Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antager man alt en befälhafvare gått, vare sig öster eller vester om S:t Helena på väg till Cap Goda Hoppsudden, skulle han möjligen kunna af en långifvare blifva fordrad ersättning, för det han godtyckligt afvikit från vanlig väg, beroende af hvilket som långifvare!) kan anse den vanliga vägen till Cap. Jag får derföre hemställa, att orden: »eller godtyckligt afvikit från vanlig väg» samt i slutet af §:n: »eller från afvikelsen» äfven måtte få utgå.» Med Herr Grefve Cronstedt instämde Riksdagsfullmägtigen Paul Hedström från Wester-Norrlands och Riksdagsfullmägtigen August Carlberg från Hallands län i hvad reservationen rörde 137 § n. 4:o. Af Herr Rabenius, 0. M Th.: »Ehuru jag till principen erkänner rigtigheten af Utskottets beslut att förlägga alla sjörätlsmål till stadsdomstol, nödgas jag dock emot samma beslut reservera mig. Jag tilltror mig nemligen icke att fullt inse konseqvensema af detsamma — helst i den form. hvari detta beslut blifvit af Utskottet affaltadt — och fruktar att dessa möjligen kunna leda till svårigheter, hvilka gjorde lagens antagande omöjligt.
I saknad af Riks-Hufvud-Böcker för de ifrågavarande åren 1817 och 1818, hafva Revi - Revisorers Berättelse. 5 sorerne af de på infordrade Special-Räkningar grundade Sammandrag, som Kongl. Stats-Contoiret låtit upprätta och till Revisorerne aflemna ofver hvarje Inkomst-Titel, utvisande hvad sorn för året varit till Riks-Staten behållet samt antingen influtit eller såsom Rest kommer ett annat år Staten till godo eller afskrifves, haft tillfälle utröna huru och till hvad belopp, utöfver förslags-beräkningen i Riks-Staten, StatsVerkets intrader för desse åren ingått. Då desse sammandrag stödja sig på Uppbördsmännens Special-Räkningar, samt åro verificerade med uppgifter från vederbörande Verk, bör ock antagas, att Stats-Verkets inkomster till deras verkliga belopp häraf kunnat inhämtas. På grund häraf hafva Revisorerne funnit, att icke allenast de belopp, som, enligt Riksens Ständers vid i S 15 års Riksdag gjorde och för 1817 samt 1818 gällande Stats-Reglering blifvit såsom inkomst påräknade, ingått, utan ock öfverskott'härå uppkommit, hvilka utgjort för 1817:—3635897
Obekant med Grefvens sätt, att få tillgångar, har jag och skall jag alltid på ärligt sätt, så länge jag lefver, söka alt motstå all beräkning på högre Statsutgifter, enär jag ej tror, att de kunna anskaffas utan genom högre Skattebidrag, äfven 0111 dessa äro af beskaffenhet, att kunna döljas för den allmänhet man beskattar. Från himlen komma inga under - Den 14 October e. m. verk mer, och den ädle Grefven lyckas visst ej att nedkalla något. Friherre Ulfsparre, Georg: Med skyldig aktning för Ridderskapets och Adelns tid, vill jag ej ingå i vederläggning af Herr Hjertås reservation, utan får i detta afseende endast instämma med Grefve Brahe. Jag vill ej orda om Herr Hjertås militairiska maneuvrer, eller hans förutsättningar om hvad som i kommande tider skall ske, utan inskränker mig blott, att till alla delar förena mig med hvad Grefve Brahe anfört. Herr Tham, Wollrath: Rättigheten att reservera sig är helig, och bör respecteras; men om den missbrukas, så att den urartar till obevista anklagelser, blir följden deraf förlängda discussioner, och då må man icke beskylla dem, som svara på dessa anklagelser, att vara orsaken till tidsutdrägten. Jag talar icke mot sjelfva reservationsrättigheten, utan blott mot sättet att begagna den. Jag har icke tält för inbjudningen till de andra Stånden; jag har tvertoin voterat emot densamma, så mycket heldre, som jag högeligen skulle ogilla, om Ridderskapet och Adeln på sådana inbjudningar frånginge sina en gång väl grundade beslut; och emedan jag fruktade att afslag skulle följa på denna inbjudning, samt Riksdagen derigenom endast förlängas i stället för att förkortas; äfvensom emedan grundlagen lemnar tillräcklig 238 Den «4 October e. fn. Utväg till jemkning emellan de stridiga besluten genom Utskottets jemkningsförslag. På dessa grunder gillade jag icke inbjudningen; men jag kan lika litet gilla de af Herr Hjerta i reservationen begagnade uttryck.
Men den ende, på hvilken herr grosshandlaren icke lyckades att imponera, var Albert. Han kände igen figuren sedan stockholmstiden, och man undrade så mycket mer öfver, att ej äfven han krusade för honom, då han lät förstå att herr grosshandlarens person ej var honom obekant. Och ännu mer undrade man, att Albert verkligen var den ende, för hvilken herr grosshandlaren sjelf krusade, men det var ej underligt, ty mannen anade att han af Albert var känd, och han önskade ej, att sällskapets illusioner i afseende på hans person skulle bli störda. Men Albert hade för mycken grannlagenhet, för att vilja framställa Leyonkronas tillkommande slägting i någon löjlig dager, och han inskränkte sig derföre blott till att roa sig litet med herr grosshandlaren enskildt. Emedlertid fick Albert för sin uraktlåtenhet att deltaga i hyllningarne för herr grosshandlaren, och den ogenerade ton han nyttjade med honom, uppbära beskyllningar för framfusighet, men detta fann sällskapet så vanligt hos «sådana der konstmakare», och för att reparera Alberts försummelse, blefvo de andra blott så mycket mera uppmärksamma och förekommande. Man kunde deremot ej nog prisa den rike herr grosshandlaren, som ej vedergällde den fattige stackarn, målarn, lika med lika. Dagen efter förlofningen reste Stellan till Stockholm, för att köpa bröllopspresenter och arrangera om sin nya bosättning. Herr grosshandlaren hade, sedan han väl fått se förlofningsringen på Stellans finger, ändtligen låtit beveka sig att emot en artig dusör prolongera de gamla reverserna på ännu tre månader, och hans ädelmod gick till och med så långt, att han erbjöd Stellan, att emot svärfars borgen få låna ännu femtusen riksdaler, hvilka han så väl förutsåg nu kunde komma till pass. Men snart lät herr grosshandlaren öfvertyga sig om, att det kunde väcka något obehag, om en sådan borgen just i detta ögonblick begärdes, och då man förespeglade honom att hela förlofningen genom en sådan bagatell kunde äfventyras, så afstod han hastigt från sitt projekt.
Inom Tolfte Bänkmans-Afdelningen: Hr Cremer, fullm. Frih. Beck-Friis, Joachim Tavast, med 5 röster; Inom Fjortonde Bänkmans-Afdelningen: JVe 2105 A. Hr af Trolle, fullm. Hr Lagerheim, Otto Leopold, med 8 röster; JY2 983. Hr Cronacker, fullm. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus, med 9 röster; samt Inom Tjugondeförsta Bänkmans-Afdelningen: Hr Adelsköld, Claes Adolf, med 9 röster. Föredrogs och bifölls Exped.-Utsk:ts d. 15 d:s bordlagda Utlåt. M 4, i ani. af en utaf komiterade till tryckfrihetens vård gjord framställning ang. förändradt sätt för tryckningen af R. St:rs underd. skrifvelser. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Exped.-Utsk:ts d. 15 d:s bordlagda Utlåt. M 5, i ani. af framställdt förslag ang:de särskild tryckning af de inom Riks-St:n väckta motioner. Utskits första hemställan om motionernas särskilda tryckning. Frih. Raab, A da m Ch ristian: Jag kan icke neka till, att, genom att bifalla Exped.-Utsk:ts föslag, mycket skulle vara vunnet, isynnerhet den fördelen, att en motions innehåll ej behöfver upprepas i deröfver afgifna Betänkm. Derigenom vunnes också att Utsk:ns ledamöter kunna hafva den tryckta motionen i hand, när frågan der förekommer till afgörande; men om, i stället för att häftevis utdelas, hvarigenom motionen kommer långt efter sedan den blifvit väckt, den, så snart den blifvit bordlagd, genast derefter trycktes och utdelades, så skulle man kunna, redan vid ärendets remitterande till vederbörligt Utsk., derom hafva tagit erforderlig kännedom, och yttrandena i Stånden vid en remiss kunde då vara mera vägledande för Utsk:t, än hvad de nu äro, då endast få hafva tillfälle att taga kännedom om den skrifna motionen.
(tvärstannar) Hör på, Oskar, du måtte väl aldrig ha gjort mig den tjensten att på fullt allvar förälska dig i min hustru. Är du tokig! Hörde du inte hvad jag sa' nyss? VÄNNEN. HERRN (förvirrad). VÄNNEN. Jag hör ingenting och jag vet ingenting! Har du sagt någonting, du? Ja, jag tyckte du sa', att du var kär i Alma? Ja, seså, neka inte! Jag har tyckt mycket om henne, det vet du. Ja, det har jag med! HERRN. VÄNNEN. VÄNNEN. Men du förstår att nu, sedan hon gift sig med min bäste vän, så är hon för mig helig... Helig! Hon är så fan heller! Och hvad beträffar min vänskap för dig, så är den jemt så stor att jag skall kunna skänka dig henne! Din hustru!? VÄNNEN. HERRN. HERRN. Säg bara ett ord och jag reser till Köpenhamn! Åh, Karl! Vet du, det är sublimt! Tycker du? HERRN. VÄNNEN. HERRN. VÄNNEN (fattar båda hans händer). Ja, men jag kan inte anta din uppoffring... Åh, gör dig inga samvetsskrupler! Det är alldeles onödigt! Det är så, att jag nu är kär i en annan! VÄNNEN. 9 HERRN (kastar sig på soffan). VÄNNEN. Nå, jag har då också en satans otur! Och om du en enda gång låtit mig tala till punkt, skulle jag längesedan ha sagt dig hennes namn. Jaså, du vill verkligen ... nej! det kan inte min vänskap tillåta! En annan sak hade det varit med min hustru: hvar och en är sig sjelf närmast! men eftersom du ingenting vill göra för mig, så ska' jag i stället göra någonting för dig! Du talar i gåtor! VÄNNEN. HERRN. HERRN. Sade du inte nyss, att du aldrig förrän nu känt mer än en enda lycklig menniska? Jo och det var du! VÄNNEN. HERRN (ställer Nåväl! Se på mig nu! sig framför honom; i tragisk ton). Men jag... (ser på honom) Kors, det var besynnerligt! Nu först märker jag, att du ser så... så...
I fråga åter härom, så mäste det tvifvelsutan medgifvas, att den, som, lika med Justitie-ombudsmannen, uti ifrågavarande fall, linner en af domaren åberopad lag redan vara tydlig och klar, för sin enskilda del saknar anledning alt framställa yrkande om lagens förklarande; men då Justitie-ombudsmannens åsigt, lika väl som domarens, kan vara felaktig, samt det dessutom ej är för någonderas enskilda del, utan för medborgares säkerhet i allmänhet, som förklaringen erfordras, så kan jag ej antaga den omständigheten, att Justitie-ombudsmannen finner det ena af de hvarandra motsatta besluten vara stridande mot klar lag, såsom ett tillfyllestgörande skäl för underlåtenheten alt begära lagförklaring; utan bör Justitie-ombudsmannen hädanefter, då han finner, att uti lika beskaffade frågor, med tillämpning af samma lag, hvarandra rakt motsatta beslut ifrån högsta instansen emanerat, alltid ”i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en tili enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring af en sådan lag,” samt dervid tillika uppgifva, huruvida, efter hans åsigt, båda, intetdera eller endast ettdera af de Bill. till II St-s Prat. 1850 & 1851 7 Sami. 1 AJd. % Hafi. 3 18 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. hvarandra motsatta hesluten äro mot klar lagstridande, till hvilket omdömes uttalande jag anser Justitie-ombudsmannen desto heldre vara pligtig, som det är Rikets Ständers rättighet, att, innan förklaringen af dem meddelas, hafva inhemlat sin ombudsmans yttrande, om huru beskaffad lian anser förklaringen böra blifva. Skulle Justitie-ombudsmannen bifoga detta sitt omdöme med tillvitelser af smädlig och skymflig beskaffenhet, sä ligger det i sakens natur, alt lian derföre mäste vara laga ansvar underkastad. 1 afseende härå förekommer likväl, att nuvarande Justitie-ombudsmannen tydligen uttalat det bestämda omdöme, att han funnit en oegennyttig och välvillig anda vara i lagskipningen allmänt rädande.
Likväl äga vi en Constitution, en fri Statsförfattning och borde under sådane förhållanden mera utbilda oss uti fria, ädla mäns intellectuella dygder än det beroende sinnets åtrå efter lumpna, materiella fördelar, de der icke gifva ära, icke sjelfständighet, icke mod i faran, och icke en enda gnista af den sanna dygd och den varma Fosterlandskänsla, som uppoffrar allt för det allmänna bästa, f#r sin Konungs och Sina Medborgares lugn och frihet j må också deremot den, som icke kan och icke vill värdera ära och dygd högre än lifver och lifvets njutningar, aldrig trampa på den urgamla, fria Svenska jorden, aldrig andas Scandinavieng friska, fria luft, aldrig lefva under en constitutionel Statsförfattning, och minst bära namnet; Sven/k Man! Friherre Löfvenjkjild, Salomon:
Det var i afseende på framtiden, när följderne af denna skadliga instruction skola synas, som det, på det Ridderskapet och Adeln måtte hafva den äran att hafva förutsett det, vore af verklig vigt att afslå densamma. Jag förenar mig således i begäran om proposition till afslag. Den i5 Januarii f. m. 2o5 Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag skall ej länge uppehålla Ridderskapet och Adeln. Jag anser mig blott till Ridderskapets och Adelns Protocoll böra förklara, att den åsigt, som jag yttrat i mili reservation, ej blifvit förändrad genom den discussion, som här förevarit. Då jag anser såsom sannolikt, att den föreslagne Instructionen, just derigenom att den ingår i allt för stor detalj, skall snarare öka än minska opinionsstriderna, fann jag mig förpligtad att för Ståndet anmäla det. Det är dock icke sagt, att detta ovilkorligen skall inträffa. Det gifves ett medel att från Revisionsförrättningen skilja all ytterlighet. Om nemligen den redovisande Ernbetsmannen utsträcker det begrepp som ligger i orden: Kongl. Maj:t och Kronan, derhän att Folket, som beskattar sig sjelft och begagnar sin rätt att efterfråga, huru skattemedlen användas, icke anses såsom stående i strid mot administrationen. Jag är derom öfvertygad, att om redovisningsskyldigheten anses icke blott som pligt, utan ock som ära, skall Revisionsförrättningen kunna ske utan obehag. Det är öppenhet i förvaltningen af de medel, hvilka Folket lemnar, som är i RegeringsFormen förutsatt. Kunde vi glömma alla de skiljaktigheter i meningar, som ägt rum sedan 1809, tänka oss tillbaka till den 6 Junii 1809, så behöfdes ingen annan In - 2o6 Den i5 Januari i f. ra. struction än den, som ligger i 57 och 58 §§. af RegeringsFormen. Må man ej tro, att i 58 §. ligger blott en åt Folket förvarad rättighet. Regeringen är, icke mindre än Folkets representanter, interresserad uti att de måga se och veta hvartill skattemedlen utgått.
N:o 5 till Kongl. Majda Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 17 skild ersättning, verkställes, eller lämpligt synes vara att till tvä tjenstemän gemensamt anvisa ett arfvode, utan dervid bestämd fördelning af detsamma. Hvad åter angår öfriga löneanslag får jag på de af öfver-Ståthållare-embetct andragna skäl desamma tillstyrka, allenast med den jemkning att, i stället för en kanslistlön till Sekreterarens expedition, der redan en Kanslist förut finnes, motsvarigt belopp å staten uppföres till Öfver-Ståtbållare-embetets disposition för befrämjande af ärendenas gång; hemställande alltså att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska: till lönefyllnad åt TJnderståthållaren 1,250 r:dr. „ d:o „ Eogaten 500 „ „ d:o „ en Kanslist hos Fogaten 400 „ „ befrämjande af ärendenas gång inom Sekreterare-Expeditionen 1,000 „ Arfvode till en Executions-kommissarie 3,000 „ D:o till ett tjenstebiträde åt honom 1,000 „ Summa 7,150 r:dr. I sammanhang härmed anhåller jag att i underdånighet få anmäla en fråga, som med anslagen till Ofver-Ståthållare-embetet eger samband. Uti skrifvelse af den 5 Oktober 1860 anmälde Rikets Ständer att deras uppmärksamhet blifvit fästad derå att från Allmänna iudragnings-staten utginge 1,000 Riksdaler Banko årligen såsom hyra för de af Öfvor-Ståthållarc-embetets kansli begagnade embetsrum. På anförda skäl anhöllo Rikets Ständer, det Eders Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka, om lämplig lokal för nämnda embetsverk kunde uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas, eller i annan händelse till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet.
J)å emellertid bela denna fråga om skogsanslagen befinner sig i ett provisoriskt skick, hemställer jag, om icke, i likhet med hvad Slats-Ulsk:t föreslagit, lämpligast är att låta formen för dessa anslag vara oförändrad, såsom hittills, intill dess hela frågan på en gång kan blifva reglerad. Jag anhåller om bifall. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af litsk:ts förvarande hemställan, bl» f propos. på bifall till densamma framställd och med ja besvarad. 25:te punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 26:te punkten. Frih. af Ugglas: Vid sistlidne riksdag beslöto R. St:r att ett reservationsanslag af 70,000 rdr skulle uppföras på 7:de hufvudtiteln, såsom ersättning tdl Postverket för ökad kostnad i följd af postskjutslegans höjande. Som detta anslag icke hittills bebott anlitas och ej heller för framtiden synes vara hehölligt, har K. M:t föreslagit alt det måtte med innevarande statsregleringsperiod från riksstaten utgå, och besparingarne öfverleinnas till Den 3 Juni e. m. 43 Riksgäldskontoret. Sammansatta Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk:t tiar teir någon lid sedan, med anledning af åtskilige vid denna riksdag väckta motioner, uti särskildt afgifvet Utlåt, tillstyrkt alt å 7:de Hulvudliteln måtte anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 rdr att till postverket utgå, såsom ersättning för den ökade kostnad, sorn genom postskjntslegans höjande koinrne att uppstå. Detta IJtskds förslag blef af 3 Stånd återremitterad!, och då frågan således ännu icke är afgjord, så anser jag icke att man bör bifalla hvad K.
@ iirestfindarinna: Fröken H. Cronius. ORS. Särskild niatsal för friintiimer. Kurser i Bokbinderi för Amatörer iriedclelas om tillrackligt antal elever aiimiila sig. Karmare i~pplysiiingsr 52 Drotlminggatan. aédda Westman. ModeaffRr för Damkappor, Stockholm. 22 Kwaagetr&amp;dg&amp;rd8gattan l %, rekommenderar sitt stora och rikhal * lager af alla. Siirskildt får rekommendera mitt sfom 1 ~ 8 r af PeIoveAt för ~ e I s b @ b med därtill passande öfvertyger. Ör kapif alisf er, särskildt fruntiniiiler, liar det länge varit F ett önskningsin %l att kiinna öfverläinna vården af sina värdepapper ocli skötseln af sina affärer å t någon person eller institution, som med absolut säkerliet förenade piinktlighet och noggrannliet i utförandet af det anförtrodda uppdraget afvensom prisbillighet: E n sådan institution ar Stocliholms Ensltilda Banks Notariatafdelning (LiCzcc Nggntccn 2 Y, expeditionstid 70-41, som iiiider garanti af S tocklioliiis Enskilda Baiik åtager sig v %rd ocli förvaltning af enskilda personers och kassors värdepapper. Oin en person hos Notariataf delningen deponerar obligatiorier, inkasserar Notariatafdelniiigeii vid förfallotiderna kuponger och tillliandali~ller deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdeliiiiigei1 ntlottningar af obligationer ocli iinderrättar deponenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, sanit liiinnar förslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet. Oin inteckningar deponeras hos Notariatafdeliiingen nnde&amp;ättar Notariatafdelningen gäldeniiren därom att rantorna å inteckningarna skola till afdelniiigen inbetalas, hvarefter de medel, som inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen att inteckningarne blifva i veclerbörlig tid förnyade.
Hr Stuart, Carl Gust.: Vore jag nu berättigad och skyldig att yttra mig om sjelfva saken, skulle jag icke tveka att förklara, det jag instämmer i Utskts afgifna grundlagsändringsförslag, såsom både nödigt och nyttigt; men dä fråga nu endast är om sättet för behandlingen af förslag till ändringar i grundlagarna, och R. o. Ad. vid flera föregående tillfällen ogillat Constit.Utskts härom yttrade och nu åberopade åsigt, förmodar jag, att Utsk:s ifrågavar. betänk, kommer att röna samma öde som de förra, deruti grundlagen blifvit på enahanda sätt tolkad. Hr Hjärne har redan upplyst, att Utsk. sjelf ogillat sitt förfarande enligt dess yttrande i memor. N:o 5g, hvarest, med lillkännagifvande, att BorgareSt. i fråga om ett föreslaget och af de 3:ne öfriga RiksStånden till grundlagsenlig behandling godkändt tillägg till 46 § Riksd.Ordn., gjort den anmärkning, att detsamma borde afslås, Utsk. uppställt en voter:spropos., upptagande uti det ena alternativet BorgareStts mening. Förbållandet är således alldeles enahanda i afseende på berörde förslag och det, hvarom Utskts nu förevar, memor. handlar. Då Utsk. således i fråga om § Riksd.Ordn. medgifvit, att en föreslagen förändring kan förfalla, torde det icke böra bestridas, att detsamma kan äga rum i afseende på 28 § Reg.F. Jag hoppas derföre, att R. o. Ad. visar den consequens att återremittera detta betänk, för att förmå Utsk. att äfven å sin sida vara consequent.
”Då kan ock detta vilda land ”Stå upp i glans, ”Och jag dig ge, med blygsam hand, ”En bättre krans!” TILL FRÖKEN E. jemte afskriften af ett poem, som hon begärt af författaren. Poeten ej nekar hvad Gracen begär Hvad vore han, henne förutan? Det är ju af henne allena han lär Att stämma den klingande lutan? När han i en jungfrubur, kärlig och glad, Bland bågar och zittror sig smyger, Han är Chrysaliden på blommornas blad, Som sedan mot rymderna flyger. Re’n sväfvar han högt öfver himlar och jord, Och följes och hejdas af ingen ... Men, hviska de Sköna ett allmaktens ord, Så hvilar han genast på vingen; Och kommer tillbaka så lätt och gesvind, Att kryssa bland zittror och bågar Och sveda sin vinge, ibland på en kind, Ibland på ett öga, som lågar. Då fatta de ömma behagen sin vän, Med händer som smeka och hela Och fröjdas, när sommarens fågel igen Begynner att qvickna och spela. Han spelar och sjunger, än hjeltars beröm, Än hjertats och ömhetens lagar, Och hoppets förtjusning och sällhetens dröm Och ungdomens flyktiga dagar. Om lyckan och äran ej söka hans lund, Skall han deras saknad ej röna, Ty ljufvare lön är en leende munn, En lifvande blick, af de Sköna. TILL LINA, med en blomsterqvast. Tag, Lina! dessa små, som våga Att likna dig till hy och drägt. Ej deras hemort efterfråga Nog af: de äro med dig slägt. Ja, hvarje blomma är din frände: Ty tryck dem alla till din barm! Helt visst, om blommor afund kände, De skulle vissna der af harm. Ja snart, ej hvita mer och röda, De luta sina hufvuden, Och dufna bort och blifva döda, Då du är hvit och blommig än. Dock sälla de! Säll den, som ginge På samma sätt från verlden bort! Ack blommor! att jag dela finge Ett lif så sällt — om än så kort! TILL LINA, med ett stycke bomullsflor. Du lyckliga bomull, som oskuld betror
Genom remiss från Yällofl. Borgare-Ståndet, har Utskottet i denna fråga fått emottaga följande arne motioner: i:o utaf Herr Moberg, som, under åberopande af en utaf Handlandena i Calmar och Westervik, åren i838 eller 1839, till Kongl. Maj:t ingifven ansökning, hvaruti bemälde Handlande begärt, det Kongl. Majit i Nåder täcktes, på sätt som kunde finnas tjenligast, söka hos Danska Regeringen bemedla, att Svenska träd varor, skeppade med Svenska fartyg, måtte inom Konungariket Danmark icke belastas med högre tull och skeppsumgälder, än Finska trädvaror och skepp, föreslagit, att Rikets Höglofl.
Januarii 1820 öfverlemnat målet till vidare utförande af Advocat-Fiscals-Ämhetet, som äfven, sedan Kongl. Hof-Rätten pröfvat besvären och, genom Utslag den 10 derpå följde Martii, ogillat Konungens Befallningshafvandes öfverklagade åtgärd , af högbemälde Rätt fått sig uppdraget, att action emot Konungens Befallningshafvande i besagde afseende utföra.