Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
och borttagas, försälj es ä 1 kr. pr sats i Stil sam yngling, helst sådan som ägnar tockholm endast hos C. F Dufva, Drottkokkärl med sand och aska, ty däraf slites S sig åt studier vid Konstakademien eller vid ninggatan 41. Till landsorten franko mot kärlen och förtenningen ut! teknisk skola, kan erhål a inackordering i öre i 10-öres frim. af M. MalmDet bästa och angenämaste skuroch ren1 trö kr. m, 20 Up bättre familj. Svar till » H. J. T. », Iduns sala. Se utförlig annons jämte göringsmedel är Iiagermans Kraft-Skurs lä exp. Stockholm. Pttlver Säljes hos alla minuthandlare i Fredsgatan 52, Stockholm. (G. r en flicka, som den 1 I ins a t. ck o o k rd to e b r e in r g k fö om " Si mer till Stockholm i och Fru Sofia Larsson, Jönköping. for studier. Bref med uppgift å priset pr m å n a d t o r d e a d r esseras till » Hem », Lands" Örtmixtup " krona p. r. Idun kostar endast 1 krona för qvartalet. postarvodet Ingen inberäkuadt. luanuniuierröfsäljiiin^! Träffas ä b y r å n k l. Stockliolm, Gernandts Boktr.-Aktieb. Utgifning-stid: livar j c helgfri Tredag. Prenumeration sker: I landsorten: å postsnstalterna. I D U N Iduns qvinliga porträttgalleri. och höra deras glädliga stoj. oförmäld Sjelf såsom sig en stor o c h så innerligt lillgifven familj Drottning Sofia, k r o n p r i n s e s s a n och prinsessan Victoria af alla hjelp et är ingalunda blott hänsyn till den B^^p dessa små, som genom fattigdom eller kroppsligt lidande kunna påkalla hennes Eugenie. furstliga rangen, som förmått oss att öppna Iduns qvinliga porträttgalleri med de och hennes Vi vilja barnhem bland hennes Både på Gotland vid sitt vår så efterlängtade kronprinsessan och Fridhem.
Då min afsigt är, i detta som i andra frågor, att bereda ett resultat, vill jag väl, då 2 Stånd redan afslagit Betänk., äfven för min del -yrka afslag å detsamma, icke derföre att jag finner någon våda vid brytandet af ett s. k. ”Kungsord”, hvilket jag icke anser heligt när fråga är om förändring af en ekonomisk författning, föranledd af förändrade tvingande omständigheter, utan emedan äfven jag föreställer mig alt omständigheterna icke äro så tvingande att man bör afklippa deras rätt, som be - 350 Den 4 Februari e. m. räknat att bränna för underhållet af sina ladugårdar, och hvilka jag tror utgöra den stora pluraliteten af dem som vid mantalsskrifningen anmält sig för våren. Jag begär således endast återremiss till Utsk. för att behandla min motion. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Det var oförväntadt att ett förslag, som afser så många menniskors nytta, här skulle föranleda så många invändningar, ja äfvenledes framkalla skärpa och förhatliga hänsyftningar. Jag önskar att på de gjorda aumärkmne kunna svara med det saktmod, som öfvertygelsen att vara det rättas målsman bör ingifva. I går hade jag ämnat öfvergifva försvaret af Utsk:s Betänk., då jag hörde att Borgareoch BondeSt:n förkastat det. Men då jag förnam att PresteSt. hade för afsigt att, såsom i dag skett, bifalla det, så trodde jag mig, i hänseende till den vigt, som R. o. Ad:s röst i detta fall kunde ega, böra söka åstadkomma att vi måtte likasom PresteSt. bifalla Utlåt., på det att åtminstone två Stånds röster måtte stanna mot två och Konungen således uti Sitt förfarande befinna Sig lika oförhindrad af RiksStms yttrade meningar, som Han hade varit derest D:r Sandbergs motion aldrig blifvit väckt. En serskild upmuntran att försvara Utsk:s Betänk., har jag haft af nu pågående öfverläggning.
Förklaringen den 14 Maj 1805, angående lagens rätta förstånd och tillämpning i mål, som röra klander å fast egendom, hade väl lagstiftaren sökt begränsa tiden för rättigheten alt dylikt klander anställa; men Författningen hade, efter motionärens tanka, det felet att snarare motverka, än befordra det åsyftade ändamålet, ty, innan samma Författning utkom, ansågs erhållen laga fasta vara ett så säkert bevis om laglig och oklanderlig egande-rätt, att ingen embetsmyndighet tilltrodde sig alt upphäfva en på denna grund bygd besittning; hvaremot Författningen, som helt och hållet borttagit all verkan af fastebref, de der numera endast gällde emot bördsoch lösnings-anspråk, gåfve anledning 36 Lag-Utskottets Betänkande, N',o 132. dertill, alt en på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst till fast egendom, oagtadt vunnen laga fasta, i nära 100 år skulle vara underkastad klander och egaren dertill under loppet af denna tidrymd sväfva i ovisshet, om ej tilläfventyrs någon okänd omständighet kunde yppas, eller någon obekant person uppträda, som slutligen skiljde honom från egendomen.
Den som bifaller att Malmö Stad, intill dess andre utvägar lill lindring i Inqvarterings-besväret varda vidtagne, bör ifrån och med innevarande år 182Ö och intill nästa Riksdag befrias från den stadgade årliga 2 procents afbetalnin - 4:de Sami. 4 Band. 35 546 Stats-Ulskottets Beta lik an den. gen pä dess till Casserneoch Stallbyggnadens uppförande från Riksgälds-Contoiret erhållne Lån 5o,ooo R:dr Banco, samt från och med 1824 års början och intill nästa Riksdg njuta befrielse från räntebetalningen å samma Lån, med förbejkåll, att, om Kongl. Majrt i Nåder skulle täckas inom nästa Riksdag mildra Stadens Inqvarteringstunga genom förflyttande af minst en Sqvadron utaf de derstädes förlagde Troupper till annan ort, räntebetalnings-skyldigheten då vidtager, voterar Ja; den det ej vill, Nej; Yinner Nej; så kommer Malmö Stads skyldighet, att, jemte ränta erlägga 2 procents afbetalning på dess från Riksgälds-Contoiret erhållne lån, fortfara intill innevarande års slut, men sedan npphÖra intill nästa Riksdag, eller den tid derförinnan, då minst en Sqvadron af de i Malmö förlaggde Troupper derifrån kan varda förflyttad till annan ort. 2:0 Den som bifaller, att Vadstena Stad må ifrån den tid, då det öfverklagade Inqvarterings-besväret i och för den derstädes anlagde Gorrections - Inrättning Stats-Utskottets Bet änkan den 547 vidtagit, och allt framgent, så länge detta besvär för samma ändamål fortfar, af anslaget för berörde Inrättnings underhåll, tillgodonjuta 200 R:dr Banco årligen till ersättning för Inq var teringen, voterar Ja, den det ej vill, JNej; Vinner Nej; så kommer Vadstena Stad att endast från nästa års början och så lunge Inqvarlerings-besväret i och för Corrections-inrättningen fortfar, njuta ersättning med 200 R:dr om året af anslaget för samma Inrättning. Stockholm den 12 September 1823.
Att ingå i en detaljerad undersökning, i hvad nion denna bestämmelse eller Academiens ändamål vunnits, tro Utskotten hvarken vara lämpligt eller bär behöfligt; men för alt bilda ett omdöme, huruvida verkligen Academien är en för landet nyttig inrättning, få Utskotten åberopa: att Academien årligen ulgifvil och jemväl fortfar att utgifva för allmänheten tillgängliga handlingar och skrifter, innehållande hvarjehanda, landtbruket rörande, förhållanden;, att Academien Ilandalia! och linderstedt lifgifvande! af andra lörljenstfulla skrifter, samt lennval de vetenskapliga upplysningar i afseende å kurdfhushållningen, hvaraf Regeringen eller den enskilde landlmannen ej sällan, varit i behof; att Academien, genom sina anställda och längre Lid fortsatta försök, pröfval nyttan och användbarheten för Sverige af en mängd foderväxter, hvilka försök för foderodlingen lemnal ganska vigtiga resultat, hvarförutan lion. bernit allmänheten tillgång på nya utmärkta re sädesslag samt trädoch hnsksorter; och alt slutligen, på sätt erfarenheten ådagalagt, manga för landtbruket vigtiga rön och uppfinningar, genom Academiens försorg, kommit till allmänhetens kunskap samt alt Academien verkat till flera förbättringar i landthushållningen.
Då Domare äro i början af 3 § ålagde att fästa uppmärksamheten mera på åsyftningen af en Skrift än på framställningssättet, anser jag det icke för Domare vara svårare, än för en Nämnd, att äfven i tvetydiga fall kunna tillämpa Lagen. Herr Lagmannen Sandberg uppläste: Jag förenar mig till alla delar uti Högloft. Beredningens förslag till ändring och tillägg uti TryckfrihetsLagen, utom hvad angår 5 §, och den delen deraf, som angår, att pröfningen af brott emot denne Lag måtte ankomma icke på Allmänna Domstolarne utan af en Jury eller Nämnd. Jag åberopar mig i denne omständighet mitt till Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll den 9 i denna månad afgifne yttrande, och får dervid endast tillägga, att jag, lika med Herr Biskop Faxe, anser föreskriften om en Nämnds utseende i en del af landsorterne icke alltid vara verkställbar, i de fleste fall onödig och öfverflödig, och, hvad det föreslagne omröstningssättet angår, att nemi. intet beslut kan fattas med mindre Bilaga R till Mern. N:o .3. 381 2/3:delar af Ledamöterne sig derom förena, så afvikande ifrån vår Svenska Rättegångsordning och den säkerhet, som deri ligger parter förvarad, att beslutet afgöres genom fleste rösterne, så att jag derutinnan måtte förblifva vid min förut yttrade särskilta mening. Herr Grefven och Ordföranden: Jag får härvid blott åberopa, hvad jag tillförene haft äran nämna, det min enskildta mening är, att då brott emot Tryckfrihets-Lagen äro af den obestämda och mångtydiga beskaffenhet, att Domarens vid Lagens bokstaf bundne åtgärd sällan kan uppfylla sitt ändamål vid deras pröfning, så borde de af en Jury behandlas, hvilken med mera skyndsamhet, säkerhet och fullkomlighet kan bedömma dem, än det står i en vanlig Domares magt, ehuru upplyst han må vara. Herr Öfver-Intendenten Edélcrants erinrade om det af Herr Grefve Löwenhjelm, i dess från Höglofl.
Men sådant bör likväl icke föranleda dertill, att de äfven lösligen, och utan annan mening än syftning på dagens gny, blifvit framkastade. Ärendet är för vigtigt, för att göras till en lekboll för passionerne, och den rätte medborgaren upphämtar, äfven under stridiga åsigter, endast en verklig ära af dessas lugnande, men icke då han gifver dem en näring, som alltid, inom vårt land och med vårt sansade Folk, skall förfela sin möjligen åsyftade verkan. Jag ämnar här icke ingå i någon bevisning om lagligheten af det fattade beslutet. De förenade Utskottens Betänkande, af trenne RiksStånd bifallet, har tillräckligen upptagit och besvarat de väckte betänkligheter ne; men jag frågar Herr Grefve Horn,- huruvida han, om dess mening blifvit den gällande, skulle hafva funnit förenligt med parlamentarisk form, med aktning för sin rätt och med den hofsamhet, som äfven till - Den i5 December e. m. 209 tillkommer en minoritet, och den pluraliteten, i samma matt, alltid är skyldig att återgälda, att, från den då besegrade sidan, reservationerne börjat angripa den förmenta patriotiska subordination (ty i dessa leder kan ju äfven subordination finnas), hvarmed saken blifvit genomdrifven, och det jäf på allt sundt omdöme om dess natur, hvarmed den varit åtföljd? Hade han icke då kunnat svara, att minoriteten endast synes vilja tillerkänna ett sundt omdöme åt sig och sine vänner; att man likväl förbehölle sig något anspråk derpå, ehuru man vågade hysa en motstridig tanka i ämnet; och att ofelbarhet i egen inbillning, på hvad sida den än må vara, ej har och ej förtjenar något varaktigt välde. Om han upptager denna uppränning till det rättmätiga gensvar han, vid ett sådant tillfälle, förmodligen hade afgifvit; så torde, vid detta, tillämpningen lätteligen kunna göras. För min enskilda tillfredsställelse skulle jag önska, att närmare få veta, och samina önskan torde många med mig dela, hvaruti det åberopade, och på närvarande fråga passande, berömvärda efterdöme består, som ett annat constitutionelt samhälle gifvit.
BorgareStånden blifvit gilladt, är från Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. BondeStlndet den 438 Banco-Ulsfatiets 1'ciänkanitm och 29 November återremitterade, på grund: af gjorde anmärkningar, af hufyudsakligt inne Jiail, gom följer: Inom Högloft» lii ider skåpet och Adeln: Au Utskottet antingen icke skall riktigt hafva uppfattat idéen af Herr Hjertås motion, elier ock blifvit afledt ifrån att göra det, genom Cornmissana tets och pluralitetens af Herrar BancoFullmägtige, nog inskränkta åsigt af ämnet: att hvad sorn blifvit nämnde orri svåaigheterne och äfventyret af beläning på plantsar och utländska myntsorter lämpligen bordt Jieroiigt hållas, ty om Banquens befattning med guld och silfver, ansåges vara inskränkt till den sorn tillhör en .Lombard eller Assi' stanceCoritoir, så syntes idéen af en Banque hafva gatt förlorad. Att, om de möjligen menliga verkningarre af den föreslagna anstalten skulle kun.' ma förebyggas, fördeiarne, som genom en sadan vidsträcktare beläning vunnes, vore ganska betydliga; bestående deruti: att capitaler som ligga obrukbara kunna derigenom göras fruktbara; att fastighetsegare kunna derigenom ingå i skuldförbindelser till capitaiister i andra länder; att den. så högst falska ideen, att iVexehBanquen skall gratis betjena dera sorn vilja begagna depositions-, assignerings och ves* lings-förruånerns, derigenom skulle kunna förstöras, och Svenska Banquen lika sorn andra dylika inrättningar undfå ersättning för det deri vårdar enskildes dit insatte penningar, och Eanco^ZJtskottets Betänkande»..
Derefter och med förklarande, att med den ordning, söm i allmänhet blifvit iakttagen, öfverensstämdc att propos. först gjordes å återremiss, hemställde II. Ex., om IL o. Ad. ansåge, att de anmärkn:r, hvilka blifvit gjorde emot den del af Utsk:s betänk. sorn angick 11, 12, 13, 14 och 15 §§ föranledde lill densammas återremitterande. Ropades ja. 2!):de punkten, ang:de borgens ställande för stamphult papper, som på credit ut lemnäs, samt försäljningsprovisions åtnjutande f ör försäljningen. Difölls. 30:de punkten, och andre förrättnings ställen vara försedde med stämplad! papper till försäljning, och upphörande af föreskriften om ovitl6 II. 18 138 Den 8 Januari e. m. korlig skyldighet för de inom taxeringsdistricten utsedde ch.- sigill.försäljningsmän, att ä tingsställena under •pågående ting hålla allmänheten stämpladt papper tillhanda. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. nu beslutit bifall till Utsk:s förslag, att embetsman icke kunna på credit erhålla något stämpladt papper annorlunda än emot borgen, så anser jag för min del, att det är olämpligt att ålägga domare, att ovillkorligen vid tingen vara försedda med stämpladt papper till försäljning. Vill man lemna honom fritt att efter behag reqvirera stämpladt papper eller icke, då kan man alltförväl ålägga honom att skaffa borgen, men eljest synes det mig obilligt, emedan man kan föreställa sig en ganska ordentlig och skicklig domare, som icke kan anskaffa borgen för 3 h 4000 r:dr stämpladt papper. Jag anser det dessutom orättvist att ålägga en domare sådana nya åligganden, som icke gjordes honom, då han tillsattes. Ehuru jag medgifver, att det för allmänheten vore beqvämligast, om domaren åtoge sig detta åliggande, så hemställer jag likväl på dessa skäl afslag å Utsk:s ^förslag i denna del, hvarigenom sådant ovillkorligen föreskrifves. Frih. Cederström, Jacob:
Inga sorgkläder syntes, intet krusflor, inga hvita snibbkragar med breda fållar, ty hon hade velat det så, kaptenskan, att han, som i glädje dog, ej skulle följas in i den goda fristaden af ett dystert liktåg, utan af ett glänsande bröllopståg. Närmast efter kistan gick Anna Stjärnhök, den dödes sköna, strålande brud. Hon hade satt brudkronan på sitt hufvud, hängt brudslöjan öfver sig och ifört sig en släpande bruddräkt af hvitt, skiftande siden. Så smyckad, gick hon att vigas vid grafven, vid en multnande brudgum. Efter henne kommo de, par om par, högresta gamla damer och ståtliga män. De präktiga, lysande fruarna kommo med blixtrande spännen och broscher, med mjölkhvita pärlband och armringar af guld. Plymerna i deras turbaner lyftes med siden och spetsar högt öfver kanonlockarna, och från deras axlar sväfvade de tunna silkesväfda sjalarna, som de en gång fått till brudgåfva, ned öfver klädningar af brokigt siden. Och männen kommo i sin bästa ståt, med pösande krås, i högkragade frackar med förgyllda knappar och i västar af styf brokad eller rikt broderad sammet. Det var ett bröllopståg, så hade kaptenskan velat det. Själf gick hon närmast efter Anna Stjärnhök, ledd af sin man. Om hon ägt en klädning af lysande brokad, skulle hon burit den, om hon ägt smycken och lysande turban, skulle hon burit äfven dem för att hedra sin son på hans högtidsdag. Men nu ägde hon blott denna svarta taftsklädning och dessa gulnade spetsar, som skådat så många fester, och hon bar dem äfven på denna. Fastän begrafningsgästerna kommo med prakt och ståt, var likväl intet öga torrt, då de under stilla klockringning tågade fram till grafven. Män och kvinnor gräto, ej så mycket öfver den döde som öfver sig själfva.
Alldeles stilla satt hon, helt tillbakalutad, men ögonen voro hela tiden riktade på honom – följde hvarje hans rörelse, hvarje förändring i hans minspel. Och det var, som om hvarje hans känslostämning hade återspeglat sig i dessa ögon, de vexlade uttryck för hvarje hans ord. Då och då smålog hon och sträckte ut handen med en vag, afvärjande rörelse när han sade något, som plågsamt berörde henne. Under dessa timmar, då hon blott hörde hans röst, då hon blott lefde hans själslif, beherskade han henne helt. Hon trodde på honom oinskränkt, hon gissade de tankar han icke uttalade; det var henne, som hörde hon en lefvande röst gifva uttryck åt de känslor, som dvaldes i det innersta af hennes själ. Deras förhållande var som en magnetisörs till sitt medium – så innerligt var det. Och denna förbindelse – så fast utan ett enda synligt band, denna känsla på engång så rik och så fattig på hängifvenhet, så lidelsefullt stark och så återhållsam – egde ett retande behag för Max’ blaserade och egendomligt raffinerade natur. Den kunde han njuta, utan att behöfva vämjas vid njutningen. Berta åter – ja, hon var nu vid denna tidpunkt mera än någonsin i stånd att fatta charmen af ett sådant förhållande som detta. I hennes sinneoch nervlif, upphetsadt och öfverretadt genom säsongens flirtations, hade nu för ögonblicket ett slags reaktion inträdt – det var liksom slappadt, afkyldt. Dessutom var hon ännu minst lika naiv som sensuel – hon ryste tillbaka för något bestämdt – påtagligt i förhållandet till en man. Hvad hon nu njöt var aningens svaga lycka, innefattad i en blick, en handtryckning, ett leende. — Aningen, som på engång är så rik och så abstrakt. Också hennes tankelif stod på gränsen af en öfvergång. Det romantiska svärmeriet från hennes uppväxt hade helt naturligt och omärkligt – i kraft af hennes moderna utveckling, hennes temperamentsegenheter och sträfvan att sätta sig in i tidens frågor och intressen – gått öfver, och hon hade nu i stället blifvit en varm anhängare af den nya, realistiska riktningen. Men – hur mycket hon än talat och bråkat derom förra vintern – var allt ännu så dunkelt och oklart.
Lag samma vare der annan, än fånge, häktad person eller den, som häktas skall, sätter sig med våld eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. § 37. Finnes någon, i fall som i 34, 33 eller 36 § sagdt är, hafva gjort större våld, än nöden kräfde; pröfve Domaren, efter omständigheterna, om han för uppsåtlig gerning eller blott såsom för vållande straffas bör. Var så trängande nöd eller fara för handen, att han sig ej besinna kunde; då må han från straff frias. § 38. Kommer någon den till hjelp, som finnes i nöd stadd, efter ty förut sagdt är, vare ock för honom lag, som hade han sjelf i den nöd sig befunnit. § 39. Huruledes vid uppror eller upplopp eller vid öfverträdelse af föreskrift till afvärjande af smittosam sjukdom, så ock i vissa fall vid angrepp ä dem, som till krigsmagten höra, väld må med våld mötas, derom är särskildt stadgadt. Om delaktighet. § 60. Den, som bjuder eller leger, räder eller hjelper annan tili något af förenämnde brott, så att det derigenom sker, straffes som vore han sjelf gerningsmannen. § 61. Hafva två eller flere i samråd beslutit verkställandet af sådant brott, hvarom förut är nämndt; varde en hvar, som i beslutet deltagit och vid brottets utförande Kongl. Maj:t$ Nåd. Proposition M 59. 61 närvarit eller, före eller vid utförandet, gerningen främjat, eller efteråt gerningsmannen tillhandagått, straffad som vore han sjelf gerningsman. Har den, som i beslutet deltagit, ej varit vid utförandet när, och har han icke heller brottet främjat eller gerningsmannen tillhandagått, såsom sagdt är; varde han dömd efter 61 Kap. 2 § Missgernings-balken, der han ej anstiftare är och lörlv efter 60 § i denna författning straffas bör. § 62.
Jag trodde också att om alternativets pröfning skulle ej blott till den nästa men till den derpå följande Riksdagen uppskjutas, vore ingen ting med dess framställning vunnit, emedan den författare hvilken vid nästa Riksdag ville hafva sin mening framställd, för att vid den andra få den afgjord, vore altid i tillfälle att förnya sin motion i detta fall och ägde den utsigt att då med densamma vinna ett mera afgörande beslut. Det är på dessa skäl jag grundade min reservation och det är som en ytterligare förklaring deraf som jag an - 420 Den 17 Augusti 1812 håller att få lägga detta till denna dagens Protocoll. Tanken om nödvändigheten af en sådan utveckling väcktes hos mig af de flere motiver jag senast i detta ämne af en värd Ledamot hörde anföras. Utan att med honom täfla i framställningens behag eller skicklighet, och utan att något minska af min agtning för dess person och öfvertygelse, måtte det förlåtas mig om jag efter mitt sätt att se saken sökt att [i] enlighet dermed rättfärdiga det begrep om förhållandet jag upfattat. Herr Grefven och Orföranden höll derefter till Utskottet följande Afskeds-Tal: (införes)1 Högvälborne, Högvördige Välborne Högärevördige Högädle och Hedervärde Ledamöter af Riksens Högl. Ständers Constit. Utskott. Det återstår nu för mig att uppfylla den pligt som är den sista af mina befattningar innom detta Utskott, men som på långt när icke skall blifva den sista för mitt hjerta den att för Eder alla M. H. betyga min uprigtiga, min agtningsfulla erkänsla, för det biträde I mig lemnat, för det tålamod hvarmed I håfven M. II. behagat öfverse ofullkomligheterna af mitt sätt att föredraga ärenderna. Med hugnaden, att ibland Eder M. II. träffa gamla vänner och medarbetare, med hoppet att hos de öfriga Utskottets Ledamöter vinna tillgift och deltagande, öpnade jag detta Utskotts sammanträden och Edert förhållande M. II. under våra öfverläggningar har mer än rättvisat mitt hopp. Mera än vi det må hända anade hafva granlaga och vigtiga ämnen kommit under vår pröfning.
Landet snart skulle komma i behof af att införskrifva Spannemål, då det icke mera lönade sig alt bruka odlad jord och således ännu mindre att bearbeta ouppodlad mark; att missbruket i consumlionen af bränvinet till en del härrör af varans ringa värde, men att correctivet häremot hufvudsakligen bör sökas uti Folkets förbättrade moraliska bildning; och att dessa förhållanden, genom ett klokt användande, lämna ett det mest ypperliga tillfälle att öppna en inkomstkälla för Staten, hvarigenom den tryckande Bevillningen, åtminstone för Landets Innevånare, småningom må kunna alldeles upphöra, utan att återföra bränvinsbränningen lill ett monopolium, vare sig för Kronan, eller vissa enskilda Corporationer, hvilket vore lika orättvist, som stridande emot tidens anda. Den 4 December f. m. För vinnandet af dessa fördelar fordras, alt villkoret för rättigheten att tillverka bränvin blir sådant, att det är lätt och tillgängligt för alla, både på Landet och i Staden, samt leder till det nyttiga ändamålet, Ladugårdarnes utvidgande, och att afgiften erlägges, icke efter bränvinspannans kannerymd, utan i nion af tillverkningsqvantiteten. Tillämpningen af dessa hufvudgrunder bär jag förslagsvis uppfattat uti följande allmänna framställningar. Såsom grund för rättigheten att idka bränvinsbrännings-näringen, skulle jag vilja antaga Ladugårdens storlek, så att den Egendom på Landet eller Tomt i Staden, på hvilken minst fem Nöt-kreatur födas hela året om, må berättiga ägaren, alt sjelf eller genom Arrendator begagna en brånvinspanna af högst 20 kannors rymd. 10 nötkreatur sålunda födas, får en Panna af högst 3o K:r i5 d:o d:o 4o — 20 d:o d:o 5o — 2Ö d:o d:o 60 —■ 3o d:o d:o 70 — 4o d:o d:o 80 — 5o d:o d:o 9° — öfver hvilket kanntal någon brännvinspanna icke torde böra få begagnas.