Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fruktar icke ett uppskof, derför att jag anser frågans lösning af en så brådskande nödvändighet eller derför att jag fruktar de förändringar, som Regeringen möjligen kan göra i sitt förslag, men jag fruktar det derför att detta förslag, framlagdt ånyo med eller utan några förändringar, kan åter afslås, och att då föres sannolikt striden åter ut på alla de individuella meningarnes vexlande område med den följd, att år af strid om författningens form, till skada för vår utveckling, förbigå, och att vi, sedan den enighet, som nu på den sida, som mest ifrat för reformen, samlat sig omkring detta förslag, väl är förstörd, slutligen stanna vid ett resultat, som saknar de betryggande garantier, som detta förslag innehåller. Man har mycket ordat örn ställningen och jag beder att äfven derom få yttra några ord. Först måste jag högeligen beklaga att sådana uttryck som »detta ömkliga och löjliga deputationsväsende», »efterträdaren, sorn kommer väsnandes» m. m. blifvit här fällda. Jag skattar alltför högt min sjelfskrifna rätt att deltaga i landets lagstiftning, för att jag icke skulle vilja gerna medgifva dem som icke ega denna rätt, dem som äro från lagstiftningen alldeles uteslutna, att äfven få uttala sin mening, då det sker utan förnärmande af lagliga former. Dessa menings-yttringar hafva dessutom i denna fråga en alldeles egen betydelse. Med teori, med erfarenhet, med beräkningar kommer man nemi. deruti ganska långt, men det blifver ändå ej tillräckligt. Ofver alla beräkningar, eller snarare såsom grund derför, ligger en uppfattning af menniskorna, som ytterst bestämmer åsigten, här en uppfattning af det förtroende man kan hysa till det Svenska folkets förmåga att gifva ett godt innehåll åt denna erbjudna form. De förklaringar för förslaget, som från så många delar af landet afgifvits, innebära att de som afgifvit dem anse sig kunna hysa ett sådant förtroende till Den 6 December* 319 det Svenska folket, och sådana förklaringar af män, som till en stor del snarare förlora än vinna genom förslagets antagande, som i ordningen och den lugna utvecklingen hafva lika stort intresse som vi, kunna ej sakna sin betydelse.
Stats-Utskottets Memorial N:o 110. 5 Ros Pr este-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:mt R:dr 550: — „ Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente , 8: 25. „ Qho Kanslister „ 5: 50. „ Fyra Vaktmästare „ 2: 50. hvilken aflöning får beräknas för Sekreteraren och två Notarier från och med den 15 samt. för en Notarie och två Kanslister från och med den 20 Oktober och för den öfriga Kansli-personalen från och med den 2 November sistlidet år samt för 2:ne Vaktmästare från och med den l:ste och för 2:ne Vaktmästare från och med den 20:de i sistförflutne Oktober månad. Hos Borgare-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden Knnt R:dr 550: — „ Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ Åtta Kanslister „ 5: 50. „ Sex Vaktmästare „ 2: 50. att beräknas från och med de dagar, då hvar och en af bemälde personal i tjenstgöring inträdde, eller för Sekreteraren från och med den 21:sta samt för Fyra Notarier och Fyra Kanslister från och med den 25 Oktober sistlidet år, för Tre Kanslister från och med den 8:de och för en Kanslist från och med den 10:de påföljande November samt för en Vaktmästare från och med den 15:de och för de öfrige Vaktmästarne från och mod den 25:te i förstnämnde månad. Hos Bonde-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden Ruut R:dr 550: — jemte hyresersättning „ 90: — 040: — „ Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ Fjorton Kanslister „ 5: 50. „ Sex Vaktmästare „ 2: 50.
Hvart han närmast därefter tog vägen, är oss ej bekant, blott att han några år i Paris lefde i oerhörd fattigdom. En gång plågad af olidlig tandvärk, men utan medel att bekosta tandutdragning, skall han hafva vändt sig till förste, bäste tandläkare och anhållit, att denne gratis, blott af hänsyn till en man, som kämpat för friheten, skulle uttaga hans värkande tand. Tandläkaren frågade honom då, hvar han kämpat för friheten, och han upplyste, att han stridt i Grekland, och nu senast i Polen. Händelsen vållade, att tandläkaren, Myhrberg ovetande, var polack, och man kan lätt tänka sig följderna. Om Myhrbergs Öden efter återkomsten till Sverige upplyser K. föga. De äro ock af jämförelsevis mindre intresse, hufvudsakligen historien om ett i djupt armod och försakelser tillbragt lif. Om hans förhållande till konung Karl Johan personligen har berättats oss, att han haft audiens hos denne och omtalat åtminstone en del af sina öden. Konungen,- själf en gammal tapper kämpe, skall då hafva omfamnat honom och sagt: » Jag ville göra allt för er, men jag törs251 ett lif i strid för folkens frihet. icke för ryske kejsaren. » Emellertid erhöll han, icke guvernörsbefattningen, men väl anställning som guvernörens närmaste man på S: t Barthélemy. Denna plats blef honom dock föga angenäm, särskildt som han råkade i. obejiagliga förhållanden till sin förman, guvernören, hvars offentiiga och enskilda lif han med rätt eller orätt ej ansåg sig kunna skänka obetingad aktning, hvarförutom denne äfven i tjänsten skall hafva bemött den gamle frihetskämpen på ett kanske något pedantiskt sätt, som för denne, hvilken bytt kulor och hugg med ryssar och turkar, föreföll stötande. Huru med allt detta än må förhålla sig, han återvände efter några år till Europa och kort därefter till Sverige. Hans ekonomiska ställning synes efter ett litet arf, han erhållit, blifvit något bättre. Om dessa hans sista år ger emellertid hr K. fullständigare upplysningar än vi kunna ♦i * *
S, D. Föredrogos och biföllos Bancobch Lag-Utskottens Betankanden : N:o 69 , angående upphörande af Bankens rättighet, att nied egna käromål draga sina Vederparter från deras lagliga Domstol ; och N:o 70 , angående förändring i de hit-' tills gällande Författningar , om föryttrande af Bankens iastighetspanter genom Bancoauction. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 48 , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betan - 76 P rot. Utdrag den 19 Augusti »829. lande, N:o i4 , öfver Kongl. Maj:ts Nådig» Proposition , att Kongl. Förordningen den 19 December 1827, rörande grunderna och vilkoren för Hemmansklyfning och Jordafsöndring, ina gälla äfven i afseende på Sätteri-, Rå- oell Rörssamt Frälsehemman tn. m. , fann Bonde - Ståndet för godt alt gilla samma Utlåtande, med det dervid förenade förklarande, att äfven i anseende till Säteri-, Rå- oell Rörs samt Frälsehemman böra blifva gällande de af Bonde-Ståndet beslutna förändringar i förstnämnde Kongl. Förordning. S. D. Expeditions-Utskottets förslag, N:o 121, till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, med öfverlemnande af ett förslag till ändring af 10 Cap. 21 §.
Ibland stod han stilla ett ögonblick stödjande sig mot en möbel, så jagades han åter af de dystra tankarne och begynte om igen sin vandring fram och tillbaka i det lilla rummet. Slutligen stannade han framför Sigrid och började åter tala. — Och hvad är nu din mening, Sigrid, — frå- gade han häftigt — hvad ämnar du göra? — Jag ämnar lösa dig från dina löften till mig, på det * du må bli i tillfälle att göra hvad din plikt bjuder. Hon förde sin högra hand mot förlofningsringen på den vänstra, liksom för att aftaga den. Men Isidor grep med kraft om båda hennes handleder och hindrade henne därifrån. — Sigrid, — utropade han nästan vildt — hur långt ämnar du drifva din grymma lek? Det kan ju icke vara ditt allvar, säg, min egen älskling! Nej, nej; du vill ju blott prof va mig; säg, icke sant, du vill ju prof va hur stark min kärlek är? — Jag vill pröfva om du är värd den kärlek jag skänkt dig. — O, ja, Sigrid, tala om din kärlek! Ser du, jag kan nästan komma att tvifla på den i dag, då jag möter dina kalla blickar. O, min egen Sigrid, kyss mig och säg än en gång, att du älskar mig; jag behöfver det till ersättning för hvad du låtit mig lida. Han öfverhöljde hennes händer med sina heta kyssar. Sigrid sökte förgäfves att frigöra sig. — Jag har icke rättighet att älska dig, — stammade hon — du tillhör en annan. O, Isidor, gör det icke så gränslöst svårt för mig; vi måste ju skiljas åt för att gå pliktens väg. — Sigrid, Sigrid, af barmhertighet, tala icke så. Jag kan icke lefva lifvet utan dig; jag kan icke, jag vill icke. — Jag skall aldrig bli din hustru, Isidor, aldrig, hör du hvad jag säger! Jag skulle känna det som ett brott, en vanära. — Ack, vi skulle •J &gt; 01 » s Vi skulle stan digt se henne som en skugga emellan oss. — Och barnet! — Ack, Isidor, tänk på ditt lilla barn, din egen lilla Signe. Du skall bli älskad, du, i ditt nya lii ', älskad af hustru och barn!
De härom inom Städerne träffade öfverenskommelser anse Collegierne, enär desamma icke blifvit öfverklagade, höra betraktas till kraft och verkan lika gällande, som vederbörande Autoriteters meddelade beslut; men behofvet af förändring i nuvarande åliggande oeti sätt att utgöra Bätsmanshället finna Collegierna vara ådagalagdt af de skiljaktiga grunder, som blifvit följde för uppfyllandet af denna skyldighet och vid jemförelse af den Bevillning, sorn i en Stad eger rum på borgerlig rörelse eller på jord, med den Bevillning, som i en annan Stad är fastställd, deraf allt sig visar, i4 Statssamt Oec.-Utsk. Uti. N:o uo. ''huru ojemt denna borgerliga tunga för narva”tande dr . fördelad Städene emellan.“ Tabell N:o 2, upptagande de Städer, der Båtsmanshållskyidigheten hittills blifvit bestridd endast af jorden och utvisande tillika, huru samma borgerliga tunga bör, i förhållande till Bevillningen, utgöras-, om den fördelas emellan borgerlig näring, hus och tomter samt jorden. Tabell N:o 3, meddelande enahanda uppgift i afseende a de Städer, der Båtsmanshållet hittills endast betungat borgerlig näring. Tabell N.-o 3, af Commerce-Collegium upprättad, utvisande Städernes folkmängd år 1825, antal Handlande, Fabrikanter och Handtverkare i hvarje Stad, år 1.8 sfi, lästetalet af Stapel-Städernas Fartyg samma år samt Tulluppbörden derstädes, jemte beloppet af erlagd Bevillning för hus och tåomter samt borgerlig rörelse i medeltal för ren *824, 1835 och 1826. Tabell N;o 3, innehållande förslag å det antal Båtsmänsom, på grund af Bevillningen för borgerlig näring, hus och tomter, hvarje Stad anses böra underhålla.
Boktryck eller Stilar, Y. io. Bolus, röd, 5. i. r, i. — 5 ~ Bolus. — Armenisk, Bombasin, se väfnad af ylle. Bomull. — —• Credit-upplag fao Bomullslärft ocb Tyger, se väfnad. Borax, Borst, Bouteiller, sc glas. Bresilia, se färgor. Brickor af alla naipn och slag,- L. V. Broderier af Guld och Silfver, Silke, Bomullsoell Linnetråd på Karamaroch Nettelduk, Kläde eller hvad annan sort väfnad. L. V. Bronz, se Metall, . Brundier, Brynstcnar, se Sten. Bränvin, 'rSädes, Potatis och Frukt distilleradt, L. V. — •— odistijleradt, L. Y, — Rumm, L. V. Credit-upplag i5o kannor — Spiritus Vini, eller så kallad Sprit, sorn öfverstiger 9 grader, L. Y. Bröd, alla slag, L, V. Billdall, se Segelduk. Böcker. — på främmande språk tryckta, o - inbundne eller förloradt häftade, Tullfrie — inbundne, V. 10. I. — på Svenska, tryckta, L. V. oo. frie. — inbundna, rent papper, L. V. 5o, i. Bönor, — Cacao, 25. — •— Credit-upplag 100 # — Caffe', 20, Credit-upplag 5oo # Bönor, hvita, eller så kallade Turkiska, L. Cacao Caffe' i se BIinor* Calmus, Camelhår, se Hår, Camelhårstyger, j Camelotter, Camphcrt, —> oraffinerad, — raffinerad, Canel, Credit-upplag 100 4£] Canoner, se Jern och Metall, Cantharidcs, se flugor, Cantilhrr, V, Capris, Cardemuramor, Cardoan, se läder. Carotte, te tobak.
Hr Wallen har äfven anfört , att invalidernes föda är klen och knapp, men likväl för soldaterna någorlunda svarande emot den , hvarvid de äro vane , hvaremot officerare och underofficerare lill kosthållningen behandlas alldeles lika med soldaterna, samt ej hedler erhålla bättre beklädnad än desse sednare. Jag tror deremot icke, att födan är klen och knapp för en tarflig och förnöjd man, och om missbruk skulle någon gång inträffa , så är jag öfvertygad, att sådant ej undfaller styrelsens uppmärksamhet, samt genast rattas; äfvensom jag jemväl tror, att styrelsen gunstbenäget considererar officerarnes vana att åtnjuta de särskilda beqvämligheter framför underofficerare och gemenskapen, sorn tillhör deras bättre bildning och lefnadsvanor. Beklädnaden för officerarne är visserligen, i det närmaste, lika med gemenskapen, och måhända för grof för de af dem, sorn behöfva visa sig i allmänna samrnanlefnuden; men jag vågar förhoppas, att styrelsen också derpå fäster sin billiga uppmärksamhet och befrämjar den välgörenhet, som höjer värdet af invalid-inrättningen, om hvars fortfarande bestånd jag ytterligare vördsamt anhåller, och således hemställer ödmjukast till 11. R. o. Ad. det StatsUtskrs betänk, måtte i denna del återremitteras till närmare granskning. H. Ev Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Utsk. grundar sitt tillstyrkande derpå, att, ”sedan fäderneslandet uti ”mer än ^:dels sekel njutit ett lyckligt fredslugn, de fleste å "inrättningen intagne invalider säkerligen icke deltagit uti "något fälttåg.’’ Rullorna utvisa , att af de 82 invaliderna hafva y5 bevistat krig, och att af dessa, 20 blifvit blesserade i krig, der en af dem förvärfvat guldmedaljen, och 17 silfvermedaljen. Utsk. yttrar vidare den förhoppning, "att krig "icke vidare, såsom fordom, skola komma att höra till ord"ningen för dagen.” Denna förhoppning är fullkomligen grundad. Jag går ännu längre. Så som Europa nu ser ut, hör krig anses vara ganska fjerran, men det kan också vara nära.
Enl. min åsigt bör jordafsöndringen utsträckas till ett halft tunnland öfver hela Kiket, och den som genom afsöndring förvärfvat jord, har till densamma lika säker besittningsrätt som vore jorden förvärfvad genom hemmansklyfning, endast med den skillnad, att innehafvaren af afsöndrad jord är befriad från alla andra prestationer utom afgälden till stomhemmanet. Enl. min åsigt, har Utsk. förfarit rätt, och, såsom jag nämnt, är klandret mot 1853 års författn. fullkomligt obefogadt och härleder sig derifrån, att man icke skiljt emellan jordafsöndring och hemmansklyfning. Möjligheten för den fattigare befolkningen att förvärfva sig eget tak öfver hufvudet, är genom 1853 års författn. betryggad endast jordafsöndringen utsträckes till ett halft tunnland. Gr. Sparre: Sedan Ilr von Troil yttrat sig har jag föga att tillägga. Om Frih. Raab från början afhört discussionen, skulle han ur sitt yttrande uteslutit allt hvad han . sagt om lättheten för den fattigare befolkningen att förvärfva sig en jordlapp, emedan jag började mitt första yttrande dermed att jag ville befordra denna lätthet, hvilken Ostadkommes just genom jordafsöndring, men alldeles icke genom hemmansklyfning. Dessa vackra och välljudande satser synas mig icke vara här, i fråga om hemmansklyfning, på sin plats. R. o. Ad. har genom ett föreg:de beslut redan bestämt, att någon förändring i grunden för hemmansklyfning icke skall äga rum. Genom detta beslut, som rörde lista punkten, hvari Utsk. afstyrkt all förändring i fråga om besutenheten vid hemmansklyfning, har 11. o. Ad. uteslutit möjligheten för Utsk.. att, i händelse af en återremiss, göra något för hemmansklyfningen, såvida nemi. Utsk. skall ställa sig R. o. Ad.ns beslut till efterrättelse. Såsom Ur von Troil sagt, har 1853 års författn. i detta afseende icke gjort någon ändring i 1827 års Förordn.
Här i landet tål man knappt något annat skaldesnille, än det lilla, gycklande, småqvicka, som aldrig höjer sig öfver Jollret, Lapprit eller i allmänhet öfver det såkallade ”Lätta”. Men den höga smaken är den, som framförallt bör erkännas – ty den är känslan och förståndet af höga föremåls värde; – och lättheten är ingen hög smak. Den må vara själens alldagsföda; men den höga smaken är den, genom hvilken man stiger i ljus och känsla. Denna smak gör föröfrigt, just emedan den är upphöjd och stor, rättvisa åt allt; äfven åt sin motsats, den lilla smaken; hvars egna slags artiga behag den aldrig misskänner. Den lilla smaken deremot, i följd af sin litenhet, erkänner aldrig mer än sitt slag; den ifrar, den anfäktar sig vid anblicken af hvarje annat. Den vill, att örnen skall vara blomsterflygande och guldbrokig som fjäriln; att kämpen skall äga de leende gracerna; att solen skall förses med fransar, och himlahvalfvet med festoner. Hos ett folk, som tror att litet smånätt fjoll-vett och versmakeri är stort snille, kan, så länge, ingen hög smak finnas. Man dyrkar blindt Rim-mästaren Voltaire; under hvars vingar hopen af alla små Conversations-skalder flyr. Folkvett med Rim, halfvett med Rim, joller med Rim, äfven dumhet med Rim – det är, för dem och deras hop, Poesi; hvadan ock, för dem och denna hop, Poesi, som är utan Rim, – är Prosa. Ömkansvärde! Hvad Rimmet kan i behag vara, det är Rimmet endast så till vida, som det möter oss med Poesi förenadt. Utan Poesi är det blott, hvad en upprepad afmätt knäpp på strängen skulle vara i en Violin-sonat, eller en återkommande capriolett i en dans; alldeles så, som utan Poesi sjelfva Metern är blott ett kallt mode. Föraktar jag då Versi?fication Visst icke!
I skolan hade hon läst om någonting, som kallades » nya världen », och sedan hade far någon gång tagit hem en gammal tidning från rättarns, och där hade hon läst om Amerika, hennes unga drömmars land. Så kunde hon söndag efter söndag sitta på förstubron och läsa om och om igen dessa fattiga rader, tills hon kunde dem utantill, men ännu aldrig hade hon vågat tala därom 1893 med far och mor; de skulle skrattat ut henne, det visste hon. En gång började hon dock till och med att spara ihop till förverkligandet af denna resa, men så frös potatisen bort, innan man hunnit taga upp den, ty det var så mycket ute från herrgården, att torparne måste göra dubbla dagsverken, om de ville stå väl med patron. Lyckligtvis fick han också in sin i källare och visthusbodar, innan frosten kom, men på torpet blef man tvungen att köpa från staden hela den långa vintern, och så ströko Karins slantar den gången. Men på våren började hon på nytt; det blef mycketlingon det året, och Karin plockade, till dess ryggen värkte af trötthet, men hvad gjorde det. Hon plockade och sjöng: » Till Österland vill jag fara », det var ju inte så noga, om det var öster eller väster. Det blef höst och vinter på nytt. En dag, då far varit ute i skogen för att köra hem ved, stjälpte lasset och far kom under. Han skadades svårt och fördes till lasarettet, där han fick ligga flere veckor, sedan var han länge oförmögen till arbete, och åter anlitades Karins sparkassa; det var j u så naturligt, att man hjälptes åt. Nu hade våren åter kommit, men Karin tänkte inte längre på att spara, det skulle nog gå likadant som de andra gångerna, tänkte hon med omedveten bitterhet. Hennes ansikte fick detta slöa, genomtrötta uttryck, som man så ofta kan iakttaga hos denna klass. Somliga kalla det undergifvenhet, andra dumhet och åter igen andra vanan att försaka. Hon såg på Svarten. Han stod där halfsofvande och raggig, typen för en illa född bondhäst, och utan att så mycket som ägna en blick åt en ståtlig vagushäst, hvilken stod på andra sidan gatan och genom otåliga skrapningar oeh gnäggningar tillkännagaf sin lifslust.
Vid detta arendes behandling har man hufvudsakligast att fästa sig vid tvänne saker, eller för sig framställa tvänne frågor: är det nödvändigt att någon förändring sker? och huru skall den ske? Att förändringen är nödvändig, tror jag mig. knappt behöfva demonstrera. Ständerna hafva tvänne gånger erkännt, att det är orimligt att hafva grundränta på qvarnar, hvarförutan äfven K. M:t, i sin till Ständerna aflåtna Nåd. Skrifvelse, antyder det önskvärda i denna förändring, hvarigenom större jemnhet och rättvisa i beskattning skulle .vinnas. K. M:t säger nemi.: »K. M:t, som, med anledn. af R. St:rs äfven gjorda framställning i underd. skrifvelsen d. 19 Juli 1854 och efter nödiga förberedelser, under d. 9 Sept. 1 857 meddelat föreskrift om nedlagda och utrifna mjöloch sågqvarnars befriande från grundräntor mot ersättning till indelningshafvare af sålunda uphörande räntor, har, vid öfvervägande af det tillika väckta förslaget om alla qvarnräutors utbytande mot bevillning, visserligen funnit, lika med K. St.- och KammarKollegium, att, genom dylik förändring i grunderna1 för qvarnoch sågverks beskattning, till likhet med hvad för andra industriela inrättningar i allmänhet eger rum, en större jemnhet och rättvisa i denna beskattning skulle vinnas, äfvensom endast på denna väg kan ernås full frihet att, utan andra inskränkningar, än som beträffande vattenverks byggnad gro i lag bestämda, anlägga qvarnar och sågar till egen och andras tjenst.» Man behöfver dessutom blott erinra sig, alt denna vigtiga näring att förmala säd till mjöl, är f. n. underkastad flera inskränkningar och större tvång än någon annan af mig känd rörelse. T. o. m. bränvinsbränningen utöfvas med mera frihet arn qvarmörelscn. Först har man många svårigheter i fråga um anläggande af qvarnar, sedan kommer de största i fråga om beskattningen. Ar egendomen af säteri-natur, betalas ingen grundränta.
, Ledamöter af icke eger runi, anställes , med. iakttagande af hvad 69 §. om lika rösters förekommande stadgar, ny votei ing med slutna sedlar, till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke antages af den. som näst honom bli/vit af de fleste Eiectorerne kollad, och sä vidare. IntrafFar den händelsen etc. Då val till Konung eller Thronföljaie skall förrättas, egeRiksens Ständer att i deras särskilta Plena, genom allmän omröstning, välja till en Nämnd Ledamöter af Constitutions-TJtskottets betänhanden. 45 Nämnden må ej uteslutas trän utofningen af deras Riksdagsmanna - rätt i Stånden; men träde tillsamman dagen efter den då valet i Stånden förrättadt är, och skiljes ej åt förr, än de flesta rösterne om En person sig förenat Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med slutna sedlar, enligt det voterings sätt, som uti 55 Jf. är före skrifve*. Hvar och en af Nämnden upp gifve ibland deni af Stånden föreslagne, den han anser höra Utköras. Falla dervid rösterna till mer än hälften af de nästandes antal på En Man, vare han behörigen vald. Äro åter lösterne så delade, att en sådan Nämnden må ej uteslutas fi ån utöfningen af deras Riksdagsmanna - rätt i Stånden; men träde tillsamman dagen efter den, då valet i Stånden förrättadt är, och skiljes ej åt förr än de fleste rösterne om en person sig förenat. Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med slutna sedlar. Hvar och en af Nämnden uppgifve, ibland detn af Stånden föreslagna, den han anser böra utköras. Falla dervid rösterne, till mer än hälften af de röstandes antal, på En Man, vare han behöiigen vald.