Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta afseende gillar jag Ilr von Hartmansdorffs yttrade åsigt, att grundtanken i denna debatt gäller nämnde omständighet och vida mindre striden emellan de båda häfdatecknarne, hvilken riktning den förste talaren beklagligen gifvit ät saken. Del är med verklig glädje jag erfarit, att Sveriges äldre Adel nästan oinskränkt iakttagit tystnad ehuru kärt helgden af förfädrens minne kan vara. Det är blott en af de äldre slägternes ättlingar, som yttrat sig i frågan, men det var emot förslaget. Gr. Spens har bland annat yttrat, att Svenska Riddarhuset hade i och för sig sjelf ingen betydelse såsom | af representationen, utan blott betraktadt i sammanhang med de öfriga RiksStm. Delta kan visserligen äga sin grund; men det är ock en sanning, att om än Gr. Spens och de med honom liktänkande skulle vinna det af dem åsyftade ändamål eller upplösning af vårt Stånd, så, om ock Sveriges R. o. Ad. icke bibehåller egenskapen af RiksStånd, skall den dock alltid qvarsta som Adel, och äga en gemensam fond, om hvars användande lill ädla föremål det kan besluta. Det är eljest de unga inom detta hus som egentligen sökt verka emot förslaget, men må man ej förundra sig deröfver att det unga Sverige ej har samma känslor för det gamla Sverige, denna kärlek kommer med åren. Här är så mycket ordadt om striden mellan de stora häfdatecknarne och man har dervid tillåtit sig ytterst bitande anfall, såsom att tillvita den ena af desse häfdatecknare för courtoisie emot R. o. Ad. Jag frågar då, hvem har då den andra lemnat sitt smicker? Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan blott tillägga, att jag röstar för bifall till motionen. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Jag ber att få till R. o. Ad. hemställa huruvida icke betraktelserne öfver detta ämne kommit på åtskilliga afvägar. Så vill mig åtminstone verkligen synas. Det vore derföre nödigt att återföra diskussionen till den ursprungliga angelägenheten; jag önskar alltså, att hvar och en måtte taga Ridd.Utsk:s betänk, samt de deruti framställde motiveri öfvervägande och icke hålla sig till andra ämnen.
Häruti hafva H:rr Amiral v. Schantz, Assessor Lagerhjelm, Rådman Lundgren och Grosshandlaren Eckerman instämt. ts.te Punden moni. cl) och smittosamma, sjukdomars hämmande. Herr Öfverste Lefrén har åberopat dess i ämnet förut afgifna reservation samt tillagt: Utskottet har ej ogillat grundsatsen, men ansett det skulle blifva alltför tryckande för en Landsort, som blifvit hemsökt med en smittosam sjukdom, att sjelf påkosta botemedlen och alt hela landet lättare kan bära samma utgift. Detta synes vid första påseendet vara billigt, men är det ej i grunden, emedan hvar och en ort bör hjelpa sig sjelf och vårda sina egna angelägenheter, för att upprätthålla ett sjelfständigt sinne, hvartill i första rummet hör att en Landsorts innevånare ej tillita det allmänna, förrän utredt blifvit, att den öfverståndna olyckan varit så tryckande att Landsorten bör under vissa år njuta någon lindring i bevillningen, hvilket efter min öfvertygelse är det rätta sättet att godtgöra hvad olyckan åstadkommit. 16 Punden mom. b) H:r Biskop Thyselius har yttrat det han icke kunde instämma i Utskottets beslut, att utesluta LänsNotarierne från ordinarie Stat, 86 Stats-Utslottets helst Utskottet sjelf medgifvit att ifrågavarande Tjenstemän borde vicariera för LandsSecrelerarne då desse af Embetsresor eller laga hinder afhållas från Tjenstens utöfning. — Härmed förenade sig Herr Major Heykensköldj H:r Lagman Noréus j H:r CommerceRådet Santesson samt H:r DomProslen Heurlin. N:o 238- (Bil. till a:dra Hufv.Tit.) Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o i3i, rörande tillökning i lönen för Kyrkoherden i "Waxholm. (U.-A.) Vid samma Betänkande har blifvit erinradt inom H. PresteStåndet af någre Ledamöter, att då K.
I öfrigt och då de af Collegium meddelade anståndseller befrielse-resolutioner grundat sig uppå bestyrkta sjukdomsfall, olyckshändelser eller andra af Collegium kända och erkända hinder för contractens fullgörande, har Collegium ansett med sin pligt oförenligt, att, genom räntas åläggande såsom vilkor för det sökta anståndet, försvåra möjligheten för en af oförutsedda motgångar träffad leveranteur att, utan uppoffring af sjelfbestånd och timligt väl, det ingångna åtagandet sig afbörda. Rcvisorerne hafva sjelfve antagit, att den i Riket år 1834 härjande Cholera-farsoten kunnat gifva Krigs-Collegium bevekande anledningar * — 72 4 att anstånd med en del contracters fullgörande bevilja, och Revisorerne hafva i denna förmodan träfFat den, i flesta händelser, för Collegii tillgöranden antagna grund; men Revisorerna hafva förbisett, att följderna af denna farsot, särdeles uppå klädestillverkningen i Riket, visade sig icke mindre tryckande det påföljande året i835, då, såsom följd af den utländska gröfre ullens det föregående året hämmade införsel i Riket, de för året i835 genom äldre contract bestämda klädeslefveranser omöjligen kunde af vederbörande fabrikanter inom utsatta terminer fullbordas. I öfrigt och då Revisorerne icke kunnat uppgifva, att någon förlust eller annan olägenhet blifvit Stats-Verket tillskyndad, hvarken vid slutliqvid öfver de af Krigs-Collegium utgifna förskotter, de der alla redan längesedan finnas nöjaktigt godtgjorde, eller såsom följd af de af Krigs-Collegium en del lefveranteurer beviljade anstånd, torde hvad af Revisorerne i dessa omständigheter anfördt blifvit icke till någon åtgärd, hvarken af Eders Kongl. Majit eller Rikets Ständer, böra föranleda.
Svar på återremiss — 4 1 517 — a.a. 16 Aug. a. a. 16 Aug. a. a. 16 Aug. a.a. 16 Aug. » afskrifning af räntan å nämnde medel — 4 1 555 — a. 22 Aug. b. 22 Aug. b. 22 Aug. b. 22 Aug. 208 Arf, om tillträdande deraf, då rätter arfvinge försvunnit — 7 1 65 — b. 30 Aug. b. 30 Aug. b. 30 Aug. b. 30 Aug. Förordningen den 19 Arfvode för utdelning af de efter sednaste riksdag tryckta bihang till Riks-Ståndens protokoller — 4 1 58 b. 5 Mars b. 5 Mars b. 1 Mars b. 5 Mars » för utdelning och redovisning af skrifmaterialier m. m. för Riks-Stånden och Utskotten _ 4 1 258 — b. 21 Juli b. 23 Juli b. 25 Juli b. 23 Juli » för utbetalning af Riksdagskostnaderne samt granskning af räkningar och reqvisitioner derå — 4 1 59 — b. 5 Mars b. 5 Mars b. 5 Mars b. 5 Mars Se vidare: Kansli-betjening. » till tjenstemän i Postverket b. 1 Febr. b. 1 Febr. och Rikets Ständers Bank — 4 1 50 55 b. 1 Febr. b. 1 Febr. 53 » åt n. v. Registratorn vid Banko-Piskont-verket — 6 1 76 6 b. 20 Aug. b. 18 Aug. b. 19 Aug. b. 18 Aug. » för bouppteckning i städerne, se Bouppteckning. • era CTQ »5 ! cr C/i C * Ridd. o. PresteBorgareBondeN:o N:o | Sid. Adeln. Ståndct. Ståndet. Ståndet. N:o § Arkivet, Riksdags-, se RiksdagsArkivet.
En sådan lagförändring är, efter Utskottets omdöme, så mycket angelägnare, som den nu gällande förvandlingsgrunden förorsakar missförhållande i straffbestäm - LugUtskottets Betänkande N:o gS. 7 irielserne, ej blott viii förvandling af dubbla böier, utan äfven vid förvandling af enkla. Såsom exempel pä ett sådant missförhållande må anföras, att enkel stöld till ett värde af ii Daler Silfvermy nt straffas med 4 par spö, och sådan stöld till 24 Dalers värde med 8 par, men bagge brotten med lika lång tids fängelse vid vatten och bröd , nemligen 8 dagar, samt att 9 och 13, i4 och 20, 21 och 26, 27 och 56 pär spö svara mot lika lång tids fängelse vid vatten och bröd, nemligen 12, 16, 20 och 24 dagar. Och Born det är uppenbart, att detta förhållande ej är förenligt med rättvisa och billighet, eller öfverensstämmer med regeln, att lika brott kräfva lika straff, samt något giltigt skäl ej lärer kunna uppgifvas, hvarföre emellan hvarje grad i straffet af fängelse vid vatten och brod skall vara en skillnad af 4 dagars fängelsetid , eller hvarföre första graden skall svara emot 10 Daler, andra graden mot i5 , tredje och fjerde graderne hvardera mot 20, och femte graden mot 5o Daler Silfvermynt, så emedan det deremot synes naturligt och billigt, att graderne i straffet af fängelse vid vatten och bröd bestämmas i samma enkla arithmetiska progression , som graderne i straffet af spö eller ris, får Utskottet , som anser den i Kongl. Majtts nådiga proposition föreslagna grund för förvandling af böter för stöld, sorn ligger i tvaböte , vara enlig med 8 LagZJtskottets Betänkande Nio gS. grunden för andra i Lagen stadgade dubbla boters förvandling, till Rikets Ständers pröfning vördsamt framställa följands förslag till förordning om boters förvändling till fängelse vid vatten och bröd: Med ändring af 4:de i 5:te Cap.
Strax efter det detta var afgjordt träffade Anna Palm honom, ty hon var på kyrkogården just när han gick der förbi, så att han sprang in och helsade på henne, sägande att han tackade slumpen för det den beredt honom tillfälle att säga henne farväl. Hon blef naturligtvis ytterst förvånad och han omtalade förhållandet i största korthet. Han var blek och upprörd. Vid middagstiden gick tåget, Ida och Anna gingo dit för att säga farväl. Justus reste också då. Axel hade återtagit sin verldsföraktande min och skämtade på sitt vanliga hånfulla sätt. När tåget ilade åstad viftade Justus åt flickorna, men Axel tog upp sin näsduk och torkade hans ögon.217 Sist han skref till modren hade han icke fått någon anställning, men hans förhoppningar voro oförminskade och han skref att han arbetar träget. En Upsalabekant, d.v.s. en Upsalabo, som han blifvit bekant med i Lysekil, hade han träffat och de hade på Upsaliensarens bekostnad ideligen festat i tre dagar. Första aftonen hade han varit på teatern, men det hade kostat 3 kr, så det menade han sig icke hafva råd att göra om. När Justus hörde detta sade han att det var bara dumt att gå på en så dyr plats. Han hade ingen stor reskassa när han gaf sig åstad, men modren hade skickat honom pengar en gång, de hade kommit väl tillpass sade han i brefvet. Från Lund hade han medhaft ett slags rekommendationsbref till Harald Wiesselgren från en ung Skarstedt, som är dennes systerson, annars hade han inga bekanta och känner ingen menniska. Han skref att modren skulle framföra hans tack till Anna Palm för det denna hade gått in och tröstat henne.218 Fru Widegren skulle följa sin syster till tåget. Systern satte sig under strida tårar i kupéen, men gaf ej akt på att ingen annan steg i. Tåget satte sig i gång. Ideliga snyftningar och viftningar ända tills tåget vände och – kom om igen. Det hade bara varit nere och vexlat. Kupéedörrarne öppnas och passagerarne stiga in. Ingen annan råd än att börja på med viftningarne för andra gången när tåget går på fullt allvar.
Jag får förklara, att jag hvarken är räntetagare eller räntegifvare, och hoppas således med skäl kunna anses yttra mig opartiskt. Gr. Cronhjelm sade, att dä markegångeu alltid följes, sä är man derigenom försäkrad mot förluster af räntornas emottagande i penningar. Jag fruktar likväl, att när markegångeu kommer alt sättas, icke för det omedelbara förhållandet mellan räntetagare och räntegifvare, ulan med afseende på deu mellanhand, som kallas statsverket, oell när uppsägningsrälteii icke är ömsesidig, utan blott gällande pä ränlegifvarens sida; så blifver den ifrågavarande markegångssättningen icke mycket värd på räntetagarens. Jag Ilar deltagit i en sådan förrättning och sett hvilken köpslagan, sorn dervid förekommer emellan de skilda Den 15 Maj. 531 intressena. Jag beklagar lika mycket sorti någon annan, att, sedan penningar linnas i verlden, man icke begagnar dem i stället för persedlar; men när man förhåller sig på det sätt, som Sverige har gjort i penningehänseende, så att ingen är säker att få sina peningar lill nllofvadt värde, så må man icke undra på, alt en hvar är rädd för löns emottagande i penningar, in lill dess alt Svenska slaten förhåller sig annorlunda än hittills, eller ock försäkrar Intagaren sina inkomster efter silfvervärde. Gr. Cronhjelm har också sagt, att i den mån, sorn myntet försämras, om det möjligen skulle komma att inträffa, så stiger allting i pris, och således får räntelagaren efter niarkegången en så mycket större inkomst. Detta är sant, såvida som mnrkegångssältningen klefve riklig, men della mäste belviflas när uppsägningsrätlcn ej längre finnes å ömse sidor. Slutligen anser jag delta steg icke vara annat än en öfvergång, att gifva penningelöner åt alla, och del är eli äfventyrlig! rön. Jag fortfar derföre alt vördsamt anhålla om It. o. Adis benägna afseende på det förslag till beslut, som jag framställt. Gr. Cronhjelm:
Ett stort och oinskränkt RörelseCapital af någon Corporation som hellst, det vare sig i rentesedlar eller assignationer på obestämd sigt, hvilket ikläder sig egenskapen af en circulerande Penningstock, måste ovedersägligen verka en känbar inflytelse på Rikets autoriserade Penningverk, på varornas pris, samt på så allmänna som en. skildta Hushållningen. Friherre Stael von Holstein: I anledning af discourserna, får jag af Herr Grefve Lill. jencrantz begära blifva uplyst derom, huruvida Canal-Direction betalar årligen 3 pro. cent för de 800,000 R:dr, som Banken måste hålla i beredskap till dess disposition, sedan jag förnimmer att deraf sällan 200,000 R:dr blifyit uttagne. Grefve Lilljencrantz.- Jag har icke sagt, att CanalDirectionen olöränderligen inskränker sig till 200,000 R:dr Discontering i Banken, men väl att den summan ofta och långa tider icke blifvit öfverskriden. Hvad rent-beräkningen angår, så är det afgjordt, att den påföres a 3 procent, på grund af Bankens Lånbiträde för dagen. Friherre Stael von Holstein fa? då in* ser jag lätt, att det är med Discontens för. Den ii Maj. mån förenadt att icke uttaga denna summa och derför betala renta, när de kunna sätta i omlopp assignationer, och således bespara rentan, samt derigenom öka sin Sedelmassa, elter behag, som af ingen annan 5n dem sjelfva kan beräknas. Men att Ban. ken härigenom förlorar 3 procent på den summa, som står i Banken till dess disposition outtagen, är också då upplyst. Hade RiksDisconten fått behålla denna Summa, hade Banken säkert haft renta derför. Den förlust Banken härigenom haft kan lätt uträknas. Äfven får jag göra den anmärkning, att, då CanalDirectionen sällan uttagit mer än omkring 2ÖO,UOO R:dr af den disponibla Summan SOO,COO R:dr, så tyckes behofvet ej kräfva större summa.
St:r anmälde hos K. M., som derpå täcktes lenina det svar, att det förhållande, att något surrogat för kyrkoplikten i 'fråga om stöld icke var af R. St:r besluladt, för hind rade K. M. att antaga och godkänna detta B. Strrs beslut. Endast detta skäl anförde K. M. för dess afslag å B. Stms beslut. Vid nu nämnde förhållanden kunde icke gerna hos Utsk. upslå något,tvifvel i fråga 0111 R. Sl:s åsigter ang:de dessa straffs bibehållande. Mer än 40 års sammanstämmande beslut af R. St:r syntes i detta afseende tillräckligt talande. Jag anser således Utsk. hafva handlat sin pligt fullkomligt likmätigt, och 0111 en eller annan tvekat att rösta för spö- och ris-straffens afskaffande, hade denna tvekan bortvika för K. M:s och R. Stms sammanstämmande beslut. Men, mine Hrr! en sådan tvekan finnes icke. Det kan väl icke nekas, alt i vår lid dessa straff icke äro lämplige. Jag låter icke hänföra. 111ig af filantropiska fraser. Jag önskar, att straff mätte linnas, allvarsamma och framför allt rättvisa, dock måste jag göra afseende på beskaffenheten af dessa straff. Straffets rättmätighet måste ytterst grun - Den 12 Augusti f. m. 259 das på folkets åsigter om rättvisa. Det kan val icke nekas, att folket icke gillar dessa straff, att man fasar för verkställigheten ' af detsamma, att man ryser vid tanken och ännu mera vid åsyn af förbrytaren, som updrages på pålen för att slita spö, att medömkan intager rättskänslans ställe, och att förbrytaren tilläfventyrs undgår straffet just derföre, att man icke vill att han skall undergå ett straff, för hvilket menskligheten ryser. Den afskräckningstheori, om hvilken den siste talaren ordat, har haft sjn tid likasom allt annat, men denna tid har varit ganska kort. Det finnes numera ingen, som påslår, att straffets enda egenskap skall vara afskräckande.
6:0, 7:0 och 8:0 gne serskildta Memorialer af Friherr arne ,Ankarsvärd, Vrangel > 7 C? och Sparre, af hvilka den förstnämnde yttrar farhåga, att hvarje ändring uti det reglementariska för Bränvinsbränningen och inskränkning af Pannerymden skall blifva af skadlig verkan, och derföre endast yrkar rättighet för Regeringen att förordna om Bränvinstillverkningens inställande, <få antingen krig eller fara för hungersnöd är för handen, sä att icke bägge dessa orsaker gemensamt, utan hvar för sig, må anses som tillräckeligt skäl för ett beslut om inställandet,- Och har Friherre Sparre häruti i så måtto instämt, som Fiiherren äfven anser Bränningen böra vara Best), och Ekon. TJtsk, Betänkandcn. si7 tillåten, med rättighet likväl för Kongl. Majit att när som heldst, Provincevis eller Personelt, vid inhemtad underrättelse om föröfvade missbruk, densamma förbjuda; men Friherre Vrangel egrnteligen yttrat skiljaktig tanka i afseende på obestämdheten af uttrycket befarad hungersnöd, enär omdömet i detta fall alltid blefve af individuella åsigter beroende. 9:0 och 10:0 Ett Memorial af Herr Estenberg och Anförande af Herr Gripenvald, Aug. Idet förstnämnda innefattande hufvudsakligen den sats, att en fri och obehindrad tillverkning af Bränvin till den Qvantitet, som för Landtmannens behof erfordras, icke bör vara honom förment, men ingen försäljning till Städerna tillåtas, utan behofvet för dem genom Kronobrännerierna fyllas, och BränvinsCousumtionen för öfrigt genom inskränkning af försäljningen å Krogarna i möjligaste måtto förekommas.
Bank med dess enkla rörelse såsom hufvudsakligen blott Diskont-inrättning må n t? vara lämpligt — för Rikets Ständers Bank, i anseende till de flera derstädes existerande, för densamma helt egendomliga, förhållanden, icke är af något behof påkalladt och ännu mindre till principen rigtigt och nyttigt; och kan Under-styrelsen lika litet för sig sjelf dölja som pligtenligt underlåta, alt härigenom öppet uttala sin åsigt, att 54 Ti anko-U( skottets Memorial N:o 44. förslaget i denna del skulle, om det bifölles, kunna föranleda följder för Banko-verket af den betänkligaste art. I händelse hvad Under-styrelsen nu i ödmjukhet yttrat skulle godkännas, blefve deraf en följd, dels att alla de i förslaget förekommande, uti nu gällande Bankoreglementes stadganden vidtagna förändringar, hvilka stå i omedelbart samband med projektet om tillsättande af verkställande Direktörer, komme att förfalla och dels att såväl omförraälda stadganden, som ock alla de reglements-§§:r, hvilka, i anledning af samma projekt blifvit föreslagna att utgå, skulle komma att i det nya Banko-reglementet oförändradt qvarstå. Uti förslaget är uteslutet bela moment 2 af 33 § i Banko-reglementet, hvilket momeut innefattar sjelfva ansvarighets-lagen för Chefer och Kommissarier samt vederbörande Kamererare, i hvad angår såväl General-kassavården som annan vård. I stället förekomma i förslaget följande punkter: »Kontors-cheferne och de Verkets öfriga tjenstemän, som deltaga i nyckelvården, »skola, en för alla och alla för en, eller, der blott två äro anställde, en för begge och begge för en, ansvara för de under deras vård förvarade tillhörigheter.» »Om fördelningen emellan tjenstemännen af denna vård stadgas i de särskilda »instruktionerna.»
Den i3 Mars e. m. 43 BondeStåndet liar bifallit ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial; men från de öfrige Stånden liar någon underrättelse, huru de afgjort detsamma, ännu icke ankommit. Friherre Rålamb: Jag får den äran upplysa, att, enligt det ProtocollsUtdrag, sorn på eftermiddagen ankommit till ConstitutionsUtskottet, liar Högvördige PresteStåndet antagit ConstitutionsTJtskottets inbjudnings-förslag, utom i afseende på Riksdagstiden, deruti Ståndet vidblifvit sin förra tanka, och hvaröfver således i Förstärkt ConstitutionsUtskott kommer att voteras. Jag hemställer dessutom till Ridderskapet och Adeln, huru det skulle se ut, om vi nu återremitterade detta Memorial, då ConstitutionsUtskottet antagit Ridderskapets och Adelns egna anmärkningar, på grund deraf inbjudit arne Stånd att sig deruti förena, och dessa derpå ingått. Jag anhåller derföre om bifall på Memorialet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid ConstitutionsUtskottets Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förkla - 44 Den i3 Mars e. m. rade, att, sorn, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den af Hans Excellence framställde proposition. Herr Crusenstolpe: Jag anhåller att de yttranden, som skola åtfölja återremissen, måtte blifva in extenso, och icke blott i ProtocollsUtdrag, emedan sådant möjligen skulle kunna leda till misstag. Sjelf skall jag icke underlåta att ställa mig RiddarhusOrdningens föreskrift i detta afseende till efterrättelse.
I Frankrike och England, om der funnes en 107 §, kunde möjligen politiska omständigheter göra den användbar; då Franska Ammen t. ex. marcherade till Spanien, och en längre tid låg der på Frankrikes be - 174 Den a4 J u 1 ‘ * e< m' kostnad; eller då Engelska Styrelsen bidrog till slaget vid Navarino, sora i framtiden kunde blifva för Englands politik skadligt; men vi äro i den ställning, att sådana händelser hos oss ej kunna inträffa, och vi kunna endast betrakta denna §. ur en moralisk synpunkt, som tillämpad bör hafva afseende på administrationens åtgärder i sin helhet, hvaremot isolerade anmärkningar efter ordalydelsen aldrig kunna medföra någon verkan. 106 §. är således den enda, som rätteligen bordt användas; hvarföre jag reserverar mig emot Utskottets Betänkande och emot beslutet. Grefve Cederström är fälld enligt 107 §; jag anser det lagstridigt, emedan de öfrige af StatsRådet voro lika delaktige i saken som han, helst samma åtgärd, som fällt honom, friar dem; och om 107 §. skulle användas på honom, borde den äfven användas på de öfriga, emedan Grefve Cederströms åtgärd var en följd af ett collectift fattadt beslut; huru han sedan sorn Commissionair handlade, tillhör icke 107 §. Man har talat om rent uppsåt, hvilket borde gälla som ursägt vid misslyckade administrations-speculationer. Jag föreställer mig, att någon Svensk Embetsman ej finnes, som skulle handla annorlundare, utan alt vara uppdagad förrädare; men ett rent uppsåt kan gälla som ursägt för en enskild person. Den kan ruinera sig och sin familj; man ansvarar derföre blott inför Gud och sitt samvete, men för Konungens Rådgifvare gör Den 24 Ju 1 i i e. m. i75 ej ett rent uppsåt tillfyllest; ty de böra noga betänka sig, innan de besluta och råda, emedan deras kall är vida ansvarsfullare än den enskildtes, och måste sålunda beräknas. På denna grund anhåller jag, att dessa mina tankar såsom reservation måtte få åtfölja Handlingarne; och anser jag 106 §. vara den, efter hvilken anmärkningarne bade bordt vara upptagne, men ej den 107.