Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
168 g -iill Stats-Utskottet hafva Riksens Högh Ständer remitterat deras till StatsBancoucli Riksgälds-Verkens öfverseende år 1817 valde Revisorers, uti deras, angående Stats-Verket , afgifne Berättelse den 20 sisth November anförande, det Revisörerne inhämtat, att utaf den Fond, sorn under benämning af Sanpetermedel, är samlad af Stats-anslag och Saltpeter* lösnings - medel, en Summa af utöfver 300,00a Ridrf vore att beräkna sorn Statens tillgäng, hvaraf 155,000 Ridr funnos insatte på Afskrifning?-Räkning i Götha Canal, en del åter ut* » länte dels emot inteckning, dels utan lörskrifven Ränta och återbetalnings skyldighet, en del såsom biträde leiflund den under Kongl. Commerce-Collegii disposition stående ManufacturFond, och én del uti Kongl. Ränte Kammaren innestaende; och hade Revisörerne, då desse medel, ehuru anslagne till vissa behof, likväl icke kunde annorlunda anses, än såsom en Statens tillhörighet, så vidt Je icke för ändamålet blifvit använde eller äro erforderiige, funnit sig böra fästa uppmärksamhet dervid, att dispositionen af dessa Fonder icke vore öfverensstämmande med Författningame om förvaltningen 3f Statens medel, nvilka alltid barde vara att tiMgå för de ändamål, Riksens Ständer der-t före kunna föreskrifva, hvarföre Revisorerna! yttre? den tanke, att omförrnälte Fond ej måtta genom utlåning skilja* från Statens Gassa tilt förekommande af förluster, som, i anseende till ilen betydeliga insättningen i Götha Canals* Discont nu möjligen kunde uppstå, samt 1690 Stats-UtskottetB Betänkanderi. det att medlen alltid måtte vara disponible, hvilket med de intecknade och på uppsägning beroende lånen samt meddete biträden icke inträffade. Sedan detta Revisorernes yttrande blifvit af Kongl.
Befallningshafvande eger alt för upplysningars meddelande till Pröfnings-kommiltén inkalla en eller flera af Ordföranderne i Bevillnings-beredningarna. § 68, 69 och 70 biföllos. § 71 och Utskottets tillstyrkande å sid. 41 i Betänkandet afslogos af Ståndet, som beslöt att i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad uti 122 § af nu gällande Bevillnings-förordning funnes stadgadt, rätt att öfverklaga Pröfnings-kommittés heslut fortfarande skulle medgifvas; och anmodades Utskottet alt uppgöra och inkomma med förslag lill ny, med sagda beslut öfverensstämmande redaktion af ifrågavarande §. §§ 72, 73 och 74 biföllos. § 75 återremitterades. § 76 och Utskottets å sid. 42 af Betänkandet gjorda hemställan i afseende ä on utaf Biksdags-Fullmägligen Måns Månsson väckt motion biföllos, dock med iakttagande deraf alt de uti §:n förekommande procent-beräkningar skulle utbytas emot dem, som funnos intagna uti § 80 af Komiterades förslag till Bevillningsstadga. § 77 bifölls, med den förändring, att början deraf erhöll följande lydelse: ”Den som vill öfver Taxeringseller Pröfnings-kommittés beslut” etc. § 78 bifölls. § 79 bifölls, med borttagande af slutorden: ”eller emot de af bemälde Ko mittéer för öfrigt vidtagna beslut.” §§ 80 oell 81 biföllos. §§ 82 och 83 återremitterades. § 8-1 bifölls, med den förändring, att de å 3:dje raden förekommande orden: fjorton dagar utbyttes emot orden: fyra veckor. §8 85. 86 och 87 biföllos. §§ 88 och 89 återremitterades. §8 90-—96 biföllos; hvarjemte beslöts, att till Utskottets ytterligare pröfning skulle ölverlemnas
N:o 77, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 15; bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Stats-U'skottets Utlåtande ■ N:o 89, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter aflidna enkan B. H. Sandelin. Den 19 April. Från Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 5 och 8 dennes på bordet lagda Utlåtande. N:o 09, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Fjerde Hufvud-titel, ansågos Irsta och 25:te punkterna icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne; återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, 24:de punkten, och blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 5 och 8 dennes på bordet lagda Utlåtande, Nro 70, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvud-titel, ansågs Irsta punkten icke föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. | och blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifalleti Från Högv. Preste-Ståndet.
Så välsignade han dem i den dagen och sade: Varde Israel välsignad efter ditt sätt, så att man må säga: Gud sätte dig såsom Ephraim och Manasse: Och så satte han Ephraim för Manasse. Och Israel sade till Joseph: Si, jag dör, och Gud skall vara med eder, och skall föra eder åter i edra fäders land. Jag hafver gifvit dig ett stycke land utan dina bröder, som jag med mitt svärd och båga utaf de Amoreers hand tagit hafver. Och Jacob kallade sina söner, och sade: Församler eder, att jag må förkunna eder, hvad eder skall hända i den yttersta tiden. Kommer tillhopa, och hörer till, I Jacobs barn; hörer edar fader Israel. Ruben min förste son, du äst min kraft, och min första magt, den öfverste i offret, och den öfverste i riket. Han utlöper med hast som vatten: Du skall icke vara den öfverste; ty du hafver uppstigit i dins faders lägre, och der hafver du med det uppstigandet besmittat mina säng. De bröder Simeon och Levi, de hafva handlat orättfärdiga med deras mordvapen. Min själ komme icke i deras råd, och min härlighet vare icke i deras förbund; förty uti deras vrede hafva de dödat mannen, och uti deras öfverdådighet hafva de förderfvat oxan. Förbannad vare deras vrede, att hon så styf är, och deras grymhet, att hon så hård är: Jag skall skingra dem i Jacob, och förströ dem i Israel. Juda, du äret, dig skola dine bröder lofva, din hand skall vara dina fiender på halsen; för dig skola dins faders barn buga sig. Juda är ett ungt lejon, du äst högt kommen, min son, genom stor seger: Han hafver nederböjt sig, och lägrat sig som ett lejon, och som en lejinna. Ho törs sätta sig upp emot honom? Spiran skall icke varda tagen ifrån Juda, ej heller en mästare ifrå hans fötter, tilldess Hjelten kommer; och honom skola folken tillfalla. Han varder bindandes sin fåla vid vinträt, och sine åsninnos son vid den ädla vinqvisten.
Att i så fatta omständigheter, hon för Herr Postmästarn är en alldeles behöflig person, faller af sig sjelft; hvarföre hon äfven såsom årliga sportlar i Herr Postmästarns hus, bestämt 7 gånger i veckan åtnjuter sina fulla tre rågade koppar caffe. Men nog härmed, herrskapet tyckas nu samtelige hvilat ut, placera sig som bäst, vid värdinnans förnyade persvasioner, till bords. Under det nu den rödbrusiga Pastorskan bjuder till att hålla sina plantor i styr, Borgmästarinnan oförmärkt gör sina observationer, på så väl egen, som systrars, och gårdsdamers parure, Postmästarinnan jemte sin dotter rak och adräitte reflecterar öfver systerkaka, gelée-skålar, samt silfvercouverter, Cornettskans falkögon göra sin rotund kring hela laget, hvarunder hon utur Postmästarns, med upphöjt arbete försedda silfverdosa, ifrigt tar sig ny klarsynthet, är bäst att småningom, under växlande, icke så alldeles ledsam allmän conversation, låta rätterna göra sin tour kring bordsrunden. Att några interessanta, eller ovanliga ämnen dock icke afhandlades, finner du väl ej underligt; ty, torr och mager är den lilla staden, och ännu magrare dess själaspis; man nöjde sig alltså till det mesta med den kroppsliga, och hade äfven dermed snart hunnit till ända. Kaffet skulle nu serveras i trädgården, samt théet i Rosalund (namnet på den nyss anordnade löfsalen), i följd hvaraf, efter intagen middag, hela samlingen styrde sina steg till det i trädgården liggande lusthuset; men nu spordes fröjd och gamman ibland fruarna, ty kaffet, det prisvärda kaffet, löser lika lätt och förrädiskt hos dem, som drufvans safter hos mannen, den tystlåtnaste tungas band, och således juttades och smuttades och resonerades nu af hjertans grund, hvarunder de äldre herrarne kring närmaste trädgårdsgångar gjorde sina tourer. Ungherrarne med till vristen blankade stöfletter samt deröfver trädda något urvuxna gula nankins benkläder, stodo i småstadsställning knirrande mot hvar sin lusthusdörr, och funderade öfver rätta sättet att med de unga damerna ändteligen anställa något samtal.
Om jag med Herr Grefven erkänner, att, uti ett constitutionelt land, rättigheter och skyldigheter befallande och lydande emellan böra uti Lagar och Contracter vara på det nogaste uttryckte, och Den i5 December e. m. 2l5 genom bokstafvens tydlighet tillfälle ej lemnäs öppet för missförstånd oell ensidig tillämpning; hoppas jag att Herr Grefven skall lika med mig instämma deruti, att eihållandet af denna noggrannhet hör uppkomma genom en Lag, som förbinder lika bägge Contrahenterne, så vida man icke vill medge, att, i fråga om Contracter, den ena parten ensam har beslutande rätt, hvilket likväl är rakt stridande mot naturen af Contract. Sjelfva Konung Carl XI, fastän enväldig Konung, ansåg sig likväl icke äga magt att upprätta KneckteContracterne, innan de Kustande blifvit hörde, och deras tankar inhemtade; nu åter, då Constitutionen är den enda enväldiga magt, som erkännes, nu tycker man, att sådana formaliteter äro alldeles onödiga, och vill icke tillåta de Rustande att hafva något ord med i laget. Hvart skall väl sådant taga vägen till slut, och bör man icke befara missnöje i landet, då man så bröstgänges löper till storms mot medborgares rättigheter. Enär nu Herr Grefve von Fersens motion innehåller, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och för kommande Ständer framlägga förslag till nya Kneck teContracter, grundade på de skyldigheter Rustoch Rotehållarne vid IndelningsVerkets upprättande under Konung Garl XI:s tid sig åtagit; så kan jag för min del 2i(i Den i5 December e. m. sä mycket mindre tillstyrka bifall härtill, som sådant tyckes åsyfta ett rakt upphäfvande af KneckteConlracterne, utan att de Rustande skulle behöfva böras, om de bifalla eller afslå ett sådant upphäfvande.
Jag hade då tillfälle att uttala mig om detta stycke å k. operan; från dess för hösten nya uppsättning har jag endast att anteckna, att Helenas svåra roll, som lätt löper fara att verka litet löjligt, nu kommit i händerna på en konstnärinna, hvars fina urskiljning, sanna känsla och grundliga studier lyckligt undvika denna fara. Men den grekiska kostymen kan ej fröken Zetterberg sätta på sig och bära upp, härutinnan är fru Dorsch fortfarande oupphunnen mästarinna, i synnerhet var Helenas hårklädsel oriktig. Herr Holmquist spelade Spole, men hade då ännu ej börjat infria de löften, jag ofvan tagit mig friheten att antydningsvis afgifva å hans vägnar. Framför allt brast memoreringen mera än någonsin, och det är här farligare än i herr Holmquists föregående repertoar. Det är tacksammare för skådespelaren att genom ex-tempore repliker ersätta, hvad han ej kommer ihåg, i Hodells drama än i Shakespeares, i synnerhet när rollen och stycket äro så populära, att åskådaren sitter där med ett pinsamt behof af att — sufflera! Men äfven - frånsedt denna svaghet, visade herr Holmquists Spole mera osäkerhet och intetsägande tomrum, än man haft skäl att vänta. En detalj var mycket lyckad: när Pyramus dragit » blodigt barsk barbarisk klinga och borrat bladet i sin bara barm » vänder Spole sig åt sidan och ser på de höga herrskapen med en triumferande blick, soni ville han säga: » hvad ger Ni mig för det där? » Och så kom Heibergs » Elfjungfrun ». För min del fann jag äfven detta val af stycke lyckadt. Låt oss ej vara förnäma och skylla styckets kolossala framgång i ' Köpenhamn uteslutande därpå, att en af dess personer heter Kristian342 teater-revy. IV, och att danska folksången spelas fortissimo i uvertyren och afslutar stycket. Denna framgång beror nog äfven på dess verkliga romantiska stämning, det gör godt att höra de vackra folkmelodierna och sägnerna, bland hvilka många äfven äro våra, och som aldrig böra dö.
Re ge rings-För men. § 56 mom. 2. Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarnc, sorn i Konstitutions-Utskottet väckas, varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Konstitutions-Utskottet hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit 5 varde Utskottets yttrande derom vid samma Riksdag öfvcrlemnadt till Riksens Ständer, hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga, men icke vid densamma besluta. Göras i Riksens Ständers Plena icke några anmärkningar emot Iionstitutions-Utskottets yttrande: hvile detsamma, såsom ett Riksens Ständers utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med «f a eller Mej skall kunna beslutas, och gäfle då föreskriften i 75 § Riksdags-Ordningen. Göras aler KonstitutionsUis kottets Memorial, N;o 4. i Riks-Ståndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar; blifve de, hvilka hvarje Riks-stånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Konstitutions-Utskottet hänvisade. Utskottet åligge då, att samtliga Riks-Ståndens tankar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga Riksståndens behandlande anmäla. Förena sig derefter samtliga Riks-stånden om ett enahanda utlåtande; hvile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifna äro. Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Konstitutions-Utskottet, genom val af Riks-ståndens Plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfäld omröstning skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåtande hvile sedan till Riksens Ständers afgörande, som ofvan sagdt är. § 81 mom.
Se, där gick bruden, där bars brudgummen, där vandrade de själfva, smyckade till gästabud, och dock – hvem är den, som trampar jordens grönskande stigar och ej vet, att han är hemfallen åt bedröfvelsen, åt sorgen, åt olyckan, åt döden? De gingo och gräto vid tanken på, att intet jordiskt förmådde skydda dem. Kaptenskan grät ej, men hon var den enda, hvars ögon voro torra. Då nu bönerna voro sagda och grafven uppkastad, gingo alla därifrån bort till vagnarna. Endast kaptenskan och Anna Stjärnhök dröjde vid grafven för att bjuda den döde ett sista farväl. Den gamla satte sig ned på grafkullen, och Anna tog plats vid hennes sida. »Se,» sade kaptenskan, »jag har sagt till Gud: ’Låt döden befriaren komma och bortföra min son, låt honom bortföra den jag älskar högst till de stilla gårdarnas fred, och inga andra tårar än glädjens skola komma i mina ögon; med bröllopsståt vill jag följa honom till hans graf, och min röda rosenbuske, den rikblommiga, som står utanför mitt kammarfönster, skall jag flytta ut till honom på kyrkogården.’ Och nu är det så, min son är död. Jag har hälsat döden som en vän, kallat honom med de ljufvaste namn, jag har gråtit glädjetårar öfver min sons stelnade ansikte, och till hösten, då bladen äro fällda, flyttar jag hit min röda rosenbuske. Men vet du, som sitter här vid min sida, hvarför jag sändt sådana böner till Gud?» Hon såg frågande på Anna Stjärnhök, men flickan satt tyst och blek bredvid henne. Kanske kämpade hon för att döfva inre röster, som redan där, på den dödes grafkulle, började hviska till henne, att nu ändtligen var hon fri. »Skulden är din,» sade kaptenskan. Då sjönk flickan tillsammans som under ett klubbslag. Hon svarade ej ett ord. »Anna Stjärnhök, du var en gång stolt och egensinnig; då lekte du med min son, tog honom och försköt honom. Hvad var det mer? Han fick finna sig däri, han som andra. Kanske ock att han och vi alla älskade dina pengar lika mycket som dig.
Collegii och Stats-Kontorets derpå grundade Cirkulär-Bref den 8:de Maji 1775 inhemtas i detta amne: ”att innan Markegången sättes, och sedan städernes torgpris blifvit uppgifne, böra Kronofogdarne i Länet för hvarje Härad uppgifva varuprisen till det verkeliga värde och pris, hvar - J42 Underdåniga Skrif v elstri je persedel i orten da egt och eger eller till salu hålles: att desse varupris, sedan de blifvit af Krono Fogdarne underskrifne och af bofaste.'samt inom Häradet boende trovärdige män bestyrkte, hora till Kongl. Matjts Befallningshafvande insändas, och vid Markegang-Taxans upprättande jemte torgprisen] i öfvervägande tagas: och att de till Markegångs-sättningen Deputerade, sota skola bestå af alla Stånden i Diket och kunna, med iakttagande af de i 1810 års Kungörelse utstakade grunder , väljas hälften af Räntetagare och den andra hälften af Bäntegifvare , dervid må vara obetaget att ej allenast pröfva de uppgifna prisens förhållande emot de i orten verkeliga pris, utan ock att hafva afseende på det föregående och det löpande årets växt, bärgning och beskaffenhet, samt i anledning så väl häraf, som hvad eljest om de den tiden gängse pris med visshet kan uppgifvas, så inrätta Markegången, att å ena sidan Kongl. Majus och Kronans samt Xndelningshafvarens rätt må blifva bevarad och å andra Bäntegifvarne ej emot skäl och billighet betungas/’
1 skalp Införsels Riksmynt. R:dr Fria. R:dr 100 R:mt _ *) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 10 procent 6 Fria, 15 I — Anm. Med det för vissa i denna införselstarif förekommande varuartiklar af jern eller annan metall tillagda ordet »poleradt» förstås att arbetet skall halva så mycken polityr, att intet filstreck derå är synligt. Expeditions Utskottets förslag till underd. Skrifvelse, N:0 85. 91 Underrättelser om hvad vid Taxans tilläm pilin g iakttagas bör. § i Hvad vid tullklarering af brutet öretal ej hinner till halftöre uteslutes, och räknas deremot för ett öre hvad af sådant brutet tal stiger till eller öfver ett halft. § 2. Med de i taxan förekommande måttoch vigtbestämmelser förstås de, som uti Kongl. Majits nådiga Stadga den 10 November 1865 äro föreskrifna. § 3. Varor, sorn med främmande fartyg införas, äro i Sverige icke underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg införas. § 4. Lastpenningar till Kongl. Majit och Kronan utgöras till lika belopp af Svenska som af främmande fartyg, med 70 öre för hvarje ilig Utsi, beräknad efter Svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång både vid inkommande och utgående; dock om ett fartyg, under loppet af ett kalenderår, gör flera resor mellan Sverige och utrikes ort, erläggas dessa umgälder för iåtyåemlet allenast första resan och vid fomtgUtll inhommande endast när fartyget innehar last samt större eller mindre del deraf lossar; och må härvid jemväl såsom barlastade anses fartyg, hvilkas lastqvantitet är i förhållande till deras drägtighet af ringare betydenhet; i hvilket hänseende bestämmelserna uti mom. 2 i 27 § af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 9 Juli 1862, angående lotsoch fyrinrättningen i riket, skola lända till efterrättelse.
N:o 52, ang:de förändring i liden för kronouppbördsslämmorne; N:o lil, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i tiden för kronouppbördsstämmorne på Gottland; N:o 112, i anledn. af ålerremiss å betänk. N:o 39, ang:dc personliga skyddsafgifteus användande till organiserande af arbetsinrättningar; samt N:o 113, ang:de RiksSt:ns olika beslut i anledn. af betänk. N:o 37, dels om slämmoböternes nedsättning och fördelning, dels ang:de straffböternc för försummad inbetalning af kronoutskylderne i Stockholms stad. II. R. o. Ad. åtskildes kl. f till 11 om aftonen. In fidem protocolli, silbert Munck. Plenum kl. 9 f. m. Fortsalles öfverläggningen om såväl LagUtsk:s betänk. N:o 93, i anledn. af K. Alis nåd. propos:r, ang:de antagande af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff, som äfven Hederv. BondeSt:s inbjudning i ämnet. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: För min del sak nar jag visserligen den juridiska kännedom och underbyggnad, som erfordras för att här anställa en undersökning af det ifrågavarande lagförslagets grunder, eller för att framträda i vederläggningsväg emot dem, hvilka här framstå såsom dess juridiske vedersakare; men skulle en dylik kännedom utgöra ett oundgängeligl och uteslutande villkor för möjligheten att stadga sitt omdöme i detta fall, så nödgas jag beklaga, att så väl jag, som en stor del af öfrige ledamöter inom detta Hus, skulle nödgas afstå från afgifvande af sin röst. Lyckligtvis är icke förhållandet sådant. Förslaget är grundadt pä R.
att i händelse branvlns - bränningen blefve på detta sätt frigifven, så torde endast den sämre säden, med blandning af Rotfrukter, komma att dertill användas, och annat än ris och qvistar ej blifva till bränsle nyttjadt; att af den orsak, att vid denna bränningsrättighet det för Städerna erforderliga qvantum bränvin förmodades likväl icke kunna erhållas, borde för Bryggare - Embetet i Stockholm tillåtas en lika lång bränningstid som för Landet, till ett belopp af 10 ä i«,ooo Tunnor spannmåls - afverkning årligen, äfvensom. alla öfrige Städer i Riket borde förklaras berättigade att tillgodonjuta enahanda förmån, efter folkmängden, på sätt Kongl, Torold - 183 Dm & Juni. ordningen den 5 December 1794 föreskrefve; att den pannrymd, som nu är för Eandtmanueu tilläten, borde förblifva oförändrad, men den inskränkning göras, att mera än en panna ej finge pä hvarje egendom begagnas; att Kronan mätte få utöfva bränvinsbränning på de tider af året, som tjenligast funnes; att af detta allt den följd förmodas uppkomma, att den mesta möjliga lill särles afkastning ijenliga jord oell mark blefve upparbetad, spannmåls - produetionen tilltoge, all utländsk spannmåls införskrifvande icke mera behöfdes, och ladugårds - skötseln skulle kunna inom Sverige lemna de behof, för hvilka ett högst betydligt capital nu utginge till utländnirigar; att likväl, i den händelse Riket något år hemsöktes med missväxt, Kongl. Majit då skulle vara berättigad att inskränka bränvin* - bränningen till en kortare, än den äf Herr Adlerheim föreslagne, tid; samt slutligen, att Allmogen borde åtaga sig en ökad paunryruds - afgift; äfvensom att en lämplig afgift skulle af Bfyggare-Embetet i Stockholm samt öfriga Städernes invånare för brän vin sbrärin ingsta 11 igheten er laggas. 6:0
Af 9:de Hufvud-Titelns tillgångar hafva Revisorerne funnit vid 1835 års slut vara utestående för olika föremål och till särskilde personer utgifne lån, i Capital 47,350: och upplupne räntor. 223: 32. — Summa 47,573: 32. — 22 — Uti denna Summa inbegripes jemväl det Instrumentmakare!! Jonas Wallin beviljade lån, 1,000 R:dr, till gäldande hvaraf, oaktadt behörigen vidtagne bevaknings-åtgärder, hvarken hos Wallin eller bans löftesmän funnits någon tillgång. Revisorerne anse annan åtgärd härvid icke återstå än beloppets afskrifvande.
St. lill K. M. i ungefärligen den anda, som Den 22 Maj. 039 Ulsk:s betänk. ulvisar, skulle strida emot formerna, och man har t. o. m. galt så långt att påstå, att en sådan skrifvelse är olaglig. Jag kan icke instämma i någotdcra af dessa påståenden. Reg.F. o. Riksd.Ordn. stadga formerna, under hvilka förslag skola väckas inom Const.Utsk., äfvensom formerna, efter hvilka de skola inom RiksStm pröfvas; meri några former för sättet, hvarpå de skola uppgöras, stadgar icke grundlagen, utan det är lemnadt, vare sig åt K. M. att uppgöra sådana förslag lill ändringar i grundlagen, och dem i vanlig ordning väcka, eller också lill enskild motionär eller slutligen lill Cunst.Utsk. Dä här således icke är fråga om, på hvad sätt förslaget skall väckas, och icke eller på hvad sätt det skall pröfvas, utan endast 0111 att skaffa malerialier lill uppgörande af ett fiirslag, så kan jag icke på något sätt se, alt sådant är i grundlagen förbjudet, eller emot formerne stridande. Jag föreställer mig, att om K. M. ville på eli. eller annat sätt låta utarbeta ett förslag, så kunde K. M. ingifva det såsom propos. till R. St., hvilket naturligtvis icke kunde vara emot formerna stridande, (n arken i uppgörelsen eller i sättet för förslagets afgifvande, emedan vi lyckligtvis ännu icke hafva kommit lill den pedantiska ståndpunkt i afseende på grundlagsförslag, alt vi hafva några föreskrifter för sättet, huru förslaget skall uppgöras eller sammanfallas. Skulle åter K. M. icke vilja ingifva förslaget i egenskap af K. propus., utan helt enkelt besvara R. St:s skrifvelse med alt meddela dem ett förslag, som af K. M. utsedde personer utarbetat, så faller det naturligtvis af sig sjelft, alt sä vida icke någon af R.