Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stora bemödanden göras nu för att i materielt hänseende utveckla våra krafter och de mest vackra resultater äro deraf redan vunna och skola utan tvifvel under kommande år än vidare skördas resultater af en sådan beskaffenhet att vårt lands ekonomiska historia aldrig förut haft något likartadt med dessa att upvisa. Jordbruk, bergshandtering, handel och näringar, allt fortgår under en jemt stigande förkofran, och otroliga summor äro nu på väg att upoffras för att genom jernvägars införande gifva ett förnyadt lif åt vår rörelse och sätta hvarje kraft inom vårt samhälle i tillfälle att utveckla den verksamhet den bör kunna åstadkomma. Med detta bör den inre välmågan stiga och med denna, på samma gång, samhällsmedlemmens kärlek för en jord som bereder honom så många fördelar; men detta oaktadt är ännu icke något allvarligt steg tagit för att betrygga den frihet och oafhängighet som är hufvudvilkoret för ett framtida lungt njutande af alla dessa fördelar. Skapa vi något godt så måste vi ju äfven vara betänkta på dess bibehållande och detta kan ju ej ske utan att vi kunna försvara hvad vi äga och hafva förvärfvat? En Armée måste vi således hafva fullt tillräcklig i alla afseenden och'detta är således, enl. min tanke, dagens aldra vigtigaste fråga. Men vår fattigdom på folk och penningar kommer äfven här emellan och förbjuder Deu 10 December f. m. oss att likt rikare länder hälla tillräckligt med stående trupper. Hvad är då att göra? Jo, ej annat än hvad Hr Mannerskantz så riktigt i sin motion framställt, vi måste hafva folkbeväpning! Må man i tid med allvar betänka sig på detta och må en gång den af R. St:r år 1812 uttalade åsigt i afseende på beväringsskyldighetens utvidgning en gång göra sig gällande. För att försvara den frihet vi så högt värdera, bör, om det gäller, man kunna gå ur huse och allt ställas så, att detta vigtiga mål kan vinnas Ifrån gossen i skolan till ynglingen och mannen i hans offentliga värf, bör en militärisk anda befordras, och känslan af att för det heiss bestånd, om det så behöfves offra lif och blod, bör genom förändrade institutioner i nationen inplantas.
Enhvar, som eger rösträtt å kommunalstämma och sjelf är till nämndeman valbar, ege vid valet lika röst. Uppstår tvist om den valdes behörighet, eller om valet rätteligen skett, gifve Häradsrätten utslag deröfver, och gånge det utslag i verkställighet, ändå att klagan i högre Rätt föres. Den, som kallad varder att i Rätten silla, på sätt nu sagdt är, vare pligtig att minst två år den tjenst förrätta, der han ej från orten flyttar eller eljest visar sådana hinder, att Rätten pröfvar skäligt honom dessförinnan entlediga; men vare ej skyldig emottaga nytt val förr än fyra är förflutit, från det han sist nämndeman var. Éj heller må den, som öfver sextio år gammal är, emot sin vilja till nämndeman väljas.® Vidare hafva, i afseende på Häradsrätternas arbetssätt, åtskilliga framställningar blifvit hos Rikets Ständer gjorda. Vid pröfning af dessa framställningar och öfvervägande dervid af hvad tillförene blifvit i detta ämne på olika tider anfördt af särskilde vederbörande, — särdeles Lagkomitéen och Lagberedningen —, hvilka haft att deröfver sig yttra, hafva Rikets Ständer funnit vara af behofvet påkalladt, att, till förekommande af den långsamhet i lagskipningen, som med skäl öfverklagats, Häradsrätterna hällas oftare än nu är fallet tillgängliga och, så vidt möjligt är, förvandlas lill permanenta domstolar. Såsom ett särskildt skäl härför tillkommer, att Häradsrätterna äfven bestrida notariatsgöromålen på landet medelst handläggning af lagfartsoch inteckningssomt andra s. k. småprotokollsärenden; att det blir af större vigt, alt ökade tillfällen för dessa ärendens anhängiggörande beredas, i samma mån affärslifvet vinner en större rörlighet; samt alt de förbättringar i lagfartsoch inteckningsväsendet, hvarom för närvarande är fråga, icke torde kunna till fullo vinnas, om ej domstolarnes arbetssätt förändras till större lämplighet för dylika göromåls bestridande. Lika litel som Lagkomitéen och Lagberedningen anse Rikets Ständer, alt någon för bela riket gemensam föreskrift kan meddelas i fråga om rältegångsdagarnes antal i hvarje domsaga.
Hwad jag salunda wördsammast föreslagit genom denna författning i hela desi widd, har afseende endast a de Fidci-Conmust-stiftelser, hwilke hittills blifwir gjorde och erhållit behörig sanktion, och a sadane, hwilka till äfweniyrs framdeles kunna winna fastställelse; men ingalunda asyftar jag dermed, att en lag mätte stadgas hwarigenom skyddas skulle den ännu aldrig i något ndehwarf faststälde frihet, att uprätta Fidei-Commist eller andra sadane afhandiingar, hwarmedelst en dödlig wakelse tillegnar sig den största deöpokifcka rättighet, nämligen att göra förordnanden för efterkommande i ewärdeliga tider. Twärt om ar min öfwertygelse den, att alla FideiCommist inrättningar äro cili icke något nyttigt tjenande, utan aliid skadelige, om icke i annat, åtminstone i det afseende att de hindra idoghet, flir och Landtbrukets förkofran, samt grundlägga spur och oenighet emellan Syskon, hwilke efter naturens lag anse sig berättigade till lika ömhet af Föräldrar och icke hafwa gjort sig stchldige till den härda dom, att fram» 1724 Den 27 November framsläpa sitt lif i mer och mindre armod, under det blott den cna af dem har tillfälle, att lefwa i wällust och öswerflöd. — Billigt är wäl del, att den som sjelf lagligt förwärfwat egendom, mä förordna, hwilken samma egendom efter desi död tillfalla bör, eller huruledes den mä da skiftas, emedan ej allid sanikel,ga arfwingar och anförwandler fäkt lika niliskr ädraza och killwruna sig ömhet; — Men aldrig kan det förenas med b llighet och rät,wisa eller Samy-utets mös, akt en individ» uphäfwer sig pä wiste fäkt till »tifrare af lag för kommande slägte!' j fjermare leder, utan akt kunna bedöma följderna deraf, eller förutse framdeles inträffande stiften i det allmänna.
Finnas flere vatten-verk, som uppdämning vålla, skall värdet af dem alla, eller af deras försämring tagas i beräkning mot värdet af jorden eller dess förbättring, efter hvad nu stadgadt är. §• 3- Jordegare, som i de fall §. 2 utsätter, sin rätt begagna vill, vare skyldig, att till egare af vatten-verk fullt gälda den förlust, denna lider, Förslag. 3fi9 under det verket ej drifvas kan, om det skall ändras eller flyttas, eller vattenledning göras, så ock värdet af den del i vatten—verket , som för framtiden borrtgår, med förhöjningi af hälften derutöfver, om verket försämras. Åslundar vatten-verks-egaren, att om verkets ändring eller flyttning, eller om vattenledningen sjelf bestyra, bör Jord-egaren vidkännas kostnaden, efter som den maten varder. Men vill vattenverks-egaren icke deruti ingå, vare Jord-egaren pligtig,.att ändringen, flyttningen eller vattenledningen verkställa. ICommer vatten-verk att alldeles utrifvas, skall Jord-egaren betala fulla värdet jemte hälften dertill, samt sjelf om rifningen besörja* Vare dock i alla fall, der vatten-verk tillhör något Boställe, ersättningen be: stämd endast till motsvarighet af värdet. §. 4. Då vatten-verk ändras elier flyttes, eller vattenledning göres, såsom i §. 2 sägs, och egaren helre vill liela verket afstå, än taga den ersättning, hvartill hän berättigad ar, vare Jordegaren skyldig, att verket, efter den i §. 3 stadgade beräkningsgrund, samt dess Inventarier och hvad dertill i öfrigt hörer, efter fulla värdet, losa. Finnes med sådant vatten-verk jord förenad, derå serskild åbo ej är besutten; då skall jemväl samma jord, efter förstnämnde grund, inlösas. Lag samma vare, der jord finnes till vattenverk, sorn alldeles utrifves, derest egaren ej vill den jord behålla. 39° JFörsIag. Godtgörande! af hvad, enligt denna och 3 ('.
Ad:s yttrande-rätt, tror jag mig vara pligtig att till den siste värde talaren directe ställa den begäran, att hon ville inse sitt eget bästa vara att afstå från vidare försök att uppkalla R. o. Ad:s ovilja — om jag så får säga — genom flera yrkanden, i afseende på denna motion, hvilken i Utsk. icke skulle hafva annan påföljd, än att densamma, såsom omotiverad och orimlig, förkastades; och derpå skulle motionären icke hafva vunnit utan snarare förlorat Jag skulle derföre vilja tillstyrka motionären att befria R. o. Ad. från vidare debatt i denna fråga. Ganska manga yltrade härtill sitt bifall. Hr Munck af Rosenschöld: Då jag finnér att menin - 552 Den 28 Mirs f. m. garne inom detta Stånd varit så enhälligt emot mitt förslag, att Ständerne måtte ingå lill K. M. med lind. anhållan det K. M. ville af gunst och nåd frigifva Assessor Crusenstolpe; så vill jag anse mig pligtig att återtaga samma motion, under anhållan att i prot. blir infördt, att R. o. Ad. vägrat remiss deraf. Hr Hjerta, Lars: Jag ber om ursägt att jag tager till ordet, oansedt jag icke varit tillstädes från början af discussionen; men den vändning öfvei läggningen tagit, synes mig så vidunderlig, att det vore särdeles märkvärdigt, om det kunde passera, utan att någon ledamot dervid gjorde påminnelse. Efter den förändring Hr Munck af Rosenschölds, från början utan tvifvel mindre lagenliga, motion erhållit, genom den amendement Hr Rosenqvist gifvit deråt, kan jag icke finna något olagligt i motionen. 4^§:nRiksd.- Ordn. bestämmer hvilka föredragningsämnen äro. Deribland namnes: motioner, gjorda i plena af någon vid liksdagen närvar. Ståndets ledamot.
Och på marken mellan träden ligga massor af dyrbara kungsfikon och ludna persikor bäddade på affallna rosenblad. En afton sitter Falco ensam i stenbrottet. Falco håller på att binda en krans, och han har framför sig en massa blommor. Bindgarn har han tjockt som rep, han håller foten på nystanet, för att det ej skall rulla ifrån honom. Han har glasögon på sig, men de glida alltjämt för långt ned på den buktiga näsan. Falco svär styggt, ty hans händer äro styfva af valkar, som de fått genom att ständigt sköta bössan, och kunna ej lätt handskas med blommor. Fingrarna knipa om dem så hårda som järntänger. Falco svär öfver att liljor och anemoner falla i små smulor, endast han ser på dem. Falco sitter i sina skinnbyxor och i den långa, knäppta rocken, så inmurad i blommor som ett helgon på festdagen. Biagio och systersonen Passafiore hafva samlat dem åt honom. De hafva staplat upp framför honom ett helt Etna af stenbrottets praktblomster. Falco kan välja mellan liljor och cactusblommor och rosor och pelargonier. Och han ryter åt blommorna, att han skall trampa dem till stoft under skinnsandalerna, om de ej foga sig efter hans vilja. Aldrig förr har Falco Falcone haft att göra med blommor. Så länge han lefvat, har han ej bundit en bukett åt en flicka eller brutit en ros för att sätta i sitt knapphål. Han har icke en gång lagt en krans på sin mors graf. Därför äro också de späda blommorna upproriska mot honom. I håret och i hatten insnärja sig blomrefvor, och blomblad hafva fastnat i hans borstiga skägg. Han skakar våldsamt på hufvudet, och ärret i kinden glöder eldrödt, så som det brukade göra i forna dagar, då han kämpade med karabiniererna. Dock växer kransen, och tjock som en trädstam slingrar den omkring Falcos fötter och ben. Falco svär öfver den, som vore den järnbojan, hvilken en gång släpade mellan hans fotleder.
N:o 99 återremitterades, visserligen åtskillige ledamöter yrkade, att målet äfven skulle till Stats - 35o Den 14 October e. m. Utsk. remitteras, men att återremissen likväl helt enkelt skedde till Ekon.Utskottet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, det remissen endast kunde gå till det Utsk., till hvilket det mål, hvarom den handlade, blifvit remitteradt. Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga Stånden, nemi. från PresteSt. af den 26 och 3o Sept. samt 3, 7 och 10 dennes, från BorgareSt. af den 3o Sept. samt 3, 7 och 10 dennes, samt från BondeSt. af den 3o Sept, samt 3 och 7 dennes. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 till 11 om aftonen, In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe„ Lördagen den 17 October i84o. Plenum kl. 9 f. m. Justerades i5 prot.utdr. för den 14 dennes e. m. Öppnades Hrr Electorers lista lill val af en ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. efter N:o 1768. Hr Schmidterlöw, fullm. Hr Ribbing, Arvid; och befanns dertill hafva blifvit utsedd : N:o 2246. Hr von Stahl, Emil. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot att inträda i StatsUtsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 921. Hr Cedercrantz, fullm. Hr Tersmeden, Carl Reinh.; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o io33. Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., efter lottning med N:o igög. Hr von Kraemer, fullm. Hr Ribbing, Bengt. Hr Odencrantz, Gustaf, hade inlemnat följande: Sedan H. R. o.
Jag undrar visst icke på att förslaget fran den sidan göres, men jag förmodar att det icke antages sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat, att frågan skulle i ett sammanhang afgöras, nemi. å ena sidan Frih. Palmstjernas förslag och ä den andra Frill. Tersmedens, förknippadt med BorgareSt;s prot.-utdr. Jag hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, vid sitt yttrande förhlifver, hvarigenom möjlighet npstår att bringa frågan lill slut i dag. Skulle åter den mening segra, att bordläggning af Frih. Tersmedens motion ägde rum, så komme vi derhän, att Representalions-förslaget måste företagas örn Lördag, emedan frågan då skulle för 3:dje gången föredragas, och nödvändigt måste afgöras. Fä delta sätt nödgas vi företaga målet tidigare, än både Presteoch RondeStm, samt förr än jag önskar. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag befarar, att den långvariga diskussionen i någon’ mån aflägsnat sig från sitt egentliga föremål och skulle, vid denna långt framskridna timma anse önsk ligl, alt den blefve återförd inom sina gränsor. Jag tror rätta föremålet för diskussionen vara den ordning, i hvilken de begge frågorna, som vid början af detta plenum väcktes, den ena af Fullm. för Grefliga ätten Hård och den andra af jFrih. Tersmeden, skola af K. o. Ad. afgöras, och följaktligen blifva af Hr Frih. och Landtm, föredragne. För min del måste jag yrka, att föredragningen må ske i chronologisk ordning, d. v. s., att det förslag, som först biet väckt, först föredrages och afgöres, hvarefter den sednare väckta frågan må i vanlig ordning, på sätt Riksd.Ordn. stadgar, till föredragning förekomma. I afseende å det beslut, som enl. min ön skan kunde häraf blifva en påföljd, får jag förena mig med Hr Lefrén, och föreslår således att R. och Ad. måtte fatta det samma, som blifvit fattadt i Högv. PresteSt. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Dalman:
2G:te punkten, ang:dt anslag för ordnande vid Universiteten af undervisningen i Ny-Europeisk Lingvistik, Modern Litteratur och Estetik, samt löneförhöjning för Språklärarne vid Upsala Universitet Då härvid först förekom Utskis hemställan angide berörde profession, anförde: H. Exc. Hr Gr. Sparre: Vördsamt anhåller jag, att R. o. Ad:n äfven här måtte bifalla Utskis förslag i fråga om inrättande af en ny profession i Ny-Europeisk Lingvistik, Modern Litteratur och Estetik, och att lönen bestämmes till 4,500 Rdr, med vanlig fördelning emellan lön och lönetillökning. Då nu redan i Upsala tinnes en profession i Estetik, och i Lund en uti Modern Lingvistik, anhåller jag att, till undvikande af tvetydigheten, de uti tabellen N:o 5 vid Utskis Betänk förekommande benämningar måtte jemkas i enlighet med K. M:s Propos. i ämnet, emedan i annat fäll K. M. kan komma i förlägenhet vid tillsättandet af dessa tjenste!', hvarföre mig synes lämpligare, att ordalagen i K. M:s Propos. komma att bibehållas, så att det skulle heta: »för ordnande vid Universiteterne af undervisningen i Ny-Europeisk Lingvistik, Modern Litteratur och Estetik beviljas ifrågav:de anslag.» Hr Printzensköld: Jag ber den siste talaren om ursägt. att jag upträder i motsatt syfte med honom. Jag anser nemligen tjenster icke böra inrättas med mindre än man gjort sig full reda för ändamålet med desamma. Här har Kansleren för de båda Akademierne medgifvit, att man icke så noga vet hvad den nya Professorn skall hafva att göra. Man har sagt, att han skall sysselsättas med den nyare Europeiska Lingvistiken. Denna term är ny åtminstone för mig, ty med lingvistik har man hittills förstått de gamla språken, Således är benämningen ganska sväfvande. Vill man likväl antaga, att den Moderna Lingvistiken omfattar de moderna språken, så veta vi, att vid båda universiteten redan finnas särskilda lärostolar för de sednare, hvarigenom dessa kunskapsämnen icke i brist af lärare böra ligga nere.
Ekplanteringar hafva under de senare åren blifvit verkställda å Strömsholms stuteris och kungsladugårds ägor, å Köpings djurgård, Köpings stads utmark, och å några högst få enskilda personers ägor. Särskildt förtjena att nämnas följande af Magistraten i Köping angående planteringarna utanför staden lemnade uppgifter, så lydande: »Sedan Kongl. Maj:t genom nådigt beslut den 20 Augusti 1858 fastställt denne stads Magistrats och Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sammanstämmande utslag, att, till befordrande af skogsåterväxt å de så kallade stadseller galgbergen, sydost från och helt nära Köpings stad, all kreatursbetning derstädes skall tills vidare vara förbjuden, så har denna betydliga mark, innehållande omkring 195 tunnland, blifvit behandlad med all den omsorg, som den kala och fula bergssträckan erfordrade, för att i en ej aflägsen framtid, klädd med löfoch barrträd, erbjuda utsigten af en mot den bördiga slätten och nedanom liggande ekparker svarande bakgrund. Frikostiga enskilda bidrag jemte årliga tillskott från kommunen hafva gjort det möjligt, att ifrågavarande plantering under nitisk tillsyn och kraftigt bedrifvande fortskridit långt öfver allas förväntning. Redan på hösten 1858 blefvo utåt hela vestra sluttningen, der jordmånen är mera lerhaltig, omkring 20,000 ekollon utplanterade, hvarjemte icke allenast flere tunnor frön af lärkträd, björk, lönn och andra trädslag, blefvo å de högre, sterilare trakterna utsådda, utan också omkring 500 telningar utplanterades; — hvarefter ungefärligen 150,000 plantor af för det mesta lärkoch andra barrträd samt något björk å denna mark blifvit utsatte.
Rdr, Artilleri-verkstäderna och de arbeten, sorn derstädes utföras, vunnit en mångfaldig och högst betydlig, nödig utvidgning, samt till följd häraf hos den person, hvilkens åliggande det vore att dessa arbeten närmast tillse, ordna och leda, fordrades sådana kunskaper och insigter, att med nuvarande lön någon fullt lämplig och för verkmästaregöromålens ordentliga skötande skicklig per son icke kunde erhållas, helst de vilkor, enskilde verkstadsegare numera beviljade sina verkstadsföreståndare, vida öfverstege detta lönbelopp; har General-Fälttyg mästaren i underdånighet föreslagit, att, på det en fullt skicklig och lämplig person alltid må för denna, allt mer och mer vigtiga och maktpåliggande befatt ning vara alt påräkna, den ifrågavarande verkmästarelönen varder med nästa statsregleringsperiods början förhöjd till det belopp, som i allmänhet motsvarar hvad vid enskilda verkstäder i lönevilkor beviljas verkstadsföreståndare, med hvilken befattning verkmästarens vid artilleri-verkstäderna närmast vore att förlikna, eller 3,000 rdr om året Då för ifrågavarande arbetens utförande det är af största vigt att hafva anställd en fullt skicklig verkmästare, samt då sådan icke kan erhållas, med mindre än att lönen någorlunda motsvarar hvad uti privata verkstäder bestås, tillstyrker jag i underdånighet, det Eders Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer äska, att aflöningen för Verkmästaren vid Svea Artilleri-regementes Tygstat malte höjas från 1000 till 3000 rdr, hvartill således erfordras ett anslag af 2000 rdr.
R:dr 42 skBanco, har, genom Åssessoren Lagerlöfs förfarande oell den honom ålagde ansvarsskyldighet samt lill följd deraf verkställde inbetalning af ytterligare 376 R:dr 34 sk Banco, Banken erhållit en eljest saknad godtgörelse, till belopp motsvarande hela dess capital-fordran och en del räntor. Å det lill Nils Nilsson ulgifne Odfings-lån tillkom Banken urprungligen allenast två procents ränta, hvaraf föl jer, att, då Assessoren L gerlof blifvit tillförbunden alt å lånebeloppet till Banken erlägga 6 procents ränta, efter Bancomelhod beräknad, från dea 20 Juni 1829, eller redan den dag, då lagsökningen mol gäldenären först vidlogs, Banken genom denna högre ränteberäkning skulle beredas en större inkomst å ifrågavarande Odlings-lånefordran, än för samma medel ursprungligen afsells. Vid sådant förhållande och fastän Bankens rättighet att al berörde fördel sig begagna är grundad på laga kraflvunnet domslut, och således icke kunnat i någon mon af Bankens förvaltande myndigheter eflergifvas, anser likväl Utskottet ett strängt utkräfvande af en sådan Banken tillvunnen förmon, på en enskild persons bekostnad, icke öfverensstämma med de åsigter, som blifvit följde i andre frågor mot Bankens gäldenärer; och får Utskottet alltså hos Rikets Högloft. Ständer hemställa, att, enär Kronofogden Assessoren Lagerlöf, i följd af Kongl. Svea Ilof-Rälls ofvanberörde Utslag, nu mera erlagt 376 R:dr 34 sk. och således, inberäknadt de 268 R:dr 42 sk., 4 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 146. hvilka af gäldenärens tillgångar influtit för Nils Nilssons i Barrud Odlings-låneskuld, 633 R:dr 16 sk., till Banken ingått tillsammans 6^5 R:dr 28 sk., allt Banco, Assessoren Lagerlöf måtte befrias från den honom genom nämnde Utslag ålagde betalnings-skyldighet, för så vidt den icke redan blifvit fullgjord.
Hvad åter angår de olyckor, som skulle upkomma af de sekt-bildningar, och de många irrläror, som befaras blifva en följd af en större disctissions-lrihet, så får jag anmärka, att med tal-friheten förhåller det sig aldeles, som med tryckfriheten; att likasom den enda verkliga garanti emot missbruket af tryckfriheten ligger uti goda skrifter, äfvenså är den enda motvigt mot det onda talets verkningar, att söka i det goda talets. Man tyckes tro, att Prof. Brings förslag skulle innehålla en panacé emot allt tidens onda i religiöst afseende. Jag tror det icke, utan jag anser deremot, alt det enda botemedel emot detta onda, består uti den nakna sanningens makt, alt motstå villfarelsen, hvaremot sjelfva sanningen, klädd i polisdrägt, mera retar än försonar. En annan talare, Frih. Stjernstedt, har yttrat något, som är serdeles märkligt, enär det tyckes antyda, icke allenast den värde talarens egen mening, ulan äfven grundtanken hos alla dem, som hylla samma åsigter. Han har sagt, att Bibeln visserligen borde vara tillåten att läsas, men icke att förklaras. Jag hemställer till den värde talaren, huruvida icke all slags läsning innebär ett förklarande, ett redogörande, åtminstone inom det läsande subjektet — vidare, enär ingen lärer kunna förmenas, att öfver en verldslig bok inhämta andras mening, om ej detsamma med än större skäl bör gälla i fråga om en bok, hvilken för hela hans inre lif är af så hög vigt, som Bibeln? Jag hemställer, om icke med sådana farhågor för ali slags förklaring, det ej vore aldra bäst, att äfven aflysa sjelfva läsningen? Uti Gr. Sparres yttrande emot Prof. Brings förslag, anhåller jag, att fä till alla delar instämma. Del är någonting verkligt betecknande för delta förslag, att alla de, som understödt detsamma, Den 21 Juni f. m. 365 tillika synas anse Konveulikel-plakatet, sorn en ganska god och lämplig lag. Fn enda anmärkn. tillåter jag mig alt göra emot en del af Gr.