Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är lill undvikande af denna otydlighet, som kunde uppkomma genom en misskrifning eller genom en mindre noggranhet vid tryckningen, sorn jag vågar vördsamt hemställa, om icke, med bibehållande af alldeles samma ordalag, § snarare borde fä följande ordställning: ”ägande dock Bancofullm., att då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af actier och publika papper eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde 326: Den 12 April f. ra. effecter, finnas obegagnade, öfverlemna de icke använde medlen, under en tid af högst 3 månader, till den af om förmälde rörelsegrenar” etc. etc. Hr Lagerhjelm: Jag är nöjd med Utslcs förslag, med undanlag af el t enda mom. Jug är nöjd, derför att i allmänhet en begränsning bör äga rum för lånerörelsen. Men det finnes dock en gren af lånerörelsen, nemi. belåningen af metaller, som jag icke anser böra vara underkastad en sådan begränsning. Det tillhör R. St. att fastställa sådane instruclioner för Bancostyrelsen och denna att desamma så iakttaga, att icke Banken på denna belåning kan någonting förlora. Men jag är af den öfvertygelse, alt utställandet af sedlar på jern icke är af annan beskaffenhet, än utställandet af sedlar på silfver, alldenstund man för jern kati få silfver; och då nu Bancofullm. dertill fått rättighet att upptaga lån i Hamburg, och således kunna draga på en sådan plats, sä ser jag icke något hinder för att äfven utställa sedlar till ett obegränsadt belopp på jern. Hr von Hohenhausen: Hvad först beträffar den anmärkt!., som af Hr von Troil blifvit gjord och som bestod deruti, all om ett visst eomina blefve något lillbakaflyttadt mot hvar det nu står, meningen då skulle blifva helt annan, så enär detta eomina nu står på det ställe, der det bör stå, för att göra meningen tydlig och klar, finnér jag intet skäl hvarför man skulle företaga någon ändring i det fallet. Hvad åter beträffar
Så tänkte David i sitt hjerta: Jag faller dock en dag Saul i händer; det är mig bättre, att jag rymmer undan in uti de Philisteers land; på det Saul må vända igen att ytterligare söka efter mig i alla Israels gränsor; så må jag då komma ifrå hans händer. Och stod upp, och gick åstad med de sexhundrad män, som med honom voro, till Achis, Maochs son, Konungen i Gath. Så blef David när Achis i Gath, med sina män, hvar med sitt hus; David desslikes med sina två hustrur, Ahinoam den Jisreelitiskon, och Abigail, Nabals hustru, den Carmelitiskon. Då Saul vardt sagdt, att David var flydd till Gath, sökte han intet mera efter honom. Och David sade till Achis: Hafver jag funnit nåd för din ögon, så låt gifva mig ett rum uti en af städerna på landena, att jag må bo derinne; hvi skulle din tjenare bo uti Konungsstadenom när dig? Då gaf honom Achis på den dagen Ziklag. Deraf är Ziklag Juda Konungars, allt intill denna dag. Tiden, som David bodde uti de Philisteers land, var ett år och fyra månader. Och David med sina män drog upp, och föll in uti de Gessuriters och de Girsiters och de Amalekiters land; ty desse bodde i landena af ålder, der man kommer till Zur, allt intill Egypti land. Och då han slog landet, lät han hvarken man eller qvinno lefva, och tog får, fä, åsnar, camelar och kläder, och vände om, och kom till Achis. När nu Achis sade: Hafven I ock i dag någorstäds infallit? Då sade David: Söderut i Juda, och söderut till de Jerahmeehter, och söderut till de Keniter. Men David lät hvarken man eller qvinno lefvande komma till Gath, och tänkte: De måga säga på oss, och sqvallra. Så gjorde David, och det var hans sedvänja, så länge han bodde uti de Philisteers land.
Kan något för menniskosinnet vara mera upphöjdl, mera förädlande, än att, så vidt i mensklig förmåga står, loija Skaparen i Dess verksamhet, Men hur långt än mensklig vishet och forskning må gä, aldrig hinner den skapelsens början. Gud har uppenbarat sig för menniskan på tvenne sätt: genom ordet och genom skapelsen. Dessa tvenne böcker äro de, som, enligt min åsigt, företrädesvis böra studeras. All sann kunskap kommer ofvanifrån, ifrån ljusets källa. Endast genom alt betrakta Guds uppenbarelse vinnes verklig kunskap. Philosolerne må uppställa syslemer, del ena klyftigare än det andra; men i den män de icke äro grundade pä kunskapen 0111 naturen, — menniskan, såsom naturprodukt, deri inbegripen, störta de för en vidgad emperi. Alla deras med stort sjelfförtroende uttalade satser smälla undan sorn snö för naturvetenskapernas uppgående vårsol. Har icke den abstrakta . philosophiae velat visa nödvändigheten af ett visst, då kändt, antal planeter i vårt solsystem, och dock upptäcka Astronomerna, denna philosophi till trots, ständigt nya planeter. Den absoluta sanningen kan icke af värt förnuft fattas, endast brytningen af dess ljusstrålar kan ingå i vårt medvetande. Endast genom alt betrakta Guds verksamhet kan menniskoslägte! stiga allt högre och högre i vetande, men det absoluta når del dock aldrig. På grund af hvad jag nu yttrat, anser jag naturvctenskaperne böra ingå såsom ett hufvud-elernent tili elementar undervisningen. Utom de redan anförda, förefinnes ännu ett vigligt skäl härför. Detta är den öfvande inverkan naturstudiet har pä det ungdomliga sinnet. Ledes detta studium riktigt, blir det icke instängdt inom skolrummet, ulan följer ynglingen öfverallt, hvart han än må vända sig. Allestädes påminnes han 0111 de läror, skolan lemnal honom. Hvart han än må skåda, finner han bekräftelse på skolans lärdomar. Han tvingas således att utom skolrummet erinra sig de satser, han der inhemta!.
Beträffande yrkandet inom Ridd. o. Adeln, att BancoFullmägtige, gemensamt med Fullmägtige i R:g:sContoiret, borde besörja upplåningen ; åberopar Utskottet dess af 3 RiksStånd redan bifallne tillstyrkande: Att verkställigheten af Uppoch Utlåningen icke hör af R. St.-rs Bank bedrifvas j hvarigenom således denna fråga redan är af R. St:r afgjord. Och som Utskottets Förslag till de Maximi-bestämmelser, för räntas och provisions beräknande, utöfver hvilka Utskottet nu ansett lånet ej må sökas eller antagas, icke utesluter möjligheten för Fullmägtige 5io S t a t s - U t s k o 11 e t s i R:g:sContoiret att kunna för Riket lindrigare vilkor betinga, då äfven en större vinst af lånet erhålles, än den, som, efter de nu beräknade strängaste vilkor, enligt bifogade Calcul, visar sig; alltså bar Utskottet, med hänvisning tillika till de förändringar och tillägg i grunderne för lånets upptagande, sorn i detta Utlåtande äro föreslagne, icke något vidare att tillägga, i anledning af de allmänna erinringar sorni öfrigt blifvit emot Utlåtandet N:o 383 gjorda. Vid de särskildta Puncter af Hufvu dgrunder ne fog den blifvande Upplåningen, som berörde Utlåtande inpehåller, hafva följande speciella anmärkningar ägt rum, Emot i:sta Puncten. Af en Ledamot mom Ridd, och Adeln.- att Utskottet föreslagit en obestämd ränta, nemligen till högst 4 Procent, hvilket synts mindre riktigt, emedan R. St:r borde sjelfve bestämdt utsätta ränte-beloppet, så att Speculanterne, i likhet med hvad som sker i andre Länder, blott täfla om Capital-beloppet, Inora BondeStändetj att, då icke vilkoret, att mynt-, bestämnjngeu skall yarp skedd, funnes stadgadt, det kunde hända, att lånevinsten icke en gång betäckte räntan för obligationerne och att således bristen måste af R.
Kyrko-Lagen befaller icke uran undantag, at ware manlige Döpelse-'ckeistola ste i Kyrkan; och i händelse den person som wil ombyta Religion, stulle kanna sir sinnelag böjdt ar inför en hel Församling omättligt öfwerwäldigas af de känflor tilfällets wigt och hö tidlighet kunna wäcka, synes der likaledes böra wara öppet för honom, ar i mera lugn undergå sin Döpelse, Lag-Utstotttt, lifligt deltagande i den tilfredsstallelse som 7,dagen til en fullbordad förbättring i Kyrko-Leremonierne vwilkorligen mevförer, har afwen trott sig tilftändigt yttra den önstan, ar Riksens Högloft. Ständer wille hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det i fragg warande nya Handbok matte fastställas til allmänt bruk, sist första Söndagen i gclvcnter I8n, under hwilken tid det kunde, i öfverensstämmelse med hwad Högwördige Praste-Standec föreslagit, wara hwar och en fritt ar i de delar, hwilka närmare röra enstildre personer än den Allmänna Gudsrjensten, såsom Bärna-Dop, Brudwigsel samt Barna-Qwinnors Kyrkogång, utwälja af gamla eller nya boimulairet, enar der hos Predikanten förur rilkannagifwes; äft wensom ar, när tiden för nya Handbokens allmänna antagande inträffar, med kungörandet deraf torde fa tilgä pä lika sätt som nyttjades da den äldre Handboken är r69z blef ucgifwen; Hwarefter Prästerstapet kunde förståndigas, at icke efter eget god» tycko afwika frän eller förandra de korinui-urer. Den iz Mars. 567 som Handboken innehåller'/ wid answar af suspension pä längre eller kortare tid, efter som ffäligt pröfwas. Stockholm den 7 Martn 1810. Pä Högloft. Nidderffapets
Arbets-slyrkan, som vid 1828 års början utgjorde 286 perso* ner, uppgick vid i833 års början till 821 och har således blifvit ökad m ed 35 personer. Enligt Mantals-Längderne var hela Summan af de vid Verket b0' ende och underhållne personer, år 1828, 1146, och är nu 1,200, hvilka utvisar en tillökning på de sista 5 åren af 54 personer i hela folkmängden’ „ ' samt — r7 — - sami att arbetares antal utgör blott 26, 75 procent af hela personalen Genom bibehållande af det från ålder stadgade aflönings-sättet för Grufvans arbetare, att nemi. vid pass hälften af deras förtjenst utbetalas i contant» penningar och den andra hälften godtgöres med spannmål, så att detta se nare uttag lämpas efter hushållens olika storlek och behof: Genom Enkor* och Barns samt Orkeslöse arbetares underhållande med en till 7 å 8 000 R:dr årligen uppgående Gratials-Stat, och derigenom, att hvarje Hushåll bär sitt särskildta lilla Boställe med nödiga Potaloesland och tillfälle att Umia föda Ilo samt lägra Fär, bibehålla, trefnad och förnöjsamhet bland folket, utan att uppsägningar eller afflyttning., behöfva begagnas för upprätthållande af ordning och arbetstid, äfvensom allt tiggeri af Grufvans folk härigenom ar förekommit, så att Jordbruket i orten på intet sätt lider a Bergsbruket, utan tvärt om, deraf drager en högst betydlig fördel, så val 1 afseende på de ^tjenstår Bönderna i kringliggande Socknar göra sig af körslor vid Grufvan, som pa lättheten att få afsättning å Landtmanna produeter, hvarjemte tillgången på Drängar och Pigor af Grufvu-arbetarneq harn, hvilka alla ej kunna användas vid Verket, derigenom lättas.
P. 3o. — om Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotteus Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande dels nedsättning, dels upphörande af den, för inomskärs seglande fartyg, bestämda Lotsoch Båk-afgift. P. 3i. —- om Bevillningsutskottets memorial, angående de, i frågan om Brunvinsbrännings-afgifts utgörande af de vid Fabriker nyttjade pannor öfyer 90 kannors rymd, RiksStånden emellan yppade skiljaktiga meningar. P. 3i. om BevillningsUtskottets memorial, med öfversigt af den Allmänna Bevillningen. P. 3i. ”— om ConstilulionsUlskolteLs Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets förslag i anledning af de uti Särskilta Utskottets Betänkande om StyrelseVerkens reglering förekommande Grundlagsfrågor. P. 3a. — om StatsUtskottets memorial, i anledning af Konungens Skrifvelse angående ändring i Inslruclionen för Riksens Ständers Revisorer m. m, P. 3a. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OecolicmieUtskottens förnyade Utlåtande, rö - 473 rande frågan om offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar. P. 33. — om LagUtskottets Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande stiftande af en Lag, i afseeende på förbrytelser, begångne af åhörare inom RiksStåndens Plena och Plena Plenorum. P. 33. — om BancoUlskottels memorialer, det ena angående föreskrifter i BancoReglementet, i sammanhang med beslutet om Allmänna Magazins-Inrättningens upplösning, det andra angående ett tillägg för närmare förtydligande af irsta punkten i samma memorial. P. 33. — om Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse angående öfverseende och förbättringar i Rikets PolitieFörfattningar m. m. P. 34. — om ConslilulionsUtskottets memorial med förslag till ett tillägg i 29 §. Riksdagsordningen.
Hans fru såg ganska liknöjd ut, dock gaf hon genom en afmätt nick sitt bifall. Leonna deremot, var utom sig af glädje, kysste fadrens händer, och kringklappade både mor och mormor; den förra gjorde en afvisande åtbörd med handen; mormodren kysste flickans panna och sade leende: «du lilla toka!» Nordenskans aflägsnade sig på en stund och återkom med en viss hemlighetsdiger min. Leonna hade undertiden tändt upp alla ljusen i rummet och snart hördes ett dämpadt skratt från förstugan. Dörren öppnades och in kom en väldig julbock på fyra fötter, utstofferad med afvigvänd fårskinnspels och stora bockhorn. Till det både utan och innanför dörren stående tjenstfolkets stora förlustelse, knuffade den med hornen in en öfvertäckt pertkorg, och gjorde sedan hvarjehanda löjliga krumbugter för herrskapet. Nordenskans åtog sig att undersöka korgens innehåll; och aflemna det enligt adress. Med stor ceremoni upptog han för fru och dotter hvar sin svärtade spånhatt, med nära halfalns höga kullar. Under skärmarne voro de fodrade med rosenröd kambrits. För Leonna särskildt en kappa af blått kläde, i façon snarlik nutidens paletåer, med stark snodd i kanterna och liten fyrkantig kraglapp försedd. Kappan var en gåfva af mormor, som sjelf spunnit hvarje ända deri; hemma väfd var den ock, men färgad, pressad och sydd i staden. Vidare ett par mörka kattuns «schalar» med hvita horder som tillföllo fruarne. Uppräknandet af dessa artiklar vore visst onödigt, om ej afsigten vore, att derigenom låta våra yngre läsarinnor göra en jemforelse mellan vår närvarande lyx med dess pretentioner, och den omtalta tidens enkelhet och anspråkslöshet. Allt beskådades och beundrades, så väl af ägarinnorna sjelfva, som ännu mer af husets tjenstpersonal, ty «gamla hennes nåd» vinkade sjelf fram några af de äldre; dessa fingo sedan visa det för de vid dörren stående, hvilka under det de småfingrerade herrligheten, uttryckte sin förvåning genom många «¯woi, woi!¯»
Då jag tillhör denna komité, torde det vara mig tillåtet att i detta afseende lemna några upplysningar, helst jag, utan att likväl tilltro mig ega fullständig sakkännedom, dock anser mig kunna häfva några af de betänkligheter, som den siste talaren framställt. Han yttrade först, att han, i likhet med Hr Stats-Rådet Bredberg, icke kunde fatta, att någon egentlig skyndsamhet skulle beredas genom det ifrågav:de förslaget, då Krigs-Colkii mål blifvit fördelade på särskilda afdelningar, inom hvilka målens afgörande blifvit lemnadt i de flesta fall åt afdelnings-chefen ensam, i andra åter collegialt åt honom gemensamt med andra personer. Betraktar man målens handläggning inom Coll., så är det gifvet, att någon tid skall vinnas genom remiss till vederbörlig afdelning, mot hvad som nu sker, då de först remitteras till Coll. in pleno och derifrån afgå till de särskilda afdelningarne. Det finnes dessutom en annan omständighet af hufvudsaklig vigt, vid hvilken komitén Den 24 Oktober f. m. 101 isynnerhet fästat sig. Det är nemi. den makt, som är lemnad åt afdelnings-chefen. Huru går det till i närv:de stund? Jo, om en person med kraft, som söker drifva igenom hvad han önskar, inträder i Coll., eger han der blott en röst. Hans förslag underställas plenum, hvarest de mötas af inkast och svårigheter från de öfriga medlemmarne, hvilka icke kunna vara i besittning af den special-kunskap, som den förstnämnde eger, och hvilka se endast de formela svårigheterna. På detta sätt mötes han vid hvarje steg, han söker taga framåt, af ett tillbakahållande, och hvad blir då följden? Jo, att hans kraft förlamas, och att, efter en kortare tids förlopp, af sinnets spänstighet blott det qvarblifver, att han sköter sin syssla efter de institutioner, som finnas. Det gifves bland de civila ledamöterna inom Coll. en motspänstighet och en benägenhet att bibehålla gamla former, hvilken har visat sig i flere särskilda afseenden.
Men fastan det således är obestrideligt, at inteckning kan, utan något Domarens mellan Borgenärer och Gäldenär gifwir Utstag wara gjord; sa äterstar ändock den fraga, om det sälunda fullbordade intecknande!, också utan sadan pröfnings åtgärd, kan wara gällande och efter Lag werkfamr, och hwilker beror af de först anförde allmännare frågor; hwarpa Utffottet enligt dest öfwmygelse swarar: Da Intecknings-Domstolens berörde utlärande icke behöfwes, utom i dec fall at Gäldenären eller någon annan Inteckningens werkan bestrider, detsamma också icke i annat än detta fall ar i i §. 7. Rättegångs-Balken fordradt, och ett Utsiag icke bör, i denna omständighet mer än i andra, wara annat än ett urtryck af hwad som, oberoende af Utflaget, i sig sjelf är Ratt, (ty eljest är tttflaget orattwist) sa synes wäl af Lag någon anledning icke wara at anse etr sädam utlåtande för nägon wäfentelig formalitet. Men 9Z4 Den 22 Mars. Men om det ock sa wore, sa enar Lagen ej nämnt någon tid eller nägon händelse, efter hwilken et flikt utlåtande ej skulle kunna äskås och meddelas; sa sinnes ingen anledning til den mening, at urlatander nödwändigt mäste hafwa föregått den händelse, dä Inteckningens werksamhet sättes i fräga, hwarföre, om efter sökt inteckning Gäldenären kommer under Lession, ingenting synes hindra, at ju Domaren, efter Gäldenärens och hans Borgenärers och dä warande Rätts innehafwares hörande, ina genom Utslags afkunnande upfylla den formalitet, som annu kunde tros behöfwelig, för at,som Herr UerZenslrölä yttrar sig, gifwa Inteckningen, der hon i alt annat äger sin riktighet, dest retroaÄiva werka», räknad frän ansöknings-dagen.
Ty, enligt ordalagen i den ofvannämnda Kongl. Förordningen af den 4 Maj 1855, vill det synas som om den, hvilken begått sådant brott, i följd hvaraf han, innan nattvardsgång kan honom tillåtas, måste underkasta sig enskild skrift, först måste vara af domstol dömd, innan hvarken skrift eller nattvardsgång kan ifrågakomma samt vidare af det påbjudna skriftformuläret, såsom om den enskilda skriften och aftösningen icke kan försiggå annorstädes än i den kyrkas sakristia, der den brottslige och dömde är kyrkoskrifven. I följd häraf måste, strängt taget, hvarje själasörjare vid ett ransakningsfängelse anse sig enligt gällande lag förpligtigad att förneka fånge, som begått något af de brott, hvilka i Kongl. Förordningen af den 4 Maj 1855 omnämnas, delaktighet af det heliga Sakramentet, huru djup och sann fångens ånger än må vara och huru påträngande och innerligt hans längtan efter det dyra nådemedlct än må uttala sig. Den ställning, i hvilken både själasörjaren och fången i sådant fall äro försatta, är i sanning beklagansvärd. Vägran att blifva af den heliga Nattvarden delaktig, kan 20 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 11. ofta hos den ångerfulla fången framkalla den djupaste, mest förkrossande förtviflan eller också verka derhän, att han sluter sig inom sig sjelf, blir bitter och förhärdad, då han anser sig orätt behandlad, eller så missförstår denna vägran, att han anser den som en dom öfver sin begångna synd och i följd deraf ledes till den lika olyckliga som origtiga tanken: att det icke numera lönar mödan för honom att söka försoning med Gud. Att en ändring i afseende å botfärdiga och ångerfulla fångars nattvardsgång, under den tid, de undergå ransakning, är af behofvet påkallad torde ingen allvarligt tänkande förneka.
Dagliga handlingar af själfförsakelse för en annans väl, milda tröstande ord för andras bekymmer eller vård om de sjuka kan allt förefalla som ingenting, dock, hvem förmår säga det goda, som därigenom kan uträttas. Våra minsta ord kunna lemna intryck på andra till godt eller ondt. Vi så dagligen den säd, som skall frambringa någon slags skörd. Väl vore det för oss, om det blir en skörd, som vi med glädje och stolthet kunna inberga. Om någon af den kära hemkretsen under kommande år kan se tillbaka och, uttalande vårt namn, säga: » Hennes ord och exempel förberedde mig till ett nyttigt lif — henne har jag att tacka för min nuvarande lycka, » då kunna vi ju säga: jag har ej lefvat förgäfves. Dräktreform^föreningen * enna förening, som stiftades 1886, och hvars styrelse alltsedan nitiskt verkat för den uppgift föreningen satt sig före, torde förtjäna här något närmare omnämnas. Såsom af namnet framgår, är föreningens mål att motarbeta det myckna i den nuvarande kvinnodräkten, som är rent af skadligt, och att åstadkomma praktiska, bekväma och ändamålsenliga, samt med hygienens fordringar öfverensstämmande klädedräkter för kvinnor och barn. Den föreställningen gör sig tämligen allmänt gällande, att föreningens verksamhet inskränkt sig till framläggandet och förordandet af den s. k. fornnordiska kvinnodräkten — hvilken för öfrigt alls icke * Man har till oss framställt en begäran, att vi i Idun skulle intaga denna ur tidskriften » Dagny » hemtade uppsats. V i göra det med nöje, emedan vi anse, att saken i fråga är värd all uppmärksamhet och allt understöd. Bed. utgått från föreningen — och som denna dräkt på många håll mött det mest energiska motstånd, så liar en del af denna motopinion drabbat själfva föreningen. Ingenting kan likväl vara orättvisare än detta. För att gifva ett riktigare begrepp om föreningens verksamhet, vilja vi här meddela, att styrelsen utarbetat fullständiga underdräkter för barn af alla åldrar, från och med det nyfödda barnet till den nästan vuxna skolflickan, för den senare med särskildt afseende på lämplighet för gymnastiken.
M:t i Dess Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit i afseende å anslaget till jord-förluster genom kanaloch väg-anläggningar, på detta anslag komma alt qvarstå: kontant förslags-anslag R:dr 1,800: indelda räntor, kronovärdi 220 R:dr 4 sk. 11 rst » 1,760: 39. — indeld spanmål, 40 tunnor, med förslags-värde » 240: Summa R:dr 3,800: 39. — Jemte det Rikets Ständer, i afseende å öfverflyttning till 4:de Hufvudtiteln af ofvannämnde Skaraborgs regemente tillkommande ersättningar, tillsammans 194 tunnor 10£ kappar spanmål, underdånigst åberopa sitt vid regleringen af sistnämnde hufvudtitel fattade beslut, enligt hvilket berörde öfverflyttning blifvit medgifven, hafva Rikets Ständer, beträffande E. K. Mits i öfrigt så väl i högstberörde Nådiga proposition som i Dess till Slals-Utskottet serskildt aflälne Nådiga skrifvelse gjorda framställningar, funnit sig, enär de ifrågaställa förändringarne leda till enkelhet i kronans räkenskaper och dessutom grunda sig på Rikets Ständers egen underdåniga hemställan i ämnet, böra jemväl lemna bifall till hvad E. K. M:t härutinnan föreslagit; i följd hvaraf ofvanomförmälda, från Sjette Hufvudtiteln hittills utgående, ersättnings-belopp blifvit från liih. lill Jl. St. Skrifvelse, N:o 131. samma Hufvudtilel uteslutne, samt de ifrågasatta öfverflyttningarne till Åttonde Hufvudliteln komma att vid denna Hufvudtilels reglering iakttagas; varande dock i afseende å ofvan omförmälde ersättning lill Fattigvårds-inrättningen i Södertelje för den till Södertelje kanal upplåtna s. k.