Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ständct blifwit till detta Utstötts utlätande remitterad. Genom ofwsnnämnde nädiga proposition har K"Ngl. Mrj:t som i anseende lill den ymniga störd, hwanrcd Riket blifwit »välsignadt, funnit det för jordd ukarcn blifwa nyltigt och angelägit, att fäanwönda nägon del af den förwäntade rika grödan till tillverkning af Bränwin, hwaraf hittils under loppet af inne, wa - Den 14 September. 455 warande är,-införsel ifrän Utrikes orter warit tilläten, i nädcr ansett lämpeligt, att till Riksens Högloft, Ständer öfwcrlcmna afgörandct af frägan om Bränwinsbränningen; fbrwäntandcs sig Kongl. Maj:t att Riksens Ständer med den skyndsamhet som omständigheterna fordrade, antingen i allmänhet skulle fastställa, huru med denna Bränning framdeles förhällas mä, eller i fall de framtida wilkvrcn härwid icke genast kunde oföränderligen bestämmas, ätminstone tills widare stadga dem, under hwilka cn sädan bränning nu snart mä kunna tillätaS. Utskottet, som denna dag uti härhos följande Betänkande till Riksens Högloft. Ständers egen pröfning hemstält och föreslagit, huru med Bränwins-bränningen i Riket hädanefter förhällas mä, ansäg sig likwäl, i afseende pä Kongl. Majrts nädiga proposition derom, böra wördsammeligen tilstyrka, att dä de föreskrifter som i Utskottets Betänkande innefattas, i händelse de gillas, icke kunna lända till efterlefnad förr än efter detta ärs stut, emedan i stöd af förra Författningar, afgiften för Bränwins-bränningcn, ända till dest, redan blifwit erlagd, denna Bränning mätte, genom snart utfärdad tillätelse den I nastk. October kunna taga sin början, samt sedermera pä sätt stads gadt är, tili ärets flut fortfara, bit supra.
Disconten förräntade medel hos den andra, att tillgångarne erhöllos genom insättningar i Stockholm, men åter uriånades i derifrån aflägse Orter, verkade tillika att vid säkerhetens granskning deras interesse , sorn tillsläpte medlen icke eller blef med behörig omsorg bevakadt Men desse och dylika oJägenheter kunna förekomma*. De Discontsr, som förut existerat i Stockhom!, hafva alltid gjort nytta åt allmänna rörelsen , upplösts med vinst för Actieägarne och und*rlätt3t Industrien. De hafvi satt gångbara penningestocXen i en lifligare circulation. Förlägenheten för enskildt» Låneutgifvare och Lånetagare att sammanträffa och utröna säkerheten har genom dem varit undanröjd: Capitalisten och Köpmannen hafva ägt en eljest uteblifvand# •vinst både uppå Actierne, och derigenom att de njutit lindrig ränta å summor, som vissa tider skulle legat döda per Cassa. Slockholm är Rikets »törsta Handelsstad, en stor personal af förmögne är der bosatt , en större consumtion af Inrikes produeter äger der rum, penningemassan är på stället i betydlig mohn concentrerad. Uti Stockholm som är säte för Regeringen och större delen af dess underordnade Auctoritetcr, kan förvaltningen afen ali' Deit 22 Julii f. m. ^5 män Discont icke eller blifva okänd, men blir deremot lätt att controllera. Bland nödige försigtighetsmått i detta fall kunder räknas att Actieägarne valde, utom Directeurerne, ett visst antal sine Fullmägtige, som mellan årlige revisionerne, eftersågo Förvaltningen och om Discontens bästa hvarje qvartal öfverlade, samt att blott Tjugufem procent af årliga vinsten, sedan Räntan åt Actieägarne och omkostnaden afgått, fingo till Actieägarne utdelas, men att det öfriga borde användas att consolidera Fonden intill dess Discontens Octroij vöre förbi och då först utdelas. Utan att ingå i en vidlyftigare utveckling af detta ämne får jag blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att en dylik Discont ägde framför privatas smärre Assosiationer de företräden: i:o.
VERA. bunden här, än gå dansande omkring och säga lögner. SPERANZA. tron, kärleken? Lögner kallar du då det bästa i lifvet: hoppet, VERA. är den inte en lögn? Hur kunde annars Salvator älska mig, när han var din brudgum? SPERANZA. binder ingen mot hans vilja. Om han älskar dig, så är han fri. VERA. många mot deras vilja, tyvärr. Min lott är att åtrås af många men älskas helt af ingen. Ingen vill går fram. följa mig, ty lyckans blommor spira aldrig, där jag Så stolt och tillitsfullt det låter! Vera binder Speranza Lögner är det och ingenting annat. Kärleken Strid är sanning, frid är lögn. Jag vill hellre stå TREDJE AKTEN 61 - SPERANZA. heller inte bli din. Om du inte kan göra honom lycklig, skall han (Hunden, som hela tiden följt Speranza, sätter nu af Hvem kan det vara som Vindsnabb springer så (Springer efter hunden inåt fjället, möter Salvator och bortåt fjället. Speranza ropar honom, men han lyder ej.) till mötes, om inte sin husbonde. hastar sig i hans armar.) Femte scenen. DE FÖRRA. SALVATOR. SPERANZA (kommer framåt scenen, omfamnande Salvator). Ändtligen, ändtligen har jag dig åter. Har du sörjt mycket öfver mig, älskade. Har du kanske fruktat, att din Speranza var förlorad för alltid? Ett lika mycket som någonsin, alltid, för alltid din! SALVATOR. se dig, höra din röst. Ja, ty jag har lefvat i mörker mig, ett töcken har legat omkring mina sinnen, så hemlighetsfullt öde har skilt oss åt, men jag är din Å, hur allt blir ljust omkring mig blott vid att hela denna tid, solen har hela tiden varit borta för fruktansvärdt, att hade jag inte haft hoppet om att återfinna dig, tror jag att jag blifvit vansinnig. Å, du anar inte hvilka grubblets, tviflets, ångestens andar, som rasat inom mig. 62 SANNINGENS VÄGAR SPERANZA. oss mer.
Sorn dessa öfverenskommelser i alla fall bleivo kostsammare för de sednare, så är det att hoppas, att om de en gång, gått in derpå, de ej skulle finna sin vinning uti att förnya dem. 53 §• Den sorn kunde bevisligen angifva att enskilta kustbevakningen vore i hemligt förstånd Den 17 April f, m. med lurendrägaren och ej betalte afgiften till tullen, skulle i hans ställe erhålla rättigheten till att göra beslag, Och äfven blifva ägare af de confiscerade varorne, så snart han hade betalt tullafgiften för desamma. „ 14 $. Den Tullbetjent, som kunde bevisas hafva ’ gynnat lurendrägeri, borde skiljas från tjensten, och dertill betala en ansenlig pligt, men om han ej bade att betala med, skulle han genom arbete ersätta den. 15 §. Uti allmänna Tidningarna, skulle införas Lurendrägarens namn och hemvist, och för att ett starkt ansvar skulle hvila på den enskilta kustbevakningen, borde den i händelse af lagbrott, straffas med fästningsarbete. För öfrigt förenar jag mig till alla delar uti den af Grefve Carl Posse föreslagne organisation utaf Tullverkets Styrelse och Förvaltning. Dessa äro de förslag, som här framläggas, lill bepröfvande af de personer, sorn äga en vidsträcktare och mera upplyst erfarenhet än jag. Eber att hafva i början af denna motion, uppehållit mig en stund vid de allmänna åsigter, aom alttid böra vara den punct hvarifrån man utgår vid våra afhandlingar, så har jag ofvergått till detailler, hvilka äro mindre angenäm* att sysselsätta sig med, men äro dock vigtige, emedan endast genom dem, de allmänna grundsattserne nedstiga ifrån theoriens höjd, till nyttan af den prwctiska tillämpningen. Ifrig älskare och försvarare af ellt Constitutionelt, men genom den naturlig» tendenceB af mina idéer, i synnerhet fästad vid de frågor, som röra Statshushållningen, liar jag försökt, att betrakta dem med den anda, som constitutionella principer ingifva och befästa.
T förev:de fall, och då Utsk:s upgift bör vara att sammanjemka de olika besluten för att i möjligaste måtto undvika flere voteringar, oell sådant utan undertryckande af något Stånds beslut och, efter mitt förmenande, äfven i full öfverensstämmelse med de af Utsk. anförda grunder för inbjudningars verkställande, kan ske; bär jag ansett BondeSl;t böra inbjudas att förena sig i R. o. Ad:s beslut om en tullsats å »Ylleväfnader, andra slag», af 1 Rdr 50 öre skålp., att utgå under åren 1858 oell 1859 oell af 1 Rdr 25 öre skålp. för den följande tiden; kommande, i fall inbjudningen antages, hvarom jag likaledes vördsamt anhåller, de upgjorda votensproposme att förfalla oell i stället blott en votering erfordras, för hvilken jag får föreslå följande propos.r Den som vill, att, i enlighet med Utskrs, af R. o. Ad. samt BondeSt:t godkända förslag, införselstullen a »Ylleväfnader, andra slag», skall från och med år 1860 bestämmas till 1 Rdr 25 öre skålp., röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer denna tull, i enlighet med Presteoch BorgareStins beslut, att jemväl för nämnde tid utgå med 1 Rdr 50 öre skålp.» De motiver, reservanten anfört till stöd för sin åsigt, äro, efter min öfvertygelse, ganska giltiga. Jag anser det vara oriktigt att R. o. Ad. skall helt och hållet frånträda sitt beslut, hvilket öfverensstämmer med Presteoch Borgare-Stms, åtminstone i visst afs:de. Deremot skulle jag önska att R. o. Ad. ville förändra sitt beslut i afside å tullen för 1860, och i detta fall antaga de båda nämnda Stms. Gr. Lagerbjelke: I afs:de å den uplästa reservationen får jag anmärka, att den handlar om hvad som efter reservantens åsigt bordt ske i fråga om inbjudning till BondeSt:t.
Det mesta af denna vara kommer hit för alt genast utskeppas, och consumeras således icke i hufvudsladen; hvad det öfriga beträffar, sä får consumenten cj vidkännas någon förlust, enär varupriset häller sig lika lågt här, som i landsorten, utan drabbar denna endast producenten, hvilket icke var den värde talarens mening. Att bränvinet bidrager mycket lill de brott, som bär föröfva», det kan visserligen icke nekas; men tyvärr har delta förhållande icke minskats genom berörde quaiafgift, utan tror jag det härleder sig, dels från de låga bränvinsprisen, dels äfven frän andra orsaker. Det brott, sorn omnämndes hafva skett i går, liar äfven jag tyvärr hört omtalas, men jag mäste taga mig friheten säga, att ett skäl till detta brott kan äfven anses ligga deruti, att hufvudstadens gator just vid den tid, dä detsamma föröfvades, saknade all upplysning af lyktor, och att det i följd deraf var alldeles mörkt. Jag känner visserligen, att gatu-upplysninghär icke lemnäs, då det anses vara månsken, men då månan gär senare upp, torde det vara nödvändigt, att lyktorna något tidigare tändas. Att Stockholm gerna skulle afsäga sig denna inkomst, om för resten consumlionen af bränvin inom staden kunde minskas, det betvifla!' jag, just af det skäl, sorn den värde talaren sjelf anfört, nemi. att Slockholm utgjorde en entrepot för bränvin och sorn egentligen är den enda ort, som egentligen, efter hvad man på handelsspråket säger, i stort rörer sig i den varan. Hvad äter. beträffar de stora och betydande arbeten som Slockholm gjort, dels för stadens försköning, dels äfven för allmän nytta, sä vöre detorält att icke med tacksamhet erkänna att förhällandet så är; men icke kan man derföre begära, att en afgift, som är beviljad af en annan orsak, skall uppgå lill dubbla beloppet af hvad som kunde vara behöflig!, utan torde
Sidar) io?, 4 §, står: forti för vifta Städer och Handels Societ eter Öro utfärdade. Om dessa äro i strid mot de nu stadgade grunder, så böra de sfskaffiS, ty i annat fall käft hela denna Författning hvarom nu så mycket tvistas blifc va illusorisk, Sidan 188, 2 §. Stadgandet ar ovedersäpeligen rigtigt, men det bör äfven gälla för HandtverksNlästarne, ty husbondeskyldigheter» ne äro i detta fall lika. Sidan 109, 1 §. står: ”D<? perfaner af qvinkönet forn endajt vilja idka Handel med egna tillverkningar-, sidan 105, 2 §. står: ”forn af nämnde kon ä/ladkomitiat här torde orden: efter företedt till/lånd af vederbörlig Authoritet, böra tilläggas; samt bägge dessa omredigeras så att de komma i öfverensstämmelse. Grefve tiard } Carl Gu fl af-. Vid den del af Höglofl. Statsoch LagUtskottefis förnyade utlåtande, som angår behofvet af den Skånska HofRättens inrättande, vill jag icke göra någon hufvudsaklig anmärkning. Det v.ore öfverflödigt 3 då min mening &en [ September f. m. ingalunda varit, att den en gång inrättad®, HofRätten skulla indragas. Likväl må min tystnad icke antagas såsom bevis på en ändrad öfvertygelse, den LagUtskottcts förnyade utlåtande icke förmått åstadkomma Men några biomständigheter har fästat snin uppmärksamhet. Lagutskottet förklarar sin åberopade erfarenhet hafva grundat sig på HofRätternes allmänt kungjorde ArbetsFörteckningar , der. af en Arithmetisk framställning icke ansetts' nödig, såsom i sllmäcna Tidniftgproe tdlgängelig för hvar och et>.
I afseende på sådana, här ofvan icke redan föreslagna, bestämmelser, angående grunderna och vilkoren för pensioneringen, som dels innefattats i gällande reglementet för arméens pensionskassa, dels äro löreskrifne såsom vilkor för fyllnads-pensionernes uppbärande från statsverket, anse sig kommitterade böra, med de förändringar häruti, som blifva en följd af hela pensioneringens öfvertagande af statsverket, föreslå följande väsendtligare stadganden: att de nya pensionerna endast må tilldelas framdeles afgående tjenstemän för beställningar på ordinarie eller indragen ordinarie stat samt på här i öfrigt föreskrifna vilkor; att den, sorn uppbär pension af andra allmänna medel, icke är berättigad till pension å arméens stat; att den, som efter erhållet afsked med pension, åter tillträder tjenst med lön utöfver 2.000 Rdr på rikets stat, skall under den tid, han deraf är i åtnjutande, afstå pensionen; 120 att, för erhållande af pension i graden, skall i allmänhet fordras, att minst i två år hafva innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes; men att i fem år hafva innehaft generals-beställning på stat; att pension medförer skyldighet för den pensionerade, att intill fyllda 60 eller 65 år, enligt hvad i pensionsstaten jemväl utmärkes, hemma i landet, när så påiordras, antingen handleda eller inöfva det beväringsmanskap, som i krigstid varder till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda konunenderingar och uppdrag, som för öfrigt vid sådant tillfälle kunna ifrågakomma; att den, som i krig eller fred, under utöfning af Rikets tjenst, vid något bestämdt tillfälle blifvit så skadad, att han varder alldeles oförmögen till vidare utöfning af sin tjenst, enligt hvad härom i nyssnämnde reglemente innehålles, må, utan afseende på tjensteoch letnads-år, erhålla full pension i sin grad, samt om skadan skett i krig, jemväl tilläggas förhöjning i pensionen, från 100 till 500 Rdr Rmt, allt efter pensionens belopp, skadans beskaffenhet och öfriga omständigheter; att den, som enligt 35 § af nu gällande
Men sättet att komma till detta mål är att afbi-i da tiden då båda Folkens gemensamma önskningar fördt derhän. Emedlertid skall jag nu återkomma tili Den 17 April e. mi '3ö'3 det yrkande af Friherre Anckarsvärd, att Folket borde vara deltagande i lagskipning, förvaltningoch försvar genom Jury Inrättningar, Mm nicipalinjlitutioner och Nationalarmering. Jag kanner ej hvad Friherre Anckarsvärd menar med dea Nationalarmering han åsyftar. Menjagvetatt vi uti National!) ev Urin gen hafva den sådan som Nationen önskat; att ifrån början af vårt nya Samhällsskick har Regeringen ådagalagt sin omsorg att dana den; att det är efter mångå svårigheter och öfverläggningar som den blifvit hvad den nu är ock att under senaste fälttåg, den visat sig nyttig och under vår nuvarande Konungs ledning segrat både öfver fiender och fördomar. Hvad Juryinrättningarne och MunicipalInstitutionerne beträffar, nekar jag ej deras värde, jag tror för min del att de i vissa fall kunna användas. Men de stå i otvifvelaktigt sammanhang och beroende af en ny Lagstiftning och de höra till de Statsproblémer, hvars allmänna lämplighet för vårt land ännu på långt när icke är afgjord och hvars användande derföre fordrar en närmare granskning och vissa förberedelser innan man vid förekommande fall kan bestämdt afgöra, hvad sorn är tjenligt eller ej. När jag af forekomne händelser kan intyga huru, på vissa ställen svårigheter möta, att få äfven blott Nämndemän, när i allmänhet det lärer medgifva* atÉ vid allmänna befattningar som fordra tid och möda, men icke medföra några förmåner, det ofta knappt är möjeligt att finna riet nödiga 564 Den 17 April e. m antal personer, sorn skola deri deltaga, ds kan jag icke annat än tvifla på,'att man igenom frivilligt bidrag ctf obetalt Nationalarbete han ersätta lika mycket lÖnadt och anbefallt t/en/l-manna-arbete. I alla fall kan jag ej annat än högeligen protestera emot den nnrcantila synpunct ur hvilken förrättningar i Statens tjenst sål des blifva betraktade.
Men då derjemte förekommer, att såväl Kongl, Brefven af den 21 Augusti 1786, den 24 Januari 1811 och den 23 Juni 1813, som flere andra bestämmelser om kompetens och förslag till pastorat, aro till sitt innabåll otydliga, sväfvande och från motsägelser icke fria, samt vid tillämpningen af dessa författningar ofta händer, det de för församlingen egentligen gagnande egenskaperne, ådagalagda genom predikan, undervisning och själavård, mäste, vid fråga om befordran till pastorat, stå tillbaka å ena sidan för blotta Ijensteårens antal samt å andra sidan för verldslig lärdom; då vidare härtill kommer, att personer, under vissa förhållanden, enligt gällande författningar, icke allenast kunna frikallas från de examina, genom hvilka för prestembetet behöfliga kunskaper skola utrönas, men ock blifva befordrade utan sådan öfning i presterlig verksamhet, hvarigenom nitet och förmågan hos själasörjaren bevisas och utvecklas, samt då slutligen, isynnerhet vid befordringar till 2:dra klassens pastorat, ofta ett rent aritmetiskt vägande af betyg och tjenstår bestämmer utslaget, så får Utskottet, enär ovisst synes, huru snart en ny Kyrkolag af Konung och Ständer k3n varda antagen, vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla att de presterliga befordringslagarna må få undergå revision. Stockholm den 24 Januari 1851. Häremot anmäldes följande 12 Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 27. Reservationer. l:o af herr Bråkenhjelm P. R.: “Den motion, som Utskottet har att besvara, är ett kort, till sin omfattning och innehåll skarpt begränsadt förslag: att de författningar böra upphäfvas eller förändras, som åt Prester med högre lärdomsbetyg gifva företrädesrätt vid förslags upprättande lill större pastorater; roen om detta förslag bar Utskottet ej yttrat ett ord för att tilleller afstyrka.
Hvad i öfrigt beträffar de till enskilda bruken upplåtna skogarna, så besörjer för det mesta bruken genom egna arbetare sin kolning, och hvad deröfver behöfs, köpes från utom brukseller bergsslagskogarne belägne hemman. Hemman på skogarna äro upplåtne under skatlemannarätt, med villkor likväl alt icke kunna från bruken skiljas, ulan skall kolfångsten från dem för bruken bibehållas, så framt icke brukshandteringen skall nedläggas. Jag finnér derföre, alt Utsk. välbetänkt yttrat, alt Ulsk. icke anselt nyttigt, att besvära K. M. med en ny skrifvelse i ämnet, då den förra redan på grund af undersökning kommer alt af K. M. till pröfning upplagas. O Frih. Åkerhjelm, Joh. Carl: Utan att ingå i bes va rande af alla de satser, som Frih. Palmstjerna har anfört, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att som man icke kan neka riktigheten af de skäl, sorn Utsk. anfört för motionens afslående, sä synas de mig verkligen böra bifallas. Det enda skäl, som Frih. Palmstjerna deremot anförde, var att man icke borde äga tålamod. Jag deremot skulle tro, att, i en sä vigtig fråga som denna och som ingriper i så mångas rätt, finnes allt skäl att lemna Regeringen tid och rådrum till alt noga pröfva och bedömma saken innan den fattar sitt beslut. Jag anhåller således om bifall till delta betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Sedan jag anmälde mig, har Frih. Cederström hufvudsakligen yttrat hvad jag ämuade säga. Huru man än anser jordäganderätten böra vara fredad å ena sidan, så måste man likväl ihågkomma, att, i ett samfund så gammalt som vårt, finnas å den andra redan stadgade rättigheter eller privilegier, hvilka äfven innebafvas med äganderätt och ej kunna godtyckligt upphäfvas. Så är förhållandet med rättigheten till kolfångst. Onder min utöfning af landshöfdingeembete i Calmar förekom detta ärende till vederbörandes hörande inom länet.
Det är en känd sanning, att en äkcr, som producerar Tobak eller nägon annan af förberörd? växter, gifwer betydligen större revenue, än om den besäS med Räg eller Korn. Sälcdcs skulle Städerna sjclfwe winna, om de nyttjade deras Donationsjord efter dess ändamäl, och Jordbrukaren äf» kvm derigenom fä m bättre afsättning pä stn säd och Z12 Den 12 September. sitt fourage, samt Riket i allmänhet göra en högst betydlig besparing af de summor, som nu ärligen betalas till Utländningen fdr Tobak, Lin, Hampa och Färgämnen. Högloft. Riddcrffapct och Adeln fär jag derföre j ödmjukhet underställa, om icke nägon kraftig Författning borde widtagas, hwarigcnom Städerna blefwo förbundne att anwända deras donerade jord efter den afsigt, hwaruti ben blifwit dem uplätcn och missbruk härwid säledeS förckommaS. Remitterades till Allmänna Bcswärs - och Economiä - Utffottct. Friherre bjerta, -^xel, uplästc ett Memorial sä lydande: Som Högloflig! Ridderffapet och Adeln för nägra dagar tillbaka ät mig updragit den äran, att pä Deras »vägnar bfwcrwara och bcwtttna den för detta warande Konungens Boupteck, ning, och därwid Högloft. Ridderskapcts och Adelns rätt pä allt sätt bewaka och iakttaga; sä har i anledning deraf, jag tillika »ned irenne öfriga rcspcctive Med-Ständcn, därmed redan gjordt en början öfwer nägon liten del af detta wigtiga Opus. Jag har därwid funnit, att dä frägorne om det gamla ordet: Mitt och Ditt för afoch tillträdare uppstått, ivid alla ännu förekommande Sterbhus - Articlar, billigheten tvid granffningar deraf nägorlunda stätt att erhälla:
Jag anser dessutom det vara obestridligt, att samma grad vid Gardet bör innehafva någon högre lön, än samma grad vid LandtRegementerne; och då jag ej finner lämpligt, att bär ingå i några speciella detailler, vågar jag föreslå en rund summa af 79,000 Rldr till hvardera GardesRegementet, hvilken summa något understiger den ojemna summa Kongl. Majit begärt. Herr Munck af RosenschöldEberhard: Jag ämnar yttra mig blott i afseende på frågan om nyttan af att minska Befälet vid GardesRegementerne. Då det vore önskligt, att manskapets antal blefve något ökadt, emedan den förmån derigenom vunnes, att manskapet icke nödgades vaka hvar 3idje natt, hvilket mycket bidrager till soldatens sjuklighet, så kan jag ej tro, att det nu är tid, att minska Befälet, ty naturligtvis måste, då Manskapet ökas, det icke vara rätt, att minska Befälet. Jag får äfven fästa uppmärksamheten derpå, att, om man genom tillökning i personalen bidrager till minsk-, ning i sjukligheten, så besparar raan äfven anslag lill de sjukas vård. Herr Nordenfalk, Johan: Jag vill i anledning af hvad Grefve Horn anfört om Den 7 Octobcr f. m. möjligheLen och nyttan af en förändring nied bägge GardesRegementerne, inskränka mig till att anmärka, att sådant ej torde kunna blifva föremål för beslut vid detta tillfälle. I öfrigt, hvad beloppet angår, får jag upplysa alt, utom den utredning, som finnes i Utskottets första Betänkande öfver tillökningen, hvilken sätter Ridderskapet och Adeln sjelf i tillfälle att bedömtna, om den är af behofvet påkallad, eller ej, beslår skilnaden emellan 8,17,0 R:dr 8 sk., hvilka äro beräknade till löneförbättring för Underbefälet, och 10,025 R:dr 4i sk., hvilket är hela till löneförbättringen beräknade beloppet, bufvudsakligen uti Fourageringsmedel för den del af Befälet, som skall hafva häslar. Grefve Cronhjelm: