Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet måtte höra de klädesfabrikanters ombud, hvilka finnas i hufvudstaden; för hvilket ändamål Utskottet kunde, i kraft af § Riksdags-Ordningen, genom Hof-Canzleren inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar af Hall-Rätten ; II. alt en tid må förunnas klädesfabrikerne, hvarunder antingen gällande förbud skall fortfara eller en skydds-tull stadgas, som ersätter förhud, hvilken dock, under förutsättande af nödiga controllers vidtagande, torde öfvei lemnäs till Kongl. Maj:t, att, i händelse motsvarande fördelar kunna tillvinnas Svenska exporl-produeter, småningom sänkas, i öfverensstämmelse med tullnedsältningen i Nord-Americanska Fri-Stalerna; III & IV. att Wadmal, Fris, Frisad, Doffel och Kalmuck borde lullbehandlas lika med Kläde;, samt V. alt förbudet å export af Malm, Tackjern och Smält-stycken må fortfara såsom hittills. b') Af Herr Lefren _, J. P., och c) Herr Hartmansdorff', A., hvilka instämt uti Herr Lagerhjelms framställningar, under förmenande, alt den föreslagna öfvergången till det friare systemet vore för brådstörtad. cP) Af Herr Grefve Posse, A., och <?) LIerr Rosenblad, Bernhard, hvilka i allmänhet bestridt de förras yttranden, hvar jemte Herr Rotenblad anfört, att, då man redan år 182b börjat öfvergången till del system, som af Commilterade följts och blifvit af Kongl. Maj:t gorikändt, och då io år nu redan voro förflutna, sedan i i83o års Tull-Comilé Fabriks-idkarne frun den första fabriks-stad i Riket förklarade, att de endast önskade en lid af 10 år för alt bereda sig på öfvergången till detta system, de gjorda anmärkningarne saknade fog; samt f) Af Herr von Gerdten, G., som förmält: att det vore obilligt att vissa uppräknade
Så mycket intrigerade oss den punkten, att vi en vacker afton, då Alexander hade ledigt, beslöto rida dit upp för att med egna ögon och öron taga reda på saken. Det var grannt månsken, så att man godt kunde rida i skogen och våra hästar voro i stånd att föra oss till den första byn på en timme. Vi funno ganska riktigt Alexander Taivalmaa hos den betecknade krögaren. Hans ansikte uttryckte skamflathet så tydligt det öfverhufvud kunde uttrycka något, då vi redo upp och ertappade honom med flickan tätt bredvid sig på en bänk utanför dörren. Hon var värkligen så vacker som knappast andra än spanska kreolskor äro det, så länge de äro helt unga. Blåsvart hår, mörkbruna ögon, silkeslent skinn i ljus bronsfärg och en grann figur, hvilken ännu icke blifvit för yppig, bildade ett helt, som nog kunnat förvrida andra hjärnor än Härmä-reservistens. Vi bundo hästarna vid korral'en, slogo oss ned och anhöllo om ett par glas guaro. Då flickan hämtat dem, satte hon sig igen möjligast nära intill Alexander, som såg tafatt och belåten ut, men icke yttrade ett ord. Hans belåtenhet tycktes icke ens lida någon minskning när vi började språka med hans sköna, som alls inte var ovillig att prata med oss, men litet emellan kastade de mest brännande förtjusta blickar på sin stumma beundrare. Hon hette Chepita, berättade hon, var aderton år gammal och hade nog haft mera än en novio förut, men aldrig någon hon brytt sig hälften så mycket om som "el señor Alessandro". De andra voro oregerliga och otäcka då de druckit en smula, men han uppförde sig alltid som en värklig caballero både mot henne och mot andra. Därvid gaf hon honom igen en blick, som bort kunna sätta eld på hans linlugg, men don Alessandro Taivalmaa bara blossade på en lång, svart cigarr och såg kolugn ut som alltid. Men han kan ju inte ens tala med er, invände jag. Det gör ingenting, försäkrade Chepita vi förstå hvarandra mycket väl ändå. Och det glimmade värkligen i hans ljusgrå ögon som om han uppfattat det humoristiska i situationen lika väl som vi.
Maj:t i Nåder äskat för undersökningar angående stamliniers utförande, endast blifvit bifallen utaf ett Riks-Stånd, finner Utskottet sig föranlåtet att till det af Kongl. Majit såsom erforderligt uppgifna belopp inskränka sin tillstyrkan i afseende på detta anslags beviljande; hvaraf dock följer, att ifrågavarande undersökningar icke kunna anställas i den omfattning och med den utsträckning, Utskottet vid föreslåendet af den högre anslagssumman åsyftat. 1 detta fall lärer ej heller den Proposition, om hvars aflåtande vid nästa Riksdags början, Utskottet ansett Rikets nu församlade Ständer böra i underdånighet anhålla, kunna, på sätt Utskottet i den återremitterade Site punkten hemställt, omfatta Sveriges blifvande jernvägs-system samt innehålla förslag ej blott angående verkställigheten af de jernvägs-anläggningar, hvilka böra genom Statens försorg utföras, ulan äfven rörande öfriga härmed gemenskap egande frågor. Vid sådant förändrndt förhållande anser Utskottet också de framställningar, hvilka komma att motsvara 4:de och 5:le punkterne af oftanämnde Betänkande, lämpligen kunna, såsom yrkadt blifvit, sammanföras i en enda punkt; för hvilken punkt Utskottet nu får föreslå följande lydelse, nemligen: att ett särskildt anslag af Sextio Tusen Riksdaler måtte vid denna Riksdag varda anvisadt till utgående från Riksgälds-kontoret och stäldt till Kongl. Majits nådiga disposition, för att sätta Kongl. Majit i tillfälle att genom erfarne och sakkunnige män låta, efter anställda noggranna undersökningar och utredningar i både statsekonomiskt och topografiskt afseende, samt med hänsigt lill kommunikationsväsendet i allmänhet, uppgöra och utarbeta förslag till jernvägars riktningar, anläggningssält och beskaffenhet m. m., samt att, vid nästkommande Riksdags början, kunna till Rikets då församlade Ständer aflåta Nådig Proposition angående verkställigheten af de större jernvägsanläggningar, hvilka derefter böra af allmänna mede! bekostas.
— N:o 125. i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 54. VII. B. 334. A. 353. — N:o 126. i anledning af återremiss af betänkandet N:o 96. VII. B. 334. A. 353. — N:o 127. i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 106. VII. B. 334. A. 353. — N:o 128. i anledning af väckt motion, i fråga om förändring af lagstiftningen, rörande bränvinsbränningen, m. m. VII. B. 334. A. 353. VIII. E. 393. — N:o 129. i anledning af erhåilne återremisser å betänkandet N:o 89, angående Ränteförsäkrings-, Lifränteoch Lifförsäkringsanstalters inrättande i Sverige. VII. B. 334, 353. A. 361. VIII. E. 393. — N:o 130. angående minskning i Utskottets Cancellipersonal och vaktbetjening. VII. B. 105. A. 3i7. N:o 131. i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o lil, angående ifrågaslälld förändring i författningarne, rörande mått, mål och vigt. VIII. B. 392. A. 431. — N:o 132. i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 99, rörande ifrågaställd försäljning af Kronan tillhöriga, oanvändbara persedlar och effecter. VIII. B. 392. A. 431. — N:o 133. i anledning af RiksStåndens beslut om betänkandet N:o 84, angående upphörandet af rättigheten att använda Finska och Åländska fartyg till fraktfart från de norra länen. VIII. B. 392. A. 431.
Hos honom deremot var det inre sinnets kunskapsväg den ursprungligen öppna; hvilket ock skulle om djuren kunna påstås, i fall hos dem verkligen detta sinne vore ett ”inre”, ett andligt, – kort sagdt, något annat, än ett inom blotta instinkten stannande natursinne. Adams efterkommande dela med honom egenskapen af ett andesinne, egnadt till ändlös förkofran i ljus och insigter; men hans företräde yttrade sig deri, att hans första erfarenhetskunskap blef den, som omedelbart genom detta sinne förvärfvades. Dit gingo ock rakt alla fostrande inverkningar; – den nykomne var nämligen ingalunda öfverlemnad blott åt sig sjelf. De samma himmelska vänner, som kring hans födelsebädd vakat med facklor, att intet annat ljus, än det högsta, skulle tända hans lefnadsbloss, hade ock strax derefter besökt hans innersta, och med glädje sett det vara på i konstrikaste vis inrättadt till sitt härberge. Framförallt hade de i dess öfversta rymd med fägnad skådat den omtalta olymp, som, danad till liknelse af stjernhimmelns form och af det makrokosmiska verldsägget, skulle bli alla mottagna intelligensers boning. I sin fröjd uppfunno de en lek, tillförne i himlarne okänd, men nu kallad Paradis-leken: den bestod deri, att de med osynliga ringdansar, som sammanslingrades till skenbara, men noggrannt ordnade och inåt gemensam medelpunkt svingande labyrinter, genomsväfvade det nybyggda templets alla gångar, uppställde sig kring den späda invånaren såsom hopflätade till ett enda väsende af öfverhimmelsk harmoni, och förde honom ur hans eget centrum in i ett ännu innerligare, der de framställde sin myndling inför sjelfve Lifgifvarens mildt välkomnande anlete. De förnyade numera sina påhelsningar, tidigt och sent: så att han än vakande, än slumrande och drömmande, hörde deras samtal och sjelf i dem deltog; stundligen tillväxande i krafter och visdom. Lycklig den, som kunde rätt meddela inbegreppet af dessa samtal! Honom vore gifvet, att leda sina medbröder till djupet af gudomlig undervisning och höjden af mensklig kunskap.
Dessutom får jag hemställa lill talaren på denna sidan om skranket, om icke detta resultat vore det mest kärkomna för den statsmakten, som så ifrigt manar lil! nykterhet, emedan intet annat medel Jrätire kan motverka det onda, hvaraf 13. M. Konungen, vid sitt inträde i detta land, fann sig så sårad. Hr Stuart, Carl Gustaf: På det att ingen må afskräckas från att bifalla betänk, genom Hr Lefrens beskyllning för gnat, får jag upplysa, att R. St. icke gjort någon framställning rörtde ifrågavar. ämne vid förflutna riksdagar. Fråga derom har vissei ligen blifvit väckt, men har aldrig ledt till något béstämdt resultat. För min del anser jag det vara af yttersta vigt att välja vägar, som äro oskyldiga och bildande för den lägre massan, och alt alla onaturliga hinder mot dessa nöjen undanrödjas. Då i förflutna tider sådana folknöjen kunnat gifvas inom vårt klimat,jjså betvifla!- jag icke, att, om banden lossas, de åter skola uppstå och sprida sina välgörande verkningar bland de obildade folkclasserna. Då vid föredragningen den del af Utskts betänk., som egentligen innehåller de skäl , hvarpå Utsk. slödt sin framställning, icke blifvit uppläst; så anhåller jag alt få uppläsa den delen af betänk., hvilken tyckes mig fullkomligen ådagalägga befogenheten och riktigheten af det framställda förslaget. Utsk. yttrar nemi,: ”Efter Utsk:s tanke utgör frihet och täflan de första oell nödvändigaste villkoren för utvecklingen af så väl den dramatiska, som öfriga sköna konster. Det tyckes ej böra påläggas den ena eller den andra af dem något annat tvång, än det, som i ett civifiseradt land påkallas till sedernas och den borgerliga säkerlietens våld, — ett tvång, som är alldeles nödvändigt för de' ras eget sjelfbestånd, hvilket måste äfvenlyras, om de erhålla en skef och förderflig riktning. Utsk. kan icke inse, att den K. theatern skulle lida något synnerligt mehn genom enskilda theatrars anläggande i hufvudsladen.
Augustas Mor, som en tid hyst farhågor, att hennes dotter skulle blifva ett hufvudhängande, till fattiga, strumpstickande Helgon, trodde sig derefter få skäl att befara, det Augusta vorde en allt för läsande Fröken. „Det var mot Augustas natur att sträfva så mycket – hennes helsa skulle säkert lida deraf – Augusta hade fordom hatat all lektyr 3 – hennes nu visade håg derför härledde sig troligen ifrån åstundan att i allt vara sin Guvernant behaglig – den myckna läsningen, skrifningen, räkningen, kunde visserligen vara nyttig för många, men den rika, vackra Fröken C. behöfde ej nedgräfva sig deri,“ – detta och mera dylikt sade Grefvinnan åt Margareta, som stilla och ödmjukt städse upptog hennes tillrättavisningar, och – derur hämtat mången nyttig lärdom. Den ursprungligt godsinta Grefvinnan måste också i längden medgifva, det Margareta var en af de minst snarstickna personer hon någonsin träffat på, och när nu tillika Augusta – oansedt all intellektuell sysselsättning – ej blef tankspridd, icke illa klädd, icke ens sjåpig vid inträdet i ett stort, befolkadt rum, – dertill spelade Fortepiano, sjöng, ritade, talade med färdighet ett par andra språk än det Fransyska (hvilket hon redan före Margaretas ankomst, kunde pladdra) och – på köpet började att omtalas såsom en charmant väl uppfostrad flicka – lät Grefvinnan det passera, som en inre röst i hennes själ sade att hon ej borde söka att hindra. „Han, hon vet, han, hon visste intet bättre“ plägade Margaretas första sköterska säga, då hon ville förklara en och annan, i det allmänna lifvet eller ock i sagor förekommande persons dåliga uppförande. Dessa ord hade en verkan, som den goda, men icke särdeles boksynta Gumman säkerligen icke trott sig kunna åstadkomma, i thy att de, hos hennes fosterbarn väckte en utomordentlig vettgirighet, en håg för Studier, hvilka, ledde af en Fader, i sin mån bidragit att ställa Margareta på den sjelfständiga plats hon intagit i lifvet. – Det var – det hade icke varit fråga om lärdom.
M:t framställda förslag finnér man, att under det vid förra riksdagen ett ändamålsenligt ridhus ansågs vara behöfligt för artilleriet, nu deremot något sådant icke anses erforderligt. Det går vidare visserligen an att inkasernera manskapet i hus, som äro flera våningar höga, och sålunda sammanföra detsamma inom ett inskränkt utrymme, men, då man vill uppställa hela truppen jemte materielen, kan det 60 Den 3 Mars f. m. icke försiggå i våningar, öfver hvarandra, utan då måste man kunna disponera Öfver en tillräckligt rymlig plats, och att gatan utanför den nuvarande artillerigården icke erbjuder en sådan plats, derom kan hvar och en lätt öfvertyga sig. Vi hafva under diskussionen angående en föregående punkt af detta Betänk. hört mycket ordas om olägenheterna deraf, att deri i Wisby förlagda artilleriafdelning, bestående af endast 75 man, måste uppställas på gatan, och att för densamma icke finnes någon lämplig kasern; men, Mine Hrr, hvilken bagatell utgöra dessa 75 man i jemnförelse med hela Svea artilleriregemente? Hvar och en, som vill taga kännedom om de lokaler, i hvilka artilleriets manskap för närvarande är inqvarteradt, skall tvifvelsutan erkänna, att hehofvet af en ny kasernbyggnad är särdeles påträngande. I det outredda skick, hvari frågan olyckligtvis för närvarande befinner sig, anser jag mig icke kunna framställa något annat yrkande än det af den näst föregående talaren gjorda, dervid jag med honom delar den önskan att det nya artilierietablissementet med det snaraste måtte uppföras i närheten af exercisplatsen, hvarigenom skulle för trafiken undvikasde olägenheter, som uppstå genom truppens dagliga tågande genom staden, och för truppen onödiga och tröttande marscher. I)å jag, så vidt jag kunnat för mig reda denna fråga, icke kunnat komma till annat resultat än, att den i K. M:ts Propos. föreslagna plats för en ny kasernbyggnad är otjenlig, och att den byggnad, som komme att uppföras på den, aldrig skulle kunna på ett fullt tillfredsställande sätt uppfylla ändamålet, utan skulle endast komma att utgöra en ständig påminnelse om ett ohjelp ligt misstag, -kan jag icke skänka detta förslag ett enda ords understöd.
§ 6 Till sockenstämmans handläggning hör det som rör kyrkans vård, socknens hushållning och allmänna angelägenheter som: 1: o Klockares och annan kyrkobetjänings tillsättande och avskedande. 2: o Kyrkvärdars, sexmäns och rotemästares utnämning. 3: o Granska räkenskaperna och användandet av kyrkans medel. 4: o Undervisningsanstalter inom församlingen. 5: o Hushållning och vård av kyrkans egendom samt socknens enskilda kassor, som fattigkassa och brandstodskassa. 6: o Byggnation och underhåll av kyrkan och alla socknens hus, prästgård, fattigoch sockenstuga. 7: o Bänkfördelning. 8: o Hantverkares antagande. 9: o Brandstodsföreningar. 10: o Frågor om försörjning av socknens fattiga och överläggningar om mindre arbetsföra personers inflyttande från andra socknar. 11: o Verifikation av restoch avkortningslängder och granskning av erlagd betalning för kronoskjutsar. 12: o Val av fullmäktige för socknen så väl i allmänhet som i särskilda ärenden t ex socken beredningskommitté. 13: o Tillsyn av sockenmagasiner och redogörelse för verksamheten. 14: o Intygande om personers förhållanden, vilka anmäls till belöningar hos Sällskapet Pro Patria eller Patriotiska Sällskapet samt andra allmänna eller till länet särskilt hörande sällskap, som har rätt att utdela belöningar, även yttrande om gjorda uppodlingar och salpetertillverkning. 15: o Vaccinationens befrämjande och jordegummors antagande. 16: o Överenskommelse om salpeterskattens utgörande, väghållning, snöplogning, brobyggning m m. 17: o Överenskommelse för att befordra allmän ordning och sedlighet inom församlingen, vilket sockenstämman har ansvar för. Den äger rätt att på vederbörlig ort anhålla om vites föreläggande om sådant synes nödvändigt. § 7 Varje ledamot i stämman skall vid överläggningarna iaktta ordning och anständighet. Blir ordföranden med ord eller gärning förolämpad straffas den skyldige efter 18 kap i missgärningsbalken. Förolämpar ledamöterna varandra bötar de dubbelt mot vad sådant brott stadgar i andra fall. Har man skiljaktiga meningar och pluraliteten inte är tydlig sker votering. Rör ärendet endast vissa hemmans rätt och skyldigheter deltar endast de som det berör.
Wallins oöfvervinneliga böjelse för ett tankfullt ströfvande omkring i skogar och parker, på berg och grönskande fält, merendels helt allena eller på sin höjd i sällskap med någon enda god vän; under sådana ensliga vandringar, som derjemte erbjödo en för hans kroppsliga helsa nödig motion, njöt hans uppmärksamt betraktande öga af naturens mångfaldigt vexlande skönheter, jemte det hans tankar ordnade sig till mogna och djupa reflexioner. Likaså gjorde Wallin, isynnerhet i yngre åren, täta segelfärder i slup på öppna hafvet och utsträckte seglingen stundom till många dygns resa genom långt aflägsna skärgårdar, någon gång till och med alldeles ensam. Deri uttalade sig en lust för äfventyr, som var honom medfödd och som längre fram oemotståndligt drog hans håg till Orientens underfulla trakter samt Arabiens böljande sandöknar. Med sjölifvet var han derföre fullt förtrogen redan som gosse, och derjemte en lika flitig, som oförvägen simmare; ty vid de nästan alldagliga sjöbaden gaf han sig stundom långa sträckor utåt hafvet, täflande med de starkaste i simkonsten. Wallin var äfven såsom simmare vida berömd bland jemnåriga kamrater; likaledes såsom själen i många lustiga studentupptåg. Ty under sin studentatid, till och med ännu länge derefter, var Wallin emellanåt öfverdrifvet munter och lefnadslustig, deltagande med öfverdådigt nöje i upptåg, som visserligen icke alltid hörde till det fina slaget, men ännu den tiden tolererades af studentopinionen. I glada berättelser om lustiga äfventyr fann man ofta Wallin spela mästarens roll; hans egendomliga trygghet och orubbliga lugn, förenade med rådighet i kritiska fall, äfvensom isynnerhet hans trofasta kamratlighet och godmodiga humor, prisades allmänt af hans då lefvande mångtaliga vänner vid universitetet. Det var ogeneradt kamratlif bland jemnåriga och studenter, som han företrädesvis sökte och fann trefnad uti, dervid en bål också merendels hörde till saken såsom föreningspunkt; annat mer cirkladt sällskap kunde han aldrig rätt väl finna sig i, ja som knappast ens fördraga utan förargelse.
Den nu befintliga materiel är i godt skick och hvarje ytterligare tillökning, åtminstone under nästa år 1863, skulle bevisa att rörelsen öfver förväntan tilltoge. Utgifterna för den nya materiel, som en tilltagande rörelse förorsakar, blifva snart återgäldade och kunna egentligen anses sorn ett på kort tid utgifvet förskott.» »Beträffande Södra stambanans materiel, får jag hänvisa till bilagan Litt. B.» »Med anledning af de begärda upplysningarna om »till hvad belopp värdet af såväl den lil! Södra stambanan skänkta jord, som de kontanta bidrag till jordinlösen, hvarmed åtskillige intill stambanan angränsande orter erbjudit sig vilja bidraga, uppgår, får jag härjemte bifoga en afskrift af de sockenstämmoprotokoller, rörande ifrågavarande bidrag, hvilka Rikets sednast församlade Ständer i underdånig skrifvelse den 6 Juni 1860 till Kongl. Majit öfverlemnade, äfvensom en afskrift af Konungens Befallningshafvandes i Kronobergs län den 18 dennes aflåtna skrifvelse till Herr Stats-rådet och Chefen för Kongl. Civil-departementet, af hvilka handlingar det synes att de utlofvade bidragen till minskning i expropriationskostnaderna för Södra stambanan äro jemförelsevis af ringa betydenhet.» »Konungens Befallningshafvandes nyss åberopade skrifvelse upplyser nemligen att för den del af Södra stambanan, som genomgår Allbo härad från lånegränsen till Alfvesta på en längd af nära 8 mil och hvilken linie är lagd under arbete, uppgå de kontanta bidragen endast till 4,880 Riksdaler Riksmynt.
Om det emellertid endast varit denna lagsliflarens stränghet eller någon i naturen djupare liggande grund, som kommit blodskamsbrott att i allmänna tänkesättet betraktas med afsky, må lemnäs oafgjordt. Det är nog att veta, det ett sådant tänkesätt existerar, äfvensom att detsamma sammanhänger med folkets så religiösa som moraliska föreställningar. Den tid torde visserligen stunda, då dessa tänkesätt utplånas; men det är dock oförnekligt, att det tillhör en vis lagstiftare att med varsamhet behandla sådana ämnen, hvilka i allmänhetens omdöme, det vare af hvad orsak som helst, kommit att betraktas såsom något heligt. Förändras tänkesätten, må lagstiftaren äfven förändrå lagarne; men derförinnan skulle den oförberedda förändringen menligt inverka på de för samhället vigtiga förhållanden, som till en del hafva sitt fäste i dessa tänkesätt; och det är på grund häraf, som Utskottet vördsamligen tillstyrker, att herr friherre Cederströms och Pehr Nilssons motioner, att skyldemän ä sidone, utom syskon, må, med Konungens loj, få ingå äktenskap, och det i 2 § 2 kap. Giftermälsbalken innefattade ovilkorliga förbud mot dylika äktenskap således upphöra, ej måtte vinna Rikets Ständers bifall. H 4 / Lag-Utskottets Belilnhandt, N:o 36. Och beträffande sedermera riksdagsfullmäkligen Bergströms yrianke, att de i 5 och 6 §§ uti berörda kap. omnämnda besvågrade personer må lemnäs full frihet att sinsemellan bygga äktenskap och följaktligen något tillstånd dertill af Konungen icke vidare erfordras; så synes det äfven Utskottet betänkligt att understödja samma yrkande. Då förhållandet emellan omförmälda besvågrade personer lemnar rum för ett mera förtroligt umgänge, har man af omsorg för sedlighetens bevarande ej heller funnit rådligt att borttaga alla band härutinnan, och man måste härvid äfven fästa afseende på det förtroende, som emellan så nära anförvandter bör ega rum, och den fara, som missbruket utaf detta förtroende inom familjelifvet medför.
Lill dess sena organiserande, efter det Riksdagen tagit sin början, funnit det menligt för ifrågavarande trycknings arbete , derest icke dermed vidtogs någon befattning, innan Rikets Ständers beslut i ämnet hunnit meddelas, har Utskottet ansett sig böra låta ombesörja tryckning af i,3oo exemplar, eller 100 exemplar utöfver det vid förra Riksmötet bestämda antalet, hvilken tillökning ansetts vara i jemförligt förhållande till en vid denna Riksdag redan befintlig större talrikhet bland Höglofl. Ridderskapels och Adelns Ledamöter; hvilket förfogande Utskottet härmedelst får till Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsamt anmäla. Slockholm den 10 Februari iS/jo. Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 3. 3 N:o 3. Memorial, med anmälan om vid föregående Riksdagar vidtagne åtgärder, i och för prenumerations öppnande å Bihanget till Riks-Ständens Protocoll, jemte hemställan i sammanhang härmed. Uti Memorial N:o 422> under rubriken: ”med Förslag till föreskrifter i afseende å hvad iagttagas bör vid verkställandet af tryckningen utaf Bihanget lill Riks-Ståndens Protocoll vid blifvande