Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det landtbruks-institut å egendomen Degeberg i Skaraborgs län, som en privat man anlagt, och staten med 5ooo r:dr b:co årligen hittills understöd t, utgör, så vidt jag kan erinra mig, det enda directa frikostighetsprof jordbruket fått af den lagstiftande makten röna; och denna hågkomst bör visserligen högt värderas, men den är ingalunda tillräcklig för det vidsträckta Sveriges hela behof i delta afseende. Ett enda offentligt institut för landtbruket kan , i sjelfva verket, icke med större fullständighet motsvara sitt ändamål, än en enda litterär bildningsanstalt af större omfång kan vara nog för Sverige isin väg — i sjelfva ort-afståndet, som t. ex. för de nordligaste provinsernas innevånare företer lika många, kanske flera, svårigheter att besöka Degeberg, somför Skånes m. fl. landskapers innevånare, att färdas till Mögelin, eller andra landtbruks-institut i Tyskland, ligger emot inrättningens fulla framgång ett hinder, som för många, kanske de flesta, ynglingar och deras omvårdnad är afskräckande. L den uppenbara omöjligheten, att på en enda local emottaga alla, som, sedan kunskapsbegäret är allmänneligen väckt, skulle samtidigt vilja vinna inträde i en sådan inrättning, ligger ett annat hinder; och i den sporre till kraftansträngning hos föreståndare och lärare, som taflan alltid åstadkommer och underhåller, finnes ett ytterligare ganska starkt skäl för förkastande af den tanke, att det enda landlbfuks-institutet vid Degeberg, i sydvestra delen af Sverige, kan vara tillräckligt för landels medlersta och nordliga provinser; hvartill än vidare kommer, alt om också — hvilket dock ingalunda är förhållandet — ännu ett landtbruks-institut verkligen skulle kunna så vida umbäras, att landthushållningen , ty förutan, skulle kunna gå framåt, måste dock det genom tillökningen lättade tillfälle att vinna ljus och riktig kunskap i den mest maktpåliggande af alla näringar, vara hedrande för statens omtanka och högst nyttigt för fäderneslandet, i det den nödvändigt skulle göra framstegen raskare, mindre partiella och mera allmänna, i samma mån lärares och elevers från alla trakter af Sverige antal förökes , hvilket ändamål väl måste med värma afses.
– Vet hon något? sade han. – Vet, sade flickan, vet! Hon var just som galen, och skälde mig för alting både likt och olikt. Men det är du, som har narrat mig, fortfor hon. Och nu får du försöka på med och hjälpa mig. För annars går jag min väg, om jag så ska få lof och gå i sjön. Karlson såg sig omkring. De andra hade kommit dem något närmare. – Gå ner åt ladan, sade han, så kommer jag efter. Han fortsatte med arbetet ännu en stund. Så sade han åt karlarna, att han fick lof att gå bort på ett ögonblick, och tog vägen åt ladan. När Malin hade gått ifrån henne, blef hustrun med ens lugn. Hon hade ett ingalunda vekt lynne och kunde fördraga mycket. Men nu hade hennes förbittring varit så stark, att hon utan att tänka på följderna bara hade gifvit den luft. Nu kom besinningen och med den tanken på de oundvikliga följderna af hennes beteende. Det gick ej längre att uppskjuta ett slutligt afgörande, så som hon förut gjort, dag för dag och timme för timme. Nu skulle något nytt hända. Hvad det var, det visste hon inte; det tordes hon inte ens tänka på. Men något skulle det bli, något som bragte reda i hela denna härfva på ett eller annat sätt. Hon samlade igen upp knifven och fisken och skärbrädet och satte sig med en suck till arbetet. Hon hade svårt att se för tårarna, som oupphörligt ville tränga sig fram, och gång efter annan strök hon sig med afvigsidan af handen öfver ögonen. Åter kom tanken på att dö för henne, och hon höll inne med arbetet, medan hennes blick irrade ut öfver vattnet. Och på nytt kom tanken på barnet tillbaka och hindrade henne. Hon förstod, att hon måste hålla ut, och hon kände en förtviflans kraft till motstånd och strid. Hon skulle kunna våga alt, när hon nu var tvungen därtill, tyckte hon. Det gick långsamt med att fjälla fisken. Hon darrade på handen, upprepade gånger tog hon ett falskt tag med knifven, och långa stunder satt hon aldeles stilla, utan att röra en lem, tanklöst stirrande ut i den tomma luften, öfver träskets vatten, stenar och vass, bort mot skogskanten, där himlen lyste blå öfver de magra tallarna.
Då nu, så till sågandes, endast hufvudvägar i norra länen allt hitintills anlagts och dessa åtfölja kusten samt de större vattendragen — dessa sednare i riktning från vester åt öster — alstrar allt sådant den påföljd, att, i saknad al sammanbindningsvägar emellan särskilda adalar och särskilda socknar, vägen emellan sådana för de resande, hvilka icke vilja eller kunna begagna utvägen all till lots vandra så kallade fjellvägar, ofta från den ena trakten lill den andra, blir fyra ä feni gånger så lång, som den kunde och borde vara, om de tillfällen till kommunikationer begagnades, som naturen anvisat. Så t. ex. har den, som vill från Fjellsjö socken resa till Junsele intill den förra gränsande socken, sexton mil, i stället för tre, ifrån Ramsele socken till Hammerdahls tillgränsande socken, trettiotvå mil i stället för sex mil, från Botheå kyrka till Sidensjö kyrka tio mil, i stället för fyra, mångfaldiga andra exempel att förtiga, Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 391 hvilka nästan öfverallt förete sig, till stöd för påståendet; och får, såsom exempel på backar, hvilka kunna, fastän med kostnad, kringgås, jag nämna Krångebackarne, Oringen, (kisbäcken, Lidensbackarne, Ertriksbackarne samt flera andra. Att ett sådant kommunikationernas outvecklade och dåliga skick skall i högsta måtto ofördelaktigt inverka på de norra orternas rörelse, är gifvet, liksom jemväl att ett slikt missförhållande fordrar hot. Tryggt vågar jag också påstå, att ingen ort kan vara tacksammare för hvad i kommunikativt hänseende offras, än Norrland, ty vägar äro med let till odling, och, uppodladl eller i lull utveckling, skall Norrland lemna resultater, dem kanske ingen utom den, som genom direkt beröring känner orten, kan föreställa sig. Dessa omständigheter framlades redan vid förra riksdagen till Rikets Ständers behjertande med den lyckliga påföljd, att Rikets Ständer anslogo en särskild summa af 150,000 Riksdaler att. under nu fortlöpande statsregleringsperiod utgå till väganläggningar och vägförbättringar i de fyra norra länen, förutom den andel i allmänna anslaget, som dessa län kunde tillkomma.
Frågan är främst en lagtolkningsfråga, och kommer man lill klarhet från den synpunkten, måste man böja sig derför, man må föröfrigt hafva hvilken åsigt som helst. Man måste således först granska de §§ i R. F., sorn beröra ämnet, 520 Den 25 April e. m. Till stöd för Konungens rätt att nedsätta tullarna förekommer den bestämmelsen i 60 § R. F. att »ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet, som heldst, utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen». Då uttrycket ((förhöja» väl icke betyder detsamma som »förändra», så är det alldeles obestridligt att denna § icke innehåller något förbud för Konungen att nedsätta tullarne, och att något sådant förbud ej eller i någon annan § uttryckligen förekommer, lärer väl af alla medgilvas. Men, säger man, Gl:sta §:n innehåller att »alla afgifter, som R. St:r under de i föregående § nämnda titlar beviljat skola — ordet »oafkortade,» som en talare här införde finnes icke — utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R. St:r fastställd blifvit;» och häraf följer att afgilterna icke få nedsättas eller eftergifvas. Emot detta påstående har redan blifvit erinradt att sistnämnde § endast afser att bestämma tiden för afgifternas utgående och icke deras belopp, en uppfattning som vinner styrka deraf att denna bestämmelse, likasom så många andra i vår grundlag, har en historisk anledning och alser att förhindra de strider om tiden för bevillningars utgörande, som så ofta förekommer under det konstitutionella statsskicket mellan 1772 och 1789. Vidare anföres emot Konungens ifrågavarande rätt, att den skulle strida emot 57:de §:n, som förbehåller R. St;r allena utöfningen af Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta.
Låne-Kontoret i Götheborg 750,000. d:o i Malmö 300,000. Sgr R:dr 3,000,000. Oansedt ofvanberörde öfverflyttning från Stockholms till Malmö Handelsoch Närings-Diskont af 50,000 R:dr, har, vid den förra, tillgången hitintills varit tillräcklig för fyllande af lånebehofvet; hvaremot vid Götheborgs LåneBanko-Fullmäkliges Berättelse. 4 26 Banko-Fullmäktiges Berättelse. Yexlars företräde till beläning framför löpande förskrifningar. Kontor tidtals förefunnits brist på medel, hvilken brist Fullmäktige, oaktadt framställning derom blifvit gjord, dock ansett sig icke kunna afhjelpa, enär sådant möjligen ledt derhän, att lånefond saknats vid såväl Handelsoch Närings-Diskonten härstädes, som i Götheborg. Angående utestående beloppet i denna rörelse, inhemtas upplysning af 37 <§ här ofvan. § 48. Jemte det Fullmäktige anmäla, att de uti serskildt utlåtande yttrat sig öfver den af Herrar Revisorer i Berättelsens 73 § gjorda framställning, anse de sig böra fästa uppmärksamhet å följande förhållande. Likmätigt mom. litt. d. af Banko-Reglementets 212 § sker diskontering företrädesvis framför belåning. Denna föreskrift har, efter hvad Fullmäktige inhemtat, så tillämpats, att ansökningar om diskontering, utan afseende å tiden, då de inlemnats, först föredragits och derefter ansökningar om lån.
Tiden, som erfordras för den utländska militär-bildningen blef alltså temmeligen lång och den ekonomiska vinsten temmeligen obetydlig. — Jag kan derföre icke dela talarens missnöje öfver möjligheten att kunna erhålla militärisk bildning inom vårt eget land, och jag har svårt att förklara hans ovilja emot Krigs-Akaderaien, om icke skälen äro likartade med dem, på grund af hvilka han missbilligar skjutskolors införande, eller derföre a att skjutkonsten är så ringar. Den råa styrkans öfverlägsenhet i kriget hör, sedan länge, till det förflutna, och krigskonsten i vår tid kräfver ett studium, hvars ensidighet — talaren måste förlåta är en verklighet. Vi kunna numera icke vända våra vapen mot någon Europeisk nation, hvars krigsbefäl icke, till större delen, förvärfvat denna »ensidiga,n men för yrket nödvändiga bildning. Att kunna upkasta ett fältverk, slå en brygga, handtera en kanon, affatta och taktiskt bedöma en position o. s. v. är i vår tid af oeftergiflig vigt. Inhemtandet af såväl theoretisk som praktisk kännedom om militäryrkets många olika delar fordrar en lärare-personal och en materiel, som gifver åt krigsskolor i alla länder det ohjelpliga felet att vara något dyra. Dyrbarare är dock förlusten af en Armée till följe af befälets oskicklighet. Så tänker man åtminstone i andra länder, der särskilda krigsskolors nödvändighet ännu icke af någon klandersjuka blifvit satt i tvifvel. Ett af de biskal till Krigs-Akademiens indragning, hvarvid talaren synts fästa mycket afseende är — såsom han uttrycker sig — detta läroverks »åsidosättande» af de lefvande språkens inlärande. Det är förvånande, att en af Svenska folkets representanter, på ett afstånd af ^ mil från det läroverk, hvars alla lektions-tabeller äro tillgänglige och hvars alla examina äro offentlige, icke aktar nödigt att personligen förvissa sig om förhållanderne, innan han offentligen och »utan rädsla för misstaga vågar förevita nämnde läroverk åsidosättandet af ett, för militär-yrket i synnerhet oumbärlig ämne. Jag vill här icke trötta det Högloft.
Nils Nilsson från Orebro län, hvilken framställt enahanda förslag, som nästföregående motionär, och dervid hufvudsakligen äfven anfört samina grunder, som denne uti sin framställning andragit, men tillika yrkat, att de löneförhöjningar för Statens embetsoch tjenstemän, hvilka vid innevarande riksdag kunna beviljas, må i riksstaten serskilt upptagas under rubrik: tillfälligt lönebidrag; och har en stor del af Bonde-ståndets ledamöter uti denna motion instämt. Stats-Utskottcts Utlåtande M 41. :< Nils Andersson frän Christianstads län, hvilken förenat sig med Nils Nilsson uti dennes framställning samt derjemte föreslagit, att löneförhöjning icke mätte beviljas någon embetseller tjensteman, sorn för närvarande uppbär högre aflöning, än 1,200 ll:dr Knnt, sportler deruti inberäknade, och att tillökningen ej finge öfverstiga 50 procent af lönen; och af Johan Johansson från Orebro län, hvilken, hufvudsakligen åberopande behofvet af en förenklad och förbättrad organisation af embetsverken, yrkat, i likhet nied föregående motionärer, att de löneförhöjningar, som anses erforderlige, måtte beviljas blott för nästa statsregleringsperiod; hvarförutan anmärkningar blifvit af motiouären framställde emot Hero af de uii den kongl, propositionen äskade lönetillökningar för embetsoch tjenstemän, tillhörande verk och stater på 2:a hufvudtiteln.
Nej, ers nåde! BRASK. Det var en galning, som begagnade min press för att trycka Lutherska skrifter då jag satte anti-Lutherska i hand på honom. Och så svärmade han om Apokalypsen och tusenåriga riket. (Till Olof). Har du sett honom? OLOF. Han var nyss här, och föga godt han I att vänta af honom! MÄSTER OLOF 27 - BRASK. Är han ute? OLOF. Han är snart i Stockholm, och då lär I få höra af honom! Akta er, herr Biskop! BRASK. Håhå, än är ingen fara! OLOF. Vederdöparne äro i Stockholm! BRASK. Hvad säger du? OLOF. Vederdöparne äro i Stockholm! BRASK. Vederdöparne? GUSTAF VASA (inträder hastigt). Hvad står på? Staden är i oro! Folket drar kring gatorna och ropar på messa! Hvad betyder det? BRASK. Okynne, ers nåde! GUSTAF. Biskop Måns! MÅNS. Staden har icke utgjort sin ränta. GUSTAF. Och derför vägren I göra gudstjenst! Guds död! MÄSTER OLOF - BRASK. Ers nåde torde besinna... GUSTAF. Biskop Måns! Svara! MÅNS. Ers nåde torde besinna att saker sådana som dessa, hvilka falla under kyrkans domvärjo... GUSTAF. Jag befaller er sköta er tjenst! BRASK. Svea rikes biskopar taga endast befallningar af sin öfverhöghet, påfven o.ch den kanoniska lagen! GUSTAF (kufvad). Det vet jag, men om påfven ej alltid kan ha ögat på eder? BRASK. Det blir vår sak! GUSTAF (flammar upp, men lugnar sig). Ni har rätt, vördige biskop. Det skall få bli er sak. BRASK. För att lemna detta ämne. grepp att göra uppror! Stockholm lär stå i be GUSTAF. Hvem säger det? MÅNS. Vår kanonikus! GUSTAF. Er skolemästare? Hvar är han? Är det du? Hvad heter du? MÄSTER OLOF 29 - OLOF. Olof Pederson!
Som jag är en bland dessa Ledamöter, får jag förklara, att långt ifrån att tro mig hafva bandlat emot Grundlagen, tror jag mig hafva uppfylt dess bud, jemte hvad min rättskänsla mig ingaf, ty jag ansåg ej med mitt samvete enligt att afgifva lika yttrande i alla fem punkterne, samt fria eller fälla utan afseende på de skiljaktige omständigheter, sorn för mig företedde sig. I afseende på förevarande fråga, måste jag erkänna att, vid genomläsningen af 38 §, jag ej kunnat fatta den annorlunda, än att de omtalte personerne ej få rösta i de mål, som röra personer, men att då det gäller en preliminairfråga, och ej personers rätt, det ej genom lagligt jäf är dem förhindradt att votera. Dessutom säger mig sista momentet af §, alt det är endast i det fall, då voteringen kunde bero af hans eller de - IO Den 20 Julii ras röster, mot hvilka skyldskapsjäf uppstår, som §. blir användbar. Jag har ej öfvervarit hela voteringen, men man har sagt mig, att 7 personer skulle vara i det ifrågavarande förhållandet. Då uppkommer i alla fall i/f. rösters pluralitet; hvarigenom den skedde voteringens utslag öfverväger den å andra sidan yrkade mening. Herr Rosengvist: Efter tydliga ordalydelsen -—. ordaförståndet -— och sjelfva den genom interpunctionerne i 38 §. af RiddarhusOrdningen uttryckte mening, har voteringens ogiltighet afseende endast dei> på, att jäfvige personers skiljande från Riksdagen aldeles icke beror af bevisningen om voteringens olika resultat, utan endast deraf, att de jäfvige hafva tvärtemot förbudet i 38 §. RiddarhusOrdningen, såsom medvetande af sin jäfaktighet, likväl deltagit i en votering, hvilken varit olaglig och ogild, och hvarigenom villervalla, oreda, besvär och tidsutdrägt blifvit oundvikelige följder. De anmärkningar man gjort vid mina framställningar äro, såsom af mig förutsedde, redan besvarade och vederlagde; hvarföre jag ej vill upptaga tiden med en repition af hvad jag förut yttrat; utan anhåller endast om proposition. Grefve Possej Arvid:
M. meddelad serskild tillåtelse, vistas å utrikes ort; J\s 16, i anledn. af väckt motion, att sökande till Klockaretjenst måtte befrias från undergående af examen inför Kyrkoherden ; JU 17, i anledn. af väckt fråga om uplifvande af K. M:s Nåd. varning emot yppighet och öfverflöd, af den 11 Aug. 1792; JU 18, i anledn. af väckt motion om rättighet för arrendatorer af Lunds Domkyrko-hemman att efter markegångspris lösa arrende-spannemålen; JU 19, i anledn. af väckt motion om förändrad boningsort för Provincial-Läkaren för Gottlands Södra Härad; JU 20, i anledn. af väckta motioner om Två Sqvadroners af indelta Skånska Kavalleriet och Smålands IIusar-Reg:tes afsittande mot erläggande af liästvakans-afgift; JU 21, i anledn. af väckt motion om skyldighet för hvarje till full arbetskraft kommen person, att årligen bespara något för sin egen framtid, intill dess densamma kunde anses nödtorftigt betryggad; JU 22, i anledn. af väckt motion om förtydligande af 5 § uti K. M:s_ Nåd. Förordn. om Sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843. 23, i anledn. af väckt motion om anskaffande af sådane postvagnar, att resande kunna desamma medfölja; och 218 Den 1 Februari f, m. JVs 24, i anledu. af väckt motion om upliörande af Mätarepenningar för stenkol, stenkosslybb och coakes, som till Riket införes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. T e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 1 Februari 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades Pleni Prot. för d. lft sistl. Januari. Föredrogs ånyo Const:s-Utsk:s d. 25 och 28 sistl. Januari på bordet lagda Mern.
M:t fastställd taxa, gällande för fem (5) år i sender5 i) att de af jernvägen inflytande inkomster vederbörligen redovisas inför offentlig myndighet $ och k) att bolaget, medelst serskild förbindelse, åtager sig att under all framtid, utan bidrag af allmänna medel, vidmakthålla jernvägen i sådant skick, att den i liela sin längd kan begagnas. Hvilket, till svar i anledning af E. K. M:ts högstberörda nådiga proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 12 Juli 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Juli 1851. Presle-ståndet den 9 Borgare-ståndet den 9 Bonde-ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om boställsrum åt DepartementsChef erne. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 176.) S. A. K. Enligt hvad E. K. M:t uti Dess vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof behagat tillkännagifva, hade, i följd 176 Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Sa vida nemligen det icke kan bestridas, att ju sjelfva ideen af Indelningsverket är den, att samma inrättning skall grundas på jordens värde och förmåga alt draga roteringsoch rustuingsbördan, samt desse omständigheter alltså ensamt böra tjena till måttstock för det belopp indelt manskap, sorn af hvarje serskild province skall underhållas, lärer ostridigt I ,36 Stalf" sainlOccqnomic-IZlikoltcns Betänkande !S':o följa, aLL arn man genom anslag, at Statsmedlen, ville i en province af Riket, , såsom. lin är i fråga, söka tillvägabringa en högre rotering, än som af •jordeh ensamt Jarit Lä fas, skulle ludefnings-verkels princip frunträdås, oell r stället den ö förfil Huttet celi orättvisa uppkomma, att invånarns i det öfriga' Riket skulle, utom egen rotering, till'en tiel bära roleringstungan i det nyssnämnde landskapet; hvarjemte härvid förekommer det hufvudsak.- liga hinder, att Statens knappa oell för andi a oundgängliga behof nödiga medel icke-' lemna tillgång tfil de, dels för ail'.'framlid, dels för. obestämd tåd. i i^åder äskade anslag..
I likhet med hvad Kongl. Maj:t i Sin ofvanomförmälda Nådiga Proposition till Rikets sist församlade Ständer (JV2 94) föreslagit, bar äfven Utskottet ansett den inskränkning, hvilken § 39 Regerings-Formen fastställer uti Interims-Regentens och Interims-Regeringens makt att tillsätta 1 jenster, endast böra gälla i afseende på Förtroende-sysslor. [)å Interims-Regent eller Interims-Regering, till följd af stadgandena uti 91, 92, 93, 94 och 95 §§ Regerings-Formen, icke kan komma att lång tid utöfver tolf månader föra Riks-styrelsen, synes rättigheten att definitivt tillsätta Éonstitutions-Vtshottets Memorial M 8. f Embetsoch Tjenstemän icke bereda ifrågavarande Styrelser något stort eiler vådligt inflytande på Rikets Embetsoch Tjenstemanna-personal. Snarare synes ett menligt inflytande kunna väntas följa af det nu gällande stadgandet. Då det heter att »alla lediga sysslor endast tillsvidare kunna förvaltas af dem, som Regent eller In »terims-Regering dertill förordnar,» så skulle en dylik Styrelse kunna tillvälla sig rättigheten att utan ransakning och dom från sina tjenster skilja de Embelsmän, som den sjelf tillförordnat. Detta förhållande skulle för de tillförordnade Embetsoch Tjenstemännen medföra ett beroende af Styrelsen, som icke väl står tillsamman med den i vår statsförfattning för öfrigt antagna grundsatsen af Embetsoch Tjenstemäns oafsätllighet. Dessutom lemnar lagbudets obestämda lydelse rum för olika tankar om dess rätta tillämpning och om det sätt, hvarpå de af Regent eller Interims-Regering tillförordnade Embetsoch Tjenstemännen böra i sina sysslor af Konungen bekräftas.
Ständers eget bedömmande, huruvida Rånet till Götheborgs Stad, utaf de ännu återstående och uppglfne disponible tillgångar, nemligen 150,000 R:dr af de till förstärkande af Bankens réela fond för-’ ut föreslagne medel, jemte öfverskottet af de (ill Dtskout-Assignationers inlösen påräknade 700,000 R:dr , ina företrädesvis beviljas och utgå. Ej -mindre inom Högvördige Treste-Ståndet,’ Banko-Utskottets Betänkanden. sorn för dess del bifallit sjelfva Lane - biträdet i under förbehåll af Öppen talan i frågan om Låne»vilkoren, än äfven inom Vällofl. Borgare Ståndet, hafva flere värde Ledamöter yrkat, att den af Utskottet föresiagne Räntan, måtte från still 4 procent nedsättas. Då det uppgifne ändamålet med detta understöd är , att derigenom bereda utväg till liqviderande af åtskillige förfallne skulder, för hvilka Stads-Cassan hos private personer, emot 6 Procents ränta häftar, tror Utskottet, för dess del,' helst om Riksens Ständer gilla hvad i afseende på Kapital-skuldens återgäldande blifvit hemställt, att en Ränte-betalning af 5 Procent ej kan anses i den mo.in betungande, att den skulle öfverstiga Stadens förmåga; Och med denna öfvertygelse kan Utskottet så mycket mindre tillstyrka, att Räntan å ett dylikt .Extraordinärt biträde af Bankens medel , skulle nedsättas under nämnde belopp , som sådana tillgångar härföre medtagas , hvilka egenteligen varit bestämde till Bani kens consoliderande.