Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagen under slutligt bepröfvande komma, och de förbättringar, som med Riksens Ständers fyra stämmor genom enhälligt bifall varda antagne och gillade, de böra sedan i framtiden stånda och efterlefvas/’ Bih. till R. St. Men ifrågavarande lyckliga ide blef 1809 ganska ofullständigt uttryckt i Regerings-Formens 81 §. som likväl var den enda, i hvilken sättei då bestämdes, huru frågor om Grundlagsändringar skulle behandlas. Der stadgades väl, att sådana frågor bloit borde beredas vid den Riksdag, då de blifvit väckte, men icke få a/göras förr än vid den nästföljande, samt då antingen antagas utan ringaste förändring eller ock alldele» förkastas; och att till antagande då fordrades bifall af alla fyraStånden. Rörande frågornas beredning, nemligen vid den Riksdag, då de väckas, blef deremot föreskrilten alltför knapphändig, och ingalunda öfverensstämmande med idéen om ett ”mer än tillfälligt allmänt tänkesätt.” I 81 §:ns första moment, sorn handlar om frågor, väckte af enskilde Riksdagsmän, säges blott, att det icke fick ske i Ståndens Plenar utan att de skola anmälas i Constitutions-Utskottett och att ”Riksens Ständer må icke å den Riksdag, då Utskottet någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande derom besluta.” Och i 2 mom. af samma §, som handlar om Kongl. Propositioner rörande indi ing i Grundlag, heter det, att de skola öfverlemnas till Riksens Ständer, sorn genast, utan att derom öfverlägga, skola uppdraga Constitutions-Utskottet att sitt utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva. ”Tillstyrker Constitutions-Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå, eller oek afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; gällande i detta fall 3 Stånds mening och, om 2 Stånd stanna emot 2, deras, som beslutet uppskjutit.
143 varda frän nämnde embete entledigad, sami dervid i underdånighet antori, ali, enär han saknade enskild förmögenhet oell hade talrik familj, hvars yngre medlemmar ännu voro iniuderäriga och således fordrade uppfostran, skulle lian försällas i en högst bekymmersam ställning, derest han icke efter afskedstagande!, kunde påräkna bidrag till sin och de sinas utkomst, i anseende hvartill Statsrådet Ulner i underdånighet begärt, alt, i händelse Rikets Ständer bifnlle K. K. Mits i Dess nådiga Proposition 0111 Statsverkets tillstånd och behof gjorda framställning, alt. Slalsrådslcdainol, som uppnått 60 års ålder och varit i tjenst i 35 år, mätte, så framt han innehaft embelet minst fem år och företedde läkare betyg om fortfarande svår sjuklighet eller eljest sä lörsvagad helsa, ali lian icke för mådde embelet bestrida, kunna vid afskedstagande! erhålla pension å Allmänna Indragningsstalen till belopp af 6,000 R:dr R:ml, E. Ii. M:t måtte täckas, sedan Rikets Ständers beslut härom ingått samt Statsrådet Ulners afskedsansökning derefter lill nådig pröfning förekomma, vid dess beviljande tilldela •Statsrådet för dess återstående lifstid omförmälde pension, men, 0111 E. K. M:ls berörde nådiga framställning ej skulle vinna Rikets Ständers bifall, aflåta nådig Proposition till Rikets Ständer derom, all nämnde pensionsförmån mätte Statsrådet Ulner personligen förunnas med hänseende dertill, att lian, enligt ansökningen bilagde betyg och ijenstclÖrleckning, redan hunnit lill 61 års ålder, oafbrutet (jenni Staten i 45 år, innehaft Statsråds embelet i nära 6 är och genom fortfarande svår sjuklighet numera vore oförmögen all detsamma längre bestrida, oell har E. K.
Ingendera af dessa fartygscerter ingår i den nu underdånigst föreslagna planen, men Eders Kongl. Maj:t lärer otvifvelagtigt nådigst finna, huru vigtigt det är, att de försvarsvapen, som finnas, icke allenast bibehållas, utan äfven underhållas, så länge de lämpligen kunna användas och intilldess mera ändamålsenliga kunna tillvägabringas. Detta gäller isynnerhet om de nuvarande såkallade linieskeppen, af hvilka, sådane de nu äro, enligt mitt förmenande, icke några böi’a framdeles byggas. De nu befintliga torde likväl böra omsorgsfullt bibehållas, dels för att, så vidt ske kan, förändras till fartyg efter nya planen, och dels, på det att riket, i händelse krig inträffar, innan flottan, efter nya planen, varder bragt till full styrka, icke må sakna deras medverkan till försvar. Eders Kongl. Maj:ls flotta, skulle, om den af mig nu underdånigst föreslagna plan nådigst godkännes, komma att bestå af två hundra sjuttiotvå (272) bevarade fartyg, af hvilka 32 skulle blifva ångfartyg, samt de öfriga dels seglande, dels roende. Hvad de förra beträffar, bör jag i underdånighet nämna, alt jag ansett 4 af ångskeppen böra erhålla hvardera 400 hästkrafters machineri, samt de öfriga 4 machiner af 350 hästars kraft, ångfregatterne hvardera 300, ång-corvetterne 2 lill 300, samt ångbogserings-fartygen machinerier om 100 hästars kraft hvardera. Tacklingen och rundhulten torde å ångskeppen, när nybyggnad af sådana fartyg ifrågakommer, kunna något förminskas mot nuvarande linie-skeppens; och någon förminskning torde äfven kunna ega rum å ångfregatternas tackling, emot hvad fartygens dimensioner fordra. Ång-corvetterna deremot, egentligen beräknade för hastigheten, höra vara lätt tacklade; och antages det i öfrigt, att alla eller åtminstone de flesta ångfartygen höra förses med propeller.
Då man här uttryckt sin förvåning deröfver, att man i Sverige kunnat ifrågasätta något så oerhördt som tull, icke allenast å fläsk, utan äfven å andra landtmannaprodukter, skall jag slutligen be att få upplysa, buru förhållandet i detta afseende är i åtskilliga andra länder, äfven de rikaste: Z2 sn cn pr cd 2 CD 03 g 050 “O < SI cjq 03 O CD OI "1 ■o o 3 3 3 e-t* O »o n 3 03o 05 -o 53* "O cd’ T3 03 03 CD* c-t* c • 53’ *3 CD "p 3 3 03 05 o: ox 05 o: ri <D o o o: ■“S O to CO oa 05 3 pr o: 2. cd CD 05 O to o to o: r» <D 03 o CJX to <1 00 o OX CO CO CO 5? ^ o 00 nX o: -s o H to to 00 50 oc CO to o: —i cd H c Den 21 April e. m. 421 Täger man nu i betraktande, under hvilka förhållanden den Svenska jordbrukaren rörer sig, den fara han löper att (å större delen af sin gröda bortfrusen eller på annat sätt förstörd, innan han hinner skörda deri, att Sverige är det land, af alla jordens länder, som idkar jordbruk under den högsta latituden, att andra mera gynnade länder hafva tull å jordbrukets alster, så måste det anses vara hvarken oförnuftigt eller obilligt, att Sveriges jordbrukare anse sin näring behöfva skydd. Skulle väl Sveriges statsmän vara visare än andra länders? Med all aktning för våra egna statsmän, tror jag dock, att de kunna hafva mycket att lära af andra länders. Vi äro vanligen icke sena att efterapa andra nationer i hvad som är mindre nyttigt, det torde vara mera skäl att söka likna dem i hvad som är nyttigt och förståndigt.
* Några af dem äro druckna, och en af dem lägger sin arm på en ung flickas skuldra för att draga henne till sig. En qvinna söker rycka henne undan den obehagliga anblicken af denna scen. På marken ser man en döende, träffad af pesten, och nära honom under en kappa ligger ett lik. Heliga Catharina, en nunna, och en munk bevisa den döende den sista tjensten. Heliga Catharina kastar en ogillande blick på den uppsluppna skaran. Uttrycket hos henne är utmärkt skönt, likaså hos några af de andra figurerna. Utförandet är mycket omsorgsfullt och taflan åstadkommer det åsyftade totalintrycket af dysterhet. Men här såsom i Aldis tafla är färgen föga i ögonen fal * Historien förmäler, att, under det den förfärliga farsoten gick, många trodde sig kunna undgå den genom att hängifva sig åt alla slags njutningar. Boccaccio talar utförligt derom i sin beundransvärda inledning till Decamerone.lande och för anspråkslös i jemförelse med de i närheten sittande taflornas lysande färgläggning. Af helt olika innehåll äro de vackra små taflorna af Girolamo Induno, som kallas “ Förposter “, “ Tiggande sa-voyard “ och “ Landstrykare “. Å den först nämda ser man en bersaglier (italiensk infanterisoldat), som stöder sig mot ett staket och samtalar med en ung qvinna, som sysslar inom detsamma med jordarbete. Han räcker henne artigt några rosor. Bondflickan lyfter på hufvudet och vänder ansigtet till hälften mot soldaten, men ser ej på honom. Hon småler med ett uttryck af innerlig belåtenhet. En annan flicka, som står på något afstånd, kastar skälmska blickar på de båda och skrattar listigt. Taflan andas den ljuf-ligaste fridfullhet och sympati. Induno ser allt i ljusa färger; det hemska och dystra finnes ej till för honom och på denna utställning, der de flesta konstalstren behandla tragiska ämnen och äro af stora dimensioner, njuter sinnet af att kunna låta blicken få hvila på denna lilla täcka och ej maniererade tafla. Äfven den savoyardiske tiggargossen har ett fint och intagande utseende.
Dä det är af vigt för K. o. Ad:ns ledamöter att få tid att taga kännedom om sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 1, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning, hemställer jag att detta Betänk., äfvensom sammans. Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 9 om restitution af bränvinstillverkningsafgift vid export till utrikes ort, måtte ställas först på föredragningslistan till det plenum, som kommer att näst efter morgondagen hållas, derest Stats-Utsk:ts Utlåt. ang:de Nionde Hufvudtiteln och Biddarh.- Utsk:ts Betänk, i anledning af återremiss å det af Utsk:t afgifna förslag till ny Biddarh.-Ordning, då äro afgjorda. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida B. o. Ad., i enlighet med hvad Gr. Liljencrants föreslagit, behagade besluta, att i främsta rummen på föredragningslistan för det plenum, som komme att hållas näst efter morgondagens, skulle uppföras sammans. Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 9, i ani. af väckt fråga om restitution af bränvinstillverkningsafgift vid export till utrikes ort, och sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 1, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning, likväl med det förbehåll, att så vida Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 74, ang:de regleringen af utgifterna under Biks-Statens Nionde Hufvudtitel, samt Biddarh.-Utsk:ts Betänk. N:o 9, i ani. af återremiss å förslaget till ny Biddarh.-Ordning, icke dessförinnan vore genomgångna och afgjorda, dessa Betänkm skulle å listan sättas före de först omnämnde.
Föredrogs ånyo Conslitutions-Utskottets memorial N:o 25, med förslag till ändring i 75 §. Regerings-Formen. Antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.. S. D. I ett sammanhang föredrogosr l:o Bevillnings-Utskotfcets Betänkande N:o 11, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angåeude curbus-afgiftens fortfarande, som Herr Möllerhjelins, Axel, i ämnet väckta motion; och 2:o nämnde Utskotts Utlåtande N.o 23, i anledning af gjorda an^ märkningar emot omförmäldta Betänkande Här vid förekommo: 520 Prot. Utdr. d. tS /4ug. 1840. l:o Förslaget, pag. 4 af Betänkandet N:o lt, att en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande må fortfarande utgå till och med det år, då näst härefter -Utfallande Riksdag slutas, med högst fem och minst en skilling för hvarje mantalsskrifven person, med i öfrigt uppgifna hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid sista Riksdag fastställdes; äfvensom att styrelsen och förvaltningen af Lazarettet! och Curhusen inom hvarje Län må blifva gemensam, der icke locala hinder eller andra orsaker deremot förekomma, såsom uti Stockholms, Östergöthlands, Södermanlands, Wermlan Is och Gefleborgs Län, m fl.; dock att hvardera inrättningens inkomster och utgifter noggrannt åtskiljas samt ovilkorligen serskildt redovisas.
I afseende på böter såsom straff, är emedlertid åtskilligt att säga, både för och emot. Vid en total reform af brottmåls-lagstiftningen torde dock detta straff komma alt betydligen inskränkas; men intilldess lärer deras bibehållande vid stöld försvaras ur de grunder, som Utskottet så väl nu som i sitt förra betänkande anfört. Så vidt man kan döma af diskussionen har äfven pluraliteten inom förenämnde två Riks-Stånd gillat Utskottets förfarande härutinnan, emot hvilket, efter hvad anlydl är, anmärkning inom de andra Riks-Stånden ej förekommit. Emot den af Utskottet antagna gräns emellan snatteri och stöld, den Ridderskapet och Adeln godkänt, har åter anmärkningar blifvit gjorda inom öfriga RiksStånd. Man bar åberopat än penningevärdets fall sedan är 1734, än Lagberedningens förslag, hvaruti omförmälde gräns är satt till Tolf Riksdaler, och än andra länders lagstiftningar, såsom Österrikes, Bayerns och Wurtembergs; men i afseende å det belopp, hvartill gränsen borde höjas, hafva meningarne varit delade. Så har man föreslagit, att den borde blifva vid tio, tolf, femton eller tjugufem Riksdaler Riksgäldssedel ; hvarförutan den mening blifvit yttrad, alt skillnad emellan snatteri och stöld bör förfalla och första resan stöld beläggas med endast korreklionelt straff. Efter öfvervägande af hvad i denna del blifvit anfördt, har likväl Utskottet ej kunnat frånträda sin antagna åsigt. — Om betydelsen af den omständighet, att penningevärdet fallit sedan 1734, har Utskottet redan yttrat sig. I jemnbredd med det långsamma fallandet hafva tänkesätten förändrats, och derföre betraktar allmänheten ostridigt i närvarande ögonblick hvarje tillgrepp öfver tio daler, utan afseende å det förändrade penningevärdet, så som det af 1734 års lagstiftare stämplades. Ur omförmälde grund lärer alltså skäl lika litet kunna hemtas för en förhöjd gräns, som skillnaden emellan snatteri och stöld, betraktade såsom två till karakteren olika brott, ur stränga rättsbegrepp kan försvaras.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrägavar. punkt af Utsk:s utlåt, ropades ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Hr Rosenblad: Såvida denna punkt, såsom jag tager för afgjordt, innehåller afslag å anslag för hamn-anläggningen vid Landskrona, så anhåller jag om votering, för alt vinna ätcrremiss. Uplästes till justering och godkändes följ:de voter:s-propos. Den, som bifaller 3:dje punkten af StatsUtsk:s utlåt. N:o 163, hvaruti bifall till det af K. M. till förbättring af hamnen vid Landskrona äskade anslag blifvit afstyrkt, voterar i»; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorda anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 22. Nej — 17. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 4:de pundkten, ang:de anslag till hamn-anläggning vid Engelholm samt u-prensning af Rönne 8. Frih. Palmstjerna: Ehuru min reservation vid denna punkt icke åtföljer Ulsk:s utlåt., har jag inom Utsk. varit af annan mening. Jag har nemi. ansett undersökningen i och för denna hamn-anlägg - 206 Den 26 Juni f. m. liing vid Engelholm icke vara så tillfredsställande att något anslag dertill nu borde ega runi. Det är nemi. alt befara, att en hamn vid Engelholm, som kunde tjena till handelns befrämjande, icke skulle ega bestånd i anseende till läget och beskaffenheten vid Rönne ås utlopp. För mindre fartyg och båtar kan den blifva tillfyllestgörande; men hufvudsakliga ändamålet anser jag den icke kunna upfylla.
Alströmer har visserligen sagt, att det icke innebär någon förändring i sak, utan endast ett förtydligande; men hade det varit så, tyckes mig, att Ulsk. bordt vidblifva sitt förra beslut, och icke göra en förändring, hvartill de flesta Stånden icke gifvit anledn. Så var emellertid icke förhållandet, utan man ansåg verkligen att ordet gemensamt skulle förändra hela saken, och det är derföre som jag ånyo anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt redan förut fattade beslut. Hr Carleson, Edv. Henr.: För min del, instämmer jag till alla delar i Frih. Alströmers yttrande. De grunder, som K. M. ensam, eller också Ständerna ensamme för sig gilla, kan jag icke anse vara gillade af Konung och Ständer. De grunder återigen, som K. M. och R. St. gillat, jskulle jag, efter vanligt språkbruk, anse vara af K. M. och R. St. gemensamt antagne. Detta i afseende på ordalydelsen. I afseende deremot på meningen, tror jag att man kan antaga, det R. St:rs föregående beslut stå i öfverensstämmelse med en sådan tolkning af ifrågavar:de ord, som jag nu framställt, och jag tror delta derföre, att man icke gerna kan antaga, det dessa Ständer skulle hafva åsyftat, all man borde ingå till K. M. med en be gäran, ali en skolordning mätte varda utfärdad på de grunder, som Den 25 Oktober. 11 icke åro af Sländerna gillade, eller som blifvil af dem ogillade. Det kan visserligen hända, ali en skolordning utfärdas, som icke är byggd på de af R. St. gillade grunder; men då har sådant skett Sländernas bön förutan. Efter min öfvertygelse, år den framställning, Utsk. nu gjort, alldeles densamma, som dess föreg:de förslag, och det kan fördenskull vara ganska likgiltigt om den bifalles eller icke. Frih. Tersmeden. Wilh. Fredr.: Inom en represenlation, fördelad på fyra kamrar, tror jag icke att det är skäl att skapa trängre gränsor för Ulsk:ns verksamhet, än hvad grundlagarne bjuda.
Ja, der hör du! Är det inte otäckt, kanske? – Nej, men det tycker jag likväl Berta har rätt i – till en del, förstås, reserverade sig Alice. Naturligtvis skall de inte vara alltför unga. – Jo, det tycker jag. Sjutton, aderton år – så är en karl stiligast. Flickorna sågo på hvarandra, litet generade, och nickade betecknande. Nå, nå! Det är nu din mening – Hör, flickor! började Astrid plötsligt – hon var blott femton år och yngre än alla de andra. Vet ni, hvad jag har läst i en bok om kärlek? – Nej, hur skulle vi kunna veta det? snäste Fanny. Alla verldens romaner handlar ju inte om annat än om den varan. – Nej, men vet ni hvad jag har läst, öfverröstade Signe dem. – Astrid fick inte längre fram ett ord. Det är ett citat af Voltaire, men jag har naturligtvis läst det i en annan bok. – Nå, inga preludier! Kläm fram med din visdom, bara! ropade Fanny med armarne på bordet. Alice såg skandaliserad ut. Hon tålde inte “gatpojksuttryck“. – Ja, hur var det nu? – Jo – jag tror jag mins L’amour L’amour – Ja, det är naturligtvis både början och och slutet på alltsammans, det vet vi ju. – Tyst, afbryt inte. – L’amour – c’est l’étoffe de la nature, brodée de l’imagination. Det är allt styft sagdt, hvad? – Och då de alla sågo temligen ointresserade ut, blef hon stött. Begriper ni det? – Visst begriper vi. Så lätt franska! – Flickor! Fanny slog med ordförandeklubban i bordet. Ja – ursäkta jag afbryter. – Har vi mer i “Le Philosophe“ tills på måndag än kapitlet ut? – Ja, vi har sidan ner, kommer du inte ihåg det? Doktor Evert lade oss ju särskildt på hjertat – Alice kunde gerna vara hygglig och ta’ det igenom med oss nu Tycker ni inte? – Jag förmodar, der är ingen af er, som bryr sig om att läsa på den gamla bibliskan för pastorn till på måndag? – Om jag begrep, hvad det är för en idé, att vi skall idisla den engång till!
Jag anhåller alt Ridd.Secret. ville upplysa, huruvida denna fråga blifvit bordlagd till följe af något, efter till Ståndet framställd propos., fattadt beslut, eller sedan Hr Landtm., till följe af en ledamots begäran, förklarat alt den skulle hvila lill nästa föredragning. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att sedan Hr von Hohenhausen begärt Hr Munck af Rosenschölds framställning på bordet, hade Hr Frih. o. Landtm, såvida undert. kunde minnas, förklarat att framställningen Lomme att blifva hvilande på bordet. Hr Munck af Rosenschöld: Då kan jag icke un dertrycka min förundran deröfver, att denna fråga, sorn är af samma beskaffenhet med frågan om utsättande af tlag till företagande af val utaf suppleanter till R. St:s fullmäktige i banken, kunnat af enskild ledamot begäras på hordet, då Hr Fril), o. Landtm, likväl förklarat sig icke kunna göra afseende på min begäran att den andra frågan mätte få hvila på bordet, på den grund alt frågan skulle vara af enskild natur. Att grundlagen kunnat olika tillämpas efter långa mellantider, det torde få till skrifvas det långa mellanrummet och glömskan; men att grundlagens föreskrifter på en och samma dag kunna så olika tydas, som uti förevar, fall skett med 49 §:n 2 mom. Riksd.Ordn., det mäste väcka hvars och Den S Maj (. ra. 35 ens förvåning, som önskar alt grundlagen malle efter dess ordalydelse tillämpas. Hvad den nu väckta frågan angar, så fortfar jag att anse 70 §:n Reg.Ftn vara klar deruti, att icke tillåta en tjensteman uti Statsconloret att väljas till fullmäktig i Banken elier Riksg.cont., ty den säger ”ej må någon dertill (lill fullmäktig) utses, som vid ett eller flera af dessa verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst.” Dessa verk äro förut i §:n uppräknade nemi. Statsverket, Banken och Riksg.cont.
Emot det nu fattade beslut anhåller jag, att min reservation må i Protocoilet antecknas: jag stöder mitt omdöme vid den grundsats, att en medborgare, som ännu ej sina medborgerliga rättigheter förvärkat, för ingen del bör betagas den heliga rätt, Samhällscontractet honom medgifver, att genaste vägen ålita Lagens värn, särdeles emot dem, hvilkeaf Staten antagne och lönade för att vårda de öfrigas välfärd bedraga detta hopp genom skygd eller öfverseende af den advocatoriska behandlingen: Att allvarsamt vänta, det en Embetsman skulle blifva denna enskildtes nitiska förespråkare emot en annan Embetsman, vore så mycket enfaldigare, som ett gemensamt intresse gerna åstadkommer samma åsigter. Erfarenheten, det o<-motsäg!igaste af alla bevis, fulltygar i alla tider och i alla länder, huru Dtn, iä Maji e. nt* 1% litet det båtar, att intermediairt söka upprättelse och hjelp emot Embetsman. Det kunde ju hända t. ex., att någon innehaft en revers, stäld på ordres, och i öfver !‘ne hela år, fått hålla till goda med i Underrätt gillade, af Öfverrätt alltid upphäfde mvändningsutsfag, samt de mäst evidenta rättegångsfel, utan att hafva varit i 6tånd att få bufvudfrågan ompröfvad, och vid anmälan derom hos vederbörande, kunde man med plats möjligen utverka ett lindrigt föreställningsbref till den Domare, af hvars behandlande man så kännbart lidit, och ännu längre tvingas behålla en Domare, för hvilken man med så mycket skäl kunde sakna förtroende.
Detta, jemte hvad i öfrigt härvid förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; oeh hvad först angår herr Friherre Cederströms ofvanberörda förslag om återgång lill de vid 1809 års riksdag i allmänhet antagna bevillningsgrunder, så och om än det belopp, hvilket tillämpningen af dessa genom 1810 års Bevillnings-förordning fastställda grunder inbragte, vida närmare motsvarade hvad påräknadt varit, än näst på föl jda riksdags Bevillningsutskott synes hafva velat medgifva, och om än allt äfventyr af den då och sedermera öfverklagade otillförlitligheten af hvarje på dessa grunder byggd beräkning af en blifvande inkomst må anses undanröjdt genom motionärens från nämnda bevillningsstadga derutinnan afvikande förslag, att inga afgifters belopp skulle utföras, utan, sedan alla medborgares inkomster blifvit hopsummerade, den procent uträknas, som för bevilluingssummans utgörande erfordrades, har Utskottet likväl funnit de i öfrigt mot lämpligheten af berörda hevillningsgrunder här ofvan omförmälda förut åberopade skäl ega full giltighet, hvadan och då den fullkomliga ovisshet hos den skattskyldige om haus årliga bevillnings-utskylders belopp i förhållande till egande inkomst, som af den ifrågasatta på summan af allas inkomster grundade uträkningen deraf måste härflyta, skulle komma att för den enskilda innebära icke mindre anledning till obehag, än den visserligen lika stora ovissheten, huruvida den erforderliga beviliningssuraman skulle i verkligheten utgå, derest afgiftens förhållande til! inkomsten, enligt de ifrågavarande grunderna, på förhand bestämdes, vore för det allmänna äfventyrlig, Utskottet anser sig böra afstyrka allt afseende å herr Friherre Cederströms ofvanberörda motion. Btträffande sedermera herr Friherre