Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan detta machineri var färdigt, ströddes rökpulver rundt omkring på golfvet. Icke långt derefter inkom konungen med fem stycken herrar, ibland hvilka jag igenkände hofstallmästaren Munck och statssekreteraren Schröderheim. Kyrkan var ganska dunkelt upplyst och rökpulfret antändes. Åskådarne ställdes i en ganska besvärande ställning, och höllo dragna värjor sins emellan. Björnram gjorde några korsningar och frammumlade vissa mystiska ord, hvarpå medhjelparen, som var undangömd, småningom uppdrog den ena masken med det hvita tyget, som liknade en liksvepning. Denna mask föreställde Gustaf II Adolfs ansigte. Den svängde sig något vid uppdragningen och nedsläpptes åter ganska sakta; den andra fantomen åter föreställde Adolf Fredriks ansigte, hvarvid tillgick som vid den förra. Ehuru jag hade sett hela tillställningen, så kan jag icke neka att detta spektakel hade något imponerande. Sedan båda fantomerna voro nersänkta, antändes förmodligen frön af Lycopodium, som blixtrade med ett sakta blekt sken. Jag kunde ej se hvad som vidare förehades. De åskådande bortgingo, och jag kröp fram från mitt gömställe, mycket eftertänksam, om jag skulle våga att yppa bedrägeriet för konungen sjelf eller för någon af vederbörande. Jag fann likväl, att jag borde vänta till något passande tillfälle, som ock inträffade.“ Den ryktbare tänkaren, general-amiralen grefve C. G. Ehrensvärd var äfven bland dem, som sökte Björnrams bekantskap, och denne förstod att så väcka hans intresse för saken, att han för hela tre veckor förlorade sömnen. Ändtligen bestämdes en midnatt till ett besök på Johannis kyrkogård i Stockholm, och Björnram, klädd i en fantastisk drägt, med en staf i handen, begaf sig dit i sällskap med Ehrensvärd. Om utgången af detta besök finnas tvänne olika berättelser. Enligt den ena, uppflammade öfverallt ur grafvarne på kyrkogården förfärliga lågor emot dem; enligt den andra, mera säkra, hunno de kyrkodörren, hvilken, ehuru riglad, uppflög vid ett slag af Björnrams trollstaf, men slogs straxt igen, hvarvid ett häftigt sken uppflammade emot dem.
Tack vare bössan kom jag mången gång ifrån säll skaper och sysselsättningar, som på långt när icke komma upp mot rörelse i fria luften, barrdoft och solsken. Från en ärad insändare ha vi mottagit följande reflektioner i den viktiga, nu så lifligt debatterade sanatoriefrågan. Då den utan tvifvel gömmer beaktansvärda synpunkter, ha vi ej velat förvägra densamma plats: Då många pojkar ej hafva tillfälle att använda bössan på jakt, återstår för dem den vanliga målskjutningen, såsom den bedrifves enskildt, i skolan eller inom någon skytteförening. Därutaf kan blott den enskilda vara något nämnvärdt farlig, ty inom skolan eller skytteföreningen saknas ju aldrig äldre personer som öfvervakare Man håller just i dagarne på att bestämma, hvar dessa fristäder för de lungsiktige skola placeras. Den andra frågan är, huru skola de inrättas? Skola de verkligen bli sådana där stora anstalter, där patien* — Gör edra juluppJeöp i tid: en gåfva, som vårt folk skänkte sin monark, för att hugfästa minnet af 25 lugna, lyckliga regeringsår, den gaf han oss tillbaka, kan man väl säga. Och ändamålet, för hvilket han gaf den, var storsint som han själf, han kunde näppeligen valt ett bättre. Det göres mycket nu för tiden för lidande och vanlottade af allehanda slag, det må vi tacksamt erkänna; de som hittills varit måhända minst lyckliga i detta hänseende äro väl offren för lungsoten, denna hemska, förhärjande sjukdom, som årligen ödelägger så stora delar af vårt folk. Det ser ut, som skulle en ny tid randas för dessa arma: genom vår konungs ädla beslut skola kanske många kunna räddas och skänkas åter till de sina och till sitt land. IDUN 1897 ten endast är ett nummer på den långa sjuklistan, sådana där lasarett, där säng står vid säng i täta, regelbundna rader, sådana där » inrättningar », som injaga skräck hos de flesta? Det må väl tillåtas oss att framställa en sådan fråga. De lungsiktige äro j u i många hänseenden icke att betrakta som andra sjuklingar, hvilka komma till lasarettet för en viss akut åkomma och, när denna efter några veckor eller i sämsta fall några månader är kurerad eller häfd, lämna plats för andra.
Jag hemställer alltså att 2:dra momentet i denna § måtte erhålla följande lydelse: »Från rättigheten att tillverka bränvin uteslutas: ecklesiastika, civila och militära embetsoch tjenstemän, folkskole—lärare, kyrkors och, städers betjente, justerare af bränvinsbrännings-redskap, bränneri-kontrollörer och tillsyningsman, hvilka, hvarken å sina boställen, egen eller annans jord, må tillverkningen utöfva. Från detta förbud undantagas dock de af förenämnde personer, hvilka, åren 1852 eller 1833, sig med bränvinsbränning befattat. Dock tillåtes dem icke att dermed fortfara i vidsträcktare mån, än förut, eller å annan jord än den, hvarå näringen sist idkades; ej heller att åter upplaga densamma, sedan hon ett år nedlagd varit. Den, som till annan syssla befordras, eller förflyttas, mister den rätt till bränvinsbränning, han förut begagnat.» § 2. Utskottets förslag, att inskränka bränvinsbränningen till 2 månader om året af de 6, som, i vårt luftstreck och med vårt husbållningssälf, anses tjenliga dertill, ut - 12 bil. M S till Särsk. Lisk. Bet. M 8. gör en mindre tillämpning af ett efter min tanka stort misstag, hvilket är så allmänt, att det delats äfven af Utskottet. Denna villfarelse härleder sig nemligen från förutsättningen, att en varas förbrukning rättar sig efter hennes tillverkning. Om så förhölle sig, vore ingenting lättare, än att, genom förbud inot bränvins tillverkning i riket och dess införsel utifrån, befria sig från dryckenskapens förderf. Men erfarenheten visar, alt det förhåller sig tvärtom, nemligen så, att der lönande afsättning finnes, der inställa sig säljare, äfven om varans tillverkning icke sker inom riket, utan på vidt aflägsna orter. Tillgången, utom måhända å några få ämnen, som äro svårast att insmyga, varder alltså öfverhufvud svarande mot efterfrågan. Skillnaden är blott den, att en förbjuden vara Olifver dyrare.
Ständer re - I)en 7 April e. m. dan nppoffradt flere millioner på Götha Canalby gnad hvilken, om den ock skulle komma södra delen af Riket till nytta, aldrig kan blifva dit för dess norra del; man icke bordt draga i betänkande, att tillstyrka en utgift af några tusende R:dr för anläggande af den ifrågavarande väg hvilken igenom det den lättar communisation n inom Torneå Socknar och emellan dem och hafvet, skulle mycket bidraga till desse norra orters utvidgade odling, och i följd deraf folkökning; desse socknar äro ännu alltför glest bebodde, för att en sam ne kunna verkställa den nödige väganläggningen, hvarföre den tarfvar något understöd af allmänna medel, och jag önskar att aldrig sådane blifvit anslagne till mindra nyttiga företag. Det föreslagne understödet kunde lämpligast anordnas pä Strömrensningsfonden. Att dessa mina anmärkningar mätte vid skeende äterremiss få åtfölja Betänkandet, derom anhåller jag vördsammast. Bilagor till PleniProtorollet för den 11 April, förmiddagen. N:o i* Friherre Wrangel^ Henning:
Jag trorvaf sådan anledning, att den af Utskottet föreslagne försäljning icke är för denna Classen Jagbackar lämplig, utan hemställer, om icke dessa kunna få, efter deom Kungsgårdar och Kronojord i allmänhet stadgade Grunder, bortarrenderas, i förening med de Lägenheter, innom hvilkas Rågångar de finnas belägna. Iafseende återpå denClassJagbackar, till hvilka Enskildte yrkat nyttjandeeller ägande rätt,har Utskottet hemställt, att de, somsådane anspråk gjort, måtte förpliktas, att innom nästa Ting, Den 7 Martil. efter det Kongl. Maj:t fastställt det af Riksens Ständer fastställande Beslut, genom Stämning i Laga ordning göra sådana anspråk gällande. Utom det jag, för min del, tror, att Utskottet genom detta stadgande gått utom gränsen af dess bestämmelse, då det blandat sig uti Lagskipning ns åtgärder , förekommer här det serskilta törhållande, att Kongl. Maj t redan stadga Ordningen för dessa anspråks utförande uti dess derom till Konungens Befallningshafvande aflåtne Skrifvelse, och det lärer lika litet vara Utskottets , som Ridderskap. ets och Adelns afsigt eller rättighet, att förändra den Ordning, Kongl. Majd härom redan på förhand stadgat, derigenom att en annan föreslås , sorn, efter min tanka, alldeles är stridande emot all Lagprincipe och antagen Rättegångs ordning. Jag förenar mig således till alla delar med Herr Lagman Silfversparre i afseende på hvad han härom redan yttrat, äfvensom jag lika med honom finner Stadgandet för Landtmätarnes åtgärder i och för dessa Jagbackars uppmätande icke vara förenligt med hvarje enskilt Mans rätt att få begagna, emot Arfvode, någon Landtmätare innom Länet till sådana förrättningar , som möjebgen icke tåla uppskof; hvilket skulle alldeles förfelas genom det af Utskottet föreslagna förbud för Landtmätarne, att under den tid de med Jagbackarnes uppmätning voro sysselsatte, befatta sig med några andra förrättningar, af hvad namn de vara må.
St. må blifva i tillfälle att i ett sammanhang besluta öfver de åtgärder, som erfordras, för alt, i förening med en afsedd lindring i de rustandes och roteringsskyldiges besvär, befordra den utsträckning af beväringsmanskapets öfning, som tillika bör äga rum, synes det vara i hög grad inconseqvent, att nu besluta om de indelta cavalleriregttenas afsittning för all framtid, eller något som angår regrtenas förändrade organisation; och anhåller jag att förevar. betänk. N:o 227 med denna anmärkn. måtte återremitteras. Hr Lefren, Joli. Pehr: Utsk:s betänk, innefattar förslag till 3:ne särskildta beslut. Det första, att Ständerne skulle nu förklara, att de afsuttna cavalleri-reg:tena borde för all tid fortfara att vara afsuttna; men i samma beslut föreslås äfven, att hos K. M. skulle i underd. begäras, att nödiga åtgärder matte vidtagas för tillvägabringande af de med rusthållarne vid 3;ne sådana regrten afslutade hästvacance-contracts förlängning på 3o år, räknade från den tidpunkt, då hvartdera af dessa contract tilländagå!’. Att först föreslå att ett cavalleri-reg:te skall i ali tid vara nedsutlet och sedan hos K. M. begära, att Ilan måtte låta besörja contrncts ingående för 3o år, är detsamma, som att taga bolt den ena delen af premisserna, och om en rusthållare sedermera skulle säga: jag ger 1 r:st. b:co för vacancen, finge den, som agde uppgöra contractet, tacka för att det icke blef ett r:st., då redan i premissen blifvit sagdt att regttet skall för all tid vara nedsuttet. Det går således icke an att bifalla betänk, i dess nu var. form, men för min enskilda del vill jag icke bifalla det under någon form. Det är icke sagdt, att ej landet i en framtid kan behöfva mera cavallen.
Afven jag tror, att Riddar hus-Utslets ifrågav:de Betänk, bör sättas näst efter Stats-Utslets Utlåt. Frih. Cederström: Jag förenar mig med de siste värde talarne. Min mening har blott varit, alt få ifrågav:de ärende framflyttadt, emedan det troligen kommer att föranleda en längre diskussion. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., beslöt R. o. Ad., att Riddarhus-Utslets ilrågavide Ulåt.- skulle å föredragningslistan för nästa plenum uppföras näst efter Stats-Utsk:ts Utlåt. Anmältes och bordlädes Stats-Utslets Utlåt. N:o 21, i ani. af R. St:rs åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser ang:de nämnde år verkställda granskningar af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 5 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 10 f. ni. Justerades ett prot.-utdrag för d. 20 sistl. December och ett prot.-utdrag för d. 7:de dennes. Frih. Raab, Hugo, uppläste ett skriftligt anförande af följande innehåll: Så väl på detta rum, som i de öfrige Hiks-Stånden, hafva förslag blifvit väckta, med syfte att gifva skarpskytterörelsen mera lif och utsträckning. Ang:de behofvet häraf kunna meningarne egentligen ej vara delade, men deremot så mycket mera ang:de medlen till fyllande af detta behof, om dessa medel på samma gång skola gifva ökad styrka åt landets försvar. Det hufvudsakligaste och mest lockande medlet till uppmuntran af skarpskytterörelsen, som blifvit föreslaget, är befrielse från beväringsexercis. Iv. M:s Nåd. Propos. i ämnet, understödd af en motionär. Hr Ridderstad, som dock fordrar vissa tillägg till de vilkor, K.
Våra tjänstflickor anse motsatsen för en skamlig inskränkning i deras frihet, och de stoltaste bland dem, som gärna vilja blifva » fina » flickor, kräfva dock som en rätt att få på det allra friaste sätt umgås med sina manliga bekanta och betänka icke, att denna » rätt » i själfva verket är det allra tydligaste träldomsmärket. Ingen må tro, att det endast är fördomen, som utestänger de s. k. » bättre » flickorna från detta trälarnes frihetsprivilegium. Jag vill gärna medgifva hvarje frihet, som icke är farlig; men att denna frihet är farlig, det framgår väl bäst däraf, att af alla i Stockholm födda barn 27 å 28 procent äro oäkta. Nåväl, jag frågar n u: en frihet, som jag fasar för att min dotter någonsin skall få, har jag rätt att gifva den åt min tjänarinna? och slumra välsignad af barnen dina, Jag får kanske från många håll det svadå fröjden de bytt emot lifvets strid! ret, att vi matmödrar kunna två våra hänK. B. der och att jungfrurna själfva få bära ansvaret och följderna. Opinionen bland dem * Ur en diktsamling: » Skärgårdsminnen », som fordrar enhälligt denna rätt, och jag tänker erhållit hedersomnämnande af Svenska Akademien. Dikten hvilar så godt som ordagrannt på mig, att detta kommer sig däraf, att alla ett verkligt motiv. Hjältinnan, om vi så få kalla något äldre jungfrur gått den farliga, slipphenne, är bosatt på Stafsnäs (Värmdö, utanför riga vägen; somliga hafva gått den utan Stockholm) och är där under namnet » Moster att falla och de tänka, att det således icke Lotta » allmänt känd och skattad för sin uppoffvar så farligt; många hafva fallit, fast rande moderliga verksamhet. ingen vet det, och de tycka nog innerst i sin själ, att det är bra, o m icke de unga äro bättre än de själfva. Alla säga de därför ät den unga kamraten, att det är en » skam », att herrskapet förbjuder henne att 1111111^,111 U U. 1UU Ull maste postanstalt. Heltår3 /; r. sällskapa med » hvem hon behagar ».
Om vid skildringen af Styrelsens system i detta fall jag egde en Ciceros förmåga, så skulle jag fastän icke som han i tillfälle, att rikta eder blick på båda Gracchernes ännu blödande andelösa kroppar, likväl begära er uppmärksamhet på detta Ministerens olyckliga försök, att vid Svenskmanna-rätt, att lagenligt och fritt yttra sina tankar, hafva velat förena äfventyret att förlora de medborgerliga rättigheterna och lifvet. Då ConstitutionsUtskottet kunnat göra framställningar af den svåra natur, som Betänkandet innehåller, hade Rikets Ständers värdighet fordrat, att gifva Utskottet del af anmärkningarne till vinnande af omarbetning, och jag ville hafva sett, om trottset hos Utskottet kunnat gå så långt emot allmänna omdömet, att Utskottet icke besvarat dem. Jag tror för min del, att Utskottet i denna belägenhet, emellan Representationens fordran å den ena sidan och allmän - Oen ai Julii f. m. 79 na tänkesättets å den andra, hade nödgats komma till andra slutsatser än dem vi här fått. Jag kan på denna grund omöjligt rösta öfver Betänkandet, sådant det är, emedan jag icke kan lemna Ministeren mitt godkännande för dess framfarna handlingssätt, och emedan jag nödgas öppet förklara, att denna Ministere aldrig synbart uppfattat angelägenheten af, att fästa Folket vid vår nya dynasti med så starka band, att trottsa händelsernas möjliga skiften. Nutidens lofsånger, dagens smicker och ögonblickets beröm äro vanskeliga länkar uti kedjan, om den icke har sitt rätta fäste uti Folkets känsla af ett lyckligt tillstånd. Ministeren har icke förmått, alt tillvägabringa detta tillstånd, då den icke riktat sin tanka på andra former, som kunna lemna styrka åt Dynastiens samband med Folket. Del är mycket lätt, Mina Herrar, att förklara sig ega stora tänkesätt, då det gäller; men om någonsin behofvet af ett verkligt stöd kommer i fråga, då ligger det endast i Folkets känsla för sina former, och dess beredvillighet att för dem uppoffra sig.
Stats, och BancoUtskottets Memorial om Bancooch R ik sgii 1 ds F ullm äg t i ges beslut lagt till Handlingarne, af Borgareståndet, s. 1029. af Ådeln, s. io4o. Uönen om förhöjning i; StatsUtskoliets betänkande bif. af Prestestandetj III. s. 152. af Bondeståndet, III, s, 171. af Adela, III. s. *52. JttStitfo» ömlu<lsrr.3nh<?C5 Insfrufction om ett föreslaget tillagg i; Consf.-Utskottets betänkande, återrem.af Prästeståndet, s. 1169. bif. af Borgareståndet, s. 1165. af Bondeståndet, III, s. 173. Nytt Memorial, lågt till Handlingar af Presteståndet, III. s. 187. förslag til! ändring af §§* 25 och 26 i; Corist.- Utskoftets Memorial, bif. af Adeln, lil. s. 365. lågt till Handlingarné af Presteståndét, lil. s. 36$. bif. af Borgareståndet, lil. s. 3^2. Jönköping om medel till Hamnbyggnad vid; StatsUt. skottetsbetänkande, återrem. af Adeln, s. 93. bif. af Bondeståndet, s. joB. återrem. af Preste, ståndet, s. 126» Pömyadt Utlåtande: Presteståndet* beslut i anledning deraf s. 33°. Förnyade Utlåtandet lagt till Hartdlingarne af Bondeståndet, s. 333. Borgare, ståndets beslut s. 336. bif. af Adeln, s. 361.
Det tror jag likväl vara mindre farligt, än alt lemna Regenten rätt att tillsätta sådana sysslor för ständigt, då Konungen blott en kortare tid är aflägsnad från Regeringen. Jag anser landet kunna fordra den moraliska skyldighet af Konungen, att Ilan så tillsätter sysslorna att landet dermed kan vara belåtet; och då en Regent blir förordnad med all konungslig makt och myndighet, och således endast är Gud ansvarig för Sina gerningar samt följaktligen äger att mot Statsrådets önskan tillsätta dylika tjensler, tror jag det vara lämpligast att de blott tillsättas tills vidare, ty sedermera kan ju Konungen sanktionera dem. Hvad åter de lediga förtroende-sysslorna beträffar, anser jag, att ang:de dem motsatsen bör äga rum; ty med afseende på dom äger alltid Konunsen rätt att derifrån afsätta, och således torde ingen fara i delta afseende vara att befara. Jag skulle således föreslå, att orden: »alla lediga förtroendesysslor endast tills vidare», utginge och i stället sattes orden: »alla lediga sysslor, med undanlag af förtroende-sysslor, endast tills vidare.» Frih. Paykull: Flere ledamöter halva yrkat att det skulle stå: »Kronprins», i st. f.: »till thronföljden närmast berättigade Prins.» Anledn:n hvarföre man icke användt denna benämning lärer vara den, att den egentliga och bestämda meningen med ordet: »Kronprins» icke är så alldeles afgjord. I Norge är förhållandet annorlunda, ty der slår uttryckligen i 34 §:n af Norges Grundlov: »att närmaste Thronföljaren, om Han är den regerande Konungens son, skall bära titeln af Kronprins.» I Svenska Grundlagen finnes intet sådant stadgande, således är det obestämdt hvad man egentligen menar med ordet Kronprins. Af denna anledn. tror jag att Utsk. haft ganska rätt då Utsk. icke begagnat denna benämning, utan i stället: »den till thronföljden närmast berättigade Prins.» Den härefter förekommande 40 §:n lemnades utan anmärkn., men då 41 §:n upnämndes, yttrade Hr Cederschiöld: Denna g kan gifva anledn. till en otydlighet i afseende på Thronföljarens myndigbetstillstånd. Der står: »Konungen vare myndig vid fyllda 18 år.
Directeuren njuter af Oss och ICronan Trehundrade Riksdaler Banco i årligt arfvode; och på det hans egen fördel må vara förenad med Saltpeter-tillverkningens förkofran, skall han dessutom. af Kronan uppbära 4 l:p. af den inom hans tiistrict tillredde och till Kronan levererade godkända Saltpeter, intill dess tillverkningen inom districtet hunnit stiga till fulla leyerancen. När tillverkningen gått deröfver till 50 Procent, erhåller lian för samma'tillökning 2 sk. mera, eller tillhopa 6 sk. Itp, och då fran districtet lemnäs dubbelt qvantum der .tillverkad Saltpeter eller deröfver, åtnjuter Directeuren för en sådan ytterit' gare tillökning Atta skillingar, allt Banco, l:p. Directeuren skall på egen bekostnad besörja tvänne ordinarie årliga ämbetsresor; men om flera af Landshöfdingen piöfvas nödiga och anbefallas Directeuren , uppbär han skjuts och tractamente enligt Rese-Reglementet. Då Directeurens biträde begäres af enskild ta, i anseende till Sjudnings-anläggningar, och längre resor skulle komma i fråga, betalar reqvirenten till honom skjuts och tractamente efter saminaReglemente, i fall de icke annorlunda åsämjas. Pa lika sätt förhålles med de i nedanstående punkt nämnde Understyresmän, dåde afenskildta ålitas. 4:0 Uti hvarje af de till Districtet hö? rande Län, samt särskildt i Göinge Härader, tillsattes - Den 19 April. 341 'sättes en Under - Styresman, som antages och förordnas af Landshöfdingen, sedan Direeteuren med förslag inkommit. Härtill ma ingen utses, sorn icke i Sjuderi - väsendet oell räkenskapers förande är kunnig. Under - Styresmannen bör lyda de Ordres Directéurbn honoTn i (jonsten , meddelar. Hans egentliga tjenstgöring’ kommer att hesta deri, att uti allt hvad
Riksdag framställda önskan, att Bolaget måtte försäkras om utbekommande af årlig Ränta å Actie-Capitalet, så länge Canalen ej kunde gifva Actie-.Egarneen skälig afkastning, har Bolaget likväl, i sammanhang med den nu väck - Kongl. Maj ds Na eliga Propos. N.-o 3S. i3 ta frågan om ytterligare anslag lill Cnnalarbetets fullbordande, uppdragit åt Directionen, alt bos Kongl. Majit i underdånighet begära en förnyad framställning i detta ämne till Rikets Ständer, i hvilket afseende Directionen åberopat så väl den uppmuntran oell försäkran Bolaget ifrån början, genom Kongl. Majlis och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, och Kongl. Majlis derpå grundade Privilegium, erhållit, såsom ock, att den af flera orsaker vållade tillökning i kostnaden utöfver första beräkningen ej kunnat af Actie-Egarne förutses eller förekommas, äfvensom att en serskild i Privilegierna dem beviljad förmon genom tillfälliga omständigheter gått förlorad. Det förhållande, att Canal-Bolaget, som efter dess förmåga uppfyllt sina åligganden, för dess del ej kan påräkna någon motsvarande inkomst under första tiden efter Canalens färdigblifvande, oell ännu mindre under byggnads-åren, i förening med den allmänna vigten deraf, att ett sådant Capital, som Actie-Egarne i Canal-verket nedlagt, bibeliålles uti värde, och icke utur rörelsen försvinner, har Directionen jemväl ansett förtjena Rikets Ständers uppmärksamhet, hvarjemte Directionen, såsom ytterligare bevekande skäl, i underdånighet anfört, dels alt Bolaget, med den under senare åren af 14 Kongl. Maj.ts Nådiga'Propos. N.o 38. färdiga Canalen influtna inkomst, befrämjat cn för Canal-verket oumbärlig och äfven för det allmänna nyttig Inrättning, i det Boladet lemnat den Acde-Egarne tillkommande utdelningen såsom Lån till Mechaniska Verkstaden vid Motala, hvilken anläggning nu vore nära sin fullbordan, dels att Trollhätte gamla Bolag, efter mera än 80 års förlopp, ännu hugnas med en högst betydlig
Vid 1847 års slut, till hvilken tid denna Berättelse sträcker sig, hade de flesta af länets församlingar vidtagit de väsendtligastc åtgärderna för ordnandet af deras folkskolväsende, ehuru icke Hera än följande hunnit anmäla, att deras skola vore i gång, nämligen städerne Hernösand och Sundsvall, Stigsjö, Nora, Säbrå, Gideå, Grundsunda, Sidensjö, Själevad samt Hernö kapellförsamling. Folknummern utgjorde efter sednaste uppgifter till inantalsskrifningarna: I Medelpads Fögderi. Skattskrifne af mankön 8,200. Följaktligen en tillökning af 2,99i sedan år 1845, då numerären uppgick till , af qvinkön Skattfrie af mankön „ af qvinkön 5,869. >i l I _ 12,580. I Södra Ångermanlands Fögderi. Mantalsskrifne personer Befriade dito 17,965. 14,658. 52,601 7 personer, i följd hvaraf antalet, som år 1843 utgjorde 29,823, sedermera ökats med 2,776. 1 Norra Ångermanlands Fögderi. Mantalsskrifne personer 13,979. Befriade dito 15,584. Qy g6g eller 3,220 personer mera, än som vid sista Femårs-berättelsens afgifvande voro i mantalslängderna upptagna. Länets hela folknummer, enligt mantalsförteckningarna, utgör således på landsbygden 89,029, hvadan och då sista Berättelsen upptager en summa af 79,367 personer, en tillökning i folkmängden uppstått under de sednast förflutna åren med 9,662 eller omkring 10! procent.