Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då hvar och en säkerligen inser nödvändigheten af detta tillägg, anser jag någon ålterremiss icke af nöden, utan får blott hos fl. R. o. Ad. förorda bifall till denna förändring i Utsk:s förslag. - Hr Printzensköld, C ari: I motsats mot de siste värde ta - Den 1C Maj. 501 larne, vagar jag förklara, det jag anser förslaget till ed för Taxeringsoch Pröfnings-komitéernas Ordf. och ledamöter, sådant Utsk. lipstadt det, vara rätt, och att införandet af de ord, sorn dessa talare föreslagit, skulle försämra men icke förbättra edsformuläret. Hvad innebär orden: ”efter bästa förstånd”; del synes sorn skulle de derföre icke hafva gjort sig reda. Jag, för min del, finner i dessa ord ett erkännande så tillsägandes vara nedlagdt af den ofullkomliga menniskan, att hon kan begå misstag, fastän icke upsåtliga. Att då tillägga ordet upsåtlig, det är att snart sagt tillintetgöra möjligheten att handla efter hästa förstånd, ty man gör icke detta, om man npsåtligen begår misstag, emedan förståndet dä icke varit med för tillfället. Det är emellertid icke sagdt att, för det jag icke upsålligen gör orätt, jag handlar efter allt det förstånd jag bör begagna, och det är detta som lagstiftningen velat uttrycka, eller, med andra ord, stadga en slags förpligtelse för taxeringsmänueu alt förskaffa sig sä mångå och rillräckliga uplysningar, att deras förstånd om hvad sorn bör eller icke hör påföras, blir allt bättre och bättre. Jag tillstyrker att edsformuläret, sådant Bevilln:s-Utsk. det föreslagit, mätte af R. o. Ad. desto heldre godkännas, som, ifall ordet, upsålligen, deruti införes, detta skulle förutsätta möjligheten af att någon skulle kunna upsålligen vilja påföra den skattskyldige; vare sig större eller mindre belopp än det han rätteligen bör vidkännas, hvilken förutsättning ingalunda bör ega rum. Frih. Alströmer:
Af de 110 ombuden från olika kvinnoföreningar voro 54 från Förenta Staterna. Kongressen hölls i det nyligen uppförda » Memorial Palace of Art », hvilket i sig själft är ett under af skönhet och storslagenhet. Inträdet till kongressen var fritt, alla voro välkomna, hette det. Tillströmninaf människor var också så stor, att de många rymliga salarne ej förslogo, utan korridorer och trappuppgångar blefvo så fullpackade, att det hände att talarinnorna till och med ej kunde bana sig väg in. Tvänne sessioner höllos dagligen, den första började klockan 10 förmiddagen och den senare klockan 7.45 eftermiddagen. Ehuru kongressens arbete varit mycket påkostande, har man likväl funnit tid öfver för deltagande i såväl privata som publika tillställningar och nöjen, anordnade till delegaternas ära. Kongressen afslutades i söndags med gudstjänster, förrättade af kvinnliga präster, ordentligt prästvigda, påstås det. Någon hade också föreslagit att efter densammas slut utdela nattvarden bland deltagarinnorna, hvarvid endast kvinnliga präster skulle officiera. Men tanken öfvergafs, och dagen och det hela afslutades med en andlig konsert, hvarvid uppträdde, bland andra förmågor, en orkester af femton harpor, den första i sitt slag här i landet. Clara Morris, lika upphöjd kvinna som stor skå- despelerska, beder hvarje medsyster inom sin konst: att för konstens egen skull lika mycket som för kvinnans lämna kvar efter sig på konstens heliga altare dygdens rena, hvita blomma. Bland de amerikanska talarinnorna voro de gamla veteranerna för kvinnans rättigheter Susan Anthony, Lucy Stoue och Ward Beechers syster mrs Hooker de mest populära och af de utländska deltagarinnorna mad. Bogelot från Paris, Beck Meyer från Danmark och Josefa HuinpaiZeman från Böhmen, svenskan friherrinnan Rappe minst att förglömma. Ja, hela världens kvinnor voro här representerade, snillets, bördens, vetenskapens, talangens, och rikedomens, dock saknade jag för min del en, kvinnan ur de djupa lederna. Hvar fanns hon på denna märkliga kvinnokongress? Hade hon inga rättigheter att kämpa för, inga erfarenheter att framlägga? Signe AnkarfeU.
S å l u n d a " s ä n d e r t. ex. byggmästaren ut sitt Och fru A k t s a m s barn sedan, hvilka beklaarbetsfolk för att reparera våra h u s; målare gansvärda varelser! Den lilla flickan har en och glasmästare k o m m a in och utföra sitt arsöndagsoch en hvardagsdocka. Den senare bete och gå sin väg igen, utan att man har är ett klumpigt, outslitligt trävidunder och benågon förpliktelse att sörja för dessa arbetavärdigas aldrig med en blick af ägarinnan; res föda, kläder eller öfriga vare sig lekamdess större är hennes åtrå efter den vackra liga eller andliga behof. vaxdo: kan med de blåa emaljögonen, den röda Författarinnan till den omtalade artikeln anp u r p u r m u n n e n och de gula silkeslockarne, som ser, att en liknande fördelning af arbetet kunde Htändigt hvilar väl förvarad i byrålådan. Sönutäträckas till andra områden. Hvarför skulle dags eftermiddag får den lilla — under mamdet t. ex. icke k u n n a vara ett köksetablissemas uppsikt — leka en stund med denna sin m e n t vid hvarje gata, från hvilket måltiderna älskling, hvilket j u vore förtjusande, om inte skickades till hushållen, så att man sluppe det ideliga utrop och u p p m a n i n g a r — » ta inte i med dem förenade besväret hemma? D e t finns så h å r d t U » släpp den för all del inte! » » tufaa j u städer, i hvilka en början i denna riktning inte till klädningen! » • — å f o l j d a af små finredan blifvit gjord. gerknäppningar, alldeles förstörde nöjet. » Dagens matsedel » — säger mrs Lewis — Och den lille gossen!
Emellertid skadar det ej alls att qvinnan erinras derom, att i en tid, då iuhemtande af allehanda kunskaper står henne till buds och verkligen ingår i hennes skolbildning, hon då må så mottaga denna undervisning, att hon kan göra sig dem till godo i det praktiska lifvet. Jag tror för min del att detta var Guidos mening. » Nu, Klädedräg-ten. Köket. Paulina. Från Iduns läsekrets. E t t upprop. Jag satt och läste i Idun och min blick föll dervid på uppropet för de genom öfversvämningarna i Tyskland lidande *. » Stackars menniskor, » suckade jag och dermed var mitt medlidande på väg att försvinna såsom ofta annars, då jag mött dylika vädjanden till den allmänna barmhertigheten. Men denna gången höll en tanke mig fast: » Skulle jag dock icke kunna hjelpa i någon mon? Hvarför äro jag och många med mig i allmänhet så likgiltiga vid tillfällen som detta, så sena att bidraga med en liten skärf, som vi dock ulan nämnvärd uppoffring kunde undvara? » — Frågan var väckt, och jag beslöt att göra mig besvär med dess utredande. Se här det resultat, hvartill jag k o m! Jag har små inkomster, icke mer än hvad som tarfvas för en anständig bergning. Följaktligen har jag så litet att gifva, att jag tyckte det var gagnlöst gifva något alls. En liten skärf skulle ju försvinna som en droppe i hafvet, i synnerhet inför en sådan massnöd, tom här i fråga. Jag kunde icke tänka mig något märkbart resultat af min gåfva, och derför vore det likgiltigt, om jag gåfve eller ej. Ja, så har min reflexionslösa stämning varit, då jag varseblifvit något offentligt upprop i berörda riktning, och derför har den utmynnat i en medlidsam och värdelös suck. Förhållandet ter sig dock helt olika inför en vaken raiiexion. Vårt land eger omkring 4 millioner invånare; antag, att endast fjerdedelen lystrade till uppropet och gåfve t. ex. 10 öre person; resultatet blefve den respektabla summan af 100,000 kr.
N:o 156. industri och detta idoga samhälle skall blifva satt i tillfälle att använda och utveckla inom detsamma befintliga arbetskrafter, verksamhetshåg och företagsamhet. På grund af dessa, med flera skäl, hafva ortens innevånare genom en utsedd direktion till Kongl. Maj:t ingifvit en af Konungens Befallningshafvande understödd underdånig ansökning om nådig Proposition till Rikets Ständer att med lån understödja detta företag; men då det ännu är ovisst hvad Kongl. Maj:t täckes härom besluta, får jag vördsamt föreslå och anhålla: att Rikets Höglofliga Ständer ville anslå såsom lån två tredjedelar af den beräknade kostnaden för anläggning af en bibana mellan Sölvesborg och Christianstad med samma spårvidd och öfverbyggnad som på Christianstad — Hessleholmsbanan, eller Nio Hundratrettiotre Tusen (933,000) Riksdaler Riksmynt, mot sådan ränta och amortering, som blifvit bestämda för Christianstad—Hessleholmsbanans bolag. Jemte det jag vördsamt anhåller om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott, får jag äfven anhålla att sedermera dit få inkomma med erforderliga handlingar. Stockholm den 14 November 1865. A. Eskilsson, från Blekinge län. iVo 156. Af Samuel Johnsson från Jönköpings län, om statsanslag för omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i nämnda län. Redan för flera år sedan har tid efter annan fråga uppstått, angående omläggning af landsvägen emellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar, utgörande 2f:dels mil, deraf endast f:dels mil närmast Hvetlanda äro backfria, men af mötande hinder har detta förslag hittills strandat. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 223 Det är först under sista åren man i allmänhet kommit till full insigt af behofvet att genom lätta kommunikationer sätta sig i förbindelse med de större afsättningsorterna och således att på lämpliga punkter beröra Statens jernvägar, hvarförutan dessa ej tillskynda den aflägset boende landtmannen någon fördel, kanske snarare tvärtom.
Just.-Ombudsmans Emb.-Berätt. för uren 18 42 och 1848■ 1 d 122 Bevillningsförordningen den 12 Maj 1835, på grund hvaraf Taxeringskommitteens ledamöter i oell för utöfningen af deras kall ägde tillgodonjuta enahanda skydd sorn riksdagsmän, och lil § Regerinsformen samt 77 § Riksdagsordningen, funne, vid det förhållande, att Taxeringskommittéen redan varit upplöst, då ifrågavarande skrift blifvit af Hirsch till Pröfningskommitteen ingifven, den af aktor yrkade straffbestämmelse icke vara på förevarande full tillämplig, deremot ansåge Hirsch, som, genom den åtalade skriftens inlemnande till Pröfningskommitteen, åt densamma boredt offentlighet och sålunda densamma utspridt, skvldig, att, med anledning af GO Kap. 5 § 2 mom. Missgerningsbalken, böla ett hundra daler sillVermynt med tretiotre R:dr 16 sk. banko, samt derförutan göra offentlig afbön. Kongl.
Hon bad, der hon nyss förbannat, bad så innerligt, så förtröstansfullt och log åter mot det kommande, log der hon stod i kölden, log som i en skön dröm. Det var ju icke så farligt. Hon hade ju framtiden eller åtminstone hoppet om en framtid. Hvad var det egentligen? Hon skulle ju snart ha någon att lefva för, och hvem vet, en dag skulle kanske den lilla beveka hans hårda hjerta och sålunda göra allt godt igen. Så skulle hon ändtligen gå upp och in till sig igen. Men det gick tungt med de första stegen. Bröstet värkte, ryggen var som af ... att böja sig stod icke till, och hon måste ju hafva ved till en brasa. Hon fick lof att göra det festligt derinne, helgdagsstämningen kom öfver henne, det var som skulle hon fira en gudstjenst i sin ensamhet, en gudstjenst, hvars betydelse hon i detta ögonblick kände djupt. Ändtligen då hon hade famnen full af ved och stickor, gick hon stapplande in, tände elden i spiseln och tog fram den lilla julgranen. Hon hade i fickan ett litet paket, hvars innehåll hon med största försigtighet öppnade. Derinne lågo några vaxljus, röda, gula och blå. Eva letade reda på en liten fotogenlampa, hvilken hon tände och stälde uppe på klockan. Det tog sig så bra ut, när skenet kom uppifrån. Granen stäldes på skänken, några af de blå ljusen bundos i toppen. Så kom en paus. Hon sjönk ned på soffan trött, sinnesfrånvarande. Hon hade glömt hela verlden och kände sin stora smärta som en dödsdom, hvilken man underkastat sig såsom något oundvikligt, någonting, öfver hvilket man ej ens kan knota. Pastorn hade en gång i kyrkan sagt, att de som Gud gifvit lidandets börda voro hans privilegierade... Hon kände i denna stund lidandet nästan som en helgelse. Hon kunde redan, en timme efter slaget, bära det, som hon aldrig trodde sig kunna utstå. Hon kunde mer, hon kunde förlåta. Hon tänkte på Erik med en sorg, djup och stor, men utan bitterhet. Och allt detta var icke hennes egen förtjenst; det kostade henne ingen öfvervinnelse.
Disconl-lånens primitiva summa matte verkställas allenast en gång om året; Ett den s3 December remitteradt Memorial, af Anders Nilsson från Wermlands Län, som likaledes tillstyrkt 12 månaders tid emellan hvarje omsättning, så att liqviden af erhållna Discont-lån i följd deraf finge ske på 5 års lid; Ett den 2g December remitteradt Memorial, af Herr Friherre Boje^ Ludvig, som EailCO-Vtskotlels Betänkande N.o 52. 107 yrkat, att allmänna Diseont-räntan matie åter uppflyttas lill 6 procent, samt StråfFränlan till 12 procent, och alt äfven å de creditiver, som äro Bruks-nuringnrna beviljade, räntan, såsom blott utgörande 3 procent, borde uppflyttas lill fullkomlig likhet med allmänna räntan. Jemte ett, samma dag, remilleradt anförande af Herr Tham, fV.j, som, till stöd för motsatta åsigter, åberopat: alt Discoul-ränlans nedsättande till 5 procent väl kunde inom Stockholm hafva retat vinningslystnaden alt söka åtkomma Discont-lån, för att dermed procenta; men alt della icke varit händelsen i Landsorterna, i afseende på LåneConloiren i Götheborg och Malmö; att Disconl-kostuaden för alla Låntagare från landet, genom 5 procents erläggande i förskott, samt genom provisionel’ och arfvoden, verkligen redan uppginge till 6 procent; att lör det Procentare i Stockholm sökt öka sin vinst på medborgares bekostnad, borde icke, genom räntans höjande, Låntagare på landet straffas, m. m.
Bland de från jernvägsskenan härrörande stänger åter hade brottbelastningen endast för en uppgått till 740 7t per qvadrat decimallinea, och tänjbarheter hade visat sig så ringa, att förhållandet emellan brottytan och den ursprungliga genomskärningsytan hos stängerna från skenans mellande! i medeltal stigit till 0,95 samt hos ingen stång, äfven bland dem från fotstycket, nedgått lägre än till 0,81. De gjorda sträckförsöken syntes derföre berättiga till den slutsats, att hårdt jern eller stål borde föredragas framför mjukt jern till alla sådana ändamål, för hvilka en större grad af tänjbarhet icke erfordras, men deremot antingen liten vigt, styfhet eller förmåga att emotstå nötning är af stort värde, såsom till jernvägsskenor, axlar, hjul och hjulband, samt alltså till alla de väsendtligaste delarne af jernvägsmaterielen, och då Svenskt träkols-tackjern väl egnade sig för tillverkning af ett stål, som med styrka, styfhet och hårdhet förenar en icke obetydlig grad af tänjbarhet och i följd deraf för ofvannämnda behof erbjuder behörig säkerhet, ansågo komiterade dessa förhållanden vara förtjenta af mycken uppmärksamhet samt att vårt lands jerntillverkning deraf borde kunna draga icke obetydliga fördelar. Jemte det Utskottet funnit sig sålunda böra lemna Rikets Ständer fullständig kännedom om det af ofvanbemälde komiterade redan år 1863 afgifna memorial, hvilket vid sednast förflutna riksdag till dåvarande Stats-Utskott öfverlemnades, ehuru detsamma då icke ansågs påkalla någon åtgärd, får Utskottet vidare upplysa, att, enligt hvad hos Utskottet blifvit anmäldt, komiterade ända till närvarande tid fortsatt och ännu fortsätta sina undersökningar och försök, i afseende på Svenskt jerns och ståls användbarhet för railer och öfriga jernvägstillbehör, samt att en afhandling, upptagande resultatet af den genom dessa undersökningar och försök vunna erfarenhet, blifvit utarbetad, hvilken, till ledning för Svenska jerntill verk are afsedda. af en mängd ritningar och plancher åtföljda, afhandling för närvarande är under tryckning.
Mig förekommer slutligen, som en representationsförändring först då vore önskvärd, när styrelsen visar sympathier derför, tager initiativet dertill oell således med god vilja verkställer de decreterade förändringarna. Ett inkast är gjordt emot vårt rept esentationsväsende, som, om det ägde grund, vore de mest talande af alla, nemi. omöjligheten att regeramed bibehållande deraf. Att det till i834 års riksdag gick för sig, utan särdeles svårigheter, lärer ingen kunna bestrida. Skulle det för närvar, verkligen vara en omöjlighet, innehåller detta factum det största beröm man kan lemna en representation. Det bevisar att representationen, i laglig väg, äger förmåga att hindra fortfarande af ett systeme, som är ogilladt af majoriteten inom nationen. Med den återkomna harmonien mellan statsmakterna upphör dessutom den föregifna omöjligheten att regera; denna tidpunkt, som säkert skall inträffa, efterlängtas lifligt och varmt af hvarje fosterlandsvän. De hufvudsakligaste skälen lill missnöje mot vår representationsform torde dock finnas i antipalhierna mot ståndsfördelningen och den deraf uppkommande ståndsandan. Mer än väl bekant är det, huru ömtålig denna sträng är att vidröra, men äfven här vinner saken på att betraktas ur olika synpunkt. Med utrotande af ståndselementet i vår representation, tror man sig utrota ståndsandans fåfänga bemödanden! Ståndsoch corporationsanda skall, likt hydrao, alltid ånyo uppkomma. Öfverallt, der menniskor lefva tillsammans, uppkomma intressen, som äfven, med uteslutande af andra, söka göra sig gällande. Fastän under andra former, kommer denna anda således alltid att uppenbara sig. Jag upprepar i detta afseende hvad Hr Professor Thomander redan anfört, huru denna anda i Förenta Staterna yttrar sig genom slaffrågan , i England genom spanmålslagarna, i Frankrike genom jernets, vinets och hvitbelornas historia. Denna känsla är dessutom icke så satanisk och egoistisk, som man velat anspegla. Man hänföres mindre af begäret af enskild vinning, än af kärlek för det gemensamma yrket. Häri ligger utan all fråga mycket godt och ädelt.
Vid ett sådant fårhållande lärer någon annan utväg icke återstå, än alt först afgöra, hvilket som skall blifva contrapropos., Hr v. Hohenhausens eller Hr Cederschjölds förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd, ankom det på R. o. -Ad. att bestämma hvilkendera meningen, antingen Hr Cederscbjölds eller Hr v. Hohenhausens, borde blifva contraproposition. Hr af Billbergh: Då Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. på antagande af Hr Cederscbjölds eller Hr v. Hohenhausens förslag till contrapropos-, och jag yrkat antagande af den sednare, anser jag mig äfven skyldig alt redogöra för min öfvertygelse i detta hänseende. I hufvudsaken är här redan så mycket ordadt, att jag anser det vara öfverflödigt att deruti yttra något annat, än att, då båda Statsmagterna varit öfverens derom, att någon granskning icke tillkom R. St. af gamla passevolancefonden, mig synes deraf vara en följd, att icke heller behållningen på denna fond bör vara underkastad R. St:s granskning. För öfrigt har iag förut yttrat mig örn olämpligheten deraf alt till K. M. inkomma med sådana skrifvelser, hvarpå man förutser ett afslag. Då K. M. sednast vid sist), riksdag afslagit R. St:s begäran om rättighet för revisorerna att granska öfverskottet på denna fond, skulle jag tro, alt en förnyad framställning i detta afseende icke skulle leda lill ett förändradt resultat, och jag‘ skulle derföre önska, att R. 4°4 Den 17 Juli f. m. St. icke ville misshushålla med sina framställningar. Hr Cederschjöld har visserligen framställt ett jemnkningsförslag, men det afser uppoffring blott å ena sidan; och ett jemnkningsförslag, som icke innehåller uppoffringar å båda Statsmagternas sida, lärer svårligen kunna antagas af den Statsmagten, af hvilken uppoffringarna fordras.
I andra §:n förekommer det förhållande, att, sedan den församlade folkmängden redan har ådagalagt ett sådant uppsåt, som i i §:n omförmäles och blifvit uppmanad att skingra sig, den icke ållyder en sådan varning, ulan skrider lill ytterligare trotsighet med oljud, smädeord eller hot. Detta ur en större grad af brottslighet. Uti den 3 §:n är fråga om våld, sorn föröfvas af den i upprorisk afsigt församlade massan. Delta är upprorets sista stadium. Den 6 §:n handlar om ett helt annat brott, nemi. upplopp ■— en tillfällig oordning af en möjligen i ganska loflig afsigt samlad folkmassa. — Detta bör, i min tanke, noga skiljas från hvad i förstå, andra och tredje §§:na omnämnes, Alt jag ej varit med om den redaction af 6 §:n, som här är gjord, synes af min reservation i denna del, och jag får härstädes nu genast anmärka detta. Hvad härefter beträffar de gjorda anmärkningarna, så har man till en början sagt, att skilnaden emellan uppror och upplopp vore högst svår alt bestämma och någon definition derpå icke lätt alt gifva. Detta kan visserligen ej förnekas. Någon auetoritet har likväl Utsk. för hvad detsamma i detta afseende yttrat, då TJtsk:s förslag öfverens-, stämmer både med K. M:s nåd. propos. och med del nya D«u i “ Octo ber t. m. förslaget lill ci iminal-Iag, celi då definitionerna derjemte öro af criminal-lagförslagels författare nästan ordagrannt liemtade ur den Tyska criminal-rätts författaren Feuerbaelis theori oell äfven öfverensstämma med livad en annan berömd Tysk criminalist, nemi. Grollman, derom yttrat. Man har vid första §:n, sådan den af Utsk. bär blifvit föreslagen, anmärkt, alt uttrycket "den som å öfverhe”tens vägnar bjuder och befaller, skulle vara otydligt; någon annan otydlighet ligger likväl icke häruti, än som har ägt rum i 100 år och något derutöfver.
På dessa lakliska lörhållanden gör nu likväl Utskottets förslag, lika litet som Kongl. Majlis, något direkt afseende, utan det förra utgår, liksom del sistnämnda, egentligen frän en blott abstrakt theorelisk grundsats, Val skulle den anspråkslösare titel, sorn Utskottet åt sitt förslag gifvit, kunna synas tillkännagifva något annat; men för hvar och' eri, som åt förslagets innehåll egnar den flyktigaste uppmärksamhet, kan det dock, lika litet sorn för någon af Utskottets egna ledamöter, vara fördold t, att Utskottet nu i njelfva verket föreslår ett lika, ja på visst sätt till och med ännu mera vidsträckt religionsfrihetselier, om man sä vill, loleransedict, som det i den Kongl. Propositionen innefattade. — Redan tiil följd af detta oförr nekliga förhållande vid det synas mig, som hade Utskottets förslag i sin nu erhållna gestalt knappast för närvarande bordt inför Ständerna framläggas. I detta milt omdöme starkes jag än mera, då jag besinnar, alt hvad mot den Kongl. Propositionen afven i ett annat hänseende blifvit anmärkt, lika mycket gäller om Utskottets förslag. Det sistnämnda är nemligen, liksom det förra, ofullständigt och erfordrar, om det blir lag, så framt det lämpligen skall kunna verkställas, alt ge nom åtskilliga nja stadgande», eller rättare: genom en egentlig s. k. dissenlerlag h ilva komplelteradl. Della erkänner Utskottet sjelf genom sin i della Betänkande gjorda hemställan, at Rikets Ständer, för vinnande af nyss angifna ändamål, måtte tili Kongl. Majit aflåta en underdånig skrifvelse. Men när så är, sä svnes det, som skulle här, likasåväl som annars, bäst vara ali dröja med antagandet af den nya lagen, tdl dess denna kunde erhållas åtminstone så lill vida i fullständigt skick, all föreskrifter deruti icke saknades för sådana förhållanden, hvilka af hvar och en kunna förutses skola omedelbart af lagen sjelf blifva framkallade, och genom hvilka de största oredor nödvändigt skola uppkomma, då de af ingen lag äro reglerade.