Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uplysningsvis må nämnas att närvar, priset på denna artikel i England är 27 å 29 £t per Den 30 December e. ni. 323 ton, om sex skeppund viktualivigt, motsvarande efter det sednare priset ej fullt 7 sk. b:co per skålp. Rättigheten att tullfritt intaga denna vara, skulle måhända till en ej obetydlig del, och till besparing för landet, kunna förminska införseln af den dyrare talgen. Skulle likväl R. St. anse denna tullfria införsel ej böra beviljas, så föreslår jag alt åtminstone såsom ett alternativ, palmolja må i tullafgift ställas lika med hampolja. Ang:de artikeln papper vågar jag föreslå den förändring, att tullen på tryckpapper må nedsättas från dess närvar, belopp lill 1 sk. b:co per skålp. Dä det till papper använda rå-ämnet lump är billigare i priset här, än i de flesta andra länder; då pappersfabrikerna här numera nått den fulländning, att de icke behöfva frukta täflan, vore den än alldeles fri, med utländska pappersfabriken då det alltid blir en stor beqvämlighet för boktryckare att beställa sitt papper på närmare håll, der dimensioner äro lättare att bestämma och förändra, och då således fråga om tryckpappers reqvirerande utifrån, icke lärer upstå annat än vid sådana tillfällen när, såsom under de tvenne sista åren varit fallet, verklig brist inom landet, eller svårighet att få beställningar fullgjorda förekommer, men den närvar, höga tullen vid sådana tillfällen blir serdeles betungande, hvad s. k, ordinärt eller sämre tryckpapper beträffar: så vågar jag tro, att denna nedsättning skall finnas sä mycket mera billig, som utomlands tryckta bäcker få tullfritt införas. Med artikeln ull är samma förhållande som med lin, att den utgör rå-ämne för en af våra första nödvändighets-varor. Då denna artikel emedlertid i allt fall lärer blifva föremål för alfvarliga öfverläggningar, anser jag mig blott för konseqvensens skull, och reservationsvis böra nämna densamma, för alt hålla talan derom öppen. I afseende på artiklarna garn, åberopas vördsamt de åsigler som af mig förfäktades vid sistförflutna riksdag.
3:o. att småningom och i den mån intresset föranledde en eller flere förenade kommuner att för saken göra någon uppoffring, Staten borde genom understöd befrämja uppkomsten af högre folkskolor med den lyftning, att der förekommande läroämnens ökade antal och djupare behandling erfordrade lärare med akademisk bildning, för hvilka måste beredas framtidsutsigt genom tillerkänd befordringsrätt inom kyrkan eller allmänna läroverken. Utskottet finner förestående yrkanden i hufvudsaken hafva de mest giltiga skäl för sig. Mer och mer allmänt börjar man inse, att en grundligt och med hänsigt till framtidens kraf organiserad folkskola utgör ett gifvet tidens behof, på hvars klara uppfattning, varma behjertande och fullständiga uppfyllande samhällets både andliga och lekamliga väl ända in i den atlägsnaste framtid i hög grad beror. På samma gång spörjes dock klagan att folkskolan i sitt nuvarande skick är långt ifrån att motsvara sitt ändamål. Mången varm fosterlandsvän, som bebjertar folkskolans vigt och som tänkt sig in i denna fråga samt undersökt hithörande förhållanden, befarar, på goda skäl, att folkskolan, om den i sin nu varande riktning ensidigt fortgår, lätteligen kan mer skada än gagna, i den mån föräldrar och andra, som i hemmen böra undervisa och uppfostra barnen, anse denna sin dyra pligt öfverflyttad på folkskolan. 1 Sverige äro missförhållanderna i detta hänseende ännu lyckligtvis ringa, jemförelsevis med hvad i en del andra länder yppats, der, oaktadt högst betydliga uppoffringar för folkskolorna blifvit gjorda, dessa, såsom bekant är, frambragt re - Sammansatta Stals-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet. Jtä 19. 21 sultater, som, långt ifrån att locka till efterföljd, böra innefatta allvarlig varning. Ty jemte en hos folket tilltagande liknöjdhet för barn-undervisningen, såväl i hemmen som i skolan, har efter en mångårig skolgång, hvarunder all annan arbetsöfning försummats, behållningen för barnen befunnits ganska ringa samt för deras moraliska bildning och framtidskall föga fruktbärande.
M. aflåta en skrifvelse, skola hafva noga öfvervägt och pröfvat ärendet, på det den ena statsmakten, då den talar till den andra, må iakttaga den höfviskhet, de ömsesidigt ega att af hvarandra fordra. Jag tror icke heller att B. St:r äro i tillfälle att rätt bedöma omfånget af dessa satser förr än R. St:r se dem formulerade i en lag. Jag har aldrig hört att det i en lagstiftande församling så tillgår, att man antager satser i flock, och ber den andra statsmakten, med ledning deraf, utarbeta ett förslag, till hvilket representationen då obetingadt skänker sitt bifall. Genom antagande af mitt förslag komme icke någon synnerlig tidsutdrägt att förorsakas. Jag erinrar i detta hänseende om huru det vid förra riksdagen tillgick med kommunal-för fattningarne. Då jag ville att man skulle taga frågan i öfvervägande, hädades, förtrampades jag; så brådt hade man att gifva dessa författningar sitt bifall, och likväl har deras verksamhet icke förr än detta år inträdt. Om således den förev:de frågan företoges till slutligt afgörande först vid nästa riksdag, uppstode derigenom en tidsförlust af endast 6 å 7 månader, alldenstund det är uppenbart att, äfven om R. St:r nu godkänna satserna, Kommers-Golbm och öfriga vederbörande samt måhända äfven städernas borgerskap komma att höras öfver lagförslaget, hvaraf följer att det förslag, som kommer att härröra af R. St:rs beslut, icke kommer alt träda i verksamhet förr än tiden för nästa riksmöte är inne. Att för öfrigt ganska mycken tid erfordras för utarbetande af lagförslag, är en känd och gifven sak. Vid sådant förhållande hade jag trott att den tidsförlust, man här velat tillmäta så stort afseende, i sjelfva verket skulle blifva ringa, och att K. M. skulle anse lämpligt att, såsom det händt med afseende å t. ex. grufvestadgan, höra R. St:r, emedan regeringen icke önskar att ensam åtaga sig hela ansvaret, utan vill dela det med representationen.
Hvad Eufemios med tillhjelp af de insigter, han förvärfvade i denna egna art af spådomskonst, egentligen ville aflocka framtidens sfinx, det visste Clemens icke, ej heller funderade han något deröfver. Utan att väcka Eufemios, satte han sig att kopiera, till dess sömnen slutligen öfverväldigade honom och han gick till hvila. Eufemios fann i sjelfva verket större nöje i punkteringskonsten än i afskrifningen af böcker. Han hade tillbragt sin afton på ett ganska behagligt sätt och ingalunda blifvit otålig öfver Clemens’ dröjsmål. Följande morgon, då de vaknade och helsade hvarandra, frågade Eufemios ej heller efter orsaken till detsamma. Clemens slapp att redogöra för den föregående aftonen. Eufemios steg upp, klädde sig i sin arbetsdrägt och gick till arbetet på Afrodites tempel, ty i dag var ordningen hos honom att deltaga i detsamma. Clemens tillbragte en stor del af dagen ensam i Eufemios’ lilla kammare. Eusebias bild stod i lifliga drag för den unge föreläsarens ögon. Hans inbillningskraft sysslade oupphörligt med densamma och han genomgick i tankarne gång efter annan hela det uppträde, som förefallit mellan henne och honom. Hvad hon var vacker både i utbrottet af sin vrede och sina tårar! Hvad hennes barm häfde sig, då hon lade Clemens hand på sitt hjerta! Och det var han, som förödmjukat hennes hårda sinnelag och kommit henne att besinna sig! Han erinrade sig vidare hvad hon sagt, att hon var olycklig genom hemliga sorger, som nedtyngde henne, emedan hon icke delade dem med någon förtrogen. Han beklagade den stackars qvinnan och föresatte sig att för henne blifva den vän, som hon behöfde för sin lycka. Skulle han redan i afton kunna förnya sitt besök och smyga till det hemliga mötet? Han tänkte sig den lilla bakporten, som om nätterna skulle stå öppen för hans räkning, den tysta gården, han hade att öfverskrida, den mörka korridoren och den lilla guldskimrande budoaren med sin sköna, ångerfulla egarinna. Om blott ett tillfälle yppade sig, så skulle han icke försumma att skynda dit. Hans broderplikt mot syster Eusebia kräfde ju detta.
Bennet på detta arbete nedlagt, derjemte uttala den åsigt, att, då kändt är, att deli inre inredningen af Riddarhuset blifvit fullbordad, men att detta icke är händelsen, hvad de yttre anordningarne beträffar, lämpligast vore, att, efter alla dessa arbetens afslutande, samtidigt taga dessa frågor i öfvervägande, på det li. o. Ad. måtte komma i tillfälle, att, i stället för nu föreslagna tilldelande af en lifstidspension, möjligen kunna, på det för alla rättvisaste och mest samvetsgranna sätt, gifva vedermäle af sin erkänsla. I enlighet med denna min åsyftan hemställer jag fortfarande em återremiss af Utlrt. Frih. Leijonhufvud, Sten-, Det var i följd af Riddarbo Direkt:s Berättelse, som denna fråga först utgjorde föremål för Riddarh.Utsk:ts öfverläggning. Uti nämnde Berättelse fanns för Kiddarh.Utsk:t redan en, så att säga, påstötning, att det skulle vara lämpligt att föreslå någon ersättning för Frih. Bennet. Utskrt ansåg fördenskull skäligt, att i dess till Ståndet rörande ifrågavale Berättelse afgifna Memorial intaga ett slags godkännande och gillande af Frih. Bennets åtgärder. Då Utsk;t så handlat, har Utskrt ansett sig förfara på sätt vederbort. När nu denna fråga förekom hos R. o. Åd. och blef återremitterad, begärde ledamöter af Ståndet, att Utsk:t skulle inkomma med Uthde rörande den ersättning, man skulle kunna gifva Frih. Bennet för hans utmärkta förtjenster. Med kännedom derom, att Frih. Bennet redan tillförene erhållit medalj, förutsatte Utsk:t, att K. o. Ad., med återremitterandet af punkten, afsett att lemna Frih. Bennet ett mera varaktigt uttryck af sin erkänsla; och, vid sådant förhållande, kunde Utskrt icke finna något lämpligare än en lifstidsränta. Sedan öfverläggningen ansetts afslntad samt H.
Summa iidr 1,047: 16. — hvaremot förenämde anslag af besparingarna, å tillsammans 614 Iidr, skulle upphöra; 2:o att af de 4 tjenstemän, för hvilka, enligt Öfver-ståthållare-ernbetets anmälan, minskn ng i inkomster inträffat, derigenom alt det förräntande af depositionsmedel, som uti Kongl, brefvet den 10 Juli 1816 medgifvits, för att med räntan förbättra samma tjenstemäns lönevilkor, sedermera, enligt Kongl, brefvet den 4 April 1840, upphört, de 2:ne, sorn från nämnde tid ännu i tjensterne qvarstå, må personelt å allmänna indragnings-staten uppföras till ersät ning för den tid, de sysslorna fortfarande innehafva, nernl.: <?) kamereraren med det af Öfver-ståthållare-embetet i sådant afseende tillstyrkta belopp och 200: b') förste notarien, med ett belopp, svarande mot skillnaden mellan hans nuvarande lön (218: 6. 5.) och den af Öfverståthållare-embetet föreslagna (400:) eller 181: 41. 7. Tillsammans 381: 41. 7. Beträffande frågan om ökadt anslag för poliskammaren, ansåg Statsrådet den af öfver-ståthållare-embetet i dess sednare skrifvelse föreslagna reglering, så väl i afseende å personal, som lönebelopp, utgöra ett oundgängligt vilkor för en af behofvet högt påkallad förbättring af polisväsendet i Stockholm 21 hvadan, och på de af Öfver-ståthållare-embetet anförda skäl för statsverkets deltagande i de utgifter, som af denna reglering blefvo en följd, Statsrådet, under förutsättning, att stadens årliga anslag för polisen komme att ökas tiil 25,000 Rdr, i underdånighet hemställde, att framställning till Rikets
Skulle alltså Bankens anspråk på sina Gäldenärer bestämmas utan andra hänseenden, endast efter de vilkor, soln af Rikets Ständer voro utstakade och gällde vid Lånens meddelande, sä borde ifrågavarande Lån visser)i - 6 Banco Utskottets Bet Mande N:o 36, gen återfordras; men å ena sidan skulle en sådan åtgärd, sträckt till samtlige mot pant af hus i .Rikets Städer, utom Stockholm, utgifne Banco-Lån, sannolikt för Banken vålla långt betydligare förluster på det hela, än de tillfälliga och partiela, som möjligen kunde befaras, i händelse Allmänna Brandstods. Bolaget, vid en inträffande betydligare brand, saknade full tillgång att utgifva skadeersättningen, och Låntagarne icke eller förmådde i annan väg godtgöra Bankens fordran; å andra sidan synes det Utskottet att, utaf den förlägenhet och kännbara kostnad, sorn Innehafvare af Brandforsäkrade och belänla Stads-Egendomar, utan eget förvållande, genom den ofvannämnde StadsFondens upplösning iråkat, billigt vis bör påkallas all den lindring,-sorn, utan synbar våda och osäkerhet, kan å Bankens sida medgifyas. Och har Bartfco-Utskottet, i betraktande häraf, funnit sig böra hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka: Att redan erhållne Banco-Lån, mot pant af hus och byggnader i Rikets Städer utom Stockholm, tillåtas alt fortfarande få qvarstå, efter de uti 1823 års Banco-Reglementes 4 Art. 4 Afd. 19 §. 4 Moment stadgade grunder, sedan styrkt blifvit, att de äro ull Banco-Utskottets Betänkande. N:o 36. 7 det nya Allmänna Brandstods Bolaget försäkrade till erforderligt' belopp af minst 3 gånger den Summa, som utaf Intecknade Skulden återstår; Skolande, i annat fall, genast så mycket å Banco-Lånet afbetalas, att detsamma varder nedsatt till Jaf Pantens foxsäkringsvärde. Sådant under förbehåll i öfrigt: a. Att den Inträdes-afgift, som, enligt 3 Cap. 42 §•
Rikets Ständer fästat uppmärksamhet dervid, att i iordelningen af läroämnen och lektioner emellan lärarne en så betydlig ojemnhet eger rum, att några lärare synas vara, i jemförelse med andra, särdeles betungade, såsom exempel hvarå må anlöras att med Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o i&l. 71 en af professorsljenslerna vid Institutet är förenad undervisningsskyldighet i malhematik, mekanik, maskinlära och maskinritning, således förutom del sistnämnda, ej mindre än Irenne af de vid eif tekniskt läroverk obestridligen vigtigaste och i stadgarne jemväl främst om förmälda ämnen, äfvensom att innehafvaren af denna befallning rinder näst lid na hösttermin, enligt lektionsschemat, haft mer än dubbelt sä stort antal lektionstimmar, som hvar och en af Professorerna uti fysik och mekanisk teknologi. Rikets Ständer kunna icke bedöma i hvad mån sådant för undervisningens ordnande varit nödvändigt, och huruvida orsaken dertill är att söka uti otillräckligheten af lärarekrafter vid Institutet; men någon jemkning i afseende på läroämnenas fördelning har emellertid synts vara af behofvet påkallad; och hafva, äfven af delta skäl, Rikets Ständer ansett sig för närvarande icke böra medgifva ifrågavarande löners uppförande på ordinarie stat. Med afseende å de betänkligheter, som i ofvannämnde hänseenden emot defini tivt fastställande af Teknologiska institutets aflöningsstat, förekommit, lå Rikets Ständer jemte tillkännagivande, att Institutets anslag blifvit endast provisoriskt upp förd t för nästa stalsregierings-period, i underdånighet anhålla, att E. K. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, på hvad sätt de al Rikets Ständer härutinnan åsyftade förändringar, derest E. K. Majit icke anser hinder derför möta, må lämpligast bringas till verkställighet. 29:o.
Utskottet har under öfvervägande tagit detta ämne, som äfven vid sistlidne Riksdag varit ett föremål för Ekonomiutskottet* granskning; Och enär Utskottet befarar att bestämmandet af sådana gränsor för en laglig verksamhet och arbetsförmåga, som i de anförda Memorialerna föreslås, skulle strida mot grunderna för samhällsfördraget, och förnärma den frihet, som derigenom åt hvarje medborgare är förvarad} finner Utskottet ej skäl att derå tillstyrka bifall; men då missbruk, stridande mot Tjenstehjons Stadgans föreskrifter, alltid skola medföra skadliga följder, i afseende på den allmänna ordningens bibehållande, anser Utskottet en sorgfällig granskning, vid utfärdande af pass till Legodrängar och arbetsfolk, som ifrån Halland och lika beskaffade orter gå utur Länen för att annorstädes söka sig arbete, vara af särdeles vigt; så att ej till sådana personer pass böra utlemnas, utan husbondens uttryckliga tillåtelse, äfvensom att passet, vid lnnehafvarens återkomst till Länet yt Besv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. ordentligen återställes; Och hyser Utskottet den öfvertygelse, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derå lära fästa all den uppmärksamhet, sorn omständigbeterne påkalla; hvilket dock till Riksens Högloft. Ständers eget bedömmande vördsamt öfverlämnäs. Stockholm den 17 Januari 1818. Riksens Höglojl. Ständers Almänna Besvärsoell Ekonomi-Utskotts Betänkande, i anledning af Riksdagsfidlmägtigen för Siende och Tuhundrad Ilärader i Westmanlands Län, Joli. IMagn. JUessings med Jl.eres begäranT ”att Westmanlands Regemente icke ”matte commenderas till arbete vid ”Gotha Canal.” Från Hedervärda BondeStåndet har uti Protocolls utdrag af den 18 sistlidne December blifvit till Utskottet remitteradt ett Memorial af Riksdagsfullmäktige Joh.
Grefve Cronhjelm har redan visat, att ett stadgande, sådant som Herr Hjerta för sin del anser olagligt, redan finnes i 51 §. af RiddarhusOrdningen, utan att anmärkning deremot blifvit gjord , hvarken i Ven ir Juni i f, m. 327 närvarande tid , eller under de perioder , då Konungamakten var större eller mest vidsträckt. Det är ej eller efter mitt begrepp, någon motsägelse deruti , att till en offentelig handling såsom en Adelig ätts introduction fordras Konungens och ett Stånds sammanstämmande beslut. Man borde eljest anse orimligt att, till alla åtgärder, deruti Konung eller Ständer icke å hvar sin sida, äro enväldiga, fordras både Hans och de flesta eller samtelige Ståndens gemensamma bifall. Att till en Adelsmans introduction med Säte och stämma på Riddarhuset fordras Konungens och Adelns samfälta beslut anser jag vara så gifvit i vår* Lagar, att jag icke trodde denna satts behöfva blifva ett öfverläggningsämne. Så vidt jag fattat Friherre Wrangels förslag, har äfven han antagit den såsom ovedersäglig. Den af honom gjorda anmärkning rörer blott frågan, huruvida RiddarhusDirectionen må framgent äga att emellan Riksdagarne meddela introduction. Jag anser så mycket rigtigare, att Directionen icke. får denna rättighet, sorn utöfningen af representationsrätten ej förr än vid inträffande Riksdag kommer i fråga; och det är tids nog, att introduction då sökes och beviljas. Grefv* Spens har upplyst, att någon vidare åtgärd i detta fall, icke behöfves, än att ur RiddarhusDirectionens instruction utesluta den punkt, som nu tillåter Directionen att introducera. Borttages den, så blir förhållandet sådant Friherre Wrangel yrkat. Hvad angar Herr Hjertås yttrande, att,.i 228 O-n 11 Junii j. nr. händelse Adeln ägde vägra introduction, beslutet skulle blifva en parti-sak: Så får jag erindra, att detsamma är händelsen med alla öfriga ämnen, som komma under pröfning till bifall eller afslag, emedan afgörandet alltid måste bero af den rådande meningen antingen hon ledes tf ett parti eller ej.
Borgare Ståndet. b. II 34 34 b V 34 V 34 b. ¥ 34 a. a. */ 34 b. iI 34 a, a. f 35 a. V 35 b. V 35 b. i 34 b. v 34 t. a. V 34 b. ie 34 b. v 34 b. v 34 b.: å. a. a. ä. K 34 1 35 a. t6 35 bV b. V 34 aa. fg 34 Bonde Ståndet. b. v 34 b. V 34 b. ¥ 34 b. V 34 a. a, %° 34 b. f? 34 f 35 b. v 35 b. V 35 b. ¥ 34 b. V 34 å 34 R. Råneå Socken t om dess återläggande under Luleå Sjö-Tulls-Kammarcs district Ransakning: tiden, inom hvilken sådan bör företagas öfver häktad person ,>,>>> Svar på åf er remiss , , , , , , om stället, hvarest de derunder varande häktade personer böra förvaras , Realisationen: i fråga om beredandet af dess verkställighet, , J , , 5 > > > > > > > > , , » J 1 J ) J » > Realisation; se Silfverutvexlingen; Utmyntningsgruhderne. om prcgling af en skådepenning till minne af den nu verkställde , , , > Recognitions-skogarj till Bruken anslagne: om förändring i de derom gällande stadganden , , , , , Recognitionsoch Kronoskogar; rörande frågor derom Recrutoch Remon t-mötcn; se Inqvartering. Recruterings-penningarne vid Artilleriet 5 se Hufvud-Titel, Tredje, Nio 81, pag i3. Recruter vid Indelta Regementena.* angående approbation deraf, samt om beskaffenheten af boningshusen vid Rotetorpcn Redskap; se Bränvings-bränning. Redogörelser; se Riksbokslutet; Anslag för en gång. Re gerings-Formen: §. 19: Kongl.
Utskottet, sorn ansett den af Herr Stats-Rådet Almqvist uttalade mening vara välgrundad, har uti den omständigheten, att tre af Stats-Rådets ofvannämude ledamöter vid ett annat tillfälle afgifvit tillstyrkande, motsatt den mening, hvilken de uti detta mål biträdt, — funnit en ökad anledning att å detta ärendes behandling lästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Enligt hvad protokollet öfver Einans-ärenden den 10 Januari 1857 utvisar, hade nemligen Kongl.
St. äga alt ställa sina Revisorer lill ansvar, derest de underlåtit alt lill punkt och pricka fullgöra hvad inslructionen dem ålägger; så bar Ulsk., förmodligen just för all undvika att sälta Revisorerne i en sådan belägenhet, gjort den hemställan, att R. St. ville frikalla dem från den dem åliggande skyldighet att granska kyrkoräkeuskapernc i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län samt inom Rikets öfrige landskaper. Den instruclion för R. St:s Revisorer, hvilken jag, till följd af det boga förtroende, jag vid förlidne riksdag agde, har undertecknat, innehåller visserligen hvad Hr von Hartmansdorff uppläst; men då del är R. St., som utfärdat densamma, så äga väl samma Ständer äfven rättighet att från denna instruclion göra undantag, hvilket torde vara så mycket mera af behofvet påkalladt, då ordalydelsen i densamma så tydes, som den bär blifvit tydd. Meningen af denna 1 punkt i inslructionen kail nemi. icke vara någon annan än den, att Revisorerne skola granska förvaltningen af de medel, som R. St. hafva om händer, men icke alt de skola ingå uti de minsta detaljer, för att se livart hvarerida tunna kronotionde tagit vägen. Dä i min tanka icke tiden inedgifver en ordentlig granskning af kyrkornas räkenskaper och jag icke anser riktigt alt, på säll en värd talare, sorn för öfrigt påyrkar den aldra största noggraubet yttrat, man skulle kunna absolvera desse räkenskaper bell hastigt; så anser jag det vara stort skäl att bifalla StatsUtsk:s hemställan i denna väg. Hr von Hartmansdorff: Den omständighet, alt jag bestridde Revisorcrnes rätt att sträcka deras granskning längre, än Statens medel sträcka sig, den medförer icke såsom conseqvens, att R. St:s Revisorer skola undandraga sig att fullgöra den granskning, som åligger dem att göra. Det är klart, alt om man vill drifva granskningen till det yttersta, så kommer man in pä alla de småsaker, som Frih. Palmstjerna omtalat; och vill man förfara på samma sätt med R.
I afseende å denna fyranläggning hade år 1858 förberedande undersökningar å stället blifvit gjorda, dervid byggnadsplatsens otillgänglighet och svårigheten att dit upphemta nödiga malerialier funnits göra anläggningen nära outförbar eller åtminstone komma alt så betydligt fördyra densamma, att det af Rikets Ständer dertill beviljade extra anslag, 40,000 R:dr R:mt, kunde förutses icke blifva för ändamålet tillräckligt. Sedermera hade uti en af åtskillige handlande, skeppsredare och skeppare i Hernösand ingifven underdånig skrift jemväl förmälts hurusom, i anseende till Hernöklubbs betydliga höjd öfver hafvet, moln och dimmor icke sällan lägrade sig omkring detta berg samt skulle hindra skenet af en der anlagd fyr att pä behörigt afstånd iakttagas, vid hvilket förhållande föreslagits, att ifrågavarande nya fyr mätte anbringas på den norr om Hernön belägna Lungöns sydöstra udde, der den komme att icke allenast medföra åsyfladt gagn för sjöfarten på Norrland i allmänhet, utan äfven tjena (ill ledlyr vid inloppet till Hernösand, hvarförutom, genom denna förändring af byggnadsplats, anläggningskostnaden skulle blifva jemförelsevis mycket billigare; och hade Förvaltningen af Sjöärendena, som öfver det sålunda framställda förslaget blifvit hörd, detsamma uti afgifvel underdånigt utlåtande förordat. Och då E. K. Maj:t funnit de skäl, hvilka sålunda blifvit lör den ifrågavarande fyrens anläggande å Lungön i stället för Hernöklubb anförda, vara välgrundade, samt alt en sådan förändring med berörde fyranläggning följaktligen borde ega rum, men de för densammas utförande påräkneliga medel, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18 December 1857, blifvit uttryckligen anvisade till en fyrs uppförande på Hernöklubb, har E. K. Maj:t nu i nåder äskat Rikets Ständers medgifvande att dessa medel måtte till fyranläggningens utförande på nu ifrågaställa plats få användas.