Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är visserligen sannt, ehuru pluralitelen i Högsta Domstolen endast utgjorde en röst, och frågan hade kunnat få en helt annan utgång, om den kommit före några dagar sednare, då ombyte af ledamöter ägde rum. Men här är väl icke ensamt fråga om den lagliga rätten; ty det finnes en annan rätt, nemi. den moraliska, som visserligen alttid borde vara Den 4 April f. m. 71 Öfverensstämmande med den lagliga, men som hkviil icke alltid är det. Med afseende på den moraliska rätten, anser jag att man icke kan vara af mer än en tanka; ty frågan är af den besynnerliga art, att sedan fyra lagligen fastställda köp ägt rum af samma egendom, då kommer rättsanspråk, om hvilka egendomens innehafvare icke hafva den ringaste aning, men som taga ifrån dem egendomen utan ersättning. Häraf visar sig tydligt, att något fel blifvit begånget. Antingen måste de författningar som R. St:r utfärdat vara feiaktiga, eller också måste de embetsman sorn handhaft dem, vid tillämpningen af desamma, begått, om icke ett lagligt, åtminstone ett moraliskt fel. Enl. min tanka, äger en medborgare, som skattar till Staten för att åtnjuta säkerhet till person och egendom, anspråk på att få åtnjuta denna säkerhet, men dethafva icke dessa personer fått. De hafva blifvit öfverrumplade och beröfvade allt hvad de ägde. Det är en moralisk skyldighet att betala, och det är temligen likgiltigt om denna betalning utgår från Banken eller Statsverket. Min moraliska känsla bjuder, att någon ersättning lemnäs dessa personer, och jag skulle derföre vara benägen att tillstyrka bifall till Utslcs förslag, men då, efter hvad jag hört, BorgareSt. nedsatt denna summa till 10,000 Rdr, och då det är bättre att få något än intet, så hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle vilja i likhet med BorgareSt. besluta en gåfva af 10,000 Rdr bko, under de vilkor BorgareSt. dervid fästat. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Frih. Raab har vis serligen rätt, då han säger att det ieke finns någon juridisk skyldighet att ersätta den förlust, som drabbat Kapten Skottes arfvingar.
I förra hänseendet erinrade motionären att honom veterligen icke varit ifrågasatt, del nuvarande egare af skattejord vederfores någon orättvisa genom grundskatternas ojemna belopp, men att äfven just derföre af dem intet efterskänkande af desamma blifvit ifrågastäldt så mycket mindre, som de erbjuda sig att till fulla värdet inlösa desamma. Likaså kunde motionären icke finna, att irälseräutornas oföräudrade Stats-Utskottets Utlåtande N:o 1'2i. 15 erläggande hade någonting gemensamt med Statens rätt att kapitalisera räntan af de Statsverket tillkommande grundräntor, och att det enda frälse-egarne kunde pretendera, vore att Staten förvarade de gamla Jordeböcker, som bevisade beloppet af den ränta de hade att hos skattefrälsejordegarne utbekomma, intilldess samma räntor jemväl blefvo antingen på ena eller andra sättet med jorden förenade. Vidare och om äfven, såsom Kongl. Kammar-kollegium anfört, den jordbrukande allmogen under ett stigande välstånd alltjemt genom inköp af fastighet ökat sin förmögenhet, skulle, enligt motionärens förmenande, detta argument endast hafva passat, derest fråga varit om eftergift af grundskatterna, men nu deremot, och då fråga vore att för skatterna erlägga lös.m, lände detta skäl icke till bevis på annat, än att Staten skulle desto förr åtkomma dess eget kapital, utan att vid hvarenda riksdag göra nya lån för oafvisliga behof.
Den 5 Martil, då de flesta äldre fyrars ombyggande enligt tidens kraf af förbättring och en framtida hushållning af lysningsomkostnader fordras, då underhållandet af mårken årligen behöfves ; då framdeles försåkringsanstalter för sjöfarande vid inånga ställen kunna yppas blifva nödvåndige; då pligtningsexpeditioner och mätningar till förbättringar af nu och framdeles varande sjöchartor, hittills dels sparsamt inträffat, dels af andra titlar och medel blifvit anordnade, åro högst nödiga hemställer jag till Ridderskapet och Adeln om ej denna å Stat nu upptagne summa under titel Lotsoch Båkafgifter må endast och allenast begagnas till dessa ofvan anmälte behofver och af Flottornes öfverstyrelse disponeras och redovisas intilldess framtida Ständer finna att till dessa behofver ej hela summan fordras och då först en indragning till StatsCassan kan äga rum. Uti intet land ingår dessa medel i Statsa Cassan, de användas till sjöfarandes trygghet och och säkerhet, å hvilket man aldrig nog kan visa omvårdnad. Sjömannen betalar nog dyrt sitt måttliga bröd genom en för tidigt utsliten kropp, utan att man äfven skall frånkänna honom den rätt han fordrar (då han betalar) för sitt lifs säkerhet. Grefve Cronstedt, Claes'. Alla städer i Riket hafva sig tilldelt större och mindre men på alla ställen betydlig areal af jord och besynnerligt nog alldeles icke i något förhållande till deras storlek, utan snarare Den 5 Martii, äga de mindre en vidlyftigare areal än de större, hvarigenom man kan verkligen misstaga sig på Byar, och dessa mindre Städer. Hvad orsaken härtill varit, kan uti inga handlingar återfinnas nog af att det så är. Detta missförhållande har haft den menliga följd med sig, att dessa mindre Ståder genom deras sig ansiagne stora, ägande jordrymd, öfverlåtit sin arbetskraft och omtanka till Landtmannaprodukters frambringande för lifvets första uppehälle, och ej till Stadsmannaidogheten jag säger de menliga följder, ty hvar och en som bor nära dylika Ståder, kånrjer förhållandet att derstädes ingen afsättning finnes för Landtman na varor.
Konungen må sättas i tillfälle att vidtaga sådana stadganden, hvilka kunna blifva för allmogen nöjaklige. Frih. Raab, Adam Christian: Uppkommen under debatten, har jag ej afhört flere talare än den siste, men tror mig dock hafva funnit, att fråga uppstått antingen att återremittera, rent afslå eller bifalla detta betänk. Vid sådant förhållande bekänner jag mig lill deras åsigt, som yrkal återremiss, icke de-rföre att ju ej jag vore tacksam håde mot motionären, sora väckt frågan, och mot Ulsk:n, som velat, fast ej fullkomligen väl lyckats, att utreda denna sak, utan derföre att i ett betänk, af Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk. under N:o 109, som snart följer i ordning till föredragning, fråga i allmänhet förekommer om presterskapets aflöning och byggnadsskyldighet, hvarföre jag tror lämpligast vara, att denna fråga afhandlas i sammanhang med berörde betänk. Hvad särskildt vidkommer det nu föredragna betänk., så och enär inga andra bestämmelser finnas i afseende på omfånget af den skyldighet, som å ena sidan åligger pastor och å den andra församlingen, än Byggn.hrns stadgande, att vissa hus skola kyrkoherden autvardas och han vara skyldig alt hålla dem vid makt med egen kostnad, hvaraf följer, hvad erfarenheten också visat, att en beständig osäkerhet, och ständiga tvister uppstå emellan församlingarne och deras kyrkoherdar i della hänseende, hvarvid de förre vanligen fått sitta emellan, och då ingenting kan vara sämre än att ål arbitragen öfverlemna bedömmandet af rättigheter och skyldigheter, önskar jag, att någon bestämd författning måtte komma alt utfärdas, som på det aldra noggrannaste utstakar de ömsesidiga åliggandena härutinnan, men anhåller tillika, på förutgifna grund, om återremiss, så att detta, som faller under Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis betänk. N:o 109, må med detsamma på en gäng förekomma. Då nu öfverläggningen ansågs slutad, hemställde II.
Här fann Erland stakar nedslagna i marken, och medan han undrade, hvartill de tjenat, kom Rasmus jägare, en af Riddar Bengts underhafvande, vandrande öfver platsen och berättade för junkern, att en hop främmande menniskor, karlar, qvinnor och barn, bruna till hyn och svarta till hår och ögon, underligt klädda och underligt talande, egande hästar, vagnar och mycken tross, haft sina tält uppslagna på svedjolandet, vistats der en dag och sedan fortsatt sin vandring norrut. Mer visste Rasmus icke förtälja, men han visade deras vagnars hjulspår, slingrande fram, der träden stodo längst ifrån hvarandra. Och medan Erland betraktade hjulspåren och tänkte, att Singoalla måste vara en af dessa menniskor, fann han på marken en röd perla, sådan som dem, hvilka prydde flickans armar och fotvrister. Den perlan upptog han ifrigt och gömde vid sitt hjerta, som hviskade: hon är borta, du får aldrig återse henne. Då sade Rasmus, som märkte, att Erland var dyster i hågen: jag såg nyss en man, som bar Grips halsband till Ekön. Grip ligger i skogen, halft uppäten af vargarne. Sörjer ni er gode jagthund? Så var det äfven. Vargarne hade om natten funnit Grips kropp vid bäcken, släpat honom långt derifrån in i skogen och med lust ätit af sin gamle fiendes kött. Vilde Erland svarade kort på Rasmus’ fråga, att jagthundar finnas många, men få så goda som Grip. Derefter sade han farväl till Rasmus, som vandrade vidare; sjelf gick han tillbaka till slottet. Dagligen återvände han till kullen vid bäcken. Han hoppades, att Singoalla skulle återkomma. Men sommaren led; hösten kom; de röda, blå och hvita blommorna vid bäcken vissnade, såsom Erlands vilda sinne; ekarne, som stodo här och der bland granarne, gulnade och strödde sina ollon på jorden, sina blad för vinden; dagen blef kortare och himmelen mulnare; flyttfåglarnes skaror drogo mot söder; regnet föll i skurar; bäcken svällde och svämmade öfver den plats, der Singoalla en gång suttit och Erland så många gånger efter henne.
Credit. Balans från spelåret 1858—1859: Utgifter: Kongl. Theaterns kansli, materialoch vedförråd, eldsläcknings anstalter oeh expenser 18,294: 92. Dito kassaoch biljett-väsende 6,022: 89. Dito litterära afdelning 14,196: 21. Dekorering, attributer och belysning 41,605: 94. Scenens byrå 29,575: 90. Resekostnadsersättning m. m 1,960: — Pension 450: — Gaslysnings anbringande 3,568: 45. Räntor och provisioner 3,833: 7. Balans till spelåret 1860—1861: Kontant behållning 3: 78. Kongl. Theaterns arbetares sjukoch begrafningskassa. Balans från'spelåret 1858—1859: Uppbörd: För försålda biljetter till theatervindens balkonger 2,480: 12. Credit. Utgifter: Balans till spelåret 1860—1861: Det å riksstatens sjunde hufvudtitel för Kongl. Theatern [uppförda anslag 75,000 B: dr, sorn, enligt räkenskapen utgått med 37,000 R:dr för sednare hälften af kalenderset 1859 och med lika stort belopp under förra hälften af år 1860, är vordet sålunda oisponeradt, att af dessa medel Kongl. Öfverintendents-erubetet erhållit 3,568 Ii:dr 45 fre såsom afbetalning å Embetets fordran för förskjutna kostnader till gaslysnings anbringande i operahuset, hvaremot återstoden, 71,43i R:dr 55 öre, blifvit för Kongl. The O-terna alin,anno hatinf utnrifvnn - 182. - § 2.
Protocoils-uldrag för den if> i denne månad, med inbjudning i afseende på valen lill Fullmägbge i Banken och Rikssälds-Contoret, S. D. Till justering upplästes Expeditions-Utskottets förslag N:o 33 lill underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:t, angående de af Kongl,Maj;t, vid sistförflutne Riksdag föreslagne ändringar uti tg, 21 och 88 af BegeringsForrnen; roen. sorn det inhemtades, att förslaget blifvit af Höglofl, Ridderskapet och Adeln återremilleradt, så fann Ståndet för godt uppskjutaroed sitt beslut, intilldess svar ifrån Expeditions-Utskottet, rörande do hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar, ankommer. S, D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets följande Betänkanden, nemi. N:o 54, öfver Riksdagsfullmägtigen Peter Perssons ifrån Calmar Län* motion, angående ett stadgande i fråga om skyldighet för barn, sorn i * Fröt. Ut dr. d. Maji i£j4 - / föräldrars lifstid e mötta ger deras egendom , alt ansvara för förUldrarnes skulder. Bifölls. K:o 56, öfver Riksdagsfullmägtigen Måns Månssonsifrån Calmar Län motion, att fordringar å Etthundrade fidi-. Broo elier derunder, icke matte Behöfva i Concurs skrifteligen bevakas. Bifölls. N:o 58, öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Anderssons ifrånWesterås Län motion, om ändring af 3o §. af Concurs-Lagen. Återremitterades» T lN:o 5g, öfver Herr Fredric Leonhard Rosenqvists motion om uyphäfvande eller ändring af 51 §. i Concurslageii. Bifölls. N:o G'o, öfver Riksdagsfullmägtigen Per Perssons ifrån Örebro Län motion, om förklaring af 74 §• Concurs-Lag^n.
Alt hwad Riksens Stander efter granskning godkänt eller lämnat oanmärkt, bör anses haswa wunnit decharge i afseende pä det granskade och ingen ny, till answarighet förbindande, granffni»g af nya Ständer i samma mai wara tilläten; dock bör, oaktadt den as Riksens Ständers Urffott elier Revisorer förrättade generella öswerstgt af Stats,medlens utdelning, bet äligga wedcrbörande Embersmän att werkställa den speciella Revision, som dem, i kraft af deras Erm beksbesattnwg tillkommer. §- 77. Blifwee någon Riksdagsman under påstående Riksdag eller under desi resor till och ifrån Riksdagen med ord eller gekningar ofredad, sedan han tillkännagifwit, att han i sädant ärende stadd ar, eller ock ester Riksdagen pä waldsamt satt, i och för Niksdagö'göromälen, antastad, dä skall sädant, enligt m. § Regerings Formen, säfom Edsöresbrott anses och straffas; börande detta stadgande uti Riksdagskallelsen intagas. Skulle någon enskild Man eller någon Corps, Militaire eller Civil, eller ock nägon Menighet af hwad namn den wara mä, antingen af egen vrist, eller med anledning as befallning försöka att wäldföra Riksens Ständer eller deras Utjkolt, eller en - iZ48 Den 21 December. enskilde Riksdagsmän, cllcr stora friheten i deras öswerläggningar och beflut, ware sädant, jämlikt R-« geringS-Formens 110. §, anftdl som förräderi, och ankomme pä Riksens Ständer, all stikå förbrytelser i laga ordning beifra läka. §. 78- Ej mä Riksdagsman någon tid kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfwas för dest gernin, gar och yttranden uti Niks-Ständen eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stand, till hwilkel han hörer, sädant tillätit genom uttryckligt beslut, deruti minst sem sjektedelar as StändctS, wid omröst, ningen in Pleno, tillstädcswarande Ledamöter instämt.
Men — bevisande äro de icke alltid — Om i ett land, der de ädlaste minnen rättvisa en särdeles nationalstolthet, ja stundom stegra dess lynne ända derhän, att midt i värsta uppror lyckönskas medelst proclamationer, befolkningarne till anboret ordningssinne och trupperne till anboren vördnad för disciplin;— om, säger jag, i delta samma land Regeringens begäran af anslag till upprätthållande af besvuret samhällsskick nyligen mött Representationens afslag, vore ju detta ett vedermäle deraf, att stundom är nalionalstollheten inconseqvent och förbiser sitt första och väsendtligaste corollarium, nemi. beredvilligheten att inom och utomlands upprätthålla Regeringens — denna första och permanenta naiionalrepresentantens — värdighet och existimation. Och dernäst, hvar står då skrifvet, att det hemliga nödvändigt är det nesliga — uppifrån det vigtigaste och ända ned till våra sällskapsordnar, huru mycket hemligt som ändå är anständigt, stundom berömligt, eller åtminstone särdeles menlöst? — Hvem är oförmögen alt tänka sig utgifter, vid hvilkas offentlighet statstjenstens ändamål skulle förfelas, utan alt derföre något oädelt ligger i dessa ändamål eller i dessa medel dertill?— Hvem skulle till sådan grad sakna alla notioner om det praktiska i statslifvet? — Eller hvad? ensamme bland Europas representationer, skulle vi hafva renlärigt uppfattat sedelärans och den sanna stolthetens bud?— Medan de mäktigaste staters folkombud årligen votera medel till hemliga utgifter, och icke blott till inrikes ordningens vidmakthållande, utan äfven och enkom åt utrikes ministrarne anslå sådana medel, skulle vi allena försmå allt hvad icke med dialektik i cabinettet och med svärdslag ute på fället kan vinnas. — ”Så”— sades i f. nits”så hafva våra ärorika förfäder gjort?” — Att jag icke så minnes historien, Deu 27 Februari e. m. det bevisar föga Men så minnes icke heller Fryxel; och se! det bevisar mycket. Mine herrar!
Låtom oss sent uppgifva detta oskyldighetens den, men far var ändå så nöjd med den tillstånd, den sista » villan » må nu bli aldrig så lilla biten grönska; han satt där så gärna mycket värre än den första. med sin ölmugg och sin kvällstidning, när han stängt boden, och då brukade mor och Hr Sven Scholander gaf sistl. fredag en af sina så omtyckta musikaftnar. Naturligtvis var saTordis flytta dit med sina arbeten också. longen fylld af en högst intresserad publik. EfTank så många somrar hon suttit där ter ett par visor af Sehlstedt, hvilken skald sångaren särdeles varmt rekommenderade och detta med sin sömnad eller med en bok, mestadels med rätta, föredrogs en förtjusande poetisk bit bara stirrande rundt ikring sig; så slö man af B. O. Stackelberg, kallad » Min mammas förklädsband ». Följde så Frödings roliga » Melangvardt af att sitta där i kvalmet mellan hustärens intåg i Kalsta », hvilken föredrogs på ett murarna, alla tankar domnade bort eller oöfverträffligt dråpligt sätt och delvis måste omvoro önskningar blott, färglösa, liknöjda tagas. I afdelnmgen franska visor, i hvilkas föreönskningar: allt som var — det kunde likaså drag hr S. allra mest excellerar, förekommo idel karaktäristiska och förträffliga stycken, bland angärna vara något annat. Det var så helt nat den genomroliga » Mjölhandlaren och kolhandannorlunda att sitta inne i dagrummet m e d låren » samt » Träskorna ». Som vanligt af slöts sitt arbete, nålen var rask då och tankarna soarén med en serie Bellmanssånger, af hvilka sysslade m e d mycket och ifrade; men när flere framkallade de lifligaste applåder. Säkert hon satt i trädgården, då vardt det med är, att hr förtjänar särskildt tack för anord nandet af dessa små musikaftnar, hvilka för ens så dufvet och dödt för hennes vilja, många musikälskare stå som vederkvickande och hennes längtan kröp som en slak mask oaser mellan de åt den högre och gedignare nederst i hennes sinne. musiken ägnade konsertaftnarne.
Lån, antalet af de sökande växt till den myckenhet, att ett allt för hastigt hämmande af dylike omsättningar kunde medföra menliga följder för en stor del Gäldenärer, hvilka, i förlitande derpå, att, utan afseende på tiden, då de till omsättning sine Lån anmäla, varda vid rättigheten dertill bibehållne, om anskaffande af nödige medel icke fogat någon anstalt och nu till äfventyrs skulle vara utur stånd, att, till först härefter inträffande omsättning, erforderlig inbetalning åstadkomma, samt således, irrade i föreställningen om en rätt, den de måhända tro såg ega, blottställas för lagsökning Riksens Ständers och utmätning; håfve vi ansett återställandet af den sålunda rubbade ordning, höra med varsamhet beredas, i så måtto, att genom en särskild påskrift å alla hädanefter afgående Ajnmaningsbref, Gäldenärerne göras uppmärksamme derpå, att en noggrann tillämpning af Discont-Reglementet i frågor angående omsättning af till lagsökning förfallne Lån nu mera kommer att iakttagas; om verkställigheten hvaraf vi särskildt anmodat Herrar Fullmägtige, att vederbörande Ombudsmän förständiga. Dock kommer detta beslut icke att ega någon retroactiv verkan, eller ovilkorligen tillämpas på de Gäldenärer, hvilka redan undfått Anmaningsbref, men härefter kunna om tillstånd till omsättning sig anmäla. Lika sorn det i Allmänhet icke är någon Gäldenär betaget, att, i den ordning 3 §. 3 Morn. i Discont-Reglementet medgifver, söka bereda sig Herrar Fullmägtiges tillstånd till omsättning, den Herrar Fullmägtige då^ega, att, i öfverensstämmelse med nyssnämnde §. och Moni., bevilja eller afslå. I enlighet med de här ofvan framställde grunder, som vi funnit oss böra, vid granskningen af Discont-Förvaltningen, följa, bafve vi äfven anmärkt flere särskildta fall, rörande dels omsättning af till lagsökning förfallne
Till förekommande af misstydning af den framställning, jag gjort i min reservation, får jag nämna, att jag, vid idkandet af jagt fäster det vilkor, att jagten må ske på laga tid och i laga ordning, så att den, som betalar bevillning, icke derföre skall få jaga på annan mark än den, som är honom tillåten. Jag har föreslagit, ”att intill nästa riksdag en årlig ”bevillning å idkandet af jagt må åläggas och uppbäras inom ”hvarje län till det belopp, som kan öfverenskomma?, på "sätt som för åtagande och uppbärande af curhusafgiften. ”stadgadt är; dock icke högre än 24 sk. för dem af allmoden och t r:dr af alla andra, samt att inkomsten uteslutande användes till premier för rofdjurs utödande inom lä”net, och alt redovisningen för dessa medels användande år”ligen uti en allmän kungörelse af K. M:s Bef:h:de medde”las. I de norra länen anser jag endast en afgift af å 2 sk. behöfva utgöras till förökande af premie-cassan för rofdjurs fällande, hvilket blefve nyttigt för dem, som hafva kreatur och således äro blottställda för skada af rofdjuren. Denna bevillning skulle endast åläggas jägare och ej heller tillfalla andra än de jägare, som sysselsätta sig med rofdjurens utödande, och hvarje jägare skulle utan minsta missnöje åtaga sig en afgift till ett för dem och landet så nyttigt ändamåls befrämjande. Det är ett verkligt behof för vårt land, alt jagten uppmuntras, och den utgör i Tyskland och andra länder en nyttig sysselsättning och härdning för kroppen. Stadnar man endast vid matoch spelborden, så är det mer än beklagligt, och jag tror derföre, att man genom stadganden i afseende på jagten bör söka bereda ett allmänt folknöje. Jag har väl hört den invändning göras, att man ej vore skyldig att betala för den jagt, man idkar på sin egen jord; men då bevillningen skulle utgå till ett allmänt ändamål, tror jag ingen vara så egoistisk, att han ville undandraga sig den; också skulle han ej länge hafva vildt på sina ägor, om villebrådet blefve utödt på grannarnas mark.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 26. 3 gifter från vederbörande embetsverk; och hemställer Utskottet, på grund af hvad nu anfördt blifvit, att Herr Siljeströms omförmälda motion ej måtte i vidsträcktare mån bifallas, än att Rikets Ständer besluta i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit täcktes utfärda en författning, hvarigenom det stadgas, att i alla de fall, der enligt lag en Statens tjensteman åligger att för omliänderhafvande medel ställa borgen, det må vara honom obetaget att i stället hos det embetsverk, hvarest borgensförbindelsen skall prof vas, nedsätta en eller flera af sådana Statens eller allmänna verks eller inrättningars obligationer, i värde motsvarande det belopp, hvarför i hvarje särskildt fall den föreskrifna borgen borde vara ingången, hvilka icke vid ifrågakommande ränteliqvider påkalla annan åtgärd från nämnda embetsverlcs sida, än utlemnande till vederbörande af s. k. kuponger; dels ock meddelas de vidare föreskrifter i ämnet, Kongl. Majit kan finna erforderliga. Stockhelm den 21 Décember 1865. J\T:o 2G. \ Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Dec. 1865, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärder till åstadkommande af en pensions förening för tjenstemän och betjente vid Statens jernvägar. En motion i detta ämne är inlemnad till Hedervärda Bonde-Ståndet af C. G. Sköldberg från Orebro län, hvilken uttalat den mening, att Staten icke borde vidkännas utgifter för ifrågavarande tjenstemäns pensionering, enär kostnaderna för jernvägarna vore nog stora ändå, utan lämpligare vore, att dessa tjenstemän genom afsättande årligen af en liten sparpenning, hvartill deras lönevilkor syntes lemna tillfälle, beredde sig utväg att pensionera dem, som uppnått en viss ålder; 4 Allm.