Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i5 December e. m. fordringar; — och då KneckteContracten äro inrättade efter hvarje landsorts särskilta beskaffenhet, samt hittills uppfyllt det med dem åsyftade ändamål att tjena Staten, Rotehållaren och Soldaten till rättelse i afseende å deras ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, samt Motionären icke uppgifvit i hvilka delar, och på hvilket sätt för hvarje särskilt landsort, lian önskar ändring i de nu varande Contracten; så lärer frågan om nya Conlracts upprättande nu icke böra, såsom utan ändamål, borttaga en tid för Riksdagsärenderne, hvilken med hvarje dag blifver allt mera dyrbar; och synes någon åtgärd i detta afseende så mycket mindre vara af behofvet påkallad, som Kongl. Maj:t, redan för längre tid sedan, vidtagit nödige anstalter att författningarne rörande Indelningsverket samt Rustoch Rotehållares skyldigheter blifva sammandragne, och hvaraf resultaten snart äro att förvänta, ehuru man för sista handläggningen bordt afvakta besluten öfver flere, desse ämnen rörande, frågor, som under Riksdagen blifvit framstälde. I afseende å behandlingen af Grefve von Fersens ifrågavarande Motion, får jag således fullkomligen instämma uti hvad Friherre af Nordin nyss anfört. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf, uppläste följande: Då Herr Grefve Horn, som icke öfvervar beslutet i Passevolance-frågan, hvilket Den i5 December e. m. ao5 likväl af hans friä val hade berott, ansett sig böra, med anledning af en utaf Herr Grefve von Fersen väckt motion, långt efteråt afgifva sin reservation emot det fattade beslutet, och således baft fullkomlig betänketid att välja sina ord, i synnerhet som lian icke kunde hänföras af ögonblickets intryck; så torde det ej synas förunderligt, om jag uppskjutit att anföra några anmärkningar emot denna, i så många afseenden märkvärdiga, reservation, intilldess jag, genom dess genomläsning, kunnat bestämdt öfvertyga mig om dess ordställning och innehåll.
Almedahls fabriksbolag ■■■ 5,757: 7. Regements-skrifvaren Pettersson ?2: 84. f. d. Kommendanten E. L. von Schantz’ konkursmassa 18: 50. Landtbrukaren A. Bil. Litt. I. till 1864 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid 61. Hebe f. M£ »■ e fl i t. F ordringar och förskott, balanserade från år 1861 inom linien. Kontant behållning från år 1861. Statsanslag. Extra uppbörd. Antieipatio till år 186 1 i. Summa. Skulder till år 1863, balanserade inom linien. Skulder från år 1861, balanserade inom linien. Anticipation från år 1861. Utbetalning. Barcks och Skepparen Heims, af hvilka den förres skuld utgjorde 126 R:dr 50 öre och den sednares 7 R:dr 33 öre, samt f. d. Ammunitions-förvaitaren A. E. Hahrs, hvilkens propriebalans blifvit af Kongl Kammar-rätten fastställd till 36,204 R:dr 98 öre. Angående de förändringar, som i afseende på några af dessa fordringar under nästlidne år inträffat, få Revisorerne hänvisa tili de nämnde års revisionsberättelse vidfogade, utaf Krigs-kollegii särskilde afdelningar afgifne underdåniga utlåtanden. § 4. Bland verifikationerna till konto för det till indelta Arméens löneförbättringar beviljade anslag saknades all redogörelse för Wermlands regemente; hvadan räkenskaperna i denna oel icke kunnat underkastas någon granskning. § 5. I anledning af de inom Revisionen meddelade upplysningar, rörande beväringsmanskapets beklädnad, sådan den vid deras öfningar begagnas, hafva Revisorerne, sin pligt likmätigt, ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten, att densamma under alla förhållanden fullt motsvarar klimatets fordringar. § 6.
Men de större fartygens öfverlägsenhet beror i hufvudsaklig mån af ett dugligt sjöfolk, så befäl som manskap, och härtill fordras, utom naturliga anlag, äfven öfning. Jag fruktar, om vi uldömma de stora fartygen , de fullkomligare krigsmachinerna, det vi i denna del icke bättre löst frågan, än i en annan, om vi dömma de naturliga anlag, som genom landets beskaffenhet och folklynnet i hög grad finnas, att domna bort, i stället för alt genom deras pröfning bereda vår öfverlägsenhet. Utsk:s andra skäl är: "att dockorna icke skulle vara gagneliga att deruti förvara fartyg, som redan varit i sjön, emedan erfarenheten visade att träd, efter att hafva blifvit af vatten genomdränkt, fortare undergår förruttnelse, om det blottslälles för luftens åverkan, än om det fortfarande får vara under valten.” Det har af Hr Nordensköld redan blifvit anfördt hvad er - Den a5 November e. m. 345 erfarenhet i detta afseende vunnit9 af i dockan insatta äldre fartyg. Jag ber att få tilltigga härtill: På botten i den äldsta dockan ligger en bädd af ekblock, lika gammal med den, således 60 å 70 år gammal, som stundom varit under vatten, men vanligen ligger torr, ännu lika frisk, som om den blifvit ditlagd för få år sedan. Erfarenheten har äfven visat, alt t. ex. ett tak af J tums tjocka bräder längre äger bestånd, än om bräderna äro af 1 tums tjocklek. Orsaken antages vara, och svårligen lärer man kunna utfinna någon annan, att af dessa bräder, sedan de uppsupit vatten, de tunnare bättre uttorka än de tjockare. Utskts 3:dje skäl är: ”att redan befintliga” dockor lemna ett icke obetydligt utrymme för nybyggnad och förvarande af fartyg, som ännu icke varit i vattnet." Det är redan upplyst, att endast 3:ne fartyg kunna förvaras i nu befintliga dockor. Plats för 2tne fartyg finnes visserligen äfven i den till dessa dockor hörande bassin, men den sistnämnda torde icke kunna undvaras till reparation af fartyg.
Om det skall anses nödvändigt att lemna en sådan latitud, som Utsk:t föreslagit, så borde åtminstone tillsättandet af vittnen icke öfverlemnas åt sockennämnden, såvida man icke vill ha nöjet att se, huruledes dessa platser skola efterfikas och föranleda sexor och tillställningar af konkufrenterne. Då bränningstiden numera är så lång, blir det. verkligen icke en så obetydlig # skilnad, om vittnena få 1 eller 2 rdr om dagen, och det kan då verkligen löna mödan att göra ett litet kalas för sockennämnden, för att stämma den till sin fördel. Men då det skulle medföra svårigheter att göra en förändring i afstde å den myndighet, af hvilken vittnena skola utses, tror jag det vara bäst och lämpligast att bibehålla stadgandet, sådant det finnes i den torra förordningen, helst som de fall, då ett vittne kan vara belåtet med mindre än 2 rdr, ytterst sällan inträffa. Hr Reutersvärd: Gr. Liljencrants’ betänkligheter torde förfalla, då man icke kan antaga annat än att kontrollören skulle ärligt förfara; ty Hr Gr:us förutsättning h v ilar pä denna grund. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Enligt nu gällande förordning utses vittnena på landet af sockennämnden, och i stad af Borgerskapets Äldste. Således har ingen förändring skett uti sättet för dessa personers utväljande, utan förändringeu består endast deruti, att sockennämnden skall ega bestämma beloppet af arfvodena för dem, efter sig företeende omständigheter. Då denna myndighet utan tvifvel är den, som bäst är i tillfälle alt känna förhållandena, och således bör lämpligast kunna på ett billigt sätt besluta om nämnde arfvodens belopp, samt dessutom förekommer att i denna punkt ingen skiljaktighet synes hafva egt rum inora Utsk:t, så anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad, yttrade H.
Hr Hjärne får jag lemna till svar, att det icke kan vara annat än smickrande för styrelsen, att den redan till stor del vidtagit de åtgärder, som Hr Hjärne förordat. Jag vill nämna, att deri gradpassering, som förut varit flottans officerare ålagd, har blifvit sålunda förändrad, att den sker i en exercisskola, hvarest fullständigt inhemtas sä väl artillerisom infanteriexercis. På sednare åren har ingen enda expedition af seglande fartyg varit ute, utan att särskild upmärksamhet egnats åt landstigningar o. s. v. För närvide är hela flottans befäl ålagdt att känna ali exercis. Det är visserligen möjligt, att flera af dem, som kommit i tjenst innan dessa föreskrifter utfärdades, voro mindre hemmastadde i infanteriexercisen; det finnes t. ex. flera, som egna sig åt Hydrografi, och det är klart att, när de sommar efter sommar användas härtill, får allt annat stå tillbaka. Jag skulle således tro, att i detta afs. f. n. icke mycket är att göra; när en gång den förut omnämnde motionen förekommer, torde det vara lämpligare att ingå i dessa 1MC I)*n 14 April f. m. saker. Jag vill derföre icke längre taga B. o. Ad:s tålamod i anspråk, utan anhåller oiri bifall. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bifall till K. M:s framställning i ämnet; gjordes först propos. å bifall till LTtsk:ts hemställan och besvarades med starka nej, blandade med åtskilliga ja, och sedermera propos. om afslag å samma hemställan samt bifall till K. Mits förslag, hvilken sednare propos. besvarades med starka ja jemte några nej; och förklarades ja lili hafva varit öfvervägande. Härefter förmälte H. Exc., att sedan B. o. Ad. nu bifallit K.
Enligt RegeringsFormens 53 och 89. §§, samt RiksdagsGrdningens 34. $. tillhör det Utskottet att bereda och utarbeta de frågor sorn, genom Regeringens Propositioner, uppkomma, eller, sorn i Stånden väckta, till Utskottets behand-^ ling remitteras. Nu förekommer här, att Konungens Nådiga proposition om jemkning i extra roteringen icke med ett enda ord ifrågasätter denna roterings förvandling till per-; manent. Inom RiksStanden har icke heller någon motion derom blifvit väckt, och jag tror således icke Utskottet hafva bordt väc-. ka den. Beträffande saken har jag icke mycket att säga., mig förekommer den både olaglig och obillig: olaglig, emedan den strider emot a8to års beslut; obillig, emedan den innebär V Den q a Julli e. m. 11x7 en icke arf behofvet påkallad kränkning i ägande-rättens helgd. Men ännu mer: Utskottet har ock uppfunnit ett nytt Species af rotering, i det Utskottet föreslagit, att den från extra till permanent förvandlade roteringen övillkorltgen skulle utgöras med ständig vacance-afgift; en slik roterings-skyldighet har hiitiis i Sverige varit okänd , och jag hoppas att den evigt skall blifva det. Det finnes visst många vacanta rotar, så inom; Knecktesom Båtsmanshållet, men dessa vacancer äro tillkomna ge. nom frivilliga Öfverenskommelser, hvilka hafi VaS i samma stund som antingen den roterings - skyldige finner sin räkning vid att hellre recruterä än erlägga en dryg vacance-afgift, eller Kronans tjenst kräfver en recrutering. Vid frågan om en frivillig vacance-afgift» är recruteringen resultatet, om öfverenskommelse icke kan träffas; men huru skall en ovilkorlig vancance-afgift bestämmas? skall det ske genom magtspråk? Hvar är garantien för kronan emot obehörig förlust i händelse af myntförsämring och uppdrifne varupriser?
Desse Högsta Domstolens Ledamöter tillstyrkte derföre .Nådigt bifall tili Rikets Ständers förslag, att, medelst ett tillägg uti Haridels-Balkens 9 Gap. ii §., det förstnämnde bedrägeriet måtte beläggas med böter efter samma bej äknings-grund , som §. stadgar för den senare förbrytelsen. Men emot; den i sådant ändamål föreslagna redaktion af §:n kunde desse Ledamöter icke undgå att anmärka: dels att ordet summa, hvilket icke är Svenskt, icke heller förekommer uti 1734 års Lag, dessutom kunde, enligt språkbruket, tillämpas endast på försträckning i penningar. Likväl angår Capitlet, som öfverskriflen utmärker, äfven försträckningar i varor. De fleste §§. innehålla föreskrifter, som äro gemensamma för båda dessa arter af försträckning, och till dessa hörer jemväl den här ifrågavarande 1 1 :te; dels att orden '‘hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande” äro, efter dessa Högsta Domstolens Ledamöters tanka, öfverflödige. Hvarken det ena eller andra slaget af nämnde bedrägerier lärer kunna förr eller oftare bestraffas, än det utöfvas inför någon Embets-myndighet. Om de anmärkta orden skola bibehållas, så borde de så framflyttas, att de omfatta båda de förhållanden, hvilka §:n komme att innehålla. Fordrar någon hos Domare eller Konungens Befallningshafvande den gäld, han vet gulden vara, eller nekar någon der sin underskrift å skuldebref eller annat fordrings-bevis; böle hälften af den sålunda, emot bättre vetande, fordrade eller förnekade summa, målsegandens ensak.
Ständer anvisats till understöd för folkskolelärares ttjlöni/ig; skulle följaktligen, medgifvande af den nu föreslagne dispositionen utaf berörda medel i sjelfva verket innebära anvisandet af ett nytt statsanslag till förstnämnda ändamål* en åtgärd, hvars lämplighet, vid nuvarande inskränkta medeltillgång och mängden af de maktpåliggande föremål, hvartill densamma lages i anspråk med: skäl bör ifrågasättasHvad. beträffar det från kommunernes sida påräknade årliga bidrag till den blifvande pensionsfonden, så torde* i betraktande af församlingarnes inbördes olikhet i afseende på folkmängd' och välmåga, pensious-afgiftens bestämmande till enahanda belopp för hvarje församling i riket icke finnas med billighet fullt öfverensstämmande; och bör derjemte ej heller förbises, att då* efter hvad kändt är, vid ordnandet af folkskoleväsendet, åtskilliga smärre socknar förenat sig om en gemensam skola, och således tillsammans utgöra ett skoldistrikt, men ett motsatt förhållande deremot eger rom med andra mera vidsträckta och. folkrika socknar, der det funnits nödigt att för hvarje serskild socken inrätta, flera fästa eller ambulatoriska skolor, binnie naturligtvis sistnämnde, med ett större antal; skollärare försedda församlingar, alt vida. oftare än de smärre socknarne anlita pensionsfondens tillgångar och följaktligen, derest afgifterne bestämmas till lika belopp för hvarje församling* åtnjuta en fördel på de öfriges Bekostnad* Genom antagandet af det inom Presle-ståndet väckta förslag om pensions-afgiftensberäknande efter folkskolornas antal och till lika belöpp för hvarje skola* komme väl det ofvan anmärkta missförhållandet att.
E 401. — ät f. d. Tullinspektören Henrik Julius Tham, angående. I. 445. B. 446. X. B. 79, 117, 134 178- Å 181. XI. U. 4. A. 6. E. 401. — angående Kammarskrifvaren i Biksgälds-Kontoret IT. af Trolles ansökning om sådan vid afskedstagande!. XI. B. 20 A. 76. — å Rikets Allmänna Indragningsstat för Registrator!) i Svea HofEätt Johan Christian Thulin, angående. VIII. 80. 11. 81. X. B. 79, 117, 131 A. 151. XI. E. 401. — åt Stats-llAdet C. H. Ulner vid afskeds erhållande, angående. X. II 79. 117, 134, A. 152. XI. E. 401. — å Rikets Allmänna Indragningsstat. angående rättighet för enkan Joharina Magdalena Wallberg att. erhålla. IV. 120- B. 124 X. 13. 79. 117, 134. A. 184 XI. E. 401. — å Allmänna Indragningsstaten, örn otjenstbara Premier-Löjtnanten vid Flottan Friherre E, 8. von Vegesachs berättigande till, vid afskeds erhållande, V. 608- B. 639. X. B 79. 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — åt StatsTiådet Johan af Wingårds efterlernnade Enka. II, 375. B. 569. X. B. 79 117. 134. A, 197. XI. E. 401. — å Allmänna Indragningsstaten, tillerkänd f. d. Käntmnstaren af Wåhlberg, angående förhöjning af I.
Försäljning af bränvin under en kanna vare, så i stad, som på landet, icke lofgifven på andra ställen, än sådane gästgifvaregårdar, samt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå. Är gästgifvarehållningen fördelad emellan (lera åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åbo, som efter tur gästgifveriet besörjcr. Jordbrukare må dock obehindradt kunna lill underhafvande och sådane personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedels kanna åt en hvar. Kongl. Maj:ts befallningshafvande ega att, efter magistratens och stadens äldstes hörande, årligen bestämma det för hvarje stad erforderliga antal af värdshus, källare, spisqvarter eller andra näringsställen, der, på sätt här ofvan stadgadt är, bränvin må utminuteras, och hvilket antal bör vara så inskränkt, som möjligt är; skolande magistraten noga tillse, att till dylik näringsrält antagas och bibehållas endast tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer, hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande eller densamma i förskott erlägga. Äfvenså tillkommer det Kongl. Maj:(s befallningshafvande att å landel sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande pastor och socknemän, samt, der så anses nödigt, äfven harads—rätt blifvit hörde, meddela tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer tillstånd, under ofvannämnde vilkor, lill enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett eller annat ställe, vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar; och ege Kongl.
När illska och passion förstört hvart dygdefrö, Gjort hjertat känslolöst, gjort tankekraften slö, Och gått med stora steg att varelsen förderfva: Då skall, J fordren det! en Mentor, en Minerva Omskapa lynnets art, och föda själn på nytt, Och bilda känslans kraft, då känslans tid har flytt ... O menskors Fostrare! hvad öde öfver Eder! Hvad skäl att sucka ömt: O tider! hvilka seder! Så har den spädas själ sin första bildning fått. Han brottslig blef — förrän han visste utaf brott; Förskämd — och menlös dock J finnen det med smärta, Föräldrar! detta rön det sårar edert hjerta: Hvad återstår för Er? — J kännen ju ett sätt Att hjelpa eder sak, så ofelbart, som lätt? Och lyften straffets hand, och tanken genom tuktan, Hvad ej med godo vins, att vinna det med fruktan! Ett alltför vådligt sätt! der läkedomen bär Ett ofta värre gift, än krämpans eget är; Ett alltför grufligt sätt! att på en skuldlös hvälfva Det stela brottets lön — förtjent af Eder sjelfva! Jag gillar agans bruk, jag nekar ej den kraft Till barnslig hörsamhet, den har och alltid haft; Och ve den Far och Mor, som, hvarest gnistan hotar, Med rättvis stränghet ej en vådelds utbrott motar! Men här, om någonsin, jag äskar varsamhet. Har du förut ej gjort allt hvad du kan och vet, Med mildhet, föresyn, förmaningar och lämpa, Att leda känslans gång och hennes irring dämpa, Räds, att i barnets själ ett olycksfrö du lagt Till slafvisk duglöshet, till modlöst sjelf-förakt! Räds ock, att denna själ, som lider — men förtryter Sin svaghet och ditt våld, en dag sin fjättra bryter, Och återtar sin rätt, med missledd kraft, en dag, I trots af vördnadsband och Religion och Lag! Gör tydligt för dig sjelf begreppet om det rätta! En olat, vårdslöshet, ett minnesfel — ej detta Kan bli bestraffningens förtjenta föremål: Men afunden — som ej en annans glädje tål;
Öpnades Ilrr Bänkmäns lista vid val af 4 Elektorer efter N:o 62. Gr. Taube, Guslaf Erik; , 255. Frih. Falkenberg, Conrad Gabriel; „ 746. Hr Reiher, Fnllm. Frih. Åkerhjelm, Fritz, och „ 1842. „ Edenhjelm, Gillis. Och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: „ 125. Gr. Adlercreulz, Fredrik Thomas; „ 1476. Hr Riben, Carl Wilhelm; „ 1612. „ Grundelstierna, Axel Wilhelm, och „ 2307. „ af Tuneld, Carl Erik. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Jag har begärt ordet, för att yttra mig i anledn. af ett ärende, som förehades i förra plenum. Då Hr Frih. af Ugglas och jag uti plenum d. 30 sist. April anhöllo om bordläggning, 2:dra gången, af StalsUtsk:s utlåt. N:o lil, ang:de län till utförande af en modell arbetare-bostad i hufvudstaden, skedde det uti den mening, alt, då vi önskade få samma utlåt, till StatsUtsk. återremitteradt, föredragningen af besagde utlåt, icke skulle förr än längre fram uti denna månad förekomma, hvaremedlertid det redan utlysta sammanträdet med aktietecknarne för ett bolags bildande för upförande af dylika bostäder åt arbetsklassen här i hufvudstaden, och hvarvid direktion 270 Den 7 Maj f. m. skulle väljas m. m., hade kunDat ega rum. Vi kunde icke föreställa oss, alt när denna 2:dra bordläggning beviljades och 2:ne maktpåliggande belänk:n, nemi. det s. k. decharge-betänk.samt bränvins-belänk. på föredragn:s-listan befunnos näst före StalsUtsk:s utlåt. N:o lil, detsamma, medelst en vid tillfället för andra gången förändrad ordning för föredragningen, skulle kunna till afgörande företagas redan uti nästpåfölj:de plenum, eller sisth Lördag d. 3 dennes.
Län, för att, under deltagande uti det jordbruk, sora med så stor framgång idkas i trakterne af Fahlun och Hedemora, inhämta fullkomlig kunskap derom och sedan kunna densamma i hemorten använda och meddela. Detta försök, som år 1831 börjades, och årligen, tills vidare, fortsältes, synes böra kunna leda till ändamålet och inom allmogen sjelf bilda en ny Stam af mera kunnige och erfarne män, hvilkas råd och efterdöme!! skola göra sig bättre gällande än de, som utgå från personer med större arbetslillgångar och i annan ställning inom Samhället än Allmogens; men dessa och öfriga bemödanden att bringa Landtbrukets afkastning i förbättrad öfverensstämmelse med jordens verkliga produclions-förmåga, kunna ej med något skäl betraktas annorledes, än såsom elt utsäde hvaraf mognade frukter icke möjligen förr än efter en längre tids förlopp kunna upphämtas. I de trakter af Länet, der skog finnes, är förhållandet emellan åkeroch Siigs-marken bättre; men ganska ofta händer, att fodertillgångarne bonlsäljas för att vinna den ögonblickliga Törmönen af en kontant penning. Ängarnes bördighet är, på slättlandet, ganska ringa, hvaremot man ock högst sällan vidkännes annat besvär för deras skötsel, än det, som hägnandet åstadkommer. Kreaturens betande på ängsmarkerne fortsattes intilldess 'ån tedi öl den sådant hindrar, och hö-afkastningen lider derigenom än ytterligare minskning. He förståndigare bland Allmogen hafva väl, likasom ^tåndspersonerne börjat rigta sin uppmärksamhet åt ängs-skötseln, så att jördens upplöjning och igenläggande med Thimotei-gräs, nu, mindre sällan än förp, förekommer. Dock är en så nyttig förändring i hushålls-sältet icke Landth. 5-årsberättelse för Upsala Lån. 2 —■ IO allmän. Stallfodring; är icke ii orten bruklig. Betesmarken^ äro i sko-sbjggden tillräckliga, mea. deremot på slättmarken högst inskränkta, svaga och ovårdade. Allmänningar!!* begagnas dertill, och mångå hemmans skattläggning är, till en del, grundad å denna tillgång.
Detta är också just hvad K. M:s nåd. propos. åsyftar, och jag tror mig icke förtjena någon förebråelse för inkonseqvens, utan tvertom hafva handlat praktiskt oell rätt då jag, mera seende till målet än lill medlet, tillstyrkt den modifikation, som nu blifvit föreslagen, hellre än att oböjligt framhärda i en ofruktsam grundsals, mot hvars tillämpning i sin helhet jag dessutom gerna medgifver att betänkligheter kunna upstå, helst dä man tager i betraktande, att vi lefva i ett gammalt samhälle med egendomliga institutioner, der skatteväsendet sedan uråldrig lid varit grundaclt på natura prestationer, men icke hafva för oss en tabula rasa, der nya systemer kunna inskrifvas utan svårighet oell olägenhet, äfven om dessa systemer i sig sjelfva äro rigtiga. Man invänder mot förslaget att den förenkling, som derigenom vunnes, icke skulle blifva betydlig. Detta påstående förundrar mig endast, ty jag tycker för min del, att intet vidare genmäle derå behöfves, än hvad som redan är upgifvet i prot. som medföl jer den K. proposm, eller att det närvarande kameral-verket, uptagande 150 Den 5 Mars f. ra. endast i Jordeboks-räntan 295 titlar, och i Mantals-räntan 155 serskilda beräkningsgrunder, skulle reduceras lill 10 å 12 persedelräntor för hela Sveriges rike, hvaraf likväl endast ett mindre antal — vanligen 3 5 4 — belöpte sig på hvarje län eller distrikt. Ar nu denna förenkling obetydlig? Jag hemställer frågan lill hvar och en opartisk. Man har vidare i afseende på detaljerna anmärkt, att de persedlar, som blifvit föreslagna till bibehållande, icke skulle vara lämpliga, och såsom bevis derpå anfört, att hvad som skall utgå såsom ränta bör vara en produkt af jorden, och ej, hvilket är fallet med dagsverken, vara sjelfva kraften, som producerar. Vid denna anmärkn. förekommer ett dubbelt misstag, som troligen får tillskrifvas den korta tid, under hvilken det temmeligen vidlyftiga arbetet varit tillgängligt för granskning och begrundande, ty hvarken har K.