Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 5, i ani. af K. M :ts Nåd. Propos. ang. förändring i grunderna för beväringsinrättningen samt om bildande af en landstorm. o O Hr Rosensvärd, Johan Henrik: (Detta yttrande har af No tar ier ne icke kunnat till protok:t uppfattas.) Hr Reuterskjöld, Fabian Alexander Zephanias: En värd talare besvarade under förmiddagens plenum med nej den frågan, huruvida vi hafva så stor och väl öfvad försvarsstyrka, som erfordras för ett väl ordnadt försvar. Hvar och en, som tänkt i detta ämne, skall säkerligen instämma med honom. För att afhjelpa denna brist, har K. M. låtit en komité utarbeta ett förslag till våra försvarskrafters ordnande på ett sätt, som våra tillgångar och behof kräfva, och detta förslag har blifvit öfverlemnadt till R. St:rs bedömande. Det har förut såväl under de gemensamma öfverläggningarne som äfven inom hvarje Stånd särskildt blifvit så noga skärskådadt i alla rigtningar, att jag nu, af fruktan att trötta R. o. Ad., icke vill upptaga hvad som förut blifvit anfördt för eller emot detsamma. Tanken på de stora härskaror, vår farligaste granne kan uppställa, skulle möjligen kunna ingifva oss misströstan om att kunna försvara oss mot en så öfvermägtig nation, men jag tror dock, att hoppet härom icke ännu bör öfvergifvas, och att, jag är förvissad derom, när den olyckliga stunden kommer, att fienden vill angripa vårt sjelfbestånd, vi skola visa, huru Svenska stålet biter och huru Svenska hjertan klappa. K. M:t har i hufvudsakliga delar gillat landtförsvarskomiténs betänk., hvilket visar, huru vi skulle kunna erhålla en försvarsstyrka, som i första Dea 7 Maj e. m. 113 första rummet skulle vara kraftig och dessutom bereda oss möjlighet till ett lifligt och långvarigt försvar, men K. M. har dock, enär de föreslagna grunderna för vårt /> O ö försvars reorganisation så nära beröra håde allmänna och enskilda förhållanden, ansett att nationens tankar deröfver bort inhemtas.
Då emellertid Utskottet funnit sig böra vidblifva sin hemställan rörande sistnämde §. samt ett väckt förslag att bestämma en viss tid efter konkursens början eller instälielsedagen, hvarefter tillämpning skulle upphöra af 35 §:ns stadgande om hvad till konkursbo räknas, synes Utskottet i allo principlöst, och icke kunna med något giltigt skäl försvaras, föranlåtes Utskottet att lill Presteoch Borgare-Ståndens antagande ånyo framställa denna §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder. § 126. I denna §, som Presteoch Bonde-Stånden lemnat utan anmärkning, hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, med godkännande af §:n i öfrigt, beslutat utbyta ordet aflrädesansökning emot ordet konkursansökning; och får, i öfverensstämmelse med hvad i lika fall här ofvan blifvit af Utskottet hemstäldt, Utskottet inbjuda Presteoch Bonde-Stånden all med de öfriga begge Riks-Slånden sig härutinnan förena. § 127. Ridderskapet och Adeln har beslutat den förändring uti ifrågavarande §, att det på sista raden deraf förekommande ordet nämnda skulle utbytas emot orden den honom uppdragna. Presteoch Bonde-Stånden hafva lemnat §:n utan anmärkning, hvaremot Borgare-Ståndet återremitterat densamma, enär ordställningen deruti kunde gifva anledning till den misstydning, att Rättens ombudsman vore en särskild tjensteman, antagen för alla konkurser inom distriktet eller jurisdiktionen. Utskottet medgifver att denna anmärkning kan vara grundad, och det synes äfven Vara i afsigt att förekomma en sådan felaktig uppfattning, söm den af Ridderskapet Bih. till R. St.
Men så obetydligt som jagtutbytet här tycktes vara och så utblottade på alla förråd som tschuktscherna nästan ständigt voro – ty de följa efter bokstafven budet att ej sörja för morgondagen – var det all sannolikhet, att vi, väl ditkomna, skulle dött af hunger, i fall ej proviant bergats från fartyget. Detta hade åter, då hufvudmassan af provianten naturligtvis var nedlagd i lastrummet, blifvit förenadt med stor svårighet, om Vega plötsligt en natt sönderskurits af isen i vattengången. För att så vidt möjligt trygga oss emot följderna af en sådan olyckshändelse blef ett upplag af lifsmedel, gevär, ammunition m. m., beräknadt för 30 man och 100 dagar, nedlagdt i land. Lyckligtvis behöfde vi ej anlita det. Förrådet var upplagdt på stranden utan skydd af lås och bom, endast täckt med segel och åror, Vega i vinterqvarter. Efter en fotografi, tagen på våren 1879 af L. Palander. och någon vakt hölls ej på stället. Det förblef detta oaktadt och oaktadt den matbrist, som tidtals rådde bland infödingarne, orördt så väl af de tschuktscher, som bodde i granskapet, som af dem, hvilka dagligen från aflägsna trakter åkte förbi stället. Alla kände dock ganska väl den segeltäckta högens innehåll, och de antogo helt säkert, att der funnos ofantliga skatter och lifsmedel nog för hela Tsckuktsch-halföns befolkning under ett helt år. Det magnetiska observatoriet blef, såsom längre fram närmare skall omtalas, uppfördt på stranden 1½ kilometer från fartyget. Till detta hus hade observatorerna att gå minst fyra gånger om dygnet fram och åter öfver ett isfält, täckt med en lös, stoftfin snö, som sattes i rörelse af den ringaste vindflägt och då inom några ögonblick fullkomligt dolde hvarje fotspår. Vinternätterna voro, då månen ej lyste, så mörka, att man ej kunde urskilja de allra närmaste föremål, och dag efter dag hade vi dessutom under vinterns lopp så tät yrsnö, att sjelfva det höga mörka fartygsskrofvet kunde skönjas endast då man var i dess omedelbara närhet.
Under första året af en sådan sakernas ordning, skulle visserligen så mycket varor inkomma, att deras mängd godtgjorde hvad deras låga tullbelopp förminskat, men snart skulle följderne häraf visa sig, äfven på ett högst menligt sätt för tullintraderna, och då vore en sådan nedsättningsprincip så mycket skadligare, som öfvergången till en motsatt för att afhjelpa det onda, träffade ett handelslillstånd, då varulagren voro öfverdrifne och deras ägare utarmade. Uti alla Tulltaxor, i synnerhet de sednare årens, har den principen i allmänhet blifvit följd, att bestämma tullafgiften i förhållande till en varas afsättbarhet och lätthet att fördela och insmugla, det vill säga, att sätta högre tull på en nödvi i Ii dig consumtionsoch förbrukningsvara, som genom sin beskaffenhet vid införseln och vid undersökningstillfällen är svår att dölja och lägre tull på den vara, som lämpar sig till en motsatt behandling. Derjemte har äfven vid tullafgifternas bestämmande, fästats 20* 3o8 Den 19 Junii e. m. afseende på varors beskaffenhet af råämnen eller förädlade, och de förra har man belagt med lägre och de sednare med högre tull; dock alltid med afseende derå, att varan ej så betungas, att dess afyttring ej lemnar ägaren tillbörlig vinst. Genom dessa, för hvarje så beskaffad! serskildt varuslag iakttagne, beräkningsgrunder, kan man med skäl säga, att ett i möjligaste måtto billigt resultat vunnits, så väl med hänsigt till varuägarens rätt, som i afseende på Statens båtnad. I denna anda och till ytterligare närmande af detta resultat, hafva nästan årliga rättelser i Tulltaxorne genom Regeringens omsorger sedan 1824 blifvit anbefalde, och är det äfven på dessa grunder i allmänhet, som GeneralTullStyrelsen uppgjort dess underdåniga Förslag till sista Tulltaxan, och som BevillningsUtskoltet nu uppställt sitt väl utarbetade Betänkande och förslag i ämnet.
Uti afgifven berättelse af den 14 December 1855 öfver verkställd granskning af statsverkets och åtskilliga andra af allmänna medel bestående londers räkenskaper och förvaltning för åren 1852 och 1853, hafva Rikets Ständers Revisorer, bland annat, anfört; först - 305 hurusom, till vinnande af likstämmighet i redovisningen för storskiftesoch afvittringsmedlen, Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hemställt, att särskilda redogörelser, i likhet med hvad för Jemtlands och Kopparbergs län ägde rum, borde för Gefleborgs, Wester-norrlands, Westerbottens och Norrbottens län afgifvas, i anledning hvaraf Rikets Ständer, vid sistförflutna riksdag, bos Eders Kongl. Maj:t anmält sin underdåniga önskan om denna åtgärds vidtagande, utan att dock, enligt hvad Revisorerne inhemtat, någon föreskrift om dylika redogörelsers afgifvande ännu lärer hafva blifvit vederbörande meddelad; och vidare, — i, afseende å den utaf 1853 års Revisorer gjorda framställning derom, att särskild underdånig berättelse, angående skiftesoch afvittringsverkens fortgång, måtte löre hvarje stats-revision till Kongl.
Men under det arbetet, i den striden med behofvet, med bekymren, har också mången högt begåfvad ande gått under, mången annan har råkat på afvägar, och i ena som andra fället hafva blad, som kunnat blifva en prydnad i Sveriges skaldekrans, för tidigt vissnat och fallit. — I länder, rikare och mera befolkade än Sverige, har en litteratör vida lättare att arbeta sig igenom de första, svåraste, åren af en författares lif, och sedan han lyckligen genomgått dem och vunnit ryktbarhet, då har han vanligen äfven samtidigt förvärfvat en förmögenhet, som sätter honom i tillfälle att lefva ett oberoende lif samt att fortfarande och uteslutande egna sig åt sin litterära verksamhet. Men detta oaktadt se vi dock att i dessa länder, England, Frankrike, Belgien, till och med Danmark, Staten ansett det för sin pligt, att med stipendier och rese-undecstöd bispringa unga lefvande litteratörer, funnit det med sin egen ära öfverensstämmande att medelst tilldelande af pension erkänna de förbindelser, i hvilka folken stå till den lullbildade skalden och skriftställaren. Exempel saknas väl icke alldeles på att man äfven i Sverige, någon gång, visat sig omfatta samma åsigt — vår nyligen bortgångne häfdaforskarc Slrinnltoli:'. åtnjöt nemligen en årlig pension af Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 108. 491 2,000 R:dr R:mt — men då ett dylikt understöd blifvit gifvet, har det skett på grund af särskild framställning till Rikets Ständer, och följden deraf har varit att understödet då fått karaktären af en national-belöning, hvarföre det icke heller kunnat komma i fråga att begära ett sådant understöd för någon annan än den, hvars rykte redan vore oomtvistadt, men hvars litterära verksamhet dä kanske också redan nått sin kulminationspunkt. Med den vördsamma framställning jag kännt mig manad att göra, afser jag att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på dessa nu vidrörda förhållanden samt att föreslå en åtgärd, lämplig, enligt mitt förmenande,1 att befria Staten från den förebråelse man synes kunna göra den för bristande intresse för Sveriges vitterhet och dess idkare.
Tjenstgöringsreglementet uti 191 § följande föreskrifter: »Då Tullkammareföreståndare sin syssla tillträder, skall hans första »göromål vara att från sin företrädare eller dess sterbhus, eller den, som »emedlertid kan hafva sysslan förestått, i Tullfiskalens eller Tullrättsno tariens - 17 »riens närvaro, till sig inventera den redbara behållningen af uppbörden »jemte, alla Tullkammaren tillhörande handlingar och inventariepersedlar.» »Ofver förhållandet vid sådan inventering skola två lika lydande för»teckningar upprättas och af förrättningsmännen underskrifvas.» »Ett lika behandlingssätt, som sålunda blifvit Tullkammareförestånda»ren föreskrifvet, skall jemväl af Tullkassören och Inspektionsföreståndare »i allmänhet iakttagas.» Huru föga dessa föreskrifter följdes vid det tillfälle, då Kontrollören S. den 13 Oktober 1857 emottog förvaltningen af Dalarö tullkammare, visade ofvan intagna beskrifning. Men så ofullständig den inventering än vore, som vid berörda tillfälle för sig gick, yppade sig likväl dervid särdeles anmärkningsvärda förhållanden. Enligt den enda räkenskap, som företeddes, nemligen nästföregående månads uppbördsförslag, skulle den kontanta behållningen i kassan utgöra 588 Riksdaler 8 skillingar 5 runstycken Banko; men någon kassa uppvistes icke. Den redovisningsskyldige erkände ju också, att, då förutnämnda uppbördsförslag afslutades, balans redan förefunnits, i det han vidginge, att räkenskapen utvisade en behållning af nämnda belopp, men att han vid sammanräknandet af »hvad han tagit emot, fått detta till blott 400 Riksdaler.» Ett sådant förhållande kunde visserligen äfven antyda någon i uppbördsförslaget förelupen missräkning, men i sådant fall borde den snart hafva blifvit upptäckt. Nu hade emedlertid nämnda summa influtiti det afsända officiela förslaget, och uppgiften om förelupen missräkning vidhölls ej i den förklaring, Friherre L. afgaf, dervid han tvärtom styrkte, att icke blott bristen 188 Riksdaler 8 skillingar 5 runstycken Banko, utan, i rundt tal, 200 Riksdaler samma mynt blifvit till Tullkammaren inbetalta.
Månad ifrån den dag, då inlösen, pä förut vanligt sätt, af tre Procents Eeverserne uphörde, så att till den 1 November 1817 endast godtgöres den ränta, som är förskrifven, med mindre UånCapitalen inom den 1 Oötober 1817 skulle vara upsagde, i hvilket fall sex Procents ränta beräknas ifrån förfallodageg, I anseende till Bankens fordran för det begagnade Creditivet af 200,000 B:d mot tre Procent ränta, så, enär detta Uån, vid Odtroij-lidens* slut, bordt vara återbetaldt, kommer härå, att äfven godfgöras, i stället för tre, sex Procents ränta ifrån dep 2 6:te Oktober innevarande år, ined hvilken dag Octroijen till ända löper. Och på det DiscontBplagpt, för hvar? räkning utredningeiA verkställes, icke må komma, att besväras med stprre rjinte-utgift, än vederbör, så skall någon ränta icke få beräknas å en Capital - andel längre, än lill dess förfallodag, ehvad ock denne Capital. andel förr eller sednare efter forfallotiden uttages. iStatsoch Banko-Utskottens Betcinkanden. För att betrygga Banken emot all förlust pä utredningen af Götheborgs Discont, sä, och om pmot all förmodrn, full tillgäng skulle saknas, till liquiderande af sista femtedelen af Discoritens Skulder, förbeliålles å Statens sida, att, derese de inbetaldte Fånen ej skulle vara tillräcklige till alla Fordringarnes Liquiderande, fyllnaden dertill tages af de tillgångar, hvilka eljest till Actieägarne skolat utdelas; hvaremot, på en annan sida, och så snart samtejige Skulderne blifvit till fullo betalde, komma de då varande contante öfverskott, jemte alla DiscontWerket rörande Handlingar, att genast till Bolaget öfverlpmnas. Emot det Staten, på sätt nu är föreslaget, Jåter besörja utredningen af Götha CanrlsBolagsgamt
Beträffande ärer detBefäk, och de Tjenstemän, hwilka till följd af Wart förordnande af d. 6 Junii »826, dyltka Tractamenten i penningar och Spannemäl tillagdt blifwit, och nu icke komma att pä Ordinarie Stat wid det Eder i Nädcr anförtrodde eller Fleetwoodjka Regementerna msivttas, utan att t stället pä Extra Stat med förut innehaswande Lönings-förmäner upplagas; Sä haswe Wi härmed i Näder welat stadga , att de af dem, som blifwit placerade pä indelta Regemenrerne, der de i motswarande grader be - Den z Julil. rozZ stadde indelningar understundom icke torde gä till lika afkastning med hwad de förut i Lön åtnjutit, ma wid uppkommande staga, alt derstädes tillträda Lön, efter innehaswande Grad, äga srirr wal att, om de icke stulle anse en sädan Lön jämngod med den de förut äga, dä wid den sistnämde tills widare befordran sördlifwa; Börande i sädan händelse den indclte Lönen till Slats-Werket under tiden inga , samt Bostället enligt Författningarne för War och Kronans räkning borrtarrenderas. Skulle ater ifragawarande Befäl och Tjenstemän blifwa förflyttade lill wärfwade Regemcnter, der Pastcvolanceförmäner icke bestäs och en Lön deraf dem tillträdas, som öfwerstige den innehaswande tillika med Contanta Tractamentet, bör af deras TracramenrsGpannemäl sä stor del indragas och besparas, som swarar emot det erhallne Lön-beloppet, Tunnan beräknad i Pengar till 4 Riksd. Rägen och z Riksd. för Kornet. Hwad Wi salunda nu i Näder förordnad!, hafwen I uti allt, hwad pa Eder ankomma kan, att till behörig werkställighet befrämja; Befallande Eder Gud AllSmägtig. Likheten med Höga Originalet bcsinrkcr Ltricllieck.
Ja, det är inte så godt att säga. Jag tror nu för min del, att alltihopa kommer J AN A NDERS . L ARS A NDERS . från käringarna. förr. Ja, visst! Det är käringarna, som har satt opp oss och retat oss och gjort oss rasande. L ARS A NDERS . Tänka sig, att jag aldrig har kommit på det vårat dricka. Jag minns när di Karolina gick och stal utåf J AN A NDERS . tog bort äggena undan våra höns. Och jag minns, när di Brita Stina gick och L ARS A NDERS . det minns jag då precis. Ja, men det var Karolina, som börja'. För J AN A NDERS . gifter med, innan jag hade tittat åt Karolina. Nej, det var då lögn. För Brita Stina var du ­ 101 ­ Ja, men se'n Karolina kom med, var det som L ARS A NDERS . eländet börja'. För ho var fullfjädrad med detsamma. J AN A NDERS . allt i dig ännu, och jag tål inte, att du står här och skäller på min kvinna. L ARS A NDERS . Hör du, Lars Anders, den gamla ormen sitter kan jag tänka mig, fast di snart inte kan komma öfver gärd'sgård'n, nu när han blir byggd. J AN A NDERS . Du har väl lad'gård'n full med mina kalfvar, i tio år har proppat i dig utåf min goda mjölk? Akta dig, din gamla räf! L ARS A NDERS . J AN A NDERS . Ska du stå där och göra dig stinn, för att du färd med att flyga ihop. I detsamma höres fiol, handL ARS A NDERS . J AN A NDERS . Räf, sa' du. Passa dig själf! ( Gubbarna äro i klaver och triangel från vänster jämte röster, som närma sig. ) Nu ska vi inte bli arga. vi slåss. Nej, det är väl inte värdt, att de ser, hur L ARS A NDERS . J AN A NDERS . Det är inte värdt att de får se oss allmänt. Nej, för då blir det bara skoj och spektakel. ­ 102 ­ Om vi skulle gå in här i kolkojan.
Uldr. d. 2 No v. 1840. af samma Utskotts Betänkanden N:o 3, angående ersättning till Krono-Länsmännen för resor, som af dem anställas till försegling af bränvins-redskap, blef nämnde Memorial till handlingarne lagdt. S. D. Föredrogos å nyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2, angående grunderna för förändrade föreskrifter om bränvins-bränningens utöfning i Städerna och på Landet, och bemäldte Utskotts Utlåtande, N:o 5, i anledning af gjorda anmärkningar vid ofvannämnde Betänkande, N:o 2. Härvid fattades följande beslut: l:o Utskottens yttrande, pag. 2 i Utlåtandet N:o 5, öfver väckt fråga, att bränvins-bränningen måtte helt och hållet förbjudas, eller ock nu gällande Författning på det sätt bibehållas, att tillverknings-tiden årligen minskas med en månad, så att handteringen inom tre eller högst fem år alldeles upphörer, gillades, hvaremot förslaget, att Bränvins-brännings-rättigheten hädanefter, såsom hitintills, må åtfölja jord på Landet och i Städerne, blef icke bifallet; 2:o Det till föreskrifter, angående grunderne och vilkoren för bränvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför, af Utskotten uppgjorda förslag, i sm helhet, biet icke godkändt; 3:o Följande föreskrifter, angående grunderna och vilkoren för bränvinsbränningens utöfning samt afgifterna derföre, antogos. Första Artikeln. Om Bränvins-brännings-rättigheten. §• 1- Bränvins-tillverkning och destillering förklaras hädanefter vara en för hvarje Svensk man fri näring, att bedrifvas, vare sig å land eller i stad, på huru lång tid af året, med hvad slags redskap, och med huru stor eller liten pannerymd, som hvar och en tinner för sig förmonligast. §■ 2. Egare af Ättike-fabrik, hvilken, lill åstadkommande af så kallad förbränna, vill begagna bränvins-redskap, skattar lika, som för bränvins-tillverkning. §. 3:
Jag yttrade förra gången, då jag hade ordet, att om det vore möjligt, så önskade jag helst, att frågan om inbjudningen nu kunde företagas; men dessa ord innebära ju tydligt, att jag icke ansett sådant kunna medgifvas, och detta så mycket mera, som jag derifrån ledde mig till det resultat, att jag önskade att inbjudningen mätte uti nästa plenum såsom första mål upptagas. Då det nti blifvit upplyst, att plenum hos R. o. Ad. kommer att inträffa Tisdags f. m., så är det fullkomligen tillräckligt, om inbjudningen hlifver företagen då, emedan i sådan händelse inbjudningen i alla fall hlifver afgjord före förstärkta StatsUtsk:s nästa sammanträde, som lärer inträffa Tisdags e. m.; och del är endast ett sådant resultat som jag önskat, för att undanrödja alla hinder för företagande af votering inom förstärkta StatsUtsk. Jag fortfar alltså i mitt förra yrkande, alt R. o. Ad. måtte besluta att företaga inbjudnin - Den 29 M a j f. m. 4j9 gen såsom första mål uti nästa plenum; ty att, samm en viiid ledamot föreslagit, endast fästa sig vid det i förstärkta SlatsCJtskiS anmälan förekommande ordet grannlagenhet, och till följd deraf inskränka sitt svar endast till en förklaring alt R. o. Ad. icke anser grannlagenheten emot R. o. Ad. höra lägga något hinder i vägen för voterings företagande inom förstärkt StatsUlsk., tror jag icke göra tillfyllest. Flr von Hohenhausen, Michael Silvius; Jag anser denna fråga hafva en sida, som kari vara af en ganska vådlig beskaffenhet, om man genom någon slags åtgärd vill inrymma tanken derpå, alt ett förstärkt Ulsk. kan gifva RiksSltn föreskrifter. Sådant vore ett äler försälta sig under de beryktade R. Sl:s commissioners välde, och att göra RiksScn endast till ett supplement för Ulskrri. Denna flaga tror jag rätteligen bör delas i 1 delar; ty ett är frågan 0111 att svara el t Utsk., och ett annat är frågan 0111 att besvara ett RiksSt.
Revisions-sekreterarnes göromål äro deremot i hög grad tjenliga att utbilda egenskaper, som för domare jemväl i de lägre instanserna äro af väsendtligt värde, hvadan det är för det allmänna af stor vigt, att denna utbildning i vidsträcktare mån än som under nu rådande förhållanden kunnat ske, kommer domarekorpsen tillgodo, dymedelst att, genom en tätare omsättning inom Nedre Revisionen, ett ökadt antal personer lemnäs tillfälle att der tjenstgöra Embetets vigt och beskaffenhet förutsätter väl, att dertill förordnas endast sådane personer, som redan förvärfvat insigter och erfarenhet i domaregöromål, men detta hindrar icke, att uppdraget lemnäs äfven åt personer, som ännu icke på tjenstemannabanan vunnit någon befordran, hvarigenom Hof-Rätternas ledamöter skulle, mindre ofta än nu är fallet, för anställning i Nedre Revisionen dragas ifrån sin tjenstgöring i Hof-Rätterna, lör att der ersättas af adjungerade ledamöter. Sedermera kan den vid Revisions-sekreterare-embetets utöfning förvärfvade skickligheten tillgodogöras genom befordran till Hof-Rätterna eller till Under-domstolarne, hvilket icke låter förena sig med Revisions-sekreterarnes nuvarande aflöning och ställning inom embetsmaunakorpsen. Yid besättande af platser i Högsta Domstolen skulle då finnas tillgång på personer, som förut gjort tjenst såsom Revisions-sekreterare och sedermera tjenstgjort i Under-domstol, hvarigenom den särskilda erfarenhet, som från sistnämnda tjenstgöring hemtas, icke komme att saknas i Högsta Domstolen; och de Hof-Rätts-ledamöter, hvilka, i hopp om befordran till plats i Högsta Domstolen, komme att mottaga förordnande inom Nedre Revisionen, skulle, i händelse nämnde befordran icke komme dem till godo, ej, såsom nu är fallet, gå förlorade för Hof-Rätterna, utan kunna med vidgade insigter och erfarenhet dit återvända.