Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att någon fara för Bankens realisations-förmåga icke genom den föreslagna åtgärden kan upkomma, visar sjelfva summan, hvars förande inom linien nu är i fråga; och att E. St:r äfven vid ett föregående tillfälle uptagit såsom en tillgång hos Banken ett belopp, hvaraf likväl en del redan utgått till betalning af gammal skuld, det får jag erinra hafva inträffat med riksgäldssedlarne. E. St:r och K. M. vidtogo den måhända mindre vanliga åtgärden, att utsätta en viss preskriptionstid för dessa sedlars gällande kraft, hvarigenom Slaten helt enkelt gjorde sig qvitt skulden för ifrågavande, hvarefter den summa, som var afsatt i Banken för sedlarnes inlösning försvann, och uptogs såsom en bland Bankens egande tillgångar. Emellertid har det dock visat sig, att åtskilliga Eiksgäldssedlar, efter preskriptionstidens slut, blifvit inlösta, emedan, såsom Erih. Tersmeden ganska riktigt antydt, E. St:r ieke ansett det vara förenligt med sin värdighet att icke inlösa dessa sedlar, när de blifvit presenterade. Så kommer det äfven att gå i detta fall, helst ingen preskriptionstid är bestämd, hvarigenom en obestridlig rättighet qvarstår för sedlarnes innehafvare att erhålla full valuta för dem. Att nu uptaga en så obetydlig summa som den ifrågavar:de såsom skuld, anser jag således olämpligt, isynnerhet då denna skuld möjligtvis icke existerar; hvarföre jag förenar mig med de Hrr, som tillstyrkt bifall till Utsk:s förslag i denna punkt. Hr Nordenfelt: Jag vill blott hålla mig till en enda punkt i Ilr Mannerskantz’s anförande. Han har nemi. yttrat, att om E. St:r bifalla Utsk:s förslag att föra ifrågavande summa inom linien, skall den komma att der qvarstå i everdliga tider. Men om den progression i afseende å sedel-inlösningen, som jag i mitt förra yttrande påpekat, skulle fortfarq i flere år, så kan ju lätt hända att under en period emellan två Eiksdagar ingen sedel blir presenterad vid bankoluckan, och då kan jag icke inse, att E.
Så måste jag gå. För en besökande hade han nekat sig hemma medan vi sutto der, det var Grosser, pianistens man. – ”De maa ikke gaa,” sade han till den unga flickan. Jag vet hvarken om hon var fågel eller fisk, men att hon nyss var kommen hem från Paris, det hörde jag. Hon hade suttit och smårodnat då han berättade om den ene unge mannens ”Opdagelse”, den bestod nämligen i att om ett förlofvadt par gick länge utan att kunna gifta sig, så var det icke synd om de i hemlighet lefde som gifta. Brandes’ ögon sprakade gnistor af löje, när han berättade hvad han svarat: – ”den opdagelsen har nog många gjort före er.” Han följde mig ut i tamburen och hjelpte mig kappan på. Jag sade honom att jag varit i sådant beråd om jag skulle komma eller ej, men så ville jag så gerna sjelf tacka för böckerna, annars visste jag nog att hans tid vore så upptagen och han så öfversprungen af menniskor, att man gjorde bäst i att bli borte. ”På en timme har ni varit den fjerde,” svarade han, ”och då kan ni ju tänka er att man blir trött.” Nu ångrade jag att jag kommit. Det lät ju som en förebråelse. Hvarför hade han icke låtit mig gå strax, som jag ville? Han var vänlig ändå och sade att om det var något jag önskade af honom, så behöfde jag endast skrifva en biljett. Jag gick dödligt förödmjukad derifrån, tuggande på detta: ”då kan ni ju tänka er att man blir trött.” O, att kunna göra ett duktigt arbete och tvinga honom till intresse! Att icke längre behöfva känna sig som en hund, den der går och slickar efter smulorna från intelligensens bord! Hvarför skall alltid jag behöfva känna mig som en bortstött tiggare, hos både stora och små! Peter Nansen lefver i ”menage” och Esmann har mätress. Esmann skall resa till Stockholm för att få sina småstycken uppförda, han tänkte taga sin ”lille Pige” med sig, men Lundegård afrådde honom derifrån.43 När fru Agrell var i Köpenhamn brukade hon sticka alla sina literära besökares kort i sin spegel.
Anmäla sig flera, än halfva antalet, till erhållande af en dylik befrielse, bestämmes genom lottning, hvilka inom samma antal skola befrielsen åtnjuta; men med anmälan om förhållandet bör tillika utau dröjsmål underställas Kongl. Maj:ts pröfning och beslut, huruvida befrielse från vapenöfningarna jemväl för de öfriga, som sig dertill anmält, må kunna medgifvas. % H Mom. ?. Afgiften skall, i den ordning särskildt stadgadt är, erläggas vid det mönstringstillfälle, då befrielse sökes; samt uppbäres å landet af Kronofogde och i stad af vederbörande Magistratsperson, under enahanda redovisnings-skyldighet, som för Kronans öfriga uppbörd eger' rum. Mom. 2. För den händelse någon beväringsskyldig efter mönstring, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhåller om befrielse från vapenöfning, emot afgifts erläggande, skall afgiften i länets ränteri nedsättas vid samma tillfälle, som den underdåniga ansökningen till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inlemnas. Mom. 3. Beväringsskyldig af 2:dra klassen, som erlagt vapenöfningsfrihetsafgift, men till krigstjenstgöring uppbådas innan årets vapenöfningar försiggått, skall återbekomma hälften af den inbetalda afgiften. § 12. Af de sålunda influtna afgifterna skall, under benämning af Allmänna Bevä - sa Kongl. Majus Nåd. Proposition JM 67. ringsfonden, bildas en särskild tillgång, alt efter Kongl. Maj;ts disposition och emot vanlig redovisning användas lill befälsämnens danande bland beväringsmanskapet. § 13 Under krig, eller dä Kongl. Maj:t tinner rikets säkerhet fordra, att större eller mindre del af beväringsmanskapet uppbådas, vare den, som till utskrifning förbunden är, berättigad alt i sitt ställe sätta annan duglig karl. Samma rätt tillkommer äfven allt det beväringsmanskap, som vid nämnda tillfällen redan ar approberadt och vid då skeende ommönstring icke frigöres genom kassation.
”Erika har väl mycket att uträtta; och du, Ella, har nog också något – hur är det, j följa ju med?” Erika hade ingalunda tänkt att resa, så angelägen denna årliga färd än var, ty hon gissade att, i händelse Gabriella, liksom förra året, vägrade att följa med, skulle denna tid bli ganska farlig. Men nu, då Arnman äfven ernade sig in, förändrade sig saken; nu finge man nog se att Ella också hade lust. ”För min del far jag visst!” sade Erika och vände sig till Arnman; ”vid Larsmessan gör jag alltid min handel. Men Gabriella plär icke vara road af de der marknadsfärderna.” ”Åh-jo, nu har jag icke varit der på så länge!” sade Gabriella med lätt rodnad. ”Det vore rätt roligt!” Birger och Erika vexlade en hastig blick; likså Arve och Gabriella, hvarefter den förre ånyo tog afsked, med löfte att infinna sig aftonen före den, som blef bestämd till afresan. Adertonde Kapitlet. En dyster aning sveper re’n sitt flor Omkring er himmel; ack! om några stunder Är allt, måhända, mörkt igen som förr. Runeberg. Aldrig hade någon tid förefallit Gabriella så lång – knappt hennes treåriga väntan – som denna månad, hvilken ännu återstod innan Larsmessan. Slutligen kom den likväl; och nu syntes Gabriella serdeles lifvad och i fullt bestyr att göra sig färdig till resan. Det var dagen förut. Hon satt på sin kammare och slutade en klädning, om hvilken hon likväl endast sjelf visste att den icke första gången skulle begagnas i Götheborg, utan just medan de andra voro der. Och för att vinna sitt ändamål ernade vår lilla oskyldiga hjeltinna, hos hvilken det tysta synbara motståndet mot hennes önskningar väckt begäret att hjelpa sig genom list, helt oförmodadt blifva illamående under natten. Emellertid bör det nämnas till hennes heder, att del var högst ogerna hon tillgrep ett sådant medel, och att hon med serdeles nöje skulle begagnat hvilket bättre som helst, för att slippa resan. Skickelsen hjelpte henne ur detta bryderi. Just som hon fastsydde sista haken i klädningen, inträdde Anton och satte sig bredvid henne.
Utskottet har tagit samtliga dessa motioner i öfvervägande och då, hvad först angår Herr Grefve Hamiltons framställning, Utskottet funnit sig böra afstyrka hans förslag om kapitalbeskattningens upphäfvande, följer deraf, att Utskottet icke kunnat å det nu gjorda yrkandet om 20 §:ns uteslutande fästa afseende; då vidare Herr af Donners motion icke går ut på annat än att de stadganden, som med hänsigt till kapitalbeskattningen i § 20 förekomma om liushyran såsom grund för beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnader i stad, icke skola tillämpas vid beskattning af de i Stockholm anställda embetsoch tjenstemän, som icke ega kapitaler, har Utskottet skolat erinra att dessa stadganden, sådana de nu äro uppställda, icke gifva anledning till en dylik tillämpning, som ej heller, efter hvad Utskottet inhemtat, egt rum, enär af de åberopade 1,500 besvärsskrifterna endast ett jemförelsevis ringa antal innefattat klagomål af embetsoch tjenstemän öfver förment origtig beskattning för inkomst af kapital; och har Utskottet alltså ansett sig, med anledning af denna motion, icke böra något särskildt stadgande tillstyrka; samt då slutligen Herr Stuarts förslag endast afser att bestämma ett minimum, hvarunder skattskyldigs inkomster i förhållande till hyresbeloppen icke inå beräknas, men härigenom kapitalbeskattningen i mänga fall skulle, i saknad af positiva bestämmelser, blifva helt och hållet beroende af taxeringsmännens godtycke, har Utskottet af detta skäl och då förslaget för Öfrigt dels står i sammanhang med motionärens förberörda yrkande att pensioner skulle lör sig särskildt taxeras, dels icke innefattar annat än hvad §:n redan innehåller, funnit sig icke ega anledning att berörda förslag tillstyrka. Deremot kan Utskottet icke undgå erkänna vigten af de skäl, Herr Ditzinger anfört för minskning af nu stadgade proportioner mellan hyresbelopen och lefnadskostnaderna.
3 StcdBolm od) ©ötpcBorg fontmer att £>ärntcb få forBållaä, font ferffilbt förorbnabt är, eller frambcleö fan marba ftabgabt. §. 133. (Sfter crpålluc uppBörbåorbteå od) miitft fjorton bagar före bett till $roito S ©täberuc ffola uppBörbåteruttnerne, efter förutgången anmälan poå öf Sebalt ubbBörböjtärnman är ijåffcit, femmer nteb reftdntterS tttbrtftuanbe dc!> Inuafr bertttt böret att förfaraS, fåfont 3'örfattittugarne Bjttba, etter tutbare fatt luara ftabgabt, få att atta utfft)lbetne utom flutet af uppBörbSåtet, etter bett l SWaj, itta luara å toeberBörttg ort refrotuifte ecb t Ötäntertet nebfatte. §. 136. l:o Sfebbö^tttlutbötnattttett t Stocholm famt 3jöman3tjufen3 ^röreftåttbarc t be öfrtga Staterna åttgger, att för bet tutb Sjömans? Bufet ffattffrifne etter t b era 3 rutter intagne fjöfotf beBitcra ecb uppbära beta S3etutffntttgett efter bettna Stabga/ äftaeitfont öfriga pcrfonctta frcito
Den skakning i Allmänna Rörelsen, som man anser sig böra medgifva under Realisationsögonblicket, och 3:o på det arithmetiska förhållande, som uti Reaiisations-ögonblicket bör vara emellan BancoSedeln och SilfverFonden. — Jag vill söka att bestämma dessa trenne HufvudMomehter, deraf deducera både hvad som Riksens Ständer böra förordna och förbjuda. BancoSedelns Innehafvares anspråk på reel Valuta beror på BancoSedelns Silfvervärde vid emottagandet. Hvar enda Innehafvare af flera Sedlar, som under olika Silfvervärde» blifvit inhändigade, äger således olika Reductions-anspråk: Huru många olikheter skola icke da uppkomma för hela Massan af Sedel-innehafvare, och det står icke i menniskors magt att göra alla rätt. Då nu ett enda förhållande, gemensamt för alla BancoSedels-Innehafvare, måste stadgas, så skall nödvändigt alla Rätts-anspråkens Total-uttryek åstadkomma vinst för den ena, förlust för den andra, och Den 5 Januarii. 373 högsta Exponenten af det äkta Total-anspråket är, att Summan af alla vinster, är — Summan af alla förluster. Då nu Riksens Ständer icke på arithmetiska grunder kunna afgöra, om SpecieRiksdalerns värde bör vara go sk. eller 102 sk. Svenskt Banco, utan sådant måste med en allmän öfversigt bedömmas; så är det nödigt att detta bedömmande under loppet af denna Riksdag vidtages, både derföre, att detta omdöme bör grundas på allmänna förhållandet under de sedan 181 o års Riksdag förflutne åren, emedan detta förhållande ännu är i hvars och ens friska minne, och af det skäl, att detta omdöme bör vara så rent, sora möjligt, ifrån allt enskilt interet. Efter det inseende jag i min lilla krets hunnit förvärfva, tror jag, att om för en Riksdaler Specie — erhålles två Riksdaler i BancoSedlar — älla rättsanspråkens resulterande Pretention nära uppfylles. Den skakning i Allmänna Rörelsen, som kan tålas vid Realisations-ögonblicket, vill jag nu undersöka.
Tili Militiae Boställs-Cassan 35,236:19. 3. j Rikets Ständers Bank 1,498:12. 8. « Rikets Ständers Riksgälds-Contor (icke 1,400 R:dr, såsom i Kongl. Krigs-Collegii utlåtande öfver förra Revisions-Berättelsen upptages, utan) 14,000: S:r 50,734: 31. u. Vid inköpet af denna egendom har Kongl. Maj:t, i afseende på betalnings-sättet, genom Nådigt Bref den 12 November 1816, förklarat att köpeskillingen skulle af Boställs-Cassan förskjutas och att till åter - betalning deraf skulle användas dels den afkastning Mariebergs Egen dom komme att gifva, dels ock, derest besparingarne å 3:dje IlufvudTiteln sådant medgåfvo, ett belopp af högst 2,000 R.dr Bico årligen.
Pä Höglofl. Ridd. o. Adelns På HögvBrdige Preste-Stän* Ledamöters vägnar: dets Ledamöters vägnar; Stierneld. Joh. Jak. Hedren. På Vällofl. Borgare-Ståndets På Hcdcrv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: J. J. Kleman. Casper Wijkman. 4 Expeditions-Utslcottets Utlåtande, N:o 2. Utlåtande, angående tryckning och utdelning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. I anledning af Herr Cederschjölds, P. G., hos Riddersk. och Adeln väckta, och derifrån genom Protocolls-Utdrag den a5 dennes lill Éxpeditions-Utskottet remitterade motion, att alla Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrivelser samt från Utskotten, under loppet af Riksdagen, inkommande handlingar måtte genast tryckas och tili RiksStåndens Ledamöter utdelas, har Utskottet ansett sig, till upplysning i ämnet, samt till Rikets Högloft. Ständers pröfning böra följande vördsamt anföra och föreslå: Den af Herr Cederschjöld med . dess ifrågavarande förslag till ärendenas skyndsamma gång åsyftade fördel att, genom ofördröjd tryckning af de handlingar, som utgöraj Bihang till RiksStåndens Protocoll, få dessa handlingar tillgängliga för Stånds-Ledamöterne före de deröfver i Stånden förefallande discussioner, harvid så väl 1817 och 1818 årens, som vid 1823 års Riksdag redan varit föremål för förslag och försök, endast uti vissa delar, i afseende på sättet för verkställigheten, skiljaklige från de af Motionairen nu föreslagne.
I sammanhang härmed får jag i underdånighet anmäla, alt, med det anslag af 2,000 R:dr, som Kongl. Maj:t, på underdånig framställning af Länets Hushållnings-Sällskap, nådigst beviljat till en mönster-rias uppförande, i likhet med dem, som i riornas land, Finland, användas, en sådan nu är under byggnad vid Ulluna, och är att hoppas, att den obestridliga fördel och nytta, dessa inrättningar medföra, härigenom skall blifva mera spridd, när de elever och lärlingar från olika orter i riket, som vid Institutet erhålla undervisning, der numera kunna inhemta en närmare kännedom om eldriors byggnadssätt och desammas begagnande. Huru Ultuna Landtbruks-Institut, som den 14 Mars 1848 öppnades, vårdas, äfvensom dess ställning och förvaltning, torde icke här behöfva i detalj omnämnas, då Styrelsen för detsamma årligen afgifver till Kongl. Maj:t underdånig berättelse härom. Jag får sålunda här endast anmäla att för Institutet nödige byggnader till lärooch undervisnings-salar, jemte logementer för lärare, elever och lärlingar, blifvit uppförde och utrymme derigenom vunnits, så att 28 elever och 24 lärlingar kunna mottagas och vid Institutet årligen njuta undervisning. Antalet af sökande har dock, detta oaktadt, alltid varit vida större, än som kunnat emottagas. En fullständig slöjd verkstad för tillverkning af åkerbruksredskaper är vid Institutet anordnad. Der förfärdigade redskaper bafva vunnit en fortfarande stigande afsättning, såsom varande starka, val och ändamålsenligt konstruerade samt omsorgsfullt arbetade. Jordbruket, som med all omsorg bedrifves, är anordnadt uti 2:ne olika vexelbruk, ett för sandoch ett för lerjorden. En icke obetydlig del af åkerjorden har omlagts med täckta slendiken samt början äfven blifvit gjord med anläggning af tegelrörsdiken, som framgent hufvudsakligen komma att användas. Praktisk undervisning i skogshushållning lemnäs dels på Institutets egen skogsmark, som är under beredning till traklhuggning, dels å de angränsande kronoparkerne, af hvilka en, Åsen, går alldeles intill Institutets åbyggnader.
Nästan alla daibutsu-bilder äro gjorda efter ungefär samma mönster, hvilket under århundraden blifvit från slägtled till slägtled förbättradt, tills gudabildens anletsdrag slutligen erhållit en prägel af mildhet, lugn och majestät, som sannolikt aldrig öfverträffats af den vesterländska konstens alster. Daibutsu-bilderna stå uppenbarligen i samma förhållande till enskilda bildhuggares verk, som folkpoesien till namngifna skalders. Såsom jag förut påpekat, har vesterlandets smak för det jettelika icke varit rådande i det forna Japan. Tydligen har det prydliga och smånätta, ej det storartade utgjort målet för konstnärens, arkitektens och trädgårdsmästarens sträfvanden. Endast daibutsu-bilderna, några klockor och andra kyrkoredskap bilda ett undantag härifrån. Under våra färder kors och tvärs i Kioto foro vi dock förbi en inhägnad, der murarne voro uppförda af så kolossala stenblock, att man har svårt att fatta, huru det varit möjligt att lyfta och flytta dem med de hjelpmedel, öfver hvilka japaneserna fordom förfogat. I granskapet af detta ställe finnes en graf, förmodligen den enda i sitt slag. Den skildras på följande sätt i en beskrifning om Kiotos märkvärdigheter, författad af en inföding: »Mimisuka, eller näsornas och öronens graf, upprestes af Hideyoshi Taiko, som lefde kring år 1590 efter den kristna tidräkningen. Då denne berömde mans krigshöfdingar inföllo i Korea med hundrafemtio tusen soldater, gaf han befallning, att man skulle hemföra och visa honom alla öron och näsor af de fiender, som dödats i striden, ty det var en gammal sed i Japan att afhugga de döda fiendernas hufvuden, för att visa dem för konungen eller härföraren. Men nu var det omöjligt att bringa hufvudena af de dödade Korea-krigarne till Japan, ty afståndet är för stort. Derför gaf Hideyoshi den nyss nämnda befallningen, och de öron och näsor, som bragtes till Japan, begrofvos tillsamman på detta ställe. Grafven har 730 fot i omkrets och är 30 fot hög.»
Jag har en tant, mycket respektabel, en smula gammaldags till sätt och klädsel, men alldeles inte till åsikter. Med henne resonnerade jag härom dagen just i denna fråga. I princip voro vi fullständigt öfverens. Det rådande förhållandet var odrägligt och måste ändras. Här om någonsin borde full likställighet råda könen emellan. Reformen, det slutliga målet voro vi alltså på det klara med, men beträffande sättet för dess genomförande och särskildt angående hvad man på riksdagsspråk kallar » öfvergångsstadgandena » stodo vi båda undrande och spörjande. » Kunde det inte gå an, » sade gumman och tog sig en pris, ty den lilla ovanan har hon; » kunde det inte till en början gå an att göra skottår hvartannat år och sätta ut en eller två skottdagar i hvarje månad. » » Tants idé är utmärkt, » sade jag, » verkligen alldeles utmärkt. Men jag fruktar, att den stöter på ett oöfvervinneligt hinder. Kungl. vetenskapsakademien skulle då få sin almanack fullkomligt intrasslad. » » Ä n se ' n, » menade tant, » kan di inte orka med att göra en ny almanack för hvart år och inte bara år för år skrifva af den gamla, som di nu gör? Ja, ja utom soloch månförmörkelser förstås, som di gör nya för hvarje år. » Jag hade en smula möda att öfvertyga gumman om, att det egentligen var de planetariska förhållandena, som bestämde almanackens innehåll, och att vetenskapsakademien endast var att betrakta som ett slags redaktionskomité åt de i rymden roterande storheterna. Men så lät hon då ändtligen detta sitt projekt fara. Då kom i detsamma aftontidningen, som tant genast fördjupade sig i med stor ifver. » Här ska ' du si, » skrek gumman och gestikulerade på sitt egendomliga sätt, » han har kanske hittat det rätta. Det är då för väl, att annat folk blir klokare, se ' n den där välsignade Borgen blef bortkollrad och narrade k. m:t att förbjuda flickorna gifta sig i god tid. » Det var Nils Perssons i Vadensjö motion om skatt på ungkarlar.
1111 disponerade, blott en större ritsal, ett större och två smärre auditorier samt ett mindre rum, utom verkstäder och laboratorier, återstå för sjelfva undervisningen. Å ritsalen linnas allenast 40 egentliga platser, hvarföre, då Institutet nu har omkring 60 elever, redan en del af dessa måste placeras i ett annat rum, hvilket åter medför svårighet, enär Institutet har allenast en ritlärare; och ehuru vissa timmar på dagen de öfriga lärosalarne äro lediga, så begagnas dessa likväl så ofta af Institutets redan ägande tvenne afdelningar, att en tredje svårligen skulle kunna med fördel använda de då och då lediga lokalerna, hvartill kommer, att Institutets Professorer och öfriga lärare äro i allmänhet redan mycket upptagna, saint att staten illa begagnade deras förmåga, om den använde'deni att undervisa i qvatuor species och dylika elementer. Hvad slutligen Institutets tillgångar beträffar, sa äro dessa för läroverkets närvarande behof knappt tillräckliga, helst det nya Institutet måst förskaffa sig ett, med afseende å läroverkets behof, någorlunda fullständigt fysikaliskt kabinett, och det, så att säga, från aldra första början, måst göra betydliga utlägg för att sätta i brukbart skick bibliotbek, verkstäder och laboratorier, samt mäst. af extra anslag aflöna verkmästare, arbetare, o. s. v.; hvarom allt Pikets Ständers Revisorer kunnat på stället öfvertyga sig, om deras tid det tillåtit. Styrelsen anser alltså icke ändamålsenligt, att den åtgärd, Rikets Ständers Revisorer föreslagit, nu varder vidtagen, för att provisionelt afhjelpa bristen på teknisk eleinentar-undervisning, utan vågar Styrelsen i underdånighet hemställa, att Eders Majit måtte täckas vid nästinstundande riksdag hos Rikets Ständer förnya begäran om anslag till inrättande af en Teknisk elementar-skola i hufvudstaden, helst satt i samband med Slöjdföreningens förbemälda skola, på sätt förut blifvit i underdånighet föreslaget, samt att