Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från den trakt af Östergöthland, som år känd under namn af Wikboiaadet, har i synnerhet klagan sports öfver den mindre krono, betjeningens åtgärder, hvartill, utom de af mig förr omnämnde, hvilka kanske i en högre grad af dem delas, locala förhållanden gitvit Den 26 Februarii. en förökad anledning. Sådan är t. ex. hvad som helt nyligen sig tilldragit. Wickbolänningarne hafva, om ej alla, hvilket jag ej vågar bestämma, dock till en stor del vägstycken på kålmården, hvars underhållande de i anseende till aflägsenheten på andra sidan Brå" viken, mot betalning låtit verkställa Vid dessa vägstycken, som varit försedde medvägpålar, trien genom hvad händelse som helst, nu varit i saknad af dem, har ej allenast med rätta yrkats nyas anskaffande, utan vägelottsägarne hafva gemensamt af Länsman blifvit instämde för bristen, dock ägande den glada förhoppning att mot betalande af En R.-dr Riksgäldssedlar till Länsmannen kunna undvika Rättegången. Hvarthän ett sådant förfarande leder, inses säkert af Högloflige Ridderskapet och Adeln, utan att jag behöfver vidare orda derom. Jag vågar således, att utom hvad Herr Grefve Gyllenborg föreslagit, äfven föreslå att Länsmännen må skiljas från all andel i de böter som till deras åtgärder hörande mål kunna hänföras, på det deras egennytta ej må förleda dem, att på rättvisans bekostnad göra åtal, hvilka utan denna olyckliga lockbeta kanske ej ägde rum. Att detta mitt vördsamma memorial må få åtfölja Herr Grefve Gyllenborgs i samma ämne gjorde motion, anhålles ödmjukast. Friherre Rhebinder, Johan Fredrid
Kyrkooch Skolrådet består af Ky rkovärdarne samt några af Kyrkostämman särskildt valda ledamöter, och skall Kyrkoherden äfven här vara sjelfskrifven Ordförande. Detta kan icke vara annat än riktigt hvad de egentligen kyrkliga ärendena angår, hvilka Kyrkooch Skolrådet handlägger, och hvad de till folkundervisningen hörande ärendena beträffar, lärer lämpligheten af Kyrkoherdens Ordförandeskap minst böra ifrågasättas nu, då han, om Kotnmilterades förslag vinner bifall, skulle befrias frän bestyret med ledningen af kommunens borgerliga angelägenheter, och således får vida mera tid och ledighet än förut att egna åt tippsigten öfver folkundervisningen. Vid granskningen af hufvudgrunderna uti förevarande lagstiftningsarbete, hafva Rikets Ständer således nästan i allt funnit sig böra gilla hvad de Kommitterade föreslagit. Samma förhållande eger äfven i allmänhet rum med förslagens enskildheter. De jemförelsevis fä och mindre vigtiga punkter, vid hvilka ändiingar eller tillägg al Rikets Ständer ansetts nödiga, äro följande: I Furslaget till Förordning om Kommunalstyrelse på landet. § 3. Enligt denna § skulle förening af flera socknar till gemensam Kommunalförvaltning endast i de fall få ega rum, att de ligga inom samma lön och tillhöra samma pastorat. Deremot tro Rikets Ständer, att, dä man, såsom de Kommitterade äfven gjort, erkänner fördelen af större kommunalområden, det icke finnes något giltigt skäl, hvarföre icke äfven särskilda pastorater eller delar deraf skulle få förena sig om gemensam Kommunalförvaltning, såvida de sjelfva önska det. Kyrkoneli Skolförvaltningen blir ändock, fortfarande som hittills, för hvarje församling särskild och den omständigheten, alt de särskilda socknarne ligga inom olika län, medförer, vid en sådan förening dem emellan, ingeri annan svårighet, än den, som redan förefinnes, der en och samma socken delvis tillhör olika län. Rikets Ständer anse derföre de nämnda inskräukningarne med skäl kunna bortfalla, helst frågan om föreningens lämplighet i hvarje särskildt fall skall pröfvas af Landshöfdingen eller Landshöfdingarne, derest socknarna tillhöra olika län.
Uplästes och kades pä bordet Bewillnings-Ut« slottets betänkande angående allmänna bewillningen, af d, 2«-Julis, seme förslag tsn bemillningssörordNing, samt ledamöters särlkiltq yttranden, Lrrhcrre von pnZern Slernbe-kA^ ^latliiss, förmäl e del l^qn, svin wore ledamot as ^ewiliningsUtskottct, wärst förhindrad, ari bewjstg justeringen af Utskottets sist up ästa betänkande och sörflag; hwarföre han nu singe förklara ull Ridderskaper och Adelns protoooll det han instamnoe uts Prosten hlult? särskilta yttrande, ^err Landt Marskalken anmälte, att det Wällpftl ^>vrgarcSkäii0e, meoelst prorocolls-Utdrag af denna dag som nyss ankommn och nu företeddes, rsitkännagisiyit sig hg'wa, ksl befprerqnoe af Riksdagens skyndsamma stut. frångå t sitt förut fanabe heflut, pch således jermväl för sin del medgifwa att alla sedan sista Rusbagen hryilande grundsagsfrä go? - 4-8 Den Zo Julli gor som wid denna Riksdagen icke blkfwit uptagne, mage blifwa till Riksens Ständers nasta samman» komst upffutne: kärandes således nu mera ej nägvt hinder för Expedikions-Utffotlet a t föreflä Riksens Ständers underdäniga ffrifwelse med anhållan om Konungens sanction. Högloft. Ridderskapet och Adeln ätffiljdes kl. z lill Z. vt supra. In 66em protocoM -v 6. Lilverstoips. Lördagen den i Augustii Plenum klockan 4 eftermiddagen.
Städernas och Landels Jnwnnare ma wara tillåtit, att In-eller Utrikes obehindradt afyttra den Saltbitter, luttrad eller oluttrad, som utöswer deras salunda åliggande skyldighet kan af dem tillwerkas. Hwilket Riksens Stander till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning i underdånighet hemställa. Riksens Ständer fraurhärda re. Uppläst hos Ridd. och Adeln den i? Stormägcigste 2lllern<k-igste Ronung! 3 anseende till den flerfalldiga nytta som deraf kunde härflyta att i de Markeaangs. sättningar, som öfryer hela Riket ärligen uppgöras, en billig jemnhet * * kun - 2692 Den i? Augusti. kunde ernäs, sä Riksens Ständer hos Eders Kongl. Mast anmäla den underdåniga enstan, dtt mette Markegång^-sättninoarne af Herene Landshösdingac till Riksens Ständers Justitie. Ombud:man ärligen insändas, hwilkcn skulle åligga ait i wänlig wig deri söka möleligen nödig a. däng. Derjemte sä Riksens Ständer i underdånighet achalia, ket täcktes Eders Kongl. Viant lega detta mai såsom ett Ekonomiskt ärende i Nåd gl öswmvaoaude, cch i händelse Eders Kongl. Maj:t dertill ffulle räckas lämna sitt bifall, till wederbörande Eders Kongl Masts Befällningshafwande der 111 befallning afgiswa, samt detta Riksens Ständers bestut Justitie-Ombudsmannen i näder med kela. Riksens Stander framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Odelii den r?
Ridderskapet och Ådeln har , i anledning af gjorde anmärkningar, till Banko - Utskottets förnyade handläggning behagat återremittera dess Betänkande af den 3 Julii i fråga om antagande af Götha Canal-Bolags Aktier såsom Hypothek för Lån i Banko-Diskont-Verket. Med afseende å de anmärkningar, som i detta ämne till Utskottet inkommit, och hvad först angar det yttrande , att upphäfvande af en förut stadgad rättighet blifvit af Utskottet föreslagen , får Utskottet, till undvikande af missförstånd, vördsamt upplysa , att uti det vid 1815 års Riksdag utfärdade Reglemente för Banko Förvaltningen , uttryckligen finnes stadgadt, at Götha Gal Jiö BäntoXJt stöttets JBetänkandenl nal-BolagS Aktier, för hvilka serskild Beläning?» rättighet uti Bolagets Diskont blifvit Stadsråd, ej finge uti Riks-Diskont-Verket eller det blifvande Banko-Diskont - Verket belänas ; Oell Utskot» tet har således af den remitterade motionen ej fattat annan mening, än att densamma, hvad Banko Diskont-Verket beträffar, mäste åsyfta erhåU lande af ert förut saknad Beläningsräh, ej bibehållande af en redan vunnen. Det är ock af sådan anledning, som Utskottet härom infordrat Banko-Diskont-Direktionens och Herrar BankoFulimägtiges tillåtanden, hvilka tili Utskottets Be-' tänkande blifvit intagne och åberopade. Beträffande åter den säkerhet för DiskontVerket, som med antagandet af Götha-Canai-Bolags Aktier såsom Hypothek, jemförelsevis med Aktier uti Södertelje Canal-Bolag vore förenad 5
Ständer antagne, äfven måtte vinna tillämpning i afseende på lönerna för de Tjenstemän, l5oo Dnt zj Juli e. m. hvilka vid Riddarhuset aro anställde, och att, ehuru Riddarhus-Cassans närvarande tillstånd, torde hända, ej medgafve några ökade utgifter, grundsatsen likväl måtte erkännas och-förslag uppgöras till en lämplig löneförhöjning för Riddarhusets Tjenstemän, att vidtaga, enär RiddaihusCassans tillstånd sådant kunde medgifva.
Den wanlige och äfwen nu bibchällne flytkningstibcn anser jag för min del säsom den minst lägligt fbr alla hushållare, i synnerhet pä landet. Efter en wät sommar, är det icke owanligt i början af OQober mänad, at bergkungen pä Wärsädet ja en del af Höstsädet ännu icke är fullbordad. Oagarne äro korta och mörka, wägarne djupe och minst beqwäma för tjenstehjonens och deras sakers tran8porkersncie. Åtskilligt hushällS-syflor böra den tiden göras, hwilka i anseende til den sena ärstiden blifwa sä mycket beswärligare at förrätta, som de nykomne ärö owanc wid husbonde-folket och okunnogr om den i huset gällande ordning. Det flyttande tjcnstchjoiiet, som icke skall upstilla bet foder — som mycket litet kommer at förtära af ben gröda, hwilken det under andetiden inbergar, har icke samina interesse at alt mä blifwa wäl förrättat, som bet qwarblifivande. Alla desse swärigheter skulle förswinna, vm ömsningstiden hädanefter blefwe förflyttad til den I ^unii. Dä har Landtmannen förrättat stt Äkrrbruk af C 2 Z6 wärsädc; dä har han inga sZ angelägne göromäl, som röke käla nägra dagarS upstof. Krraruren frawstillade af samma hand, som sommaren förut! sö;»-ättat bergningen, äro utstäpte pä bete. Inom hus förefalla inga betpdlige systor, dagarne äro länga och wäglaget godt.
Jag inträdde i LagUlsk., utan att hafva någon annan kännedom af det nya lagförslaget och dithörande skrifter, än den man får, efter att hafva genomläst dem, såsom en intressant litteratur; och jag hyste under den tiden flere betänkligheter emot förslagets antaglighet. Men i samma män, sorn jag i Utsk. blef satt i nödvändighet att närmare studera mig in i dessa ämnen, i samma mån har förslaget blifvit för mig tillfredsställande, icke blott i afseende på de grundsatser, sorn det innehåller, utan äfven i afseende på den verkligen omtänksamma försigtighet, hvarmed dessa grundsatser blifvit tillämpade och med hvilken man söker införa dem i landet. Jag kommer nu till den 3:dje hufvudsakliga anmärkn. emot förslaget, som är, att det innefattar för få straffarler. Hr von Hartmansdorff har velat återgå till skamoch kropps-straflen; och jag har redan sökt visa olämpligheten deraf. Återstår således att till besvarande upplaga de anmärkrnr, hvilka gå derpå ut, alt, med uteslutande af dessa straff, dock bibehålla ett och annat i vår gamla lag befintligt straff, hvaribland man särskildt nämnt landsförvisning och fängelse vid valten och bröd. Hvad landsförvisning betra Ifar, så torde jag hufvudsakligast få hänvisa till de skäl fiir dess uteslutande, seni af Lagberedningen blifvit andrague, och återfinnas uti LagUtskts betänk.; men anhåller dock att fä tillägga ännu några andra. Det synes i allmänhet vara temligen olämpligt ali stadga ett straff, hvars verkställighet ligger utom den statsmakt, som ålägger straffet. Hvad vill det väl säga, alt Sverige dömmer till landsförvisning, så länge icke Sverige är förvissadt derom, att den landsförvisa, som man alfor till gränsen eller sätter i en bilt på kusten, finner på andra sidan hafvet ett land, der han blir emottagen och får vistas? Icke kan det vara Svenska Statens mening, alt den ifrågavar. personen skall fara i alla sina dagar fram och tillbaka pä Östersjön, utan meningen måtte väl vara, ali han skall kunna hamna någonstädes. Men nu kan det lätt hända, att ingen angränsande
Strandlund:: att! denna* §;• innefattade' ofta nog em osanning, och borde såsom öfverflödig; utgå;; vid 3 af Herr Friherre Boijer att lian förenade sig i Hörr Bååths häremot afgifna reservation; men örn stadgandet skulle komma alt qvarstå; borde, efter orden ”utgifvarens gäldenär,” tilläggas,förrredan förfallew skuld, emedan, i annat läll, det origtiga» förhållande Lundö inträffa,. att en‘ gäldenär, som betingat sig 6 å. g månaders lidj kunde dagen» derpå: blifva' krafd för sin skuld; af Hérr Domprosten Döctör Heurlin:: att' föreskriften' bär syntes lem ligen öfverflödig.. Bevisningen derom, att den, pä< hvilken invisiiiiigen dragés, är utgifvarens gäldenär, biefve oftast svår att' åstadkomma. Enklasteiagbudet vöre att, då» accept vägras, invisningshafvaren får hålla sig till» den, sorn» in visningen utgdfvit;; af Herr. Winberg: och. Strindlund: alt» stadgandet vöre öfverflödigt, och kunde utgå desto heldre, sorn ej något» ansvar för vägrad accept vöre föreslaget, och ej hel lör; skäligen kundé bestämmas; af: Hern'Ekermansorn; åberopat Herr Bååths.reservation! ii denna del;; vid 4§" af Herr Efih'erre; Boije:' alt? stadgandet försatte - en'gäldenär, , på h vil ken» invisning utställdes, uti sämre belägenhet, än den hvarutilian kundekomma lill följd af egen revers, utan-bestämd förfallotid, helst en serskild skade-ersältning längre ned i förslaget» fastades vid underlåtenheten, alt invisningen infria.
Häraf har jag funnit mig föranlåten att uti skrifvelse till Herr Statsrådet och Chefen för Kongl. Civildepartementet den 6 Mars 1851, med erinran derom, att uti den från Konungens Befallningshafvande insända förklaring af Majoren Steveni förinältes, det han den 19 Augusti 1850, efter erhållen rapport af läkaren om det i fråga varande cholérafallet, låtit i ögonblicket, till smittans vidare förhindrande från utbredning, vidtaga alla nödiga säkerhetsaustalter och besätta avenuerna till Lenna med 3:ne personer, som kl. 8 e. m. blifvit allöste af militärvakt, då först den egentliga spärrningen tagit sin början, hvarom allt rapport blifvit afsänd till Konungens Befallningshafvande, samt att Konungens Befallningshafvandes häröfver afgifna utlåtande innehölle, det spärrningen, om den skolat medföra nödig säkerhet, icke kunnat på annat sätt, än som skett, verkställas, gifva Herr Statsrådet tillkänna, att jag, då genom dessa yttranden det ölVerklagade förfarandet vore af Majoren Steveni så vida erkändt, som det innefattat olaglig spärrning af det hus, klaganden bebott, samt någon till olaglighetens afhjelpande eller bestraffande vidtagen åtgärd icke blifvit af Konungens Befallningshafvande uppgifven, för min del ej kunnat inse grunden dertill, att Herr Statsrådet funnit omständigheterna icke föranleda anbefallande af åtal emot de personer, klaganden angifvit såsom de der förnärmat hans rätt och säkerhet, men särdeles emot Konungens Befallningshafvande, som lemnat de obehöriga åtgärderna utan beifran eller rättelse. Jag fann val, att Herr Statsrådet i sin egenskap af Chef för Kongl. Civildepartementet icke ägt något sådant åtal anbefalla; men enär klagandens angifvelse var gjord i uttalad syftning att »anbringa klagomål emot de »befälhafvande myndigheterna hos Regeringen i Stockholm», och denna angifvelse kommit under Herr
Den, som anser, att till contra-proposition i hufvudvoteringen, angående införsel af Jernskrot, bör antagas Preste-Ståndets beslut, att varan skall till införsel förbjudas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Borgare-Ståndets beslut, att Jernskrot skall mot 2 R:dr 24 sk. tull per Sk® St. v. få till Riket införas, alt utgöra contra-proposition; Samt sedermera i liufyudsaken efter följande proposition: - Bevillnings-Utskottets Memorial, N\o 41. 83 164:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Jernshrot, gjutet, smidt eller valsadt, bör få införas mot en tullafgift af 2 R:dr per Sk® St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (ira alternativet) bestämmes förbud mot införsel af denna artikel; (2:a alternativet) antages införselstullen å ifrågavarande artikel till 2 Rrdr 24 sk. Sk® St. v. b) angående utförseln t 165ro. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Jernskrot, gjutet, smidt eller vcdscidt, skall få utföras mot 2 Rrdr tull per Sk® St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages ulförselstullen å oftanåmnde artikel till 2 Rrdr 24 sk. Sk® St. v. Jtweler:
Hennes former voro nog mycket fylliga; kopporna, som i den tiden voro koppor med besked, hade lemnat spår på hennes ansigte – dock endast få och lätta: men anletsdragen voro harmoniska, hy och mun angenäma, de stora blå ögonen klara och själfulla. ”Man kan hafva en vackrare växt, ett mera retande utseende: men icke ett sedigare tycke, en mera rörande uppsyn; der ur ögonen strålade förståndets eld och oskuldens frid”. Sådant var hennes utvärtes, ännu vid fyrtiotre års ålder; då Fischerström, hvars utlåtelse vi nyss anförde, såg henne första gången. Kanhända blef det medvetande, att ännu kunna intaga såsom qvinna, i någon mån medorsak till hennes slutliga olycka. Vi lemna detta derhän; men väl kunna vi föreställa oss, hurudan hennes skepnad var tjugu år tidigare, när hon icke var ”den Svenska Uranie”, men Fabricius i henne dyrkade sin Urania. Nyssnämnde biograph såg henne först 1761; och det hos henne sjelf. I hennes hus herrskade ordning, nätthet, smak och beqvämlighet. Hennes rum hade ett återsken af hennes väsende: något synnerligt, utan att vara sällsamt; något utsökt, utan att afvika från en ädel enfald. Creutz och Gyllenborg voro just då hos henne på besök. Den förre hade nyss utgifvit sin idylldikt ”Atis och Camilla”; äfven den sednare hade redan förvärfvat sig skalderykte. Professorn och hans skyddslingar Festen. Kommerserådet Widens hus var klart upplyst. Från andra våningen skallade en brusande dansmusik, och för de åskådare, som tagit plats på det midtemot belägna värdshusets höga trappa, syntes tydligt de sväfvande gestalterna i françaisens lätta svängningar. Guldsmidda herrar och svartklädda eleganter, fruntimmer med klädningar liknande luft, yppiga rosor på kinder och lockar, flämtande, hviftande med broderade näsdukar, skymtade ömsom förbi dem. ”Jag ville gerna veta,” sade en gapande matrona till sin granne, ”hvarför kommerserådet ställer till bal så här straxt före Jul. De förnäma roa sig jemnt och samt; hade de icke kunnat vänta till helgen?”
D. §^onstUutionS,U!skotters förleden gardan för Ståndet Uppläste, och dä pä bordel lagde Förflaq Bihang. N:o rz, 14- ^ 98 Dm 28 Aug. till Wal-akt, Succesiions-ordning och Försäkran, allt i anledning den 21 i denna nmnad för. rättade Wal, hworigenom Hans Kongl. Höghet, Prinsen Johan Baptist Julius Bernadotte af Ponte Corvo, allmänneligen utkorades till Sive. rigeS Kronprins, och wär nu regerande Allernädigste Konungs Efterträdare pä Kongl. Swensta Thronell, blef nu äter uppläst och i allt gilladt. Expeditions-Utskottet skulle derföre anmodas att besörja, vet bese Handlingar »vederbörligen färdiggjordes, att kunna i uuderdänighet aflemnas kill Kongl. Maj:t, hwars sanktion, i anseende till Succetzionö-ordningen, såsom »varande en Grundlag, fordrades, och således f>rst borde i underdänighet sökas och afbidas. Ot tu^ra. kx protocollcr, Osbrisl Öämson. Uppläst hos Borgare-Ständet den zo Aug. Wökdsamt Memorial! särskildta U'skolt, till hvilket Riksens Högloff. Ständer behagat remittera den af det Hederwärda Bondeständer »väckte fragan, om sättet till Riksda, gen» förkortande, har med mycken tillfredsställelse erfarit, att under det z:ne Ständ gillat Utskottets betänkande, har den betänklighet som hos det WLllofl. Borgareståndet uppkommit, endast fästat sig wid denflurmening som i betänkandet »ar införd, och hvilken hade afseende blott pä den allmänna önskan hvaruti Utskottet anmodat - Den 28 Aug. 99 modat de Respective Ständer» att sig förena.
Det är visserligen uppgifvet, alt denna brist kunde beläckas af fordna öfverskott; men pä den punkt näringen nu sig befinner, är det icke att förmoda, att om brister vidare för framtiden komma att uppstå, desamma då skulle kunna fyllas. Då StatsUlsk. såg delta förhållande, hade Ulsk. 2:ne vägar att gå : den ena var den, att föreslå det priset å saltpetern blefve förhöjdt vida öfver hvad det nu är, den andra att tillse, det näringen för framliden bedrefs med större kännedom, än som nu förefinnes. Det är nemi. allmänt bekant, att man från Finland kan Den 27 November e. m. 523 fa saltpeter, som, köpmannavinsten inberäknad, icke star öfver 3 r:tlr l>:co per Lffi, under det att Svenska statsverket har betalt 5 r:dr b:eo, ulan att likväl kunna få sitt behof fyldt. I södra orterna liar denna näringsgren förr inbringat ganska betydliga summor, men nu arden, med undantag af Kronobergs län, nästan nedlagd, och är orsaken dertill troligen den, att man icke förstår att ur jorden draga så myrket saltpclerämne, som der finnes. Om sallpetcrns godhet vill jag icke nu yttra mig, men jag tror, all det är nödvändigt att ingå till K. M. och fästa Hans uppmärksamhet pä delta förhållande, på det ali man i Sverige må kunna tillverka saltpeter något när till samma pris, som i andra länder, såvida statsverket ej skall med onödiga utgifter betungas. Jag kan ej förstå hvaruti någonting granskande i denna skrifvelse ligger. Det förefaller mig ganska naturligt, att, då en näring belinnes vara på en låg ståndpunkt, man då begär att K. M. må derå fästa sin uppmärksamhet. Jag tillstyrker bifall till denna § af StatsUtskis betänk. Frih. Ridderstolpe:
Vi minnas ännu huru vid förra riksdagen bevillnings-procm af jordbruksfastighet föreslogs till 4 proc., men att R. o. Ad. och BondeSt. antogo endast 3 proc., och denna åsigt gjorde sig äfven gällande inom förstärkta Bevilln.-Utsk:t. Jag tror att på många ställen i landet har man redan börjat anse denna inkomst — 3 proc. — af jordbruksfastighet allt - Den 6 Jani f. m. 63 för högt beräknad, och de landtbrukare, som sutto i Bevilln.- Utsk:t, öfverensstämde alla i den åsigt, att den taxering, som nu skett, just var en följd deraf, att jordegendomen icke gifvit mera än 3 proc., och man anförde inom (Jtskrt att i de norra länen jordegendomen icke ens kan anses gifva en afkastning motsvarande 3 proc. af egendomens taxeringsvärde. Skulle nu bevillnings-proc:n höjas till 4, komme detta med skäl att väcka missnöje i dessa landsorter, helst som denna förhöjning hvarken är behöflig eller nödvändig, utan endast skulle bidraga att ytterligare öka det öfverskott, som allmänna bevillningen redan för närv:de lemnar utöfver hvad, som erfordras för fyllande af statsbrist-summan. Jag är icke i tillfälle att beräkna huru stort detta öfverskott skulle blifva, men jag ber blott att få omnämna, att under det förra året har bevillningen uppgått till ett belopp med omkring 250,000 rdr öfverskjutande det af R. St:r kalkylerade. För det fall deremot, att, såsom åtskilliga talare hafva anmärkt, de stora anslag, som R. St:r vid denna riksdag för jernvägsbyggnader hafva beviljat, skulle fordra en förhöjning af allmänna bevillningen, anser jag det vara af största vigt att man icke rubbar de proportioner, som blifvit iakttagne emellan bevillning af jordbruksfastighet och annan egendom.
Presle-slåndel den 5 Borgare-ståndet den 5 Bonde-ståndet den 5 Rikets Sländön underdåniga Skrifvelse angående slals-bidrag för enskilda jernv äg s-arfåiggningars företagande. (Stats-Utsk:s Ull. N:ris 235, 269 oell 280, samt Först. Stats-ölsk:s Meni. N:o 287.) S. A. K. I afseende å åtskilliga, ännu icke företagna, enskilda jernvägs-anläggningar, om hvilkas understödjande med lån från det allmännas sida framställningar hos Rikets Ständer blifvit gjorda dels genom E. K. M:ts under denna riksdag allålna nådiga Propositioner och skrifvelse!*, dels å enskild väg, få Rikets Ständer härmedelst i underdånighet sig yttra: l:o. Angående anläggandet af jernväg mellan Hudiksvall och Dellens vattendrag. Enligt de Rikets Ständers Stals-Utskolt tillställda handlingar, rörande denna jernvägs-anlägguing, för hvars verkställande E. K. M:t i Sin nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit ett lån å 240,000 R:dr R:mt, hafva anläggningskostnaderne för nämnde jernbana, hvilken skulle komma att gä från Hudiksvall förbi lastageplatsen Håsta-udde lill Forssa kyrka, blifvit af Majoren S. P. Bergman, uti deröfver under 1856 års sommar uppgjordt förslag, beräknade till 244,800 R:dr B:ko, derest banan afsåges att begagnas med hästkraft, och lill 505,700 R:dr samma mynt, om en lokomotivbana borde beredas, hvilken sednare banas anläggning med 4 fots spårvidd, enligt det förslag numera tillförordnade Chefen i norra vägoch vattenbyggnads-distriktet Kaptenen Cl. Adelsköld, i Oktober månad nästlidne år algifvit, skulle medföra en kostnad af 560,000 R:dr Runt; utgörande den af honom föreslagna jernbanans längd 1 mil 700 fot. Då, Expeditions-Ulskotlels Förslag lill underd.