Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer måtte bestämma: 1:0 att ifrågavarande bevillning upptages under en serskild artikel i den blifvande nya Bevillnings-Förordningen; 2:0 att, då den, som erhållit högre Caracter, än som åtföljer innehafvande tjenstegrad, efter behörigt förordnande minst ett år förrättar den tjenst, som motsvarar den högre Caracteren, och sådant vederbörligen styrker, under samma tid icke erlägger någon Caracters-be villning; 3:o att den, som undlått afsked utan högre Caracter, än som åtföljt förut innehafd tjenst, icke må påföras någon Caracters-bevillning; 4:0 att formulairet till uppgift'till Mantalsoch Skattskrifning ändras sålunda, att deri jemväl kommer att upptagas den skattskyldiges Caracter, samt, i columnen för Anmärkningarne, år och datum af Caracters-Fullmagten, äfvensom om med den högre Caracteren åtföljer tjenstgöring; 5:o att vid den Mantalsoch Skattskrifning eller Berednings-Comité, som först inträffar efter det Caraclers-fullmagt erhållits, eller i händelse en sådan caracteriserad person, hvarföre Carectersbevillning kan komma ifråga, skulle till annor ort afflytta, än den hvarpå han förut varit skattskrifves den caracteriserade personen bör, vid ansvar såsom för felande uppgift i öfrigt finnes stadgadt, förete Caracters-Fullmagten, antingen i original eller vederbörligen styrkt afskrift, som tillika utvisar beloppet af det stämplade papper, hvarmed Fullmagten är belagd; och 6:0 att afgiften påföres i Taxerings-Längden N:o 5 näst efter Titeln Huspredikanter. Hvarförutan, enär Rikets Höglofl. Ständer vid innevarande Riksdag fastställt, att de i Kongl. Majrts
En sådan utsträckning af valrätten till äldre kammaren skulle otvifvelaktigt gifva ett ypperligt tillfälle åt partier att uteslutande välja sina män; och jag skulle tro det hvarken vore önskligt alt finna de så mycket omskrifna hoflistorna, som nu måhända varit ett behöfligt nödvärn, eller Constitutionsoch StalsUtskrs nuvar. ledamöter uteslutande sitta såsom äldre kammarens styrande medlemmar. Yi hafva icke längesedan sett utbasunas såsom nationens man en person, som af laglig domstol blifvit dömd till fästning; måhända skulle andre ännu mindre lämplige personer blifva lika allmänt utbasunade _såsom tjenlige alt föra Svenska 38 Den a November f. m. folkets talan. Samtidigt med partier skulle detta ovillkorkorligt inträffa, och äldre kammaren, det sammanhållande elementet, skulle då bestå af endast upplösande krafter. Detta förslag anser jag således på ingen grund antagligt. Då återstår i sanning icke annat, än Hr von Ilartniansdorlfs, mot hvilket jag icke har någon annan anmärkning, än att ett ändå icke nog tillräckligen conservativt element deruti blifvit inlagdt. Jag skulle derföre vördsamt våga föreslå, att såsom ett tillägg vid det ålders-villkor, som deruti blifvit föreslaget af 4° år, eller 3o år och en riksdags bevistande, måtte införas en förmögenhet af 2,000 r:dr b:co i årlig inkomst. Della vore visst icke för mycket, för att anses vara oberoende i sin ekonomiska ställning, och oberoende ekonomisk ställning är ett nödvändigt villkor för den svaga menniskan, för alt med fullkomligt lugn kunna öfverlägga om Rikets allmänna angelägenheter. Dessutom ligger äfven deruti ett större intresse och garanti till Rikets säkerhet och allmän ordning. Den andra bestämmelsen, jag skulle vilja föreslå, vore den, alt, då möjligen det kunde hända att inom den inskränktare valkrets, som ägde att välja den yngre kammaren, icke funnos personer fullkomligt tjenliga för alt äfven ingå i äldre kammaren, valdistricterna för äldre kammaren måtte blifva mera utsträckta, t. ex. dubbelt eller måhända flera valdistricter sammanslagna.
Till den i skolan begynda undervisningens fortsättning och ytterligare befrämjande, genom läsning af tjenliga böcker, bör socken-bibliothekers inrättande uppmuntras. § i4. 1:0 Då någon person önskar inrätta skola, och deri sjelf lemna undervisning, bör anmälan derom göras hos församlingens Skol-Styrelse, sota icke eger förvägra Skolans inrättande, så framt den sökande är välfräjdad, och eger den skicklighet, som för undervisnings meddelande erfordras; börande en sådan skola, hvad undervisningen och ordning angår, stå under Skolstyrelsens inseende. 2:0 Skolor, sorn på enskildes bekostnad redan äro inrättade eller framdeles kunna inrättas, stå äfven under Skol-styrelsens uppsigt, dock må ej någon rubbning Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande, iV.-o 7 28. 41 rubbning i de vilkor, som vid deras stiftelse kunna 'vara föreskrifne, ega rum, så framt ej dessa äro af sådan natur och beskaffenhet, att de motverka eller förhindra undervisningens ändamålsenliga ordnande. § »5. 1:0 Församlingarne må sjelfve ega att bestämma disciplinen inom skolorna och att upprätta förslag lill stadgar derom; dock skall alltid ett sådant förslag underställas vederbörande Stifts-styrelsers pröfning och godkännande, innan det må såsom gällande anses. 2:0 Skulle någon skollärare befinnas oskicklig till förrättande af sin tjenst, eller ådagalägga ett sådant uppförande, att han ej bör såsom lärare längre bibehållas, må Skol-styreisen ega alt, efter anmälan hos församlingen, en sådan från tjensten skilja. § <6.
Vid dessa verks värdering länder till efterrättelse, hvad i 68^ § blifvit stadgadt, med iagttagande, att sådana inrättningar, som ingen del af året blifvit begagnade, endast till värdet af hus och byggnader uppskattas; hvaremot alla öfriga, äfven för sina privilegier, förlag, rörelsefond och den i jemnförelse dermed calculerade afkastning, skola afses, så att de Bil. till Beu.-Utskottets Betänkande, N:o 11. veik, hvilkas åbyggnader ega elt ringa värde, likväl lur den rörelse, sorn drifves, och den inkomst, som deraf hemtas, varda taxerade, emedan här, likasom vid handel och annan rörelse, det är årliga afkomslen, som biouppskattas. § 78. Skulle, efter föregången noga granskning af mantals-längderne samt de, så väl vid Mantals-skrifningen, som vid längdens uppläsande eller företeende å sockenstämma, gjorde anmärkningar derå, anledning förekomma, alt någon, ulan laga skäl, blifvit från skatt utesluten, böra utskylderne honom ovillkorligen påföras. Har åter, af hvad orsak som heldst, en person blifvit skatlskrifven, hvilken, oförmögen ali draga de ålagda utskylderna,' för sin nödställda och utblottade belägenhet hade bordt frikalias, ege då Taxerings-Comiteen att rättelse meddela, hvilken likväl, med de skäl, som dertill föranledt, i protocollet intages. § 79. All taxering skall verkställas, i öfverensstämmelse med uppgifterne till Mantalsskrifningen. En hvar taxeras således enligt Mantalsskrifningen lör sin person, der han Embete, Tjenst eller hufvudnäring idkar; för egendom och lägenhet, der den är belägen, samt för rörelsen, der den med laglig rätt eller enligt privilegier drifves; tjenstehjon alltid vid den egendom, der de äro skattskrifne och tjena. § 80.
Pppar sig den i Negerings-Formens 71. §. omförmälde skiljaktighet, eller skulle något Stand söka undandraga sig det af Utskottet förestagna deltagande uti VewillniugSbelop, per, da skall, enar skälen till den ästnndade ändringen och sätien till minnande deraf bliswik »pgifne och de öfrige Ständen meddcldte, VewillningS - Utskottet deröfwer höraö, hwarester förfareS, såsom i berörde 71. H. stadgadt är; äliggandeS det BewillningS, Ut, sköttel, dä desi Förslag i en eller flera delar salunda blifwit förkastadt, att förestå en annan fördelning eller andra grunder och sätt för utgörandet blott af den andel i Bewillnings-summan, hwaruppä den 0- gillade delen i Utskottets förra Förslag har afseende, och förhalles, j händelse äfwen en sadan ny fördelning ej ankageö; pä det sätt efwan föreffriswit är. Den 2i December. §. Z2-' -Z2Z Banco-Nlffotter, som utgöres af Trctiostx Ledamöter, ss°all öfwerse Banqnens styrs-lsc och tillstånd samt gifwa söreff'rifkec oui d.st förwalkninq, enligt dci, särsi'ilda Jnstruclion, som as Riksens Ständer rois hwarje Riksdag kommer för Utskottet alk utfärdas; körande della Utffott med sin Berättelse om de afgående Banco - FullmägkigeS sörwaltning, sä tidigt, Under Nlk-dagni, inkomma, alk Riksens
Banko, såsom Krigsmanshus-Kassans andel i kostnaden för den, år 1839, å Krigs-Kollegii embetshus verkställda reparation, hafva erinrat, dels ”att en slik utbetalning varit för Kassan alldeles främmande,” dels att densamma ”blifvit afförd under en mindre lämplig rubrik.” Hvad först beträffar Kassans förbindelse att uti ifrågavarande reparationskostnad deltaga, så och enär anmärkningen i denna del blifvit af Revisorerne tillämpad på de andelar, som för samma behof utgått från tvänne andra, under Kollegii vård ställda, Kassor, får Kollegium i underdånighet åberopa det Utlåtande i anledning af de mot Kollegii förvaltningsåtgärder i allmänhet gjorda erinringar, som särskilt kommer att till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvas; och då, vidkommande den titel i räkenskaperna, hvarunder kostnaden blifvit afförd, anmärkningen torde få anses föga maktpåliggande, enär en tillfällig utgift, som i det fastställda räkenskapsformuläret icke är förutsatt, lika så väl kan hänföras under en förut befintlig titel af ”diverse utgifter/’ som under en särskild, för tillfället formerad, ny titel, lärer någon ytterligare förklaring i denna del icke erfordras. I 2 §. hafva Revisorerne erinrat, dels att Krigs-Rådet Seippel vid afskedstagande^ efter upphunna 65 års ålder, erhållit lönen såsom pen - f — 385 - sion på Krigsmanshus-Kassan sig anvisad, dels ock atl bemälte KrigsHåd, hvars pensionsrätt Kongl. Majrt i nåder förklarat
Men då, genom en sådan skiljaktighet, både för allmänna verk och enskilda personer den med inteckning åsyftade säkerhet lätteligen kunde äfventyras, med så mycket vådligare följder för de förra, som inteckning ofta utgjorde den hufvudsakliga grunden för deras bestånd och inteckningsiörnyelserna vanligen pä en gäng förekomme lill högst betydligt antal, samt behof af lagbudets förtydligande således obestridligen syntes vara för handen, har Juslilie-Ombudsmannen, som ansåge en Underdomstol ej böra i sin fria pröfning af lagens innehåll bindas genom högre Rätts lagtolkning, och att ändamålet således icke kunde ernås medelst åtal, om än detta vunne framgång, hemställt, att Rikets Ständer måtte, med upphäfvaude af 23 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, antaga ett sådant stadgande, som Lagberedningen föreslagit, nemligen : ”Då inteckning förnyas skall, uppvise borgenär inför Rätten i hufvudskrifl den handling, hvarå inteckningen beviljad är; och skrifve Rätten inteckningslörnyelsen derå ; stånde ock borgenär fritt alt inför annan Underrätt inteckningshandlingen förete: den Rätt läte, då sådant sker, i sitt inteckningsprolokoll korteligen inlagas hvad handlingen innehåller med dag och årtal då den utgafs, af hvilken Rätt inteckningen beviljad är med dag och årtal då det skedde och då inteckningen förnyades, orri det skett; leekne ock bevis ä handlingen, att den, lill vinnande af inteokuingslörnyelse, företedd varit; sedan gifve borgenär protokollet deröfver in till den Rätt, sorn inteckningen be - Expeditions-Utskotlets förslag till anderd. Skrifvelse tS:o '164. 43 viljaf, inom tid, som i 21 § sägs: och vare detta så gildt, som om handlingen der företedd blifvit.” Justitie-Ombudsmannen har uti omförmälde framställning fästat hufvudsaklig vigt vid en enstaka inom lagskipningen yppad tolkning af det uti förenämnde 23 § förekommande ordet "in/Öras”.
Egodelningsrätten under nuvarande form upphäfves; att Egodelningsrätt anordnas på sätt jag föreslagit, eller helst annu andamålsenligare, om utvägar dertill förefinnas; att Härads-rätt pröfvar alla tvister om beståndet af förut verkställd delning m. m. att Rikets Ständer för deras del besluta den ändring af 8 Kap. I, 9, 3 och 8 §§ Skiftes-stadgan, rörande deiningsgrund vid skifte, som uti anförandet fiuues föreslagen; att alla andra landtmäteri-tvistefrågor profves af mätismän; att Direktören för landtmäteriet i länet förer ordet och protokollet, nd mätismäniiens sammanträde; att mätismännen sammankallas af direktören för landtmäteriet; att deri verkställande Landtmätaren kallas till sammanträde; att mätismäniiens beslut icke får blifva föremål för pröfning af domstol; att Laudtmätarens förrättning fastställes af Konungens Befallningshafvande, och att det ålagges skiftesmannen att besörja denria stadfästelses tecknande å karta, innan den åt skiftes-laget aflemnas; att medel beviljas för Laudtmäteri-direktörernes förseende med 3,800 R:dr årlig lön, samt resepenningar af 300 R:dr för de större, och 200 R:dr för de mindre länen; att de på eget ansvar arbetande Landtmätarnes antal nedsättes till 200, med 600 R:dr lön, och 100, med -400 R:dr lön; att om detta betydligt ökade stats-ansiag möter svårigheter att bevilja, det till Laudtmäteri-direktörernes erforderliga aflöning begärda ökade anslaget af 28,200 R;dr, i anseende lill den dermed afsedda stora njttan, icke måtte förvägras; Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18ff2.
Deremot, och då Utskottet ej kan annat än dela den åsigt, att allmän ordning samt vården af det förtroende, som bör kunna egnas åt Statens Tjenstemän, ovilkorligen kräfva,’ att Statens tjenst ej må utofvas af någon, hvars redlighet och medborgliga heder skäligen kunna sättas i tvifvel, omfattar Utskottet gerna det tillfälle, som ifrågavarande anmärkning nu et-* bjuder, att vördsamt tillstyrka, det mätte i denna §. orden: ”intill dess dom öfver honom fallitförändras sälunda: intill dess laga kraft vunnen dom ufver honom fallit 5 Cap. io §< I afseende på den af Utskottet föreslagna ändring i denna att fatalietirnman i Concurssaker hos Härads-rätt må tillbakaflyttas från klockan Sju på aftonen till klockan Tolf på dagen, har Herr Richert, med hvilken Herrar Santesson och Langenberg sig förenat, yttrat sig anse lämpligare, om stadgadt blefve, att uppropet ej Jär ske senare än klockan Tolf, 22 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 10,0.' men rättigheten för borgenärer, att sedermera samma dag, sä länge Härads-Ilat lens sammanträde fortfar, ingifva sine bevakningst handlingar, btbehölles, he/s/ flere vidlfltiga concursmäls möjliga inträffande 3 en dag kunde försvära deras behandling pä en kortare tid. Giltigheten af de skäl, som ligga till grund för tillstyrkandet af ifrågavarande, redan vid 18a 3 års Riksdag, af Rikets Ständer beslutade förändring, tror Utskottet vara så ögonskenlig, att den ej kräfver närmare utveckling. Det af Herr Richert föreslagna uppropet klockan Tolf på dagen synes Utskottet vara utan ändamål, om fatalietimman ej inträffar förr, än Sju timmar senare, emedan, då edgång och val af gode män ej kunna förr, än vid sist* nämnde tids förlopp, företagas, inga eller gan. ska få borgenärer lära vid omförinalde upprop sig inställa.
Man begagnar också derstädes mera humla, hvarigenom ölet får en större varaktighet och icke, såsom det gamla Svenska, inom kort tid surnar, hvarigenom det blir vidrigt till smaken och för helsan vådligt. Vill man någonting uträtta för ölbryggeri-konstens utveckling inom vårt land, vet jag icke något annat medel, än det som i ett grannland för några år sedan vidtogs för konsten att tillverka bränvin, ehuru jag aldrig gjort mig någon förhoppning, att del skulle bär kunna antagas. För ett par decennier tillbaka inrättades nemi. i Danmark ett mönster-bränneri på Statens bekostnad. Regeringen der fann Statens välförslådda intresse fordra att bränvinsbränning, liksom andra näringar, borde bedrifvas med den skicklighet att med den minsta möjliga ålgång af materialier den högsta möjliga produktion skulle erhållas. Derföre inrättades en skola för bränvinsbränuing, eller ett s. k. Mönsterbränneri, och hvar och en som derefter ville anlägga bränneri, skulle vid denna mönsterskola undergå examen och erhålla betyg öfver fullständig kännedom af konsten. Ville Staten bär bekosta ett mönster-ölbryggeri, hvilket kunde ske på samma sätt, som man gick till väga vid inrättandet af det första Landtbruks-inslilulet i Riket, hvilket anlades på Degeberg af egaren mot ett visst årligt bidrag af Staten; — vill man, säger jag, uppgöra med en person, sora sjelf vore kunnig i alla olika metoder att brygga öl, framför allt med den engelska, hvilken öfverträffar både den Bajerska och den Svenska, att mot ett bestämdt tillskott af statsmedel, mottaga ett visst antal elever för att undervisa dem i sin konst, voré dermed onekligen en stor fördel vunnen för ölbrygdens befrämjande. Ty det största hindret för all god bryggning i Sverige ligger tvifvelsutan deruti, att man har svårt att här få skicklige bryggare, utan måste förskrifva dem från Tyskland. Detta lyckas ej alltid. Jag talade nyligen med en i berörde yrke kunnig person bär i staden, och han sade till mig: Antingen måste Ni sjelf lära Er att brygga, eller åtminstone låta undervisa
Betänkande, N:o 2. 7 tan motionären upplysningsvis tillagt, att ifrågavarande portoslärnplar borde vara på baksidan försedde med en lösning af gummi, så att de lätt kunna fästas å brefven; att de tillverkas i hela ark, som sedermera sönderklippas, då stämplarne skola begagnas; att, vid brefvets framkomst till första ordinarie postkontor, en svart, outplånlig stämpel anbringas öfver portostämpeln, som derigenom göres obrukbar; att någon förfalskning af dessa portostämplar icke vore att befara, i anseende till deras låga valör, och svårigheten för en (örfalskare att afsätta en så stor mängd, att han deraf kunde hemta någon vinst, motsvarande kostnaden och äfvenlyrel, samt att sådan förfalskning icke skett i England, der stämplarne begagnats i mera än 10 års tid. 4:o Af Riksdagsfullmäktige!) P. Mårtensson från Jönköpings län, hvilken likaledes åberopat andra länders, i synnerhet Englands, exempel och framlagt tabeller öfver resultaterne af det s. k. penny-systemets införande i sistnämnde land, samt framställt följande förslag, nemligen: A) Att Rikets Ständer nedsätta postporto-afgiften för ett enkelt bref, vägande 1 lod victualievigt till 4 sk banko till alla rikets Postkontor, utan afseende på längre eller kortare väg, och i förhållande derefter för bref af högre vigt. B) Att frankerings-rält medelst stämpladt papper införes och att dessa slämplar, lämpade efter det fastställda portot, af Post-styrelsen hållas allmänheten tillhanda på alla rikets postkontor, äfvensom på andra försäljningsställen; och C) Att, om Rikets Ständer skulle af bristande upplysningar och beräkningar, tillämpliga på förhållanden inom svenska postverket, se sig föranlåtne att uppskjuta denna vigliga fråga till en kommande riksdag, Rikets Ständer täckas i önskningsväg hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, att poststyrelsen måtte anbefallas intill nästa riksdag utarbeta nödiga statistiska tabeller, som kunde komma att tjena kommande Ständer till ledning för afgörande af denna vigtiga' reform.
Konung Fredrik den ende såges hafva anmärkt, att vi i ekonomiskt afseende oupphörligen sjelfve, fastän förgäfves, arbetade' på vårt förderf; men månne icke vårt öde bjuder, att hvad sorn icke i ett föregående sekel kunde fullbordas, i detta möjligen skulle lyckas? I händelse en sådan dom i en framtid med skål fålles, torde det icke vare ovigtigt att såsom historiskt bidrag visa, hvad som egentligen nu arbetat ödet i hånderne, åtminstone hvad allmänna creditens och industriens vaknade, men åter qvåfda lif beträffar. År 183a beslutades Riksmyntets stadgande i värde icke allenast såsom en rättvisa, utan såsom en grundval för utveckling af enskilda creditera Att befordra uppkomsten af anstalter i denna rigtning, var ett erkåndt syfte hos både Folket och dess Regering. En speciel paragraf infördes i den så kallade Bank-Lagen af den i Mars, för att stadga grundsatsen af enskildes rått att dädanefter få idka bank-rörelse i Bolag, hvarföre antydan på serskild Civil-lagstiftning lemnades; och den första jnråtning, som derefter i större omfattning och nationel syftning uppstod, hugnades med förklarandet af Konungens serskildta Nådiga välbehag. Nära nog dylika Inrättningar hafva sedermera i flere landsorter uppstått; systemet har visat en tendens att utbreda sig.
Direktionen ej ämnade vidtaga så genomgripande åtgärder, som de sjelfve ansågo nödige, för att få vattnet från nämnde sjö affördt, sökte de i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarkollegium upphäfvande af den förut ingångna och af Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande fastställda förening; men när vederbörande skulle, enligt Kollegii föreskrift, öfver besvären höras vid sammanträde inför Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 20 Juni 1842, afstod klagandernes ombud från besvärens fullföljd, och utfäste sig icke allenast att betala 4«o R:dr B:ko, såsom bidrag till Kottholmskanalen, utan ock att deltaga i den ersättning, som, i följd af Tidaelfvens sänkning, kunde tillerkännas nedanför kanalen belägne qvarnar, mot det vilkor, att öfriga inleressenterne medgåfvo, att hans hufvudman fingo frångå det förra Bolaget och bilda ett eget, hvilket medgafs. Direktionen för Kottholmskanalen lät derefter, genom kanalbyggmästaren A. Rydeberg, uppgöra kostnadsförslag med ritning och plan för kanalledningen genom Koltholmsnäset och upprensning af Sågströmmen, slutande sig på 8,253 R:dr B:ko; och, enligt Eders Kongl. Majrts Nådiga bref af den 11 Mars i843, blef detta förslag gilladt samt låneunderstöd med 4,126 Rrdr 24 sk. Brko beviljadt; hvarefter Direktionen samma år lät verkställa nära hälften af det föreslagna arbetet, och derjemte ombesörjde, att jordägarne i de närmast belägne socknar, med begagnande af den lyckliga tillfällighet, alt vattnet i elfven, i följd af uppdämning vid Skalkarike, var ovanligt lågt, upprensade sjelfva Kotlholmsfallel samt afschacktade en utskjutande udde ofvanför detsamma, hvarigenom vattnet fick synbart friare lopp. 2:0.
Då, under deu längre tid Sällskapet för inhemsk silkesodling åtnjutit ej obetydliga bidrag af allmänna medel, tillräcklig erfarenhet redan bort hafva vunnits, om silkesodlingen, på sätt den hittills, enligt Revisorerne meddelade upplysningar, blifvit inom landet bedrifven, eller med silkesmaskar, lefvande på mullbärsträdets löf, må i vårt klimat kunna utvecklas till en nyttig och vinstgifvande handtering, anse Revisorerne fortsatta försök dermed ej utgöra ett nog giltigt skäl för fortfarande af berörde understöd; men enär, enligt hvad till i evisorernes kännedom kommit, försök under sednare år lära pågått i närgränsande länder med acklimatiserandet af silkesmaskar af förut ej kända arter, hemtande sin näring från bladen af åtskilliga andra växter än mullbärsträdet, hafva Revisorerne velat uttrycka den tanke, att önskligt vore, det nämnde Sällskap anställde sina försök i sagde nya rigtning, på det att, om inga mera tillfredsställande erfarenheter än hittills äfven på denna väg vunnes, de anslag, af hvilka ifiågavarande understöd utgår, framdeles måtte kunna föreslås att användas till befrämjande af andra för landet mera naturliga näringar; och hafva Revisorerne af dessa skäl funnit sig böra å förhållandet fästa såväl Rikets Ständers som blifvande Revisorers uppmärksamhet. § 11- Enligt hvad räkenskaperne utvisa, har, på grund af Kongl, brefvet den 4 April 1861, blifvit till f. d. Landshöfdingen i Hallands län Grefve P. A. Lewenhaupt under den 16 Maj samma år utanordnadt ett belopp af 1,525 Rdr R:mt, ersättning för mistad fardagsrätt vid innehafde boställslägenheter. Vid tagen närmare kännedom af såväl det för anordningsåtgärden åberopade, till Kongl.