Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en inom Ridderskapet och Adeln, under åberopande af 56 $. Riksdags-Ordningen, väckt och lill Stats-Ulskotlet remitterad motion, har Herr Stjerngranatj G., yrkat, alt, såsom extra anslag intill nästa Riksdag, måt - 6 Stats-Utskottets Utlåtande j JV:o 44$' le uppföras årligen 18,000 R:dr lill fyllnad i den för Armeens öfningar, enligt uppgjord plan, beräknade summa, hvarigenom, med hufvudsakligaste afseende på utbildandet af Cavalleriels recryter och dresserandet af dess remonter, kunde beredas och möjliggöras utförandet af nämnde plan, enligt hvilken de indelda trupperne skulle komma att erhålla: alla CavallenInfanterioch Jägare-Regementen 14 dagars Befälsmöte hvarje år; alla Cavalleri-Regementen Sqvadronsmölen i 8 dagar hvarje år; alla Cavalleri-Regementen Exercis-Sqvadroner lika som hittills; alla Infanteri-och Jägare-Regementen Instruclions-Compagnier af 90 dagars längd hvartannat år; hvarjemte alla Cavallen-, Artillerioch Infanteri-Regementen (således alla Regementen med undantag af dem i de Norra Länen) skulle, enligt fastställd tour, livart fjerde år deltaga uti större samfälda öfningar af 17 dagars längd, och de Cavallen-, Infanterioch Jägare-Regementen, hvilka ej under året till sådana samfälda öfningar beordrades, erhålla 17 dagars Regementsmöte i hemorten. Då Utskottet redan i dess afgifna Utlåtanden, angående så välden ordinarie, som den extra Statsregleringen, hvilka dels blifvit af Rikets Ständer pröfvade, dels af Utskottet lill Rikets Ständers slutliga afgörande öfverlemnade, haft tillfälle yttra sig, rörande de ämnen, som utgöra föremål för motionen, har Utskottet icke funnit sig kunna i anledning af densamma någon serskild ytterligare åtgärd tillstyrka. Stockholm den 23 Februari 184»•
Ns^:t velst i lVscler inbemts bsn8 tsnbsr clerom, 8tst8-8L6ret6rsren troclcle 8ig encls8t bois utläts 8ig om bebofvet st' ^.nslsget; oell sn8äg 8tst8-8eeretersren i clenns clel, i betrsbtsncle sk cle i körbältsncle till lönerne slltkär rings ?en8ioner, 8om Armeen? t^eii8ioii8-6s88s l'öi' elet nsrvsrsncle buncle utgifva, cist vars för ^brmeenx 1jen8tbsrbet st 8er,lele8 vigt oeb sk ett billigt s^eencle pä cte88 inäiviäerx verbligs bebok päbsllscit, stt <3s88sn tillclelsclei, 8ä 8tort ytterligare ärligt ^N8>sg sf 8tsten, 8om tillgängsrne meclgäkve, ätmin8tone till8 viclsre oeb intill cte?8 Lssssn bunnit elen tillväxt, stt elen bsn pen8ioners i clet nsrmsLts till tulls beloppet sk cle sfgäenll68 1öne-inbom8ter. lillf. 8tst8-8seretersren snmslöe i unclerclänigbet, stt, äs Kongl.
Och likväl är Ön icke på långt när öfverbefolkad. Mera än |:del af dess årliga spanmåls-production försäljes till andra orter; och Öns verkliga behof af sådana varor, hvilka der icke kunna åstadkommas, motsvarar icke hvad den har att afyttra. Folket. I afseende på folkets lynne, sedlighet, hildning och konstflit, synes knappast hafva förelupit någon märkbar förändring under senast förflutna fem åren. Medgifvas måste väl, att, hvad bildningen angår, prågra, fastän obetydliga, framsteg blifvit gjorda, hvilka, näst inrättandet af nya skolor i åtskilliga socknar, torde hafva sin förnämsta grund i tidens framskridande upplysning, som icke undgår att frände högre så småningom meddela sig till de lägre samhällsklasserne. Mycket återstår likväl ännu att i denna väg önska och hoppas. Särdeles i Länets skogsbygd eller inre trakter är allmogen ofta okunnig, stundom vidskeplig och fördomsfull samt, i följd af missledda religionsbegrepp, benägen för svärmeri, öfverdrift och ofördragsamhet i sin Gudsdyrkan. På slättlandet åter och vid kusterna, har väl bildningen gått mera framåt, men också mycket gått förloradt af sedernas ursprungliga renhet. Öfverallt har presterskapet således ett stort fält att bearbeta, och med tillfredsställelse har Landshöfdinge-Embetet förnummit, alt man härutinnan på de flesta ställen i Länet tillvägagår med klokhet, omsorg och nit. Beklagligen gifves dock ett eller annat undantag, der Presterne antingen synas hafva lemnat å sido allt bemödande för folkets sanna upplysning och bildning, eller ock ålnöjt sig med alt inom Socknen bilda, eller, om den förut funnits, nära och underhålla en förening af så kallade läsare, hvilka, strängt och punktligt iakttagande alla yttre religionsbruk, likväl föga gjort sig reda för Christendomens inre väsende och derför ofta visa sig sjelfviska och ofördragsamma i sammanlefnaden med andra. Läseriet är fiendtligt emot sann upplysning. Uppkommet af fördom och förvillelse, hämtar det deraf sin näring.
Skrifvelse N:o 191. deraf enligt 87 § Regerings-formen icke kunde komma i fråga, innan sig visat huruvida den föreslagna grundlags-förändringen blefve al Rikets Ständer definitivt gillad och sedermera kunde af E. K. M:t finnas antaglig, E. (i. M:t likväl ville i ofvan antydda ändamål låta det utarbetade förslaget komma lill Rikets Ständers kännedom; varande förslaget af följande innehåll: ”Förslag lill lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upplagande till svensk medborgare. § t Vill utländsk man blifva till svensk medborgare upptagen, gore derom hos Konungen ansökning. § 2. Svensk medborgare-rätt må kunna vinnas af ullänsk man, som l:o uppnått 21 års ålder, 2:o eger god frejd, 3:o med vederbörligt tillstånd varit inom riket boende i tre års tid. och 4:o har utväg alt sig försörja. Har utländsk man, enligt hvad i 28 § Regerings-formen medgifvet är, blifvit i rikets tjenst anställd, eller har lian gjort sig känd för utmärkt skicklighet i vetenskap eller konst, eller i landtbruk, bergsbruk eller annan näring, eller finnes hans upplagande lill svensk medborgare eljest för riket medföra gagn, då må medborgare-rätt äfven tidigare efter inflyttningen i riket, än ofvan sagdt är, kunna honom beviljas. § 3. Ansökning om Svensk medborgare-rätt skall vara åtlöljd af bevis om sökandens ålder och från hvilket land han är, om tiden då han i riket inkommit och den eller de orter, der han sedermera varit boende, samt om hans frejd och trosbekännelse. Härom skall ock den embetsmyndighet, hvars utlåtande öfver ansökningen Konungen infordrar, söka att inhemta och meddela de ytterligare upplysningar, sorn kunna finnas af nöden. § Dä ansökning om Svensk medborgare-rätt bifalles, varde dervid såsom vilkor stadgadt, att sökanden inom den tid Konungen förelägger, skall inför vederbörande myndighet dels styrka, så framt sådant icke redan skett, att sökanden upphört att vara fremmande makts undersåte, dels ock trooch huldhets-ed såsom svensk medborgare aflägga.
För öfrigt har Kongl. Maj:t begärt Rikets Ständers medgifvande, dels att, enär bergmästarne hädanefter komme att, såsom offentliga bergs-tjenstemän, blifva ensamme, hvar inom sitt distrikt, och denna omständighet ökade angelägenheten att förebygga desse tjenstemäns qvarstående i tjensten, sedan de blifvit ålderstigne och mindre arbetsföre, bergmästare, som efter upphunnen pensionsålder af 65 år funnes icke fullt tjenstbar, måtte kunna, i öfverensstämmelse med den grundsats, som för tullverket äfvensom för Rikets Ständers verk vore till iakttagande föreskrifven, jemväl utan egen ansökan, med lönens bibehållande såsom pension, i behörig ordning förflyttas å indragnings-stat hvartill rättigheten, äfven med hänsigt till redan utnämnde bergmästare, kunde anses ega giltig grund i aflönings-förbättringen, så vida de deraf ville komma i åtnjutande; dels ock att, på det de så kallade stipendiaterne eller extra ingeniörerne, hvilka, försedde med blott 400 r:dr årligt arfvode, påräknades att praktiskt utbildas till skickliga bergstjenstemän, icke måtte, i alltför lång afvaktan på befordran, öfvergifva den beträdda banan, beinälde stipendiater finge, i likhet med hvad för bataljons-läkare vore tillåtet, efter 8 års tjenstgöring från allmänna indragnings-staten personel! åtnjuta 50 procent förhöjning i arfvodet för den tid, de i sådan egenskap fortforo att tjenstgöra. Enligt hvad äf åberopade statsråds-protokoll vidare inhcmtas, skulle inom Bergs-kollegium indragas den lediga advokatfiskals-tjensten och 3 kanslist-beställningar, äfvensom de begge markscheider-sysslorna, och personalen alltså komma att bestå af 1 president, 2 bergsråd, 1 sekreterare, 1 aktuarie, som tillika vore registrator, 2 kanslister, af hvilka den ena tillika skulle hafva vården om kollegii bibliothek och samlingar, samt 2 vaktbetjente.
Men dessa reparationer afse endast fartygets skrof, hvilket vanligen endast upgår till hälften af fartygets hela kostnad. Vidare säges det, att linieskeppet Försigtigheten skulle vara 6 0 år gammalt. Förh:det är att Försigtigheten efter 1850 undergått en sådan reparation att fartyget är i godt stånd och nästan fullkomligt komplett. Det är ett af de största linieskepp vi hafva. Sedermera yttras att I)#n 24 Oktober f. tu. Prins Oscar, Gustaf (Jen Store och Skandinavien firo mindre än något af nutidens slagskepp. Det är sanct, men de äro dock icke mindre än åtskilige Engelska fartyg, som under loppet af 1850—60 försågos med ångmaehiner och gjorde tjenst i Östersjön. Slutligen har Utsk:t ansett att ganska mycket af slopade fartygs inredning m. m. skulle kunna användas till nybyggnad af andra. Man vet huru olämpligt det är att i eji ny byggnad inlägga gamla materialier, och det är min åsigt att högst få af de materialier, som erhållas genom slopning af fartyg, kunna användas på nva sådana. Jag har endast velat göra dessa anmärkn.-r, för att icke genom stillatigande hafva ansetts godkänna alla de motiver och uplysningar, som af Utsk:t äro framställde. För öfrigt yrkar jag bifall till Betäok:t, Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef förevsde Betänk, af R. o. Ad. bifallet. Upplästes och godkändes Exp.Utsk:ts nedannämnde förslag till §§ i Riksd.beslutet, nemi.:
Sjelfva befattningen innefattar ett communal-bestyr, som ej bör göras så mödosamt, att obenägenhet emot dess åtagande uppstår, men hvilket ej eller någon må undandraga sig utan laga förfall; och i berörde egenskap synes befattningen ej berättiga till annan ersättning, än den, som af hafde kostnader blifver en följd; äfvensom det är uppenbart, att ersättningen dels ej kan på förhand bestämmas, dels skall gäldas af medel, tillhörige den myndling, för hvars räk - 6 Lag-Utskottets Utlåtandej N\o 138 ning kosLnaden blifvit gjord. Då förslaget innehåller, alt jemväl de, som i förmynderskapsmål under serskild domstol höra, skola gode män utse, hafva frälsemän ej blifvit förbigångne, hvaremot sättet för deras val af gode män synes höra på dem och Rättens bepröfvande ankomma, utan att behöfva i lagen utstakas. Utskottet förmodar att härigenom blifvit visadt, dels att de ytterligare säkerhetsmått, sorn med anmärkningarne blifvit afsedde, ej äro lämplige eller behöflige, dels att domarens controllerande myndighet öfver förmyndarevården vunnit ett stöd, men icke blifvit försvagad genom Utskottets förslag till ändring af i och 2 §§. i a3 Capitlet Ärfda-Balken; dels att de brister, man i öfrigt velat finna i detsamma, i sjelfva verket ej ega rum. I afseende på redactionen af nyssnämnde 1 §., är anmärkt, att, uti den mening, som angår förmyndares skyldighet att tillställa gode männen sluten räkning, orden ”sluten,” såsom otydligt, borde utbytas emot ”afslutad;” men då dessa begge ord hafva enahanda betydelse, och det förra är begagnadt i den nuvarande lag-texten, anser Utskottet denna anmärkning ej böra till någon ändring uti förslaget föranleda. Den ändring af 7 §. i 20 Capitlet Ärfda-Balken, som Utskottet föreslagit till förekommande af de olägenheter, hvilka kunna vållas af bristande vård om omyndigs egendom, då förmyndare dör eller hans egendom lill borgenärer afträdes, har blifvit klandrad, såsom öfverflödig.
Soldins ansökning om eftergift af upplupna räntor å lvänne lån i Banco-Diso ilten. Bifölls. S. I). Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnde Betänkande och Utlåtanden: N:o 137, i anledning af väckt motion om utsträckning och förtydligande af 19 § uti Instructionen för Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman. Bifölls. N:o 138, i anledning af erhållna återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 81. öfver väckta motioner, dels angående Förmyndare-kamrars inrättande i städerna och på landet, dels ock om ändring af lagens stadganden, rörande de tysta förmons-rätterne. I sammanhang härmed förekom Lag-Utskottets Betänkande N:o 81, och Ståndet godkände detsamma med-det dervid i Utlåtandet N:o 138 gjorda tillägg. N:o 139, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 92, öfver väckta motioner om skärpning af straffet for åverkan. Lades till handlingarne. N:o 140, i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 59, öfver väckte motioner om upphäfvande af en del serskilda domstolar. Lades till handlingarne. och N:o 141, i anledning af erhållen återremiss utaf Utskottets Betänkande N;o 108, öfver väckt motion om offentlighet vid Under-domstolar och Polis-kamrar. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo följande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden och Utlåtande: N:o 105, i anledning af väckt motion, att lösnings-rätten till fjerde parter i Fahlu grufva icke vidare må vara de brukande Bergsmännen förbehållen. Bifölls. Prot.
Utskottet just begärt att böterne måtte upphåfvas för dem, som ej äga tillgång att utgöra KronoSkatter, och att följaktligen förhållandet år sådant att tiggare ej kunna åläggas böter; men efter hvad Grefve Lagerbjelke yttrat, har jag visserligen ingenting emot, att Betänkandet återremitteras, för atå gemensamt med BevillningsUtskottet bearbetas. Herr Tham , Wollrath■ Jag anhåller endast att få uppläsa sjelfva Författningen, helst jag tror att Riksens Ständer äga lika rått -att i denna fråga kunna utsätta vite, som de kunna göra det i afseende på Mantalsskrifningarne. Författningen lyder sålunda: "Den skattskyldige, som vid Andra Uppbördsst amman sig ej inställer, och om han icke mäktar till störreeller mindre del sine utskylder afbörda, sådant personligen eller genom Ombud icke anmäler, vare underkastad den påf öljd, som UppbördsFörfatlningarne stadga. Det år för underlåten anmälan, att de icke kunna betala, som de blifva plikt fällde. Siånderne hafva åberopat UppbÖrdsFörfattningarna, men ei derföre frånsagt sig rättigheten att stifta Lagen, Jag Den 12 Maji e. m. anser derföre denna fråga höra till Bevillningsutskottet ; ehuru detta Utskott visserligen ej lärer vara angeläget, att nied densamma öka sina ej obetydliga göromål. Herr Grefven och LandtMarJkalkcn hemställde, om Ridderskapet och Adelil ansåg OeconomieUtskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 5 dennes under N:o i3g afgifne samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, om rättighet för Åboer, ä de till Upsala Academie donerade, äfvensom på Preste-, Klockare-, Annexoch MensalHemman , att lösa dem till skatte , m. m. Företogs till pröfning
Vid arrendatorn Ekendahls död den 27 Oktober 1835 befanns emedlertid dels att den nya borgen, som för Stats-Utskottets Utlåtande M 225. 11 bostället M 1 bordt till den 14 Mars 1828 och för bostället M 2 till samma dag 1833 anskaffas, icke blifvit af Ekendahl i lifstiden ställd, dels att under hans besittningstid någon särskild syn å bostället Jtä 1 icke egt rum, ehuru sådan, enligt kontraktets 10 §, bordt ske år 1833, dels ock att 1831 års ordinarie ränta af begge hemmanen samt både räntan och arrende-afgifterne för de följande åren vore oguldne. När vederbörande kronofogde den 4:de Maj 1836 tillkännagaf, att Ekendahl aflidit och boställena derefter blifvit lemnade utan vård och skötsel, ingick Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med anmälan derom till Kammar-kollegium, enligt hvars föreskrift nämnda hemman först af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för Kronans räkning öfvertogos och derpå, efter auktion, utarrenderades; likväl med mindre inkomst för Kronan, än de af Ekendahl utfästa arrende-belopp; och dennes qvarlåtenskap fanns vara otillräcklig till gäldens betalning. Såsom vållande till den förlust, hvilken Kronan lidit genom åsidosättande af behörig tillsyn öfver ifrågavarande boställs-arrende. blefvo, bland andre, f. d. Lands-kamereraren i länet, Kammarrätts-rådet Svante Lindberg, och f. d. Landshöfdingen derstädes, Stats-rådet m. m. Johan af Wingård, hvilken sednare numera är afliden, inför Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt tilltalade af dess Advokatfiskals-embete.
Med Hr Nordensköld instämmer jag i fråga om onyttan och snart sagdt det abderitiska uti alt tillskapa ett nytt embetsverk med 6000 r:drs anslag, under det man sätter det redan befintliga embetsverket på indraga.stat, enär icke ådagalagdt är att det förra embetsverket gjort sig oförtjent af det förtroende detsamma ägt; och om så varit, hade väl i alla fall fråga endast kunnat uppslå om förändring af personal och icke af sjelfva embetsverket. Det måtte således antingen blifva såsom hittills Convoj-comraissariatet, sam - Den 7 November e. m. mansatt af Svensta och Norrsta medlemmar, som förvalta den gemensamma fonden, eller octså Commerce-collrm, som naturligtvis för sådana mål, som angå Norrige, adjungerar Norrsta ledamöter. Vidare kan jag icke gilla den inskränkning i Konungens rättighet, som StatsUtsk. har gjort genom bestämda summors anslående till Konungens disposition, i stället för den rättighet Konungen ägt att disponera utaf fondens tillgångar under vissa förbehåll. Med de förhållanden, uti hvilka vår utrikes handel för närvar, sig befinner, kan icke på siffran bestämmas hvad som för handelns skyddande erfordras. I händelse af ett krig i Europa är det af yttersta vigt för Svenska handeln att kunna begagna handelsförmånerna under så neutral flagga som möjligt; men dertill erfordras fonder för beredande af i samma mån säkrare convojer, som osäkerheten tilltager, och i detta afseende äga vi exempel af kloka handelsstater, hvilka bereda sig skydd under gemensam flagga. Men för sådant ändamål är det nödvändigt, att lill Konungens disposition ställes en större summa än dessa 4^,000 r:dr, som Utsk. tillstyrkt.
St. lill återuppbyggande af staden Borås anslagna lånunderstöd, blef å nyo föredraget, men begärdes på bordet af Gr. von Rosen, Axel, och Hr Raab, Axel Arvid. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts d. io dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 36, i anledn. af väckt motion, att ki 'onohemman må kunna försäljas och gå till gälds betalning, samt att äldste sonens företrädesrätt framför andra syskon till besittning derå måtte afskaffas, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUtskls d. io dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 3y, angrde afskaffande af Borgholms garnisons servismedel samt djeknepenningarna. Begärdes å nyo på hordet af Hr Stuart, Carl Gust., och Hr von Troil, Emil. Företogs till pröfning LagUtskrs d. io dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o i4 öfver Prosten L. G. Mittags förslag, att, när frånskiljda makar vilja ånyo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte föregå. Ilr Dalman, Willi. Fredr.: Jag tager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet på den princip, som ligger till grund för LagUtskrs ifrågavar. betänk., den nemi. att för åtskiljda makar försvåra en återförening. För min del kan jag icke gilla denna princip, och anser inga andra hinder böra läggas för en sådan återförening än dem, som äro nödvändiga för bibehållande af nödig ordning, hvartill nu gällande stadganden, efter min tanka, äro tillräckliga, utan att någon ny föreskrift om lysning och vigsel erfordras. Jag anhåller således om återremiss af betänk., eller skulle helst önska afslag derå, i läll sådant anses, då frågan nu första i8i Den i5 April c. m. gången är före, kunna äga rum; men i händelse af återremiss skall jag vid ett annat tillfälle vidare utveckla min åsigt i ämnet. Frih. Boye, Ludv.:
Hennes från början, trots all vänlighet, en smula reserverade sätt hade så småningom undergått en påtaglig förändring. Alltifrån den stund han nämde sitt namn, märkte han, hur hon sjelfmant kom honom närmare och närmare. »Ja, jag har bott här i många, många år», svarade hon, »och det är nu mycket länge sedan jag talade mitt modersmål. Jag var ett barn när jag kom till Frankrike.» Hon hade varit i Hâvre för att följa några vänner, som inskeppat sig der till resan öfver oceanen. »Jag kunde ha farit med» — hennes röst fick en lätt melankolisk klang, när hon sade det — »ja, det hade kanske varit bäst för mig, om jag farit med. Men när man lefvat länge i Paris, har man så svårt att skiljas från den staden.» De talade om det fjerran landet i vester, dit hvarje år tusentals menniskor drogo från det tyska fosterlandet. Hvad under att de sökte sin lycka i fjerran, då alla lefnadsmöjligheter tycktes vilja vissna der hemma under den mäktiga reaktionens allt förkväfvande tryck. I denna punkt funno de hvarandra. Han föll in och blef vältalig. Han märkte, att denna unga flicka var besjälad af samma brinnande frihetslängtan, som han sjelf. Hvarje hennes ord bar vittne derom. Allt hvad hon sade tycktes honom så egendomligt och så själfullt; det var så varmt och så kändt, men föreföll på samma gång så genomtänkt och klart. Han satt och såg på detta tjugoåriga ansigte, som hade den första ungdomens hela friskhet; och han kände sitt hjerta svälla. Detta unga ansigte och detta mogna förstånd bildade tillsammans ett väsen, hvars like han aldrig förr tyckte sig ha sett. Det hade blifvit sent och aftonen var kylig. Han svepte med en smekande rörelse sin pläd kring hennes små fötter, som ännu behöllo sin plats på den motsatta soffkanten. Det blef skumt; och det var som om hon blifvit blekare dervid. Men ur skymningen blickade hennes ögon emot honom med ett varmt uttryck, och hon lyssnade andlöst till hans ord. Han blef vek; han blef varm; han berättade henne om sitt lif. Han var en diktare från Böhmens land.
M. beroende åtgärder, i följd hvaraf olikheten i tolagen städerna emellan må kunna i möjligaste måtto rättas eller upphöra, hvilket lätteligen kan ske genom en föregående jemnkning af inqvarteringsbesväret och, om det skulle behöfvas, genom införande i en *-eller annan stad af en jemnkningsoch fy 11 nåd s to la g, hvilken i egenskap af bevillning må till statsverket inflyta, så länge den förstaden icke erfordras, jtyg likvist icke kan tillstyrka, att några förberedande eller definitiva åtgärder vidtagas till borttagande af tolagen, förrän ordentligen utrönt blifvit och i laglig väg stadgadt, i hvad mån det tillhör Statsverket, och stapelstädernas invånare eller borgerskap eller de i handel eller sjöfart trafikerande att framgent bekosta de utgifter, hvartill tolagen nu användes; och då jag förutser, att, i följd af en sådan reglering, de utgifter, som komma att påläggas stapelstädernas borgerskap och invånare, tillagda till dem, de nu få vidkännas, blifva så tryckande, att deras uttagande i direct beskattningsväg blefve obillig och kanske i flera fall omöjlig, anser jag äfven, att en dylik åtgärd icke må kunna vidtagas, innan städernas invånare, såsom en ersättning för tolagens försvinnande, blifvit i vederbörlig ordning berättigade att, till betäckande af sina allmänna municipala utgifter, med K. M:s bifall få pålägga sig sjelfva consumtionsafgifter, obehindrade i valet af det uppbördssätt, de för andamålet finna lämpligast. Slutligen och då frågan vidrör ett önskningsmål, anser jag, att Hr Gr. Cronhjelms motion bör remitteras till Oeconomi Utsk. Transsumt. Bil. L i t. A.