Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt min förmening, mäste det vara alldeles tvertom, d. v. s ansvarighetslagen skall rätta sig efter grundlagen; ty då grundlagen bestämmer, att för det och del fallet skall Riksrätt komma alt äga rum, hvilket är den primära frågan, så tillhör det ansvarighetslagen alt derefter bestämma sältet, hvarpå Riksrätten skall döm ma. Hr Lagerhjelm: Jag anhåller alt LagUtsk. måtte fästa sig något mera än det hittills gjort vid den af Hr Lagergren algifna reservation, åtminstone ber jag att fä åberopa den här; den finnes pag. 17 i LagUtsk:s betänk. Vill man utvidga omfånget för Riksrättens actioner, då skall man antaga della 2 moni., som nu är föreslaget. Antager man det, så laller man in i den händelsen, alt Riksrätt kan komma all ålägga ett ansvar, sorn kan stanna vid 20 daler s:mt böter. Vill man äter icke utvidga detta omfånget, dä antager man ej detta 2 mom. För alt nn afgöra hvilket som är det riilta, rnå hvar och en gä lill en egen erfarenhet och sina betraktelser af tiden. Mitt sätt alt se tiden räder mig att ieke utvidga kretsen af Riksrättens actioner, emedan jag anser, att den redan är tillräckligt stor och tillräckligt öppen för missbruk. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: Jag vill alldeles icke, pä sätt jag (lere gånger yttrat, utvidga omfånget för Riksrältsacliouer; men jag vill derföre icke genom en enskild lag upphäfva grundlagens sladganden. Jag har med förundran hört Hr von Hartmansdorff, som sjelf är ledamot af Coust.Utsk., tillkännagifva, att en enskild lag skall kunna upphäfva den allmänna. livart skulle del väl föra, om den satsen vore riklig? 23 Den 2 November f m R. St. äga att gemensamt med Konungen stifta allmänna lagar och att stifta den ifrågavar. ansvarighetslagen; man skulle då, enligt den värde ledamotens förmenande, genom bestämmelse i denna sednare lag kunna tillintetgöra allt hvad som linnes stadgadt i grundlagen.
Då man sedan kommer till andra instansen, anser jag det vara betryggande för Arméen att man der har sakkunnige personer, som egnat sig åt lagfarenheten såsom vit® genus, likasom jag anser det ligga i sakens eget begrepp, att man ej bör dömas af yrkesbröder. Jag anhåller att få förena mig om det för slag Hr Cederschiöld nyss framställt. Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredr. Nils: Då jag på f. m. yttrade mig i förev:de fråga, förnekade jag icke att brister förefinnas i KrigsHofRms nuv:de organisation. Jag vill derföre visserligen icke afstyrka Utslcs Betänk, men förbi i fve r dock vid min åsigt, att en särskild KrigsÖfverDomstol är nödvändig för uppehållande af disciplinen inom Arméen. Om en sådan domstols organisation vill jag nu icke yttra mig, utan endast, sedan 3 Stånd redan beslutat aflåtande af en und. skrifvelse till K. M., förena mig med Gr. Sparre i afseende å densammas redaktion. K. M. blir genom en sådan skrifvelse i tillfälle att låta anställa undersökningar och pröfva huru med saken sig förhåller. Jag anhåller endast att i den und. skrifvelsen till K. M. icke måtte intagas, att KrigsHofRm skulle vara öfverflödig. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att sedan Hr Stjernsvärd förenat sig med Gr. Sparre, i afseende på förev:de Betänk, vore yrkadt, dels bifall, dels af åtskilliga talare afslag, dels af Gr. Sparre, med hvilken flere talare förenat sig, att R. St:r måtte besluta en und. skrifvelse till K.
"Då ger ni mig säkert goda råd, när jag härnäst låter göra mig en ny kostym?" "Gerna. Men har ni också förtroende till mig?" "Obetingadt. Isynnerhet som jag fruktar, att jag kommit litet på efterkälken i sådant." "Då skall jag göra er så skön, att ingen kvinna i verlden skall kunna täfla med er." "Jag nöjer mig i alla fall med mindre," sade Alma skrattande och gaf en tacksam blick åt Nymark, som hade hjelpt regnkappan på henne. Till festens program hörde sällskapsspektakel. De kommo i lagom tid, just då det ringde tredje gången och förhänget gick upp. Man gaf "Första kärleken." "En stor kokett, den der lilla fröken!" sade Nymark sakta till Alma. "Hvad heter hon?" "Wahlberg, tror jag; alla lyceisters gemensamma flamma." "Allas gemensamma?" "Vid den åldern förälskar man sig vanligen i samma föremål. Först senare väljer sig hvar och en sitt." "Är den der baronen lyceist?" "Antagligen." "Men jag tycker att fröken Wahlberg inte spelar så tokigt." "Hon försöker efterbilda Ida Aalberg. Alldeles tydligt, i hvarje rörelse. Nej men, det der är riktigt komiskt!" "Ni är en sträng kritiker. Vid ett sällskapsspektakel får man inte fordra alltför mycket." "Jag fordrar ingenting, jag endast njuter." "Ni njuter af att få skratta och gyckla." Förhänget fäldes. Applåder ljödo. Nymark klappade ifrigt i händerna och ropade: "bra, bra!" "Hycklare!" sade Alma och såg på honom. "Hon tror sig vara en stor konstnär. Vi må unna henne den glädjen." "Huru kan ni vara så elak?" "Jag elak? Bara hon visar sig i salongen, skall jag genast gå och tacka henne och säga, att hon spelade bättre än fröken Aalberg. Ni skall få se, att hon blir förtjust deröfver." "Och det gör ni med godt samvete?" "Hon är endast sjutton år, fru Karell. Man får väl alltid skämta litet med barnen." "Utan att alls fråga efter huru det verkar på dem?" "Nåd, fru Karell!
Uti omröstningen, hvaröfver Ståndets ledamöter icke deltaga, af dem, sorn uti BevillningsUtskottets Memorial, N:o 54, förekomma’, följande: den i2:tej, angående färgträd, den i8:de, angående hudar och skinn, den 35:te, angående silke, den 37:de, 38:de och 3g:de, angående socker, och den 43:e> angående ull; Och skulle vid detta ProtocolIsUtdrag bifogas de tvänne förut meddelade Utdrag af Ståndets Protocoll i förevarande amlie, Ut supra. In fidem E. G. Runeberg. Utdrag af Protocollet, hållet hos Vällofl. BorgareStåndet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm d. 17 December 182g. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af BevillningsUtskottets Memorial, K:o 54> med förslag till Betänkande n, N:o 37 r. 32g sammanjemnkning af RiksStåndens beslut, angående Stora SjötulIsBe vill ningen, samt till VoteringsPropositioner derom, fattade Ståndet följande beslut: 1:0 Med afslag å hvad Utskottet, under lit. a, b, d, f, och b, angående i:a, 2:a, 7:e, q:e och ii:te bevillningsgrunderne, samt öfver momenterne under lit. i, n, o, p, q, r, s, t och u sig utlåtit, öfverlemnade Ståndet, under förblifvande vid dess beslut, till
Denna s. k. släng måtte äfven till någon del falla på mig som motionär; och jag uptager den derföre till besvarande med tilikännagifvande, att mitt samvete icke dömer mig skyldig härtill, ehuru -jag ovilkorligen känner mig föranlåten att yrka på dessa förändringar, enär det uti ifrågav:de hänseende nu gällande förhållande icke kan nekas vara tryckande för individens och den frie medborgarens mest heliga rättigheter. Soldaten autages nemi. för lifstid. Från sitt 18:de eller 20:de år tillhör han Staten så att siiga med krepp och själ, hull och hår. Likväl skall han trugas i kyrkan för att göra bön, sjunga psalmer och en mängd dylika saker; och allt detta på grund af det så mycket beprisade pateruella förhållandet. Detta synes mig verkligen vara ett pietetsförhållande mellan befäl och trupp, som icke är synnerligen afundsvärd!. Hvad Gr-.n nu i detta ämne yttrat, står uti fullkomlig harmoni med hvad Gr:n d. C uti denna månad, vid giftomannarättens behandling, äfven då anförde atig:de fördelen af ett paternelt eller pietetsförhållande mellan befäl och soldater. Den ädle Gnn yttrade nemi. under diskussionen härstädes öfver giftomanuarätten, att det vore alldeles nödvändigt, att befälet föreställde de respektive parterne, d. v. s. soldaten och den han vill taga till hustru, att han icke kan föda henne och hon icke kan föda honom. Huru ett slikt förfaringssätt står tillsammans med hvad uti berörde hänseende i andra länder eger rum, tror jag mig ej behöfva uplysa. Skall man ega rättighet att i detta fall tvinga soldaten, så bör man ock kunna, i samma fall, binda hvar och en annan samhällsmedlem under dess närmaste förman. Hvar - 1) en 9 J (i n.i e. m. £ 10» före bör icke på samma grund äfven en officer nödgas härom hos sin chef anhålla? Samma skyldighet borde då äfven ega rum för alla samhällsmedlemmar, äfven de som innehafva statens högsta embeten, och äfven för de gode Hrr, som nu tala mot nphäfvandet af detta stadgande.
Ett djupt andetag arbetar sig fram ur den tunga sänggardinen, en suck skyndar derefter ham i häl. Sparlakanen röra sig o himmel! ”Kors för tusan djeflar! jag tror det är ljusan dag”; höres, liksom ur djupet, en manlig stämma. Sparlakanen öppnas hastigt en varm ånga, liksom från en glödhet ugn, hvirflar genom rummet. – Fram på scenen igen, mitt öga, och bada dig i svallet af dessa rika mörka lockar, böljande mot dig, som en nattfärgad flod. Lik en glänsande mussla, hvilken från djupet af mörka vågor sprider sitt sken, framstrålar bland det vildt oordnade håret ett välbekant ansigte, på hvars kinder ett ögonblickligt uppsvalladt blod qvarlemnat en svag rodnad. Bredvid detta sköna hufvud ligger så förtroligt ett annat något ljust, åtminstone hvad det yttre beträffar. Ljusa, i rödt gående polisonger och mustacher omgifva ett rätt vackert och manligt ansigte. Men de tvenne ögonparen, som så hjertligt tyckas söka hvarandra, se dunkelfärgade ut, liksom blommorna i morgonstunden, hvilka ej ännu från sina blad hunnit skaka den nattliga daggen. ”Hvad tiden är kort när man har trefligt”, sade ansigtet med mustacherna. ”Ja, Gustaf”, hviskade det andra. ”Hvad du är vacker, när du ligger så der med håret utslaget och oordnadt, Celestine”, yttrade Gustaf, i det han tryckte en lätt kyss på en af hennes lockar. ”Smickrare, om jag än vore tio gånger vackrare, måste jag likväl gå opp nu, Gustaf”, sade Celestine, dragande fram ur det gröna täcket en arm, som genom sin hvithet stack temmeligen tvert af mot den, genom husliga göromål något rödflammiga, lilla handen, så att man med skäl kunde likna detta sammansatta naturens mästerstycke vid en svans glänsande hals och dermed sammanhängande rödnebbade hufvud, i det ögonblick han uppstiger ur den blågröna hvassen.
De diplomatiska kraf, som i våra dagar ställas på en svensk-norsk minister i Rom, äro icke af den art, att de kunna fylla ut ett lif för en man med friherre Bildts begåfning och verksamhetslust. Och den lediga tid, som hans officiella verksamhet lämnat honom öfrig, har han användt på bästa sätt. Frih. Bildt är icke blott en framstående diplomat, han är äfven en lärd man, ja — hvad mera är — en vetenskapsman. Han skulle ha kunnat bli en ypperlig professor i historia, liksom han betraktas FRIHERRINNAN ALEXANDRA BILDT. som ett lämpligt ämne för en svensk-norsk utrikesminister; och härvidlag återkallar han minnet af förgångna tiders diplomater, hvilka med framgång ägnade sig ej blott åt statsmannens, utan äfven åt forskarens eller vitterlekarens uppgifter. Väl bevandrad i historiens olika skiften, har han med synnerlig förkärlek fördjupat sig i forskningar öfver tvänne märkliga svenska kvinnor, hvilka lefvat och verkat i Rom, den heliga Birgitta och drottning Kristina. För några få år Vid första sammanträffandet med vår minister i R o m förefaller han korrekt och höfligt tillmötesgående. Märker han, att man har mera allvarliga afsikter med sin Romavistelse, får man lätt tillgång till hans person och hans hem. Man får då göra bekantskap med hans älskvärda friherrinna, hvars hjärtegoda, kvinnliga väsen vunnit så många hjärtan ej blott i det gamla, utan äfven i det nya hemlandet. Till börden göteborgska — född Keiller — var hon för 10 år sedan en firad flicka, som g e - nom sin fägring, sina behag och sin förtjusande sångröst väckte ett berättigadt uppseende såväl i det göteborgska sällskapslifvet som vid västkustens fashionabla badorter. V i d en af dessa var det — o m jag minnes rätt, vid Marstrand — som hon vid nämnda tid knöt den första bekantskapen med sin nuvarande man.
Men hon, som förut hade så mycket på sinnet, som nu fann det i barnkammaren mindre ordningsfullt, än hon gerna önskat, som tog frågan om henne och hushållningen för en anspelning på gårdagen, kanske på denna dags salta soppa, och hos hvilken dessutom tanken på klädningar nu väckte obehagliga tankar, hon hörde ej på det örat, utan frågade käckt: Det är väl ingen osanning deruti, att pappas besök hos oss äro rara? «Men mamma glömmer ju också att föra Nanna med sig, då hon kommer in till pappa. Han håller nog af sitt barn.» Han kysste åter barnet. Detta träffade en ny misstämd sträng. Det hade sammanhang med ett hos honom vanligt raljeri, då hon under deras äktenskaps varmaste sommardagar ofta störde honom i hans arbete vid skrifbordet. Nu hade detta blifvit en misstanke, som förnedrade henne – menade hon. Hennes röst blef häftig, då hon sade: Pappa lärer just lika gerna se oss någondera, stackars Nanna! Utan att vidare yttra ett ord, kysste han ännu en gång barnet och gaf det till vårderskan. Modren ryckte det till sig. Den lilla började gråta. Han gick. Hela eftermiddagen blef han på sitt rum, der ingen störde honom. Då berättaren ser tillbaka på början af sednaste kapitel, så förtretar det honom rätt att der hafva anställt en beräkning öfver den tid, som förflutit mellan händelserna i det första och dem i det andra kapitlet, om eljest sådant får kallas händelser. Ty det är besatt enfaldigt att vilja rätta skildringen efter tiden, då tvärtom tiden bör rätta sig efter skildringen. Kan läsaren icke af denna märka hvad klockan är slagen, så har antingen han låtit midnatt inträda för sin konklusionsförmåga, eller är skildringen ohjelpligen misslyckad. Som detta omöjligen kan vara händelsen, så behagade den älskvärda läsarinnan för framtiden taga sig till vara.
Men sorn jag hoppas att E. o. Ad. icke delar dessa Hrrs åsigt, så anhåller jag, att den väg, sorn är mycket väl beräknad för deras syftemål, icke beträdes, utan att E. o. Ad. finner att för bördsrättens bibehållande bör vidtagas den utväg, som jag i min reservation föreslagit, emedan det då blir 3 Stånds beslut och saken dermed är afgjord. Jag ber så mycket om förlåtelse att jag åter uptagit E. o. Ad:s tid; jag liar vågat det derföre, att jag, på sätt jag i förmiddags tiilkännagifvit, anser bördsrätten bidraga att bibehålla såsom sjelfegande det jordbrukande Stånd, som förrättar de tyngsta och tillika för samhället vigtigaste arbeten. Jag hörde i f, m., när jag gick från Eiddarhuset, en känd representant från Dalarne yttra till några af sina kamrater, som icke voro från samma ort: »[ våra byggder anse vi bördsrätten lika vigtig som arfsrätten.» Så högt skattas denna rätt i Dalarne och äfven i Helsingland, och jag är fullt öfvertygad, att mina ord ej kunna jäfvas. På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om bifall till mili reser vation. Hr Dalman: Gr. Sparre och jag måtte hafva en fullkom ligt olika upfattning af hvad som menas med rörlighet i jordbesittning. Jag kan dermed icke förstå annat än att just de nya theorier, som drifvas både i Sverige och öfverallt annorstädes om en utvidgad hemmansklyfning, utvidgad rättighet att afsöndra jord o. s. v., åsyfta att bereda jordens rörlighet, och det må väl icke behöfva här bevisas, att ett stort antal författare i sednare tiden ådagalagt de både ekonomiska och politiska fördelarne af jordens klyfning, samt bevisat skadligheten af majoraten; men önskar Gr:n namn, så må jag upgifva åtminstone ett, som väl icke är föfeHr Gr:n obekant, nemi. Sismondi.
Departementschefens absoluta makt att för framtiden rätta eller hämma alltför egenmäktiga afdelningschefers verksamhet torde åtminstone vara tvifvel underkastad. 68 Alltså, och då den ledande tanken uti hvarje god organisation bör vara sådan, att det icke skall vara helt och hållet beroende af personligheten huruvida organisationen utan äfventyr kan sättas i verket, hade jag önskat att kommitterade vidtagit andra mått och steg än de nu föreslagna, för att afhjelpa de öfverklagade bristerna, eller ock, derest sådant icke låtit sig göra, tillsett huru chefen för landförsvars-departementet skulle kunna erhålla en makt, som motsvarar det stora ansvar honom åligger. Stockholm i April 1864. Eric af Klint. 69 SAMMANF ATTNIN G. Sedan kommitterade sökt i här afgifna betänkande» att besvara de al' Eders Kongl. Maj:t dem nådigst förelagda frågor, hafva de trott sig böra lemna en öfversigt af hufvudpunkterna i sitt förslag, rörande landförsvarets organisation; Arméen bör ega en mindre krigsfot af 50,000 man, alltid stridfärdig. samt en större krigsfot af 70,000 man, som efter någon förberedelse kan vara stridfärdig och för hvilken under fred befäl, vapen och beklädnad alltid böra finnas. I afseende på landets förseende med befästningar, bör hufvudstaden befästas och 1856 års komités befästnings-förslag undergå förnyad granskning, i syfte att utvidga befästningslinierna; Carlsborg inom 10 år fullbordas; Carlskronas befästning stärkas; en mindre fästning anläggas i Norrland på operationslinie» till Jemtland; en last ort på Gotland och inloppet till Göteborg förses med försvarsverk. Arméens organisation grundas på en stam af ständigt underhållet krigs-manskap samt en öfvad beväring, af hvilken en del har den längre öfning, att kunna tillsammans med stammen bilda den ständigt stridlardiga mindre krigsfoten. Nuvarande indelda och värfvade trupper bilda arméens stam. Arméen utgöres alltid af stam och beväring tillsammans och bildas aldrig af stammen ensam. Den större krigsfoten bör beredas derigenom, att den mindre öfvade delen af beväringen inkallas i depöterna.
De två sista Arnoldsons-föreställningarna hafva nu också egt rum. I lördags uppfördes » Barberaren i Sevil !a&gt; med fru ArnoldsonFischhoff som Rosina, och här mer än någonsin gjorde sig hennes förträffliga egenskaper som dramatisk sångerska gällande. Det färgrika och skalkaktiga spelet i förening med det ypperliga användandet af den sympatiska stämman tjusade publiken och framkallade det mest välförtjänta bifall i form af blommor, applåder, bravorop och näsduksviftningar — allt vittnande om en gemensam önskan hos alla, att det ej måtte dröja alltför länge, innan vi åter få se fru Arnoldson-Fischhoff på vår operascen. — Hr Strandbergs röst lämpar sig förträffligt för grefve Almavivas parti, det yttre uppträdandet däremot så mycket mindre. Figaros maktpåliggande parti hade öfvertagits af hr Rundberg, som visserligen hvarken i sång eller spel förmådde förete någon mönstergill Figaro, men som dock förtjänar erkännande i såväl det ena som det andra hänseendet för det sätt, hvarpå han löste sin uppgift. Hrr Strömberg och Johanson som resp. doktor Bartholo och don Bazil skilde sig likaledes bra från sina uppgifter. Ett nytt gästspel å k. operan påbörjades i onsdags, då » Don Juan » uppfördes med den portugisiske operasångaren signor Francesco d ' Andrade i titelrollen. Om detta gästspel hinna vi ej yttra oss förr än i nästa nummer. Donna Annas parti sjunges af den danska sångerskan fröken Noack. Dramatiska teaterns nya program, hvilket förliden fredag för första gången uppfördes, har haft att glädja sig åt en afjyord och välförtjänt framgång samt hvarje afton fyllt salongen med en intresserad och gripen publik. Fru Emma Gads enaktslustspel » En varning » visade sig vara en ny variation på ett gammalt tema: den en smula flyktige äkta mannen, som genom sin intagande lilla hustrus krigslist i god tid återföres till besinning af familjelifvets lugna lycka. Ämnet var emellertid af författarinnan ledigt och konstnärligt beliandladt och vann ökadt intresse genom den fint nyanserade bild af den unga L. Westerbergs Tekniska Fabrik, Gefle. Filial: Österlånggatan N:r 2 8, Stockholm. Finnes i hvarje vä!
Helge Birger och A, J., Skultuna 2: 50; H. F. 2: —; A. E. Kalmar 1: — Ags 10: —; B. K. S — 11 5: —; Barnavän 1: —; Kolonivänner i Robertsholm och Born 10: —; Jean, G ö - teborg 5: —; Onämnd, Eskilstuna 8: —; Ellen och Algott 2: —; S. och T. 3: —; Prenumeranter i Trollhättan 5: —; A — - d 1: —; Nils och Barbro 1: —; C. W. Tockarp 3: —; Eric och Birger 2: —; Hildur och Hedvig 2: —; A. J. 2: —; H. : (Forts.) Stark såsom döden. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Ipljennes omfamning pinade honom, han ss % skulle gärna velat rycka sig lös, men han vågade det icke. D å hennes armar åter sjönko ned på täcket, reste han sig upp med en suck af lättnad. » Jag för med mig professor A. » sade han, » han förstår naturligtvis din sjukdom bättre än provincialläkaren, och han skall snart göra dig frisk igen. » » Låt honom icke komma in, » bad hon sakta, » han kan ingenting göra. » » Han har rest hit för din skull, » sade Heydenberg kort, » och jag önskar, att han undersöker dig. » Hon kastade en ängslig blick på honom. » Som du vill, » sade hou undergifvet. Heydenberg öppnade dörren, och professorn inträdde. Det var en högväxt medelålders man med skarpa grå ögon och hög, kal panna, öfver hans slätrakade ansikte låg ett uttryck af hårdhet, som föga mildrades af det förbindliga, leende, hvilket för ögonblicket krusade de tunna läpparne. » Hur står det till? » frågade äfven han, i det han närmade sig sängen. » Er konst är vanmäktig, » svarade hon med ett nästan fiendtligt ögonkast. » Med er tillåtelse, fru friherrinna, det vill jag af göra själf. » Heydenberg drog sig tillbaka från sängen, och läkaren lade örat mot den sjukas bröst.
Domare medgifna rättighet* att utan borgen få, emot redovisnings-skyldighet, på credit emottaga stämpladt papper, har hufvudsakligen blifvit ånfördt: att Domare vöre ovilkorligen nödsakade, 36 Bevillnirigs-Utskottets. Utlåtande N.v ig. att, för eget bruk och Parters behof, vara försedde med stämpladt papper; att Domare ofta kunna komma i mindre behagligt förhållande till andra, genom hehofvet att begära en sådan borgen, samt att DomareEm betet vore så magtpåliggande, det ett sådant förtroende icke borde förvägras; hvarjemte dels en Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, hvilken ansett, att någon betydlig bafance icke kunde uppkomma, då redovisnings-inventering skedde hvarje halft år, såsom en ytterligare controll föreslagit, att Ad vocat-FiscalsEmbetet i hvarje Hof-Rätt skulle upprätta och tillsända Konungens Befallningshafvande Förteckningar öfver beloppet af det stämplade papper, som, enligt lill HofRätten inkomna Domböcker och Protocoll, bordt åtgå, och dels en annan hemställt, att Domaren måtte få, i stället för borgen, lemna säkerhet i honom tillhörig ograverad egendom. Åtskillige Talare hafva deremot instämt i den af Utskottet yttrade mening, samt trott det vara mindre lämpligt alt, företrädesvis framför andra Embetsoch Tjenstemän, fritaga Domare från ställande af borgen, helst Statens medel derigenom, på sätt erfarenheten visat, kunde komma att förskingras. Eevilhungs-Utskotlels Utlåtande N;0 29. Zj
Jag tror dessa skäl vara alldeles tillräckliga för alt stadga åsigten huruvida den af mig gjorda upmaning är behörig eller icke; och del är denna fråga som nu egentligen skulle afgöras och icke den om sjelfva anslaget, men efter denna blifvit vidrörd, torde äfven jag få uptaga den. Jag har i det föregtde nämnt alt jag ansåg Utslcs skyldighet vara att bereda frågor som dit blifvit remitterade; huru detta skall ske och hvad form frågan skall hafva för att blifva till Utsk. remitterad, det finnes äfven i Grundlagen bestämdt, och jag kan icke anse ett handbref, det må komma från Konungens Rådgifvare eller enskild person, ega den form att Utsk. dervid bör kunna fästa något afside; jag får tverlom i strid med den åsigt som den förre Ordfiden i Const.Utsk. numera Ordfrde i StatsUtsk. tillktinnagifvit, förklara, att i händelse en sådan skrifvelse kommit mig, i egenskap af Ordftde i StatsUtsk., tillhanda, skulle jag stoppat skrifvelsen i min ficka och aldrig meddelat den till Utsk. Jag skulle derefter sökt tillfälle att sammanträffa med den Konungens Rådgifvare, som afgifvit denna skrifvelse, och för honom antvdt att densamma icke hade den form som Grundlagen föreskrifver för att Utsk. skulle dervid fästa afside. Formen för de meddelanden som skola gå från den ena satsmakten till den andra är K. Proposir och Skrifvelser. Det finnes ett undantag när skrivelser kunna gå till Utsk., men då skola de först öfverlemnas till Stånden af Konungens Rådgifvare samt derifrån remitteras till Utskin. Ett handbref däremot från Konungens Rådgifvare till Ordf.-den i ett Utsk. tiar ingen laglig form; det är endast en enskild persons skrifvelse till Ordfiden i Utsk. Jag vill nu öfvergå till uptagande af några yttranden som här blifvit fällde.