Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
19 styrkande vara förhindrad att ansökningen bifalla, derest sådant skulle pröfvas skäligt. — Om åter, såsom någon gäng blifvit ifrågasatt, det skulle inträffa att besluten i omförmälde hänseende föranleddes af godtyckliga åsigter egde den, som förmenade sig hafva befogenhet till klagan, i föreskrifven ordning anföra besvär öfver det meddelade beslutet och dervid förete de skäl, som kunde vara på hans rätt inverkande. — Vid sådant förhållande anser Utskottet någon ändring af berörde föreskrift icke vara af omständigheterna påkallad; hvadan hemställes att detta förslag ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Mars 1860. Reservationer: Af Herr Selggren: deremot att Utskottet ej velat tillstyrka det rättighet måtte lemnäs åt Handlande på landet att, i likhet med dem i städerna, få försälja alla inhemska och till införsel lofliga varor. Af Riksdags-fullmägtigen Jöns Persson från Blekinge län: emot samtlige Utskottets hemställanden i ämnet, med undantag af det om att salubod å landet må få anläggas på minst en mils afstånd från stad eller köping. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Mais 1860, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut rörande Betänkandet N:o 19. Förenämnda Betänkande har, enligt Utskottet tillhandakomne Protokolls-utdrag, blifvit af Ilöglolliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, af Högvördiga Preste-Ståndet afslaget, samt af Vällofliga Borgare-Ståndet bifallet med uteslutande utur Utskottets hemställan af orden »uppdraget och»; i anledning af hvilka skiljaktiga beslut Utskottet, då den olikhet, som emellan Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut, å ena sidan, och Borgare-Ståndets, å den andra, förefinnes, 20 Allm.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial af Riksdags - Fullmägtigen för Nora och Lindes Bergslager, Pehr Pehrsson i Gammelhyttan, med hvilken Riksdagsmännen Pehr Jansson från Vesterbergslagen af Stora Kopparbergs Län, Eric Pehrsson från Philipstads Bergslag i Carlstads Län och Olof Larsson från Carlskoga och Lekebergs Härader i Örebro Län, med 72 Ben s Juli. fhed flera Fullmägtige från BersTagerna sig förenat, har blifvit anfördt, att då vid 1809 och 3810 årens Biksdag den af Bergsmans - Ståndet förut innehafde uteslutande rättighet att köpa Bergsmanshemman blifvit utsträckt jemväl till andra personer utom samma Stand; och Bruksidkare samt Borgarne i de till Bergslagerna angränsande Städer således inköpa en stor del af sådana hemman, hvilkas koltillgångar och skogar användas dels till hammarsmide och dels till vedbrand i Städerna, hvarigenom Hyttorna kom.me att sammanflyttas , blåsningen förminskas, och Kronan att förlora en betydlig del af dess Tionde • Tackjern , så finge Pehr Pehrsson anhålla om vidtagande af den .författning, att hvar och en, som inköper Bergsmanshemman, i afsigt att skogen till annat, än Tackjerns-tillverkning , begagna, borde förpliktas att antingen, i Bergs-Domhafvandens närvaro öfverenskomma med Hytte-Interessenterna om någon värmning i ersättning till Hyttelaget för hvarje stig kol eller stafrum ved, som från Hyttan bortföres, eller ock, vid högre vite än förut är stadgadt, samt till och med vid egendomens förlust, förbjudas att skogen afyttra , eller annorlunda, än på rätt Bergsmansvis, använda.
Enär, såsom Riks-arkivarien hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, det vid nästlidne riksdag för fortsatt utarbetande af det s. k. riks-registraturet för 8 Stals-Ulskoltets Utlåtande M 123 (Fortsättning). innevarande statsreglerings-period beviljade årliga anslag å 3000 R:dr på långt när icke försloge till bestridande af kostnaderna för utskrifning af den högst betydliga massa registratur, som ännu uti de särskilda afdelningarne af Kongl. Majlis Kansli för en mängd år tillbaka endast i koncept förvarades, har Kongl. Majit, i enlighet med Riks-arkivariens tillika gjorda underdåniga hemställan, föreslagit Rikets Ständer, att för fortsättande af nämnde registratur utskrifning bevilja enahanda anslag, som vid förra riksdagen anvisades, eller 3,000 R:dr årligen, att utgå under den tid nästa statsreglering kommer att omfatta. Enligt de upplysningar Utskottet från vederbörande Stats-expeditioner erhållit, har ifrågavarande arbete numera sä fortskridit, att utskrifvet registratur finnes alt tillgå: för Ecklesiastik-departementet för tiden från och med år 1849 till och med år 1856; för Civii-departementet från November 1823 till och med Juni år 1835; för Finans-departementet från medlet af år 1809 till och med år 1842; för Landtförsvars-departementet från och med år 1812 till och med år 1818 samt för Sjöförsvars-departementet från och med November 1824 till och med Juni 1825; och hafva sedan 1847—48 års riksdag, då detta anslag först beviljades, tillsammans 177 band registratur blifvit utskrifna och till Riks arkivet aflemnade. Med afseende å den synnerliga vigten deraf, att det felande riks-registraturets utskrifning varder, så snart omständigheterna medgifva, bragt till fullbordan, finnér Utskottet angeläget, att det begärda anslaget äfven för nästa statsreglerings-period beviljas; men då Rikets sednast församlade Ständer hos Kongl.
Fincke hade, efter långvarig svaghet, ändtligen tillfrisknat från sina blessyrer och sedan blifvit af Stålarm sänd med bud till konungen, för att förfråga sig om hvad hjelp finnarne hade att påräkna, och skulle der qvarstadna för att se till, att det utlofvade manskapet verkligen skulle utrustas och så snart som möjligt aftåga. Sigismund hade emottagit Johan Fleming med all den utmärkelse, han var skyldig Klas Flemings son. Firad och omtyckt, hade den unge, ridderlige Johan Fleming, som Konungens kammarherre, i kretsen af hofvets förnämsta och dess skönaste tärnor, framlefvat en tid af glans. Han hade åtföljt sin konung på det misslyckade tåget till Sverige, der Sigismund för alltid tappade sin krona. Johan hade hoppats, att der återfinna sin mor och sina systrar, men då konungen vände om utan att hafva hunnit Stockholm, blef detta honom en omöjlighet. Äfven Stålarm, som lyckats befria sin egen fru och många andra af de finska fruarna, hade icke kunnat få göra samma tjenst åt fru Ebba, som jemte sina döttrar var förd åt en annan trakt. Johan Fleming visste, att hans mor och systrar hade svårt att förse sig med sina behofver. Från godsen i Finland erhöllo de icke något. Dessa hade blifvit konfiskerade och af hertigen gifna åt andra ägare; och ehuruväl äfven de nu icke kunnat taga godsen i besittning, sedan landet åter var i Stålarms våld, så var dock ingen ordning och reda med dem. Hvad unge herr Johan erhöll från honom enskildt tillhörande gods, var äfven ganska ringa. Johan hade derföre begärt tillstånd att få resa till Finland, för att ordna och efterse egendomarne och ställa så, att hans mor och systrar skulle få något till sitt uppehälle. Äfven Qvidja, Johans arfvegods, hade hertigen skänkt åt en af sina anhängare, som var gift med Klas Flemings en brorsdotter; men sedan hertigen lemnat Finland och hans befallningar icke der mera aktades, förvaltades det för Johans räkning, af samme fogde som förut.
239, » » 1, 1854 192, » » 1, 1855 .. 192, » » 1, helst gerningsmännen icke alltid tillhöra det samhälle, der de slutligen blifva sakfällde, och många orsaker till brottmålslistans storlek inom detta Län förefinnas, i hvilka den egentliga befolkningen icke har del, såsom rymningar, från båtsmansoch marin-korpserne afskedadt och kasseradt manskaps vistande i Carlskrona jemte derstädes förlagde krono-arbetskompani tillika med de å fästningsfängelset intagne lifstidsfångar, bland hvilka rymningar någon gång äfven förekomma. Allt detta oaktadt, är det dock allmänt kändt, att fylleriet och med detsamma brottens antal märkbart förminskats, synnerligen under år 1855, otvifvelaktigt en följd af den förändrade lagstiftningen angående bränvin, samt deraf föranledda prisstegringen på denna vara. Och vågar jag hoppas, att Blekingsbon, hvilkens karakter man påstår vara sjelfständig, beslutsam, liflig, tjenstaktig och gästfri, men derjemte häftig, våldsam, hämndgirig och böjd för tvister och rättegångar, — egenskaper som förhöjas af ruset — skall, i den mån omåttligt bruk af starka drycker upphör, alltmer göra sig förtjent af ett blidare omdöme i afseende på sitt moraliska värde än man någon gång tillförene hört. Ett glädjande tecken i detta hänseende är, att de häktades antal under de sista fem åren betydligt förminskats. § 3. Käringarne. Jordbruket har fortfarande stigit både genom odling af stenbunden ängsmark, kärr och andra sidländta marker och genom ett förbättradt brukningssätt.
Departement, ulan att detsammas underhåll finge betunga Svenska Statsverket, innehåller, bland annat, att Kongl. Maj‘t ville låta vid hvarje Riksdag komma till Rikets Ständers kunskap hvad i denna del af Styrelsen sig tilldragit, hvad fördel för Moderlandet deraf vunnits, och i hvad mon överskjutande intrader kunnat till allmänt nyttiga anstalter inom Riket användas. Utskottet, som inhemtat, att Berättelse härom lärer vara att vid innevarande Riksdag förvänta, har trott sig böra innehålla med dess yttrande i ofvanberörde ersättningsfråga, intilldess samma Berättelse kommit till dess kännedom. §. 65. I anledning af hvad Revisorerne anmält och erinrat, rörande tillökning i Lifgardes-Regementenas aflöning, får Utskottet anmäla, att samma ämne blifvit till behörig handläggning befordradt. §. 66. Revisorernes tillkännagivande rörande Krigsfondens utestående fordringar i Norrige, samt Landshöfdingen af Wingårds betalnings-skyldigliet för af f. d. Lands-Secreteraren Kleman förskingrade medel, jemte Kongl. Stats-Contorets uti dessa frågor afgifne yttranden skola af Utskottet behandlas vid revisionen af 1831 års räkenskaper, då närmare utredas kan hvad af ifrågavarande medel influtit, samt resultatet af de åtgärder, som i afseende å indrifningen af de då återstående medlen blifvit vidtagne. §. 67. (Pag. 37.) Vidkommande frågan om försäljning af Kronan tillhörige krigsskepp och redogörelsen för derföre influtne medel, så hafva Revisorerne inberättat: alt, i följd af derom erhållen föreskrift, Kongl. Stals-Contorels Siats-Vtskoltels Utlåtande N.o 22. 39 Advocat-Fiscal, under den a3 April i83o, till Justitiae-Cancellers-Embetet aflemnat alla till samma fråga hörande handlingar.
För de till gator och öppna platser utlaggde tomter, utgörande 6<)\, bär i sammanhang härmed annan jord blifvit inköpt och fördelad till nya tomter samt lefnad i ersättning; Varande af dessa nya Tomter i Södra ny-anlaggde Stadsdelen flere redan bebyggde. — Det svara lidande 1827 års olycka förorsakat, — och hvars följder ännu länge skola kännås, har sålunda, genom Stadens återuppbyggande efter förbättrad plan, med ovanligt breda afskäringsgator emellan Qvarteren, föranledt till Stadens förskönande och medfört den fördel’, att betydligare eldskador synas böra kunna i framtiden förekommas. d). Ulricehamn. Ilar vackert läge vid sjön Åsunden, ej långt från stället hvarest den gamla Staden Bogesund varit belägen. I anseende till donationens uråldrighet, saknas all upplysning örn hemmantalet på den jord, Staden nu innehar; Varande den dock i sednare tider ansedd svara emot 5 Mantal; Och utgöres den af 64 Tunneland 14 Kappeland öppen åkerjord, 4i° Tunneland 8 Kappeland Ängsmark och 1,115 Tunneland 8 Kappeland Skogsoch Betesmark. Lika med Borås, idkar Ulrictehamn en vidsträckt Reseoch Gårdfarihandel, som äfven utgör egenteliga grunden för Stadens bestånd, i öfrigt beroende af vanlig Sladsmanna-handel samt Fabriker och handtverkeri’, jemte något jordbruk. Inom Staden tillverkas med utmärkt färdighet en mängd husvalla der , hvilka, jemte dervarande Bomullsoch Ylle-fabrikers tillverkningar samt på Landet serskilt uppköpte betydliga partier inhemska varor af dylik beskaffenhet, vinna afsättning genom Reseocli Gårdfari-handeln. Stadens Öfrige handel är mindre betydlig oell handlverks-rörelsen ringa, samt jordbruket, som annars med omsorg skötes, ej eller af serdeles mycken betydenhet.
Proposrn i nu förevarande ämne bilagdt, blifvit såsom särdeles verkande bevekelsegrund för det äskade anslaget åberopad Lagberedningens underd. skrifvelse den 28 Okt. 1850, deruti, bland annat, följande märkeliga ord förekomma: »En tidning, som skall köpas, kan omöjligen bär i landet blifva så spridd, att den läses af mera än en ganska ringa del af landets befolkning. Hvad den innehåller, får således icke, med något sken af sanning, sägas hafva kommit till den stora allmänhetens kännedom.» För så vidt detta yttrande angår Lagberedningen, föranleder det till endast (len reflexion, att äfven den i öfrigt aktningsvärdaste korporation kan understundom i de abstrakta theoriernas rymder förirra sig ända derhän, att den går blind genom den tid och den verld, hvari den dock bordt lefva och verka med oförvillad och oförvirrad praktisk blick. För så vidt åter yttrandet rörer den ännu högre myndighet, som detsamma åberopat, må med ej blott sken, utan äfven verklighet af sanning sägas, att denna myndighet härvid uttalat lika litet sanningskärlekens röst, som tacksamhetens. Må i detta afseende fakta tala! En tidning, som visserligen med begärlighet köpes och derföre blifvit här i landet så spridd, att dess prenumerantantal är vida större än hufvudstadens båda största dagliga tidningars tillsammanlagda, har med lif och själ hängifvit sig åt Regerms sak såsom dess trognaste bundsförvandt. Man är så mycket mindre berättigad antaga, att detta lyckliga förhållande har sin grund i annat, än den innerligaste öfvertygelse, sedan man haft tillfälle bemärka att, ehuru fordom mellan denna Reger, och denna tidning förefanns en stor meningsskiljaktighet i en af samhällets vigtigaste lifsfrågor, tidningen likväl omsider tog till godo de skäl, Reger:n med landsfaderlig omsorg framlade, och derefter med denna, i fast förbund och enig vilja, gick hand i hand mot det mål, som var egnadt att bereda dét gemensamma fäderneslandets sanna väl och bästa.
Då Gäldenär sökt att sin egendom afträda, hålle han sig inom sitt hus, intilldess första Dom i saken utgifven är, och ege ej rättighet att derutom vistas vid andra tillf (Ulen, än då han å helgedag bivista/' Gudstjenst, eller af Rätten eller ock af Gode Män eller Syssloman, till upplys/ungars meddelande, kal ■ lad varder. Medgifva Borgenärerne , sedan skriftvexlingen vid första Domstol slutad är, att Gäldenär en må vid andra tillfällen, än nu sagdt är, utom sitt hus vistas, vare det lillåitet, der Domaren prof var, att det ske må. Dock ege han ej att utom den Stad, eller det Härad, der han sitt hemvist häfver, sig begifva , innan första Domen utfärdad blif vit, vid äf ventyr, som i 3 §. sägs. 4 Gap. 9 §. Då, i afseende på denna §, ofta uppstått skiljaktiga meningar, angående tiden för fortfarandet af den Gäldenär medgifna underhållsförmon af Boet för sig, hustru och harn, den någre ansett höra upphöra med Proclama-dagen, andre med den dag, då första Domen i Gon - 14 Exp. Vtsk. Försl, till und. Skrif v. N:o 316. cursen faller, oell andre åter ej förr, än slutlig laga kraftvunnen Dom i målet blifvit meddelad; så hafva R. St., sorn funnit ifrågavarande underhållsförmon, hvad liden vidkommer, höra motsvara Gäldenärs ofvan omförmälde förpligtelse, att hålla sig inom sitt hus, samt att, med vederbörligt beviljande af undantag derifrån, hör förenas det vilkor, att Gäldenärens rättighet till underhåll af det afträdda Boets tillgångar då upphörer, härmed velat i underdånighet framställa följande förslag till §:s förändrade redaction; Gäldenär njute, till dess f orsta
Det är icke utan tvekan som jag up t, räder, då jag börjar med att tillkännagifva att äfven jag kommer att upläsa ett förslag, som vid jemförelse med de här förut upliista saknar allt företräde, ora icke möjligen det att det är skrifvet på ett ark, då deremot de andra äro skrifna på tre eller fyra. Men vid det förhållande, att jag, under mitt yttrande på Riddarhuset den 17:de dennes, nämnde att jag skulle komma att nagelfara med Exp. Utsk:ts Skrifvelselörslag, har jag, roed föranledande derafatt några ledamöter af Huset anmodat mig att afgifva ett förslag i detla hänseende, velat gå deras önskningar till mötes, och är det detta förslag, som jag nu tager mig friheten att för R. o. Ad. upläsa. Det af Gr. Soarre härefter uplästa förslag hade följande lydelse: S. A. K. Sedan genom den år 1814 grundade föreningen emellan den Skandinaviska halföns tvänne folk, dess ställning i det Europeiska Stats-Systemet blifvit bestämd, och, till följd af den åt dess yttre politik gifna fredliga riktning, tillfälle bernit att egna upmärksamheten ostörd åt ordnande af inre förhållanden, har ett närmare bestämmande af dessa, i hvad de äro för begge rikena gemensamma, visat sig allt mer nödvändigt. De politiska förvecklingar, som under sednasle tider inträffat i Europa, bland hvilka några temligen nära berört halfö», samt de af främmande makter dels i. dels utan sammanhang härmed framställda anspråk eller i dagen lagda önskningar hafva jemväl fästat R. Stms upmärksamhet på nödvändigheten af ett, såsom nämndt är, äfven dessutom i alla afseenden önskvärdt ordnande af de unionella förhållandena, på ett sätt, som betryggar de bägge rikenas politiska ställning. R.
Jemlikt Kongl. Stats-Kontorets i transumt bifogade skrifvelse den Bl December 1818, bör af motstående afgå: a) enligt Maj månads Kassa-inventarium för år 1812, till Ränteriet kontant återbetalda 3: 10. 8. b) „ Januari d:o för år 1815, d:o d:o 355: 8. 7. e) „ Februari d:o samma år, d:o d:o 66: 20. - 421: 39. 3. hvarjemte Kongl. Stats-Kontoret, under förenämnde dag, bifallit afskrifning af och meddelat anordning å återstående för åren 1811, 1812 och 1815 förskjutna durchtågs-utgifter 12,824: 10. 6. A 1813 och 1814 års durchmarch-kostnader, uppgående sammanlagda till 24,922 R:dr 14 sk. 9 rst, har väl Landt-Ränteriet orätt afskrifvit den af Kongl. Stats-Kontoret, den 30 Oktober 1820, meddelade ersättning, 6,418: 8. 8. för 1812 års krigs-rustningar, hvilken bordt från de till Kongl. Krigs-Kommittéen förskjutna medel afdragas; men då, enligt Kongl. Stats-Kontorets i bestyrkta afskrifter härlios bilagda bref och anordningar samt dess Kammarförvandtskontors utredning, synes, att Ränteriet dessutom blifvit för sistnämnde förskotter till fullo liqvideradt, afföras här 6,418 8. 8. 1. har, på sätt nyssnämnde bilagor utvisa, afskrifning blifvit, jemte andra medel, under den 15 December 1823 och 14 September 1825, af Kongl. Stats-Kontoret beviljad och annordningar under samma dagar derom utfärdade Summa B:ko R:dr Banko. 13,249 24, 922 14 9 38,1711161 6 Departementets Provins-Räkenskaps-kontor den 22 Februari 1848.
Men man hör härvid noga skilja, om de anföra något om dagens väderlek såsom vore det deras upptäckt, eller blott omtala det såsom en nyhet för dagen; ty 99 gånger bland hundrade säga de i detta afseende intet annat, än hvad de förut någonstädes hört berättas. Helt och hållet kan man likväl icke fritaga en kavaljer från begäret att lysa, om han alltför mycket brådskar att lemna sin dam del af den intressanta nyheten, hvilken hon kanske sjelf skulle önskat meddela honom. Väntar han deremot och går han så långt i sjelfförsakelse, att han, då hennes tjusande läppar uttalat det intagande: «Vi ha ett rätt vackert väder i dag», utropar ett: kors! ack så intressant! eller något dylikt, så kan hon vara säker på, att hans frack innesluter en högtänkt och ädel själ. En sådan kavaljer måste säkert bli en uppmärksam och undergifven äkta man. För öfrigt inses utomordentligen lätt, att en kavaljers tal om den eller den supeen, om sednaste balen eller spektaklet, hör till samma kategori, som väderreflexionerna. Möjligen må en äkta kavaljer under pågående spektakel säga, att den eller den af de spelande är charmant, då han nyss förut hört personens spel handklappas, men aldrig bör han före nästföljande afton utlåta sig öfver pjesen, eller på en bal vid första françaisen klaga öfver värme; ty detta skulle bevisa egenkärlek och fallenhet för egna tycken. Vare långt ifrån oss att vilja beröfva balkonversationen dess mest pikanta och lifgifvande krydda, de ömsesidiga försäkringarne om den «förfärliga» hettan. Men att vilja gälla för dennas upptäckare och genast vid första dansen meddela sin sköna moitié denna upptäckt, vittnar om ett alltför stort begär att utmärka sig. Utbreder man sig deremot senare på qvällen öfver det rikhaltiga ämnet, så kan det alltid förutsättas, att både upptäckten och reflexionerna tillhöra någon annan serdeles snillrik person af sällskapet. Det synes också derföre blifvit god ton att först vid andra valsen eller tredje françaisen göra värme, qvalm, hetta till allmänna samtalsämnen.
Af Gastaf Johansson från Kronobergs län, om inskränkning af beväringsmanskapets vapenöfningar till endast ett är samt om nedsättning af den summa, hvarmed beväringsskyldig kan befria sig frän sådan exercis. Under hela den tid jag deltagit i de allmänna ärendenas behandling har, mig veterligen, intet Rikets Ständers beslut mottagits med så mycken och allmän missbelåtenhet, som det om beväringsmanskapets vapenöfning i tvänne år. Flera år hafva nu förflutit sedan delta beslut fattades och, af Kongl. Maj:t gillad!, kungjordes och ännu är missnöjet lika stort, om icke större, och säkert linnas icke många riksdagsmän inom Hedervärda Bonde-Ståndet, som icke af sina kommittenter erhållit uppmaningar att göra allt hvad göras kan, för att få påbudet om tvåårig vapenöfning återtaget. Fåfängt söker en riksdagsman urskulda sig dermed, att BondeStåndet är oskyldigt i frågan, enär stadgandet tillkommit genom de tre andra Ståndens beslut. Missnöjet i landet minskas icke, snarare ökas genom detta urskuldande. Ilet är al sådan anledning jag ännu en gång nödgas framdraga denna sak till Rikets Ständers pröfning och behjertande. Utan att tilltro mig afgörandet af hvarken huru mycket krigsfolk vårt land skulle behöfva, för alt uppträda med kraft emot våra grannar, i fall omständigheterna föranledde dem att anfalla vår sjelfständighet, eller huru lång och mångsidig öfning vårt lands manliga ungdom skulle behöfva för att kunna approberas såsom dugliga försvarare af denna sjelfständighet, vågar jag dock åtminstone hoppas, att med ett års öfning så mycken skicklighet i vapnens handtering skulle vinnas, att det ändå ytterligare nödvändiga skulle vid farans annalkande snart nog kunna inhemtas, helst det väl icke rimligen kan antagas, att, med våra dagars kommunikationsanstalter, ett krig skulle så plötsligt och oförutsedt komma öfver oss, att icke de fjorton dagar, som nu användas lill andra årets vapenöfning, kunde, innan krigsfacklan lågade, återstå för inhemtanue af det felande i vapnens handtering.
Tillstyrkandet bör snarare anses såsom ett uttryck af StatsUlsk:s önskan, ali ehuru Utsk. icke kunnat lemna en så fullständig utredning af ämnet, som erfordrades, ändamålet likväl måtte vinnas, och då R. o. Ad. tyckes vara ense derom, all ändamålet hör upnås, äfven om Statsverket derför skulle få vidkännas en större utgift, än den StatsUtsk. ansett sig böra föreslå, biträder jag gerna de föregående talarnes anhållan om återremiss, och skall i min mån söka bidraga, att saken får en med R. o. Ad:s åsigt öfverensstämmande utgång. Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarefter densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkntne återremitterades. Föredrogs ånyo, och företogs punktvis till afgörande, samt bifölls StatUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordel lagda Utlåt. JU 152, ang:de extra Stats-ahslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-Departrtels handläggning. Föredrogs ånyo, och företogs punktvis till afgörande, StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes pä bordet lagda Utlåt. JV° 158, ang:de ifrågaställJe extra Stats-anslag lill föremål, tillhörande Civil-Depart:tets handläggning. 1, 2, 3 och i punkterne. Biföllos. S:le punkten. Frih. Raab, Adam Christian: Vid behandlingen af de 4 första punkterna i delta Utlåt., har R. o. Ad. bifallit StatsUlsk:s framställningar om sådana anslag, som blifvit af K. M. begärda. Med nu föredragne punkt, komma vi in på ett annat fält, nemi. anslag, äskade af euskild motionär. Genomläsandet af delta Betänk, visar oss, huru olika StatsUtsk:s svar på dylika framställningar utfallit.