Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Prosten Wåhlander: »Emot Utskottets förslag att Sidenfabriks-societeten i Stockholm icke må erhålla någon andel i lösnings-summan för det s. k. Odelska appreteringsverket i nämnde stad, får jag anmäla min reservation. Den handling, på hvilken tillkomsten af nämnde verk sig grundar, är Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers framställning, meddelade nådiga Resolution af den 8 Mars 1770. Der heter det uttryckligen: »att Direktör Odel, så vida han fullgjorde hvad honom ålåge, samt troget och väl undervisade Svenska ynglingar i allt hvad till en fullkomlig siden-appretur i alla dess delar hörer, skulle få njuta en säker och beständig besittningsrätt af det inrättade siden-appreteringshuset med tomt och åbyggnad för sig, hustru, harn och efterkommande, med det uttryckliga vilkor, att sidenappreteringsvtrk, till fabrikernas gemensamma betjening, der i alla tider underhålles, samt huset, verktygen och inrättningen af honom och hans efterkommande vid magt hållos.» Denna Resolution afser tvänne ändamål, det ena, att tillerkänna Odel en belöning för dess förtjenster om sidenfabriks-yrket, det andra, att bereda sidenfabrikationen i Stockholm en förmån. Råda dessa fördelar förlänades för everldliga tider: Odel fick beständig besittningsrätt för sig, hustru, barn och efterkommande; sidenappreteringsverket skulle, till fabrikernas betjening, underhållas för alla tider, såsom orden lyda i ofvanåberopade Kongl. Resolution. Båda dessa fördelar betingas af hvarandra. Ty hade det varit Statens mening, att endast belöna Odel för dess förtjenster, så hade visst icke något vilkor behöft fästas vid den gjorda förläningen. Och hade det icke varit Statens mening att bereda sidenfabrikationen någon varaktigare förmån, så hade icke heller nämnde stadgande behöft göras för Odel och dess rättsinnehafvare. Häraf tyckes således vara klart, att såväl Odel och dess arfvingar, Stats-Utskottets Utlåtande N:o lii. lä sorn sidenfabriks-idkarne i Stockholm hafva rätts-anspråk till förenämnde gärd och inrättning.
Deremot måste jag för min del förklara, att jag icke kan dela denna, den värde ledamotens tanke; jag tror tvertom ali folket, eller, hvad man egentligen med den benämningen åsyftar, allmogen i vårt land, står pä den punkt af upplysning, att den mycket väl skulle inse nyttan af decimalräkningen och förstå dess användande, ifall detta system, på grund af K. M:s och R. St:s gemensamma beslut, skulle uti mynträkningen införas. Jlin öfvertygelse derom grundar sig bland annat derpå, att, vid detta måls behandling inom Banko-Ulsk., pluralileten bland Utsk:s ledamöter af BondeSt. bestämt förklarat, det de ansågo att den föreslagna förändringens införande alldeles icke skulle möta några svårigheter från allmogens sida: och då en annan ledamot af lltsk., af ett annat RiksStånd, uppträdde emot Utsk:s förevar, förslag, hufvudsakligast frän den synpunkt, att allmogen i Sverige icke skulle kunna nog hastigt lära sig decimalräkningen, så erhöll han af en utaf BondeSt:s representanter det svar, att sä tacksamt detta Stånd i andra fall vore för den omsorg örn dess bästa man visade, så trodde dock den sistnämnde ledamoten, att Ståndet i detta fall icke behöfde taga ett dylikt målsmanskap i anspråk. Dessutom torde man böra taga i betraktande, att i ett land, som förr varit med Sverige förenadt, nemi. Finland, har en likartad förändring i myntsystemet blifvit införd, utan att sådant mött några särdeles svårigheter eller erfordrat några förberedande åtgärder. Det är väl möjligt att systemet i början väckte något missnöje hos somlige, emedan man trodde att det var svårare att införa, än som sedermera visade sig vara förhållandet. Men af personer, som åro i tillfälle att närmare upplysa förhållandet, har jag hört, att man numera allmänt, äfven bland allmogen, inser decimalräkningens fördelar, och att ingen röst höjt sig som begärt del gamla systemet åter. Jag anhåller dessutom fä fästa Ståndets uppmärksamhet på fördelen I) e n 4 Mars f. m. 27 deraf, att uppskof nu icke äger runi med afgörande af frågan om ett nytt myntsystems antagande. Det kan icke vara Ståndets ledamöter obekant, att K.
Och hafva, enligt hvad berörde ProtocoilsUtdrag vidare innehåller, Riksdagsmännen Pehr Nilsson från Cristianstads, Jonas Jansson från Calin are, Johan Lejclitz från Bohus, Jonas Andersson fran .Kronobergs, Peh.r Pehrsson från Stockholms, Ephraim Larsson från Elfsborgs, Gustaf Gustafs, son och Pehr Olsson från Nyköpings Häri, samt Jon Jöransson från Oland jemväl instämt i denna hemställan. Då SfatsUtskottét nu åligger, att Utlåtande i ämnet afgifva; får StatsUtskottet vördsam ligell uplysa, att f. d. Konung Gustaf Adolfh, tili betygande af sin vänskap och tillgifvenhet för Dess kärälskelige Faster, Hennes Kongl. Höghet Prinssessan SOPHIA ALBER JINA, enligt skrifvelse till KammarColIegiurn och StatsContoiret af den i Junii 1807, i Nåder förordnat att Tullgarns Kungsgård, som efter Högtsälig Hans Kongl. Höghet Hertig FREDRIC ADOLPHS död, ater tillfallit Kronan, linge af Högbémälté HennesKongl. Höghet emottagas, ifrån den I4:de nästföregående Mars, till full disposition och åtnjutande af alla derutaf fallande Inkom. Ster uti Hennes Kongl. Höghets lifstid, dock med åtskillige uti det KonglBrefvet bestämde vilkor och förbehåll. 19 0 StatsUtsk. Bet auli anderi. Och sorn något hinder således icke förekommer emot Dispositionen af Tullgarns Kungsgård, enär densamma, efter Hennes Kongl. Höghet Prinssessan SOPHIA ALBERTINA blifver ledig, och härvid det serskildta förhållande inträffar, att, deräst Riksens Höglofl. Ständer nu ej på förhand förordna, huru med ifrågavarande Kungsgård bör förhållas efter Hennes KonglHöghet Prinssessans död, den Gud länge Nådeligen fördröje, skulle enär Författningarne föreskrifva, att Kongl. KammarCollegium genast skall gå i författing om ledige Kungsgårdars utarrendering, Riksens Höglofl.
Det glittrar och lyser, men färgprakten är ett brokigt, genomskinligt flor öfver en hög af skallar och ben. Mycket som i Österlandet är hvardagsrealism kan synas vesterländingen äfventyrligt och osannolikt. I sin helhet är dock Österlandet icke längre en sluten lustgård. Vi kunna lugnt och iakttagande besöka dess städer och stifta bekantskap med dess menniskor. Vi kunna till och med samtala med dem om de lynnets egenheter och lyten, som orsaka att de, ehuru rikt utrustade och mer ungdomsfriska än vi, hjelplöst duka under i sin kamp mot oss. Samtidens smak letar fram handklofvar och säger, att i hänryckningen för Österlandet ligger något gammalmodigt. Men när minnena från detta land en tid ströfvat kring i fantasiens halfmörker och slutligen, omgestaltade till dikt, stiga ned i manuskriptet, slita de klofvarne som remsor af tidningspapper. De svara samtidens smak: Vi ha annat att skaffa än att alltid betjena en så sjuklig och missmodig fru som du. Österlandet är icke blott ett hemvist för fornglädjen och den personliga friheten, utan äfven för åtskilligt, som våra nordiska förfäder symboliserade i Balder, hellenen bland Asarne, solvärmens och den milda årstidens ungdomligt intagande Gud. Det faller som han för att saknas, och dess undergång är våra dagars mörkaste sorgespel. Ännu en mansålder eller två och det torde icke återstå stort mer af dig, Österland, än din mark och dina ruiner. Låt oss hoppas, att, då din timme slår, vi, som varit nog lyckliga att få se ditt verkliga ansigte, redan sjelfva myllats under någon torfva – helst kanske der långt i norr, norr om en nordlig stad, på solsidan vid det vördnadsbjudande gamla Balderstempel, som kallas Solna. »Det var en gång.» Så började alltid de gamla sagorna från Bagdad, hvilka vi lärde oss utantill som barn och drömde om, då vi hade gått till sängs och somnade från leksakerna. »Det var en gång» blef med tiden begynnelsen till så många sagor, att dessa enkla inledningsord redan i sig uppsögo en doft af sagornas poesi.
Såsom följd af bärförut i afseende å tullbestämmelserna föreslagna afvikelser Förteckning f™11 Kongl. Maj:ts förslag, hafva följande rättelser i förteckningen öfver vid införsel öfver vid intullfria varor blifvit nödiga, nemligen dels att ur förteckningen utesluta artiklarna försel lull»hampa, ohäklad»; »murklor», jemte sednare momentet under rubriken »flyttsaker», fria varor. gfvensom artikeln »stenkolsstybb eller cindres»; dels ock i förteckningen intaga artikeln »läster till skoarbeten» samt tillägga: vid rubriken »apotheksvaror» den kontrollföreskrift, vetenskapsmän för införsel af nämnde varor äro underkastade; och vid rubriken »bilder alla slag» inskränkning till konstnärsarbeten. Härförutan, och då med rubriken »korkträd» menas korklark samt den under Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. 67 hufvudrubriken »sten» serskildt upptagna artikeln »eldfast sten» möjligen kunde föranleda det missförstånd, att eldfast tegel blefve ansett tullfritt vid införsel, föreslår utskottet, att rubriken »korkträd» ändras till korkbark', och att rubriken »eldfast sten» uteslutes, såsom i allt fall inbegripen under rubriken »sten all annan, i införseltarifen ej specificerad., oarbetad eller i block».
HofRätten, genom dess den 27 Juni meddelade och till Magistraten för verkställighet öfversända utslag, förordnat, att Börje Nilsson, i händelse han saknade tillgång till de honom ådömda vitesböter gäldande, skulle, jemlikt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, undergå tre veckors fängelse i allmänt häkte. Vid granskning af hvad sålunda förekommit, visade det sig, dels alt, enligt utdraget af HäradsRättens saköreslängd, de å särskilda tider Börje Nilsson ådömda vitesböter blifvit af HäradsRätten, ehuru under loppet af samma ting, likväl icke vid samma tillfälle och i ena bot, utan hvar för sig, till fängelsestraff förvandlade, dels ock att, enligt sammanstämmande uppgifter i fånglistorna ifrån förenämnda häkte och förleckningarne å der utbetalde fångtraktamenten, Börje Nilsson för bestraffningens undergående inkommit i häktet den 9 April 1839; äfvensom det syntes, af hvad nyssberörde förteckning för Maj månad innehöll, vara tillförlitligen utredt, att Börje Nilsson, som icke utgått ur häktet förr än den 14 i nämnde månad, således till fullo utstått de i HäradsRäLtens saköreslängd upptagne särskilda bestraffningar af tillsammans fem veckors fängelse, då likväl de honom ädömda vitesböter rätteligen kunnat, på sätt genom Kongl. HofRättens sedermera gifna utslag stadgades, i ena bot försonas med fängelse i tre veckor.
Det är för vinnandet af det ändamål, att denna redan organiserade förening, som dock redan uträttat åtskilligt, måtte under statsmagternas hägn och offentliga kontroll kunna utbildas till en sådan institution, hvars nödvändighet jag i början af detta anförande sökte visa, som jag vågar vördsamt hemställa: att Rikets Ständer behagade till Kongl. Maj:ts disposition, till en början för den tid nästa statsregleringsperiod kommer att omfatta, ställa ett årligt belopp af Tio Tusen Riksdaler, hvilket belopp, sedan Svenska Slöjdföreningens styrelse till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ingifvit en för ett år i sender uppgjord och af vederbörande myndighet granskad plan och förslag samt derå vunnit Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, må till berntilda styrelse utbetalas, för att af densamma användas pä det sätt och för de ändamål, som salunda blifvit i nåder godkända; mot åliggande för Slöjdföreningens styrelse att aflägga behörig redovisning och vara underkastad den kontroll, som Kongl. Majit han finna nödig - Jag bar ej velat vid denna min motion ingå i några närmare detaljer. Jag har blott velat framställa ett behof, som ovedersägligen förefinnes, och antyda medlet att detsamma fylla. De näringar, hvilkas talan jag här förer, hafva på sednare tider blifvit — man måste erkänna det — något styfmoderligt behandlade; och det torde vara af behofvet påkalladt att, då man släpper lös alla band, då man upphäft de åldriga institutioner, som bildade en föreningspunkt för hvarje yrke särskildt, då man stadgat grundsatsen af en fullkomligt fri täflan, — man också är betänkt på att sätta något annat Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 149. 279 annat i stallet, att man då åtminstone lemnar industri-idkaren tillfälle att erhålla råd, ledning och upplysning, på det han icke må anse sig, och äfven verkligen blifva helt och hållet öfvergifven. Jag anhåller om remiss af denna min motion till Stats-Utskottet, dit jag äfven skall hafva äran öfverlemna åtskilliga handlingar, sorn kunna tjena till närmare belysning af denna fråga. Knul Bonde.
Båda hafva haft rang och värdighet af värdshusjungfrur, i samma stad der öfverstens fru lefver. Han och en annan officer tog derifrån hvar sin dam, och förde dem med sig hit.» «Nå det kan jag säga, det var ju skandalöst!» beskärmade sig fru Snabbeck, likväl smickrad att se sin skarpsinnighet anmärkt. «Men att öfversten icke blygdes att låta en sådan der gälla för sin fru.» «Hvem kan bevisa detta?» inföll Petter. «Han lät det endast passera, när doktor Ström, som nog kände förhållandet, ville introducera henne under detta namn i sitt hus. Öfversten visade sig ju aldrig tillsammans med henne i staden, till och med icke här på landet.» «Men afskedskalaset» — inföll Marie misstroget. «Nå visst bestod han det, men fruntimren och dansen var hos ingeniörens, ej hos honom, som bor i en helt annan byggning; eller deltog han kanhända i dansen? neej, — nå så har jag rätt! och någon ersättning måste han väl gifva sin donna när han lemnar henne; ryktet säger till och med, att han spelt bort henne till en af sina vänner; sanningen är att han förlorade tvåtusen rubel till en bekant och till densamma kommer hon nu antingen som pant eller betalning, huru man vill taga det.» «Men af hvem har du hört allt det der?» frågade Maria ännu misstroget. «Jag har det från säker hand. Lita du på det.» Nordenskans den äldre, en åhörare af allt detta, som endast med ett: «Nå? det var f—n!» «hm, hm,» eller «så, så,» härtills tillkännagifvit sin uppmärksamhet, sade nu, sannolikt i den mening att förbereda något som han sedan ärnade afhandla närmare med sonen: «Jo, jo, nog lär du ha rätt, jag påminner mig nu, huru Feodor Karlowitsch alltid undvek att tala om dessa damer, och när prestens fru engång plågade honom med frågor om dem, svarade han: att han aldrig sett öfverstens fru; något som förundrade oss alla. — Du ser häraf kära Petter, att han icke gillade ett sådant lefverne.»
Statsoch B ane oUtåkottens Bel8*8 fÖreslagne Grunder. Brist Afbetalningar till en tiondedel af Utlånings. Högloft. StatsUtskottets Kamererare. Calcul öfver Utredningen af Malmö Discont JU er k, enligt deM/ti Sammansatte Häglof. Statsoch BancoUtskottens Betcin kande den J Martil 1S18 föreslagne Grunder. P. Westerstrand. K -glofl. StatsUtskottets Kamererare.. 7 V Litt. C. Upgift på Götheborgs DiscontsTVerks Tillstånd den JO November l8iy. Skulder: Utelöpande Asslgnationer Dito 3 Procents Reverser Till Allmänna BrandförsäkringsWerket Till ConvoyCommissariatet Till Trollhätte Bolag - .Tnnestående Utdelningar - Xån pä- Publique Actier Till BancoDisconten - Det i Banken begagnade Creditivet R:d R:d Banco. 150,725 483,ti66| 9r:,ooo 40,000 5,000 2,n7l 6,560! 200.000 200.000 Tillgångar: Utlånte Medel CassaBehållning bestående af: Götha CanalDiscontsObligationer Dito Assignationer ■ Malmö DiscontSedlar 16,000. 9,000. 1,189. R:d Anmärkning: Dä utestående Fordringarne löpa med. Ränta till en mot Skulderne svarande Summa, sä kan skillnaden i räntor icke verka i någon betydlig män tillförändring uti här ofvanstående förhållande imellan Skulder och Tillgångar» Stockholm den 3 Martii igi8. P. Westerstrand. Högloft. StatsUtskottets Kamererare. 1,182,668 — 1,499,0904? Litt. D. Calcul öfver redovisningen af det tryckta Bihanget till Riksens Ständers Protocoller vid Riksdagen år 1815. 1J Till Till | Till _ Till 1 Actuarien Försålde.
Hvad sådana fästningsfångar beträffar, som äro dömde på vissa år och hafva någon egendom, synes rättvisan fordra, att, då de uttjenat det dem ådömda straffet, de måtte få åter tillträda sin egendom. — För närv:de finnes intet något stadgande härutinnan, utan lärer närmaste arfvinge hafva egenmäktigt satt sig i besittning af egendomen, hvilken han behandlar såsom om den tillhörde honom, — hvilket den likväl icke gör. Mig synes, att då vi nu mera hafva kommunal-styrelser, det bör åligga dessa att taga vara uppå alla fångars egendom, samt förordna om vården och skötseln, och dymedelst hålla den en gång frigifne fången öppet att åter tillträda sin egendom, lika som han åter inträder uti alla öfriga medborgerliga rättigheter. — Till och med lifstids-fångars egendom bör på enahanda saft behandlas, då det står Konungens nåd öppet, att, efter någon viss tid, frigifva äfven sådana fångar. Jag vågar än en gång fästa juristers upmärksamhet deruppå, att icke alla missdådare, absolut, höra till den ringare klassen. Emellertid är frånvaron af begreppet om: »Mors civilis», orsaken att Regeringen omöjligen kan låta utfärda nödiga fång-regl:ten, hvilka dock äro af högsta nöd påkallade, och är detta lika nödvändigt, icke allenast för fångar, varande under ransakning, utan jemväl för redan afdömde fångar. Sjelf icke bevandrad uti lagfarenheten, vågar jag ej i detta afs:de gå längre, än då jag föreslår, att R. St:r ville hos K. M. i uuderd:het anmäla be hofvet af en lag-komité, hvilken ålades att till nästin stundande Riksmöte låta R. St:r erhålla förslag till fyllande af den här ommälte luckan uti vår lagstiftning. Jag får ödmjukt anhålla om remiss till vederbörligt Utsk. Denna motion begärdes på bordet. Då våra pågående jernvägsarbeten samt öfrige, dels genom H.
Båda för - 584 Den 30 November e. m. ordningarne hafva, enligt min öfvertygelse, varit i denna del mindre rättvisa, enär jordägaren, då han utarrenderar sin egendom, afstår, på sätt Utsk. jemväl medgifvit, någon del af sin inkomst lill arrendatorn; och man måste dä, enligt mitt förmenande, äfven medgifva, att den skatt jordägaren betalar för samma inkomst, af arrendatorn öfvertages till så stor del, som svarar emot den afstådda inkomsten, ty i annat fall skulle jordägaren vidkännas bevillning för en inkomst, som han icke har, och arrendatorn befrias frän bevillning för en inkomst, som han åtnjuter. Derföre tror jag rättast vore, att då en egendom utarrenderas, andra artikelns bevillning borde för egendomen utgå till oförändradt belopp, men fördelas mellan jordägaren och arrendatorn, så att den sednare betalde för så stor del af inkomsten, som man i allmänhet kan antaga att jordägaren måste vid arrenden afstå; på grund hvaraf jag tager mig friheten vördsammeligen föreslå, att arrendatorer mätte åläggas med jordägaren deltaga uti erläggandet af 2 artis bevillning för den arrenderade egendomen, på det sätt, att fem proc. af nämnde bevillningssumma af arrendatorn erlägges. Hr Printzenskjöld: Mig synes, att Gr. Lagcrhjelkes framställning grundar sig på ett misstag. Här är fråga om att införa en särskild bevillning för arrendatorer, oberoende af den äganderältsafgift, som jordägaren, enligt nu gällande stadgande, skall betala. Jag vet mycket väl, att en sådan utskyld varit i förra bevilln.förordn. arrendatorer påförd; men just af det skäl Utsk. anfört, har man ansett en sådan afgift oriktig och orättvis, emedan i annat fall en dubbel afgift ålades jordegendomen. Att införa en sådan beskattning, som den Grefven föreslagit, torde vara destomera olämpligt, som han säkert erinrar sig, att vid arrendecontracters uppgörande, det står jordägarne fritt att uppgöra hvilka villkor som helst i afseende både på äganderättsbevillningen och alla andra onera.
(Under sången draga alla sig förskräc kte bort.) (B Ä C K flyr återigen till trappan.) (K A P E L L A N E N ser sig omkring.) (Mel .: Nordiska Folk visor N:o 228.) Fjerde Scenen . De förra. Sigrid. S I G R I D . Hv ad är på färde? Jag vet ej ... j ag vet ej om h ela verlden är galen eller om det endast är j ag, ( faller på knä och kysser hennes klädn ing). Om den ramlade, denna galna verl d, j ag skulle icke röra mig ur stället ... jag skulle ligga här qvar och g å f rån jordens salighet till himlens. S I G R I D . Du talar så som icke Andans män få tala. Det var ju för din skuld, för att få vara nära dig, som j ag vigde mig åt dödsberedelsens kall ... det var fö r att qväfva hvarje misstank a, för att l ägga det svarta bårtäcket öfver mina förhoppningar. Nu se dig kring , står icke hela landet under inflytande af dess a g alna inbillningens f asor. O kunnigheten mö rdar och bränner och dess dystra väg heter 46 blod och fö rstö relse... Se der en fördom, tusende andra återstå och en af dessa ligger mell an dig och mig... J ag, din like inför Gud, är bondsonen inför Guds barn och du, du, denna sj äl, som jag väckt åt mig ... du är Baron Robert Lichtones höga dotter och vår kärlek är ett brott. S I G R I D . Fly fly i denna dag ... må straffet endas t drabba mig... J a, min älskling, fly! KAPELLANEN. O, fly med mig, jag beder, Fly bo rt f rån kulen nord! Hvart helst oss ödet leder, Nog finns en fläck på jord, Der trogen kärl ek blomstrar fri Förutan tvång och tyranni. er... B Ä C K . Bry er inte om hvad de säga... Gift ni SIGRID. Ack, h ämnden skall os s hinna Hvart heldst vi oss bege. Vi få i tysthet brinna Och ingen skall det se.
BondeStåndet gör sig förvissadt, att Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen , uti detta dess frarnstäldta Förslag, endast skola igénkäntta dess underdåniga vördnad och tillgifvenhet för ett älskadt Konungahus och en gärd åt den unge Furstens lofvande egenska* per och redbara manliga väsende; om hvilket Beslut Respect. MedStånden skulle vördsamt och vänligen underrättas, samt ExpeditionsUtskottet anmodas, att underdånig Skrifvelse härom till Kongl. Maj:t författa. S. D. Uti Memorial, som sista Plenidag ytterligare lades på bordet, tillkännagifver BancoXJtskottet, att det, i anledning af åtskilliga in-' cm Vallöf], BorgareStåndet gjorda anmärkningar och. Prof. Utdrag d. a Jan. 181S. 37 och på anfördå skäl, trott sig böra upphäfva BancoFullmäktiges fattade beslut och föreskrift, både till Malmö och Götha Canals DiscontVerk, att,' vid fråga om inbetalning af hvardera Verkets egna Reverser eller Assignationer, i liqvider för lån och omsättningar, deras emottagande val ej kunde vägras, men att dylika papper tills vidare ej borde annorlunda anses än såsom hypotheker för en framdeles blifvande slutliqvid, till befrielse under tiden för Verkets fordrings-kraf, hvadan Skuldsedlarne tills vidare kommo att hos Directionen qvarblifva, med tillägg , att i händelse , derest blott förfallna Rån och deraf endast de, som Gäldenärerne vilja till fulla beloppet infria, fingo till slutliqvid med DiscontVerkets egna papper komma i fråga, Fullmäktige då uti de återstående tillgångarne skulle anse sig äga säkerhet för Bankens försträckningar, så beskaffade säkerhets-steg måga i möjligaste måtto undvikas, som, innan Riksens Ständer uti hufvudämnet hunnit besluta, kunde gifva anledning till DiscontVerkens Concursmässiga behandling. Vid detta ärendes ytterligare föredragning fann Hederv.