Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Blott i ett enda fall har Utskottet trott en dylik påföljd böra ega rum, eller då Ämbetsmän i och för deras Ämbeten få sig ocharterade Skrifter med Posten tillsände. I detta fall är det förr bestämde bötesbeloppet af Tre Enir 16 sk. för enskilde, oförändradt bibehållet, äfvensom Ämbetsoch Tjenstemän ålagde vid inträffande för - 516 BevillningsTJtsholMs Betänfandfv, summelse dubbelt deremot eller Sex B.-dr 3a sk.} äfvensom samma ansvar är föreslaget att fortfara för dem af Presterskapet s för underlåten tillsyn vid LysningsSedlars beläggande med behörigt stämpladt papper. 33:0. I likhet med förra Författningen har Utskottet trott sig böra föreslå fördelningen af de fal* lande böterne emellan Kongl. Maj.t och Kronan samt Åklagare af upptäckte förseelser. 14:0. Vidkommande ytterligare sättet för stämpladt pappers anskaffande och försändande, äro äfven I detta hänseende de äldre föreskrifterne bibehållna, till hvilka Utskottet således får vördsamligen hänvisa. Dock har Utskottet, sedan Kongl. Maj:t genom särskilde Nådige Resolutioner behagat meddela vissa -Handelshus i Stockholm tillstånd att låta stämpla egne VexelBIanquetter , ansett sig böra, till vinnande af nödig controll, föreslå de åtgärder, som vid verkställigheten af samma Nådiga befallning höra iakttagas. 1 5:0. De flere föreskrifter, rörande försäljningeri *{ stämpladt papper, hvilka på särskilda ställen »influtit i nu gällande Författning, utgöra, samla* de, föremålet för 15 §. i det af Bevillningsutskottet upprättade Förslag.
Det var inte egentligen om lådan du behöfde tiga, utan om firmastämpeln på den, fast jag dumt nog inte då kom att säga det tillräckligt tydligt. – Och så gör du, gamle ynkrygg, dig föreställningar för att jag är en beskedlig tok, som tycker synd om din gamla gumma och dina barn och derför hjelper dig med en tia i veckan. Men jag skall inte göra det hädanefter. Nu ska’ du få arbeta för penningarna, här hemma hos mig. Det blir annat det än att supa dig full och prata strunt på krogen. Nu kan du ställa dig här och sortera den här högen med pennknifsblad. Danielsson bar bort konjakskaraffen till sin plats i skåpet, der han stälde den främst på en hylla, så att den genast skulle märkas. Då han vände sig om iakttog han hur Strömberg längtansfull följde karaffen med ögonen. Och Danielsson log ännu en gång. – Hur såg den den der polisen ut. Var han härifrån staden? Strömberg beskref amerikanarens utseende detaljeradt. Af hans beskrifning framgick att detektiven, om det varit en sådan, kommit från annan ort, sannolikt Stockholm. Strömberg hade vid sina oräkneliga fylleriförseelser hunnit få tillräcklig personlig bekantskap med stadens poliskonstaplar för att ej misstaga sig på dem. Ingen af dem skulle heller kunnat föra ett helt krogsällskap så grundligt bakom ljuset. För Danielsson var detektivens uppträdande och Strömbergs i fyllan aflagda vitnesmål en ganska allvarsam kasus. Någon misstänkte honom således och samma någon hade beslutat att upptäcka rätta sammanhanget med eldsvådan. Han hade väntat sig det. Tvåhundrafemtiotusen kronor, en fjerdedels million, vinnes icke utan små svårigheter. Målet var stort, och förtjenade alla ansträngningar. Och Danielsson var besluten att kämpa till det sista för detta mål. Hvem misstänkte honom? Ordningsmakten på platsen var det inte; ty den hade gått till väga på helt annat vis vid sin undersökning. Den gick ganska öppet, rakt på saken. Kallade vittnen och förhörde dem i enrum. Det der kände han till. Någon enskild person var det heller inte. Alltså återstodo endast försäkringsbolagen att gissa på. Dessa ockrarebolag, som så gerna kassera in premierna, men nära nog ställa till skandal, då det gäller att utbetala försäkringssummorna.
Ank. till Exp.-lltsk. d. 19 Augusti 1851. kl. 9 f. m. Betänkande, i anledning af vfickl motion om införande af t jens tehjons böcker. Hos Höglofl. Hidderskapet och Adeln har Herr Liljenstolpe, A. F., framställt ett till Utskottens behandling ölverlernnadt förslag, deruti motionären förordat begagnandet af så kallade tjenstehjonsböcker, i hvilka de för tjenstehjon utfärdade attestater skulle införas, i stället för att, såsom tillförene, skrifvas på serskilde pappersblad. Enligt förslaget borde desse böcker inrättas i likhet nied de i Danmark bruklige så kallade skild smalsbo g er for tjenstetyende. De skulle innebafvas af tjenstehjonen sjelfve och innehålla tryckt utdrag af tjenstehjonsstadga!); vara försedde med vederbörande prest mans påskrift om tjenstehjonets namn och födelseort; samt i öfrigt innehålla tjenstehjonets födelse-, dopoch konfirmations-attester; af vederbörande husbönder inskrifna orlofssedlar, äfvensom anteckningar om böckernes uppvisande hos vederbörande pastorsembetet vid tjenstehjonens flyttning från en församling till annan. Motionären har ansett sitt förslag desto snarare böra vinna framgång, som det icke innefattar en nyhet för landet, enär de uti gällande förordning om gesällvandringarne påbudne så kallade gesällböcker äro af ungefär enahanda beskaffenhet, och af den praktiska nytta, som dessa böcker medfört, kunde slutas till den, som kunde vinnas af tjenstehjonsböckerna. Såsom hufvudsakliga fördelar af sistnämnde bö'cker har motionären ansett: att genom dem skulle vinnas en större ordning, samt en säkrare kontroll ej allenast å tjenstehjon, utan äfven å husbönder; att förfalskning af tjenslehjonens betyg vore mindre att befara, om dessa betyg vore införda i en bok, än om de vore skrifna på serskilde papper; samt att äfven vid domstolsförhandlingar ifrågavarande böcker kunde underlätta erhållandet af nödige upplysningar om tilltalad persons föregående vandel.
Under det roddarne med jemna årtag lät slupen ila öfver vattnet, betraktade han de jagande molnen, och då den glänsande Aldebaran, hufvudstjernan i hans horoskop, för ett ögonblick blickade fram mellan dem, lyfte han sin hand mot himmelen, och hans bröst vidgade sig vid den tanke, att hans öde, det måtte gestalta sig huru som helst, icke varit för ringa att tagas i öfvervägande, då verldsmekanismen inrättades, och från tidens begynnelse stå tecknadt i himmelens lysande hieroglyfer. – Kapten, sade nu andre löjtnanten, – under er frånvaro har en ledsam händelse inträffat ombord. Vår gamle Ruys är försvunnen ... – Försvunnen? utbrast Drake. – Ja, ja, icke alldeles försvunnen. Han finnes nog, men efter all sannolikhet på sjöbottnen. Andre löjtnanten berättade nu allt, som stod i sammanhang med Ruys’ försvinnande och glömde tillochmed icke att frambära hans helsning till Drake. Denne åhörde under tystnad andre löjtnantens berättelse. Nar den var slutad, lade båten just till vid sidan af Scylla. Såsnart Drake kommit upp på däck, gaf han ordres att lätta ankar. Underseglen hissades. Drake, som bättre än någon af sitt manskap, kände skären på denna punkt af kusten, stannade sjelf vid rodret, tilldess Scylla hunnit ut ur skärgården. Emot dagningen kallade han Felix och den gamle Parker till sig. Den förre utnämndes till förste underbefälhafvare, den sednare till andre. Vinden var sydvestlig och ökades mot morgonen i styrka. Drake lät tillsätta alla klutar. Morgonmisten låg ännu öfver hafvet, men skingrades mer och mer, ju närmare det led mot soluppgången, och samlade sig slutligen i form af en lätt solrök kring horisonten. Drake vandrade tigande fram och åter öfver däck. Daggdropparne glänste i hans mustascher, hans blick flög alltemellanåt spejande öfver synranden. – Vi hafva förlorat tid, sade Felix till Skytte. – Då horisonten blir klar, få vi sannolikt se någonting der. Han pekade mot en punkt på Scyllas lälåring. Denna förmodan besannades.
Utskottet hemtar således af motionen anledning att vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta genom sakkunnige upprätta och derefter vederbörande kostnadsfritt tillhandahålla normalritningar, jemte beskrifningar öfver folkskolehus af olika storlek, så af sten som af trä, hvarvid, med iakttagande af tillbörlig sparsamhet, afseende fästes säväl på barnens helsa som på undervisningens lämpliga ordnande. Stockholm den 15 Januari 1863. 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. Ank. till Eip.-Utsk. den 17 Jan. 1863, kl. 3 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion (M 156) om indragning af sjötullen vid Blockhusudden, m. m. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Joh. Gust. Wasmuth från Stockholms län, med hvilken J. O. Sundgren och Matts Persson från samma län sig förenat, uti väckt motion, som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfver lemnad, anfört, hurusom, sedan sjötullen vid Långholmen, såsom ansedd obehöflig, blifvit för omkring 8 å 9 år sedan indragen, den vid Blockhusudden varande sjötullen likväl fortfarande bibehölles, ehuru densamma icke allenast vore af lika litet gagn som den förra, utan äfven förorsakade stora olägenheter och tidsutdrägt för de trafikerande, som nödgades derstädes taga land. Sedan hamnafgiften numera upp bures af de i Stockholm stationerade hamnfogdarne, vöre sjötullen vid Blockhusudden icke uppbördsställe utan endast visitationsplats för den der förlagda tullbetjeningen. Anlöpandet af tullen vore emellertid under storm och mörker förenadt med stora svårigheter och föranledde ej sällan olyckor. Det vore dessutom obehöfligt, enär visitation i allt fall skulle ske vid framkomsten till Stockholm. Motionären ansåg för öfrigt afseende böra fästas å den vinst, som genom indragning af nämnde tullstation komme att beredas
Det var förunderligt, hur väl man trifdes på detta Annedal, där Torsten o c h Henriette förde spiran. Det var som o m den gamla trädgården på Söder lämnat med sig något af sin dragningskraft åt dessa båda. De blefvo omärkligt medelpunkten i socknens sällskapslif, uppfinnarne af enkla, landtliga fester, där glädje och godt humör utgjorde hufvudsaken, mat o c h dryck bisaken. Det var isynnerhet Torsten med sin lefnadslust, tokroliga infall och sällskapstalanger, på ett märkvärdigt sätt blandade med naturbarnets okonstladt friska, smittande uppsluppenhet, som var själen däri. Visserligen hade ej hans förhoppningar på Annedal gått i uppfyllelse — redan första året kom missväxt och drog ett streck öfver dem — men det måste gå med liden, förlusterna voro kännbara, men han skulle segra genom sin ihärdighet; nu i år hade höet o c b rågen lämnat rik skörd, som låg där i ladorna. Hvetet stod i glänsande ax, matade och vackra, han hade de största, bäst skötta hvetefälten i trakten, det skulle bli en skörd, hvars make man sällan sett! Då Henriette i spetsen för de öfriga skyndade uppför vindstrappan, tvärstannade hon, sedan hon hunnit ett par trappsteg, vände sig leende om och lade fingret på munnen med en åtbörd af öfverraskning. Torsten däruppe hade troligen ej hört ljudet af steg, ty han forlsatte ostörd i sitt arbete. De kunde ej se honom från den del af trappan, där de stodo, men man hörde af vissa hårdare toner i hans sång, att han förde penseln med ifver och kraft. Det var Torstens sång, som väckte hans hustrus förvåning och häpnad, hvilka känslor äfven återspeglades på de andras ansikten. Det var nämligen första gången någon hörde honom taga en ton, men den ena konsten måtte väcka den andra till lif, ty här uppe på den stora vinden, framför dekorationerna, hade han kännt ett okufligt behof att på något sätt ge luft åt sina känslor, och så rann honom en operettmelodi, » Jag är klarsynt som en örn, som en örn », i minnet; orden kunde han, återstod så det svåraste, att finna rätta tonen.
D e andra pensionärerna begära sitt varma vatten, bara när de ska ' tvätta sig rena till table d ' b ö t e n, men, som jag säger, det skulle bara fattas det, att jag, utom besväret att begära varmt vatten tio gånger o m dagen, äfven skulle vara tvungen att tvätta m i g ren midt på blanka eftermiddagen. D e t kan vara nog, att jag hvarje dag är tvungen sätta på m i g det allra bästa jag har, äta 7 rätter mat, låta passa upp mig af kypare o c h alldeles mista m ö j - ligheten att någonsin i världen mera känna m i g vara på bröllop, om så än hela J o c k m o c k gifter sig o c h jag blir bjuden aldrig så. I bodarna säger jag, när jag är ensam, eljes vågar jag inte, » c h a n o h é », o c h därmed kastar jag fram mitt guld på disken, så det klingar. (Jag betalar alltid med guld, ty det är så imposangt.) I spårvagnen säger jag åt k u s k e n: tim, s ' il v o u plä. » » diss cenM i n vän säger, att det är alldeles uppåt väggarna; att det är kusken, som ska begära de 10 centimerna, inte jag. M e n behöfver han öfva sig i språket? J a g bara frågar! Dessutom sätter jag mig på franska, går på franska o c h snör mig på franska, hvilket senare har en alldeles märkvärdig effekt. A l l min angbongpoäng är nu samlad på höfterna, där den står ut i ett par de skönaste valkar. H v e m kunde någonsin tro det! Själf va engelskorna, som anse höfter opassande, därför att de inga ha, stoppa opp sig så där litet omärkligt. Fransyskorna o c h amerikanskorna genera sig inte alls, utan lägga riktiga lifräddningsbojar nedanför midjan. Så ska man knipa ihop sig på midten, så m y c k e t det går, o c h låta det, som är kvar af angbongpoängen, svälla ut s o m en dunkudde eller som en tuppkam öfver den del, s o m kineserna — bruka leka » chrok » på.
Lagutskottet har vid dess första sammanträde deu 31 sistlidue Januarii i lik - LagUtskottets Eetdiikanden. stämmighet med 24 §. i Riksdagsordningen , endast kunnat antaga en Secreterare oell en Cancellist; men sedan det nu visat sig till hvad betydligt antal remisserne till Utskottet denne Riksdag uppgår, har Utskottet funnit, att den redan antagne Betjeningen icke kan medhinna göromålen, helst Cancellisten nästan ensamt är sysselsatt med Protocollets förande, och får Utskottet af denna anledning vördsammeligen till Riksens Höglofl. Ständer hemställa, om det icke må vara Utskottet tillåtet, att antaga ytterligare en Cancellist, och att arfvode för densamma må från denna dag få beräknas. Stockholm den 13 Martii 1823. Ankom d. 23 Mars 1823. Vördsamt Memorial! Pastor Primarii Herr Doctor J. O. Wallins Memorial, hvaruti hemställes, att Terminen för Civile Ämbetsmäns Afskeds erhållande med ratt att bibehålla sine Löneförmåner oafkortade, måtte nedsättas ifrån 70 till 67 årsålder, då, efter vid pass 40 års tjenstgöring, lagligt Läkare-betyg styrker deras sjukliga eller försvagade helsotillstånd , har, enligt ProtocollsUtdrag af den 12 nästlidne Februarii, utaf Hög v. PresteStåndet blifvit till gemensam behand - 55 LngUtskottcts Betänkande». ling af Stats* och Lagutskottet remitterädt; men vid föredragning af berörde Memorial har Lagutskottet ansett detsamma innefatta ett ämne, hvarmed, vid jemnförelse af 33 §. uti Riksdagsordningen, det icke lärer tillhöra Lagutskottet att taga be* fattning; och Utskottet får således Herr Doctor Wallins Memorial härmed till Högv. PresteStändet vördsammeligen återlemna. Stockholm den 18 Martii »823. Ankom d. 29 Mars 1325.
Hvad angår bidraget till Quarantains-Iniätlningen i Känsö, 2,000 R:dr, så och då denna summa torde kunna antagas vara för Quaranlainslnrättningens vidmagthållande erforderlig, men brrörde Inrättning är en den Svenska Statens enskildta tillhörighet, hemställer Utskottet, att nämnde summa, 2,000 R:dr må varda å Stat uppförd, på den Hufvudlilel, som kommer att tillhöra Ecclesiaslik-Departementets föredragning. Då den för Sjö-Expeditionen af Handelsoch Sjöfarts-fonden bestridde utgift, 45,000 R:dr årligen, deremot är tillkommen för bägge Rikenas gemensamma nytta, tillstyrker Utskottet, alt berörde summa, 45,000 R:dr, må uppföras på den Uufvud-Titel, sam tillhör Utrikes Ministerns föredragning; dock alt, när Sjö-Expeditioner förekomma, special-redovisningen för dertill erforderlige, af berörde anslag anvisade, kostnader, kommer att åligga Svenska oell Norrska Flottornas serskildta administrationer och bland deras räkenskaper inlagas, samt att hvad af detta .anslag ena året reserveras, må lill det uppgifna .ändamålet eli efterföljande år användas. 20 Stals-Ulskoltets UtlåtandeN.-o 337.
Du är djerfvare än någon menniskotanke, och ingen mensklig klokhet har förmått uppfinna något jemförligt med dig. De medel, som de listigaste af menniskors barn upptäckte, för att skapa ett välde öfver sina likar, äro mot dig intet. I ditt sköte bär du en väldighet, för hvilken jordens folk och konungar skola knäböja. Den makt, du kan förläna, skall sträcka sig ej blott till egodelar, lif och kroppar, utan till själarne. Du skall klippa sjelfva tankens vingar och förvandla den frie örnen till en struts, som tam och betslad ledes på den väg, som han får vandra. Du skall fatta trådarne till menniskornas aldra egnaste känslor – förskräcka när du vill, trösta när du vill. På din vink skall broder väpna sig mot broder, modern förneka sitt barn, och barnet sin moder, brudgum och brud bortvända sig ifrån hvarandra och dölja sin smärtas tårar såsom pressade af en brottslig känsla. På din vink skola krigets och hatets flammor slockna, fiende försona sig med fiende, herrskaren ödmjuka sig för slafven, frid herrska öfver jorden ... Din tankeföljd är bildad af diamantlänkar, mot hvilka filosofernas slutledningar äro spindelväf. Med nödvändighetens oemotståndliga magt skall du tvinga dig på verlden och lägga henne i din kedja. Och den som skakar kedjan, han är dödens, han skall utplånas ur Israel, för honom stänges det menskliga samfundets och salighetens port, för honom tändas helvetets eviga lågor. Det fattas dig endast ett: en man som kan begagna dig. Jag känner tvenne, som skulle kunna det.
Med denna jemnlikhet lärer det likväl på somliga ställen förhålla sig så, alt den lista, hvarå lärjungarna anteckna sina afgifter till lärarne, lemnäs först till den rikaste gossen, och 390 Den ti Maj f. m. det belopp, för hvilket han antecknar sig, måste de öfriga också i det närmaste betala, ehuru det mången gång öfverstiger föräldrarnes råd och lägenhet. I st. f. denna jemnlikhet, vore det i min tanka bättre, att man först och främst afskaffade alla afgifter till lärarne och dernäst att skolans styrelse bestämde, hvilka af lärjungarne skulle betala något eller intet, samt huru många bland de förra, som blott skola erlägga halfva afgifter, eller något dylikt. Vid nya elemcntar-skolan tillgår det så, och man har icke funnit annat, än belåtenhet dermed. Man upptäckte i början, att enskildta gåfvor (ill lärarne brukades och delta missbruk var så inrotadt, att direktionen endast med möda lyckades, att hindra föräldrarne gifva lärarne något utöfver den afgift, som i skolans stadgar är föreskrifven. Hvad nu den här föreslagna afgiften beträffar, så är den, på sätt Ilr von Troil anmärkt, utsatt till högst 10 r:dr i terminen eller 20 r:dr om året. Derunder kan skolstyrelsen nedsätta beloppet efter lärjiiogarnes vilkor. Man bör då kunna hoppas att styrelsen, hvilken icke har någon nytta deraf att lärjungar betala mera än deras vilkor medgifva, skall bättre iakttaga föräldrarnes vilkor än lärare, hvilka hafva nytta derutaf, att alla lärjungar betala och gifva så myckel som möjligt. Hvad åter angår beloppet af den lill nya elemcntar-skolan högst utgående afgiften 20 r:dr b:co, så är hon, jemförelsevis med hvad under mångfaldiga tillar betalas vid öfriga skolor i lmfvudstaden, ansedd sä ringa, att det icke sällan inträffar, att fattiga föräldrar begära det deras barn måtte intagas i denna skola just för den billiga afgiftens skull. Hon lärer följaktligen icke kunna anses vara för hög.
Öm Riksens Högloft Ständer tili en så beskaffad Inrättning lemna sitt bifall, skall jag meddela den eller de, som komma att lägga hand vid verkställigheten, alla de underrättel^ ser och upplysningar, som jag anser nödiga* Jag har, med deras anförande här, ej velat sätta mig i ett ytterligare behof af Högh Ridderskapers och Adelns öfverseende, så mycket mindre, som de egentligen icke tillhöra före^ målet för detta Memorial. Begärdes på bordet Upplästes ett af Hefr Svedenhjelm, Hani Leonhard, ingifvit så lydande: Ödmjukt Memorial | Sedan nu, uppå Kongl, Majds Nådigsfé Kallelse, Rikets Höglofl. Ständer sig infunnit vid en Urtima Riksdag, är förmodl;gen några Rikets högst betydande omständigheter dertill föranledande. Inom Den 6 December.- 177 Inom inskränkt lefnad , faster jag dock genast en öm uppmärksamhet af det så högst stigande Spannmålspriset, hvartill iöregifves Pen* nmgebristen; meri soini allmänna ielnadssärtet ej kan förrriafkas. En i är förefallande mindre ymnig afkastning på inbärgadt Höst-sade af Råg och Hve* te, medgifvcr jag, bidrager något i sin mohn.
— Slikt handtverk har jag glömt Ers nåd! — stammade mäster Hvittlock förvånad. — Dertill är Greger Matsson midt emot mycket bättre, fast han kanske inte är uppe så här dags! — Nå det blir min affär om du handlar dålig vara, förstås, men i de gamla bygderna der ned åt Skåne, der jag alltid köpte mina föl förr i tiden, när jag rustade under fanan, bör du än i dag vara som barn i huset. — Förstås Ers nåd, nog borde de väl kännas vid mig, kan tänka, — sade mäster Hvittlock och vred sjelfbelåtet sina yfviga knäfvelbårar. — Hur månge skulle då Ers nåd behöfva och när skalle de vara här? — Tolf är i minsta laget. — Hela dussinet? — ropade mäster Hvittlock, och spärrade upp sina rödsprängda ögon. — Tolf jagtfalkar! I Herrens namn, de kunna då inte fås på nära håll! — Du får fri täring och särskild handpenning för hvarje! Men jag har brådt om, — tillade grefven och reste sig. — Jag ville gerna att du gåfve dig i väg redan i morgon afton — senast på lördags morgon. Mäster Hvittlock skrufvade fingrarna åter och fram genom knäfvelbårarne och vindade alldeles förskräckligt med ögonen. Derpå såg han sig försigtigt omkring, för att öfvertyga sig om att hans hustru icke var i närheten. — Se, det är så Ers nåd, hviskade han — att om lördag skall det bli exekution utaf. — Potz Donner Teufel! Hvad bryr jag mig om din exekution, — sade grefven uppbrusande och slog handen i bordet. — Säger du ja och amen karl, eller skall jag gå till någon annan? — Det är vackra jäntan här midt öfver, som Ers nåd nog mins, — återtog mäster Hvittlock med ett illparigt grin. — Och presterna få ingen ro, så länge hon är ofvan jord. Grefven såg honom stint i ögat. — Hundra goda dalrar, man, — utropade han — om du lagar att den saken icke blir af! — Hm, hundra daler Nog godt att ha i byxsäcken, men embetets förlust bör ock något gälla...
Jag tror mig finna ytterligare stöd för denna tanke i det tvifvelsmål, som nu först uti discussionen öfver sjelfva ämnet uppkommit, då man satt i fråga, huruvida det för Utskotten vöre möjligt, att så som Friherre Björnstjerna föreslagit, inkomma med grunderne till finansplanen, utan att framlägga den uti hela dess vidd. Bäst torde det vara, att förena sig uti den proposition, att remiss af Memorialet beviljas, samt att Utskotten i sitt svar må sjelfve förklara, om de anse sig kunna framlägga grunderne, utan hela planen. Jag bekänner, att det vid första påseende vore önskansvärdt, om man särskilt kunde få grunderne; men när man fäster uppmärksamhet på huru grunderne skola frambringas, så ser jag ej huru detta skall kunna ske, utan att hela planen tillika utvecklas, då dessa ämnen äro så nära förenade. Jag hemställer således, ojh icke man bör inskränka sig till remiss af Memorialet, utan något beslut rörande särskildt insändande af grunderne. Hvad Den 7 jlpril f. m. angår det yrkade ProtocollsUtdraget, tror jag ett sådant vara öfverflödigt, då jag är öfvertygad att de Ledamöter, på hvilka Riksens Ständers förtroende fallit vid valet af Ledamöter till Utskotten, visserligen skola göra allt livad i deras förmåga står, för att så fort som möjligt är, kunna aflemna deras arbete och derigenom tillfredsställa Stånden. Jag kan ej finna annat än att det skulle synas innefatta ett 'bevis på bristande förtroende till Utskotten, om man genom Protocolls-Utdrag gjorde en sådan påminnelse. Herr Cederschjöld: Som jag redan förut sökt ådagalägga orsakerna, hvarföre jag anser olämpligt, oformligt och vådligt, att anmoda Utskotten inkomma med en preliminair uppgift på allmänna grunder till en finans-plan; så vill jag ej vidare orda deröfver. Har jag ej kunnat verka öfvertygelse genom mitt skrifteliga anförande, vågar jag ej hoppas att kunna göra det munteligen. Jag anhåller blott att få anmäla rnin anhållan om votering, i händelse propositionen skulle anses vara med Ja besvarad. Hans Excellence Herr Grefve af Hjellerstedt , Gustaf: