Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Plötsligt kom den förstnämnda ut från hotellet. Ministerpresidenten uppmärksammade genast sångerskan, gick fram till henne och skakade hjärtligt hennes hand. » Följ med, ers excellens, » bad Lucca, » jag måste till fotografen. » » Jag kan inte, jag väntar mina chiffrörer, de tyckas vara ute och promenera. » » Ah, ers excellens, ni kan läsa depescherna sedan, » sade Lucca, och de gjorde båda sällskap. Hos fotografen lät först Lucca och sedan Bismarck porträttera sig hvar för sig. Därpå sprang plötsligt den lilla förförerskan upp med utropet: » Ers excellens, en superb idé! Hur skulle det vara, om vi skulle låta porträttera oss tillsammans? » Bismarck gick leende in därpå och fotografen gjorde, hvad på honom ankom. Om några dagar fanns porträttet i hundratals händer. Hela Ischl talade ej om något annat. Om någon tid funno likväl båda kontrahenterna, att det vore bäst om denna fotografi försvunne ur konsthandeln, och så måste fotografen förplikta sig att ej göra några nya kopior. För skämt skandalhungern gaf detta oskyldiga anledning till en mängd misstankar. Till och med några vänner till Bismarck gjorde honom förebråelser därför. Sin ställning till denna lilla cause celebre har Bismarck i ett bref af den 26 december till en sin vän, en kyrkans tjänare, klargjort i följande intressanta, humoristiska uppfattning: » Om Lucca-fotografien skulle äfven ni förmodligen döma mindre strängt, om ni visste, hvilka tillfälligheter den har att tacka för sitt upphof. För öfrigt är ju fru von Rhaden, om också sångerska, en dam, hvilken man lika litet som mig själf kan beskylla för några otillåtna förhållanden. Likväl skulle jag, om jag i det lugna ögonblicket kunnat ana, hur mycken anstöt många och trogna vänner skulle taga af detta skämt, dragit mig undan området för det mot oss riktade glaset. A f den omständlighet, hvarmed jag talar om saken, kan ni se, att jag uppfattar er skrifvelse som en välmening, och att jag på intet sätt vill upphäfva mig till domare öfver dem, som bekänna sig till samma tro som jag.
De båda makarna synas dock ända till och med 1788–89 hafva hållit samman, trots det att ryktet utpekade mer än en af husets umgängesvänner som hennes »adorateur». Mannens bref till Rosenstein ännu år 1788 vittna om lefvande ömhet för Anne Charlotte, och det är först under 1789–90, som förhållandena tillspetsa sig till det tragiska och oförsonliga. Anne Charlotte Schröderheim hade vid denna tid ägnat sin sista och mest lidelsefulla hängifvenhet åt en mycket känd ung medlem af det dåtida Stockholms gyllne ungdom, kungl. sekreter Seele. Han kallades l’Adonis de la Roture, »ett under utan like, han kläder sig 3 à 4 gånger om dagen för att åkande, gående eller ridande visa sin skönhet. En gång blifver pungen tom», skrifver harmset en borgerlig antecknare, och vid riksdagsafblåsningen 1789 hade han agerat en af härolderna, en ovanlig heder för en ofrälse, skrifver Gjörwell, »men så är han också den skönaste figure uti hela cancelliet.» Schröderheim, som förut varit typen för en medgörlig äkta man, förändrade nu – berättas det – helt och hållet karakter och yrkade under häftiga uppträden på skilsmässa och icke nog härmed, han fordrade också att det barn Anne Charlotte bar under sitt hjärta skulle efter nedkomsten gälla för dödt och fråntagas henne. Af sorg häröfver insjuknade och dog fru Schröderheim efter barnsängen den 1 januari 1791. Elis Schröderheims förfarande i denna sak ogillades allmänt, mest därför att man bakom denna hårdhet anade en starkare vilja än hans egen – konungens, som yrkade på skilsmässa i gammalt groll mot Anne Charlotte Stapelmohr, hvilkens giftiga tunga allra minst skonat honom, och som nu mer och mer började blifva känd som »frondeuse». Så berätta Schröderheims samtida denna sorgliga katastrof och bland dem så nära vänner till honom som Claës Julius Ekeblad och Lars v.
Cederström, Jacob: Äfven här anhåller jag att få göra samma anmärkn., sorn vid det förra betänk., och begär, att R. o. Ad. ville hos K. M. anmäla, att om, elter skedd förnyad undersökning (ty, mine herrar! en ny undersökning är nödvändig, då af erobetsmyndigheterna Konungens Bef:h:de tillstyrkt, men Kammar-coihm afstyrkt Hr Lagercrantz’» ansökning) K. M. linner det vara af verklig nytta för Staten, R. St. medgifva att, såsom ett undantag från de af R. St. fastställda grunder, K. M. må tillåta att Lagercrantz får arrendet prolongeradt. R. o. Ad beslöt, att R. St. hos K. M. måtte anmäla, att om, efter skedd undersökning, K. M. pröfvar det vara ined Rikets fördel öfverensstämmande, R. St. medgifva, alt Assessoren Lagercrantz måtte på nu gällande arrende af Barkarby kronohemman erhålla förlängning af trettio års tid, räknad från midfastan år 1 ö46, emot sky Idighet titt fullgöra de enligt nuvar. contraet arrendatorn åliggande förbindelser. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 4 dennes på bordet lagda utlåt. iM:o 190, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s betänk. N:o 84, ang:de arrendatorn M. Runstedts ansökning 0111 prolongation af arrendet af kronohemmanet! Söderby i Lofö socken. Frih. Cederström, Jacob.: Jemväl här förekommer enahanda förhållande, och jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. måtte besluta att hos K. M. i underd. anmäla , alt R. St, för sin del medgifva, 0111, efter skedd undersökning, det befinnes, att Statens fördel är dermed förenad, att Runstedt må få den begärda prolongationen af 3o år, räknadt från midfastan år 1846, mot de ytterligare villkor, som uti betänk. finnas upptagna.
Jag har för min del icke gjort mig så vidsträckt begrepp om Herr af Wingård* motion, att derigenom kunde bli fråga om en verldshandel, utan endast att begagna Sveriges belägenhet för tillvägabringande af en transitohandel emellan Östersjöhamnarne å ena sidan och England, Norrige och Holland å den andra. Man behöfver då icke taga en högre skyddsTull, än hvad som öfverensstämmer med behofvet, efter den naturliga skillnaden emellan de olika orternas pris. Det är på denna grund jag ännu icke af Herr af Billberghs yttrande anser mig öfvertygad om fördelen af den Finska Tullen. Jag kan således icke inse något skäl, hvarföre förslaget borde afslås. Hvad åter beträffar Finnarnes afsättningar på Vestra Kusten, om man vill göra den till ett experimentalfält, så finner man, att när de måste betala den Sundska Tullen, jemte en mängd andra omkostnader, högre assurance, och större fragt för längre väg, skola alla dessa omständigheter göra den skillnad, som nu existerar mellan den halfva Finska och hela Tullen alltför obetydlig, för att lemna serskild vinst åt Finnarne. Om nu Tullen på en Tunna Spanmål för de öfriga orterna är 3 R:dr, men för Finland i i R:dr, så torde det icke vara för mycket, att räkna tillökningen i frakten från Finland till Götheborg i stället för Stockholm jemte Sundska Tullen m. m. utgöra så mycket, som hela denna skillnad. Då 38 Den i Juni i. man derjemte måste betala en uroch en ilastning, istället att här sälja ur fartyget till consumenter, torde man finna, att hela skillnaden upphör. Hyad den värde Ledamoten för öfrigt anfort, om behofvet i allmänhet af vissa Finska artiklar, så väl för Skåne som Stockholm, och att således hufvudgrunden för tractaten icke skulle åse mera Hufvudstadens fördel, än landets på det hela, så skulle jag tro, att Skånes behof af ost och smör m, m. härifrån härleder sig mest från en ännu vidhängande inbillning och fåfänga hos de bättre klasserna, att det, som kommer från Stockholm, är bättre än det man har hemma.
Ehrenborgh, Hr v. Troil och Hr Hjerta, på bekostnad af sanningen, behandlat mig, så ledes jag tillden tanken, att jag måste hafva varit lycklig, jag måste hafva varit träffande i mina yttranden i förmiddags; ty det Ur sällan man öfvergår från sak till person, förrän man betvifla!- segern i den förra, med mindre den sednare blir knäckt. Men jag anser mig likväl icke knäckt. Jag försvarar min sats, den nemi., att om allm. valen antagas, kommer det att tillgå med dem alldelas på samma sätt, som det nu tillgår med prestvalen på landet, d. v. s. att brännvinskannan, tobaksrullen och ölstopet blifva de, som komma att framkalla representanterne. Må man vederlägga mig; men så länge jag ännu icke är vederlagd, står jag qvar vid min tanke. Jag har slutat. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, då tiden redan vore långt liden på aftonen och 8 ledamöter annu anmält sig att tala, om icke de ville derifrån afstå till nästa plenum och R. o. Ad. tillåta, att det nu ifrågavar. ämnet finge till dess uppskjutas. Bifölls. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till ii på aftonen. In fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den i3 October 1834- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3:ne prot.utdr, för den g dennes f. m. Hr Ankarloo, Da v. Gust., hade inlemnat följande: Till E. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad. får jag ödmjukligen anmäla, att enskilda angelägenheter sätta mig i nödvändighet att för längre tid lemna hufvudstaden, hvarföre jag nödgas afsäga mig det ledamotskap såväl i Constit.- sorn förstärkta Statsoch BancoUtskrn, jag genom R. o. Ad:s smickrande förtroende hittills innehaft; utbedjande mig vörd - 356
Hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven till hela sitt cubik-innehåll uppmätas och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen. Likaså uppmätes mäskvärmare, der sådan finnes, till hela sin rymd, med afdrag af derigenom gående rör. Då panna, som är försedd med aftappningsrör, uppmätes, skall lappen eller vridkranen isättas och intet afdrag för rörets innehåll ega rum. *7 §• Med undantag af Tackjernspannor, skall på alla andra pannor och dertill hörande hatt eller stängselskifva, lösa pannebröst, rectificatorer och mäskvärmare, ehvad desse senare äro af metall eller träd, Landtmätaren eller Justeraren å hvarje af desse delar med stämplar utmärka initial-bokstäfverne af sitt namn och årtalet, då uppmätningen skett, samt derjemte å pannan redskapens uträknade pannerymd. Stämpeln på panna sättes å halsen eller dess öfversta del; på de öfrige ofvanuppräknade delarne, å de ställen, der den blir. väl synlig, utan alt skada redskapen. I den händelse Landtmätaren eller Justeraren finnér, ätt redskapen qj hörer till någon af de i i3 §. nämnde classer, vare han skyldig att derom genast inlemna skriftlig anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som eger att föranstalta en fika undersökning och vidare förfara’ som uti 2Q §. föreskrifves. 18 §. Landtmätare eller Justerare, hvilka, för att mäta och stämpla bränvins-redskap, kallas ifrån sitt hemvist af enskild man-, åtnjutfe derför af denne sistnämnde reseköstnads-ersättning och arfvode såsom för andra erabets-förrättningar; men sker matningen och justeringen å det ställe, der Landtmätare ejler Justerare bor och vistas, uppbäre han Sex r:st. för hvarje kanna, som den mätna och stämplade redskapen innehåller.
År i8®8 b 1 ef likväl rågen under bergningstiden på många Ställen skadad af väta, och till utsäde oduglig gjord; älvenså 1812 blef vårsäden , af den infallande tidiga frosten, så förderfvad, att en total brist på utsäde uppkom, innan utländsk säd hann inkomma; derföre kostade, vid såningstiden år 1813» Ärterna öfver 50 R.dl. tunnan. Kornet 24, och Hafran 13 å 2c R:dl. Då hade varit tillfälle för Magazins inrättningen att visa sin välgörande verkan, i Förråd af fullgodt utsäde till Landtmannens bispringande, och de fattigas understöd af Spannmål för drägligt pris; men den uteblef, och hvad var orsaken? En högst felaktig organisation, och elt förvändt sätt att använda de dertill anslagna medlen. Tillkom men i en tid, då Riksens .Ständer ej lingö befatta sig med andra öfverläggnings ämnen, än Den 4 April. det dem directe från Thronen proponerad s, har den Allmänna Magazins-inrättningen alltid varit betäckt med en ogenomtränglig slöja, som ännu i dag ur.dandrager den Allmänhetens blickar; och i sjelfva dess Reglemente och instruetioner lär just den konstiga väfnad vara förvarad, hvaraf detta täckelse är förfärdigadt. Om nu en sådan Magazins aritalt vidare skall fortfara, om dess fond, till befrämjande af ett stort och allmänt nyttigt ändamål, kan ske, måste lörökas och af allmänna medel tillskjutas, så är väl högst nödigt, att dan sättes i fullkomligt oberoende och blifver lika inviolable, som alla andra Statens medel: samt att administrationen ej får, som hittills skett, med säkerhets-bref och under tysthets-förbindelse längre undandraga sig Allmänhetens granskning.
Roths balans, bestående af nämnde församlings kyrkokassa tillhörande mede! och uppgående med ådömd ränta, till 12,601 Rdr 42 sk. 5 rst., blifvit, efter skedd inleverering af dessa medel, i 1852 års räkenskap afförd, samt afl. Kronofogden E. Björzells och f. d. Fortifikations-redogöraren å Carlsborgs fästning K. N. Hallströms balanser, den förra å 14,882 R:dr 37 sk. och den sednare å 23,273 R:dr 2 sk. 9 rst., i 1853 års räkning afskrifvits, på grund af Kongl, lvammar-rättens derom fattade beslut. De betydligaste proprie-balanserna vid 1853 års utgång voro, enligt samma års aktorats-räkning, följande: F. d. Landträntmästaren A. M. Tollins 7,253: 16. 4. » Uppbörds-tullförvaltaren M. F. Finérs 111,847: 16. — m Kronofogden C. Öhboms 7,063: 23. 6. » Bergsfogden J. F. Furtenbachs 6,165: 28. — Afl. Landträntmästaren E. G. Harlins 22,112: 24. 5. F. d. Krono-uppbörds-kommissarien G. H. — Afl. Redogöraren vid Korrektions-inrättningen å Norrmalm, Assessor A. Wallbergs . 15,494: 14. 4. F. d. Krono-uppbörds-kommissarien J. A. L. Fristedts . 3,609: 27. 8. » Redogöraren vid Korrektions-inrättningen på Långholmen, Kamreraren P. J. Weidels 3,637: 35. 4. Afl. Karta-sigillata-kassören C. E. Widegrens 7,919: 16. 11. » Redogöraren för cellfängelse-byggnaden i Fahlun IL J. Kronofogden G.
Orsaken hvarföre ofvanomförtnälda nådiga förslag icke af Rikets Ständer godkändes, torde också hufvudsakligen vara alt söka i den omständigheten, att någon skilnad i förslaget icke gjordes mellan de kronohemman, som kunna till skatte lösas, jemte allmänna inrättningars hemman, ä ena, samt, å andra sidan, de nyhemman och nybyggen i de norra länen, hvilka utan lösen omföras till skatte, sedan odlingsoch byggnadsskyldighet blifvit fullgjord, men åt hvilka full dispositionsrätt öfver skogen icke förvärfva*, förr än efter skedd afvittring af skogsområdet från Kronans marker, och med hänsyn till de vid dåvarande riksdag mot förslaget framställda anmärkningarnas beskaffenhet, synes det kunna antagas, att tvisten då icke egentligen rörde det förra slaget af hemman, hvilka med få undantag, förekomma endast i södra och mellersta delarne af riket.
Åkerjorden, som vanligen intager högt liggande platser, så att vattnet, ofta utan dikning, lätt afrinner, är till rymden mycket mindre än den jord, som i cirkulationsbruk begagnas och i orten benämnes svaljord. I södra delen af provinsen, der den öppna åkern intager större ägorymd än i den norra delen, är denna vanligen indelad i fyra delar, hvaraf den första för träde, den andra för råg, den tredje för gråärter och den fjerde för korn, allt i årlig omvexling, hvarvid gödsling sker icke för 9 råg utan för korn. Å andra ställen ingår äfven potates, hvilken rotfrukts odling inom hela länet är i tilltagande, uti nämnde vexelbruk, emot minskning af arter. I norra och vestra delarne af provinsen trädes en ännu mindre del af de små öppna åkerfälten, såsom allenast en sjettedel eller åttondedel, och i samma förhållande minskas rågoch ökas korn-utsädet. Svaljorden, hvars areal årligen ökas genom nyodlingar, företagne till större delen å utdikade sanka ängar eller kärrmarker, begagnas allmännast på det sätt, att den, efter upplöjning från gräsvall, första året besås med lin, och det andra, efter gödsling, med kora eller blandsäd, hvarefter den i tre eller fyra år användes för gräsväxt. I några af de nordligare socknarne, såsom Bjuråker, Hassela, Ljusdal, Färila och Hogdahl, finnes ett stort antal hemman, som icke hafva någon ständigt öppen åker, utan all jord i cirkulationsbruk emellan lin, vårsäd och gräs; och är i dessa socknar derföre råg-utsädet ganska ringa. A några ställen begagnas vår-råg samt så kallad latmansråg, eller sådan, hvilken utsås tillsammans med korn för att året derpå, under det jorden vallas till gräsväxt, gifva en mindre rågskörd.
För öfrigt får jag tillägga, att det säger sig sjelft, att den nu föreslagna granskningen i KammarRätten alltid bör föregå Revisorernas granskning af förvaltningen, och jag tror, att detta likaväl kan ske i afseende på Bankens räkenskaper, som KammarRätten medhinner granskningen af Krono-räkenskaperna, innan R. St:s StatsRevision företages. Men om någon betänklighet skulle uppstå för yppandet af Läntagarnes namn, så kan denna betänklighet undanrödjas medelst föreskrift, att BancoDiscontens räkenskaper granskas af en eller tvenne dertill särskildt beordrade Revisorer i KammarRätten, som aflägga tysthets-ed. — Jag vill icke längre upptaga tiden med denna debatt, utan anhåller endast om remiss af motionen till både Statsoch BancoUtskotten. Gr. Cronhjelm: Om motionen, såsom Hr Rosenblad nu sednast begärt, skall remitteras äfven till StatsUtsk., hemställer jag, om ej det vore lämpligare, att motionen åtskiljes i tvenne. Jag kan åtminstone ej finna, att frågan om Disconten liar att göra i StatsUtsk., likasom ej heller frågan om RiksgäldsContoret i BancoUtskottet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust., förenade sig med Gr. Cronhjelm. Den 7 Februarii f. m. 11 II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att Hr Rosenblads ifrågavarande motion finge, i hvad den rörer Banken och dess Discont Verk, remitteras till BancoUtsk. och, i hvad den rörer RiksgäldsContoret, till StatsUtsk., samt att de i anledning af denna motion nu afgifne yttranden finge remissen till BancoUtsk. åtfölja. Bifölls. Hr Cederschjöld: Jag hemställer, om ej Motionären sjelf bör verkställa den sönderdelning af motionen, som innefattas uti den af Hr Gr. och Landtm, framställda proposition. Gr. Cronhjelm:
(Det var då en förär, att Men hvad jag gifvit akt på ungdomen och medelålders-menniskorna här tyckas ha en ofantlig styrka och energi — arbetena, sin lilla hjerna. åt sig sjelf. för barn, såsom af J. G. von Hofsten o c h A v e af blifva farliga, när om, att jag var dum, och så » Men i allt sundt förnufts namn, om den kalla ett ej bildningen vore af den till förekomma så många år tillbaka i tiden, att en ny generastötande ord o c h uttryck ur med slappa seder Hvad arbete ej väl blifvit skulle ha allt tjenat bättre, vårt till, om ädlare och Vill ni svara tion hunnit V o r e den åsigten riktig, folkets m u n), hvilka, o m de o c k äro träfförbehållet. att sitta allt b ö r man ej tillåta en liten timme efter timme o c h hänga K r o p p e n lider för m y c k e t af själ endast trifs i en sund O m äldre personer läsa romaner växer snart begäret efter romanläsning i en ty värr manuskriptet, hvilket beklaga, emedan vi derigenom Herr Hadrian unga flickor på 12 ä 15 år anser j a g och den alllär ha omkommit på denna utan annat syfte än att visa, friskhet Att väl lämpade, för den o c h religiositet, som genomandas d e m. de äro » f ä r g l ö s a », som en författarinna annat af deras alster hvilken, vi skola hoppas det, endast bildar en öfvergång till en sådan på en glacier. Hans bortförmodanden för den lofvande att åter förkastas, om unge antagliga mannen dödssätt antogs för och ännu är man ej riktigt säker på, hur han kommit af daga. En af hans närmaste slägtingar erhöll geHadrians manuskript, reskamrater en större och deribland det fragment, som här blifvit offentliggjordt.
Lyckligtvis var dess gudmor en resolverad person: hon ropade ett lika dundrande ”god vän” – och så fick då i guds namn den nye medborgaren passera. Efter den betan bådo alla fruar samma brinnande bön att inga fadderskap i dessa onda tider måtte hehöfvas. Andra historien härledde sig från den oemotståndliga fasa, som bonden, torparen och alla slags landtboer erforo öfver sjelfprovianteringen, hvilken så ofta förekommer i krig, om än med mer eller mindre goda lämpor. En särdeles betänksam matmoder, hvars gård låg närmast i vägen åt Skee-sidan, resolverade sig att förekomma intrånget i hennes icke alltför väl försedda visthus. Under denna ängslande tid voro, isynnerhet på landet, bekymren ökade genom flere gångbara smittosamma sjukdomar, särdeles rödsoten. Så snart nu matmodern hade hört hvad som passerade vid Idefjorden, befallde hon sin man, hvilken var hennes befäl underdånig, att jemte alla barnen genast gå till sängs. Härefter tillställde hon med verkligen artistiskt öga alla möjliga obehagliga oordningar, icke blott i sjelfva rummet, utan äfven å de så kallade sjuke personligen. Slutligen förvandlade hon sin egen gestalt till en fullkomlig sjuklings och svarade på alla mannens och barnens enträgna frågor blott: ”Håll mun på er, tills jag säger lyss – då får ni börja jemra er så mycket ni vill och orkar.” Hon hade knappt hunnit sluta den sista förberedelsen än ett hårdt gående hördes jemte ett slag på dörren och ett sträft: ”Reis op og lukk op dörn – er det döde folk herinde!” ”Lyss”, ropade gumman, ”och släpp opp tungbandet!” Derpå raglade hon mot dörren och drog ifrån rigeln. ”Åh, döda är vi väl inte ännu – men, gud bättre, vi kunna vänta lik i huset hvar stund. Tag gerna hvad som fins!” skrek hon med gäll och gråtande röst ... ”vi behöfva inte längre smulorna. Var så god, stig på ... stig på! Krigsmän ä’ väl inte rädda för smittan och rödsoten ... Tyst, stackars kräk, och jemra er inte så i nya öfverhetens närvaro ...
Spetelska, om inrättande af hospital för. Se Hospital. Spållkista, angående sågverksegares skyldighet att hålla sådan. Se Fiskeristadgari. Staketstolpar, om tullafgiftens bestämmande till 50 öre per stycke utan afseende på längd eller bearbetning. Motion Nio 453. Bevilln.-Utsk. Betänk. Nio 8 samt Mern. Niis 13 och 19. R. St. underdån. Skrifv. Stambana, norra, om dess utsträckning under nästkommande statsregleringsperiod, utöfver hvad Kongl. Majit i dess nådiga proposition föreslagit, förbi Sala lill byn Brovallen inom Kopparbergs län, samt om anvisande af dertill erforderliga medel. Motion N:o 423. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87 samt Mern. Niis 117 och 143. 11 82 Stambanan, norra, om statsanslag för döss anläggning Öster om Sigtunafjärden samt fortsättande vidare ut Sala. Motion N:o 410. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87 samt Mern. N:is 117 och 143. R. St. underdån. Skrifv. N:o 121. nordvestra, Olli anslag för anläggande af den mellan Arvika och riksgränsen föreslagna del utaf densamma. Motion N:o 211. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87. R. St. underdån. Skrifv. N:o 121. angående det för denna hana af Kongl. Maj:t äskade belopps användande till byggande af bandelen mellan trakten af Porla och Christinehamn. Motion N:o 489. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87. R. St. underdån. Skrifv. N:o 121. södra, om utbetalande af förskott å 500,000 R:dr i och för fortsättande af arbetet mellan Falköping och Jönköping. Motion N:o 8. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 29. R. St. underdån. Skrifv.