Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af förestående utredning visar det sig: alt sammanräknade beloppet af de under ofvanberörda tre år uppköpta vexlar uppgått till Hamburger Banko ^ R:dr 3,747,283: 31. — alt vexlar under samma år blifvit sålde till en summa af » 337,954: 31. — samt att det indragna silfret utgjort i R:dr Silfv. Fråsan om I anledning af den uti 1851 års Revisions-Berättelse uttalade förjorbättring af hoppning att Fullmäktige måtte, så fort ske kan, taga under närmare nuvarande Sebepröfvande frågan om förbättring af Bankens nuvarande Sedelmynt, de! myn t. hafva Fullmäktige, uti ett, samma berättelse bilagdt, memorial, sidd. 64 och 65, väl fästat uppmärksamhet å de kostnader för Banken och de olägenheter för Allmänheten, som skulle härflyta af Sedelmyntets förändring; men deremot icke yttrat sig öfver den af Revisorerna vidrörda fråga om förbättring af nuvarande Sedelmynt.
I morgon kl. 5 kommer j a g och hämtar dig; då är det ej så hett att åka, och ditt rum är redan i ordning. » » Ja, alldeles i ordning, » bekräftade A d a, » och hvad det skall bli roligt för N i l s att ha sin barndomsvän hos s i g! Och för m i g med, » tillade hon blygt. Bob lutade sig tillbaka mot kuddarne och blickade p å den lilla täcka kvinnan framför sig; han undrade nästan, om han drömde. Jaså, detta var det beräknande trollet, som lagt ut sina krokar för att bli försörjd, denna lilla nygifta fru, som förkortat sin bröllopsresa enkom för att mottaga sin mans gnatige vän i sitt unga hem. Och långt sedan de lämnat honom, l å g B o b med slutna ögon och försökte frambesvärja den hatade bilden af N i l s ' hustru, sådan han förut tänkt sig henne, denna bild, som verkligheten så oväntadt krossat. H a n började till och med längta efter morgonen och medgaf, att under särdeles gynnsamma förhållanden var icke ens slarfsylta att förakta. D e n lummiga trädgården, N i l s ' glada sällskap, som han så länge saknat, den lilla vackra A d a, allt framstod i en solig dager. E n enda mörk fläck fördystrade den ljusa taflan: änkan och hennes » bihang ». IDUN ha haft allt gemensamt, » sade han skrattande åt A d a, » ända sedan N i l s först kom till skolan med en stor påse konfekt och ett par nya skridskor, och j a g påminner m i g just, att min ömma omtanke om hans lilla mage förmådde mig att offra min egen på vår unga vänskaps altare. » » Ja, det gjorde d u, men j a g tror vi dra en slöja öfver det tragiska slutet, » sade Nils, » isynnerhet som j a g måste in till sta ' n n u.
Nåder förklara3 att innan det behörigen blifvit utrönt, huruvida Inne> bafvaren af Löfås Silfver-Verk brustit uti dess ingångne Contract, kunde han icke anses haf - Den 30 April. 573 va detsamma förverkat} och emedan Kongl. Maj:t fann en sådan pröfning böra föregå all annan af Riksens Ständer begärd åtgärd till Verkets nedläggning, beslöt Kongl. Maj:t i anledning häraf, att till Dess Justitis-CancellersEmbete öfverlemna Handlingarne i detta Mål, för att med^ess uppmärksamhet följa det åtal emot lnnehafvaren, Bergs-Fogden Forsslind, som Bergs-Collegium genom Remiss till dess Advocat-Fiscals-Embete redan den 10 October I814 anbefallt} hvarjemte Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Justitjje-Cancellers-Embetet att tillse, det detta åtal och de åtgärder som i följd deraf kunna och böra vidtagas, varda till slutelig handläggning befordrade innan den 1 November innevarande år; och ville Kongl. Maj:t intilldess en sådan pröfning för sig gatt, uppskjuta med dess Nådiga Utlåtande öfver Riksens Ständers nu förnyade underdåniga hemställan. Om hvilket Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, RikseDS Ständer skulle underrättas. jEx Protocollo. C. G. Ulfsparre. Lades till Handlingarne. Företogs till pröfning Statsoch Banco. Utskottens den 3 dennes afgifne samt den 21 i samma manad på bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts till Riksens Ständer aflåtne Nådiga Proposition den 17 Decem - 574 Den jo April. bnr 1817, angående Götha Canal-Arbetets fortgång och befrämjande: Herr von Heijnne, Georg, anförde skrifteligen: Patriotisme är den skönaste bland medborgerliga egenskaper, men en missledd Patriotisme kan inveckla Land och Folk uti en Laby rimt af förhållanden, som sjelfva visheten knappt förmår i följden reda.
Derest jernvägslånet afslutats i Pund Sterling, skulle sannolikt äfven nästa lån för Sveriges jernvägsanläggningar upptagits i samma myntslag; men då förstnämnde lån nu ställdes i ett annat mynt, hade det temporära lånets återgäldande i guld under loppet af åren 1859 och 1860 sannolikt medfört betydlig kursförlust i brist af tillräcklig tillgång på Svenska vexlar i Pund Sterling. Den oförmodadt af brutna underhandlingen om jern vägslånet förbättrade icke utsigterna för ett annat Svenskt statslån i London, och svårigheterne att erhålla ett sådant lån ökades äfven derigenom att Ost-indiska Kompaniet snart skulle upptaga ett temporärt lån, sannolikt för längre tid än det Svenska lånet, och då Engelska kapitalister naturligtvis föredraga Indiska förbindelser, som kunna påräkna en stadgad kredit, framför en främmande Stats obligationer, hvilkas värde i den allmänna penningemarknaden icke kan, i brist på erfarenhet, med säkerhet bedömas. I betraktande af alla dessa, jemte flera andra förenade omständigheter, torde man komma till den slutsats, att lånet, vid ifrågavarande tidpunkt och under dåvarande förhållanden, icke kunnat annorstädes på förmånligare vilkor negotieras än i Hamburg, och att, då omständigheteme ej medgåfvo att afbida de gynnsammare konjunkturer, som snart kunde förväntas, den jemförelsevis ringa besparing i utgifter för låntagarne, hvilken skulle vinnas genom några veckors dröjsmål med lånets afslutande, icke motsvarade de vida större förluster, som kunde tillskyndas Svenska näringarne medelst ett längre uteblifvande af det för deras upprätthållande erforderliga bistånd. T. Will e r ding. C. G. Cervin. 29 Lika lydande med den vid Statsråds-protokollet den 9 Februari 1858 hilagda Originalhandlingen, betygar Ex officio C. A. Westerstrand. 3:o Transsumt af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen-Regenten i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 9 Februari 1858. Föredrog Departements-chcfen, Stats-rådet Gripenstedt, i underdånighet l:o Ett af Svenska statens dertill af Kongl. Maj:t under den 31 sistlidne
Konunga-dottern blef nu åter ledsagad till glas-berget, med stor ståt och mycken fager utrustning, och sattes allra öfverst på bergs-toppen med gull-krona på hufvudet och gull-äple i handen. Der nedanföre samlade sig alla friarena med granna hästar och präktiga vapen, så det var en lust till att skåda, och rundt omkring strömmade hela menigheten till, för att se på leken. När så allt var redo, gafs åter tecken med horn och trummeter, och i detsamma rännde friarena, hvar efter annan, med all makt uppför bergs-höjden. Men det gick som förut. Berget var högt, och glatt som en is, och dertill öfvermåttan brant; så att ingen kom mera än ett litet stycke upp, förrän han hals öfver hufvud störtade ned igen. Häraf uppstod åter mycket gny, såsom ock af hästarnes gnäggande, folkets skri och vapnens slammer, så att braket och ropandet hördes långt in i djupa skogen. Medan nu allt detta tilldrager sig, gick den unge prinsen och vallade sina oxar, såsom hans göromål var. Vid han så fick höra larmet och vapen-bullret, satte han sig på en sten, lutade hand emot kind, och grät; ty han tänkte på den fagra konunga-dottern, och det lekte honom i hugen att han gerna velat vara med och rida som de andre. Rätt i detsamma förnam han fotsteg, och när han såg upp stod vilde mannen midt framför honom. »God dag!» sade vilde mannen. »Hvarföre sitter du här så ensam och sorgefull?» ’Jo,’ svarade prinsen, ’jag må väl vara sorgsen och inte glad. För din skull är jag en flykting ur min faders land, och nu har jag inte så mycket som en häst och rustning, för att rida fram till berget och täfla om prinsessan.’ »Åh» sade vilde mannen, »är det inte annat, så kan det väl bli någon råd. Du halp mig en gång, nu vill jag hjelpa dig igen.» Dermed tog han prinsen vid handen, förde honom djupt ned i jorden till sin håla, och visade hvar det hängde en rustning som var allt igenom smidd af klaraste silfver, och så blank, att det sken deraf långa vägar.
Skulder, härrörande från upptagne Län. I Hamburg, CapitalGäld , hvarå, enligt t3 12 års RiksdagsReslut, någon afskrifning icke skett. Hamb B:co R:dr 650,401) å 47 sk. pr. R:dr Sp. R:dr 6367850 — —- I Leipzig, CapitalGäld , hvarå icke heller någon afskrifning skett. Conven tions-mynt I Holland, återstående CapitalGäld, sedan, enligt 1812 års Riksdags-Beslut, §-:delar blifvit afskrifne. St. Revisorers Berättelser. 65 Transp. 2,8*0,537: 37: 4 I Antwerpen, återstående CapitalGäid , sedan, enligt 1812 års RiksdagsBeslut , ■|:delar blifvit af. skrifne, Brabants Vexelrnynt Flor* 5,453,00°, ä 18 sk 9 1 9j§7 S I Genita , återstående CapitalGäld, sedan, enligt 1812 års RiksdagsBeslut , ^:delar blifvit aftkrifne, Genuesiske Lires fuori di Banco 3»1 53’332: 8: 9> a 65 sk. « ; ; 4^7,013: 3^' *d Svenskt Sp. R:dr 4,167,4*0: 26: 3 Skulder på löpande Räkningar. I Antwerpen, till Handelshuset derstädes I. M. Smets Enka, Saldo: Brab. Växelmynt Fl. 93,145:1 6: 9,å 18 sk.Sv. Sp. R:dr 34,929: 32:11 I Leipzig till Han. delshuset derstä - Transp. 45167,42,6:26: 2 Bihang eill Riks-St. Nlr 9, I®, (6 Riks. St. Revisorers Berättelser. Transp. 4,167,426: 86: 2 des Frege Sc C., för bestridde omkostnader.
Deremot måste medgifvas, att för skatterätts erhållande äro fördskrifna vissa iakttagelser, hvilka, såsom föranledande till omgång och serskilda kostnader för den skalteköpssökande, kunna verka hinderligt för skatteköpens skyndsammare fortgång; och Kongl. Maj:t vill, med anledning häraf och för att jemväl i afseende på den ringa skatteskillingens erläggande bereda ytterligare lättnad, till Rikets Ständers bifall öfverlemna: att skattemannarätt icke allenast till krono-rusthåll, säterier och bergmanshemman, utan ock till andra sådana under åborätt upplåtna kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af Kongl. Majlis befallningshafvan - Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 66, 5 de antagas, och som, enligt hittills gällande stadganden, emot till Staten ingående afgift, kunnat lill skatte köpas, hädanefter må, utan föregången värdering eller annan omgång, än erläggande af den efter grundräntans kronovärde uträknade och bestämda köpeskillingen, erhållas af den person, som derå innehar lagligen befästad besittningsrätt, eller pröfvas vara dertill berättigad; att, i enlighet härmed, uträkningar öfver beloppet af skatteköpeskillingen för hvarje med serskild åbo försedd så beskaffad kronolägenhet böra i Landskontoren länsvis uppgöras och till Kammar-kollegii granskning öfverlemnas; att, sedan dessa uträkningar, efter undergången sådan granskning, som med all möjlig skyndsamhet bör verkställas, godkände och rättade, blifvit till Kongl. Maj:ts befallningshafvande återsända, särskild förteckning öfver köpeskillingsbeloppen för lägenheter inom hvarje socken inom länet bör utskrifvas och, lika med andra kungörelser, i socknekyrkan uppläsas samt till vidare upplysning och efterrättelse der förvaras; att, då någon till skatteköps erhållande sig anmäler och tillika i landtränleriet nedsätter erforderlig andel af skatteköpeskillingen, jemte den afgift till Wadstena krigsmanshus kassa, som af icke berustade kronohemman vid skatteköp bör utgå, Kongl.
Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågavtde förslag, dels ock af Hr Ramsay, med hvil - 158 Den 7 Mars f. m. ken flere ledamöter sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å hvad Utskrt hemställt ang:de upphäfvande af 8:de mom. i 2:dra §:n af 8:de kap. Rättegångs-Balken, skulle i så måtto bifalla LJtsk:ts hemställan i förev:de punkt, att R. o. Ad. för sin del antog ett lörfattningsförslag af följ:de lydelse: »Sedan R. St:r öfverenskommit, att det i 6:te §:n af R. o. Ad:ns privilegier af d. 16 Oktober 1723 grundade samt uti 9:de mom. af 2:dra §:n i 8:de kap. Rättegångs-Balken meddelade stadgande, att Frälseman uti vissa brottmål bör omedelbart af Hofrätt dömas, skall upphöra, samt K. M:t denna öfverenskommelse bifallil; så varder berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfdt; skolande de mål och ärenden, som jemlikt förenämnde lagrum och författningar tillhört Hofrätt såsom första domstol, tillhöra vederbörande underdomstolar och efter allmänna rättegångsordningen behandlas. Denna författning kommer att gälla till efterrättelse från och med den 1 Januari 1867; men de mål och ärenden, som då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas;» samt slutligen af Hr Roos, att Utsk:ts förslag måtte helt och hållet afslås. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades talrika nej, blandade med ja, och sedermera propos. på antagande af Hr Ramsays ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Under pröfningen af detta ärende hafva Rikets Ständer väl funnit samma skäl, som föranledt Rikets Ständer att tillförene bifalla likartade framställningar, förekomma äfven för beviljandet af det låneunderstöd, hvilket lärer oundgängligen erfordras för fullbordandet af den redan påbörjade reparationen och utvidgningen af domkyrkan i Wexiö; men då, enligt den af vederbörande Landshöfding och Biskop, i egenskap af domkyrkans tutorer, gjorda underdåniga ansökning om ifrågavarande lån, domkyrko-kassans tillgångar vid 1849 års början utgjorde nära 32,500 r:dr, hvilken summa endast med 11,100 r:dr understiger det belopp, kostnads-förslaget för omförmälda reparationsoch öfriga byggnadsarbeten upptager; så och om än, på sätt hos Rikets Ständer blifvit upplyst, kostnaderne vid ilet nu pågående arbetets utförande redan visat sig komma att vida öfverstiga deras i förslaget beräknade belopp, synes dock kunna antagas, att hela den begärda lånesumman icke måste vara behöflig för den del af dessa kostnader, som med domkyrkans egna härtill disponibla tillgångar icke kan bestridas. Vid sådant för-. Bih. till Ii. St. Skrifvelse, N.-o 90. hållande och då låne-understöd utaf allmänna medel städse böra lämpas efter hvad behofvet oafvisligen fordrar för vinnandet af de med dessa understöd afsedda ändamål, hafva Rikets Ständer ansett en nedsättning i det nu föreslagna lånets belopp både kunna och böra iakttagas. Hvad åter betålningsvilkoren för samma lån beträffar, så enär härvid förekommande omständigheter synas icke påkalla den med räntefrihet under längre eller kortare tid förenade uppoffring för det allmänna, hafva Rikets
Jag ber att i detta afseende få återföra i R. o. Ad:s minne, huruledes vid början af innevar:de Riksdag, innan ännu frågan om en jernvägs-anläggning mellan Jönköping och Malmö var känd, tankarne icke voro delade derom, att den först ifrågakommande jernbanan borde gå från Stockholm till Götheborg. Detta ansågs så klart, att K. M. icke ens fann det vara nödigt att för Sländerne framlägga några specificerade upgifler, till ådagaläggande af denna jernvägs företräde framför andra banor, som i den Nåd. Proposm voro föreslagne; enär K. M. fann det vaka naturligt, att banan mellan Stockholm och Götheborg först anlades. Men sedan jernvägsfrågan inträdt i ett annat skick, dels till följd af den fraanciella ställning, i hvilken den redan påbörjade banan emellan Köping och 12 H. ' 12 178 Den 22 September e. m, Örebro kommit, och dels till följd af de sakrika anföranden, som afgifvits till förmån för en jernväg mellan Skåne och Småland, har en tvekan i opinionen npstålt om hvilket, som skulle vara det tjenligaste, antingen att nu direkt tillbjuda anslag åt den ena, eller att anslå sådant åt den andra; men delta har haft till följd, att StatsUtsk. nekat tillstyrka understöd åt någon af de föreslagna större banorna, ty jernvägs-motståndame i allmänhet hafva alltid kastat sig på den, vid det ena efter det andra förekommande förslaget, nekande sidan. Örn man deremot, genom ett så beskaffad! stadgande, som bär är föreslaget, later opinionen, om den ena eller andra banans företräde, alt jag så må säga, på naturlig väg uttala sig, tror jag att detta stadgande, det må för öfrigt benämnas huru oskyldigt som helst, likväl ej blifver overksamt," i del detsamma torde hafva en vida positivare nytta med sig, ån man velat erkänna, och att det torde åstadkomma en redning af frågan, som icke på annat sätt så lätt kan vinnas. Hr von Troil har fästat sig vid svårigheten att föra räkenskaperna serskildt för hvarje sektion.
Innebyggarne hafva genom sina deputerade i allmänhet åtagit sig att inom Socknarna anlägga ett tillräckligt antal Plantlador, för att derur låta sjuda den Saltpeter, som de med år 1816 skola in natura erlägga; men sorn inom Länet saknades upplysning och erfarenhet i hvad till Saltpeternäringens rätta bedrifvande fordras; har Eders Kongl. Majit, till afhjelpande deraf, i Näder förordnat en kunnig Styresman , Majoren och Kidddaren C. A. Blomcreutz, med åliggande, att sträcka sin befattning äfven till Dalsland,' samt Götheborgs och. Bohus Län j tillåtit Landshöfdingen antaga en skicklig Under-Styresman,' samt låtit från Österbotten införsRifva enne Saltpetersjuderi-verkmästare* Inom Länet äro fortidet år 25 st. Plantlador efter österbottniska methoden uppförde och med 3*0 Pen ig Aprilt med tjehlig jordblandning försedde, fem st. uppi timrade, men ännu utan jord, och 21 st. komma att innevarande ar, enligt fattade beslut, anläggas;. Bland Länets innebyggare har allmänt visat sig nit för uppfyllandet af Eders. Kongl. Majas Nådiga föreskifter om saltpeter - inrättningen; och ehuru denna näringsgren varit derstädes nästan aldeles nedlagd och ingen enda kunnig sjudare att tillgå, hafva inbyggarrie likväl redan mycket ■vunnit i den practiska undervisningen af jord-, blandning och Ladornas skötsel genom, de ditkomne Österbottniska Sjudare, Prosten Frykstedt i Nyeds Socken har på, allt sätt sökt uppmuntra sin Församling till Salt-, petersjudning, samt, da allmogen, villrådig i sitt beslut, ämnade ingå i entreprenad o:m sin leverance på ganska ofördelaktiga vilkor, åtagit sig densamma till Församljgens förmån, samt redan anlagt på Prestgårdens ägor en plantlada, som med ali noggrannhet skötes.
Det arma, veka, det täres af hvarje smärta, utan att någon glädje förmår ersätta dess förlorade lifskraft. Stelnadt i nattens frost, skall hvarje värmande solstråle endast påskynda dess förstöring och upplysa de lossnade bladens skälfvande fall emot mossbädden. Så möttes båda längtande efter frid, bjudande ett ångrande sinne till försoningsoffer, d. ä. de lade det krossade hjertat på de sår, det svaga slagit – ty detta är ju försoning – ; såsom man med pulvret af skorpionen läker dess styng. Sömnen gaf dertill åt de af operationens smärtor skakade sitt rogifvande opium, och natten bredde moderligt sin duk öfver den dyrköpta, tårstänkta bilden af frid och sällhet. Så sväfvar menniskohjertat upp och ned på känslans upprörda vågor. Samma vindkast, som sänkt den lugna ytan, drifver den åter uppåt, och endast en ögonblickligt isande vinterköld skulle kunna hålla det uppe, utan att det åter halkade ned i en ny fördjupning. En manlig själ kan glömma och försonas utan dessa försoningsuppträden, vid hvilka oftast akterna i tvisten ännu en gång granskas, och på ena eller andra sidan såret blott ytterligare utvidgas, ehuru det gömmes under det nödtvunget mottagna försoningsplåstret, ett handslag, en kyss, en omfamning – eller också båda parterne i ett öfvermått af känsla äfven tillägga sig ett öfvermått af skuld, som ingendera, sedan paroxysmen gått öfver, önskade bära. Man säger: genom försoningen är ju bördan borttagen. Må så vara, då ena parten är det Högsta Väsendet, i förhållande till hvilket menskliga egoismen ingen röst eger. Men menniskor emellan finnes ingen annan verklig försonare, än tiden, som öfver oförrätten breder glömskans slöja eller genom afståndet förringar dess skepnad, som lugnar passionen och lemnar rum för eftertanken, uti hvars ljus menniskans egna fel antaga sin rätta vanskapliga gestalt och blifva nästans mera jemnlika. Derföre låt vanan behålla sin rätt och låt det vanliga umgänget fortgå, äfven om der på botten skulle röjas någon kyla.
De sutto bleka och darrande i sina bänkar, än stirrande på presten, än böjande sina hufvuden under de ljungeldar, som flammade från predikostolen. Flera qvinnor och barn svimmade, andra angrepos af krampryckningar. När predikan var slut, och den sista psalmen skulle sjungas, kunde endast spridda stämmor deltaga i sången, som klockaren med darrande röst uppstämde. Derefter, när folket var färdigt att lemna kyrkan, steg Suenonius fram för altaret, upprepade, hvad han förut sagt, att han ämnade öfverantvarda Satans tjenare och tjenarinnor inom sin församling i lagens händer, och uppmanade alla närvarande, som lidit af hexornas konster, frestats af dem att öfvergifva Gud eller annars sett eller hört något, som mot dem kunde lända till bevis, att under veckans lopp infinna sig i prestgården och för sin själasörjare aflägga sanningsenlig berättelse derom. En af de såsom hexor utpekade qvinnorna var närvarande i kyrkan. De, som sutit i samma bänk som hon, hade stigit upp och dragit sig undan, såsom för en pestsmittad. Gumman låg afdånad i bänken, då folket började troppa af genom kyrkodörren. De flestes ögon hade varit riktade på henne, men då hennes hufvud icke längre syntes öfver bänkens skrank, flög en hviskning bland de längre bort stående: – Hon är försvunnen. Hon har i osynlig måtto flugit bort! – Hon har aldrig varit här, inföll en gammal bonde; – vet ni icke, godt folk, att det är ögonvilla, då man tycker sig se en sådan i kyrkan? De skaffa dit en halmkärfve eller svinho, som antager deras gestalt, och endast deras medsystrar kunna märka bedrägeriet. De, som befunno sig i grannskapet, sågo väl huru det förhöll sig, men ingen hand räcktes till den olyckligas hjelp, tilldess Suenonius slutligen varseblef förhållandet, påkallade klockaren och med dennes hjelp, som endast motvilligt uppfyllde sin förmans befallning, väckte gumman ur hennes dvala, hjelpte henne på benen och förde henne ur templet.
Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Under förmidda gens plenum yttrade Hr von Hartmansdorff, att om mill förslag företogs till afgörande, så skulle sådant vara att gå bakfram och sälta Utsk:s å sido. Jag ämnar icke nu ingå i någon bevisning emot delta yttrande, enär Hr Gr. och Landtm, redan täckts förklara, att ingenting emot vanligt föredragningssätt stridande ligger i milt yrkande, men jag vill blott upplysa, att flera prejudicater för ett sådant förfärande, som jag begärt, finnas. Bland dem jag varit i tillfälle att förskaffa mig, vill jag nämna ett under sisth riksdag, då, uti R. o. Ad:s plenum d. 9 November 1840, de sammansatta -Ekon. och LagUtskms betänk, ronde brännvinsbränning föredrogs, vid hvilket tillfälle Frih. Hamilton hade såsom reservation inlemmat ett punktvis alfattadt förslag, hvilket af R. o. Ad. punktvis förelogs till pröfning, på begäran af Hr von Hartmansdorff. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att man borde hafva betänkt, att della försök icke skulle leda till något resultat, emedan det redan varit försökt inom ett annat Ständ och der misslyckats. 1 anledn. deraf får jag upplysa, att jag visserligen icke har mig bekant, huru detta ärende inom BorgareSt. blifvit afgjordt; men skulle dock tro, att om elt sådant försök varit gjo.rdl, så har troligtvis majoritetens afsigt der gått ut på alldeles motsatsen .emot deras yrkande, som här bestrid t mitt förslag, enär jag förmodar, all BorgareSt:s majoritet dervid endast velat nedsätta afgiflerna i nuvarande tulltaxa. — Samma talare har uppgifvit, alt mitt förslag skulle motverka ändamålet och, i st. f. alt påskynda, skulle komma att fördröja ärendet, enär denna discussion om grundsatserna vöre tidsödande, utan att leda till något ändamål. Den värde talaren har dervid yttrat, att han halar dessa discussiouer öfver grundsatser, som lill ingenting tjena.