Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de före Realisationen utgifne Obligationer i Bancomynt i det närmaste antingen blifwit inlöste eller nyligen omsatte, sä att Contoiret pä flera ars tid icke kunde komma att beswäras med kraf af BancomyntS skulder. z:o Att ofwannämnde tillgäng uti Banque!) af circa 2 Millioner roo.ooo Rd. sammanlagd med bet betydeliga öswerstott uti Contoirets inkomster, sedan alla wanlige faststälde ärliga utgifter blifwit bestridde, hwilket efter Realisationen med säkerhet kunde päräknas, lämnade Contoiret öppet tillfälle, att, utan biträde af Inrikes Län, öka asbo» lalningarne pä Utrikes gulden uti all ben widd som wexel-killgängarne ester sannolikhet möjeligen skulle kunna medgifwa. En sädan af Herrar Fullmägtige i Juli mänad 1824 gjord beräkning af Riksgälds - Contoiret dels ägsnde, dels till för wäntande tillgångar jämförde mot syo Den l8 November mot utglfterne, har Staks-Ulstotret funnit bade wära grundad pä dä warande förhällandet och äfwen sedermera af erfarenheten till desi riklighet fullkomligen bekräftad. Redan wid 1824 ärs slut besteg sig för delta ar summan af Riksgälds-Contoirets inkomster genom de Contoir» tillstagne Fonder till nägot öfwer En Million 700,000 Nd. Sp., sä att efter afdrag af amortisiements Fonden 322,022 Rd. Sp. som utaf den inflytande bewillningen stall ärligen aflämnaS till Riksens Ständers Banque, återstående beloppet till Riksgälds-Contoirets egen disposition utgjorde En Million 420,200 Rd. Sp. eller 322,000 Rd. Sp. utöfwer den summa Högloft. Hemliga Utstottet wid 1822 ärs Riksdag paräknat.
Detta förutsätter, att tidningen, kunde betala sig sjelf; men då det är omöjligt, enär tidningen icke kunde blifva af den storlek, att den kunde jemföras med öfriga tidningar, och följaktligen icke komma att vinna tillräcklig afsättning, så blefve den ifrågaställda belöningen af intet gagn: ty hvad vore väl vunnet, om t. ex. 5oo personer läste denna tidning, meri 4i°°° de öfriga, deruti yttranden blifvit oriktigt framstäldla? De försigtige, sorn lä - 200 Den 14 Mars. ste denna tidning, lunde ju lika viii skaffa sig R. o. Ad:s protocoll. Frill. Cederström, Jaeob: Då tryckfrihets-förordn. besliimmer, att RiksStlns tillstånd erfordras lill tryckning af Ståndens förhandlingar, annorlunda ån grundlagen föreskrifver, sa anser jag Gr. Fröliehs motion icke innebära annat, än att åt sig erhålla ett sådant tillstånd. Må han det få, och sedan öfverenskomma med hvem sorn helst om tryckning af hvad i våra protocoll blifvit tryckt, antingen i form af tidning eller brochure. Jag tillstyrker R. o. Ad. att lemna Hr Grefven fullkomlig frihet dertill. Gr. [lorn, Claes Fredr.: Jag har trott mig inse syftningen af Gr. Fröliehs motion, och uti den syftningen instämmer jag, nemi. att få en opartisk redaction af våra förhandlingar framställd för allmänheten: men då jag hört en ledamot af Ridd.Utsk. tillkännagifva, att Ridd.cassan icke är i tillfälle att bispringa med medel dertill; så tror jag, att frågan bör förfalla. En annan fråga är den, huru sig förhåller med publicerandet af våra förhandlingar. Jag tror att de icke aro så val och framförallt icke så opartiskt redigerade, som de kunde och borde vara. Jag tror mig veta, att sedan läktaren blifvit upplåten åt allmänheten, äfven runi blifvit derstädes leurn.idt åt de tidnings-redaclinner, som förklarat sig vilja referera Ståndets debatter.
I fråga om räntan kan icke tvist uppstå, men en annan fråga förekommer i afseende på afbelalningarna, då in!eek:n förnyas för ett mindre capital-belopp, och derom vågar jag icke så bestämdt som Hr von Troil uttala ett afgörande omdöme, ulan i det fallet anser jag mig skyldig alt lyssna lill hvad de embetsmän yttrat, hvilka under loppet - Don 26 A 11 g n j t i 0. m. pet af manga år handlagt dessa ämnen, och enl. hvilkas förslag formuläret blifvit uppsatt, sorn begagnas i banken vid omskrifning af sådana skuldförbindelser. Om så vore, att en föreskrift om eapital-afbetalningaina ej behöfdes, så behöfdes icke hela den sista meningen i Utsk:s förslag; men sådan den nu är, innehållande jemte ranta å primitiva lånebeloppet och lag söknings kostnaden, är den oriktig, falsk till en del och otillfredsställande till en annan del. Den är falsk, emedan den innehåller en förbindelse, suni banken hvarken fordrar eller har rätt att fordra, och den är otillfredsställande, emedan den icke innehåller en förbindelse, som banken både fordrar och har rätt att fordra, nemi. att afbetalningarna skola ske efter primitiva lånebeloppet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag tror äfven, alt någon rättelse i redactionen är nödig, ehuru Ulsk. utan tvifvel åsyftat detsamma, som här af flera talare blifvit afsedt. Men om R. o. Ad. skulle behaga återremittera betänk. vore rättelsen snart och lätt gjord, utan att tiden nu ytterligare förspilldes. Om man införde orden: jemte forsk rifve 11 ränta och capitalaf b dalning samt lagsö k n i n g s k o s t n a d e r; så förmodar jag, att ali nödig säkerhet vore vunnen. Jag anhåller således om återremiss. BancoUtsk:s utlåt. N:o 07 blef af R. o. Ad. återremit teradt.
Jag skall söka bättra på hyn. Nå, hvad nytt i staden? – I staden? – John Hall funderade ett ögonblick. Jo, man vill prompt få reda på hvar Björnberg ligger dold. Somliga påstå, att han rest bort ur staden, andra, att han är kvar i kommendantshuset, under det att åter andra hålla före, att han för sin egen säkerhets skull är uppå Elfsborgs fästning i skydd. Koskull smålog. – Du vet, hvar han är. John Hall rodnade. – Om jag det visste, skulle man snarare få slita mig i stycken, än att jag sade det. Farbror har väl hört kungörelsen? Man har också uppsatt den på alla broar och på flera husknutar. Ändtligen äro vi frälsade från denna brännvinssyndaflod! – Nå, hur gick det med din kusk? – Jag har låst in honom. Han har intet att göra ute i dag, och i natt skola beväpnade borgare patrullera öfverallt i staden. – Jag trodde, att din kusk blef fast för sitt gårdagsgöra. – Nära var det. Jag har haft en hård dust med amiralen, som partout ville låta arrestera honom i morse. Nej, ett sådant dråpligt skåp, farbror har här! – Inte sant, det är ett vackert skåp, helst inuti. Nå, aimable elev af vår store Desprez, är det bättre så här? – Mycket bra. Tillåter farbror, att jag ser på det här skåpet inuti? Om fröken Constance ville hjälpa mig! Jag vrider visst nyckeln åt tokigt håll. – Visst gör herr Hall det. Alldeles tokigt, alldeles tokigt! Så här skall man bära sig åt. – Jag tackar ödmjukast, fröken Constance. Sannerligen, är det inte syperbt! Det är ett önskeskåp. Det är ackurat ett sådant skåp, som jag vill ha för min myntsamling. Det här får farbror sälja mig! Det är visst något gammalt arfvegods? Baron Koskull svarade inte. John blef allt ifrigare och ifrigare. – Jag talade ju om för farbror, att jag stod i begrepp att förskrifva mig ett skåp från England, och jag beskref för farbror, hur det skulle te sig. Och så har farbror ackurat ett sådant skåp och visar mig det inte. – Jag hade det inte då. Jag har helt nyligen fått det.
Bland dessa, af mig så påstådda, Villobegrepp, sätter jag i främsta rummet det, att man af ett BörelseCapital, utan fxerädt värde, jag säger icke fxeradt belopp, väntar sig någonting annat än ständig olärd, än åt den ena, än åt den andra sidan •— att man med ett sådant tror någon Operation vara görlig till välfärd för en del af nationen, annorlunda än på en 2nnan dels Bekostnad»" då annars, när Naturen troget följes, ali förkofran kommer från hennes eget sköte, på Ingens bekostnad, utan alltid med villkor att en mängd andras oeconomiska gagn tillika blifvit främjad t. Ty, i sanning, ali slags Näring är af Naturen så organiserad, vare sig Jordbruk eller Handel, Vexelköp eller Guldoch Silfver-trafik, alla lika nödvändiga, lika goda, nyttiga och förträffliga, alla lika änglarena, att nemligen ingen förtjenst äger rum, utan att en allmän oeconoRidd. och Ad. Prut. Maj. misk vinning af äu högre belopp, en National, vinst, en Humanitets-vinst, blifvit åstadkommen, och på ett stort antal medmenniskor fördelad. Det är deras glada betalning för de njutna tjensterna, deras billiga och villiga afgift för egna skördade fördelar, som, samlad på En hand, utgör vinsten af hvarje Speculation i verklig Affär. Deremot, om Sedelstocken, såsom Jordägarne yrka, och hvarförutan ej heller hjelpen så väl kan ske, mot säker inteckning blefve förökt, men man blott gjorde det och ej något annat och mera till, så skulle både gamla och nya Sedelstocken, och hvad vida mer och mängfalldigt mer vill säga, äfven samtliga i penningar beräknade Alhandlingar, alla fordringar af alla slag, falla till ett ännu lägre vanvärde, samt Capitalister af resten af sin timliga välfärd, och alla Borgenärer af sina fordringar, förlora 20, 30, och kanske än flera procent i verkligt värde uti ting och i bergning, till Gäldenärers orättrådiga vinning.
Län, befarade, lika med Riksdagsmannen Anders Joachimsson, att om Rånerättighet vägrades producenten af Tackjern, han derigenom skulle tvingas att till vanpris sälja det åt Stångjerns - till verkaren, som då komrrie att rikta sig på den förres bekostnad , på hvilken grund, och då Tackjern icke vore underkastadt någon tillfällig försämring, samt Banquens säkerhet för utlåningen i öfrigt kunde betryggas, Riksdagsmannen trodde att billigheten fordrade, det så väl Tackjernssorn Stångjerns-till verkningen blefve genom Rånerättighet uppmuntrad. Med • Riksdagsmännen Anders Joachimsson och Olof Carlsson förenade sig Riksdags-Fullin äg t igen Gustaf Rarsson från Stockholms Rån. Och skulle dessa särskilde meningar, en. ligt gjorde förbehåll, till Rikets Höglofl. Ständer åtfölja Utskottets Betänkande i ämnet. Ut supra. In fidem Protocolli, G. Helsingius. Ankom den 10 Oct. 1823- Hetiiniande till Riket& Höglofl. Ständer, i anledning af remitterade Motioner, om ut-' ■Bihang till Riks. St. Piot, i$ii. c:it Sami. H:o 5 65 Banto-XJtskottttt Betänk anden. sträckning af den medgifne lanerättig-' heten i Banquen a de , såsom pant, an-> taglige Metall-effecter. rp **- vänne särskilde Motioner i detta ämne hafva till Banco-TJtskottets utlåtande blifvit re-» initterade, nemligen från Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve C. A. von Ro* sen och fran Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr J. Noreus, hvaruti, på anförde grunder, är föreslaget och hemstäldt: r:o Att belänings-rättigheten, söm för närvarande ej får begagnas längre än åtta månader af året, eller ifrån den i November till ultimo Junii, måtte få fortgå under hela årets lopp. s?:o
Men dessa hans åsikter hafva äfven vunnit genklang i ett alldeles motsatt läger, i kretsar, hvilka ej vilja veta af hvarken idealism eller kristendom, utan hylla en materialistisk världsåskådning. Härom må då till en början anmärkas, att ett sådant tal från det senare hållet — materialismens — är helt enkelt meningslöst. Ty om människan, såsom materialismen lär, blott tillhör sinnevärlden, då är hon ock helt underkastad dennas lagar, och den kanske förnämsta af dessa är stridens lag, är kampen för tillvaron. I sinnevärlden gäller blott styrkans rätt. Med full sanning säger ordspråket: » Det är så världens lopp, — den ene skall den andre äta opp. » Hvarje organisms lif betingas här af andra organismers död, af en strid, hvars offer de blifva. Tillhör mänskligheten blott sinnevärlden, då är det lika naturligt, att människorna sönderslita hvarandra, som att vilddjuren göra det. Krafvet, att mänskligheten bör undandraga sig stridstillståndet, att människorna böra visa försonlighet och hålla frid sins emellan, innebär därför ett erkännande af att mänskligheten lyder äfven under andra lagar än sinnevärldens, ja, blotta tillvaron af ett sådant kraf är ett bevis på den materialistiska världsförklaringens otillräcklighet. Det visar nämligen, att människan har erfarenhet af och fordringar på sig ställda från en annan värld än den sinnliga med andra lagar än dennas. Den världen är förnuftets, andens, Gudsrikets, och en af dess lagar möter oss just i det af Kristus uttalade fredsoch försonlighetsbudet. Vore nu människan blott medborgare i detta andliga rike, då hade hon att absolut rätta sig efter dettas lagar, men lika visst som hon tillhör förnuftigheten med en sida af sin varelse, lika visst tillhör hon här sinnevärlden med den andra, och därför måste hon ock lyda de lagar, som i » hennes kött äro », och således äfven stridens lag. Hon kan lika litet undandraga sig denna som t. ex. hungerns lag. Denna innebär ju en djurisk drift, och man skulle då kunna säga, att dess tillfredsställande är något oandligt och därför människan ovärdigt. Vore nu människan blott ett andligt väsende,485 ord vid fosterländska st.-f. gustaf-adolfsfest i upsala.
Skulle emot all förmodan, för ett eller annat år, någon förlust å lånerörelsen uppstå, eller Bankens styrelse finna Bankens fond fordra en ytterligare förstärkning af silfver, borde det åligga actieägare att pro rata parte, i mån af det insatta capitalets förhållande till den derpå grundade sedelstocken, i silfver tillskjuta, hvad som erfordrades, hvilket tillskott actieägare dock skulle äga återtaga, sedan crisen vore öfverstånden. Det primitiva actiecapitalet i silfver skulle aldrig kunna uppsägas, och actien berättiga endast till ränta, såsom ofvan är nämndt, efter andelen i vinsten. Deremot skulle actierna kunna i Banken belånas lill deras fulla belopp, i enlighet med de vilkor, som för öfriga publika pappers belåning kunna stadgas. I afseende å actieägarnes framtida delaktighet i Bankens öfverstyrelse, torde denna icke kunna äga rum utan en förändring af grundlagen, hvarföre jag är sinnad att hos Constit. Utsk. väcka denna fråga. Emedlertid torde R. St, vara oförhindrade att i Bancoreglementet föreskrifva sina Fullmägtige, att med en eller flera of actieägarnes ombud rådföra sig i afseende å lånerörelsens bedrifvande. Uppå dessa i största korthet, och tilläfventyrs utan tillräcklig forskning i det vigtiga ämnet, uppfattade grunder vågar jag föreställa mig, att ett enskildt actiebolag till delta - Den 3 Mars e. m. 2j3 tagande i Banken ganska lätt komme att bilda sig af både inoch utländska capitalister, till trygghet för realisationen, till fördel för Bankens administration, till industriens och näringarnas förkofran, genom ett ökadt rörelsecapital, nedsatta räntor och utvidgade tillgångar till förlag, samt slutligen till Nationalbankens ordnande efter de förvaltningsgrundsatser, som för t. ex. Franska Banken visat sig så välgörande. Jag anhåller, att denna min motion mätte öfverlemnas till H. BancoTJtsk., åt hvars upplystare pröfning jag, med fullkomligt erkännande af min egen oförmåga att i detail uppgöra ett i allt tillfredsställande förslag i detta hänseende, öfverlåter mina ofvan yttrade åsigter. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.:
Det blef hennes sista dikt — ty dagen efter träffades hon af det slaganfall, som en vecka senare — - 23 jan. — stilla och vackert slutade hennes lif. Hennes gamle make tynade bort af sorg och fick redan i maj följa henne till hvilorummet under den stora linden på Vestrums kyrkogård. * * * Om någon i sanning lefvat hvad Almkvist kallade » törnroslifvet » — ett blomlikt, omedvetet, oskuldsfullt hängifvande åt religion, natur, skönhet — så var det Constance Hultin. En skuggning af vemod kunde ibland röja, att hon kände det hämmade i många af sitt väsens möjligheter till skapande och njutande, möjligheter, som skulle utvecklats, om hon fått vistas i den stora konstens och literaturens värld, i en förfinad krets, som aldrig blef hennes. Men vemodet förjagades snart af tacksamheten att i stället ha ägt den omgifning, utan hvilken hon aldrig i längden skulle kunnat lefva. I naturen och i en stilla afsides landsbygd måste hon ha sin egentliga tillvaro. Hennes egen liffulla barnaskara var till och med ibland for kvick för » mors » lefnadsvishet, hvilken barnen roade sig att sätta på det hala. Denna fromma enfald kunde ej lära sig tro på det onda, huru ondt hon än själf slitit; kunde aldrig åldras, huru gammal hon än blef; kunde aldrig finna lifvet fattigt, huru mycket det än beröfvat henne. I det Hultinska hemmet, med de gammaldags rummen, där det — enligt mannens humoristiska uttryck — ej fanns » många bord att slå vantarne i », var enkelheten endast öfverträfiad af makarnes välvilja. Han doktorerade sjuka, oeh hon hade alltid milda ord till eller om den af ödet och människorna misshandlade; båda delade sitt bröd med de behöfvande, så långt det räckte. Constance Hultin hade den största förmåga att taga vara på skönheten öfverallt och alltid.
N:o 142; N:o 194, i anledn. af väckte motioner, ang:de upphörande af, eller nedsättning uti de, vid äganderätts eller åbo-ombyten å rusthållsoch båtsmans-rote-hemman, utgående afgifter till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-cassorne; N:o 195, i anledn. af väckt motion, ang:de förmedling af hemmantalen å Wisingsö; N:o 196, i anledn. af väckt fråga, om rättighet för innevånarne i Marums, Winköhls och Härlunda socknar i Skaraborgs län, att för sina kreatur begagna mulbete å kronoparken Furubacka; N:o 197, i anledn. af väckt motion om förräntande af ekeplanteringseassans medel; N:o 198, i anledn. af väckt motion ang:de dagsverksskyldigheten för hemmansägare på ön Hven; N:o 199, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ang:de åtskilliga Kyrkoherdars und. ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmäl; samt N:o 200, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut i fråga om Häradsskrifvaren J. Thysenii frikallande från ådömd skyldighet alt ersätta oriktigt afkortade kronoutskylder. Äfvenledes lades på bordet följande af Ridd.Utsk. under N:o 20 afgifna Den 19 Februari. 555 Hörsamt Memorial.
Ej nog dermed, att man, vid framställningen af de vådor man förespeglat, förbisett vårt nuvarande statsskick och möjligheten af dessa vådor under en lagbunden Konung: man har isynnerhet förgätit sista Riksdagens tilldragelser; ty den delaktighet i lagstiftningen för Banken, som nu är i fråga, har icke blifvit af Konungen begärd, utan Honom erbjuden och nästan påtrugad, för att nyttja rätta ordet. En annan ledamot har redan upplyst, huru Konungen länge tvekat att gifva Sin sanction åt myntbestämningslagen; och jag har vid ett föregående tillfälle återfört detsamma i R. o. Ad:s minne. Jag anser mig derföre nu blott böra förklara, att hvad förslaget till banklag beträffar, var Konungens första afsigt att uppskjuta med sanctionens meddelande, intilldess han dertill skulle erhålla en grundlagsenlig anledning genom antagandet af den förändrade redactionen af 72 §. Reg.F. Konungens afsigt var också vid sista Riksdagen att binda samma vilkor vid Sin sanction å myntbestämningslagen; och det var blott till följd af flera aktade mäns till H. M. yttrade farhåga, att oro derigenom skulle uppstå bland folket och att dess ombud hade nästan enhälligt förenat sig om dessa lagar, som Konungen afstod från sin tvekan och lemnade sanctionen. Men om nu de, som utom oss tala om utlagda snaror å Regeringens sida, ville göra jemnförelse emellan hvad vid sista Riksdagen framställdes såsom Nationens önskan och de läror, som de nu sjelfva vilja göra gällande, skulle de snarare kunna tillskapa anledningar till snaror emot Konungen, med syftemål att, sedan sanctionen vunnits, skulle den erbjudna garantien sättas åsido. Men sådana misstankar kunna icke uppstå hos Svenska folkets Konung; de kunna ej heller uppkomma hos Svenska folkets ombud, utan att kränka det förtroende, som från urminnes tider varit fästadt vid Konungaord samt Svenskmannatro och ära: en ära, hvarom en af våra största skalder så skönt säger: "Blank är hennes shöld som solens, öppna hennes anletsdrag/' På denna sköld kunna inga fläckar komma; öfver dessa anletsdrag inga moln spridas!
Krigs-kollegii Afiönings-afdelning under Militiebostälis-kassan, i hvars räkenskaper densamma finnes upptagen till oförändradt belopp, 2,475 R:dr. 19: 37. 161: 50. ig,); 87. — 76 - § 5. Utaf de från f. d. Invalidhus-inrättningen å Ulriksdal afflyttade invaliderna, hvilka vid 1863 års början utgjorde 6 personer, atled under årets^ lopp en f. d. officer, så att antalet understödstagare från Invalidhus-fonden vid revisionsårets slut var följande: 2 f. d. officerare, med underhåll å 345 R:dr 62 öre, 691: 24. 3 f. d. soldater, med underhåll i hemorten å 131 R:dr II öre, S:a 5 personer, med ett sammanlagdt underhåll af 1,085: 471 hvarjemte vid 1863 års slut från samma fond utgingo svärdspensioner till: 79 svärdsmän, å 45 R:dr, ... 3,555: — 291 med svärdsmedalj benådade, å 15 R:dr, 4,365: — ■bsmm —amima cwnsscasrara 'cii.-aanrrvnBmgMiMgCT S:a370 pensionärer, med sammanlagdt pensionsbelopp af 7,920: — § 6.
Om jag 452 Dun 25 September.' t. ex. har en vederdeloman, som hos mig äger en verklig fordran, men som gör större anspråk på mig, än hvartill han äger laglig rättighet, ja, om dessa anspråk, för att nyttja den värde talarens uttryck, äro oförsynta, så är jag likväl derföre icke berättigad att vägra hvad som är riilt. Vägrar jag utgifva hvad som jag erkänner vara hans rättmätiga fordran hos mig, får jag lika orätt i processen, som motståndaren. Om R. o. Ad. derföre skulle anse det vara rätt att göra den concession, som nu är i fråga, sedan förslaget numera är bifallet af de öfriga Stånden; så må R. o. Ad. icke låta afhålla sig derifrån, af den orsak, att andra stora anspråk framställas, utan medgifva det rätta för det rättas skull; och rättvist anser jag det vara, alt bifalla detta förslag, äfven på den grund, att dä de 4 Stånden hafva hvardera lika stor andel i representationen, höra de ock hvar för sig hafva lika stor rättighet vid tillsättningen af ordf.platscrna i Utsk., som af dessa 4 RiksSfis medlemmar till lika antal Utgöras. Man har talat om ordf.platsernas tillsättning såsom en gammal rättighet för aristocratien. Jag medgifver, alt denna rättighet kan betraktas som aristocratisk, men vi må erinra oss betydelsen af aristocrali, nemi. de ypperste och bästa i landet. Om man nu genom val skulle lyckas framkalla de yppersta och häste till ordf. i Utsk:n, så hade man ju icke gjort annat, än återfört saken till sin urhistoriska grund. På dessa skäl tillstyrker jag antagande af ifrågavar. förslag. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Afven jag, sorn anser alt adelsprincipen inom monarkiska Stater eger sitt egentliga försvar genom den nytta, som det allmänna deraf drager, nödgas också uppträda, för att påyrka bifall till Const.Utsk:s ifrågavar. förslag. Jag skulle nemi. tro, att det utgör en på sann statskonst hvilande grundsats, att, till fördel för det allmänna, söka göra förf jenstcn gällande inom hvilket
Utan att kunna yttra mig öfver -hufvudsaken, nemligen frågan om böter för dera som uraktlåta att inställa sig vid Regementsskrifvare-möten, ett ämne, hvarom jag icke äger kännedom , utbeder jag mig få fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den delen af Herr Grefve Gyllenborgs anmärkning, som rörer frågan, huruvida OeconomieUtskottet bort eljer icke bort upptaga målet. Den 90.'de §. RegeringsFoimen, som af Utskottet anföres till stöd för dess tanke, att detsamma icke borde ingå i befattning med målet, stadgar visserligen, att Riksens Ständer eller deras Utskott icke få ingå i pröfning af Regeringsoch DomareMagternes beslut, eller sjelfva verkställigheten af någon Lag eller Författning; det vill säga, att en pröfning af lagars tillämpning icke kan tillkomma Riksens - III. Den 5 Maj. sens Ständer. Men denna §, kan lika säkert icke så uttydas, son: kunde det någonsin Riksens Ständer eller deras Utskott förmenas att pröfva rigtigheten och gagneligheten af sjelfva Lagarna och Författningarna, samt nödvändigheten af förändringar deruti. Då den till OeconomieUtskottet remitterade fråga synes mig helt och hållet v;.ra af denna sednare beskaffenhet, så förmodar . jag, att det är blott från en irring om begreppet af 9G:de §. Regeringsformen, som Utskottets nu afgifna yttrande sig härledt; Och är det under denna synpunkt, som jag för min del anhåller få understödja Grefve Gyllenborgs önskan, att Memorialet måtte blifva återförvisadt. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, för.' malte sig till alla delar instämma i hvad Undertecknad yttrat. I anledning af de nu gjorda anmärkningar blef OeconomieUtskottets Memorial återremitteradt. Anmältes och emottogs Konungens HofCanzler m. m. Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken, å Kongl.