Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu processen försiggår inom det etiska området, måste detta tänkande vara tänkandet såsom sedelag eller, såsom detsamma hos Fichte är bestämdt, idéen om absolut själfständighet såsom lag för den fria viljan. Därigenom vinnes ett system, hvilket har Fichtes abstrakta moralprincip, men i hvilket densamma vinner konkretion och individualitet i och med den af Schleiermacher skildrade religiösa känslan och den af densamma bestämda processen. Den som utfört detta system är Hegel, som genom denna syntes af Fichte och Schleiermacher vunnit, att han å ena sidan icke måste såsom Fichte stanna vid att bestämma idéen såsom lag blott för väljandets akt, d. v. s. såsom rättslag, utan kan fortgå till att bestämma den såsom konkret och individuell, såsom sedelag, å andra sidan att processen icke såsom hos Schleiermacher saknar ett densamma omfattande helt, utan har sin realoch formalgrund i idéen. Äfven Hegels system måste förutsättas såsom i det hela bekant. — Hegels moralfilosofi faller inom den afdelning i systemet, som är att benämna den objektive andens filosofi eller rättsfilosofi. Anden är den från sin motsats, naturen, till sig återvändande och i den samma sig vetande logiska idéen. Denna åter är det i sin i-sig-varande objektivitet konkret för-sig-vara ägande, därmed sig själf realiserande eller sig objektivitet gifvande samt därmed ioch försig varande enhet af subjektivitet och objektivitet varande begreppet. Den logiska idéen skiljer sig från anden däri, att momenterna i den förra äro momenter i begreppets realisation, men anden redan i sig är realiseradt begrepp. Därför består andens utveckling däri, att det realiserade begreppet uppenbarar sig själf i sin i-sig-varande objektivitet genom att enligt sitt begrepp utveckla sig till konkret försig-vara i den samma — den subjektive anden —, gifva detta realitet i en objektiv verld eller gifva sig själf i sitt konkreta för-sig-vara objektivitet — den objektive anden —, samt såsom syntesen häraf utveckla sig till ioch för-sigvarande enhet af subjektivitet och objektivitet — den absolute anden.
Jag uprepar ännu en gång att jag icke i. likhet med de Hrr, som ifra för borttagandet af dessa mantalspenningar kan medgifva något sådant. Jag tror, att dessa Hrr tänka för mycket på sig sjelfva eller den krets, som bildas närmast omkring desse oförtrutne industriidkare. Det finnes en annan krets som lefver långt från dem; den lefver i det stilla och det tysta, men bör väl ändå få anse sig tillhöra de samhällsledamöter, hvilka, om de än icke kunna arbeta för detsamma, dock genom erläggandet af den ringa mantalspenningen, hafva anspråk att få räkna sig till desamma, och då de erlägga denna ringa skärf måste deras intresse för samhället stiga i samma mån, som de bidraga till detsammas bestånd. Jag tror, att denna princip icke är att förkasta. — Satsen är ringa, men derunder ligger en princip, som jemnar förhållanderna i samhället; men kunna Hrrme icke fatta denna princip, så afstår jag gerna från densamma. Jag tror dock, att den är den vigtigaste för alla fria samhällens bestånd. Det är visserligen en sanning, att i Schweitz icke finnes någon kapitationsafgift; men det är ock en sanning, att kanske intet folk finnes, som mera deltager i skattebördorna än i Schweitz. Frih. Raab har reducerat mitt yttrande derhän, som skulle jag ha sagt, 32 Deni Mars f. m. att i den mån kapitationsafgiften förhöjes skulle ock fosterlandskänslan ökas. Efter detta orimliga påstående, som jag icke kan fatta, huru det kunnat framställas, kommer Frilen till den åsigt, att han önskade en indirekt skatt på massan genom tull på sill och salt. Detta förvånar mig, och i alla fäll äro hans slutsatser oriktiga. Jag har emedlertid utgått från andra grunder. Jag betraktar hvarje medborgare i samhället såsom näringsidkare, hvilka under det de åtnjuta skydd af samhället, böra i sin mån bidraga till detsammas underhåll och derföre har jag äfven yrkat, att mantalspenningarne skola vara lika för alla. Alla indirekta beskattningar, som på ett försåtligt sätt träffar massan äro vådliga. — Det må vara, att andra stater i Europa antagit detta, som monopol, men jag kan icke godkänna detta såsom en riktig statsekonomisk princip.
Ständer endast angifva statsbanornas ändpunkter och de delar af landet, hvarest de böra anläggas, utan alt ingå i närmare granskning och pröfning af de särskilda ställen och trakter, till hvilka dessa banor skola ledas, finner Utskottet icke anledning att, på grund af de lill stöd för de yrkade förändringarne uppgifna förhållanden, tillstyrka någon afvikelse från den plan för ifrågavarande stambana, som Kongl. Majit i Nåder godkänt, helst det naturligtvis ankommer på Kongl. Majit att före och under arbetets utförande medgifva de ändringar i banans ledning mellan de bestämda hufvudpunkterna, hvartill omständigheterna eller ytterligare upplysningar kunna föranleda. Delande de af Jernvägs-kommiltéen yttrade åsigt er, angående de ekonomiska och militärisk» fördelarne af en ulgreningsbana till Jönköping från lämplig punkt å södra stambanan, anser sig Utskottet följaktligen böra tillstyrka ullörandet på statens bekostnad af en endast mil lång och utaf Kongl. Majit jemväl godkänd bana. Deremot, då södra stambanan redan, enligt Rikets Ständers beslut, utgår från Malmö, finner Utskottet sig icke ega tillfyllestgörande skäl att föreslå ökandet af stambanornas antal i Skåne, genom att såsom sådana förorda de i motionsväg föreslagna banor eller ulgreningar från nu ifrågavarande stambana till Helsingborg och Ystad. Oaktadt Utskottet, med hänseende till Sveriges förbindelse med angränsande länder, icke kan underkänna vigten al jernband', som hafva sina ändpunkter vid nämnde städer, hvarifrån segelfarlen, med få undantag, året igenom är öppen, anser dock Utskottet desamma icke för närvarande vara företrädesvis af behofvet påkallade; viljande Utskottet i del särskilda utlåtande, som Utskottet skall afgifva öfver de under innevarande riksdag för enskilda jernvägar begärda statsbidrag, meddela sitt yttrande, angående den alternativt gjorda framställningen onr understöd af allmänna medel för utförande genom enskild försorg af en jernbana mellan städerna Helsingborg och Landskrona samt södra stambanan. Under Slota-Utskottets Utlåtande N:o 62.
Den unga friheten, ännu icke skändad af partiers hat, framräckte då endast frukter af vettiga och lugna fortskridanden, men från en enda och fast utgångspunkt, i Carl Xl:s ordningsanda, sedan alla de rubbningar, som krigets nöd åstadkommit, blifvit upphäfna. Samhället styrdes då af män, hos hvilka Carl XII ingjutit sina egna dygder, redlighet, kraft och beslutsamhet. Under ett sådant tidehvarf var en god lagstiftning möjlig; och den blef verklig uti 1734 års mästerverk, som byggdes på Sveriges gamla lagar, vanor och sedeförhållanden, icke på theoretiska hugskott, främmande för hvarje man utom författarne. Ett annat lynne äger vår samtid. Dess grundtanke är sjelfviskhet ; och då denna egenskap upplöser allt samhälle i dess verklighet, vill man bygga sig ett annat i förhoppningarne, och för dem stifta en lag. Man vill försöka det omöjliga att, under striderna mellan 2:ne alldeles motsatta och oförenliga åsigter, mellan omstörtandet och bevarandet, utföra ett arbete som inga stridigheter bör innehålla. Otåligheten är så stor att under det en comité arbetar på lagverket i stort, utgifvas eller föreslås i särskilda ämnen en mängd förordnaoch lagar, hvilkas belopp snart sagcjt är oräkneligt, och som, endast för denna riksdags bearbetning, utgöra ett ansenligt antal. Under dylika förhållanden kan ej en allmän lag stiftas: ty ett af 2 mäste inträffa: antingen skall lagberedningen icke taga någon kännedom om dessa tillfälligtvis och utan sammanhang med det hela tillkomna författningar, hvaraf skulle följa att, vid den allmänna lagens lifgifvande, alla dessa några fä år gamla eller kanske ännu knappt i verket trädda stadganden skulle bortsopas och såsom odugliga förklaras, eller ock skall lagberedn. söka att, så fort dylika utkomma, injemka deni i sitt arbete, eller detsamma efter dem rälta, hvaraf äter den följden uppstode alt lagberedningens verk, om det 246 Den 2 Februari f. m. någonsin under ett sådant omgörande, hvartill anledn:r beständigt lemnäs, kunde nå ett slut, skulle nödvändigt blifva olikartadt och till sin grundtanka sönderbrutet.
— Intetdera af de framställda inkasten har således synts mig vara af någon särdeles vigt, och af alla dessa skäl har jag inom Ulsk. bilrädt den mening, att Utsk. borde till R. St. inkomma med ett särskildt principbelänk.; men mot min mening beslöts sedermera inom Utsk. att dela delta principbelänk. i 2:ne särkilda afdel* ningar, hvilket har haft lill följd, att nu förevarande betänk, hvarken fullständigt omfattar alla hufvudgrundcrna för den nya lagen, eller innehåller förslag till det svar på den K. propos , som R. St. ovillkorligen äro skyldige att afgifva. Pluraliteten inom Utsk. ansåg lämpligast att, förr än ett sådant förslag uppgjordes, först afvakta RiksSt:ns beslut om de nu framlagde hulvudgrunderne, som utgöra de viisendlligaste och på hela lagförslagets antaglighet mest inverkande; och jag har naturligtvis måst härutinnan foga mig efter pluraliteten. Men denna skiljaktighet i meningarne inom Utsk. är emedlertid icke af någon särdeles vigt; ty om R. o. Ad. bifaller detta betänk., som då blifver 3 RiksSt:s beslut, kan Utsk. inom en ganska kort lid vara beredd att inkomma med sednare delen af sitt utlåt, och i sammanhang dermed föreslå ett svar på den K. propos., så långt nemi. som detta svar vid innevarande riksdag kan gå, d. v. s. omfattande principerna för den nya lagen. Jag skall nu, efter att salunda hafva redogjort för motiverna till ärendets behandling inom ötsk. på sätt sorn skett, utbedja mig att få öfvergå till sjelfva saken och upptaga några af de hufvudskaligaste anmärku:r, som blifvit gjorda emot lagförslagets innehåll, och fö I j a k t el igen i mer eller mindre vidsträckt män gå ut på afslag å Utsk:s betänk. Den första och hufvudsakligasle, som gäller den nya lagen i sin helhet, är: alt denna icke skall vara byggd på gamla och i folkets opinion r.olfästadc grunder, att den skall införa för mycket nyheter, hvarom något allmänt tänkesätt icke ännu hunnit stadga sig.
Ytterligare skulle de af hofvet begagnade platserna, ifall theatern Klefve en s. k. national-theater i enskild mans hand, godtgöras med motsvarande värde, hvilket föranledd ganska betydlig kostnad, och slutligen återstod att besörja mera än hundrade indi viDen i Ju Ii f. m. 63 ders underhåll, sorn, förut nnställde vid K. theatern, genom dess upphörande förlorat en påräknad bergning. Då nian för öfrigt går till erfarenheten i afseende på denna theaters upplösning, finner man flera exempel, som afskräcka från en sådan utväg. År 1807 upplöstes den lyriska theatern, och följden blef en årlig pensionsstat af 16,000 r:dr för de sujetter, sorn ej kunde eller ville reengngeras vid den qvarblifna dramatiska theatern. Ar 1818, då det 2:åriga anslag af 3o,5oo r:dr om året, som K. theatern erhållit, upphörde, och denna inrättnings totala upplösning deraf blef en oundviklig följd , nödgades dess davur, snillrike och verksamme chef föreslå en annan utväg, i afsigt att förekomma de förluster för theaterns personal, som i trots af lagligen gällande contracter skulle trälfa den, och den saknad för publiken af en upphörd skådeplats, som skulle uppkomma, om ingen theater af större värde, d. v. s., om intet surrogat för den upphörda, i hufvudstaden förefunnes. En theater-entrepi enad uppgjordes då , och en firma af de mest skickliga personer derför sammansattes af honom, för att i möjligaste målto garantera den framgång, hvarom man ville göra sig förhoppning. Denna entreprenad-förvaltning trädde i verksamhet den 1 Juli samma år, och öppnade på vanlig lid med några engagerade sujeller af den fordna K. theatern tal-scenen , men den lyriska förmådde denna styrelse icke öppna. Önskningarna hos publiken för den K. theaterns återupprättande blefvo nu allmänna, högljudda och klagande; och K.
Medelpriset för en Soldats och en Rote-Bålsmans årliga underhåll, med 6 Tunnor Spannmål, 2:ne lass Hö 1 a 2 tjog Halm, 2 å 3 Famnar \ed, ett visst qvantum af Arter, Rofvor och Agnar, årligt byggnads-underhåll vid Torpet och täppor derstädes, sommar-bete för en Ko och några Får, beklädnad, peuninge-lön, Mötes-Passe - ~ 29 — Volanceoch Enöres-medel, tillsammans, efter de sista 5 årens Marfeegångspris, synes hafva varit ungefär 83 R:dr 16 Banco eller för hvarje roteradt mantal vid pass 3o R:dr, hvarigenom uppkommer en sammsnräknad kostnads-summa af 84>538 R:dr 16 sk, Banco för de i Länet befintliga 987 Soldat-Rotar och 58 Båtsmans-Rotar. I och för Rustningen kan kostnaden beräknas, i anseende lill Dragonen likasom för Soldaten, med afdrag af Mötes-Passevolancen-7 R:dr, till 76 R:dr 16 sk. Banco hvartill kommer värdet af 243 Lispund Hö å 10 sk. för Nummer-Hästen 5o: 3o. —. halmen anses godtgjord genom spillningen 7 tunnor 19 kappar Ilafra 4°- I0> Mötesoch Trosspassevolancen 17: i5, 8. Dragon-Hästens inköps-pris, 200 R:dr, fördeladt på 12 år . 16: 3a. — 2:ne karl-monderingar och 1 lläst-mondering, tillhopa värde ungefär 200 R:dr, för hvilka betalningen, enär årliga underhålls-koslnaden inberäknas, skäligen kan fördelas på sex ar 3o. 16, — Inköp af kreatur och sängkläder, handpenningar m. m. vid pass 4: '6. — Tillhopa Banco R:dr i4”: 16. 6. hvilket tillsammans med Dragonernes underhåll å 76 R:dr 16 sk. skulle för hvarje Rustnings-Nummer utgöra 223 R:dr 32 sk. 6 rst.
Det war wisterligen en tid, i synnerhet dä Stals-Utstottet nyst hade projecterat förenämnde långt mindre fördelaktiga betalnings terminer, som de betydligaste Leweranleurer och fordringsägare hos Skaten skulle ansett sig mycket lyckliga att fä påräkna full betalning för deras fordringar inom 5 ärs tid. Och jag finner ej något stät, hwarföre man icke annrr härmed borde sinna sig belåten. I synnerhet om veste fordringar, förwandlade i Stats-Obligativner, aue» toriserades, säsom valable Hypoteker, länbara i Riksdisconken. Att äter den utelöpande Banco-Sedelstocken blir mindre och följaktligen Banco-werkets-Credit bättre, om Lewerankeurernes fordringar utbetalas pä Z är i stället för ett eller twä är, är pä lagligt; afwensvm Banco-ftdel innehafwares rätt derigenom mindre lider. Det inkast torde göras: akt ju förr Leweranreurerne fä sin betalning, desto läktare torde det blr för Slaten att en annor gän i gbehofwets tid finna Leweranteurers willighet: Detta är sant; men dä Letveranteurerne till förra Kriget mäste nöja sig med att fä deras fordringar hos Skaten godtgjorde pä tio är sä Z:te Band. »»dra Afd. 6i, 926 Ten so Zebrukni. sä stall Staten i samma förhållande, om den nu betalar Leweräntcurcrne till sista Kriger pa fem är, kunna påräkna en dubbel tjenstfärdighet lill Lewerantser wid näst blifvande behof, och sädant torde göra tillfyllest. Härjemte torde fa anmärkas, alt nu wa» rande friwUIiga Leweranteurer, åtminstone till större delen, haft sig bekant, att förra Krigets Leweranteurers fordringar wid krigets flut ej blifwit betalte pä kortare tid anio är, och att således de förstnämnde, åtminstone till större delen, torde hast den försigtigheten akt wid deras beling och entrepenader, göra ett försigtigt afseende pa den möjeliga och kanske pä goda stöl förmodade lids utdrägt med betalningen.
I andra våningen funnes fem rum, af hvilka tre vore små, mörka och omkring 51 alnar höga, ett större, ljust och rymligt, men derigenom olämpligt att det utgjorde en genomgång för två andra klasser, och slutligen ett enda stort rum, 51 alnar högt, i hvilket alltid sjette Ståts-Utskottets Utlåtande N.o 139. (Fortsättning.) i och sjunde klassernas båda afdelningar måste undervisas gemensamt och ofta ännu liera, hvaraf följde att alltid fyra, ofta sex lärare undervisade på en gång i ett enda rum. Detta rum, beläget öfver vedbodarne, vore dessutom så kallt, att man ej ens med öfverplagg kunde värja sig för kölden. Öfversta våningen innehölle ett stort, ett medelstort och tre mindre rum, använda för biblioteket och samlingarna, hvartill de likväl numera vore alldeles otillräckliga. Således funnes endast sju läsrum, alla, med undantag af två, mörka och små, hvartill komme att då tamburer helt och hållet saknades, ungdomen måste vintertiden intaga sina kalla öfverplagg i läsrummen, hvilket i förening med andra omständigheter medlörde olägenheter, som under nuvarande förhållanden icke kunde afhjelpas. Utrymme, ljus och luft, de första vilkoret! för sundheten i hvilken boning som helst, saknades alltså i hög grad uti ifrågavarande byggnad, till följd hvaraf llerfaldiga menliga inverkningar måste uppstå. Under åberopande af dessa förhållanden hade Domkapitlet föreslagit fullkomlig förändring i lärohusets indelning till dess inre, samt att till förvaringsrum för de betydliga samlingarne och biblioteket måtte af allmänna medel inlösas och inredas ett domkyrkan tillhörigt stenhus. Enligt uppgjord ritning skulle det förändrade läroverkshuset komma att i tre våningar innehålla en solennitetssal, elfva läsrum, ett laboratorium, fyra tamburer, samt ett rum med kök för vaktmästaren. Beträffande ofvannämnda till inlösen föreslagna stenhusbyggnad, hade blifvit upplyst, att densamma bestode af två våningar med inalles femton rum och två kök, till en del disponerade för domkyrkans behof och till en del uthyrda.
Mern sens, J. A., enka, pension för 74. Mens al-hemman i Götheborgs stift, skatte-lösen af 130, 222. Michaelssen, A. B., pension för 74, 186. Militur-författnings-samling, fortsättning af 286, 326. Missvext-år, medel till undsättning Vid ... 85. Moritz, C■ J-, afskrifning af lån till 39. Musikaliska akademien, anslag till 73, 185. Mälaren och Eskilstuna, anslag till kanal-byggnad emellan 158, 239, 256. Storsjön, anslag till kanal-byggnad emellan 158. Mörby boställes utbyte ' 86. Mörbylånga köping, anläggning af krono-magasin derstädes 24. Mören, i Kalmare . län, afskrifning af ett lån till aftappning af 40. Mösseberg, krono-park och allmänning, förändrad reglering af 229. Mötes-afgiften, upphörande af 64 F. N, National-museum, anslag för 160. Natur alie-samling ar, inköp af 160. Navigationsskolor, anslag till 71. Nermans, 17 Nummern å Betänkandet, m. m. Hermans. Uenka, pension för 170, 266. Neutralitetens vidmaglhällande, kreditiv för 3G, G5. Norbergs jernväg, understöd för fullbordande af 303. Norrbottens län, anslag för afvittringar derstädes 71, 158, 342. arbetshus-fonds öfverlemnande till Riksgälds-kontorot 21. Norrköpings tekniska Lär o-an stalt, anslag för. 71. Nycander, B. O., ersättning för en röst-räkne maschin 109, 2G0, 31G, 364. Nykterhetens befrämjande, anslag för 160, 241, 256, 276. Nämndemäns ersättning för syner, med flere förrättningar 103. Nätra Socknemäns rätt till Trysunda fiske 94, 195.
Men, nej, icke kunde han ha tagit ett så direkt steg ... ”Jag har väl icke”, fortsatte den goda frun högt, ”några ankor nu att aflåta, men jag har en af mina små spädgrisar, och med äpple i mun och en murgrönsranka virad om svansen kunde den nog taga sig ut ... Skulle jag ge mig åt kyrkan, menar du?” ”Åh, det blefve kanske svårt, då sådana tillredelser hemma behöfvas af förestyret. Om mor så tycker, kan ju jag, då jag träffar honom på kyrkbacken, helsa från mor och fråga.” ”Ja, det blir alldeles bra. Jag skall straxt låta slagta grisen.” Söndagen inträdde utan regn och storm, hvilket Konkordia anmärkte såsom ett godt tecken, hvarföre hon ock i dag satte på sig den blå helgdagskjolen och kofta af blommigt triumfant med förgyllda knäppen, en drägt, som särdeles passade för hennes växt och utseende. Allt gick henne i handom efter önskan. I kyrkan satt hon denna gång så uppmärksam som om hon fruktat att förlora minsta ord. Också svindlade det för den unge prestens ögon, då han blickade åt den farliga bänken, hvadan han beslöt att icke trotsa faran och vidare se dit. Men utkommen på kyrkbacken, fanns intet skäl för honom att hindra sina steg ifrån att korsa Konkordias; och sedan man på ett passande sätt talat några ord om väder och vind, hvilka båda delarne voro af mildaste slag, påminde sig Konkordia att mor ålagt henne fråga om icke magister Sune lofvat bort sig någor annorstädes, m. m. Magister Sune var icke precist säker på om han lofvat sig till nämdemans, och dervid rodnade han alldeles ofantligt vid den inre tanken att han var mycket säker på denna sak, men efter litet medlande hit och dit, dervid isynnerhet förekom ledsamheten att låta fru Gude Giädda vänta förgäfves, blef beslut taget, dock icke utan några små samvetsqval å magisterns sida, att låta nämdemans göra det i stället.
Jag måste dock förklara att jag för min del icke anser något af dessa förslag kunna förordas. Hvad KommersCollegii hus beträffar, så har redan i K. M:s Propos. blifvit anmärkt att dervid möta åtskilliga svårigheter, men äfven om dessa skulle kunna undanrödjas, och huset skulle komma att afträdas af Handelsoch ManufakturDiskonten samt Kommersoch BergsCollegierna, så blefve häraf en följd att åt dessa Embetsverk nödvändigt måste anskaffas ett annat hus, hvilket då sannolikt skulle komma att kosta ungefär lika mycket som upförandet af ett nytt RiksArkiv. Vidkommande åter det andra förslaget, elter att Iiebbeska huset skulle för ändamålet inköpas, så tror jag icke heller att detta hvarken vore tjenligt eller kan ske; ty om jag icke alltför mycket misstager mig, så är detta hus af fideikomiss-natur. Om det således å ena sidan icke egentligen är något annat att anmärka mot det ifrågavarande förslaget, än att derigenom den ofta omtalade platsens fullständigaste af rödj ning förhindras, men det å andra sidan vill synas tydligt att så väl belägenheten som alla öfriga omständigheter göra det föreslagna huset särdeles lämpligt såsom Riks-Arkiv, och härtill kommer att man med den relativt ringa kostnaden af 60,000 rdr skall kunna fylla ett behof, som eljest skulle medföra en utgift, hvilken vid förra Riksdagen anslogs till 321,000 rdr, så kan jag för min del icke finna annat än att den utväg, som af K. M:t blifvit framställd för att afhjelpa ett af alla erkändt behof, är ganska lämplig, och jag hoppas derföre också att den varder af R. St:r med välvilja omfattad. Hr Akerman, Fredrik: I anledn. af den fråga, som under diskussionen blifvit vackt, -att i stället för att till RiksArkiv använda det hus, som K. M:t föreslagit, uplåta det, som för närvarande begagnas af KomiaersCollegium, ber jag att få instämma i hvad den siste värde talaren yttrat i afseende derå, eller att man visserligen icke genom att så gå till väga skulle åstadkomma någon besparing för Statsverket.
Edet eller Falkarsed från erläggande af kronotionde; samt N:o 122, i anledning af väckt motion, angående rättighet för egarne till skattejord att friköpa densamma från grundskatt samt bildande af en fond af de genom berörde köp inflytande medel. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets den 30 sisth Maj på bordet lagda Memorial N:o 38, med anmälan om hinder för besvarande af återremisserne å Utskottets Utlåtande N:o 14. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde, den 31 sisth Maj f. m. på bordet lagda Betänkanden: N:o 112, i anledning af väckt motion om upphörande af läste-afgiften till Svenska Kyrkan i London samt angående denna inkomsts ersättning genom anslag; N:o 114, i anledning af väckt motion om ett lån till innehafvaren af Näshulta pastorat i Södermanland, för sänkning af Prestsjön; och N:o 116, i anledning af väckt motion, angående förändring i sättet för utgörande af den till åtskilliga Regementens Lönings-direktioner nu ingående så kallade hemkallsafgiften. Bih. till R. St. S. D. Föredrogs och lades till handling arne Stats-Utskottets den 31 sisth Maj f. m. på bordet lagda Utlåtande N:o Ilo, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse om upphörande af den till statsverket nu ingående arrende-afgift för Carl Gustafs stads krono-tullmjölqvarn. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomt-Utskottets Betänkande N:o 90, i anledning af väckt motion, angående rättighet att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar begagna äldre andaktsböcker. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.