Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare anhåller jag att få yttra, att Hr von Hartmansdorff har ansett det vara för att hindra slutet på delta ärende, som Utsk. afgifvit detta betänk. Det är alldeles motsatsen af det motiv, som har legat lill grund för Utsk:s hemställan och som gjort alt den ledamot, som nu talar, har ansett sig böra understödja förslaget, ehuru han ansåg det försök till grundlagens tydning, som deraf kunde uppkomma, icke öfverensstämma med sina åsigler. Han ansåg, att när den enskilde mannens mening stod emellan RiksStms och grundlagens bud, den enskilde mannens åsigt icke kunde komma i fråga, utan endast den tanka, som var offentligen uttryckt af de personer hvilka af K. M. voro satta att vaka öfver lagarnes helgd och iagttagande af RiksStm. Det var derföre som han ansåg, med frånträdande af sin enskilda mening i della fall, alt icke någon annan medlingspropos. skulle komma i fråga, än den, som emellan Stånden ställde denna grnndlagsbevakarcns uttalade åsigt; men han ansåg sig icke tillständigt, Den 3 Oktober. 549 ansåg icke sin pligt tillåta alt lemna obegagnailt tiel tillfälle som erbjöd sig, att, utan grundlagens förnärmande, bringa saken till slut; ty det kan icke bestridas, att örn iva Stånd stå emot två, som förklara hvardera sin mening böra vara den gällande, då den ena meningen anser frågan hafva förfallit, men den andra deremot att den icke förfallit, det kan icke bestridas, säger jag, alt om jemkning kunde lillvägabringas, så vore det snarare att påskynda slutet af frågan än att aflägsna detsamma. Det kan icke bestridas, alt om denna jemkning kunde vinnas, så kunde derigenom undvikas (hvilkeMcke kan sakna sin vigt) ett ämne till brytning i sinnena, eli ämne till retning deri, som alltid måste vara obehagligt, synnerligen vid slutet af en riksdag, hvilken eljest, hvad som synnerligen under nuvarande tidsförhållanden bör utgöra anledningen till en stor tillfredsställelse, lemnat ett så vackert efterdöme af enighet och lugn åt andra konstitutionella länder. Jag återkommer nu till den slutsats
Det finnes nemi. i fmanciellt afseende ett andeligt element, som spelar en större roll än det materiella, af sådan art är krediten, den är en slags ömtålig trosartikel, som varsamt måste behandlas. Det är nu denna tro, som rubbas af reservanterna och de - Den 15 Mars f. ni. 439 ras opinions-anhängare och kolportörer; allmänheten upsk l ärn nies, spekulationsaudan förlamas, den gryende industrien fö!;qväfves, och Banken hlottställes för andra silfver-påkänningar än de, som föranledas af handelns behofver. Med stöd af de i detta anförande framdragna skäl tillstyrker jag alt af bankovinsten en årlig summa af 900,000 r:dr b:co lill Riksg:s-kont. frän och med 1851 till och med 1853 matte aflemnas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Enl. min tanke kunde Banken ganska väl aflemna hela sin vinst till Statens allmänna behof, men jag vill icke mycket strida för den saken, utan snarare ingå på ett mottagande af de 700,000 r:dr b:co årligen, som BankoUtsk. har ansett böra kunna öfverlemnas. Jag kan likväl ingalunda ingå på de motiver, som Disk., i slutet af sitt utlät, anfört, då Ulsk. nemi. säger: ”alt Banken icke må förmedelst en större utsläppning af sedlar befordra den metalliska kassans förminskning, samt således håller före, alt någon del af den uplupna Bankovinslen bör för Bankens vigtigaste ändamål, eller myntvärdets uprätthållande, reserveras”. Jag tror icke att den delen af bankovinsten, som Utsk. icke vill öfverlemna till Statens allmänna behof, kan något serdeles inverka pä myntvärdets uprätthållande; den är dertill alltför ringa.
Striden är icke slutad —j vi få kanske snart se utgången. I Frankrike trodde väl flere bland oss för omkring ett år sedan, att Villelska miliistéren skulle besegra allt motstånd. Jag medger det, och om Herr Tham för den tiden skrifvit sitt memorial, så hade han ej då saknat anledning att anse ”svårighet ”i verkställigheten att truga en elak mini”ster från sin plats för nästan oöfvervin”nerlig. Men nu har ju den mägtige, den 180 Den 32 December e. m. sluge Ministern måst vika; lians ultimata öde är ännu oafgjordt, men hvad som är säkert är, att han, utan möjlighet att kunna bortskymma sig bland underordnade Embetsverk för de blickar 3o millioner på honom rigta, ensam har att uppbära deras förbannelse, och se deri ligger knuten. Hvad säger nu erfarenheten inom mitt eget Fädernesland? Jag tvekar att efter min öfvertygelse låta den tala. Ty en hvar af Er, mine Herrar! bedörnmer händelserne efter sine egna åsigter; och edra åsigter, edia omdömen, förlåten mig att jag säger det, grunda sig någon gång kanske mera på känsla, än på en sträng forskning. Icke sviker modet hos mig, att uttala sanningen; men den förnyade läxa jag och vi alla fått af en bland Ministerens högste Ledamöter om hofsamhet i uttryck, och som med sådant bifall upptogs, den har gifvit äfven mig en varning att, om möjligt, icke såra ömtåliga öron. Inför åhörare, på hvilka en väl tournerad compliment gör starkare intryck, än de kraftigaste argumenter, der vore gåfvan att tala med förtäckta ord af största värde. Jag äger den icke. Jag måste tala så, som jag kan. Erfarenheten inom Sverige framter väl annu icke några prof på straffade Ministrar; men anklagelser mot StatsRådets medlemmar ha likväl blifvit gjorde, ända till den påföljd att ställa dem för RiksRätt, och Den 22 December e. m. der hafva de väl lyckligen sluppit undan, men genom nålsögat. Viljen J veta orsakerne till sådan utgång, så är den lätt funnen.
Orsakerne häruti ligga dels uti ökade tillfällen till arbetsförtjenst och dels uti utvidgad näringsfrihet. Regementet hade nemligen förr mycken lätthet att värfva sitt manskap, så länge jägaren genom inträdet i krigstjenst förvärfvade denna näringsfrihet, hvilken han numera, utan att tjena, redan förut eger; och sedan arbetslönerne öfver hela landet stigit lill en förut ovanlig höjd, och hvilket särdeles inom provinsen Wermland skall vara fallet, egnar den arbetsföre sina krafter ät sådana, vare sig enskilda eller allmänna arbetsföretag, som till öfverllöd erbjudas, såväl inom provinsen, som i Norrige och Norrland, dit Wermlänningen talrikt utiandrar, heldre än att binda sig vid krigstjensten och bevista möten eller kommenderingar, hvarpå utkomsten för honom är ringa, i jemförelse med den förtjenst, han under tiden genom eget arbete kan sig förskaffa. — Det bl ifver alltså ndigt, att lönen för manskapet höjes till så stort belopp, att karlen kan hafva ungefär samma fördelar af tjenstgöringen vid Regementet, som att under motsvarande tid arbeta annorstädes. Manskapets nuvarande vilkor, utom värfningspenningarne och 5 R:dr 73 öre R:mt i inqvartering, som likväl endast tillkommer dem af manskapet, som genom prestbevis kunna intyga sig hafva stadig bostad, äro: för Korporal 36. — R:mt. » Vice Korporal 22: SO. » » Hornblåsare .21: — » » Jägare eller Spel i AlS IS: — » Lika med Regements-chefen, hemställer jag i underdånighet, dels att inqvarteringspenningarne för hvar och en måtte bestämmas till S R:dr riksm:t, och dels att lönen måtte förhöjas: för Korporal till 70: — R:mt. » Vice Korporal till 45: — » » Hornblåsare till 45: — » » Jägare eller Spel i AS till ... 31: — u samt att detta manskap dessutom för framtiden måtte bibehållas vid den redan förunnade förmånen af fritt underhåll under möten, samt rättigheten till marchepenningar i föreskrifven ordning.
Maut i Noder widtagit, grundade, nu tillkomna inkomster, alla sammans omständeligen uppgifne i Riksens Ständers underdåniga skrifwelse om Stats-WerkctS inkomster, utgifter och tillstånd; Hwartill dock kommer 48; R:dlr 46 si. 8 r:st. i Hemmans-Räntor, som utom Stat warit anstagne i afräkning pa afiöningen för Strömsholms Slotts, Betjening, men nu tillfallit StatsWerkct, sedan ester förändringen med Stuteri-Inrättningen och Strömsholms Kungsgårds bort-arrenderande, de särjkildte förmohner upphörc, som Slotts-Betjeningen deraf innehaft, och hwarföre Eders Kongl. Maj:c blifwit föranlaten att, för denna till minsta möjliga Personale inskränka Betjening samt Slottets underhall i Noder fastställa en ny Stat, hwilken ibland de till första Hufwud-Ti, tuln hörande utgifter äro upptagne. 2:0. Stats-Werkets, enligt 6o §. i Regeringsformen, i egenskap af Bewillning tillegnade Tuils-> PostCharle-Sigillateoch BranwinsbränningsMedel, oberäknade Ordinarie och Extra Sjö-Tulismedlen upptagne i Licenten kill 835,149: 14, s Landt,Tull,ersättning , 150,200: Post-Medel - 150,000: Charle, Sigillate-Medlen , 150,000: Bränwinsbrännings-Medlen 702,800: l.987,Z49: 5- Z:o. Stats-Werkets utgifter, bestämde genom 18>o ars Riks-Stak hafwa blifwit tillöktt pa följande Hufwud-Titlar, nemligen: För - »z66 Den is Augusts. Första Hufwud, T tuln: Kongl. Hof, och Slotts Staterne ö5,s§s: ra, Tillökning består i Hanö Kongl, Höghet
Bonde-Ståndet blifvit remitterade tvänne motioner i ofvanberörde ämnen; nemligen: l:o af Riksdags-Fullmägtigen Henric Andersson från Örebro Län, som, jemte framställning om origtigheten af den länge följda princip att ,;'1 landtbrukets och slöjdernas förkofran inrätta och underhålla Academi - Statssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 30.
Detta förefaller mig något obegripligt; ty jag hade föreställt mig, att vestra banan kan gå söderut, utan att den norra banan anläggande der trafiken mest kräfver den deraf behöfver vara beroende, och då kan väl Staten få vara förlagsman. Jag tror att de båda intressena söder och norr om Mälaren hafva fastgjort sig alltför mycket vid ett ord, nemi. vestra banans ledning. Så som jag skulle hafva velat upgöra det för mig, skulle jag först hafva sett efter huru banan genom Södermanland och Östergöthland borde gå för att på bästa sätt upfylla sitt ändamål, och derefter huru den genom Westmanland och Upland borde dragas. Sedan jag fått reda på detta, skulle jag hafva undersökt, hvar den lättaste sammanbindningen kunde ske, och detta skulle hafva bestämdt mitt val. Jag anhåller att K. o. Åd. lika litet må förhasta sig i sitt beslut i denna fråga som i den förra, och att K. o. Ad: måtte lemna den öppen för en sundare och lugnare pröfning. Och detta kan ske, om frågans afgörande upskjutes till nästa .Riksdag. Äro intressena stora och starka, kunna de hjelpa sig sjelfva; men äro de det icke, kunna de gerna utan fara vänta i tre år. Hr Hjerta, Lars: De sakrika uplysningar som Gr. af Ugglas lemnat i detta ämne och synnerligen den omständigheten, på hvilken han fästat upmärksamheten, eller jemförelsen mellan antalet af dem som velat hafva banan öster eller vester om Sigtunafjärden, synes mig vara en tillräcklig anledn. att f. 11. upskjuta afgörandet af denna fråga för att erhålla en närmare utredning D en 10 Juni f. m. 127 deraf.
Jag får på dessa skäl vördsamt föreslå att R. o. Ad. måtte vidblifva 1845 års tulltaxa i detta hänseende. Hr Printzensköld: l)å under den rubrik, somnuafhandlas, jemväl artikeln ullgarn är inbegripen, sä torde det tillåtas mig att få uppläsa hvad som blifvit anfördt af en reservant, hvilken måhända eger mera sakkännedom än någon af oss närvande. Det är nemi. klädesfabrikanten i Norrköping riksdagsfullmäktigen Hr Bergvall, som yttrar sig på följande sätt: ”A ”ullgarn” har Utsk. tillstyrkt en införselafgift af 8 sk. fä för ofärgadt och 12 sk. pr U för färgadt garn. När Utsk, samtidigt föreslagit tullen å finare ull till 6 sk. &, och den införda ullen, vid fabrikstvätlningen, förlorar 30 å 40 pcocent i vigt och äfven derutöfver, så uppkommer härigenom den orimligheten att införselafgiften å ullen, råämnet, blifver högre än tullen å det ofärgade garnet eller fabrikatet. Jag anmärker endast denna orimlighet, utan att vidare uppehålla mig dervid”. R. o. Ad. torde häraf finna, huru conseqvent Utsk. gått tillväga i afseende på tullbestämmelserna. Vid 1845 års riksdag sökte man aft i detta fall nå den rätta medelvägen. Man hade äfven då upplysningar af Norrköpings riksdagsfullmäktig medde - Den S Juni f. m. 329 lade, och man kom till det resultat som 1845 års tulltaxa innehåller. Nu har 1848 års Bevilln.Utsk. bibehållit 1845 års tull på grof ull och nedsatt tullen endast på den fina ullen med 2 sk. pr U. Det må då väl frågas: Står delta i rättvist förhållande till den tullnedsättning, som Utsk. i afseende å alla garnsorterna tillstyrkt? Svaret kan ej blifva annat än nej; och anhåller jag således vördsamt att 1845 års tulltaxa i detta hänseende mätte bibehållas. Gr. Lagerbjelke:
Rydberg vill nu gent emot en i abstrakt riktning gående idealism gifva verklighetens reella sida dess rätt, och af allt hvad vi anfört torde framgå, att vi erkänna, att ett berättigadt intresse ligger under. detta. Men vi tro ej, att det är genom prutande på idealismens fordringar, utan fast mera genom dess strängare genomförande som detta intresse skall tillgodoses. Vill man rädda det konkretas rätt, vill man fasthålla individualitetens väsentlighet, vill man undvika afgudadyrkan med abstraktioner — nå väl, hvar finner man individualiteten? Just i personligheten. Jag finner mina tankar och känslor såsom just mina, ej därigenom att jag skiljer dem från i rummet utanför mig placerade varelsers, jag finner dem så genom att fatta dem såsom moment i mitt personliga lif. Individualiteten, svår att fixera inom naturen och detta mer i den mån jag aflägsnar mig från det personliga lifvet, är däremot gifven just i detta personliga lif. Sin individualitet förblandar ingen normal människa med en annans, här är en bestämd och fix gräns gifven, ej godtyckligt fixerad, och blott genom sin omedelbara erfarenhet af denna sin individualitet kommer människan därtill att tillämpa samma begrepp äfven på andra personer och föremål, först därigenom ser hon i naturen något annat än en oordnad massa. Vid dessa antydningar måste vi här stanna. Deras närmare utförande skulle kräfva ojämförligt större tid och utrymme än det, som för tillfället stått oss till buds. Il. H * Å.Universitet och studenter i Amerika. Strödda reseintryck af Nathan Söderblom. Af de mer än 350 läroanstalter, som inom Nordamerikas förenta stater utlofva en undervisning högre än den statens bottenskola ger, kunna knappast mer än ett tiotal göra anspråk på namnet universitet i vår mening. De Öfriga äro dels specialskolor, såsom teologiska seminarier eller medicinska institut, dels lemna de inom ett vidsträcktare kunskapsområde, uteslutande undervisning i mer eller mindre begränsade kurser utan plats för fri, vetenskaplig forskning. Till den senare klassen höra en del institutioner i de Östra staterna, som ursprungligen anlagda på en bredare basis under årens lopp råkat in på en slentrianmässig metod. » Här i östern ha ' vi blifvit för gamla », sade mig en ung tidningsredaktör i New Haven, » vill ni se något af Amerika, måste ni resa ut till västern. »
H. Ex. Hr Frih. o. .Landtm: s härefter först till bifall och sedermera till återremiss å förevar, mom. framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej; hvarpå H. Ex. ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla detsamma, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med många nej, förklarade det han ansåg ja härvid hafva varit öfvervägande. Momentet litt. b. ang:de anvisande af löner åt fjerdingsmännen. Den af Hr af Harmens i fråga om detta mom. vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: R. o. Ad. torde benäget erinra sig att frågan om fjerdingsman har blifvit från detta Stånd återremitterad och att sålunda saken är oafgjord. Under sådant förhållande hemställer jag huruvida det icke må vara riktigt att på sätt Hr af Harmens föreslagit, återremittera denna fråga till StatsUtsk. på det att hon måtte tagas i öfvervägande gemensamsamt med Ekon.Utsk. hvarefter R. o. Ad. likasom öfriga RiksStm kan i ett sammanhang — besluta om saken. Häruti hördes många ledamöter instämma; hvarefter II. E x. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den emot ifrågavar. mom. gjorda anmärkn. föranleda till detsammas återremitterande samt då denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. 6:te punkten, ag:de Gästgifvares friheter, 7:de punkten, ang:de Ultuna Landlbruks-institut; och 8:de punkten, ang:de Degebergs Landtbruksinstitut. Den 24 April. 99 R. o. Ad. biföll livad Utsk. i dessa punkter hemställt oell tillstyrkt. thele punkten, angtde af K. M. äskadt förhöjdt anslag för de lägre Landtbruks-skolorne. Hr von Hartmansdorff:
Sådant skulle likväl inträffa, särdeles på landet, om frihet medgåfves Judar till bosättning hvar som helst, och med detsamma tillfälle bereddes dem att förvärfva sig ett vidsträcktare husbondevälde, hvilket tvifvelsutan korumc att ega rum med deras företagsamhet och redan förvärfvade kapitaltor - 12 Allm. Best).- och Ekon.-Utskottels Betänkande. N:o 38. mogenhet. Afven i bästa fall måste den judiske husbonden vara indifferent för sina underhafvande^ religiösa bildning, om än icke för deras moraliska grundsatser; men dessa måste blifva lösa, der den förra saknas, hvilket en alltför allmän erfarenhet säkrast bevittnar. Uti de fyra städer, der Judar nu hafva rättighet att vara bosatta, finnes en större rörelse och större folkmängd, följaktligen en mera kosmopolitisk anda, som ej så lätt såras af deras tvåfaldiga nationalitet och öfriga egenheter. Der finnes ock en motvigt emot den lör detta folk alldeles egna industri-skicklighet. Men sådant är icke förhållandet hvarken uti våra mindre städer eller på landsbygden; och allmänna tänkesättet torde bestämdt dela dessa åsigter, så vida det ej i detta hänseende undergått förändring sedan år 18Ö8. Under aktningsfullt erkännande af det i allmänhet berömliga sätt, hvarpå Judar inom vårt fädernesland uppfyllt sina medborgerliga och husbondepligter, ett förhållande, som icke lika allmänt torde ega rum, der Judar äro till ett större antal bosatte, synes detta för Utskottet vara ett bevis på lämpligheten af vår nuvarande lagstiftning för Judarne, hvars visa måtta på samma gång ådagalägger billig fördragsamhet mot främmande religionsförvandter och skyldig omtanka om samhällets och kyrkans trygghet och N:o 38. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja sina tillverkningar.
En följd deråt liar varit, alt Staten, under erkännande af sin moraliska skyldighet dertill, sig och de nödställda till obehöfliga uppoffringar nödgats mellankomma, der nöden stått för dörren, och sålunda oberedd sett sig tvungen undsätta de nödställda med säd , til! de högsta priser — en följd af missvexten, i förening med de dryga transportoch prsemiekostnaderna, under de äfventyrliga och stormiga höstinånaderne — hvaraf följden åter varit, alt de sålunda undsatte, antingen icke förmått återgälda sin skuld till Staten, eller ock derigenom irdedts i större fattigdom, och Staten i obehöfliga förluster. I fråga om nyttan af enskildta magaziners bildande, torde de vara lika litet pålitliga i behofvets stund, som den enskilde speculanten varit det. Hvad åter district-magaziner angå, toide desamma illa uppfylla något ändamål, så vida icke deras ändamål blir alt fyllas med säd, endast upphandlad under de mest gynnande år, i de mest seminanta och sädesbiliiga provinser af landet, då jag har anledn. misstänka, att spanmålsskördcn i norra provinserna, der dessa magaziner egentligen skulle vara af nytta, per medium under 5 års tid icke motsvarat hvarje års behof. Hvad åter angår beredandet af enskildta större spanmålsupplag, genom fixerad införseltull, anser jag denna utväg, i mån den anlitas, verka menligt för Staten och för jordbrukaren; för Staten, i det denna utväg troligen icke tillgripes under andra, { än då svårare missvextår hemsökt vårt eget land; således då priserne oftast äro äfven utrikes högt uppdrifne. Det må tillåtas mig att här tala med exempel för att göra den af inig framhållna menliga följden mer åskådlig.
Herr Contracts-Prosten Sandberg har uti en från Högvördige PresteSlåndet remitterad motion föreslagit, att, enär redovisningen af stämpladt papper till ägtenskaps-lysningar icke genom sjelfva lysnings-sedlarnes insändande till Conlracts-Proslen och derifrån vidare till Lands-Gontoren, vunne större tillförlitlighet, än som genom de öfver lysnings-sedlarne upprättade förteckningar med åtföljande debetsedlar erhålles, den ändring mätte uti ifrågavarande mom. verkställas: att lysnings-sedlarne, med å hvar och en tecknadt chartae-belopp, böra förvaras i Pastors-archivetj att öfver lysnings-sedlarne förteckningar in dupplo böra upprättas, och debetsedlarne fogas vid ena exemplaret; att vid andra exemplaret stämplade pap - 12 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N\o 35. persbeloppet i en eller flere chartor bör biläggas; samt attchartor, förteckningar och debetsedlar böra insändas till Contracts-Prosten o. s. v., på sätt i öfrigt nu finnes föreskrifvet. Enligt de upplysningar, Utskottet härutinnan erhållit, lära i åtskilige orter ägtenskapslysningarne skrifvas på sjelfva det stämplade papper, hvarmed de i annat fall skulle beläggas; och sorn Herr Contracts-Prosten Sandbergs förslag vid sådane fall icke är tillämpligt, anser Utskottet sig icke böra föreslå någon förändring i hvad Författningen i detta afseende innehåller. 3 mom.
Länet föröfvat annan missgerning, för hvilken han ännu ej är tilltalad ”eller dömd, eller gifver ransakningen der”till anledning, och är han ej redan försvunnen till brott, hvarå dödsstraff eller ”högsta kroppsplikt bör följa; då må på ”Domarens pröfning bero, huruvida, innan den tilltalade förvises til! ransakning ”vid domstol, i den ort der brottet upp”gifves vara begånget, upplysning om brot-< ”tets verklighet och tillvarelse skall, genom skriftvexling med vederbörande , sockas. ” 3:o ”Är den tilltalade redan till dödsstraff eller högsta kroppsplikt saker an”sedd , då skola ock upplysningar om det ”erkända eller eljest yppade brottets verklighet och beskaffenhet, jemte målsegan”dens yttrande infordras” ”Och åligger det sedan Domaren, som ”sist dömt, att bestämma, huruvida yt - Kongl* Maj.-ls Nådiga, Skrifv. N.'0 <?/. 19 ”terligare ransakning må företagas, eller ”om den brottslige börtil! det straff, hvartill lian redan blifvit dömd, genast be”fordras, ” ”Yrkar målseganden, att ransakning om ”det erkända eller eljest yppade brottet ”skall anställas, eller är brottet sådant, att ”derå föijer högre ansvar än det, hvartill ”den tilltalade redan är skyldig ansedd, ”eller företer sig anledning, att medbrotts”liga finnas, sorn genom ransakningen kun-» ”ria upptäckas; varde då, genom Konungens Befallningshafvandes föranstaltande, ”sådan ransakning företagen ; men ej skall ”den brottslige till sådan ransakning inställas, med mindre så är, alt