Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare Utlåtande, afsk och LagCommittéens förslag antaget af Bondeståndet, s. 791—793. lagdt till Handlingarne af Borgareståndet, s. 810. bif. af Prestestandet, s. 825. af Adeln, s. 84i. Hederstjerna, begärd Gratification af AdvocatFiscalen, Lagmannen, afsl, af Borgareståndet, s. 827. lagd till Handlingarne af Adeln, s. 846. Se HofRätten öfver Skåne och Blekinge, om indragning af. Hellbergs anhållan om ersättning för förlust på en leverans af Artillerihästar, StatsUtskottets Utlåtande öfver Assessor, bif. af Adeln, s, 77. bif. af Presteståndet, s. 82. af Borgareståndet, s. 84. Ytterligare Utlåtande, lagdt till Handlingarne. af Bondeståndet, s. i4i. Hembud, oin, d?i FräiseSkatteHemman säljas utom, börd; UagUtskottets betänkande, bif. af Prés tes tå ridet, s. 89. af Borgareståndet, s. 103. af Adeln, s. lil 63 Ytterligare Utlåtande, lagdt till Handlingarne af Bondeståndet, s. 357. d:o af Adeln, s. 363. d:o af Pre. steståndet, s. 37o. d:o af Borgareståndet, s. 375, Hemförare BåtGillet i Götheborg, om upphäfvande af det så kallade; EkonomiUtskottets betänkande 4 bif. af Adeln, S. 359» af Presteståndet, s. 373. af Bondeståndet, s. 381. af Borgareståndet, s. 388. Hemman, angående verkstäld undersökning om Kronans förpantade;. StatsUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 167. af Bondeståndet, s. 176. af Pre. steståndet, s. 185 af Borgareståndet, s. 189.
”Kära du ” ”Aj aj!” ”Du lemnade ju sjelf måttet!” ”Ah, prata ej om mått!” ”Se så, Henriette!” ”Skulle man ej kanka gåselank med det här intressanta sällskapet, som du behagat påtruga mig, så kunde jag haft droskan – men en annan gång en annan gång!” ”Söta du, någon torde höra oss!” ”Än se’n?” ”Än se’n!” Den beskedlige, tålmodige Patrik tog sig den friheten att genom en begriplig pantomim med hufvudet fullständiga den upprepade meningen. ”Jag undrar just i alla fall hvem som skulle höra? Den der sliskige, odräglige kammarjunkaren – jag tager alldeles icke vidare emot den karlen – slår ju sina krumbugter för den tokan, som jag aldrig mer går i sällskap med, så mycket du vet och hennes nåd – min gud, man kan skratta sig förderfvad åt en sådan nåd!” Här afbröts Henriette just af nåden sjelf, som i sin oskuld förklarade att hon var både förtjust och tacksam öfver den stora, innerliga vänskap, som den söta, snälla Henriette visade henne, en yttring, hvari Blenda lifligt instämde, under det hon med en viss häftighet drog sig åt Henriettes ’sida, lemnande kammarjunkaren helt och hållet åt mamma. Men hvad helst Blenda nu ville företaga, var det fåfängt att söka återvinna en ynnest, som hon redan förut egde i ringaste möjliga grad. Under hela hemvägen fick man ej ett ord af Henriette. Dagen efter denna lilla utfart inträffade i vår hjeltinnas lif en händelse af stor vigt och de allvarsammaste följder. Hon var nyss uppstigen och ärnade just sätta sig ned att skrifva ett bref till den gamle komministern i hemorten, i hvilket bref den första besparingen åt lama Britta skulle inneslutas, då mamsell Debora steg in med kaffebrickan i hand. Dessa små välsignade sladderstunder voro en stor välgerning för såväl fru Emerentia som mamsell
M:l funne lämpligt att, genom Statens mellankomst, sådan lokal Sällskapet bereddes, Nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om anslående dertill af mcranämnda 4 tunnland 7 kappland jord, så länge trädskolan af Sällskapet på ändamålsenligt sätt uppehälles, samt att, då en dylik jordupplålelse, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 23 September 1854, blifvit åt Upsala Central-hospilal beviljad utan afgift, enahanda vilkor måtte för nu förevarande tall tillämpas, om det ifrågavarande ändamålet ansåges lika allmännyttigt; — i öfverensstämmelse hvarmed E. K. M:t, genom högstberörda Proposition, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, alt för deras del medgifva, det ifrågavarande. Kronan tillhöriga jordrvmd, 4 tunnland 7 kappland, (inge ål Upsala Läns Hushållnings-sällskap upplåtas till afgiftsfritt begagnande, så länge en trädskola, i enlighet med föreskrifterne i Kongl. Brefvet den 12 Januari 1855, af Hushållnings-sällskapet der uppehälles och vårdas. Till hvad E. K. M:t sålunda Nådigst föreslagit, hafva Rikets Ständer,' efter lagen kännedom af handlingarne i della ärende, ansett sig böra lemna bifall; och få Rikets Ständer delta beslut, såsom svar å den Nådiga Propositionen, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer &e. Stockholm den 6 Juli 1857. Expedilions-Utskoltets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 85. 177 f%T:o m. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Juli 18S7.
Föredrogs och lades lill hand/ingarne Lag-Utskottets Memorial, JY1 78, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Lag-Ulskollets Betänkandet) N:ris 3S och SS, öfver dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag lill ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Stats-Utskottets Memorial, .A5 210, angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. S. 1). Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial, JV$ 73, om kungÖ görande af åtskilliga föreskrifter i Banko-reglementet. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 39, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende å frejdebetyg, biföll Ridderskapet och Adelö Ut - 716 Prot.-Utdrag den 6 November 1863. skottets å sidan 4 gjorda hemställan, men återremitterade hvad Utskottet å sidd, 11 och 12 tillstyrkt och föreslagit. Från Högv. Preste-Stdndet. Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Memorial och Betänkande: M 34, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, M 5. öfver väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord. Den å sidan 1 förekommande anmälan lades till handlingarne. Med afslag å inbjudningen, sidan 4, förklarade Preste-Ståndet sig vidblifva sitt i ämnet fattade beslut. M 59, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende å frcjdebetyg. Utskottets å sidan 4 gjorda hemställan bifölls.
Vid de innevarande år af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, lill följd af i8o5 års Nådiga Förordning om Skogarne i Riket anstälde Undersökningar å de i Länet befintlige Nio Ilärads-Allmänningar, funnos Intressenterne icke vara böjde för antagandet af det å krono-parkerne införde omförmäldte förändrade hushållningssätt, hvilket likväl, jemlikt 1827 års Skogsransaknings-beslut sedermera vid afverkningar å Hardemo Härads Allmänning blifvit begagnadt. Genom uleblifne frö-år, sedan trakthuggningen å sistnämnde Skog infördes, hafva de afbrukade trakterne ej förr än innevarande års höst kunnat ordentligen besås, hvilket medfört tvekan hos All - IO mogen om nyttan af detta husliållningssält, så mycket hellre, som medlet för åstadkommandet af den fälde traktens hastigare återväxt, än den naturen sjelf tillvägabringa!-, ansetts beroende af tillfälligheten huru lång tid emellan hvarje frö-år kan förlida; dock hafva delägarne i meiberörde allmänning öfverenskomma, att tills vidare med trakthuggningen fortfara, för att derunder hinna Öfverlygas om dess mer eller mindre användbarhet. Ortens andia hufvudnäring utgöres af Bergsbruket, för hvars tillstånd under ifrågakomne tid Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nu går att i underdånighet redogöra; och anrnärkes härvid först Grufvudriften och Malmtillgångarne: Isäsa SilfverBlyoch nu mera äfven Koppar-Grufva, i Lerbäcks Sockenj har de sednare åren endast tidtals blifvit bearbetad; derunder, så vidt anmäldt blifvit, någon Silfvermalm ej erhållits; hvaremot Kopparmalmsvinsten år i83i uppgick till nära 1,660 Skeppund. Helleforss Silfvergrufva och Krigskärns Silf v er malmfält, uti Ljusnarsbergs Socken drifvas nu mera endast på försök att åtkomma malm, sorn uti gamla Grufvors bottnar förmodas vara qvarlemnad efter forntidens brytningar; hvilket ändamål likväl hittills förfelats.
Om man nu inte precis vill helt skatta åt de nymodiga anordningarna vis-ä-vis möblemangets placerande, som, ni vet det ju, måste vara litet » snedvridet » i våra dagar — så kan man med åtskilligt smått åstadkomma en viss ledighet i det hela. Soffan t. ex. kan visserligen placeras i ett hörn, men inte alla rum äro passande härtill. Då låter man soffan stå på sin » nedärfda », traditionella plats å bred väggen, men sätter i stället bordet på sned der framför. Denna enkla ändring åstadkommer god tffekt och gör, dels att alla sakerna å bordet framträda och fullt komma till sin rätt, dels att plats vinnes, då af de båda hvilstolarne blott den ena kommer något fram i rummet. Fins nu en prydlig pall å ' hvardera sidan, så ger det hela intryck af ledig behagfullhet. En annan liten sak åstadkommer nästan ännu mera effekt. Genom att högt fästa upp den ena och låta den andra gardinen ha sitt vanliga fäste längre ned, får man för det första mera sol och dag in i rummet — blomsterbordet får en ypperlig plats och rikedom på himlaljus — det hela ser artistiskt ut, helst om man har sjelfva gardinerna i djupa, vackra veck, dertill en passande hållare, som vackert bryter mot gardinens snö. Det är en smaksak, om det är de båda yttersta eller innersta gardinerna, som skola » flyttas upp i graderna ». I brist på piedestaler och statyer — eller ock i trots af dessa — kan en behagfull omvexling åstadkommas medels björkstammar i lagom höjd och några dertill passande gröna växter, som genom sin rikedom på grönska och sin natur att vara lika vackra — om de skötas väl, förstås — vinter som sommar äro särdeles användbara.
I följd häraf höll Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nytt sammanträde med Stadens innevånare den 18 påföljde December, hvarvid desse, jemte framställning om behofvet af en ytterligare undersökning och någon jemkning i förra förslaget, enhälligt förklarade deras önskan vara, att Länsstyrelsen måtte hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet dels anmäla, det Stadens samtlige innevånare nu insågo fördelarne och det stora behofvet af föreslagna hamnbyggnaden, dels ock anhålla att Eders Kongl. Maj:t behagade i Nåder bereda nödigt anslag; och voro de villige att, i den mån de kunde, medverka till ändamålets vinnande. Öfver-Direktören von Sydow har sedermera lofvat verkställa den påkallade nya undersökningen; och när den för sig gått, ämnar Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande inkomma till Eders Kongl. Majrt med underdånig framställning i detta vigliga ämne. Innevånarne. Enligt Mantalslängderne utgjorde folkmängden: Qvinspersoner. Skattfrie. Betalande. Län har ökats åren 1833—1837 med 9,567. 1838—1842 „ 7,929. De skattfrias antal har minskats åren 1833—1837 „ 543. men ökats 1838—1842 , 10,287. De betalandes antal har ökat sig åren 1833—1837 „ 10,110. men minskats 1838—1842 „ 2,358. Sista Femårs-herättelsen omförmäler att jordägarnes antal förhöll sig till arrendatorers och brukares såsom 74 till a3; men under åren i838—1842 har de senares antal något minskats, så att förhållandet nu kan antagas vara såsom 74 22< Den anmärkta minskningen i antalet af skattskrifne personer härleder sig synbarligen från stadgandet i Eders Kongl.
St:r gjorda framställningar om indragning till StatsVerket af de till Militaireoch CivilStaterne i Landet upplåtna indelningar skulle blifva antagne, allt interesse från dessa Staters sida försvinner, att vid Markegångs-sättningarne söka bibehålla jemnvigt i Maikegångspriserne, hvilkas obehöriga nedsättande icke allenast skulle menligt verka på Statens intrader, sedan den af iudelnin - 12 Stats-Utskottets garne blifvit innehafvare, utan oek, möjeligen i större nion än nian föreställer sig, bidraga till Spannelilålsprisets fall, enär endast Räntegifvare skulle komma att deltaga i Markegångssättningen, hvilken hitintills, haft ett stort inflytande på Spannemålspriserne i Orterna, samt på enskilta liqvider och rättsförhållanden, hvarvid, enligt afslutade Contracter, Markegången oftast tjenar till rättesnöre; så anser KammarGollegium vidare oundgängligt vara, att en sådan förändring i nu varande method för Markegångssättningen införes, att någorlunda jemna och billiga priser å Spannemål och andra ränte-persedlar må stadgas, under ett visst tidskifte, t. ex. från Riksdag till Riksdag, derigenom, att åt R. Sttr öfverlemnas, att för fem år i sender Markegången för hvarje Län reglera. Å ena sidan skulle på sådant sätt Statens inkomst i grundskatt bestämdt kunna beräknas och ordnas med hänsigt till Statens behof och den skattdragandes förmåga , samt, å andra sidan, den fördel beredas denne sistnämnde, att missvexten och olyckan, som förminskar eller uppslukar afkastningen af hans jord och frukten af hans arbete, icke må hädanefter, såsom hitintills, blifva dubbelt tryckande elter förstörande, derigenom att hans skattebidrag okas, i förhållande till den förlust han lidit; en omständighet af så stor vigt, att KammarCollegiurn icke bort underlåta derpå fästa E. K. M:ts Nåd. uppmärksamhet. Då E. K. Mits Nåd.
Han sitter orörlig kvar och grubblar öfver orden, finner att de innehålla mera förnuft än hans gamla sats, finner att de äro trösterika, visa, fulla af sanning. Men de bli likafullt icke lefvande för honom, de passa icke in i hans puls’ febrila takt såsom de förra. Och ju mera han grubblar öfver dem, desto klarare blir hans öfvertygelse att hans möte med döden nyss, händelsen med timglaset och hans vackra ånger varit endast ett sista ljust och vänligt ögonblick af ro på den stupande färden mot hans graf. Nej, döden har visst icke vändt hans timglas, unnar honom visst ingen frist numera, visst ingen frist numera, visst ingen frist numera ...! »En sjuk själ i en sjuk kropp ...!» Skoflarna taga upp igen den gamla, goda, kända visan, och den flyter som olja, passar in i takten som sig bör, går som en dans – en sista, säker, ohygglig dödsdans, som inte slutar innan han stupar! Ett ögonblick flyger det en lust igenom honom att meddela någon allting, som han burit på under dessa långa år af hetsjakt undan döden. Hittills hade han af många skäl hållit sina erfarenheter för sig, främst emedan de voro ett sjukt sinnes bekymmer, dem ingen kunde lätta ändå, men som väl kunde gifva anledning till yttermera oro hos hans närmaste. Ånej, så sinnessjuk var han ännu inte, att han profanerade sitt lifs sista, stora kamp genom att inför småförnuftiga hälsovårdsmänniskor bekänna ett själens lidande! Det far ett litet missaktande och bitande öfverlägset löje öfver hans ansikte, sedan ordnar det sig i sina bekymrade hvardagsveck igen. Men i hans sinne får bitterheten plötsligt makt, en vild bitterhet öfver att ha en hel värld lugna, sunda, stora tankar, hämtade direkt ur en plågsam och svår erfarenhet, men hvilka han måste rufva på som draken på skatten utan att låta en enda undslippa sig. Ty han ser sin hustrus förskrämda ansikte med tillgifvenhetens och medlidandets dallrande tårar i ögonfransarna, så snart hon fått reda på hans lidande. Och han ser andra kloka hufvuden skakas betänksamt, när hon meddelat dem hans själs bekymmer.
N:o 92 innebär, StatsUtsk. egentl. haft för afsigt att reglera de förhållanden, som ägt ruin rörlde anvisningar af Statens besparingar, och det tir 5a Den i5 \ ug usl i - ganska ovisst, huruledes riksstaten kommer alt blifva ordnad sa, att Konungen icke blir satt rent af i nödvändighet att, hädanefter såsom hittills, använda dessa besparingar till sådana redan af Ständerna kända och pröfvade behof, som ägt rum hittills; sa anser jag för min del jud nu rätta tidpunkten vara inne för R. o. Ad. ali antaga betänk. j\:o 92, som egentligen handlar om reglering af dessa förhållanden, hviTka sannerligen gifvit ardedn. lill ganska välgrundade anmäkntr emot Riks-styrelsens förfarande med besparingarna, nota bene välgrundade, såvida man icke gjort sig riktig reda för huru Regeringen kommit in på denna bana sned användandet af besparingarna, hvartill jag uppriktigt bekänner, alt Ständernes obestämda eller icke fullt bestämda beslut i manga fall gifvit en olycklig anledning. Jag tillstyrker således, att betänk. JVto 92 i denna punkt måtte antagas. Hr Dalman: Det är blott för att återgifva den sista talaren ett af hans egna argumenter, jag tagit mig friheten begära ordet. Han har nemi. yttrat, att då man nu icke med full visshet kände, huruvida riksstaten skulle blifva ordnad enligt K. M:s propus., så vore just nu rätta tiden inne, att på förhand gifva Regeringen ett sådant förtroendevotum, som betänk. N:o 92 innehåller. För min del skulle jag, i motsats dertill, tro, alt Sländerne först borde vara fullt förvissade derom, att Regeringen ej på annat sätt får sina behof fyllda, ty om Regeringen får dem fyllda på annat vis, lärer det vara alldeles öfverflödigt att gifva den ytterligare anvisning, som förekommer i betänk.
Vidare och enär det synts motionären, helst efter de i 36 § af konkurslagen meddelade nya stadganden om återgång af åtskilliga aftal, som ingåtts inom viss tid före konkursens början, vara af synnerlig vigt, att en redan börjad konkurs icke skulle anses hafva enligt 17 § förfallit derföre att den Rätt, som förordnat att konkurs skulle ega rum, blifvit af Hofrätten förklarad dertill obehörig, har motionären föreslagit, att, i dylika fall, Hofrätten skulle förvisa saken till den domstol, som ä,r behörig, saint att, om inställelsedagen ännu ej inträffat, konkursen skall vid sistberörda domstol till ny behandling upptagas utan afseende å hvad förut blifvit åtgjordt, men, om inställelsedagen redan gått förbi, saken af den Rätt, som först handlagt den, endast hänvisas till vidare utförande vid den domstol Hofrätten bestämt. Hvad först beträffar det i detta afseende anförda motivet, hvaraf motionärens förslag att konkurssak, som anhängiggjorts vid obehörig domstol, sedermera skulle fortsättas vid den behöriga, utgjort en omedelbar följd, så torde väl endast behöfva erinras, att, enligt de enklaste reglor för ett ordnadt rättegångsväsende, alla beslut och åtgärder af obehörig domstol sakna kraft och verkan och att följaktligen äfven ett af obehörig domstol meddeladt beslut om gäldenärs försättande i konkurstillstånd ej rimligen kan verka till återgång af aftal, som blifvit emellan honom och annan person träffade. Sålunda grundar sig motionärens åsigt om hehofvet af den ifrågaställda lagförändringen på ett uppenbart missförstånd om de rättsförhållanden, som kunna uppkomma vid konkursansöknings upptagande af obehörig domstol. För öfrigt lider hans förslag i denna del af den oformligheten, att den domstol, dit konkurssaken skulle från Hofrätten förvisas, icke blefve i tillfälle att pröfva sin egen behörighet; och det skulle dessutom sannolikt visa sig mindre praktiskt, emedan de besvär, som emot domstols behörighet anföras, väl endast undantagsvis så fullständigt utreda ämnet, att Hofrätten deraf kan pröfva, till hvilken domstol saken rätteligen hör, och, der en sådan pröfning kan ske, återstår ändock möjligheten att gäldenären under tiden ombytt boningsort och dermed äfven konkursforum.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet hafva följande, dels hos höglotl. Ridderskapet och Adeln samt dels inom högvördige Preste-ståndet väckta motioner blifvit remitterade, nemligen af herr Tersmeden, Nils, som hemställt, dels ”att de anslag, hvaraf elementar-läroverken kunde komma i åtnjutande, måtte, hvad förbättring af lärarnes löne-förmåner beträffar, användas der behofvet vore störst, utan afseende å begagnad läromethod; och att den förhöjda tjensteårs-beräkningen, i mån af en sådan löneförbättring, samt indigenatsrätten måtte upphöra, i likhet med hvad Kongl. Majit i nådig proposition föreslagit
B:koR:dr 13,666,666: 32. och banan mellan Stockholm och Malmö » 21,333,333: 16. Den förnämsta banan alltså emellan Stockholm och Götheborg — må vara, de stora städerna äro förnämare än landet, men den angelägnasle, månne icke der den mesta rörelsen .till följd af den största folkmängden, och der inne i landet inga andra kommunikalionsanslalter finnas än landsvägar af beskaffenhet att endast halfva lass derå kunna framföras. Den ”naturligen” till utförande angelägnaste — ja är del icke densamma? — Till annan åsigt med den ledning Regeringen i General Akrells utlåt, lemnat oss, kan jag icke komma; ty Sveriges natur är berg och dalar. Om man följer deras anvisning, så tror jag att man lättast komme fram, vare sig på jernvägar eller valtnena, som kosta minst, och sorn först i eli fattigt land bör upmärksammas. Så har man åtminstone förr tänkt och så har K. M. äfven sjelf tänkt, såsom i början af denna propos. finnes. Hvarföre man nu skulle så hastigt frångå denna grundsats alt begagna hvad vi hafva, och kasta oss in ufi så stora kostnader och med detsamma uti ett så vidt utseende lånesystem, det kan jag åtminstone icke förena med de åsigler för fäderneslandets gagn som efter hvad jag förslår, äro de bästa. Vidare heter det i den Kongl. Proposm: ”Såsom följd af ofvan utvecklade förhållanden anser K. M. Sig böra till R. St. för den pröfning och medverkan, som på dem ankommer, härmed föreslå: "(a) att såsom grundsats antages, att hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst statens omedelbara försorg och på dess bekostnad.” Således, M. Hrr, skulle vi, genom antagande af detta mom. afskära all medverkan af landels innevånare, i fråga om stamliniernas anläggande. Förhasta undersökningen sora Skåne ensamt bekostat, för så vidt den rörer stamlinien, som går genom detta land och allt detta hvarföre?
Man afstår val då ifrån sakens afgörande för närvarande ; men man bereder dess utveckling i framtiden. Herr Munck af Rofenjhjold: I fall det är en utväg att få frågan lättare afgjord , har jag visserligen icke något emot att proposition göres på Herr Ehrenborgs förslag; men jag hemställer, om icke för ordningens skull, proposition först bör ske på bifall till Utskottets Betänkande, och sedermera, om en stor pluralitet förklarar sig emot betänkandet till afslag derå , hvarefter och om meningarne icke på annat sätt kunna utrönas, propositionen slutligen må afse en samrnanjemkning i enlighet med hvad Herr Ehrenborg föreslagit. Herr Lefrén: Innan discussionen nu sist å nyo börjades , gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken proposition på det alternativ Biskop Wallenberg uti PresteStåndet framställt. Jag hemställer om ej denna proposition kunde förnyas. Kanske innefattar Biskop Wallenberga förslag den bästa medelväg, Ridderskapet och Adeln kan finna, för att bestämdt gifva sin me* ning tillkänna. X/ctt u Julii f. m. 619 Herr Grejven och Landt Marjkalken gjorde derefter å nyo proposition till bifall af LagUtskottets Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adela behagade godkänna det af Herr Ehrenborg uppgifne ofvannämnde förslag. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr af Ekenjiam: Då jag ej ser mig kunna hoppas, att denna diseussion slutas utan votering, får jag begära den, om vi ej kunna förena oss om Biskop Wallenbergs eller mitt förslag, eller något annat, till samma ändamål verkande. Grefve von Schwerin: Må hända har jag ej rätt uppfattat Herr Ehrenborgs mening. Efter mitt begrepp innefattade den blott en suspension af Ricjderskapets och Adelns beslut, till dess vid en allban Riksdag ämnet kuride förekomma i ett mera utredt skick.