Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilr af Billbergh, Joh. Peter: Jemte det jag förenar mig med Hr Cederschjöld deruti, att redactionen i så måtto bör förändras, som att ordet växt bör utgå, kan jag icke förena mig med den siste värde talaren uti den åsigt, att orden: af hvad tjenligt ämne som helst, äfven böra försvinna, emedan vi hafva exempel, att brännvin kan tillverkas, som är skadligt för helsan, och om det då icke står i författningen, att det skall vara tjenligt ämne, hvaraf brännvin tillverkas, har den, som tillämpar författningen, ett lagligt skydd att kunna tillverka huru skadligt brännvin som helst. Hvad frågan om brännvinsdistilleringen angår, förenar jag mig uti Frih. Boyes åsigt. Rättigheten dertill har i alla tider uteslutande varit förenad med brännvinsbränningsrättigheten, och skulle den utsträckas på sätt Hr Cederschjöld föreslagit, så skulle äfven en afgift derför bestämmas; men som författningen icke föreslår någon afgift för brännvinsdistillering, följer af sig sjelf, att denna rättighet icke kan tillkomma någon annan än den, sorn till bränning är berättigad. Hr Cederschjöld: Jag vill blott erinra, att så mycket jag vet, har den skadliga egenskapen hos brännvinet, hvarpå man haft exempel, icke härrört från beskaffenheten af det ämne, hvaraf brännvinet blifvit tillverkadt, utan från det sätt, hvarpå tillverkningen skett; men detta sättär en hemlighet för tillverkarne, och ännu har t. o. m. ingen vetenskapsman kunnat upptäcka, hvaruti felet ligger, men väl, att det icke härrört från ämnet, hvaraf brännvinet tillverkas, äfvensom att brännvinet genom liggning förlorar den skadliga egenskapen. För öfrigt lemnar jag distilleringsrättigheten å sido, men vill blott till svar å Frih. Boyes förmodan, att distilleringsrättigheten, utsträckt till dem, P e n 26 Januari.
Maj:t i underdånighet anhålla, att Styrelsen öfver Ulricssdal kunde varda anbefalld, att vid skeende afgång iaktaga den förminskning i Stats-Betjeningens antal, som till besparing af Lönerne kunde äga rum; att be. träffande den till öfrige utgifterne , nemligen Ved-upphandling till Slottsrummens och Orangeriets med flere behof samt Inventariers och Byggnaders underhållande, uppförde Summa af 3022 R:dr 40 sk.; Utskottet ansåge någon anmärkning vid beloppet häraf skäligen icke kunna göras; att Pensions-Summao 240 R:dr åt de Sex Enkor, hvilka af Högstsalig Hennes Maj:t Enke - Drottningen åtnjutit Pensioner å 40 R:dr" hvardera, borde uppföras å Allmänna Indragnings-Staten och utbetalas i nu varande Enkornas tid och sedermera besparas Stats-Verket, samt att i följd deraf berörde belopp ifrån den projecterade Stats Summan för Ulricsdal afdrogs: Att vidkommande frågan om den under Öfver - Järfva HemmansArrende nu upplöste så kallade Kungs-Ängens skdjande från Hemmanet vid Arrendets slut och att afkastningen deraf sedermera måtte lå användas för Slotts Stats-Betjeningens aflönande, afgörandet af denna fråga skulle bero pi Den i April. den undersökning af Landtmätare, som ef>er hvad Utskottet inhämtat, redan är företagen till utrönande huruvida berörde Ang tidhörde Hi .jmmanet och under dess Skattläggning vore inbegripen, eller må finnas vara en lägenhet under Slottet; kommande, i förra händelsen, denna Äng, att, såsom tillförene, jemte Hemmanet utarrenderas för Srats-Verkcts r kning 5 men i den sednare att disponeras för SlottsStatens behof; Att afskrifning af de utaf Kongl. Majit i Nåder beviljade Booo R:dr till de nödvändigaste förbättringame å Byggnaderne måtte medgifvas, i sammanhang med öfrige
De ledo nämligen af aristokratiskt intelligenta, fina förnimmelser. Det var detta, jag utvecklade strax efter att alliansen var afslutad; inom vensterpartiet funnos säkert de som hyste samma uppfattning, hr Berg hyste den icke. Han blef i denna punkt starkt påverkad af sin partikamrat Hö-rup, hvilken står fritänkarne mycket nära. “ Morgenbladet “, den radikala vensterns partiorgan, som väsentligen uppbars af Hörup, som är en lysande journalistisk förmåga, och hvilket blad Berg hade i sin makt, öfvertogs från 1 jan. 1881 af Berg, Hörup och Edv. Brändes, hvilka alla tre namngåfvo sig som utgifvare, sålunda att Berg reserveradesig ' rätt att efter tre års förlopp kunna uppsäga kompani-skapet och ånyo blifva den bestämmande i bladet. För så vidt denna förening skulle kunnat ega bestånd, måste, man från alla håll visat en utomordentlig hänsynsfullhet; särskildt borde detta varit fallet med Brandes och Hörup, som fingo att göra med bladets dagliga ledning, hvilken Berg icke hade tid vatt taga sig af. Det var icke lätt att under samma ledning förena Bergs folklighet och * grundtvigianism, som fordrade positiv, sund näring för landt-mannajüassen, Ed v. Brandes ’ utprägladt kritiska lynne, som sökte verka på köpenhamnarne genom spirituela, literära x artiklar och genom en följetong som öfversatte Zola, och slutligen Hörup, som hyser vartíi sympati för den brandeska riktningen, men som i alla fall tills vidare icke vill förklara sig för fritänkare, derför att han är rädd. för att derigenom skada sin politiska ställning. Denna hänsynsfullhet blef icke iakttagen. Det har länge varit en offentlig hemlighet att Berg • kände sig starkt missnöjd och långt ifrån fann sig4 tillräckligt hänsynsfullt behandlad. Säkert har han under samarbetet vid Morgenbladet mer än en gång stött på fina förnimmelser, hvilka tycktes honom intaga en allför deciderad ståndpunkt, ofta har han väl törnat emot en klick, som han trots allting icke var inne uti och som han fann aristokratiskt afstängd, tillskrifvande sig ett inflytande, som • ingen annan kunde få det infallet att tillerkänna densamma
Verk och embetsman uppgifva och bestyrka, skola, vid samma påföljd, sådant inom den 1 November året efter det, till hvilket fordringen hörer, iagttaga, dock att praescriptlonstiden för anmälande af sådane fordringar hos Staten, hvilka grunda sig på contract, serskilde beting, öfverenskommelser och förbindelser, är utsträckt lill den i Kongl, Kungörelsen den ig Augusti 1802 stadgade tid af Tio år, från det fordringen kunnat och bordt göras gällande, samt dels i Kongl. Kungörelsen den 23 September 1834, enligt: hvilken ■ de medel, som i Stats-Contoiret anordnas, ovilkorligen böra inom året efter det, då anordning derå utfärdas, medelst Kåntekammar-assignationens uttagande, lyftas, vid påföljd, i annat fall, att ali fråga om betalning af samma medel förfaller, — sådane kortare prasscriptionstider funnits nödige både af det skäl, alt, för en behörig verkställighet af föreskrifterne rörande Statsverkets förvaltning, ovilkorligen är nödigt, att årligen inom viss tid med säkerhet utrönes, huru inkomst och utgift förehållit sig i jemförelse till det föregående årets Riks-stat, och jemväl i öfrigt till vinnande af nödig ordning i räkenskaperne; fördenskull tillstyrka Utskotten att motionen md lemnäs utan afseende„ Stockholm den 21 December 1840. 6 Statsoch Lag-Utslotlens Betänkande, N:o II7, I18. N:o 117. jAnk. till Exp. Utsi. den a3 December, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om belöningar af allmänna medel för Kronobetjenter, som visa nit för tjufveriers hämmandet Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har i memorial, som till Stats-Utskottet blifvit öfverlemnadt, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län föreslagit, att, såsom uppmuntran för Kronobetjeningen att söka upptäcka tjufvar och tillrättaskaffa stulet gods, Landshöfdingarne inom hvarje
Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall af Utskottets hemställan, att Riddarhus-Seereterare-tjensten ej finge med någon annaa publique Syssla förenas. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskaU ken hemställde, om Ridrierskapet och Adeln behagade tillåta att Riddarhus-Seereterare-tjeö* sten, finge förenas med sådan publique Tjenst innom Stockholm, som icke bland förtroende Sysslor räknas; ropades starka Ja jemte några Nej. Friherre af Klercker, Carl Ulrik, begärde Votering. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han för sin del ej hort mer en ett Nej, och förmodade således att Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga utan någon votering tydligen kunde utrönas. Den i April. lii Grefve Mörner, Carl Stellan, erinrade det han icke hört något enda Nej. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag har hört flere Nej och begär äfven Votering. Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde , om icke, enär en Votering endast skulle borttaga Ridderskapets' och Adelns tid, utan att troligen verka någon förändring uti beslutet, Grefve Spens och Friherre af Klercker behagade afstå från yrkandet af Votering. Grefve Spens: Icke vill jag uppehålla Ståndet, då jag tycker mig se min mening vara Minoritetens; men då jag afstår från den Votering jag begärt, sker det med anhållan att närmare må bestämmas huru föihållas skall i den händelse Kongl. Majit ej bifaller Riddarhus-Secreterarens ansökning om Permission vid inträffande Riksdag. Herr Påhlman har sagt, att Riddarhus-Secreteraren i sådant fall ej lärer underlåta att begära sitt Afsked, men jag anhåller att få veta, om det är ett åliggande och huru förhållas skall, om Riddarhus-Secreteraren det underlåter.
Exempel ur det dagliga lifvet bevisa raka motsatsen. Där ser man en barnvagn. Ett välskött, som allra näpnaste barn i fin spetsklädning och prydlig hatt sitter i vagnen. För att den lilla älsklingen ej skall frysa är en konstmessigt virkad, hvit filt utbredd öfver vagnen framför den lilla. Hvarför ser det eljes så muntra, blomstrande barnet sig osäkert omkring med halföppna ögon och med en känsla af obehag? Solen skiner på det hvita täcket och bländar dem lilla, ja, det skarpa ljuset blir till slut outhärdligt, och gråtande ger barnet tillkänna sin önskan att bli uptaget ur vagnen. Tag bort vagnstäcket, och den lilla blir åter lugn. Försök, älskvärda moder, att en gång några minuter se på den hvitrappade, solbelysta väggen af ett hus, och du skall snart vända bort dina plågade ögon. Men din lilla älskling dömer du till att timtals se på det ännu mera bländande vagnstäcket. Gröna eller bruna tyger äro kanske mindre vackra, men mycket ändamålsenligare. Men låtom oss inträda i en småbarnsskola. Barnen skrifva. Där finnas redan större, som ha fått taga till bläck, penna och papper. I stället för att skrifva i stora, kraftiga drag, kreta de små petiga bokstäfver. Pin och prydlig skall skriften se ut — så tänka åtminstone hufvudsakligen flickorna — men om den är lämplig för den skrifvande och den läsande, besvaras väl på det otvätydigaste af den omständigheten, att endast ett fåtal skolbarn bar normal synvidd. Nu taga barnen läroboken i band. Vi tillåta oss bläddra i den och finna ett stort antal läsestycken med samma tryckstil som i våra dagliga tidningar, men icke så få med mycket mindre stil. Då man på detta sätt låtit uppställa det första materialet till barnens inhemtande af läsekonsten, har man väl blott haft till mål att vänja barnens ögon vid tryckstilar i olika storlekar. Men man tycks helt och hållet ha förbisett den omständigheten, att endast ett ringa antal barn har den förmånen att sitta i närheten af fönster, att det stora flertalet sitter i rader bakom hvarandra, och att de små bokstäfverna knappast eller blott med överansträngning kunna urskiljas i den halfskumma dagern.
S&amp; kan man t. ex. p&amp; en sida finna 8 kursiverade ord. Och hvarför anviinder förf. sri flitigt i: tropssatser T. ex.: &gt; a h, s&lt;lm hon flog genom rmiimetl Ah, inledda med .- !h .. ett sådant spändt uttryck, som kom i hennes ansilcte !~ o. s. v. Vi itro fiirdiga att tacka förf. om icke litit illustrera sin bok, utan låter de unga sja.lfva i sin fantasi hygga och befolka H d h a s. Och förläggarne skulle vi vilja tacka för den enkla utstyrseln. Barn. och ungdomsböcker behöfva icke vma i stor elegant salongstoalett. ILyckc~banmie~ beriditelse af T. con Heinz. Från Tyskan af Ebba Xoorcde) tndler, f. Wester. Pris kart. 1,7j, i Wotb. Hvad vi för två år sedan yttrade om en .likaledes h å n tyskan öfversatt bok för unga flickor, Ulli, det kunna vi har upprepa om ~ L y c k o b m e t s. Boken ar skrihen &amp; er det vanliga tyska receptet för de böcker, som äro afsedda för unga flickor. 13 kunna också tillägga, att boken är ganska oskadlig, om den ock ar ganska långtrådig. - Lyekobarnet är en ung flicka, den goda och aIshärda Hildi. Hennes föraldrar äro fattiga, hvarför hon emottager anbudet om att uppfostras hos baron v. Schenlcs, tillsammans med den friherrliga familjens dotter, Nora. Denna Kora %r obgndig och stolt till lynnet, och först sedan Hildi en gang lyckats att radda Koras lif, d&amp; hon i öfvermod Irör ut p&amp; isen med hast och skde, bli de riktigt goda vänner. Hildi har vunnit en g a m a l stiftfrökens kiklek och bevågenhet genom sin u p p m i k s a d e t och vanlighet mot den i lifvets skola h h d t pröfvade gamla hinnan. Den gamle fröken testamenterar Hildi sin ej obetydliga förmögenhet.
Banco-Utskottet får, i anledning häraf, vördsamt anmäla, att, enligt en från Herrar Banco-Fullmägtige i dessa dagar ingången Rapport, Bankens liggande Realiteter, som, uti Fullmägtiges Berättelse af den i3 No - llmco-Uiskottets Betänkande N:o 31. vember förlidet år, voro upptagne att då utgöra R:dr Silf, 5,415,414: l3: sedermera blifvit ökade; Genom direet ju vexling å 1 28 sk. under de sista månaderne af >828. — R:dr Silfver . 55,4^^: a5sk. Och under Januarii, Februarii och Mars månader innevarande år 761: 2q. Hvarifrån afgå beviljade utvexlingar inom det i 18a3årsB:coReglemento stadgade 1828 års anslag till Aca demierne, R:dr 356; —: — HA såsom Effectivt influten ökning qvarstår 55,863: 5: — »Summa 5,471,377: 17: a* a8 Banco-TJiskottets Betänkande N:o 31, Transport 5,471,277: 17: Härförutan hafva, enligt antagna anbud, Contracter, dels med, dels utan förskott, blifvit af Banco-Styrelsen afslutade om kostnadsfri leverering inom slutet af instundande Junii, till ett belopp af R:dr Silfver . .. 188,000: — < samt upphandlingar af vexlar iCommission, efter en MaximiCours af 122 sk. emot beräkning af 5 och 1 half skillingar per It:dr Silfver, i ett för allt, såsom Commissionairens ersättning både för risque och möda, så väl som skillnaden emellan R:dr Hamburger
Granskar jag Utsk:s motiver, så finner jag, att Utsk. häri velat finna ett medel att göra sina calculer mera tillförlitliga, — ett skäl, som verkligen älof en ganska naiv beskaffenhet. I händelse Utsk. skulle fästa afseende å dessa anmärkntr, blefve den naturliga följden att söka påfinna andra utvägar till betäckande af de brister, jag tror mig hafva bevisat skola uppstå. Jag anser derföre, att, om detta betänk, återremitteras, äfven betänk, ronde 2 art. bevilln.förordn. bör återremitteras, emedan enda sättet att bereda erforderliga tillgångar är inom denna artikel. Jag har utgått från den allm. grundsats, att då man beräknar osäkra inkomster, är det bättre att göra det för lågt än för högt, emedan det är bättre att hafva slutligen ett öfverskott än en balance, hvilken sednare alltid verkar missbelåtenhet i opinionen. Jag inser visserligen, att förhöjning på a art. ej skall blifva välkommen för nationen; men man förekommer åtminstone härigenom att vid nästa riksdag göra denna förhöjning dubbelt så stor, då man skall reglera på en gång bristerna för den förflutna och utgifterna för den kommande tiden. Jag anhåller om ålerremiss och att dessa anmärkntr må få till Utsk. åtfölja. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag delar icke den siste värde talarens åsigter rör:de förevar, betänk; tvärtom yrkar jag bifall till detsamma, och anser Utsk. vid uppgörandet af beräkningarna öfver bevilln:smedlen hafva gått en medelväg, för hvilken jag håller Utsk. räkning. Jag har äfven tagit en noggrann kännedom om Utsk:s calculer samt grunderna för desamma och anhåller att nu likaledes få yttra mina tankar om de särskilda summor, som af Utsk. blifvit beräknade att i skatteväg till Statsoch Riksgäldsverken årligen inflyta. Vidkommande således först beräkningen af de s. k. ordinarie inkomsterna, finner jag desamma upptagna till det belopp, hvartill de redan uppå StatsUtskrs förslag blifvit af R. St. beräknade och hvilket i allmänhet understiger, hvad dessa inkomster under den sedan sista riksdag förflutna tiden utgjort.
LX. A. 228. — i anledning af Kongl. Majrts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående det å RiksStatens Tredje IlufvudTittel uppförda anslag lill Durchmarchekostnader. LVIII. B. 54- LX. A. 228. LXI. E. 11 o. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss uppå f. d. vice KronoFogden M. Dahlgrens underdåniga ansökning om eftergift af honom till betalning ådömde balance-medel. LVIII. B. 55. LX. E. 3. A. 228. — i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet i frågan om upphörandet af Njreds Sockens Bergslagsfrihet. LVIII. B. 55. LX, A. 229. E. no. — i anledning af väckt motion, att alla frågor om återbetalningsoch ersättningsskyldighet emellan Kongl. Majrt och Kro - 5a8 nan, a ena, samt enskilde Personer, å andra sidan, ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas, eller ock, i annat fall, det Embetsverk, som underlåtit att sådan åtgärd vidtaga, ansvara all förlust för staten. LX. B. 273. LXIII. LXYI. A. 168. StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående Låneanslag till en Brobyggnad öfver Tranarps å. LX. B. 274. LXI. A. 106. — i anledning af ytterligare vackt motion om utgående af Herr Majoren Grönhagens f. d. innebafde Page-lön. LX. B. 274. A. 298. — i fråga om förändring i sältet för Kongl. Räntekammarens Assignering på Banken och RiksgäldsContoret. LX. B. 274.
Frän Hoglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, M 122, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande .M 116, afslog Ridderskapet oeh Adeln Utskottets i fråga om 68 § i Kongl. Förordningen om Kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862 gjorda inbjudning och vidblef sitt derom förut fattade beslut samt inbjöd Vällofliga Borgare-Ståndet att deri sig förena; och lades Utlåtandet i öfrigt till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Utlåtande, JV2 42, i anledning af väckt motion om utvidgad religionsfrihet. Från Prol.-Utdrag den 22 Juli 1863. 481 Från Hdgv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JVs 3, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet M 2, angående vilkoren för bränvinstillverkning. Utskottets vid slutet af sidan 4 förekommande hemställan, att orden: »egande tillverkare härvid att, på sätt i 21 § nämndt är, till Konungens Befallningshafvande med posten insända af giften för sådant öfverskott» må ur § 22, mom. 3, af Utskottets förslag uteslutas, bifölls. Likaledes godkändes Utskottets förslag å sidan 5, att orden: veller, på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad» ur § 24 utgå. Med afseende på föreskriften i § 23 förklarade Preste-Ståndet sig vidhålla sitt vid pröfningen af Betänkandet M 2 fattade beslut. Öfriga delar af detta utlåtande ansågos icke föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Icke blott stycken af det slag, som i Fredmans Sånger det herrliga ”Aftonqvädet”, kunna anföras såsom exempel på poemer, hvilka redan i och för sig äro förträffliga såsom skaldeverk; sådana möta oss äfven i ”Drick ur ditt glas, se, döden på dig väntar”, i ”Ack hvad för en usel koja”, i ”Vår Ulla låg i sängen och sof”, i Mollberg! stå stilla, stå stilla vid grind”, i ”Storm och böljor tystna re’n”, i ”Solen glimmar blank och trind”, i ”Allting är rigtigt clareradt och gjordt”, i ”Fader Bergström! stäm upp och klinga”, i ”Movitz! vik mössan högt öfver öra”, i ”Liksom en herdinna, högtidsklädd”, i ”Hvila vid denna källa”, i ”Opp, Amaryllis! vakna, min lilla”, i Fredmans-Testamentets vackra ”pastoraler”, – med många, många flera. Utan tvifvel vore det alltså ett misstag, att i Bellmans lyrik öfverhufvud, liksom i våra gamla Folkvisors, anse melodien för själen och orden för blotta kroppen; hvaraf skulle följa, att dessa qväden i sjelfva verket mera tillhöra Tonkonsten än Skaldekonsten. Sådant är en skef föreställning, så väl vid Bellman, som vid Folkvisorna: ty om båda gäller, – också der, hvarest orden allramest synas vara blott antydningar, eller conturer som från musiken hämta sin fyllnad, – att det ändock alltid är orden, som innebära sjelfva ideen af dikten, i och med hela dess individuella grund och rot.
Efter ett ingifvit Förslag eller Utdrag af I754 års Hospitals - Bakning, består inkomsten uti Hemmans * Räntor af 6-j Mantal, samt en Ladugård 1* Hemman, Nortuna kallad, som brukas till hälften och bestiger uti penningar 417 D:r 23 ör. och Afrads-Spannemål 126 T.r, jemväl uti anslagne Krono - Tionde - Spannemål af åtskillige Socknar omkring Upsala 320 T:r 6 fj:r, Intresse af uflånte Capitaler 2 54 D:r, Bid* deriPungoch Armbösse-Penningar 243 Dder. Ingifts och Inskrifningspenningar a toDtr personen, som inkommer, 240 D:r. Hushyra och Tomtören 2.2 D:r 19 öre. Bänk,- grift* och ringning s-penningar 115 D:r 10 öre. Extra inkomster 10 D:r 8 öre. Tillsammans penninge inkomst 1302 D:r2§ öre samt Afradsoch KronoTionde Spannemål 447 Tunnor 4 Fjerdingar, hvaraf 161 T:r 3 fj r 2 f:t, som ej blifvit till de fattigas behof 3640 (Utats-Utskottets Betanianden', in natura använd t > är försåidt till 1,348 D:t 2" öre S.-rmt. 7:o Gefle Hospital. Ager ingen annan inkomst af Kronan än Tjugufyra tunnor Spannemäl och det efter Konung SIGISMUND!
Hufvudfrågan gäller således: kan det vara helsosamt i socialt hänseende att naturvetenskapernas studium i vårt land rifves lös från den lefvande vexelverkan med de öfriga bildningsgrenarne som vid ett universitet förefinnes? Och är det ej en känd sak att läkarekorpsen är den enda, som drifver detta studium till någon höjd och således kan anses här i landet representera detsamma? Är det ej en känd sak att vetenskaper likasom individer lätt utveckla en samhällsskadlig ensidighet, då de isolera sig och skilja sig från den dagliga lefvande vexelverkan med andra. Om någon skulle göra försök att upprätta en prestbildningsinstitution i hufvudstaden eller annorstädes alldeles afsöndrad från all beröring med andra vetenskapliga institutioner, så skulle utan tvifvel hela verlden genast befara uppkomsten af en Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotlels Betänkande N:o 34. 23 munkaktig eller pietistisk anda, som inverkade skadligt både på presterskapet och den theologiska vetenskapen. Hafva då naturvetenskapernas idkare något privilegium derpå, att i tidens längd den materialistiska ensidighet, som hos dem någon gång uppenbarat sig, ej i en isolerad institution skulle kunna få öfvertaget? och skulle en sådan rigtning hos en i öfrigt så aktningsbjudande och inflytelserik del af samhället som läkare-korpsen icke medföra någon skada och skulle sjelfva naturvetenskapen derigenom icke förlora något af sin allmänna, upplyftande och förädlande inflytelse på samhällslifvet? Jag ser i läkare-koi’psen icke blott ett verktyg för sjukdomars botande utan en af nation albildningens vigtigaste stödjepelare. Med anledning häraf och om en sådan fördelning af medicinska undervisningen som regeringen beslutat, och som jag i min reservation 1857 förordade, skulle lägga något hinder i vägen för meddelande af den bäst möjliga läkare-bildning, hvilket jag ej kan inse, så återstår intet annat, än att i hufvudstaden upprätta ett fullständigt universitet med nedläggande af universitetet i Upsala. Att juridiska studiet skulle bedrifvas med mera lif och lust inom hufvudstaden, torde nog vara möjhgt.