Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tvifiar icke, att detla ändamål blifvit så framsläldt; men en gång, om delta förslag vinner framgång, få vi se, huruvida denna sänkning af räntan på intecknade lånecapitaler verkligen kan komma alt äga rum, i synnerhet då icke blifvit vederlagdt, att äfven i Frankrike räntan på ouppSägbara fastighetslån är lika stor som bär. Herr Munck af Rosenschöld slutligen har förmodat, alt författningar alldeles icke kunnat hjelpa det onda, som man syftat att undanrödja. Den värde Talaren har likväl slraxt derefter såsom botemedel uppgifvit en ökad afsättning af producterne, som endast kan åstadkommas genom de ekonomiska författningarnes förbättring. Herr Rosenbladj, Bernhard: Den erfarenhet jag äger derom , huru långsamt långa discussioner hinna utskrifvas till Utskotten, bar hös mig väckt en ytterligare fruktan, äfven för denna dagen; men jag måste till - 176 Den i5 December f. m. stå, att denna fruktan funnit sig mer än uppfyld, då man här ordat med den vidlyftighet, att, ifrån smörtullen och till skeppshandeln jag icke kan erinra mig något, hvilket under Riksdagens lopp utgjort föremål för våra ideer, som ej i denna öfverläggning varit omnämndt. Jag vill således icke öka antalet, och i saken ej yttra mig annorlunda, än med begäran, att hvad jag arifÖr icke må remitteras. Jag hemställer, oin icke till tidens vinnande Herr Ribbings yttrande må anses såsom en egen motion, omfattande hela Sveriges Statshushållning, m. m., samt i sådan egenskap öfverlemnas till Ekonomiutskottet, dit alla öfriga anföranden må få göra sällskap, på det att det Utskott, som får den Kongl. Skrifvelsen sig tillsänd, snart må kunna företaga den, samt remissen icke så länge uppehållas. Med Herr Tham instämmer jag deruti, att remissen bör ske tili Statsoch BancoUtskotten. Jag har dertill två anledningar. O O Först och främst, emedan, fastän den Kongl. Skrifveisen antyder, det upplåningen helst må verkställas genom RiksgäldsContoiret, detta likväl icke är bestämdt sagdt.
Men i frågan om Gode Män instämmer jag i Herr Thams mening, att Parterne sjeffve böra få välja dem. En svårighet dervid är, att stundom många skola deltaga i valet; men det nuvarande stadgandet om Gode Mäns atväljade för hela Församlingen tror jag vara oljenligare. Egentligen skall väl Landtmätaren bestämma gruderingen; men han skall inhämta och rätta sig efter Gode Männens omdöme. Härjemte får jag fästa uppmärksamhet på nödvändigheten att bestämma en ersätlningsgrnnd för utflyttning af visse Lägenheter af särskild beskaffenhet vid vatten och vägar, t, ex. Fabriksanläggningar, Garfverier, Brännerier, Krogar och Näringsställen, hvilka innehafvare!! ej gerna vill öfvergifva, men som äro af en ganska olika natur. Om de förra med skäl höra ersättas med afseende å den förflelagtiga local de möjligen äga, synas de sednare icke böra medgifvas annan ersättning, än för hus och byggnader, såsom för moraliteten i alla fall af menlig egenskap. Det är derföre jag utbeder mig Utskottets uppmärksamhet lill fastställandet af förhållanderne i detta fall. \ Den 17 December e. m. 187 Hans Exccllence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Som jag af andre förrättningar varit hindrad alt öfvervara denna discussion från början, har säkerligen mycket deraf undfallit mig; men hvad jag deraf hört, påkallar likväl några anmärkningar. Herr Hjertås erinran, att utbrytning och utflyttning äro olika saker, är rigtig; men det sednare är ofta en följd af det förra. Om Ägorne utbrytas långt från byn, måste Åboen nödvändigt utflytta. Af i8o3 års Ens kiftesFörordning (jag talar ej om den af år 1812) har Skåne rönt de största fördelar. Enligt ilen uppgjordes visserligen en generel plan för hela skifteslaget, men ingen var pligtig till enskiftes tagande, om han det ej sjelf ville. Nu är förhållandet olika. Ägaren lill den minsta hemmansdel har nu rätt att begära skifte, och från den stund han det begärt, skall detsamma öfvergå samtlige delägarne mot deras vilja.
Då en tid af 6 månader snart förflutit sedan nuvarande Riksdag börjades, och då Herr Landtmarskalken samt Herrar Talmän redan, uti skrifvelse till Stats-Utskottet af den 27 nästlidne Februari, framställt sitt förslag i afseende på beloppet af de arfvoden och dagtraktamenten, som borde tillerkännas den hos Riks-Slåndenfoch Utskotten under denna Riksdag anställda Kansli-personal och Vaktbetjening, bar Stats-Utskottet, oaktadt hittills endast en del af statsregleringen hunnit verkställas, ansett sig icke böra längre uppskjuta att efter vanligheten afgifva sitt särskilda yttrande i fråga om nämnde arfvodens och traktamentens bestämmande; och får Utskottet alltså härmedelst underställa detta ärende Rikets Ständers pröfning och afgörande. I öfverensstämmelse med hvad under mångå föregående Riksdagar iakttagits, hafva Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän föreslagit, att ifrågavarande aflöning måtte för Riks-Ståndens och Utskottens Sekreterare få utgå i egenskap af månadtliga arlvoden samt för den öfriga Kansli-personalen och Vaklbetjeningen såsom dagtraktamenten ; varande för hvar och en följande belopp föreslaget, nemligen : för Sekreterarne hos Riks-Stånden, månads-arfvode R:dr R.-ko 366: 32, hvarjemte såsom hyresersältning för Bonde-Ståndets Sekreterare föreslagits 60 R:dr i månaden och godlgörelse för hans resor lill och från Riksdagsorlen enligt Ko,ngl. Brefvet den 22 April 1830. Sekreteraren hos Stats-Utskottet, månads-arfvode , „ 250: — „ Sekreteraren hos samma Utskott för Riksgälds-verket rörande ärenden, likasom flir Sekreterarne hos de öfriga Utskotten, månads-arfvode „ „ 200: — B/h. till B. St.
Detta välbetänkta beslut upphäfves dock, enligt mitt förmenande, genom ofvannämnde tillägg. Följande förfaringssätt är nemligen allt för'enkelt att icke genast vidtagas. Ett fartyg af jern, seglande, men apleradt till skruf, bygges i England, hitsändes och inkommer tullfritt. Såsom frakt medför det en lös ångmachin med panna. Denna inkommer mot 5 proc. lull; den inpassas nu i samma fartyg, och dermed förvandlas detta till en vacker ångbåt, den der, i stället för de stadgade 10 procent införsels-tull, knappast erlagt 2. 4:o. Fisk, sallad eller inlagd, utom Anjovis och Sarde/ler. Härå har Utskottet föreslagit en tull-nedsättning af 50 proc., i den förutsättning, att den fattige härigenom skulle erhålla sill till billigare pris. Ingen ömmar mer än jag för arbetarens väl, men då jag icke fattar, alt en nedsättning af 7 sk. pr turina Norrsk sill, eller sk. lisp., bidrager till lefnadskoslnadens förminskande, elier ens i ringaste män kommer konsumenten till godo, vill jag icke för en dylik drömbild minska Statens inkomster med nära 30,000 R:dr Banko årligen; utan föreslår vördsamt, att tullen på all fisk måtte oförändrad bibehållas. Ett politiskt skäl talar äfven härför. Hvar och en erkänner behofvet af en tull-förening med Norrige. Huru kunna vi smickra oss att någonsin uppnå detta mål, om vi, på sätt Utskottet bär föreslår, i förskott bevilja alla de förmåner, en dylik förening för Norrige skulle medföra, och sålunda vid en blifvande underhandling hafva ingenting att bjuda i utbyte.mot de högre tullar å fabriksvaror, hvilka Norrmännen då, i och för vår industri, mäste underkasta sig. 5:o. Jern. För plåtar, oförtente, af ^ tums tjocklek och derutöfver, bar Utskottet föreslagit en införsels-tull af 3 Kalr 16 sk. Banko, samt för dylika under ^ tum af 4 ll:dr Banko skeppundet.
Således, ehuru jag är af motsatt opinion mot den, som Hr Danckwardts förslag tillkännager, kan jag icke instämma deruti, att Hr Gr. o. Landtm., i följd af begärd bordläggning, skulle vara förhindrad att nu på detta förslag framställa propos. Jag får på sådan grund anhålla om propos. på det förslag, Frih. Boye gjort, modilieradt och rättadt i de ordalag, Hr Danckwardt föreslagit; icke derföre, att jag tillstyrker bifall till denna propos., men derföre, att jag anser det vara motionärens rätt att få denna propos. framställd. Frih. Dea i3 A11 gusti f. m. Frih. Ehrenborgh: Såsom jag uppfattat denna fråga, delar den sig i 2:ne. Frih. Boye har begärt inbjudning till resp. Medstånden i afseende å 2 mom. af irsta punkten i StatsUtsk:s betänk. N:o 80, nemi. ang:de löneförhöjning för K. iYl:s Cancelli. Gr. Posse, med hvilken jag förenat mig, har begärt inbjudning i fråga om 1 morn., nemi. om spol tlernas upphörande och ett anslags sättande i stället, hvilket skulle statsverket återgäldas genom charta sigillala. Hr Danckwardt återigen har föreslagit att i propos. sammanfatta båda dessa förslag, angrde såväl sportlernas upphörande som löneförhöjning. Jag hemställer nu till Hr Gr. o. Landtm., huruvida det möjligen kan låta sig göra att sammanfatta de proposrr, som Frih. Boye och Hr Danckwardt gjort, då Frih. Boyes förslag omfattar endast en och Hr Danckwardts 2:ne mom. Jag skulle tro det vara rättast att framställa propos. på Frih. Boyes motion så modilierad, som Frih. har rätt att modifiera den, men icke utsträckt till ett annat mom. Sedermera beror det på det beslut, som derom fattas, huruvida R. o.
Jag frågade förra året en liten tioåring, o m hon haft roligt på en julbjudning. » Änej, » svarade hon, » ingen af sakerna i lotteriet kostade mer än 75 öre. » Det gjorde mig innerligt ondt om barnet, och jag tackade Gud för att jag var född på en tid, då ännu 10 öre för ett barn var en förmögenhet. En lärarinna har sagt mig, att hon märkt att barnens nöje på en julbjudning beror af priset på sakerna i lotteriet. Och du, som möjligen kommer att läsa dessa korta rader — stanna och betänk! Kämpa i din mån emot julklappsraseriet och jullyxen! Är du själf en enkel och sund människa, så tycker du nog som jag. Och är du en epikuré, så bör du likvisst minnas, att endast den, som med friskt och oblaseradt sinne träder ut i lifvet, kan en gång njuta det fullt och famna det med starka armar. Ex. En Lueiasaga. Af Amalia Fahlstedt. För mor att föreläsa i barnakretsen. 3) et hade varit fest hela dagen i kungaborgens riddarsal med mat och dryckjom, dobbel och dans, sång, lustspel och skämt. Nu led det mot natten och alla voro sömniga. Alla hade ju också väckts i otta af den fjortonåriga prinsessan Lucia, som blifvit född på denna dag och fått namn efter den. I barnslig glädje hade hon med en af grönt virad ljuskrona på hufvudet gått omkring och bjudit traktering, där småsvennerna, följande i hennes spår, burit på stora fat. Ty så var den tiden sed att man firade Luciadagen till minne af en ädel jungfru, som för sin helighets skull brändes å bål, men man firade den äfven som årstidens inbrytande strid mellan ljus och mörker. Bland småsvennerna, som med halfslutna ögon lutade sig mot väggarna, stod Nils Springepilt. Men han såg inte sömnig ut han, ty det gjorde han aldrig. Honom älskade och lydde jaktfalkarna som ingen annan. PJonom bar den lystrande springaren med bevingade steg. Ur hans horn kommo tonerna starka och jublande och väckte präktigare ekon i skogen än alla andras.
Deremot hvad beträffar den andra åsigten, att icke några afgifter för längre tid än ett år skulle få beslutas, så torde orimligheten af ett sådant stadgande äfven af erfarenheten kunna vitsordas. Huru skulle det nemi. hafva tillgått, om under cholera-året det varit en nödvändighet, att ensamt under detta år vidkännas de ofgiller, som församlingarna då måste åtaga sig. Derigenom ali föisamlingame kunde åtaga sig en mindre men flera år fortfarande afgift blef det möjligt att betäcka Dsn 8 Mars e. in. utgifterna dermed. Skulle det nu deremot varit föreskrifvet, att afgiften ej fatt fortfara iner än ett år, så hade sådant varit omöjligt. Utom alla de andra mångfalldiga skäl jag redan förut tagit mig friheten nämna, får jag ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att de BorgareSt:s medlemmar, som bäst känna förhållandet i städerna, hafva önskat att för städerna ingen annan grund, må fastställas, än den nu gällande, och der finnes ingen annan grund, än den hvarom de sjelfve kunna öfverenskomma. På landet deremot är en allmän grund stadgad, och man synes då böra låta socknarna behålla denna grund åtminstone tills de sjelfve deruti söka ändring, och icke tvinga dem att gå in på nyheter, hvarföre större delen åtminstone har föga smak , och hvaraf endast skulle skördas besvärligheterna af ett nytt och inkrångladt beräkningssätt. Hr Ribbing: Jemte det jag får förena mig i den princip, som Hr Gripenstedt framställde, att ingen, som ej får deltaga i beslutet, må få beskattas, får jag härmed äran tillkännagifva, att den redaction, som jag i dag på förmiddagen föreslog, återtages. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att emot de nu föredragna 5 och 6 §§:na vore dels anmärkn:r gjorda vid några meningar i desamma; dels vore ock åtskilliga hell oeh hållet nya redactionsförslag af båda §§:na framställda: ett vore af Hr von Hartmansdorff; ett af Hr Gripenstedt, som i den ena (j:n öfverensstämde med Hr von Hartmansdorff, men skiljde sig i den andra; ett af Hr von Hohenhausen, och ett af Frih.
Då likväl till Vaktmästare vid häktena icke böra antagas andre personer, än sådane, som ega den vid dessa befattningar nödiga skrifkunskap, samt enär med skrifmaterialier för Fångbetjeningen synes böra förhållas på enahanda sätt, som med expenser vid Landshöfdinge-Embetena och, då det, enligt Kongl. Förordningen den 23 Mars 1807, 29 puncten, åligger Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att låta sig vårda, att fångar icke sakna biträde vid besvärsoch böneskrifters författande, deraf synes följa, att serskild kostnad för detta ändamål icke bör uppstå, anser Utskottet sig å förevarande motion icke kunna tillstyrka afseende. Upsala Län. I enlighet med Kongl. Maj:ts förslag, tillstyrker Utskottet, att från 2:dra Hufvudtiteln måtte uteslutas derå förslagsvis uppförde 200 R:dr för de Lands - 24 Stats-Utskoltets Utlåtande, N.-o 4°- hofdinge» på lön anslagne 1800 Lisp. hö, äfvensom att, då Sloltsskrifvare-lönen 5o R:dr indeldt, nu mera är indragen, å Allmänna Indragnings-Slaten måtte uppföras ett lika contant belopp, eller 5o R:dr. Stockholms Lär. För detta Län erfordras, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, en summa af 26g R:dr 16 sk. för \ fångknektar vid Smedjegårdshäktet, äfvensom ett årligt arvode af 200 R:di lill Slotts-Predikanten å Waxholms fästning.
Närwarandc ConstitUtlong-Ntskolt bör emedlertid updragaö att bestämdt, om der är möj, Lörsta Dol. N-o 49. 77« Den 26 Juni!. möjligt, projektera gränsen för alla forker dagblads och pamphletterS omfattning. 4:0 Alla penningcböter för lasteligt ffrifwan» de borde afffaffaS, eller ökas och straffen skärpas, för hwad såsom sadan! enligt Constitutions-Utskof» tets kommande projekt och Riksens Ständers deraf följande, i bestämda uttryck framdeles fattade, beslut kan anses. §:o Brottslighets bedömande genom en Jury, tror jag wara bästa sättet, hwilket, säsom öfwerlagdt af förra Constitutions-Ulskottet, nn bör afgöras. De objectioner, som häremot bliswit gjorde, lära icke förtjena afseende, ty att nyheten af LN inrättning blir ett skäl till dest förkastande, skulle jag ej trott wara nägonS alfwarliga päsiäende. Att det blefwe swart finna personer som ägde wilja och skicklighet att med en sädan sak sig befatta är äfwen obewist. Om än lagstipningenS tillstånd, som orden lyda, more sädant att, när ä ena sidan lemnäs alt skäligt utrymme ät Domarens pröfning, ä den andra försäkras bade den oskyldiges wärn och den brottsliges bestraffning, (hwilket också är ett hypolhese) föl» jer wäl deraf, atl intet skäl sinnes till införan, de af ett, med wcrklig billighet Mera öfwckettsstämmande, Rättegångssätt? Deremot alt hwad till bewis för detsammas antagande bliswit anfört är fullkomligt öfwertygande; likwäl lärer det icke böra bero pä Domarens godtfinnande, om Juryn skall pakallas eller ej, utan bör desi »(dömande, wid alla dolika Rättegångar, owilkorligcn föregå Dom»
Om de Lager, som finnas, ej få vara, och man vill, att de ej få öfverstiga 85)000 tunnor, men Magazins Directionen till exempel har 120 å 130 tusend tunnor inne, och skillnaden således skall försäljas, så blir Ridd. o. Ad. Prot, IX. B. And. Afd. 18 874 V,n 24 Vctobcr J\ m. det en ny tunga för Lsndtmannen i stället föt en lindring, och det blefve ett non-sens att hafva samlat sädana Lager, och sedan påbjuda en hastig och ovillkorlig afsättning deraf. Sedermera i afseende på den förflyttning, man gjort af administrationen, då man upphäft MagazinsDirec* tionen, och förflyttat Förvaltningen till StatsComoiret, så har jag väl ej något emot sjelfva saken, men tror, att den, enligt constitutionen och sakens natur, hade bort anmälas till Kongl. Majus bifall, huruvida Han ansåg den lämplig, och ej Biksens Ständer derom fatta ett formligt beslut. Det fordras, för att verkställa det, att känna, om StatsContoirets personal medgifver en sådan omflyttning. Vill man deremot, att MagazinsDirectionens Betjening skola användas och öfverflytras, så blir det blott en förändring i sjelfva Directionen. Deremot har jag väl ej något att säga, men jag tror ej, att Biksens Stander äga förordna öfver ett förvaltande Verk annorlunda, än i önskningsväg. Man bör således skilja emellan hvad som hörer till Ständernes beslutande rätt, och hvad som hörer till önskningsmål. Till det förra hörer besluten om anslagen i Säd och Spannmål, och deras ändamålsenliga användande. Men sättet, huru de skola förvaltas, måtte ej kunna blifva annat, än önskningsmål, emedan det är en administrationssak, hvars pröfning tillhörer Konungen, Jag kan också, efter sorn målet är handlaggdt af 2;ne Utskott, dels som oeconomiskt, dels såsom en anslagsfråga, ej förmoda annat, än att Utskotten ansett saken af sådan beskaffenhet.
Sl. redan faltat beslut i denna fråga, skulle jag, såsom jag redan nämnt, gerna ha instämt med Hr von Hartmansdorff, emedan jag anser del vida lämpligare, att en viss samma ställes till Regeringens disposition; men då såväl Orebro sorn Norrköpings skolor erhållit anslag, och då jag är förvissad ait underliden, intill nästa Riksdag, del blir svårt att erhålla föreståndare och lärare i de många ämnen som i dessa skolor förekomma, helsi vanliga lärare deri icke kunna användas, emedan de måste ega förmågan att praktiskt utbilda sina lärjungar, så tror jag att, just för sakens framgång och rälta utveckling, det är angeläget alt icke bevilja mera än som blifvit föreslaget; och, på grund af alla dessa skäl afstår jag från den framställning jag gjort i fråga om äterremiss af punkten, utom i hvad den angar Chalmerska slöjdskolan, Och anser det lämpligaie att Ståndet bifaller hvad Utsk. föreslagit. O Frih. Akrhjelm: Jag anhåller alt få fäsia Ståndels och särdeles Hr von Harlmansdorffs upmärksamhet derpå, alt Hr Ekenman icke ifrågasatt inrättandet af en tecknisk skola i Carlshamn, ulan han har endast yrkat alt ett serskildt anslag matie ställas till K. M:s disposition. Förmodligen har Hr von Harlmansdoi ffs irring härrört deraf, att Hr Ekenman väckt molion om inrättande af en navigationsskola i Carlshamn. Sedan nu R. Sl. beviljat anslag för inrättande af teckniska skolor i Orebro och Norrköping, är det väl onödigt och olämpligt att återremittera Mom:na a och c, enär det icke är alt förmoda ali under liden intill nästa Riksdag icke tillräckligt antal lärare kunna erhållas för mera än dessa skolor. Jag anhåller om bifall till de Mom:r, hvarå Hr von Haitmansdorff yrkat återremis. Jag öfvergår nu lill sisla punkten eller frågan om inrättandet af en tecknisk skola i Eskilstuna och får nämna att, enl. hvad StatsUtsk:s ledamöter af de öfriga Stånden mig meddelat, hafva de tre Stånden bifallit Ulsk:s förslag, och som del är ett R. St:s beslut, anhåller jag om bifall på punkten i dess helhet.
St. Skri/velse, JV.-o 235. läggas nied sex skillingar banko af hvarje person. Och hafva Rikets Ständer derjemte, dels med instämmande i elen åsigt E. K. M. i aådev vltrat i• (Våga om hvad kommitterade föreslagit, angående åtgärder till förenkling af sattet flir utarrendering af sådana statens egendomar, af hvilka arrendeaigifterne antingen inflyta till statsverket eller äro för serskildta ändamål anvisade, ansell, *tt, genom de föreskrifter, sorn uti den förnyade författningen om u tyr re nderins: af kungsgårdar och andra kronolägenheter al den 17 Juli 1847 blifvit ^ t , meddelade, den förenkling redan vunnits i utarrendenngs-åtgärderue med statens egendomar, som af behof varit påkallad, och att några förnyade föreskrifter i detta ämne följakteligen icke för närvarande erfordras; dels och, på de af E. K. jYl. och Kommitterade anförde skäl, med frånträdande af den uti underd. skrifvelse den 18 April 1845 utaf Rikets då församlade Ständer gjorda hemställan, att pröfningsrätten af besvär, som kunna anföras emot markegångssättningarne, framgent skulle öfvertagas af Kammar-kollegium och Stats-kontoret gemensamt, ansett en dylik pröfningsrätt hädanefter som hittills böra af Kammar-kollegium ensamt utöfvas. — Varande deremot K. K. M:s nådiga proposition i öfriga delar icke af Rikets Ständer bifallen. Jemte underd. anmälan härom, hafva Rikets Ständer skolat i underd. anhålla, det täcktes E. lv.
Genom användande af detta anslag till aflöning för ett särskildt biträde vid granskningen har denna så fortskridit, att vid årets slut, ej någon äldre balance bör komma att återstå, än för innevarande år; och kan således fullgörandet häraf i behörig tid komma under den kontroll, åt hvilken min hela redovisning öfverlemnas. Mitt arbete lider till slut. Det kan ej undvikas att fråga mig hvad jag uträttat. Och ehvad som än på denna fråga må svaras, så torde föga tvekan äga rum, att i fall jag något gagn gjort i denna befattning, som jag nu för sista gången redovisat; så måste vissa för rättvisans grundsats vigtiga sanningar hafva derigenom något vunnit. Att göra dessa sanningar gällande, har tillhört min kallelse, ty det tillhörde syftningen af embetets inrättning. Dess tillvarelse är ett vittnesbörd om rättvisans vigt i den samhällsordning, hvarunder Svenskarne ville lefva. Att dessa från rättsgrundsatserna oskiljaktiga sanningar, för hvilka jag arbetat, ännu icke hos oss finnas allmänt praktiskt erkända, har visat sig uti det motstånd de rönt. — 120 — Rättvisans fordringar tillfredsställas icke, sä länge icke lagligen pröfvas, hvad som i hvarje ämne är lag. De kännetecken, som i begreppet om lagen ingå, äro i grundlagarna utan otydlighet utsatta; och det bör ej vara svårt att i hvarje fall urskilja, huruvida ett stadgande gäller eller icke gäller, änskönt misstag, i anledning af den mångartade lagstiftningen, ej må vara sällsynta. Jag har ej kunnat, finna det tvetydigt att ett stadgande gäller endast då, när det utgått från den eller de myndigheter, som i ämnet äga att stadga, men att hvad af dem, hvardera inom dess gräns, förordnas, det måste gälla. Man har bestridt mig dessa sanningar och till och med utgifvit dem för farliga. Jag öfverlemnar dem åt framtiden, sådana jag förfäktat och utvicklat dem; men innan de erkännas, måste säkerligen rättvisans grundsats hafva hos oss tagit ett steg framåt. För ingen gren af samhällsförvaltningen är offentligheten och den fria granskningens allvarliga användande mera af nöden, än för lagskipningen.