Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hittills har han för det mesta begagnat den förderfligasle af alla näringar, nemi. brännvinsbränningen. Så länge man icke har någon annan näring alt i stället anvisa honom, så torde det vara förgäfves att af mängden, som nödgas arbeta för sina dagliga behof, begära den försakelse, som erfordras til! att för fosterlandets bästa uppoffra den eg - Den 2Q Juli e. m. 377 egna vinsten. Jag vet icke något riktigare sätt alt bereda honom afsättning, än derigenom altman inom landet uppmuntrar sådana näringar, som förbruka säd, utan alt sjelfva framalstra den; ty om en åkerbrukare gör aldrig så mångå nyodlingar, är det klart, att som lian har flera andra behof un födan, mäste han föryttra en del af säden för att tillfredsställa dem. Man måste således uppmuntra andra näringar för landtbruket. Sådana äro väsendtligen bergshandteringen oell de varuförädlande yrkena, eller stadsmannanäringarna i allmänhet. Det är just dessa, som hittills varit skyddade genom de förbud, hvilkas upphörande Bevilln.- Utsk. nu har tillstyrkt. Om icke dessa näringar allt framgent uppmuntras, sä är det klart, att den väsendtligaste af alla våra , nemi. landtbruket, måste förtvina. Om åkerbrukaren vill i förtrytelsen öfver bristande afsättning uppgöra förslag att hjelpa sig sjelf, på stadsmannanäringarnas bekostnad, så innebär botemedlet en skada för samhället. Man lyfter den ena för att dermed slå den andra. Om Sverige icke skulle söka att i möjligaste måtto förädla sina råämnen, så är det gifvet, att den vinst, Rikets innebyggare nu hafva på varulörudlingen, skulle tillfalla utländningen. Vi behöfde då med vår utförsel betacka, icke allenast den införsel, sorn vi hittills plägat emottaga, utan äfven värdet af dea våniförädling, som inom Riket ägt ruin. Hvad skulle vi Utföra i stället? Vi hafva intet annat än säd, hvarmed vi kunde särdeles öka vår utförsel, och denna vara gäller i andra Östersjöländer merendels mindre än här.
Ehuru BondeStändet, den 7 sistlidne Junii bifallit StatsUtskottets den 3 förutgångne Maji Utlåtande, angående rättighet för Bergsmän att lösa Kronans Persedeloch Tiondejern, fann BondeStändet, vid föredragning af Utskottets, i anledning af återremiss af berörde utlåtande, den 3 dennes afgifne Betänkande N:o 285, skäligt att, under åberopande af nämnde Beslut, jemväl godkänna det i sednare Utlåtandet gjorde tillägg; att priset så väl å 494 Prat. Utdr. d. 12 ffulii 1823. Persedeloch Tiondetackjern, som å HammarskattsStångjernet, bör i likhet med hvad angående Kronans öfrige Räntepersedlar är förordnadt, vid de årliga Markegångssättningarne bestämmas och i de utfärdande Markegångstaxorne till vederbörandes efterrättelse utsättas. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets, uti Memorial N:o 129, gjorde hemställan, att StatsUtskottets redan meddeldte Utlåtande N:o 277, angående Höganäs Stenkåls-Werks understöd af Staten, må hvila, tills Ekonomiutskottet, dit ärendet också blifvit remitteradt, hunnit inkomma med dess Betänkande i ämnet, blef vid föredragning af BondeStåndet bifallen. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUtskottets nedannämnde Utlåtanden : N:o 280, Innefattande afslag till motionen om nedsättning af en Commitée för att undersöka beskaffenheten af alla Hemmans onera. N o 280, Om Andrarums Alunsbruks rätt till inköp af skogseffecter, m. m. N:o 283, Börande räntornas utgörande för någre Thorshälla Stad upplåtne Hemman. Prot. XJcdr. d. 12 Ju'ii I823. 495 N o 284* Om ersättning till Handlanden Tauson för afträdt arrende af Uranienborgs Kungsladugård.
Hr Lefven: Redan då denna fråga åtcvrerriUcrades, Den a5 Juli f. ra. yttrade jag för R. o. Ad. mina tankar öfver denna punkt i öfverensstämmelse med hvad jag nu ämnar nämna, och jag hade då den tillfredsställelsen att höra Frih. Rantzou inför R. o. Ad. förklara, att han till alla delar gillade de åsigter, rör:de dessa vexelköp och öfriga förhållanden, sorn då af mig framställdes, och det var mig särdeles tillfredsställande att, sedan jag i allmänna termer uppmanat Hr Frih. att yttra sig öfver initia åsigter, finna desamma, utan att jag förut i dessa saker talat ett enda ord med Hr Frih., gillade af en affärsman med Frih. Kantzous insigter i dessa ärender. Nu deremot synes Hr Frih. icke vilja medgifva silfverköp, utan vilja inskränka Bankens åtgärder i detta fall till något, som icke är silfverköp, utan invexling. Vi behöfva icke något stadgande för Bancofullmägtige för att tillåta dem att lemna 128 sk. för 1 r:dr specie; men vi behöfva ett stadgande för att medgifva silfverköp, d. v. s. vi måste tillåta Bancofullmägtige att förstärka metalliska cassan, då coursen håller sig lag, vid eller under pari. Detta är ett sätt att gå till väga, som Banken är skyldig alt iakttaga, sedan R. St. i egenskap af baneobolag (ty jag betraktar R. St. icke annorlunda i dessa frågor) hafva tillåtit sig att utgifva sedlar på grund af insatta främmande medel; den måste tillse, att cassan hålles i behörigt skick, att silfver inköpes mot en ringa uppoffring och att dertill användes en ringa del af den vinst, som genom lånerörelsen Banken tillfaller just genom dessa främmande medel, som i vexelbanken äro insatta i Bankens vård. Jag vet icke, hvarföre man oupphörligen skall föreskrifva Banken skyldigheter, men vara så angelägen att fråntaga Banken rättigheter att göra dessa transactioner, såvida eljest meningen är, att Banken skall kunna uppfylla sina förbindelser i landet. Det är ju ingen menniskas interesse, som deremot strider.
Borgare-Ståndet har väl, i likhet med Hr Grefve Frölich, uti den Utskottets Betänkande N:o 64 bifogade reservation, yrkat, att en sådan fond måtte, till belopp af 1,000,000 R:dr, bildas af Riksgälds-Contoirets inom linien förda skuld till Banken, R:dr 9,359,094: 30. 11, deraf återstoden borde för alltid afskrifvas; men då Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag, genom bifall till Statsoch Banco-Utskottens Betänkande N:o 3, förklarat, att, sorn antagandet af den vådliga grundsatts att på kommande Ständer berodde att, efter godtfinnande och till samtidens lättnad, utstryka eller tillintetgöra en af staten gjord, och af föregående Ständer högtidligen erkänd skuld, försvagade förtroendet till den nya ordning, man gick att fastställa, berörde skuld skulle, **•vore det ock Banco-Utskottets Utlåtande, N.o tog. i5 endast såsom en påminnelse om det framjarna och en varning för det tillkommande ” inom linien balanceras, har Utskottet icke lunnit öfverensstämmande med berörde beslut att nu yrka någon bestämd godtgörelse för omförmälde skuld-belopp, utan ansett detsamma böra, såsom hitintills, inom linien balanceras, under förutsättning, alt Banken fortfarande tillkommer, hvad deraf möjligen kail inflyta. Då Utskottet sålunda icke kunnat biträda detta förslag, har Utskottet ansett omförmälde fond böra bildas af Bankens nit reserverade vinst-medel. Beloppet af den fond, som sålunda bör för Banken reserveras, har Utskottet, i enlighet med dess uti Betänkandet N:o 64 yttrade åsigt, trott böra, för att motsvara ofvan antydda ändamål, bestämmas till 1,000,000 R:dr B:co.
Ständer att förhöja summan för et mindre Creditivet , så att dep samma karn me att utgöra enoch en half Million Ridr hvarutaf den erta tredjedelen må vara såsom hittills a't tillgå, för hvarjehanda utomordentliga tillfallen orda behof;, men de öfriga •|:delarne icke, utan i fall af oundgängliga för* svars-anstaliep, mage få lyftas; förklarande KgU. Majit harvi1 i Nåder, att ehuru någon anledning för det nät varande icke äp att förese någon sadan nödvändighet, samt Kongl. Majit hyser den förhoppning .. att intet sådant fall skall innan Riksens. Ständers, nästa sammankomst in, träffa, , har Kongl. Majit likväl trott sig böra, erinra, att närvarande tiders, oförmodade hvälfningar fordra ökade försigtighets mått; och att Kongl. Majit gör sig förvissad , att Riksens Ständer uti de ta Kongl. Majus förslag skola finna, endast ett nytt bevis af Kongl. Majds. Faderliga, om - Den 20 Juli. ign omsorg för sitt folks trygghet, och för att bespara kostnaderna af en, genom ögonblickliga behof vållad, för tidig sammankomst; men skulle Riksens Ständer, till afbördande af Krigs-skulderna, finna någon tjeri 1 igare utväg, än att använda ifrågavarande 2 Millioner R:dr Preussisk Courant, ville Kongl. Majit icke eller äska något ökadt anslag af det mindre Creditivet, utan vöre nöjl, att låta dessa 2,000,000 K:dr Preussisk Courant stå orubbade såsom en fond för framtida oförutsedda hellof. Med anledningaf hvad Kongl.
S5:o af den 20 Augusti 1851, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitel (170). 1851 den 2 September i underdånighet anmäld och vederbörande delgifven, med förklarande, det Kongl. Majit framdeles ville i nåder besluta i afseende på de delar deraf, hvilka kunna utgöra föremål för Kongl. Majits pröfning och bestämmande. S«:o af den 20 Augusti 1851,' angående extra Statsanslag till föremål tillhörande Sjöförsvars-Departementets handläggning (176). 1851 den 17 September i underdånighet anmäld och vederbörande delgifven, med förklarande, det Kongl. Majit framdeles ville i nåder besluta rörande användandet af ifrågavarande, för tillfälliga behof anvisade extra Statsmedel; i anledning hvaraf sedermera arbetsplanen och öfriga nödiga föreskrifter blifvit utfärdade. Stockholm och Kongl. Sjöförsvars-Departeipentet den 11 Oktober 1853. C. Meinander.
Förutsättande såsom sannolikt, att StatsUtsk. tagit intryck af hvad man så ofta hört och läst i tal och skrift om skatternas ständiga ökande i följd af ständigt ökade statsbehof, hvilka sednares minskning man påräknat såsom en följd af vår lyckliga 20-åriga fred, vill jag försöka att ådagalägga, om äfven skal finnes till en sådan framställning. För fullgörande häraf är en jemnförelse nödig emellan beskattningstillståndet 1809 och det närvar., grundad på kronoräkenskaperna och i83o års R. St:s beslut. År 1809 erhöll statsverket följande inkomster af nedannämnda, ännu gällande bevillningstitlar: Allmänna bevillningen 2,5oo,ooo. Brännvinsbränningsafgiften 362,000. Chartae-sigillatae-medlen 90,000. eller tillsammans 4)4^2,000 r:dr. Vid i83o års statsreglering bestämdes samma bevillningar att utgöra netto: Allmänna bevillningen . 2,270,600. Brännvinsbränningsafgiften 545,000. Chartae-sigillatas-medlen 270,000. eller tillsammans 4)9^5,600 r:dr. Efter denna ovederläggliga framställning i siffra visar sig uppenbarligen, att statsverkets anslag af samtliga bevillningarna år i8 3o endast utgjorde 5o3,6oo r:dr mer än år 180g, hvilken tillökning ensamt drabbat consumtionsbevillningarna, då deremot den directa eller allmänna bevillningen blifvit minskad med 229,400 r:dr.
Hr von Hartmansdorff har fästat sig vid ett milt yttrande, deruti jag erkände alt Fullmäktige i Riksg:s-kont. utlånat penningar af kreditivet i Banken. Det är alt förstå bokstafligen, hvad jag då yttrade, nemi. att Fullmäktige i Riksgis kont. hafva utlånat medel af kontorets kontanta behållning, under det att Fullmäktige blottställde sig för möjligheten att under 2, 4 å 6 månader derefter få tillgripa kreditivet, men ingalunda hafva penningar omedelbart från samma kreditiv blifvit utlånade. Hr Lefrén: Den siste talaren tyckes så hafva förstått min mening, som skulle jag såsom nödvändigt hafva ansett det af mig omnämnda sammanträde emellan de båda Slyrelserne endast i del fall, att Riksg:s-kont:s Fullmäktige skulle finna sig tillständigt, att utlåna penningar af dess kreditiv i Banken. Jag har likväl aldrig ifrågasatt, att en sådan tilltagsenhet är möjlig, utan endast yttrat, att ett sådant sammanträde skulle ega rum, när Fullmäktige i Riksg:s-kont. finna kontorets på Banken insatta kontanta behållning vara betydlig, och att denna behållning på ett eller annat sätt bör göras fruktbärande genom densammas utsläppande i allmänna rörelsen i låneväg. I sådan händelse anser jag en öfverläggning emellan Fullmäktige nödvändig af hvilka BankoFullmäktige kunna meddela den uplysning, alt Fullmäktiges i Riksg:s-kont. lagliga rätt år, alt uttaga hvarje skilling ur Banken, men om dessa penningar utsläppas i låneväg, så störtas Bankens kredit. Om Riksg:s-kont:s Fullmäktige, efter delta sammanträde, likväl besluta annat eller att utlemna medeln i den allmänna rörelsen och såmedelst äfventyra Bankens säkerhet, må det komma på deras eget ansvar, men de böra åtminstone före vidtagandet af en dylik åtgärd öfverlägga med BankoStyrelsen, hvilken öfverläggning jag anser absolut nödvändig, så vida icke vårt penningeväsende ånyo skall försättas i samma obestånd, hvari detsamma för 20 år sedan sig befann. Hr Mannerskantz:
Svensk products-artikel; och jag kan ej inse, hvarföre Svenskarne skola vara mera liberala an andra Nationer, hvilka icke besväras med så stora och svåra natur-hinder för utöfningen af deras yrken, som den Svenska, Då jag således icke har kunnat dela lika mening med Utskottet i principerna för grunderna till Tull-Taxan, kan jag ej eller förena med min öfvertygelse, att artikeln Koksalt är den, som främst borde komma i åtanka till förhöjd tull, utöfver luxe och öfverflöds-varor. Hvar och en känner och vet, att Salt ej är Landets egen product, utan måste, såsom en nödvändighets-vara, utrikes ifrån införskaffas, hvartill Stapelstäderne varit ålagde ett visst qvantum årligen, vid ansenligt stadgadt vite för -uraktlåtenheten deraf. Jag hade derföre snarare väntat nedsättning å denna artikel, än förhöjning ifrån * jio Bä. till Bevillnings-Utskottcts Bet. IV.-o 27. 3a sk. till 36 sk. tunnan, hvarigenom Koksalt fått en tullafgift öfver 28 procent, utom j5 procent convoy-afgift rn. m., och alltså nära den skydds-tuil, som blifvit stipulerad till fredande af inhemska fabricätiouer och produetioner, då luxeoch öfverflödsartikel r deremot endast äro belagde med 26 å 20 procent, samt derunder, derföre att Salt ej kau lurendrägas. Elter mitt begrepp örn rätt och billighet, är en sådan taxation rakt stridande deremot, enär i öfvervägande får komma, att Salt erfordras till allt, till och med Brödet, lifvets första behof, hvartill Salt således intager ett oskiljaktigt rum. Det andra skäl, som blifvit anfördt, till stöd för förhöjningen, att den ej drabbar Importeuren, utan Consumenleil, hade jag tänkt förbigå, men då ett sådant skäl ej blifvit afsedt för alla öfriga införskaffade varor, så inser jag icke eller, hvarföre det mera skall gälla för Salt än allt annat.
Men dessutom tror jag att ett annat skäl hade kunnat linnas att ej återvälja honom, ty det kunde väl hända , att Ständerne af sjelfkänsla veta hvad 70 års ålder vill säga. Jag för min del känner De« 19 November f. m mig vid den åldern ej blifva duglig till en post af vidsträckt Omfattning, och det bör ej anses såsom något klander , om man då ej erhåller samma uppdrag, som vid en kraftigare ålder. Jag skall lungt underkasta mig det allmänna omdömet, och icke tro, att jag uppfylt mina pligter illa derföre, att man ej finnér en man af y5 år vara densamma, som vid 45- Min tröst skall vara att åldern är eu sjukdom, som vi alla äro underkastade. Jag vill deremot hoppas, alt jag skall äga den urskilning alt känna, när min klocka slår, och då undandraga mig , om ej andra göra det. Under sådana förhållanden kan jag ej frångå mitt förra yrkande, ulan skulle snarare begära någon tillökning om jag ej trodde mig icke böra gå öfver hvad i motionen blifvit yrkadt. För Staten gör denna pension ej något objet, då det «ij är fråga om mera än en enda Embetsman. Jag anhåller således, att lliderskapet och Adeln måtte instämma deruti, alt lämna Friherre Mannerheim en pension af i5ooll:dr Banco. Grefve von Schverin:
Långt bättre linner jag det då varn, att banken upplånade medel emot 2 ä 3 proc. från vissa verk, t. ex. från Riksg.cont. och inslack deni i sin lånerörelse, hvarigenom banken skulle vinna 2 å I proc. Det andra skälet, som anfördes, var, att Riksgcont:s obligationer skulle blifva lättare att omskrifva till mera tjenliga belopp och derigenom blifva mera användbara: jag hem" 30 Den 2 September f. m. »taller dervid, om det är lättare att omskrifva obligationer, derföre att summan minskas med 960,000 r:dr. Visserligen blir blanquelternes antal mindre, och ett mindre antal namnteckningar kommer i fråga; men någon annan lättnad ser jag icke af denna åtgärd; och kan man skrifva obligationer på 3 millioner, så karr mart äfven sk l ifva dem på 3.960.000 r:dr. Om, som den värde talaren sjelf erinrat, dessa obligationer verkligen äro nödvändiga och användbara statspapper, så är det andamålslöst att minska dem emot mindre bancosedlar, hvarigenom de blefvo mindi e användbara på utländsk botten i behofvels stund, såsom vid ett inträffande krig eiler missvext. För min enskilda del är jag öfvertygad, att denna minskning gått och går för långt med de 2 proc. afbetalning, hvarigenom obligationerna äro förminskade från 4.400.000 till 3.g6o,ooo r:dr sedan sista riksdag. Jag skulle önska, ätt de förblefvo vid sitt primitiva belopp, emedan jag anser dessa obligationer, såvida de lyda på tjenliga summor, vara mera användbara för banken på utrikes ort, än bankens egna sedlar. För öfrigt har jag inom Utsk. tillhört minoriteten äfven i fråga deiom, att BancoUtsk. borrie genom prot.utdr. underrätta StatslJtsk. om detta sitt beslut.
Maj i836, befriade, i stöd af den inom Riket då etablerade fria tackjernshandeln; skulle denna nu äfven utsträckas utom landet, och således Bergslagens skyldigheter till det allmänna intresset, råvarans förädling inom landet, försvinna, så fordrar väl också rättvisan, att Bergslagen då äfven komma alt beskattas lika med Landslagen; men att nu blott vilja skänka dem denna exporträttighet, utan något å deras sida gjordt åtagande af skyldigheter, hvarföre de just härföre äro befriade, torde för hvarje tänkande blifva en emot hela samhället begången orättvisa. Jag vill nu företaga till granskning det andra skälet, som vanligen anföres för tackjerns-exporten, det är nemligen, att det skulle uti Riket produceras mera tackjern, än som stångjernsverks-egarne kunna förädla; delta eger så till vida grund, att före 1838 års smides-stadga tillverkades verkligen circa 60,000 Skeppund mera tackjern än hvartill det privilegierade smidet då uppgick, men som genom ofvannämnde smidesstadga utsträcktare smidesrätligheter beviljades Bruksegare, så har delta förhållande så betydligt äfven förändrat sig, att, enligt Bergs-Collegii uppgift, befanns privilegierade slångjernssmidet i Riket vid i83c> års utgång utgöra 601,000 Skepp, och lackjerns-tillverkningen 56o,ooo Skepp., således 4rjO°Q Skepp, större än lackjernstillverkningen i hela Riket, Detta förhållande har äfven åstadkommit de nu på senare tider betydligt stegrade tackjernspris, som, i jemnförelse till nuvarande stångjernspris, göra tackjernsblåsningen mera vinstgifvande än sjelfva stångjernsförädlingen. När nu grunden för detta argument till den grad förfallit, alt förhållandet blifvit omvändt, torde detsamma kunna antagas för helt och hållet vederlagdt.
Landtm, i anledn. häraf framsläld propos., beslöts alt, utom det förut bestämda antalet Suppleanter i StatsUtsk., 2:ne Suppleanter i nämnde Utsk. skulle utses, för alt inträda då någon ledamot insjuknar, eller af andra hastigt förekommande förfall är hindrad att Utsk:s sammanträden bevista. Uplästes följande af Hr Montgommery, Rob. Nils Germund, inlemnade mern.: Af enskilda angelägenheter hindrad, nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., under anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda fortfarande bibehållen. Denna anhållan blef af R. o. Ad. bifallen. Äfvenledes uplästes följande af Hr von Strokirch, Johan Paul Fredr. Otto, inlemnade mern.: Hos H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, samt H. R. o. Ad. har jag äran anhålla om tillstånd, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, nedlägga den mig hittills af H. Ståndet updragna befattning alt vara ledamot af Ridd.Utsk. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall.
Staten en ökad årlig utgift af cirka 12,672 Ridr biko: men om förbättringen af helsovården i landet, samt rättvisa och billighet kräfva detta offer; så kan jag icke tro, att det må anses för stort. De olika graderna af civil-läkarens ställning skulle agga till ökade ansträngningar och bidraga till en täflan, som altid vore nyttig både för den enskilde och det allmänna. Remitterades till StatsUtsk. Uplästes ett af Frih. Fleming, Axel, inlemnadt sålydande Mern.: I anseende till mellankomne hinder, får jag äran afsäga mig det förtroende att vara Ledamot uti Riddarh.Utsk. Hr Gr. o. Landtm., som härefter tillkännagaf, att Hr Gyllenram, Henrik, såsom ledamot af BevillnisUtsk., och Hr Arnell, Gust. Fredr., såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, räknad från d. lien 14 D ecember. 223 18 (lenlies, anmodade derjemte Hrr Elektorer, att litse en ledamot i Riddarh.Utsk. i st. f. Erih. Fleming, samt en ledamot att i Bevillmsoch en ledamot att i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. inträda, under förenämnde permitterade ledamöters frånvaro. Sedermera blefvo äfven Hrr Bänkman af Hr Gr. o. Landtm, anmodade, att utse 5 Elektorer, i st. f. Gr. Mörner, Carl, Hr Stjerngranat, Claes, Hr Tersmeden, Nils, Hr Braunerhjelm, Ferdinand och Hr Wästfelt, Ludv. Henrik Benjamin, hvilka, dels i följd af afsägelser, dels derigenom att de blifvit valde till Utsk:S ledamöter, upliört att vara Elektorer.
Stockholm den 10 oktober 1806. SAMUEL af UGGLAS. Kungörelse angående vissa dimensioner på utländska porslinsterriner, som får till riket införas. Stockholm den 14 oktober 1806. Förslag att visst mått skall utsättas för de engelska porslinsterriner som får införas och förtullas i landet. Orsaken är att sockeroch såsskålar är förbjudna och man förmodar att sådana införs under namn av terriner. Inga andra ovala skålar än de som rymmer 1 stop får införas. Ovala utländska terriner i s k stenporslin måste rymma minst en halv kanna. Stockholm den 14 oktober 1806. J LILJECRANTS. Quarantainsförordningen. Beckaskog den 7 november 1806. I Vår omvårdnad av Vårt rike, har vi för avsikt att kunna avhålla landet från de smittsamma sjukdomar, som uppträtt på många utrikes orter särskilt i Spanien, genom att inrätta en karantänsinrättning på Rensö i Göteborgs skärgård och förse det med ett särskilt reglemente. Samtidigt har Vi funnit för gott att utfärda en allmän karantänsförordning för sjöfarande från utrikes orter som ankommer till Våra svenska redder och kuster. I Göteborg har Vi redan tillförordnat en karantänskommission, som har det huvudsakiga uppdraget att vaka över och verkställa efterlevnaden av förordningen. Alla skepp som ankommer till Västkusten har skyldighet att inordna sig i kommissionens föreskrifter och även på egen hand lämna upplysningar. Skulle skepp hamna i sjönöd, som hindrar skepparen att iakttaga förordningen, skall det finnas karantänsbefälhavare i alla sjö och stapelstäder, undantagandes Jönköping. Det är ytterligt viktigt att den som äger tillsyn över karantänsanstalterna blir underrättade om när pestartade sjukdomar uppstår. Svenska handelsagenter är skyldiga att om pest eller liknande sjukdomar visar sig i deras handelsdistrikt genast berätta detta för Kommerskollegium, som sedan meddelar karantänskommissionen i Göteborg. Man bör veta när sjukdomen först uppträdde, hur den förhåller sig, hur utbredd den är och om den är i till eller avtagande. Så länge sjukdomen fortfar skall de två gånger i månaden lämna uppgifter till kommerskollegium. De skall ange om något svenskt fartyg varit i distriktet, legat på redden eller haft gemenskap med landets inbyggare. Vidare vilka varor som fartyget lastat, om sjuka är ombord och när och var fartyget avgått.