Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Müller, öfversättning med tillägg af G. Svederus.» Såsom inledning till en sådan granskning må ur 29 delen af Fryxells »Berättelser ur svenska historien» de händelser anföras, som närmast föregingo konungens död, hvilka det är nödvändigt att minnas, då man vill sätta sig till doms om hans dödssätt. I början af november 1718 började Karl den tolfte belägringen af Fredriksstens fästning vid Glommen. Den hade en besättning af 2000 man, men bakom Glommen stodo 13000 till dess undsättning. Fästningen angreps af svenskarne från norra sidan. Ett utanverk, Gyllenlöw, togs genom stormning den 27 november. Derefter uppkastades löpgrafvar mot fästningen, hvilka gingo i sneda riktningar. Första natten blefvo två af arbetarne skjutna från fästningen. Under natten till den 29 november blefvo af 200 arbetare 55 dels sårade, dels dödade. Natten till den 30 november upptogs en 210 steg lång löpgraf, paralell med fästningsvallarne. Bland 400 denna natt arbetande soldater sårades eller skötos blott 30, emedan dimman hindrade fienden att sikta. Den 30 november, som var en söndag, red konungen klockan 4 på eftermiddagen från lägret vid Tistedalen, följd af två i hans tjenst varande officerare, fransmännen Maigret och Sicre, för att bese belägringsarbetet, för hvilket Maigret var chef. I skymningen började 2 à 300 soldater att arbeta. Sedan Maigret anvisat soldaterna deras platser på fältet, der en hvar lade sig bakom sin risknippa eller skanskorg och började gräfva sig ned i jorden, återvände han till konungen, som klockan 8 på aftonen förtärde sin aftonmåltid i en löpgraf, belägen inom musköthåll från fästningen, från hvilken det sköts skarpt, så att många af de arbetande soldaterna stupade. Kommendanten på fästningen lät uthänga brinnande beckkransar och kasta lichtkulor, hvarigenom fältet upplystes. Dessutom gick månen omkring klockan 9 upp öfver horisonten.
A:o 54 gifver, i min tanka, icke heller någon anledning till att fatta före6 H. 3 iS D c n a Maj f. m. nämnde beslut. Jag ber om ursägt, att jag för 3:dje gången begärt ordet i denna fråga, då det icke är hufvudsakJigt beslut, som nu skall fattas. Jag hoppas dock, att detta icke ofta skall kunna förebrås mig. Gr. von Fersen: På samma sätt som den siste värde talaren slutade, nödgas jag börja, nemligen med att bedja om ursägt, för det jag nu för 4;de eller 5:te gången begärt ordet i denna fråga. Denna gången har jag uppstigit för alt nämna några ord i anledn. af elen yttrade åsigt, att Statens behof äro beroende af inkomsterna. För mig fram ter det sig så, att om, såsom Frih. Palmstjerna nämnt, förråden äro tomma och deras fyllande är ett verkligt behof, måste de fyllas, och att, om StatsUtsk. skulle finna de ordinarie inkomsterna icke hinna till, fyllnaden måste ske på annat sätt. På sätt som Frih, Palmstjerna försvarar sin sats, synes man ej kommen till annat mål, än att approximativt uppgifva den möjligen högsta extra-ordinarie inkomsten och, så godt man kan, derefter rätta behofyen. Oförutsedda statsbehof kunna uppkomma, med hvilka man måhända hade svårighet att dagtinga. Frih. har här tagit till jemnförelse den enskilde med Staten; men äfven för den enskilde kunna oförutsedda nödvändiga behof yppa sig, sorn icke tåla anstånd, utan måste fyllas. Han är t. ex. jordbrukare, lian har beräknat sina tillgångar för vissa behof, som äro nödvändiga; men den opåräknade händelsen inträffar, att t. ex. hans ladugård genom eldsvåda ödelägges. Ett nytt, ännu mera tryckande behof uppstår då, som måste fyllas, ehuru hans vanliga tillgångar ej äro dertill tillräckliga. Enahanda förhållande kan inträffa med Staten. Opåräknade behof kunna inträffa, som måste fyllas, utan att contant tillgång för ögonblicket finnes.
Dessa skrämskott användes emedlertid egentligen i fråga om minimibeloppet af scdelvaleurerna, hvilket föreslogs till 6 r:dr 32 sk.; men äfven om detta blifvit fastsläldt, så bade ändock så stora fördelar ännu varit privatbankerna förunnade, att de likväl skullle otvifvelaktig! kommit att fortfara. Derföre yrkade jag också inom BankoUtsk. och äfven på detta rum, alt man skulle antaga den §, som dä i bankoreglementet insattes, ang:de det att riksbanken skulle öfvertaga rörelsen i den ort der en privatbank konnne att upphöra; och det höga beloppet af summan bestämdes så högt, för att trygga allmänheten frän att emottaga intryck af de oftanämda skrämskotten, hvars orsak den svårligen kunde känna, äfvensom å andra sidan för att, då en privatbank hade bedrägligen förfarit och derföre måste inställas, hela orten dä ej skulle derföre dragas med i olyckan. Lika farhåga som jag då byste, hyser jag ännu, d. v. s. att det ligger inom möjlighetens gräns att en eller flera privatbanker kunna upphöra, och alt det derföre är välbetänkt af R. St. att derpå vara beredde. Jag tror derföre, att en summa för detta ändamål bör afsättas, och att, äfven om beloppet deraf nedsättes lill 1 j million, delta likväl skulle trygga landsorterna, och ingifva trygghet åt privatbankerna; så att, om en gjorde fallissement, denna choque pä de andra ej då blefve så svår, hvilket är uppenbart. Jag är, som man väl vet, visserligen ej betagen af någon ömhet eller kärlek för privatbankerna i allmänhet; men jag anser, att man bör vara betänkt pä alt landet ej må komma att lida skada, och alt man ej må komma i behof att göra större omkostnader, såsom t. ex. en urtima riksdag, endast derföre att missförhållanden uppstått i en landsort i anledn. af en privatbanks fallissement; hvilket vi väl vela biet fallet då Malmö diskont upphörde.
Propostn, hvilken jag i öfrigt, helt och hållet biträder, utan alside på hvad jag nu kommer att säga. Proposin innehåller, att 12 millislånet, hvaraf ännu 9 mill. återstå, ej nu bör indrifva», ehuru det Den 15 Februari e. m. enl. kontraktet med R. St:r borde ske innan årets slut. Det är uu möjligt, hvilket jag ej vill bestrida, att det blir nödvändigt att så sker; men efter mitt omdöme är det ingalunda principoch grundsatsenligt, att 12-millioners-lånet togs. Då det beslöts, var jag ej närvarande, och har således ingen rättighet att yttra mig deröfver; men jag betviflar, att det var en absolut nödvändighet. Svårigheten att få det utlånadt, den orimligheten att industri-idkaren och jordbrukaren kunde hjelpas med lån på 8 å 9 proc., förefaller mig i hög grad besynnerlig. Men, Mine Hrr! då 11. St:rs beslut gick ut på att detta lån borde vara betaldt 1860, hade jag hoppats att så skulle ske; ty jag tror ej, att det är lämpligt hvarken att Regeringen eller lagstiftningen vänjer sig vid oordentligheter i lånetransaktioner. För att nu i korthet resumera mina åsigter, utgöras de deraf, att jag önskar bifall till K. M:s nåd. Propos., emedan jag inser hvarken nyttan eller nödvändigheten af att uptaga större lån, än som blifvit i Propos:n föreslagne. Jag har härvid upträdt såsom ifrigare anhängare af Regeringen, än Regeringen sjelf; ty jag kan ej pruta af det aldraringaste, och får derföre yrka bifall till K. M:s Propos., understödd af StatsUtsk:s Betänk. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: De meningar, som egentligen kämpat mot hvarandra såväl under den gemensamma samman komsten, som i dag, äro de, som äro uttryckta dels uti Utsk:ts förslag, förordande den af K. M. afgifna nåd. Propos., dels af reservanterna. Då jag för min del, efter mycket öfvervägande, ej kan hylla någondera af dessa meningar, anhåller jag att få yttra några ord.
70 öre p r n o n p. - r a d. Fryxell. dan några år varit anställd först som lärare vid Djurgärdens folkskola, där han införde den s. k. växelunclervisningsmetoden, och sedan vid Maria skola i hufvudstadeu, samt visat ovanliga pedagogiska insikter, umgicks lifligt med tanken på inrättandet af en egen privatskola för gossar. För rådplägning härom vände han sig till då- varande pastor primaritts i Stockholm, sedermera ärkebiskop J. O. Wallin, som därvid hastigt utbrast: » Nej, icke en skola för gossar, magistern skall nu öppna, en skola för flickor, ty däraf äro vi i än större behof. » Wallin hade allt mer börjat inse vikten af en högre uppfostringsanstalt för flickor ur bildade hem, och huru han nu framställde sina skäl för den nye magistern, blef följden den, att en flickskola under Wallins protektorat och med hans namn samt Fryxell så- som rektor kom till stånd, en skola, som bibehåller sig intill den dag, i dag är, och från hvilken årligen kvinnliga studenter med grundliga kunskaper ut IDUN 50 Varma, lyckliga svenska hem Eld i ugnen o c h snö på taken, Långa vintermånader fem Glädjen hållen I vaken. gå. I tacksam hågkomst af sin grundläggare firade ock Wallin ska skolan på. hundraårsdagen af hans födelse en vacker minnesfest. Det var i denna skola lilla Eva under en kort tid erhöll sin första undervisning, hvilken dock afbröts när fadern redan 1836 tillträdde Sunne pastorat i Wärmland, hvarefter följde mångårig undervisning i hemmet för henne och tvänno yngre systrar. Att fadern, hvilken framträdt som en så, intresserad skolman, själf skulle på ett verksamt sätt ingripa i döttrarnas uppfostran, var ju en gifyen sak, och j u mera de utvecklade sig, dess mottagligare visade sig jordmånen för de kunskapens frön han med öppen hand utsådde. Detta så.ningsarbete afsåg dock icke endast meddelandet af kunskaper, utan än mer danandet af karaktären — hjärtats bildning.
»Knektar, gripen honom och kasten honom i tornet.» En flammande rodnad sprang med sjumilsstöflar öfver Gustafs ansigte. Han drog sitt svärd, men blef öfvermannad och kastad i fängelse. Hu! hvad det är mörkt. Han kastade sig på det nakna golfvet, försjönk i tankar och kramade utan att märka det ihjel tjugonio råttor, som velat göra hans bekantskap. Slutligen sjönk han i en mild slummer. Sjette Kapitlet. Befrielsen och rivalerna. Tyst smög sig en gestalt genom fängelsedörren. Det var en prest. »Gustaf!» hviskade gestalten nästan ohörbart. Han störtade upp. »Axeline!» »Nej, Agnes!» och hon kastade af sig förklädnaden. »Skynda! tag denna kappa – fångvaktaren tror det vara slottspastorn – spring för glatta lifvet.» Han tog kappan på axlarne och benen under armen och sprang. Då smyger sig ännu en gestalt in. – »Gustaf!» hviskar denne. »Axeline!» »Du här, Agnes! Hvar är Gustaf?» »Han har flytt. Jag har räddat honom. »Du!! – Du älskar honom. Ah! Listiga orm!» och hon kastade sig öfver henne och borrade sina naglar djupt ned i hennes bleknande kinder. Sjunde Kapitlet. Furstinnan Kokettinski var skön som en gudinna och retande som cayennepeppar, glödande som en bakugn och djerf som en plåtslagaregesäll. Hon älskade Gustaf Slagsvärd, som nu vistades hos Sigismund i Polen. Det är stor bal hos furstinnan. Gustaf berusas af hennes skönhet. De vandra i parkens mystiska skugga. Hon hviskar om lycka. Han slår sin arm om hennes lif. Redan sväfvar en kärleksförklaring på hans läppar – då, o öde, förunderliga öde – ett stort ollon faller från eken, hvarunder de befinna sig, och slår honom i nacken. Han spritter till, kastar en blick på sin förlofningsring och hastar ur förförerskans garn. O, trohet! ett ekollon har räddat dig. Men Sigismund, som varit för detta parti, stötte Gustaf med onåd ifrån sig. Han blef förbittrad.
Den första utgöres af §§:na t—5, och angår valrätten; den andra omfattar §§:na ii —18, och angår valen i städerna och de större köpingarna; den tredje sträcker sig från §:n ig till §:n 3o, och rörer valen på landet. Dea sista kan äfven, om man så vill, upplösas uti tvänne min dre, af hvilka den ena, som utgöres af §§:na tg—15, angar valmanna val, den andi a innefattar §§:na 26 — 3o, och innehåller stadganden om riksdagsmannavalen. Mellan den första och den andra af nämnda hufvudkedjor träffas 5 §§, nemi. 5—10, om jag så får uttrycka mig, mera fristående. Dessa kunna och böra hvar för sig debatteras och afgöras. Emedlertid antyder redan den ordning, i hvilken de blifvit ställda, att de följande af dem äro beroende, både deu Den \~ April f. m. 65 den i 6 §:n uppställda satsen om villkoren för valbarhet och den i §§:na 8 oell 9 antagna satsen om städernas skiljande från landet för anställande riksdagsmannaval, utgöra väsendtliga delar af den grund, på hvilken §§.’ne 11—3o äro byggde; och det skulle således vara ett fullkomligt misstag att tro, att man med nämnde §§:» Förbigående omedelbarligen kunde öfvergå från den första har ofvan omförtnälda kedjan till den andra, Tvertom skulle hvarje beslut 0111 den sednare vara för tidigt, innan omlörmälda §§ blifvit i hufvudsaken antagna eller förkastade. Dock hör jag tillägga, att af dessa §§:s förkastande icke följer, alt Ståndet kan eller hör anse sig befriadt från den närmare granskningen af §§:na 11—3o. Jag förmodar, att Ståndet, äfven i händelse af eli sådant förkastande, lär hnna lämpligt alt ingå i en sådan granskning af sistnämnda §§, Sorn kan upplysa Ulsk., dels 0111 hvad af samma §§ kan, äfven efter de förenämnda satsernas definitiva förkastande, enl.
JLånetillgångame fördelas efter enaharida grund, som, vid 1815 ars Riksdag, stadgades, nemligen så: att för Landtoch Bruksegendomar afsättas |:delar eller 80 procent, för Stockholms Stad 5^ Idel eller 4 procent, och för Underdåniga Skrifvelser'. 311 de öfrige Städerne ^tdelar eller 16 procent af Totala beloppet. 3 Alein. Såsom pant antagas På Landet: Säterier och Frälse-Gods, Krono-Skatte-Rust: håll och Krono-Skatte-Hemn\an, Frälse-och Skatte-Jernbruk; samt, enligt Riksens Ständers, under nu varande Riksdag, meddeldte tillåtelse, desåkallade hyttor i Bergslagen, ehuru ej upptagne under vanligt Hemmantal; likväl endast så vidt desse ega tillydande jord, hvars betydlighet och värde blifver enda grunden för deras låne-rättighet. I Stockholms Stad. Brandförsäkrade Stenhus; samt I Rikets öfrige Städer Hus och Byggnader i allmänhet, för hvilka, efter tagen Assurance i allmänna Brandförsäkrings-Werlet, afgiften finnes för alla åren inbetald; och likaledes Tomter, Arf och egne Äkrar, Ängar och Vretar uti och invid Städerne. 5- a 1 Mom. På Landt-egendomar, saint den Städerne, utom Stockholm, tillhörande jord, må såsom lån utgifvas J-:del af 1833 års Taxerings-värde, sorn, genom af Kongl. Majtts Befallningshafvande bevittnade Utdrag utur PröfningsCommittéens Taxerings?längder, bör besannas. Underdåniga Skrifvelseri a Moni.
När de nu kommit ett stycke på väg, fingo de se en af kråkans systrar, som satt uppe i en vacker björk och åhörde en liten löfsångare, som sjöng. » Hvad gör du här? » sade systern. » Åh j o, » sade den lilla kråkan litet förlägen, » i går såg jag två små ungar, som fallit ned från sitt bo. Modern var så ledsen, och jag hjälpte upp dem hit, och nu har jag farit hit i dag för att höra litet, huru de mådde. » » A c k, » yttrade den lilla löfsångaren, » hon har varit så snäll, så snäll, hon har fört föda till mina ungar, ty jag har skadat en vinge, så jag kan inte flyga; och hade hon icke varit, detta. » så hade jag varit död långt för set tålas inga nerver; jag har aldrig vetat, hvad sådant vill säga. » » Ja, du är då dig alltid lik, » sade systern. » Har man tänkt sig en sådan dum lolla! Det hade väl varit bättre, att du farit af till herrgården och sökt samla till din hemgift. Jag har redan 12 blanka kopparslantar och 4 guldfingerborgar, ty de unga damerna däruppe äro mycket slarfviga. Dessutom har jag en hel del andra saker, som de lagt efter sig, både saxar och knifvar, » sade kråkfröken och kråmade sig. » Och så säger man, att jag är den som bäst passar till att gifta mig, och att jag skall göra det bästa partiet. » Och så sneglade hon på turturdufvan. » Jag är så olycklig, » stönade kråkfröken. » Strunt! » sade kråkmor, » den som är rik, behöfver aldrig vara ängslig! Får du ej en, så får du en annan: pengar är godt att ha. » » Han är så förnäm, » sa ' kråkfröken. » Ugglan är också af gammal adel, » svarade kråkmor. » Tror mor det? » yttrade kråkfröken. » Jag tror inte, jag vet, » sa ' kråkmor. » Så ut med dig och låtsa om ingenting. » Och så flög hon ut för att fortsätta förlofningen och rusta till bröllop. Dufvan var af fin extraktion.
GT " fvai: im.+) SA ti.ssl.n,cle (le och. h.vislrnde, in~imi de satte sig i ball-, Meii. - p&amp; ~krsttx koin n&amp;goii. in i niainsel l. Freclrilias rum och lade vanligt siii Im-~il p&amp; ileii sofva~iiles arm. upp, niiii: Fi: eili; ika! det si:. tid att f ' ma till. ottesångeii:. Gamla ii~ani sel1 Fredrika slog iiyp ögon en. och skg Agathe, sin aIsl&lt;aile, dijcla, syster, st8 vid l~aclclen. meil ett ljus i h.aiicIe~i .. Hon kände val igen heiuie, t y hoii vm sig a1l.clel.e~ lik, s8daii hon varit har] ?No jorden. Yaii~sell. Freclrilcn blef ej iiidil, hon endast gladdes &amp; t att se elen dskacle, vi.d l-ivaïs sicla liorz garii, z ville sofkls ileil I aii.ga söniiieii. Hon steg iipp och. kliiclcle sig i all. hast. Det var ingeii tid. redan rest, t y ingen. mer an mainsel.1 Fredrika och. hennes döda syste.r rörde sig i Ii.inset. » Xiims c h, Fredrika)), sade systern, cli, de sntto i vagneii ock raskt lcörcle till k,yrlian., » rniniis ilii, hnr clu förr alltid satt oc: h väntade pk, att 11ågo11 riclclme sliiille eiilevera dig p6 kyrlivägen ?&gt; .Det väntai: jag alltjiiintr, sade gamla inamsel1 Fredrika och. skrattade. &gt; J a g reser dclrig den har vägen utan att sitta och span a efter min riddare.
» La vie bohème » med sitt fullständiga förakt iör alla konventionela former, med sina mera spirituela an moraliska extravaganser slukade honom lika fullständigt i sin virfvel som det förfinade sällskapslifvet i sin, och med den egendomliga mångsidigheten och mottagligheten i sin natur hängaf han sig lika ärligt åt det ena som det andra. • Följden häraf är lätt att förstå. Hans demokratiska tendenser blefvo på ena hållet lika mycket en stötesten som hans aristokratiska på det andra, och dock hade intetdera partiet någon rätt att göra honom förebråelser. » En konstnär », sade han, » kan hysa idéer, abstrakta idéer, men han kan ej tjena politiska meningar, utan att göra sig omöjlig för sin kallelse. För konsten ligger lösningen af alla politiska meningar i känslan för menskligheten. » Och i öfver-ensstämmelse härmed sökte han höja konsten öfver dagens politiska strider. Demokrat och aristokrat på samma gäng, stälde han sig på de undertrycktas och nödlidandes sida. Här var han demokrat: djerf i att fordra. Men samtidigt stälde han sig på deras sida, till hvilka fordringarna riktades. Här var han aristokrat: stor i att gifva. Sin konst lånade han aldrig åt politiska agitationer, ej ens då, när hans sympatier voro med dem, lika litet som han stälde den till de kämpande partiernas tjenst: hans politiska meningar lågo i » känslan för menskligheten ». Och huru hans lif sedan vexlade, huru han likt en glänsande meteor. steg allt högre på konstens himmel, tändande, lysande in på nya banor, denna hans ungdoms varma känsla blef ända in i ålderns höst den djupaste gruidtonen i hans väsen, den blef så att säga den klangbotten, mot hvilken allt hvad han verkat erhöll sin af den varmaste humanitetskänsla vibrerande ton. Aren i Paris hade med sitt mångskiftande innehåll satt en outplånlig prägel på Liszts hela andliga fysiognomi och ha derföre ansetts böra föregå teckningen af den mognade mannens konstnärsarbete, såsom i mångt och mycket begrundande och förklarande dénna.
Att det vore fäderneslandet nyttigare att gifva med sig, än att stå på Konungens rätt i det yttersta.” ”Nej, vid Herren Gud, icke”, utropade Fleming, i det han höjde sin hand och lät den åter falla på bordet. ”Sanning och rätt äro alltid desamma, om än tusende skrika om att det är bättre nytta af att ljuga och bedraga. Nytta är bra, men ärlighet varar längst.” ”Jag erhöll i dag ett bref från min syster, drottning Cathrina. Hon ber mig, åter en gång, föra talan för enighet och eftergifvenhet.” ”Nå, hvad har väl din höga fränka att påstå?” ”Om du så tillåter, vill jag läsa opp brefvet: ”Till oss älskelig, ärlig och välbördig qvinna, fru Ebba, herr Klas Flemings till Qvidja och Svidja, vår kära syster, gunsteligen. ”Catharina, med Guds nåde, Sveriges, Göthes och Wendes Enke-Drottning. ”Vår synnerliga gunst och kärliga helsning; alltid med den evige Gud, som tillförene. Vill jag, hjertans kära syster, gifva eder tillkänna, att Vi, Gudi dess lof, äre temmeligen väl till hälsan, och unne Oss den nådige Guden alltid, att detsamma om eder spörja. Nu, då mig lägenhet gifves, att med herr Nils få hjertans kära syster denna sedeln tillhanda, vill jag eder, hjertans kära syster, icke förhålla, hurusom dessa svåra oenigheter emellan H. F. N. Hertig Carl och H. H. herr Klas Erikson, eder herre, mig till sinnet månde gå. Och beder jag eder kärligen, hjertans kära syster, att J ville använda allt ert inflytande hos Hans Herrlighet, att han måtte denna striden till en ända komma låta; seende huru under all denna fiendtligheten hela riket lider, och huru man väl af all denna oenigheten inom salig konung Gustafs hus, alltför mycken sorg och suckan haft att bestå, och blodsutgjutelse och skada inkommit.
Utsk, Utl.N:(fy^. 11 3:0 att från rotejemkningen skulle undantagas'* a) La»ds-S(aten anslagne Boställen; b) till Rusthållare i Jemtland anslagne Augments-hemman; c) de så kallade Inqvarteringshemma5 nen, och d) de till Gustafs och Carlbergs Kopparverk med kol, ved och körslor anslagne hemman; 4:0 att de 200 numer, som, enligt Kongl. Brefvet den 38 Mars 1821, äro vacante, borde erlägga vacance-afgift till det belopp, som roed Rotehållarne kunde öfverenskommas, hvaremot dessa Rotars förra vacance-afgift till Stats-Verket, roötespassevolance-afgift och beklädnadsbidrag borde försvinna; och 5:0 att de nu i roteringen ingående oroterade hemman helst borde, i likhet med nyssnämnde vacanta numer, medelst contanta bidrag understödja gamla roteringen, efter lika beräkningsgrund och med enahanda vil. kor, som desamma; och borde det sålunda inflytande penningebelopp till de gamla rotaine utbetalas, J2 Statssamt Allm. Besv.o.Oec.-Utsk. 1 sammanhang härmed täfcktes Kongl. Majli ät en serskild Commission uppdraga att, efter förenämnde grunder, upprätta och inkomma med underdånigt förslag till rotejemkning för hela Provincen, samt att jemväl, efter RotehålIarnes begifvande, föreslå ett Knekte-Contract för orten, som, då det å ena sidan försäkrade manskapet om nödig •bergning, å den andra noga bestämde Rotehållarnes skyldigheter; hvarjemte Kongl. Majit, enligt hvad redan här ofvan blifvit omförtnäldf, behagade förklara: ”att, som följd ”af den Jemtlands Rotehållare medgifna lindring i roleringen, Regementet borde ikläda sig samma activa tjenstgöringsskyldighet, ”sorn den öfriga indelta Arméen,dock med befrielse fran arbets-commenderingar utgm Provincen.
D: r Hellström afhandling om barnavdrd och barnasjukodra, p&amp; det hela taget god, ehuru den ej gör öfverflödig Abelins kanda arbete. D: r Johnsons om dieten i akecta och kroniska sjukdomar skall blifva af stort gagri, helst af sildan undervisning förut icke mycket finnes; mhhanda hade det ej varit olampligt att har införa Alméns mycket anlitade tabeller öfver olika födoamnens naringsvarde. D: r Warfvinges redogörelse ftlr de viytiyaq * e och alhdnnare förekommande sjukdotnarne synes n&amp;got ojamn; om somliga sjukdomar ar medtaget för mycket, .om andra (t. ex., sockersjukan vid hvars behandling diet och allman v&amp;rd dock a r af hufvudsaklig vigt) för litet. InnehAller likval saker af stort varde och skir pti egen botten, tir ej blott eftersagning. D: r .Karolins Widerström: om de kvidiga könsorganen, deras fulaktioner .samt deras vanligaste sju&amp;-lomar, ar till framställningen god och bbr blifva af mycken nytta, helst som populara afhandlingar om kvinnosjukdomar * Mik handa förtjänar här ornniimnas en af Ina Almén bearbetad populär fysiologi som, i förh8llande till omfång och pris, gifver en god kunskap om människokroppen. hos oss hittills saknats. D: r Permans antiseptik och fi %~bandsZ&amp;iw, synnerligen god och anvandbar. Nen hvar, vi upprepa det, I r den kirurgi som icke fAtt rum iuon ramen af förbandsläran eller Aterfinnes bland de allehanda kirnrgiskc yttre skador o&amp; anvisningar som upptagas i andra afdelningar? 01-11 bulnader, om frhmmande kroppar i öga, öra: svalg m. E., om br %ck, med ett ord om flera af de ofta förekommande fall som krafva beskrifning i en dylik handbok finnes litet eller intet. Just harvid kunna goda anvisningar vid manga tillfallen riiddre lic och helsa.