Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J’och vare det Fullmägtige förbjudet att låta någon, i stället för Svenskt myntad t Silfver eller Banco-Sedlar, från Banken utbekomma silfver-plantsar.” Vidkommande åter den emot 5:te punkten framställda anmärkning, så kan Utskottet val icke dela den Ledamots åsigt, som ansett Fullmägtige, på grund af det uti denna punkt föreslagna stadgande, vara förhindrade alt det för utvexling af ducater stadgade pris, äfven under årets lopp, förhöja; utan anser Utskottet tvärtom samma stadgande just innefatta rättighet för Fullmägtige, att en sådan förhöjning i utvexlings-priset besluta; men då, enligt hvad anmärkningen utvisar, detta stadgande, sådant detsamma i förslaget lyder, gifvit anledning till misstydning, får Utskottet, för undanröjande af allt missförstånd i detta afseende, hemställa, att orden: 4 Bjtico-TJrskotteti Utltitmde N\a 126 ”Fullmägtige öppet lemnadt att, om så nödigt pröfvas, det för årets fastställda utvexlings-pi is förhöja;” må utbytas emot följande förtydligade stadgande; ”Fullmäktige dock Öppet lemnadt, alf, om så nödigt pröfvas, äfven under årets lopp, det fastställda utvexlingspriset förhöja.” I anledning af hvad som blifvit anmärkt rörande saknaden af etl, 10 §. uti 4 Art. 1 Afd. af nu gällande Banco-Reglemente, motsvarande stadgande, har Utskottet ansett sig böra upplysa, att ien åberopade §;n, hvilken eger enahanda lydelse med 3 §. uti i83o års Myntbestämnings-Lag, uttryckligen innehåller, att, hvad deruti stadgas, skall, ”före allmänna silfver-utvexlingen/’ iakttagas; och har, vid sådant förhållande, Utskottet, sedan silfver-ulvexlingen börjat, funnit denna §., såsom numera icke vidare tilllämplig, böra, i likhet med flera andra föreskiifter om åtgärders vidtagande intill dess realisationen blefve verkställd, utgå ur det Banco-Reglemente, som vid innevarande Riksdag kommer att utfärdas.
s 357 — 359 återremitt. af PresteStåndet, IX. s 603, Lif. af BondeStåndet, IX s6i8, af Adeln, IX s 640, af BorgareStåndet, IX s 658. Ytterligare Utlåtande, V 1. s 422* Lif. af PresteStåndet, IX s 857. Bevillning, om, i allmänhet, samt Förordning 0111 allmänna Bevillningen för 1824 och de påföljande åren till nästa Riksdag. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 11. Bikliotheket, Kongl., ställes under Ecclesiastik-FörvaltningsChefen. Särsk. Utskottets Förslag, XI s i5o. om förökadt årligt anslag till. Motion, remitt. tili StatsUtskottet, II s 1241. Utskottets Utlåtande, IV i.s447«448» återrem. af Adeln, IX s 125, af BorgareStåndet, IX s i3o, Lif. af BondeStåndet, IX s 134» återrem. af PresteStåndet, IX s i38. Ytterligare Utlåtande, IV 2. s 1763 — 1766, Lif. af PresteStåndet, IX s 524» förkast, af BorgareStåndet, IX s 544* lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 55i, förkast, af Adeln, IX s 559. Memorial om Ståndens olika Beslut, IV 4- s j73— 175. I anledning deraf PresteStåndets accession till Adelns och BorgareStåndets beslut, IX s 806. / 34 Underd. Skrifvelse, X i. s iy.(So, ^5ij BibliothcksByggnaden i Upsala, om ett Lånebitiide till fullbordande af. Konungens nåd.
Ty det var en skam att han sålt sig, det var en skam att han lefvat i äktenskap med en ful gammal qvinna ... att han fördragit hennes smekningar. Det var så upprörande onaturligt, att hon ville skrika i smärta dervid. Det var så nedsättande ovärdigt, att hon kunnat gråta tårar af blod för att rentvå honom derifrån. – Ack, om hon fått brista i klagan så stormande vildt som hon velat, tryckande sitt ansigte hårdt mot hans skuldra, biktande i mörkret hur hon blygts, – blygts öfver att han kunnat lefva samman med denna qvinna! Hon vände sig bort och knäppte händerna samman kring sitt knä, som för att med våld hindra dem från att utföra sitt uppsåt. »Ni skulle ha hållit af henne, för min skull, om inte för hennes», sade han åter; »hon var så god.» Marianne bet tänderna samman för att icke ropa: – »men hon var gammal och ful!» Hon hatade honom. Hon hatade denna qvinna. Ty hon led för dem båda, och det var så himmelsskriande orättfärdigt. Hvarför skulle han rifva upp allt detta, när hon icke ville tänka derpå! Det var som hade han ur sjelfva tystnaden afläst hennes tankar. »Om det varit något för mig att blygas öfver, tror ni då att jag som nu skulle ha bedt er att få tala derom?» Hans röst var låg, och i tonen fans det icke blott kufvad otålighet, utan äfven någonting annat: upprättelsen för hvad hon undergått den aftonen i hans rum. »Berätta», sade hon dämpadt, entonigt. Hon fruktade att han i rösten kunde lägga märke till hennes sinnesrörelse. Och efter skymningen skulle det ju alltid komma det nyktra dagsljuset. Han ändrade ställning, tog handen från ansigtet och lät den sjunka ned i sitt knä. »Nu, när hon är borta, nu har hon fått en helt annan betydelse för mig», började han, »nu är det som om hela hennes lif låge utbredt framför mig, belyst af denna underligt genomskinliga glans, som ett landskap får ibland, när solen skall gå ned. Ni vet hur vi blefvo bekanta. Hon var inackorderad på samma ställe som jag, och vi träffades dagligen.
Maj månads utgång innevarande år, tullfritt i Riket införas, oell den 11 nästlidne April i nåder utsträckt denna tillåtelse till innevarande års slut; äfvensom Kongl. Maj:t liar för afsigt att föreslå bibehållandet framgent af dylik tullfrihet för nämnde vara, äro tullmedel för dess införsel hvarken under innevarande år eller för framtiden att påräkna, utan torde hädanefter de enda förstärkningarne till undsättnings-fonden komma att utgöras af återbetalningarne för undsättningslån, hvilka ännu äro i vissa orter utestående. Vid sådant förhållande synes det illa öfverensstämma med nödig omtanka och försigtighet, att af de nuvarande tiilgångarne, som, efter utgångne undsättningar till Norrbottens, Stora Kopparbergs och Westerbottens län, tillsammans icke uppgå till fullt En Million Riksdaler Banko, öfverlemna någon del, såsom vid förra Riksdagen under andra förhållanden skedde, till ändamål, främmande för de samlade medlens ursprungliga bestämmelse, utan har Kongl. Maj:t, i betraktande både af det gagn, som undsättnings-medlen åstadkommit genom afhjclpandet af tillfällig förlägenhet, och af den i sednare tider allmänt ådagalagda noggrannheten vid återbetalning af erhållna undsättningslån, velat föreslå, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts fortfarande disposition, på samma sätt som för närvarande ,eger rum, för behöfvandes undsättning vid inträffande missvext eller felslagen skörd, öfverlemna så väl a) den i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor innestående behållning af de till ändamålet förut anvisade tullafgifter och anira medel, som bj hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kan inflyta.
Hvad sluteligen angår den anmärkning, som skulle Utskotten; icke egt yttra sig utöfver de i Motionerne upptagne ämnen, så få Utskotten , som anse de öfverklagade olågenheterne, på sått föreslaget blifvit, bäst kunna afhjelpas, till ådagaläggande af deras pligt och rättighet håruttinnan, blott hänvisa till 34 §. Riksdags-Ordningen. Detta jemte någras sårskildte yttranden hemstålles vördsamligen till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning. Stockholm den 2 December i823. Stats-Utskottets Betänkanden. 351 Utdrag af Protocollet, hållet hos sammansatte StatsLagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskotten den 2 December 1823 S. D. Upplåstes och godkändes förenade Utskottens förnyade Utlåtande i fråga om grunderne får Militias-Bostållens och annan Krono-Jords bortarrenderande, hvarvid Herr Friherre af Nordin ingaf ett så lydande anförande, med anhållan att detsamma, såsom dess särskilda tanke i detta amne, måtte till de Respective Riks-Stånden åtfölja: Emot det af sammansatte Utskotten fattade beslut att tillstyrka Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla om upphåfvande af 1805 års Kongl. Kungörelse, nodgas jag mig reservera, enär jag anser denna Författning åsyfta 2:ne högst vigtiga föremål, nemligen Svenska jordens båttre häfd och skötsel samt Indelda Subaltern OfFicerarnes båttre lönande, ån hvad en ovan och ofta utan nödigt förlag försedd ung Officer möjligen sjelf under en korrt besittning, kan, afjordens brukande, erhålla, och då äfven härigenom de ofta nog stora och tryckande husråte - ersåttningarne, för denna unga 352 Stats-Utskottets Betänkan den. Åmbetsmanna-Class, alldeles undvikes, liar jag icke tvekat att vördsamt framställa min enskilda tanke i denna fråga. Jag anser på hår ofvan anförde skål, det 1805 års Kongl.
Verlden, ifrån att vara Jahvehs oomtvistade besittning, blef till en tummelplats för striden mellan honom, den goda principen, och en ond princip; mellan ett himmelskt rike med dess englaskaror och ett himmelen motsatt, af Ahriman-Satan och hans demoner beherskadt rike, till hvilket menniskoverlden hör, hvadan ock Satan kallas „denna verldens furste“ (Joh. 16, 11; 2 Cor. 4, 4). Denna dualism, som blef djupare, med ett allt mer vaknande syndmedvetande, kunde icke öfvervinnas, den förlorade enheten och harmonien icke återställas, den stränga monoteism, till hvilken mosaismen omsider gestaltat sig, icke upprätthållas, utan genom det antagande, att striden ej skall räcka beständigt – att Jahvehs magt och kärlek ändtligen skola göra sig gällande genom det ondas besegrande och menniskoslägtets förlossning ur dess bojor. Men hvem hade Jahveh utsett till att fullgöra detta stora verk? Hade han icke genom profeternas mun lofvat sitt förbundsfolk frälsning genom en telning af Jesse rot? Hade han icke utkorat en furste af Davids stam till att grundlägga en æra af frid och lycka för hela verldskretsen? Måste icke således den förbidade Messias, den politiske befriaren, vara densamme som demonernas besegrare, den onde principens tillintetgörare, den etiske frälsaren? Detta antagande låg desto närmare till hands, som för de fromme israeliterna det onda hufvudsakligen framträdde i formen af förakt för den heliga lagen och fiendskap emot Guds förbundsfolk, hvilket förakt och hvilken fiendskap den davidiske ättlingen ju var bestämd att straffa. Så förandligades föreställningen om Messias, och med den nationella hjeltens hägrande gestalt sammansmälte bilden af en med öfverjordisk magt utrustad verldsförlossare. Härmed hade messiasidéen hunnit sitt andra utvecklingsstadium, men tillika behäftats med en åtminstone skenbar motsägelse, som måste lösas. Kunde man nämligen antaga för sannolikt, att han, hvilken Gud skulle bekläda med denna öfverjordiska magt, vore blott en stoftets son, en dödlig menniska?
Lägger man härtill, hvad vi troligen litet hvar erfarit, att silfverpenniugar af de högre valörerna oftare förekommit i rörelsen, i samma män det mindre silfvermynlet blifvit mera spridt, torde äfven denna ökade silfverullagning fä lillräknas skillingssedlarnes afskrifning och vara en följd deraf, att mången anser det beqvämare, att förse kassan för dagen med blott metalliskt mynt, sedan han ej längre kan deri hafva endast sedlar. För närvar, finnes i Bankens metalliska fond en summa af Den 5 Februari. 329 5,522,000 r:dr b:co utöfver det enl. Banko-regl:tel faststälda minimum, men då derifrån drages värdet af de ännu oinlösta småsedlarne, återstår ej mer än 4,317,000 r:dr b:cos öfverskott, en summa vida understigande beloppet af utelöpande sedlar, endast af valörerne 32 sk. och 2 r:dr. Man torde således få förutsätta, alt brist ej länge skulle uteblifva, såframt den beträdda banan alt ersätta småsedlarne med silfver, blefve fullföljd blott till dessa båda sedelsorters indragande, hvilket man redan hör af mången påyrkas. Hvad serskildt vidkommer de till bålet dömda nya 10 och 14 sk:s-sedlarne, hvaraf ännu 240,000 r:dr b:co finnas i behåll, anser jag dem utan olägenhet kunna i allmänna rörelsen utgifvas. Skulle något tvifvel verkligen finnas i landsorterne rör:de deras gångbarhet, lärer det lätteligen häfvas medelst en allmän kungörelse; — utgifter för deras behandling, dä de såsom förslitna till Banken åleringå, lärer ej heller vara af någon betydenhet.
R:dr 18 öre; och b) för godtgörande af enahanda kostnad vid den för landt bruksalster och redskap innevarande års sommar anordnade internationela utställning i Hamburg, dels 5,000 R:dr Runt, dels ett belopp, enligt gällande kurs, motsvarande 10,000 mark Hamburger-banko, att i mån af behof utgå. Stockholm den 12 Oktober 1863. Reservationer: Af Herr L. J. Hierta, med hvilken Herr B. F. Ekerot instämt: ”Vid öfverläggningen i Utskottet, angående ifrågavarande ämne, ansåg jag det icke böra lemnäs alldeles utan anmärkning, att utgifterna för Sveriges deltagande i sistlidne årets industri-utställning i London uppgått till omkring dubbla summan emot utBiL till R. St Prot 1862 & 1863. 4 Sami 1 Afd. 4 Band. 1 Haft 3 18 Stats-Utskotlets Utlåtande JV& 173. gifterna för ett dylikt deltagande i den näst föregående verlds-expositionen i Paris, der de särskilda grenarne af Svensk industri likväl äfven voro på ett värdigt sätt och så talrikt representerade, att det lemnade utrymmet befanns otillräckligt för en ändamålsenlig utställning af allt som blifvit ditsändt. Jag ansåg derföre Utskottet böra föreslå Rikets Ständer, att vid beviljandet af den begärda ersättningen för de anvisade utgifterna, foga uttrycket af en önskan, som kunde leda derhän, att dylika utgifter vid ett kommande tillfälle icke måtte tynga alltför mycket på statsbudgeten ; och som pluraliteten inom Utskottet icke syntes biträda denna mening, tillåter jag mig i form af reservation yrka och föreslå, att Rikets Ständers beslut i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition måtte erhålla en lydelse i följande syftning: ”Ehuru en jemförelse mellan utgifterna för Sveriges deltagande uti den näst föregående industri-utställningen i Paris och uti den som sistlidet år 1862 egde rum i London, utvisat att den sednare förorsakat Staten en tillökning i kostnad, hvars belopp synes anmärkningsvärd!, så hafva Rikets Ständer dock ansett sig böra bifalla den af E. K.
» Och här sitter ni i ert goda hem, skyddad och vårdad af kärleksfulla föräldrar; icke har väl ni kunnat ha några stora sorger eller bittra lifserfarenheter! » » Nej, det har jag icke, » svarade hon litet häftigt, » men jag har sett, huru lifvet gestaltat sig för andra, och — för egen del tycker jag hela vår tillvaro är så tarflig, så intetsägande — hela lifvet så litet värdt att lefva! » Målaren såg på Gärda länge, pröfvande. Hon var så älsklig och söt, där hon satt framför honom i rak profil, med ett vemodigt drag kring munnen och blicken hvilande drömmande på träden därute. » Jag tror icke ni har rätt att säga så, fröken Gärda, » sade han slutligen. » Lifvet är icke tarfligt, utan det har solbelysta höjder och mörka djup; det är en vandring upp och ned, upp och ned. Hufvudsaken är blott att vi äro trogna vår kallelse och aldrig glömma att målet är — däruppe! » » Ja, det kan ni säga, som har en kallelse och ett mål. » Det var något bittert uti Gärdas röst. » Ett andligt lifsmål ha vi j u alla, fröken, och en jordisk kallelse äfven, fast det dröjer kanske, innan vi få en klar uppfattning af den. Men eget är ändå att se, huru vi föras dit, hvart vi äro ämnade. Ni känner icke min historia, fröken Gärda, men j a g tänker ofta på, huru jag, som blef föräldralös vid 12 års ålder, skickades af min förmyndare först i skräddarelära och sedan till sjös. Jag förklarades oduglig till både det ena och andra, fick sedan reda mig på egen hand, och när jag då till slut började förtvifla om mig själf, fördes jag i den mans väg, som blef miu välgörare och genom hvars hjälp jag blifvit den jag nu är. » Det var ett sådant varmt, innerligt tonfall i Skoghs röst. Gärda vände sig om och såg på honom — deras blickar möttes, och det var ett uttryck i hans ögon, som förvirrade Gärda och kom henne att rodnande se ut genom fönstret igen.
Alla täflade nu Den 3) D ecembcr e. m. att följa del höga exemplet, hvarigenom en grundfond lill öfver 45,000 livres ( Icke förr än 71 är sednare, eller år I837, stiftade Regeringen i England sina Teckningsskolor för arbetarepå en gång i London och i landets förnämsta fabriksstäder;, och ännu 7 är dröjde det derefter, innan dessa skolor kommo lill någon egentlig verksamhet. Dem fattades mycket och isynnerhet god ledning. Men verldsexpositionen i London bragte behofvet af en förbättring härutinnan till allmänt och högljudt erkännande, och med Engelsk kraft greps verket an. Med hvad värma denna angelägenhet omfattades, inhemtas bäst af Engelska Statsmäns ord, som jag här skall låna från komitérades för nämnde exposition, under d. 11 Nov. 1852 afgifna andra berättelse till Engelska regeringen. Sedan i denna handling komilérade anfört, att de vigtiga manufakturoch handelsstäderna Birmingham, Bristol, Halifax, Hull, Oldham, Sheffield, samt stenkälsfabrikerna i Staffordshire, lill dem irigifvit mem:r, rörande ”viglen af undervisningsanstalter för dem som iiro sysselsatta i handtverk och manufakturer, i de vetenskapens och konstens grunder på hvilka deras ömsesidiga idogheter bero'"', samt komilérade vidare omnämnt en allmän fordran på samband emellan de i landet redan befintliga undervisningsanstalter på denna väg, fortfara de: ”Grunden lill bildande af ett åstundadt samband, orterna emel”lan, synes redan vara för handen uti Provincial-Teckningssko”loma, hvaraf f. n. flera än 20 åro inrättade i delta land — i ”serskilda industriella stiftelser, såsom Konstskolan i Edinburgh, ”Bergsskolan i Newcastle etc. och i de åtskilliga Mechanics’ lu”stitutes, som finnas i städerna. ”Teckningsskolorna äro f. n. underhållna, dels genom Parla”inentsbevijloingar, dels genom lokala subscriptioner, och genom af”gifter från lärlingarne.
I så fall får ju mycket lof att gå för sig, som annars är qvistigt nog. Har man glädjen af ett litet barn, bör man akta sig att ej för sparsamhets skull förvandla glädjen till ett stort besvär. Låt oss antaga, att barnet somliga nätter är kinkigt, så att modern får sofva litet eller intet. Det är väl få qvinnor af vår samhäHsklass, som ej, då dagen kommer, känna sig medtagna, och då faller det sig litet svårt att stiga upp half sju för att börja med hushållsbestyr eller ock att fortsätta att sköta den lilla. Hela dagen är efter en genomvakad natt oftast förstörd, och känner man sig förbi och uttröttad af brist på sömn och är upptagen af mångahanda bestyr dessutom, tror jag, att många med mig dela det felet att bli en smula otå- liga, om något går emot under dagens lopp. » Det får man ej bli », är jag säker på, att dugtiga fruar invända, och jag vet också mycket väl, att det är bättre för både en sjelf och andra, om man kan hålla modet uppe; men icke förty har det gått på tok för mer än en, äfven med de bästa föresatser. Är frun » nervös » (och det är ej endast dåligt lynne, som det ordet uttrycker), så kan man tänka sig större trefnad för mannen, då han kommer hem eller är ledig, och äfven för frun sjelf och de öfriga familjemedlemmarne. Nästa natt kanske det blir lika när med att sofva, men antag gerna, antingen att barnet då är lugnt eller att tjenarinnan sköter det, för att frun skall få hvila ut till — half sju. Föregående dags obehag kunna dock kanske ej uppvägas af den besparing, som gjorts genom att använda endast en tjenare, och hvilka obehag kanske i annat fall uteblifvit. Oftast ligger ju barnkammaren bredvid moderns sofrum, och då hör hon och blir störd af skriket, eller ock skickar man barn och sköterska till andra ändan af våningen, och då får hon oroa sig öfver, att den lilla ej skall bli orientligt eftersedd, att flickan kanske icke hör, när barnet gråter, eller att hon är likgiltig m. m. d., som man med eller utan skäl är benägen tro. Hellre anstränger hon sig till det yttersta, ofta mer än krafterna tillåta.
Bonde-ståndet, medelst utdrag af dess protokoll för den 9 i denna månad, på grund af 55 § riksdagsordningen, anmodat Konstitutions-utskottet att inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver den sålunda uppkomna frågans stridighet eller enlighet med grundlagen, och får Utskottet alltså denna anmodan härigenom fullgöra. De föreskrifter, grundlagarne fastställt till iakttagande vid behandlingen af förslag lill ändringar i deras stadga tulén, återfinnas i 56 och 81 §§ regeringsformen och 1 mom. 29 § riksdags-ordningen. Att de ordalag, hvaruti dessa föreskrifter ä o uppstälde, gifvit anledning till olika meningar om deras rätta förstånd, derom böra riksdagarnes annaler vittna. Förslag, väckta och framställda i grundlagsenlig ordning, till afhjelpande Bih. lill K. St. Prot. 1847 dr 1848 3 Sami. 11 Haft. 1 2 KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o 20. af den otydlighet och den deraf uppkommande tvetydighet, som vidlåda dessa föreskrifter, hafva derföre ej heller uteblifvit. Hvarje riksdag från och med år 1823 till den innevarande erbjuda bevis derpå. Men alla dessa förslag hafva, vid det slutliga afgöra lide t hos riks-stånden, fallit, och de anmärkta föreskrifterna förblifvit till sin lydelse oförändrade. Den anmärkta tvetydigheten hänför sig likväl mindre till den fråga, hvarom nu emellan Bonde-ståndet och dess Talman olika meningar uppstått, än till andra med ämnet sammanhängande omständigheter. Dock, som dessa nu icke blifvit gjorda till föremål för utredning, inskränker Utskottet sitt utlåtande blott till den förstnämnda frågan, som angår: huruvida talmannen egt i grundlag grundade skäl att vägra proposition på återremiss, på dec de gemensamma tankar, hvilka Bonde-ståndet såsom sina ville antaga, skulle komma under pröfning i sammanhang med Kongl. Maj:ts afgifna nådiga förslag till ny riksdags-ordning m. m., hvilket Konstitutions-utskottet allaredan tillstyrkt. Medgifvas bör, att för den af Bonde-ståndets pluralitet yrkade mening något stöd kan hemtas från de uti 56 § regeringsformen förekommande stadganden.
Diverse Afgifter, Onera och Allmänna Besvär, utgår på Landsbygden för Kyrko-, Prestegårdsoch Tingsbus-Byggnad, Inqvartering, Skallgång och andre Jagtanstalter, Tingsgästning och Häradstjenares aflöning, Curhusmedel, Barnmorske-aflöning, Djeknepenningar, Collectoch Stamboks-medel och Riksdagsmanna-arfvode, samt, i Städerne, för Kyrko-, Scholae-, Rådhusoch andre publike Byggnader, Brandredskaps underhållande, Magistraters och Stads-beLjentes aflöning, Inqvartering, Curhusmedel, Djeknepenningar, Collectoch Stamboks-medel och Riksdagsmanna-arfvode, med flere mera tillfällige communal-ntgifter. Beloppet af samtelige dessa afgifter, både i det hela och för hvarje del serskildt, är alltför olika, Orter och Städer emellan, att kunna sammanföras och beräknas till något visst å hvarje Hemman, Bruk, Inrättning, Näring eller Person, med den lillio r 1 i t e lig h e t i calculen, sorn för ändamålet skulle erfordras. I fråga om Stats-bidragens verkan på näringarne genom den tyngd de directe medföra, finnes icke anledning att nu, mera än förr, anse ständige ränlorne tryckande, i och för sig sjelfve, ej eller någon viss näring framför den andra utaf dessa räntor belastad. Hvad Jordbruks-näringen serskildt angar, borde det väl snarare vara tvärtom, sedan, genom hemmanens fortgående klyfning i sednare tider, hcmmans-skalten blifvit för hvarje jordbrukare betydligt mindre än fordom, då hemman vanligen innehades hela eller klufne i halfva och fjerdedelar, och nyodlingar sällan ägde rum, emedan odaljorden ansågs vara för brukaren tilli äckelig.