Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades starka Nej, blandade med Ja, Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Grefve Horn, Claes Fredrik: Herr von Hartmansdorff har sagt, att om de uppgifter Herr Rosenqvist meddelat, voro tillförlitliga, skulle de förtjena att föranleda till återremiss. Jag tillåter mig icke att betvifla tillförlitligheten af dessa uppgifter, sedan Friherre af Nordin förklarat, att de emanerat ifrån honom, såsom Chef för MagazinsStyrelsen; och jag hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln skulle vil - Den 18 Norcmber f. ra, ja medgifva återremiss, hvarigenom man undvek en annars möjlig votering. Herr von Hartmansdorff: Jag har sagt, att om Herr Rosenqvists öfriga uppgifter voro mera tillförlitliga, lin dem jag vederläde, kunde de måhända föranleda till ålerremiss; men att jag icke vore i stånd, att 1111 bedöma, om det vore förhållandet. Elvad föröfrigt de uppläste bandlingarne beträffar, så har jag väl icke genomgått dem, emedan granskningen af Magazinsfondens räkenskaper redan var verkstäld, innan jag blef Ledamot af StatsUtskottel; men då jag är öfvertygad, att de redan af Utskottet blifvit nogsamt genomgångne, kan jag ej annat än afstyrka återremiss, och å nyo anhålla om proposition till bifall af Utlåtandet. Friherre af Nordin: Jag tror mig icke säga för mycket, om jag vågar yttra, att det icke varit möjligt för StatsUtskottet, att inkomma med något Utlåtande öfver ifrågavarande ämne, utan att hemta grunden dertill från de documenter Herr Rosenqvist här uppläst, emedan de äro de enda, som finnas, utvisande hvad Magazinsfonden äger i hus och byggnader.
Och borde vid inträffade ledigheter bland de sålunda å sistnämnde fästningar qvarblifvande arrestanter, vederbörande ega atr, att från närmaste hufvudstation , utbegära andra i de afgångnes ställe; att till bevakning af arrestanterne så väl vid Hufvud-stationerne , som de andre fästningarne, särskilde fängknecktar till ett antal, lämpadt efter den härofvan angifne beräkningsgrund, mätte antagas och förses med de löner och förmåner, som redan blifvit föreslagne, så att den militaire styrka, som utgör Garnizonen i Fästningen, må från fångarnes speciella vård frikallas; att fängsel af Black elier Jernbult icke måtte hvarken på nu ifrågavarande eller andre slag af fångar användas, under det de äro innestängda, hvilket icke eller bör vara af nöden, om fängelserna alltid äro i fullgodt stånd, och Vakt Betjäningen ti] 1 hålles 9 att uppfylla deras skyldighet, medelst en noggrann och ofta förnyad visitation Men utföres fästnings-fånge till arbete utom fånggård, anse Committérade nödigt, att en trepundig kula bör genom cn smal jernkjed af 3 alnars 'Äng. inr. af ett allm. Arb. och Correctionsh, m. m. 125 längd, fästas vid fångens ena smalben, till förekommande af rymning. I sammanhang med förevarande fråga, angående fångars bevakning , ans» Committerade sig icke böra underlåta fästa Eders Kongl. Maj-'ts Nådiga uppmärksamhet på en brist i detta afseende, hvars afhjelpande synes vara af vigt för allmänna säkerhetens betryggande. Det är de ofullkomliga medel, som blifvit Jagde i Bevakningens händer att förhindra en fånges flykt. Vår nu gällande Lag stadgar i 2y Cap. 1 §. Missg.
O r d e t samtal innebär en växelverkan mellan två eller flere, och det är ett stort misstag, när någon i ett sällskap anser sig kunna tala kontinuerligt. E n d a s t ytterst få ha ett slags berättigande till ett dylikt ordförandeskap; de allra flesta usurpera det. D e t må låta som en sällsam åsikt, men som redan i det föregående antydningsvis blifvit framhållet, ligger det nära nog lika mycken vikt på att kunna lyssna u p p m ä r k s a m t som på a t t tala väl. » Liksom m a n vid fiolspelniog icke allenast måste t ä n k a på den löpande passagen, utan äfven måste hushålla med stråken, så att man har ett stycke däraf kvar för att därmed draga den nästa, så måste man äfven vid kon195 versation akta sig a t t u t t ö m m a hela ämnet, så a t t den andra därtill icke kan genmäla nå- got annat än » jaså », hvilket o r a är » ett af de farligaste grund, hvarpå samtal kunna stranda, » säger Louis de Geer i sin spirituella uppsats öfver konversation. Samtalets förnämsta värde ligger visserligen ej i meddelandet af fakta, utan i utbytet af tankar, hvarförutom det j u äfven finnes en mängd andra andliga behof, som fordra ögonblickligt gensvar; men, kommer du med u p p - gifter, böra dessa ej vara osäkra och sväfvande, och vill du berätta något, gör du klokt i att först noga påminna dig det. D e t kan annars lätt hända dig, att du glömmer själfva klämmen i historien, liksom den herre, hvilken skulle omtala, huru han åhört ett samtal emellan kronprinsen och baron X. hvarvid baron X. y t t r a t något så kvickt, som — berättaren, ledsamt nog, glömt, hvarvå kronprinsen svarat något ännu kvickare, som — han också glömt. Stundom hör man äfven personer med ovetenhetens tvärsäkerhet utbreda sig öfver saker, som de fått om bakfoten, eller ämnen, som de ej förstå, och detta h ö r nästan till det mest retsamma en bättre underrättad eller m e r kunnig åhörare kan utsättas för.
Ikläden eder öfvertygelsens harnesk mot smädelsens skott gripen den stora thorshammaren sanning med båda händerna och slån mörkrets hydra vantron för dess hundra för vettet ogenomträngliga pannor! Trampen under fötterna den smygande ormen fromleriet skicken ut ert vetandes ljungeld upp lysningen och rensen den af villfarelser förpestade luft, som man tvingar folkets barn att inandas! Slån ut fönstren i de gamla afgudatemplen, der man ex officio dyrkar sin Gud tre timmar i veckan, och låten ljuset strömma dit in hela dagen lång! Resen upp ett bål af de murkna predikstolarne och brännen upp de sekelgamla fördomarne deruppå. Hängen upp fanatismen och den kristliga ofördragsamheten vid den sista prestkappan på samma kors, der man hängt upp den störste man, som trampat denna jord! Byggen sedan i edra hjertan nya tempel, der altaret heter kärlek och offerelden dygd! Då först skall skänkas ära åt Gud i höjden, frid åt jorden och menniskorna en god vilja! ALLA utom KARL. Bravo! Bravo! FILIP. Ja, mina vänner! vi fritänkare, vi den nya tidens förposter, vi skola slå reveljen på frihetens larmtrumma och väcka upp det gamla slägtet, som ännu sofver sedan taptot vid reformationens afton! Ja, lefve den fria tanken och dess försvarare! (Stiger ned från bordet.) ERNST. Och lefve den störste bland fritänkare, Jesus af Nazareth! AXEL. Hvad pratar du! ERNST. Jo! bröt icke han med den tusenåriga mosaismen, som påstods vara af Gud sjelf gifven? Tog inte han också itu med Zions väktare, som somnat in på murarne? Predikade icke han också tankens frihet och fick icke han derför lida och dö? AXEL. Jo, du har kanske rätt. Men det der ordet låter inte riktigt passande! ERNST. Jag medger det, ty fritänkare äro ju alla menniskor nu för tiden, fastän de inte våga tillstå det för sig sjelfva. Bed hvarje menniska lägga handen på hjertat och svara på samvete, om
Docenten Elsa Eschelsson, för hvilken Upsala juridiska fakultet haft för afsikt att söka utverka förordnande att från den 1 juni tills vidare uppehålla lediga professuren i civilrätt, har i skrifvelse till fakulteten förklarat att hon, då förordnandet icke tilldelats h e n n e från början o c h då det onekligen är önskvärdt att, o m så är möjligt, ett förordnande tilldelas en o c h samma person för hela den tid för hvilken det erfordras, h o n icke nu vill göra anspråk på att k o m m a i åtnjutande af den bättre rätt till detta förordnande, s o m från materiell synpunkt kan tillkomma henne, o m o c k därigenom den slutliga lösningen af docenten Eschelssons formella behörighet framskjutits till ett senare tillfälle. Ibsen och kvinnofrågan. Norsk kvinnosaksförening höll förliden vecka en stor o c h enligt alla beskrifningar m y c k e t vacker fest för H e n r i k Ibsen. Hufvudtalet från de norska kvinnornas sida hölls därvid af fröken Gina K r o g h, s o m m e d m y c k e n stämning tackade Ibsen för hvad han gjort för kvinnorna. I det svar, den store skalden afgaf härpå, yttrade han bland annat följande: » Jag är icke m e d l e m af kvinnosaksföreningen. Allt h v a d jag diktat har icke utgått från någon medveten tendens. Jag har varit mera diktare, mindre socialfllosof, än man i allmänhet tyckes b ö j d att tro. Jag tackar för skålen, m e n måste frånsäga mig den äran att medvetet hafva verkat för kvinnosaken. Jag är icke ens på det klara med, hvad kvinnosaken egentligen är; för mig har den stått såsom en människosak. Och läser man mina böcker, så skall man förstå det. — För mig har det alltid stått såsom en uppgift att lyfta landet o c h gifva folket en högre ställning. Under detta göra sig två faktorer gällande: det gäller för mödrarna att g e n o m långsamt o c h ansträngande arbete väcka en medveten känsla af kultur och disciplin. Detta måste skapas h o s människorna, innan man kan lyfta folket vidare. Det är kvinnorna, s o m skola lösa människofrågan. Såsom mödrar böra de det.
D e n norska författarinnan Clara Tschudi, som tillbragt en del af vintern i Canton Neuchåtel, har från prinsessans sida varit föremål för en smickrande uppmärksamhet. Fröken Tschudi har ofta varit hennes gäst, och prinsessan har visat lifligt intresse för hennes litterära arbeten. Hvinnolcltibben hade den 1 6 dennes sammanträde i sin lokal vid Hamngatan för utseende af styrelse. Medlemmar al den samma blefvo: fruarna N. Frölander, Leche, Sachs och Boström sam fröknarna Hiibner, Gumoslius, Ullmark, Tibell, Nyqvist, Myhrman, H. Andersson och Lindström. Nyvalda äro fru Sachs oeh samtliga fröknarna, utom de tre förstnämnda. D e afgångna hade undanbedt sig åter val. Föreningen för gift kvinnas eganderätt hade den 16 dennes årsmöte. A f de upplästa årsoch revisionsberättelserna framgick, att föreningens verksamhet under året företrä- desvis varit riktad på kvinnans allmännare deltagande i stadsfullmäktigval samt val af skolråd och fattigvårdsstyrelse. Föreningen har också under det gångna året haft den glädjen att för första gången se en kvinna vald till skolrådsledamot, nämligen i Östermalms församling. På föreningens initiativ har dessutom af en erfaren praktisk jurist utarbetats ett testamentsformulär till tjänst för föräldrar, som önska tillförsäkra sin gifta dotter någon förmögenhet, under vilkor att det testamenterade skall tillhöra henne enskildt och förvaltas af henne själf. Detta praktiska formulär, som distribueras af firman F. Svanström, tillhandahålles allmänhetten i rikets alla boklådor mot ett pris af 5 0 öre. V i d val af styrelse omvaldes, de som nu voro i tur att afgå, nämligen fru Ankarsvärd,] fröken Cederschiöld samt redaktör E. Hedin, som på grund af helsoskäl afsagt sig sitt ledamotskap, insattes lektor M. Höjer, och till suppleant utsågs fröken Ellen Fries. Till revisorer val des fru L i n d af Hageby ' och öfverstelöjtnant von Koch med fröknarna E v a Fryxell och A n n a Rylander som suppleanter. Striden om hjärtan. Ur Starileys fästmö. D e n berömde upptäcktsresanden har förlofvat sig, så lyder i dessa dagar våra tidningars stora nyhet.
Disconts samtlige skulder blifvit betalde, eller full Contant tillgång härtill finnes, kunna Actieågarne icke erhålla någon utdelning af Discontvinst eller ActieCapital, hvaremot och så snart DiscontBolagets samtlige Borgenårerer blifvit äfven för deras förlorade ränta förnöjde, eller ock Contant tillgång härtill finnes afsatt, det då varande Contanta öfverskott, jemte alla Discontverket rörande handlingar, skola genast till Bolaget öfverlemnas. 17:0 Hvad som erfordras till de ifrågavarande trenne Disconters utredning, på det sått och i den ordning nu stadgadt blifvit, förskjutes af RiksgåldsContoiret. 18:0 Det nu antagne liqvidationssätt för utredningen af Götha CanalBolagsMalmö och Götheborgs Discontinråttningar förklaras, genom Konungs och Ständers gemensamma bet: na Den 3 Junii. slut, såsom en till allmän efterrättelse gällande författning. 19:0 Till Låntagares beqvämlighet inråttas ett LiqvidationsContoir för hvardera af Discont.: Verken så vål i Götheborg som Malmö, hvilka komma att stå under fullmågtiges i RiksgåldsContoiret inseende; skolandes så vål härom, som hvad i öfrigt angår Controllerne på ut., redningen, föreskrifter uti Reglementet meddelas Om hvilket allt de öfrige Respective Riksstånden skulle vänligen underrättas, samt tillika inbjudas, att deruti med Ridderskapet ochAdeln sig förena. Ut supra. Herr Manperstam, Johan: Jag får anmärka att den i slutet af andra punkten lemnada rättighet för de gåldenårer, hvilka anskaffa full, giltig och godkänd säkerhet, ätt fä sina Discontlån till stående lån förvandlade, synes mig nå^ got obestämd. Jag tror dock visserligen, att detta kan närmare utvecklas uti det reglementariska, och hemställer således, att vid slutet af punkten följande ord må tilläggas, pd sålt de reg lemen! ar i ske föreskrifter ne närmare komma att bestämma. Friherre Hjerta, Fredric:
Enl. min tanka finnes denna förnämligast genom en lika och hög skatt, så att det under ingen förevändning kan blifva en vinstgifvande industri att bränna lill s. k. husbehof. Jag vill derföre pä intet sätt föreslå något förbud mot den s. k. hnsbehofsbränningen: jag vill endast att den icke skall upmuntras eller privilegieras med lägre skatt än annan bränning, utan att den skall återgå till sin första bestämmelse, att enhvar bonde, som sådant önskar, fortfarande må hafva rätt att bränna för behofvet inom sitt hushåll, men deremot icke skall, genom en låg skatt, frestas alt bränna till afsalu. Resultatet af en lagstiftning i denna rigtning blefve troligen, att de aldraflesta husbehofsbrännerier sjelfvilligt nedlades och att tillverkningen kommo att hufvudsakligen bedrifvas fabriksmessigt. Och just detta är det som jag önskar. För det första skulle det troligen inskränka tillverkningsqvantiteten. Ty med en bränningslid af två månader, kunde antalet af fabriker mer än åttadubblas innan man erhölle en så stor qvantitet bränvin, som, efter Regeringens förslag, kunde åstadkommas endast med det nu befintliga antal husbehofspannor. Men då det icke är i någon mån sannolikt att antalet ångbrännerier skulle i sä stor skala tillökas, ulan snarare att handteringen koncentrerades på färre händer blefve tillika resultatet att vi, efter någon lid, här likasom i Norge, Danmark och Preussen, erhölle ett färre antal större Fabriker. För det andra blefve det först dä möjligt både att tillförlitligt kontrollera och till vederbörlig höjd beskatta denna näringsgren. På detta sätt skulle tvifvelsutan den förderfliga husbehofsbränningen snart helt och hållet försvinna. Regeringen erkänner sjelf i sin propos. alt husbehofsbränningen gifver den ”minsta och sämsta ”produkten, både af sjelfva varan och alfallet, samt fordrar största ”qvantiteten bränsle och arbete,” äfvensom att denna näringsgren äfven under den nuvarande låga beskattningen, endast på de sednaste 8 åren nedgått från 55,043 till 34,474 pannor eller med öfver 23 a Den 29 December. 20,000 stycken.
Elter upkommo nägra blandade äiscurser, hwilka ej kunde antecknas. Grefwe De la LarZie. Jag hemställer ödmjukeligen, huruwida det kan wara enligt med ordning, at en votering nu, pa Grefwe Dövsni^elms begäran ffulleäga rum, när voteringen icke begärdes, da Herr Grefwen och Landtmarffalken framstälde sin proposition til afsiag pä Wargeringens fortfarande. Grefwe Dövenb^elm. Jag för min del, får til Högloft. Nidderffapet och Adeln hemställa, huruwida en Ledamors mer eller mindre fina hörsel kan äeterminer» om en annan Ledamot i rätta stunden begärt votering eller ej. Om min yttrade begä - Zl2 Den 8 Mars. begäran icke allmänt hördes, sa förklarar sadank sig naturligen genom styrkan af bifalls-ropet til Herr Grefwcu och Landtmarffalkens proportion. Efter densamma, lar Herr Grefwe» och Landtmarskalken upläsa billetten fran Hof-(^ncelleren. Sedermera yttrade sig ärstillige Ledamöter, men af alt detta tror jag icke den flmfatts kunna dragas, ar jag skulle hafwa förlorar min rättighet, åtgöra mit yttrande gällande. Friherre Stgsl von kgol 8 tein. Den fräsan ar Wargeringen bör uphöra, ar ju afgjord. Ropades Ja. Friherre Stael fortfor, at nu öfwer denna fraga votera, wore at votera öfwer RegeringsFormen. Her r 8il ver8toI pe, 6u8tak /^brabam, trodde at denna Friherre Stael8 ranka härrörde deraf, ar han ej torde hafwa läst 8a §. i Regerings-Formen til flut. Orden deruti lydde: kunnande ingen ny eller tiiökad votering, utan genom Konungens och Ständers sammanstämmande beslut rilkomma. Wore Wargeringen en gammal inrättning, sä wore den genom de föregående orden i §. stadfastad.
”Min förbindelse med Waldemar,” svarade Julie med stolthet, ”är ännu ej eklaterad, och hvad jag vill göra eller icke göra, torde du tillåta mig sjelf att bedöma.” Carolinas goda hjerta kände mera medlidande än harm öfver Julies lättsinniga handlingssätt. Hon försökte, i den mildaste ton och med de renaste förnuftsgrunder, att väcka hennes uppmärksamhet på det tvetydiga ljus, hvaruti hon genom detta uppförande kom att stå, så väl i sin fästmans som i verldens ögon, då det aldrig varit i fråga att med någon större högtidlighet fira deras förlofning. Julie svarade ej härpå. Hon steg upp och lemnade rummet, under synbar sinnesrörelse. Uti en af parkens mörkaste gångar kastade hon sig ned på en liten bänk, hennes bättre stunders älsklingsplats. Här sökte hon ordna de spridda tankarne till ett sammanhängande helt, och derunder lade hon handen på det våldsamt klappande hjertat, och talade i afbrutna meningar: ”Rätt gör jag icke; men gör då han rätt, som så öfverlemnar mig åt mina tvifvel och till en lekboll för omständigheterna? Han vet att baronen är här, och han känner säkert äfven dennes rykte för galanteri. Hm, jag förstår mig knappt sjelf. Detta förtroende till min beständighet är visserligen ganska ädelt; men jag hatar och älskar på en gång detta lugna förtroende. Härledde det sig från kärlek, så skulle jag välsigna honom och visa, att jag vore värd ett sådant; men – men, tyvärr är det säkert blott likgiltighet och jag – ja, jag vill visa honom, om än mitt hjerta dervid skulle brista, att äfven jag är likgiltig.” Efter en stunds tystnad öfvergingo, genom en naturlig följd, hennes tankar till ryttmästaren, och hon började ånyo: ”Hvart skall det taga vägen? Hvad vill jag väl egentligen? Vid denna enkla fråga försjönk hon åter i djupa tankar. Inbillningens tjensteandar lånade baronen alla de yttre behag och goda egenskaper, som erfordrades att bestorma Julies bättre öfvertygelse, ”och Waldemars köld,” tänkte hon, ”är en bedröflig motsats till baronens alltid uppmärksamma, artiga, eleganta väsende.
Han bara stod i dörren och gapade, som om han väntade få se en ängel flyga förbi. Men det är en historia för sig, det! Spring-Fia, som gick i hjälp hos kaptens, var nog den mest eftersökta människa i stan det året. (Att kräket inte kreverade af allt kaffe hon blef bjuden på, begriper jag inte!) Af henne fick man veta, att kapten strålade som ett solsken dagen i ände, att unga frun var glad som en lärka och rolig så man kunde dö, fast hon ibland hade som ’anfall’ — »klagodagar» — då hon bara ville ut, och då hon gret och jämrade sig, »så det var riktigt svårt höra på’et.» Jag ville gå dit, inte en utan flera gånger, men jag fick inte, och på den tiden trodde jag det var orätt göra hvad jag inte fick. Så dog mannen helt plötsligt af slag. Hon bjöd inte en katt på begrafningen en gång, och det gjorde hon rätt i, fast stan kände sig stött igen. Strax efter begrafningen for hon sin väg med sina två små alldeles bildsköna gossar, men redan efter ett par år kom hon igen och slog sig ned i huset på bärgsklinten, som det tycktes för alltid. Människorna undrade så, men jag förstod, fast jag teg. Uppryckt och hemlös som hon var, hade hon slagit rot i den fattiga jordmån som stått henne till buds — och så för barnens skull — och hemmets. Fadren blef ändå som med dem här. Ja, nu tror jag nog, att hon också slagit litet rot hos oss »Jockmockar», »som hon alls inte tål och ändå kan gå i elden för». Visst är, att vi numera anse henne för vår mest ärade och aktade vän, utan hvilken vi inte skulle kunna reda oss mer än aldrig det! Vi springer där jämt. Hon är hela stans stödjepelare! Hälsa på oss någon gång då och då en förmiddag kan hon väl göra, fast ytterst sällan det med, men på våra bjudningar går hon aldrig. Det är nog ett minne från den tid, när hon, ett stackars ensamt, främmande barn, ovant att känna väggar omkring sig i något afseende, satt däruppe och väntade och längtade att någon af hennes eget kön skulle söka upp henne, någon hos hvilken hon kunde finna stöd och hjälp! Mannen var ju så mycket äldre och
Då man icke velat antaga, alt ordet ”rätt mätig” här vore synonymt med ordet ”rätta”, eller med de ordbestämmelser R. o. Ad. för sin del beslutat, ”med hvarandra jeni förliga”, så hemställer jag, om icke dessa ord här, i fråga om Alunbruk, Aukarsmiden, Bergsmanshamrar etc., äfven skulle Den 28 Januari. 535 kunna hafva inflytande på bevilln.grunden. Åtminstone förefaller det mig högst oegentligt, om man ville i en § bibehålla ordet ”rättmätig”, då man i andra motsvarande borttagit detsamma. På dessa grunder hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville återremittera denna punkt. Hr Printzenskjöld: Rå flere bland R. o. Ad:s ledamö ter yrkat den sats, att ordet ”rättmätig” bör anses hafva afseende på bevillningsgrunden, och det möjligen också vid slutligt afgörande af frågan kan komma derhän, att en sådan mening vinner bifall, sä och dä jag anser det vara nödvändigt, alt ställa de §§, der delta ord förekommer, i full conformilet med hvarandra, samt delta icke kan ske annorlunda, än genom en återremiss, så anser jag mig höra instämma i den anhållan derom, som Frih. Raab framställt. R. o. Ad. ansåg de emot Utsk:s i fråga om 76 § afgifna yttrande gjorde anmärkn:r föranleda lill delsauimas återremitterande. 23:dje punkten, ang-.de redactionen af bevilln.stadgans So och S6 §§. Utsk:s yttrande bifölls. 24:de punkten, ang:de förändring af bevilln. st ad gans /1 q §. Hr Printzenskjöld: På de skäl, som jag i mitt sednaste anförande uttalade, anhåller jag vördsamt, alt äfven denna punkt, rör:de 112 §, mätte blifva till Bevilln.Utsk. återremitterad. Frih. Raab:
Ständers uppmärksamhet å ett förhållande, om hvars snara förändring underdånig hemställan hos Hans Majit Konungen torde böra göras, nemligen om nådig befallning till Dess StatsConloir, alt ej, medelst sitt sluLliga gillande af anbudet å Stallbyggnaden vid Kungsöhr, afgöra deli försäljning af förrådshuset för Räntehöet, som kan komma alt blifva för Statsverket ganska menlig, om i en framtid nödvändigheten af ett dylikt förrådshus tvingar Slaten att till uppbyggande af ett slikt påkosta 10 gångor så mycket, som nu erbjudne auetionssumma inbringar. Det historiska af detta mål är följande: Genom Kongl. Brefvet den 26 April 1814 förordnades all denna Byggnad skulle 3gS Ben 10 December e. tu* för Statsverket inlösas, men ställas under tillsyn, neli vård af SloltsStatsbetjeningen så att Ränlellöet och Halmen kunde deri förvaras, samt att kostnaden dervid borde bestridas till ena, hälften af de medel, sorn. på Strömsholms och Kungsöhrs SlottsStat lill reparationer bestås, och lill den andra af Strömsholms SluteriCassas tillgångar. I skrifvelse den 27 Julii 1827 har RiksMarskalksEmbetet i underdånighet anmält, alt kostnaden för underhållet af Stallbyggnaden, enligt Ståthållarens på Strömsholms Slott uppgift, då redan uppgått till 536 R:dr 18 sk. och att dertill nämnde år skulle erfordras 128, R:dr 28 sk. 10 rst.