Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om detta erkännes som en sanning, lärer deraf äfven följa, att åhörandet af nationalRepres. öfverläggningar om Statens och Folkets angelägenheter, skall väcka högre och lifligare interesse hos det, än blotta läsandet af Protocoll, som i synnerhet från detta Stånd, ej knnna synas offentligen förr, än flere veckor, ja månader> efter ämnets afgörande. Vi äga inom vårt land, ett både för moraliskt värde och förmögenhet utmärkt antal medborgare, sorn ej hörande till något Stånd, nu sakna allt tillfälle att gagna och upplysa, vid granskningen och afgörandet af ämnen, om hvilka de kunna äga mycken kännedom, och på hvilkas rätta behandling, dej Den 20 Januarii, ras Val möjligen kan bero. Om dessa få afhöra Repres. öfverläggningar, komina de i tillfälle, att genom tryckfrihetens bruk kunna framlägga för det allmänna, frukten af de eftersinnanden detta afhörande hos dem uppväckt, jemte de upplysningar, sorn af deras kunskaper äro att hämta. Då detta kan ske innan ett ämne blir afgjordt, synes mig ingen tvifvel vara, att det icke bor aga en förmånlig inflytelse på Riksdagsärelidernes behandling. Genom offentliga Plena inom detta Stånd erhålles dessutom ett correctif mot den förutnämnde ohjelpliga långsamhet med hvilka våra Protocoll blifva allmängjorda. Utdrag af de tal som bär i ett Plenum äro hällne, kunna då, följande dagen, eller åtminstone kort derefter, blifva i allttiäntiå Dagbladen synlige, hvilket efter min tanka bör, under det interesset genom detta skyndsamma meddelande bibehålles och lifvas hos de som ej äro Representanter, äfven äga en nyttig inflytelse på dem af Representanterne, som med Utlåtanden deltaga i öfverläggningarne. En möjlig origtighet, eller förvrängning i nämnde Dagblad, af en Representants Utlåtande, rättas och vederlagges lätteligen i samma Dagblad, genom ett extractum Protocolli af det sedermera justerade Protocollet; och denna åtgärd, möjligen påkallad för sanningens försvar bör väcka ökad uppmärksamhet och varsamhet hos dem, som meddelat Allmänheten en origtig uppgift.
Statsministern ingifva de inhemtade upplysningar om riksdagsärendenas närvarande ståndpunkt, och hvarvid Hr Gr. o. Landtm, naturligtvis säger hvad han finner för godt. Skulle man nu vidtaga ett beslut pä Ståndets vägnar, sä tror jag att man kunde komma i den obehagliga belägenhet, att under tiden nya motioner väckas, hvilka icke kunde pröfvas, utan att de skulle hindra riksdagens afslulande. Ilr von Hartmansdorff: Sedan jag hört Frih. Palm stjerna, Nils Fredrik, göra sitt förslag, får jag instämma i detsamma och önska, att Ilr. Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. derpå. Hr Rosenblad förklarade sig jemväl vilja instämma med Frih. Palmstjerna. Gr. Cronhjelm: Då jag afgaf mitt förslag i ämnet, skedde det derföre, att jag ansåg, att Ilr Gr. o. Landtm, önskade, att Ståndet skulle fatta något beslut i delta fall; men 10 II. 45 354 Den 3 Maj. om Hr Gr. o. Landtm, anser sig, på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, kunna, utan något befullmäktigande, inför K. M. yttra sig i saken, så har jag visserligen ingenting deremot, utan får då endast hembära Hr Gr. o. Landtm, min tacksamhet för det förtroende han visat Ståndet, geuom att underställa det denna fråga. Gr. Frölich: För mig synes det, att man här måste göra en väsendtlig skillnad emellan hvad som kan beslutas och hvad som icke kan beslutas. Om 11. o. Ad. för sin del skulle vilja hafva till thronen framburen en önskan, att riksdagen skulle slutas d. 24 Maj, så borde derom fattas ett beslut; men om icke sådant är R. o. Ad:s mening, utan fråga blott är att mottaga den uolice, som Hr Gr. o.
Långt isrän att ti!lst»)rka ett afsiag, eller inflränkning uti Beredningens Betänkande - 72 Den 2 November. de i fräga om Institutet för Blinda och' Döfstumma, finner jag med mina tankesätt mera öflverensstämmande akt proponera en tillökning, ett Mwidgande uti den plan Betänkandet innefattar; Och jag hemställer huruwida det icke flulle anses för i nägon mohn oförenligt, att pä etr sä omständligt, ömt och öfwertalande fatt som Betänkandet utwisar, framställa Inrättningens nytta och upphofsman,ens förtjenst, och likwäl blott med den sä knappt tilltagne summa af ungefärligen 6000 Riksdaler ben samma understödja, Wärdigt är det onekelrgt att med kjusa fargor skildra denna menftligheten hedrande Inrättnings nytta och fördel, och blott rättwisa ar det, att wack» uppmärksamhet för den Man, som ej allenast med Uppoffring af enskilda tillgängar, utan ännu mer med ett tålamod, en ihärdighet, lika sällsynt, som aldrig ädlare anwänd, hos ost werkstäldt Inrättningen; Men wärdigare, mera instämmande med hwarje medmemiiskas pligt, är det, att kraftigt medwerka till Inrättningens fortgång och bestånd, och sätta upphofsmannen i fullt tillfälle att utan hinder af bristande tillgängar, blott falja sitt ädla hjertås kraf, och gifwa Inrästningen all möjelig fullkomlighet. Att Herr Kongl. Secreteraren LorZ uti sin uppgifna plan icke äffat större understöd än hwad som genom betänkandet blifwit bifallit, utgör i min ranka blott ett nytt prof as Hans förtjenst och mode» sire. Qwist i hwad mohn omständigheterna kunde tillkoka bifall till hans öuftan, wille han kan hända med Den 4 November. I sikt innerliga deltagande i sina olyckliga Elevers be, lägewhet, haldre begära ett mindre och inskränktare understöd, än genom förestående af ett för högt belopp äfwentyra afstag, och ett wägradt afseende a de§ adla syftemäl.
Så långt tillbaka, som historien sprider sitt ljus, sagan sitt halfdunkel, hafva under hvarje tidsålder tvänne världsåskådningar, en äldre och en yngre, stridt om herraväldet öfver människornas tänkesätt ocb rätten att efter sina grundprinciper ordna förhållandena människor emellan. Striden kan under vissa tider och förhållanden hafva varit häftigare, under andra mindre häftig. I någon historiskt känd tid har den aldrig hvilat — kommer säkerligen heller aldrig att göra detta, så länge vårt släkte är underkastadt utvecklingens lag. Detta är dock icke så att förstå, som mellan dem, som under olika tider representerat å ena sidan det äldre, å andra sidan det nyare åskådningssättet, skulle förefinnas identitet eller ens fränskap i anda och riktning. Mänsklighetens utveckling är vida mer komplicerad. Rollerna hafva mer än en gång ombytts. Det har t. ex. funnits en tid, då kristendomen representerade det nya, som skulle taga kommande sekler i arf, likaväl som andra tider, då dess målsmän varit att finna i deras led, som anslutit sig till det bestående. En i våra ögon så föråldrad institution som påfvedömet har en gång förts till seger genom det mod och den tillförsikt som allena medvetandet om att föra det nyas och uppåtsträfvandes talan kan ingifva. Den nya tiden i Europa, hvarmed vi förstå tiden från och med de klassiska studiernaspånyttfödelse, har dock i allmänhet kännetecknatsaf tvänne hvarandra skarpt korsande strömningar, den ena företrädesvis och efter regeln — ty undantag och tillfälliga reaktioner finnas naturligtvis — representerande det äldre åskådningssättet, den andra med samma förbehåll representant för det yngre. En viss slags kontinuitet mellan dessa tidsströmningar förefinnes onekligen. Mycket olika hafva de väl varit på skilda tider och bland skilda folk, både beträffande programmens karakter och namn; men i det hela, och om man fäster sig mer vid andan än vid särskilda yrkanden och tillfälliga, förhållanden, så måste giltigheten af det sagda erkännas.5o 6 olika världsåskådningar. I den mån tiden fy eker fram blifva dock partiernas syften och skaplynnen klarare. Isynnerhet är detta fallet sedan ungefär midten af förra århundradet.
Staten skulle kunna vara befriad från skyldigheten att lemna underhåll åt de öfriga medlemmarne af den Regerande Familjen, så ligger svaret genast till hands, eller att Dessa Medlemmar skulle hafva samma I H. 20 306 Den 22 November. frioch rättigheter, som tillkomma hvarje annan medlem af det samhälle, till hvilket de höra. Så är likväl icke förhållandet i Sverige, såsom Hr Funck redan omnämnt. Till en början äro, enl. 45 §:n Reg.F., Arflfurstar eller Prinsar af det Konungsliga Huset förhindrade att innehafva några civila embeten. Vidare stadgas i 44 §:n af nämnde Grundlag, att ingen Prins af KonungaHuset får ingå äktenskap utan Konungens samtycke, vid äfventyr att hafva förverka^ arlsrättrn till Riket för både Sig Sjelf och efterkommande. Successionsordningen innehåller äfven åtskilliga stadganden i samma syftning. Så t. ex. uprepas i 5 §:n förbudet för Prinsar att gifta Sig utan Konungens samtycke, och i samma § stadgas äfven, att Prins icke en gång med Konungens samtycke får taga till Gemål enskild Svensk eller utländsk mans dotter. I 6 §:n meddelas för Prinsessor af Svenska Regentätten i det närmaste likartade förbud. Enl. 8 §:n får ej Prins, utan Konungens och R St:s samtycke, blifva regerande Furste i Utländsk Stat. Ingen lärer kunna neka, att ju dessa stadganden innefatta ganska väsendtliga inskränkningar uti de rättigheter, som tillkomma Svenska medborgare i allmänhet, och så länge dessa inskränkningar qvarstå, anser jag det vara Svenska Statens pligt, att med passande underhåll torse de medlemmar af KonungaHuset, som äro underkastade sådana bestämmelser. Hvad för öfrigt vidkommer den nuvaride fördelningen af de s. k. materiella anslagen å Usta HufvudTiteln, så förenar jag mig med Hr Gripenstedt i den åsigt, att densamma må bibehållas, och detta desto heldre, som en sådan fördelning, enl. hvad han uplyst, blifvit af R. St. sjelfve begärd.
Jag vill endast erinra, att Frih. Palmstjerna, Carl Otto, förra gången frågan var före, ganska noga upplyste om skälen, hvarföre domaren icke borde hafva detta åliggande, och jag hemställer, på de af honom anförda grunder, att domarne måtte derifrån befrias. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då enligt den af Gr. Cronhjelm meddelade upplysning 3 Stånd redan bifallit hvad Utsk. uti förevar, punkt föreslagit, och således att R. Sl:s beslut i denna del redan vore fattadt, finge hemställa, om icke, till förenande af de olika meningarne, R. o. Ad. behagade bifalla, att denna punkt finge läggas till handlingarne. Ropades ja. 33:dje punkten, ang:de förändring af Utsk:s förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M. i fråga nm controller ne och redactionen af 11 § och följande §§ uti författningen. Bifölls. Den 15 Mars. 391 Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåt:n, meni. och betänk:n, nemi. från Stats-Ulskottet: N:o 229, ang:de reserverandet af de vid 1840 och 1841 årens riksdag anvisade statsbidrag för Gråda canals fullbordande samt hamnanläggningen vid Ahus och upprensningen af Rottne-ån; N:o 230, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 156; N:o 231, med förslag lill voteringspropos. i anledn. af skiljaktiga beslut uti fråga om anslag till befrämjande af slöjdexpositioner; N:o 232, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
Ehrensvärds förslag, likväl med den modifikation jag gjort; men om detta förslag icke vinner Ståndets bilall, tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk. Hr Brakel: Frih. Raab har helt och hållet missförstått mitt sista yttrande, och jag hade derföre ämnat att förklara, hvaruti detta missförstånd egentligen består, men med tillkännagifvande häraf, vill jag, i anseende till den långt framskridna tiden, afstå från något ytterligare förtydligande. Många ledamöter ropade på propos. Gr. Frölich, Gust. Erik: Hvad sjelfva motionen angår, har den blifvit vidlyftigt behandlad ä ömse sidor, så af motionären sjelf, som ock af de med honom liktänkande, hvarföre jag har föga att tillägga; men då man nu, såsom vanligt när en motion blifvit af Etsk. afstyrkt, klandrat Etsk. och man i synnerhet vänder sig mot det sätt, hvarpå Utsk. besvarat motionen, så får jag förklara, att jag tror mig finna mycken styrka uti de skäl, som blifvit anförde till bifall å Utsk:s betänk. Jag har som ledamot af Ridd.- Utsk. deltagit uti Utsk:s beslut, och, dä jag icke reserverat mig, är jag ibland dem, som tillstyrkt betänk, sådant det befinnes. Jag har visserligen, som jag nämnt, icke något alt tillägga; men vill besvara några här framställde anmärkn:r. Hvad angår påståendet alt landt-adeln skulle blifva mindre väl lottad om Ilr von Hartmansdorffs motion vunne bifall, så har Gr. Cronhjelm sä fullkomligt utvecklat detta påstående, att jag förbigår det. Man har i afseende på Utsk:s-betänk, anmärkt, att Utsk. icke uppdragit någon historik öfver de förhållanden, som ägt rum rör:de bänkims-institutionen. Som Hrr:ne hafva hört, hafva flere talare upplyst, alt fråga flere gånger varit å bane att borttaga denna inrättning. Det är således öfverflödigt att härutinnan något ytterligare orda.
Motionären har i öfrigt till upplysning om det sätt hvarpå och i hvad mån ifrågavarande tullkammare utöfvar gränsbevakning emot Fahlun, till Utskottet inlemnat följande intyg: »Undertecknade, hvilke flere gånger årligen färdas igenom Särna socken i Dalarne öfver Norska gränsen, kunna härmedelst intyga, att endast undantagsvis något år, vanligen framuti Mars månad en tull-betjent varit stationerad (under ett par veckors tid) stundom uti Elfdalens, flera mil ifrån riksgränsen belägne, kyrkoby, ibland åter uti Idre by inom Särna socken; men att deremot under innevarande år ingen den ringaste tullbevakning funnits eller efter all förmodan för närvarande finnes, vid eller i närheten af riksgränsen inom Dalarnes område; samt att således icke eller den ringaste kontroll öfver trafiken till och ifrån Norrige derstädes blifvit utöfvad. Med den noggranna kännedom, som vi för öfrigt ega om de många, synnerligast vintertiden, till. och ifrån Norrige ledande vägar, kunna vi tryggt försäkra, att endast en efter hela Norska gränsen stationerad tillräcklig och rörlig bevakning kan utöfva, en ändamålsenlig tillsyn öfver varu-trafiken emellan de förenade rikena. 8 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk. BetänkA':o /ÖS. Hvad slutligen Fahlu så kallade Gränsc-tullkammare beträffar, så kan enhvar trafikerande på Norrige äfvensom alla socknebocr intill detta rikes gräns, sammanstämmande intyga, att samma tullkammare, icke utöfvar eller ens kan utöfva någon den minsta tillsyn öfver de varor, som gå till och ifrån Norrige, samt att de Statsmedel som för underhållandet af berörde tullkammare årligen utgå, äro snart sagdt bortkastade; ty vilja icke smuglarne sjelfve angifva sig hos tullkammaren i Fahlun, så kunna de med all säkerhet undgå att blifva ertappade af denna tullkammares bevakningspersonal. Hvad vi här ofvan sanningsenligt meddelat, erbjuda vi oss att. när som helst det påfordras, med ed bekräfta, försäkras. Fahlun den 8 Februari 1854. As Jan Larsson i Transtrand.
Äfvenledes anse Riksens Ständer böra stadgas, att till försäljning af slika arbeten andra än välfräjdade, samt med goda och tillförlitliga bevis försedda personer alldeles icke måtte antagas, och att sådane i Städerna bosatte försäljningsman ej måtte äga tillåtelse att besö'- ka några andra än den Stads enskilta Marknader der de äro bosatta: att de på landet boende försäljare af Glas, Smide och Porcellainer förbundos att alltid uppehålla sig der de äro mantalsskrifne och erhållit Konungens Befallningshafvandes tillåtelse att hålla sin försäljning: att under deras nödvändiga resor, för att emellan Manufactui. Verket och försäljnings.orten forsla varorna, deras hustrur och barn aldrig borde få medfölja, ej heller någon försäljning af varulagret tillåtas: att Landshöfdingarne äfvensom Magistraterne borde, hvar på sin ort, hålla allvarsam tillsyn, att de sålunda gifne föreskrifterne på Den 11 Maj. på det nogaste måtte efterlefvas: samt slutligen Eders Kongl. Maj:t, efter Nådig pröfning, matie täckas bestämma de böter och öfriga ansvar,sorn för öfverträdelser af denna författning borda ägä rum, och hvilket ansvar riksens Sländer i underdånighet önska matte blifva så kraftigt, att detsamma en alldeles tillräcklig Varning emot Författningens öfverträdande medföra kunde. Slut. ligen få Riksens Ständer i Underdånighet erinra, att det föreslagna förbudet för Glasoch Porcellaines Förare samt Smideshandlande, i ändamål af sådana manufactur-varors försäljande , uti landsorterna kringstryka, icke må tillämpas eller sträcka sig till Allmogen, utan den äga rätt ätt hädanefter som hittills få till hvad ort som helst med sina egna handaslöjdef sig begifva och dem försälja: hvilket allt Riksens Ständer härmed till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup under»' äåtlig vördnad, trohet och nit, Stormiigtigste Allernådigste Konung!
Och det begaf sig, då han satt till bords i hans hus, såto ock desslikes månge Publicaner och syndare till bords med Jesu och hans Lärjungar; ty de voro månge, som hade följt honom. Och då de Skriftlärde och Phariseer sågo, att han åt med de Publicaner och syndare, sade de till hans Lärjungar: Hvi äter och dricker han med Publicaner och syndare? När Jesus det hörde, sade han till dem: De der helbregda äro, behöfva icke läkare, utan de som kranke äro; jag är icke kommen till att kalla de rättfärdiga, utan syndare, till bättring. Och Johannis lärjungar och de Phariseers fastade mycket; och de kommo, och sade till honom: Hvi fasta Johannis lärjungar och de Phariseers, och dine Lärjungar fasta intet? Sade Jesus till dem: Bröllopsfolket, kunna de fasta, så länge brudgummen är med dem? Så länge de hafva brudgummen när sig, kunna de icke fasta. Men de dagar skola komma, att brudgummen skall varda ifrå dem tagen; och då skola de fasta i de dagar. Och ingen sömmar en klut af nytt kläde på gammalt kläde; förty han rifver dock det nya stycket ifrå det gamla, och hålet varder värre. Och ingen låter nytt vin i gamla flaskor; annars slår det nya vinet flaskorna sönder, och vinet spilles ut, och flaskorna förderfvas; utan nytt vin skall man låta i nya flaskor. Och det begaf sig, att han på Sabbathen gick genom säd; och hans Lärjungar begynte, vid de gingo, taga af axen. Och de Phariseer sade till honom: Si, hvi göra de om Sabbathen det som icke lofligit är? Då sade han till dem: Hafven I aldrig läsit, hvad David gjorde, då honom omträngde, och var hungrig, han och de der med honom voro? Huru han gick in i Guds hus, under den öfversta Presten Abjathar, och åt skådobröden, hvilka ingom voro loflige äta, utan Prestomen; och gaf desslikes dem som med honom voro.
Desse Drivate lärare äro f. n. icke 20* 308 Den 22 A pril f. ra. underkastade någon allmän kontroll och man äi' icke eller i tillfälle att förvissa sig om de äro skicklige lill de vigtiga updrag de åtagit sig. Man har icke en gång gjort det möjligt för dem, att vid någon offentlig inrättning förvärfva denna skicklighet och aflägga de prof, som skola visa att de ega de kunskaper och naturanlag, som erfordras att rätt upfylla del vigliga kall de utöfva. Det är allmänt erkändt och intygadt af de fleste, som uti sina hus haft privata lärare, att de i ett eller annat afseende varit dermed mindre väl belåtne, och det är klart, att en ung oförfaren man, utan den ringaste erfarenhet i undervisnings-kallet, icke skall kunna tillfredsställa de fordringar, som på honom göras då han inträder såsom lärare. Det vore således en stor välgerning, äfven uti enskildt afseende, om en sådan inrättning funnes, dit man kunde hänvisa en student innan det tilläts honom att antaga en kondition. Delta är det ena skälet hvarföre jag yrkar återremiss af denna punkt, och anhåller att Utsk., med iakttagande af hvad jag nu anfört, ville tillstyrka R. St. att hos K. M. i en underd. skrifvelse anhålla om inrättandet af ett lärare-seminarium, tillkännagifvande derjemte alt R. St. dertill anslagit 10,000 R:dr. Ett annat skäl ligger deruti, att erfarenheten ofta har visat huruledes de män, som inträdt uti lärare-kallet, snart nog funnit att de hafva misstagit sig om sin kallelse. Denna erfarenhet är då håde för dem och för deras lärjungar nog sent gjord, och det vore således af yttersta vigt att lärare-seminarier funnes, på del alt icke detta dubbla misstag mätte komma alt ega rum. Man har, enl. min tanke, aldeles orätt upfattat dessa blifvande undervisningsanstalter, då man påstått och trott att de skulle hufvudsakligen bestå uti genomgåendet af en vetenskaplig kurs hos någon Akademisk lärare.
Jag anser derföre billigt, att Städerna böra bibehållas vid den brånningsfrihet de åtnjuta. Derigenom gagnäs Landtmannen äfven, sorn till dem får sålja spannemål och ved. Skulle pris och brist på den sistnämnde artikeln göra bränvins-brånningen mindre förmonlig, stadnar den nog af sig sjelf. Hvad faran för eldsvådor genom Stådernes brånnerier beträffar, så förenar jag mig gerna om alla de Police-FörLtlningar, sorn i detta afseende finnas nödiga. Herr von Becker, Carl Johan: Med den värde Ledamoten, som sednast yttrat sig, förenar jag mig visserligen deruti, att näringsfrihet bör äga rum, och att man ej utan orättvisa kan frånkänna Släderna deras bränningsrått, derest den blir grundad på besittningen of jord, men icke sorn nu på personalen. Jag tror att en del af Ståderne sorn hafva Landtbruk, hafva lika rått att bränna sorn Landtmannen, så snart ds idka brånning lör jord. Men jag hemställer, om de ej böra äga denna rättighet, med det vilkor, att de ej få bränna för annan, ån ege£» 620 Den 18 F^iruar ii, jord. I Städerne öfverlåter den ena sin bränrpngs-råttigbet på den andra, hvilket ej på landet får åga rum. Månne ej principen bör vara lika, och ingen således i Ståderne få bränna för en annan. Herr Tham: Med anledning af hvad Herr von Becker anfördt, anhåller jag få tilllågga, att den inrättning flere Städers innevånare vidtagit, att i mon af den dem tillåtne brånningstid och pannerymd, sammansätta sig örn ett eljer flere större Brännerier, enär de icke öfverskrida hvad häruti är föreskrifvit, så mycket mindre bör dem förnekas, som dylika inrättningar öfverensstämma med klok hushållning, och orsaka besparing på tid och ved, samt icke förnärma någon annans rättighet.
Men enär hanko-reglementet lili juridiska frågor satt bankofiskal lill understyrelsens vägledare, så fordrar oell rättvisans laggilda gäng, alt lian blifver ansvarig för sina rådslag, till vinnande hvaraf jag får hemställa, om ieke banko-reglementet hoist adga något , ansvar för banko-tiskalen, i händelse hans tillstyrkande skulle strida mot ”lag och laga stadgar”, Bankofullmäkliges naturliga rådgifvare är deras sekreterare, och som fullmäktiges sammansättning, deras tid, den osäkerhet med hvilken de innehafva sina platser och den ringa ersättning de hafva för deras ansvarsfulla kall, icke alltid tillåta dem, alt noga granska och pröfva sädane frågor, som röra verkets inre styrelse; och enär dessutom erfarenheten ådagalagt, alt bar.ko-sekrecn med villighet och nit biträdl med sina upplysningar, så är det icke utan rättvisa, att hans tillrådanden blifva underkastade granskning oell ansvar, hvarföre jag ytterligare får föreslå, alt Banko-sekret;n blifver förpligtad, att uti hvarje fråga, som rörer verkets inre styrelse, till prot. afgifva sitt yttrande, samt ali han för sina rådslag blifver ansvarig. Banko-reglementet har uti de flesta fall, som röra tjenste männens pligter och ansvar, uppdragit högsta domstols makt åt banko-fullmäktige, utan att ens pä nådeviig dem är förunnadt alt söka ändring; men som det är oförenligt med grundlagarnes anda att personers välfärd är beroende af slumpen af deras domares mer eller mindre kännedom om lag och laga stadgar, samt den upplysning och den personliga karakter, som banko-sekrel:n kan äga, så får jag vördsamligen hemställa, om icke banko-regleinentel måtte medgifva hankens tjenstemän, alt uti vissa bestämda fall af allvarsammare beskaffenhet hos K. M:s och rikets Svea hofrätt anföra besvär öfver bankofullmäktiges beslut, äfvensom att R. St:s justitieombudsman måtte anmodas att vaka öfver lagarnes efterlefnad inom banko-verket.