Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma gång, som detta synes vara alldeles tillräckligt för ett enkelt bref, så kommer derigenom icke någon egentlig skilnad att upstå från det förhållande, som nu eger rum. För korrespondenterne skulle förändringen således icke medföra någon verklig olägenhet, men för Postverket deremot betydlig fördel, ty derigenom att allmänheten vänjer sig att begagna tunnare papper, minskas ju vigten af de bref, Posten I) en 29 Fe b r 11 a ri. iiar att fortskaffa, och (lii brefven räknas milliontals, så blir det säkerligen en högst, betydlig minskning i tyngd. Jag kan således icke annat än tillstyrka antagande af Utskits hemställan, att brefvigten måtte sättas till 3 ort. Det andia yrkande, som här blifvit af en reservant gjordt, om nedsättning af portot från 12 till 10 öre, skulle visserligen lör den enskilde medföra verklig fördel; men om en sådan åtgärd skall kunna vidtagas, så måste det vara under förutsättning ait en ökad korrespondens skulle lemna Posten ersättning för den förlust, som komme att genom nedsättningen inträffa. Att detta dock ingalunda för det närv.de är att antaga, har redan förut blifvit anmärkt. oell visadt. Det liar också blifvit ådagalagd), att Postverkets utgifter under de sednare åren öfvers!igit dess inkomster, och Chefen för Poststyrelsen har angifvit orsakerna dertill. Icke kan det, Mine Hrr, vara vår mening att genom en nedsättning af portot göra all vidare utveckling af Postverket omöjlig. Icke kan det heller vara vår mening att göra Postverket sä redlöst, att Staten skulle behöfva träda emellan och hjelpa. Statsverket befinner sig lyckligtvis i en ganska god ställning, men så god är den dock ickt, att Slaten har råd att göra betydliga iipulTi ingar för Posten, af hvilken den torr t. o. in. haft ärlig inkomst. Jag kan således, ehuru jag erkänner önskligheteu af en nedsättning, f. n. icke tillstyrka densamma, utan anhåller om bifall till båda de föredragna "punkterna i Utskits Betänk. Frill. Cederström, Rudolf:
En och samma ordning bör, i min tanka, pä alla ställen följas, och det ena rättas efter det andra. Hwad jag tillstyrker är, i min tanka, ocksä mera instämmande med sselswa Constitutioncn, som alltid och allestädes förutsätter och är grundad pä en organisation af fyra Ständ och deras Ständswis widtagande beslut; och ett annat förhällande i Utskotten är således mindre instämmande med Constitutionen än det urgamla, hwarwid sag önskar förblifwa. Att wid Domstolar saker afgöras efter plurima vota, hörer es hit; ty hos wcrkställande magten, soni es utgöres af nägra Ständ, kan es annorlunda förhällas, och det är mycken skilnad emellan denna och den Lagstiftande, dä den förra blott såsom Embetsmän gör den sednares befallningar gällande, och hwarwid es är fräga om nägon organisation. Med lika litet skäl lärer kunna inwändas, att fordom alla syra Ständen wörö tillhopa i en klump, om jag sä mä säga. De äro det icke nu, och emot den organisation, som nu genom Grundlagen hos oss är etablerad, kunna wi ej hämta skäl 124 Expeditioner till Riks-Ltänden. till ett motsatt
C:o, till införskaffande af sådana förbättrade machiner, som i Frankrike begagnas till åstadkommande af blommerade och faconerade siden väfnad er, enligt bref af den 3 o April 1831 18,000. ■6:0 Grossbandlanden C. F. Liljewalch, för en vid Tegelviken här i staden efter Engelsk method i större scala anlagd Såg-inrättning med Circulairesåg för tillverkning af faner, jemte qvarnar för målning af färgstofter och spannmål, drifna med ångmacliine, enligt bref af den 6 Julii i83i ,. 26,000. —■ — 7:0 Fabriksbolaget Wetterling & Vougt, för anläggning i Norrköping af en Klädesfabrik efter en i de flesta fall ny och härstädes förut okänd method, enligt bref af den 5 November i83i Af de äldre lånen hafva deremot under åren i83o och i83j influtit.. 59,751:44- 2- Om ( 9 ) Om denna summa afdrages från ofvanstående 33o,p46 R:dr 28 sh 5 r:st., visar sig, att de vid 183f års slut å förlagsfonden anvisade lånen utgjorde ett belopp af 271,214 R:dr 3a sk. 3 r:st., hvaraf vid nämnde tid voro utassignerade 199,814 R:dr 32 sk. 3 r:st., och återstoden 71,400 R:dr skulle, i mån af skeende afbetalningar å äldre lån, till de lånberä ttigade utassigneras. Ibland de rörande äldre förlagslån meddelade Nådiga föreskrifter förekomma Kongl. Brefven den i3 Mars i83o och den 18 Maji 1831, hvarigenom följande ersättningar blifvit, på grund af föregången värdering, tillagde aflidne Manufacturisten Cummings rättsinnehafvare, nemi.*
Majit begärt för uppsättning af ett nytt Sappörkompani, lärer, i följd häraf, frågan om anvisande af särskildt beklädnadsbidrag för samma kompani få förfalla. h) Uti sitt, i anledning af Rikets Ständers åren 1857 och 1858 församlade Revisorers berättelser angående Statsverket, den 6 December nästlidet år afgifna utlåtande N:o 13, har Utskottet (§ 28), bland andra uppskjutna frågor rörande statsregleringen, förklarat sig vilja framdeles meddela yttrande öfver Rovisorernes hemställan om uteslutande från Riks-staten af de under anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet upptagna indelta räntor, till belopp af 900 R:dr, från hvilkas utgörande befrielse åtnjutes af Åkers krutbruk och Husqvarna gevärsfaktori ; varande, enligt hvad Revisorerne anfört, genom Kongl, brefvet till Kammar-kollegium af den 11 Maj 1855 förordnadt, att dessa räntor, sedan berörde inrättningars rättighet till befrielse från deras erläggande blifvit vid skeende undersökning bekräftad, skulle från räkenskaperna uteslutas och endast föras inom kolumn i jordeboken; i anledning hvaraf Revisorerne, som erfarit, att Kongl. Kammar-kollegium, efter sådan undersökning, under den 28 och 29 Januari 1856 meddelat föreskrifter om ifrågavarande räntors afförande från räkenskaperna, hemställt, att desamma äfven borde från Riks-staten utgå. I afseende på detta ämne har Utskottet vidare inhemtat, att rättigheten till befrielse från omförmälda räntors utgörande grundar sig dels på ett med innehafvaren af Åkers krutbruk den 1 Mars 1718 ingånget och af Kongl. Majit stadfästadt kontrakt, som legat till grund för alla sedermera af Kongl. Majit och Kronan uppgjorda kontrakt, angående krut-tillverkningen vid Åker, och dels på de för Jönköpings gevärsfaktori den 15 Februari 1715 utfärdade privilegier, enligt kvil Bih. till B. St.
Utdrag af protocollet, hället hos HögwZrd. Arest-Ständet wid Urtima Riksdagen i Örebro den 27 Junit 1812. S. D. ^ anledning af gjord anmärkning wid det Betänkande, angäende en allman Pasievolance - Inrättning, som det för nämnde frägas beredande nedsatte Serffildte Utskott afgifwit; beslöt PrestStändet, att till Utskottets ytterligare beredning samma fräga återremittera. Ut supra. Lx krotocollo, ss. U. ^Llmollist. Utdrag afprotscollet, hället hss HZgwZrd. s)rest Gtändet wid Urtima Riksdagen r Örebro den 27 Junti 1312. SD. ^ anledning af Herr Ärke-Biskoppens och Talmannens gjorda Proposition, och pä det att de ändringar, med hwilka Prest-Ständet beledsagat sitt förledne gårdag gifne bifall till ConstitucionsUtjkottets förnyade Försias till rättelser och nv redaktion - yrs Den 27 Junii. daction af de 4 särsta §. §. i Tryckfrihets - Lagen, icke ina lagga hinder i wägen för Erpeditionen af berörde Lag, har Prest, Ståndet, svin ansett all alerremist till Constitutions - Utskottet af detta förut akerfärwista ärende, wara stridande emot Grund, Lagen, enhälligt trott sig böra, under åberopande af sitt, uti det härom afgangne Protocolls, Utdraget lemnade bifall till berörde Lag, förklara: att desta Ståndets anmärkningar blifwit af Ståndet de ös, rige Resp. Standen meddelte, för att wid Expedi, tionen iakttagas, i händelse Med, Stånden, hwilket Prest Stander skulle önskat, dertill accederade, samt att, i annan händelse, och om sadant icke skedde, wore
På bestämd tid infunno sig soldater, lyfte de till reds stående koffertarna på sina skuldror och lemnade med dem rummet. Carmela såg uppmärksamt efter dem, och då de försvunnit, häftade hon sina ögon åter på det som försiggick vid bordet. Nu reste sig borgmästaren från sin plats, grep glaset och utbragte i ett väl sammansatt tal, hvilket under sitt lopp bara blef en smula virrigt, en skål för Gabriello, hvari alla närvarande med entusiasm instämde. » Lefve herr officeren! Lefve han! Lycklig resa, och snart återseende! » Så ljöd det om hvart annat; bägarne klingade, vinet strömmade på bordet, det var en allmän förvirring, herr borgmästaren föll något tungt tillbaka på sin plats — han var idel ifver för saken. » Herr uppbördsman sjung en visa för oss! » ropade doktorn, då tumultet hade något lagt sig, och räckte öfver bordet cittran åt den tilltalade. Den musikälskande herrn lät först bedja sig något litet: han hade ej öfvat sig på länge och var också ej vid god röst, men ändtligen gaf han efter för de närvarandes på- tryckning och sjöng ett par verser. Nu grep Gabriello instrumentet med bäfvande hand och lagade sig i ordning att sjunga. Han var dödsblek och nära nog bedöfvad af sitt hjertas slag, men han tvang sig till lugn och inlade i den sången, som Carmelas trolöse älskare sjungit, allt det uttryck, hvaraf han för stunden var mäktig: » Carmela! För lifvet jag fordrar ej annan lycka mig skänkt än att för din fot få ligga, i dina blickar försänkt. Och nalkas skilsmessans stunder och brister mitt hjerta i tu, så speglas i dina blickar mitt afskeds smärta ännu. » Då Gabriello slutat och under gästernas högljudda bifall åter intagit sin plats, kastade han en blick pä Carmela, och hvad han såg kom hans pulsar att slå, som om de varit färdiga att sprängas. Hennes ögon voro såsom förtrollade fastade vid hans anlete, på hennes panna, hennes halföppna läppar låg ett något, som ej kunde missförstås — aldrig hade han sett henne sådan. Från torget uppträngde nu klangen af munter musik.
JS:o 64, med förslag lill åtskilliga förändrade stadganden uti 6 Alt. 2, 3, 5 och 6 Alid. af nu gällande Bancoreglemente; N:o 65, angående tillökning i löneinkomsterna för Registratorn vid Bancodiscont-verket Adolph von Ehrenclou; N:o 66, med förslag till åtskilliga förändringar i 4 Art. af Baneo reglementet den 15 Juni 1841; N-.o 6y, med förslag till ändring af åtskilliga reglementariska stadganden i 8 Art. af 1841 års Bancoreglemente; N:o 68, med förslag till åtskilliga föreskrifter i 5 Art. af nu gällande Bancoreglemente; N:o 6g, med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 6 Art., 4 A.ld. af nu gällande Bancoreglemente; N:o 70, med förslag till förändrade föreskrifter i (> Art, 1 Afd. uti nu gällande Bancoreglemente; N:o yi, med förslag till den: slutmening, sorn bör inflyta uti det Bancoreglemente, hvilket vid innevarande Riksdag kominer att utlär das; och A:o 72, med förslag till instruction för Rikets S Län ders Banco-Ut skolt vid nästkommande Riksdag. S. D. F öredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiTJtsköttens utlåtanden : N:o 119, i anledning af väckta frågor om anslag lill folkundervisningens befrämjande; bifölls; N:o 120, i anledning af väckt fråga om en del af den sa kallade helgonskyldens användande till folkundervisningens befrämjande: bifölls; Arn 121, i anledning af väckt fråga, att afgifterna för skolväsendets ordnande, måtte, gemensamt med kronoutskylderna, uppbäras: bifölls: -N:o 122, i anledning af återremiss å Utskottens betänkande A:o 95, angående väckt fråga om underhållandet af Hallsnäs bro:
Om härifrån afdrages ofvanstående . 42,336: 8. ii. uppkommer en difference af 1,497: 7. 1. som utgör verkelig Vinst för Staten, föranledd genom öfverlåtandet af denna Undsätlningsanstalt åt en enskild man, och hvilken vinst skulle kommit att ökas i den mohn högre afskrifning än f blifvit de Undsättningsskyhlige beviljad.” Uti denna Reservation hafva instämt: Friherre Djurklou, Doctor Norrmann och f. d. Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund Rån WesterNorrlands Län. (Prot. d. 1 December.) Angående framställningen (Sidd. 71 och 72) om Herr Grefve Grönstedts Lönevitkor. af Assessoren Herr Grefve G. A. Sparre. ”Enär de belopp, som blifvit å Stat anslagne till Chefen för Förvaltningen af SjöÄrenderne icke äro öfverskridne, och Revisorerne ej ansett hvarken, att det arfvode, som af Hr ContreAmiralen Grefve Cronstedt uppbäres för hvardera af de öfrige befattningar, som blifvit honom anförtrodde, vore för högt tilltaget, eller att något hinder skulle äga rum emot innehafvandet på en gång af desse flere uppdrag, deraf dessutom ett, Ordförandebefattningen i ConvoyCommissariatet, torde snart komma att upphöra, reserverar jag mig emot Revisorernes beslut i afseende på anmälan angående Grefve Cronstedts lönevilkor.” Häruti hafva Herrar HofMarskalken m. m. Gyllenhaal, Kammarherren Nordenfeldt och Doctor Norrmann instämt. (Prot. d. 2D November.) ( i6o ) Angående till ÖfversteLieutenanten Meijer och Majoren Schander ulbetaldte gratificationer. (Sid. 78.) af Herr HofMarskalken m. m. Gyllenhaal. ”Dessa Gralificationer tilldelades bemälde Officerare för det ökade tjenstebiträde, som af dem blifvit lemnadt vid Kungsholms Fästningsbyggnad.
Den välklädda hustrun framtog en stickning, barnet slumrade friskt till utseendet i sin korgvagn under ett färgrikt täcke. Den lilla mörka tycktes knappt ha märkt dem, ehuru hon skyggt drog sig mer ihop i sitt hörn. Då nalkades från motsatta sidan af gången, där jag höll mig, en stackars usling i smutsiga, slitna kläder, och de nakna, tydligt ömma fötterna stuckna i ett par träskor. Han hade ett ansvälldt ansikte och rödfnasig hy och ett par utstående, glasartadt stirrande ö g o n; hans min var mycket godsint, men vittnade om klent förstånd; när han kom fram, fylldes luften af spritånga. Menlöst leende stannade han framför den välställde arbetaren, räckande honom några skrifter, som " han bar under armen och med sluddrigt målföre bad att få sälja. Den tilltalade såg upp, fortfarande med rynkade ögonbryn, tog en af skrifterna, genomögnade den, fällde tidningen, gjorde en talargest och sade i orerande t o n: » Hör nu, har ni själf läst de här skrifterna? » Den tilltalade smålog förläget, pekade fumligt på sina ögon och förklarade på sitt otydliga språk, att han var nästan blind. » Nå, » fortfor den mer lyckligt lottade i samma ton som nyss, » ni vet kanske ändå, att det är andliga skrifter ni säljer? » Säljaren mumlade ett otydligt medgifvande. » Och, » fortfor den obeveklige, » i så fall frågar j a g er, o m ni själf tror på hvad ni sö- ker prångla u t? » Den sjuke, fattige mannens förlägenhet hade nu nått sin höjdpunkt; han blef ännu rödare i ansiktet, log ännu menlösare och trampade oroligt fram och åter på sina ömma fötter, oviss om, hur han skulle svara för att finna en köpare i denne man, som tydligen hade pengar i fickan. Jag hade emellertid sett, hur den lilla svartPARKEN. klädda kvinnan uppmärksamt följt scenen, resande sig allt högre ur sin hopsjunkna ställning, likt en mörk insekt, hvilken bereder sig att visa gadden.
Betänkanden, N:o 117. 173 Utskottet är, för sin del af den öfvertygelse, att Pant-låneanstalter, der den fattigare classen ina kunna betjenas med mindre länsummor, äro lika oumbärliga uti Stockholm, som i andra stora och folkrika Städer; att dessa anstalter icke behöfva inskränkas till en enda större, som hittills vaiit fallet, utan hellre böra, till allmänhetens beqvämlighet och till undvikande af talrik och kostsam Tjenstemanna-personal, fördelas uti flera mindre, spridda till Stadens serskilda delar; och att, så vida Staten, som, med beräkning af en ej obetydlig vinst, vidtagit så många anstalter, till beredande af låneutvägar för den förmögnare allmänheten, genom räntefri förlagsfond, äfven vill befordra möjligheten af en dylik fördel för den mindre bemedlade, så skall det icke saknas Speculanter, hvilka företaga sig inrättandet af dylika Jåneanstalter af mindre utsträckning och hvilkas hela vinst således odelad skulle af dem få påräknas. Utskottet anser äfven, att det ej kan vara Statens åliggande att med ansenlig uppoffring bereda sådane fördelar nästan uteslutande åt Stockholms Stads Innevånare, utan att Staten i detta afseende gjort nog, när den underhjelper de åtgärder, hvarom det egentligen tillkommer Stockholms Stads Styrelse att draga omedelbar försorg. Om lämpliga mått och steg uti förenämnde ändamål tagas och inskränkningar uti Gen.-AssistanceContorets lånerörelse småningom tillvägabringas, torde detsamma, utan kännbara olägenheter, inom få år kunna upphöra. Med fästadt afseende på förenämnde omständig - 174 Stats-Utskottets Jicter och uti öfverensstämmelse med den öfvertygeisen Utskottet hyser, anser Utskottet sig böra tillstyr-, ka R.
Böra icke dessa minnen, som han älskar, upplivas för honom i deras härlighet? Ve, om min ålders köld skulle dämpa hans låga! Nej, jag passar ej mer för honom. Du skall komma, min Krysanteus, och i Julianus skapa en framtid. Jag har sagt Julianus, att jag överlämnar honom åt dig, och vi vänta båda, att du skall komma.» Krysanteus hörsammade kallelsen. Han infann sig i Efesos, där Julianus nu på kejsarens befallning vistades. Den unge furstens steg bevakades av spejare. Kejsaren höll kunskapare i hans omgivning, och Eusebios var mån, att hans lärjunge icke skulle råka i umgänge med nyplatonska filosofer. Två sådana de mest fruktade för sin vältalighet och glansen av sin rena vandel Maximos och Libanios, voro förvisade från Efesos. Endast lönligen och nattetid kunde fördenskull Julianus och Krysanteus hålla sina möten. Men dess oemotståndligare lockade de ynglingen. Han jämförde Eusebios, Konstantius' onde ande, själen i hovkabalerna och kyrkotvisterna, vars hand dröp av blod och vars tunga av hyckleriets salvelse, han jämförde denne sin lärare i kristna religionen med den hedniske filosofen, vars väsen bar den klara prägeln av en ande, som i forskning och levnad harmoniskt strävade till skönhetens och sanningens urkälla. Den luft, han andades i Krysanteus' närhet, var en rusande: det var de höga minnenas, skaldekonstens, filosofiens och mystikens. Sina egna tankar återfann han här, men icke som enstaka tankar, utan nödvändiga lemmar i en förnuftets tempelbyggnad: han kunde se fotstället, varpå de vilade, arkitraven, som de buro. Krysanteus lärde ynglingen förakta vällusten och glädjas över sin dödlighet som villkoret för en högre tillvaro. Julianus var på en gång skarpsinnig och svärmisk. Båda dessa riktningar voro även nyplatonska filosofiens den antika forskningens sista titaniska ansträngning att storma himmelen.
St. redan gillade grunder” skulle uteslutas, och BondeSt. åter, sora till Utsk. återremitterat frågan, att ordet ”gemensamt” skulle näst före orden ”redan gillade grunder” i den underd. skrifvelsen inflyta. För Utsk. återstod således ingenting annat än att, så framt ej dessa skiljaktiga beslut kunde sammanjemkas, vidblifva sitt förut fattade beslut och inbjuda BondeSt. att deruti instämma. På afdelningen gick det dock så, alt man stod fast vid sitt förra beslut, ulan alt inbjuda BondeSt. att deruti instämma, hvilket dock, efter min öfvertygelse, varit det rätta. I delta skick stod frågan, då hon kom till Utsk:s plenum, hvarest vid delta tillfälle åtskilliga ledamöter voro frånvarande, hvilket också förorsakade att Utsk. på en ledamots yrkande, hvaruti alla BondeSt:s ledamöter instämde, genom votering beslöt införandet af ordet ”gemensamt” Detta innefattar dock, på sätt Hr Tersmeden yttrat, både en olämplighet och en förändring uti ett redan af trenne Stånd fatladt beslut, och, för att bemantla ett dylikt förfarande, sade de, som önskade att få in ordet, att det endast innebar en redaktionsförändring. Så är dock icke förhållandet, utan det innefattar en verklig förändring i sak; men om också icke detta skulle vara händelsen, vore det 8 Den 25 Oktober. ändock en olämplighet, då tre Stånd redan fatlat ett öfverensstämmande beslut i frågan. I likhet med Hr Tersmeden anhåller jag fördenskull att ordet ”gemensamt” måtte utgå, och att R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förra beslut. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då jag deltagit uti Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkande, så tillhör det äfven mig att npti ada till dess försvar, och om R. o. Ad. tilläfventyrs kommer att ogilla Ulsk:s hemställan, så anser jag åtminstone, alt sådant snarare kommer att föranledas af min oförmåga att reda förhållandet, än af något oriktigt förfaringssätt af Utsk. Jag vill nu blott hålla mig till del formella af saken. R. o. Ad. torde erinra sig, att
Jag är deremot ej nog lycklig, att kunna inse, huru dessa ideer skola blifva realiserade genom det af Utskotten framlagde lagförslag. Ehuru vigtige båda de uppställde grundsattserne äro, anser jag dock den sednare för den ojämförligt mäst maktpåliggande, emedan densamma, rätt tillämpad, gör den förra nästan öfverflödig, såvida fri täflan utgör det säkraste skydd mot oordning och oredlighet, derigenom, alt den, sorn misstankes för dessa fel, blifver lemnad obegagnad, då man eger valet öppet att förtro sig åt någon mera pålitlig. Denna uteslutande verkan är likväl ingalunda borttagen genom 6 §. af lagförslaget, som blott tyckes lofva fortfarandet af Kongl. Förordningen om Privatbanker af år 1824, hvilken Förordning, såsom blott medgifvande åt visse bolag att uppbära litet högre ränta än den vanliga, men ej tillåtande de för en bank nödige functioner, såsom t. ex. sedelutgifning, aldrig framkallat och aldrig lärer framkalla någon Privatbank. Den 23 October f. ra. 255 Om det, såsom jag lifligt önskar, verkeligen är Rikets Ständers afsigt, att från deras Bank borttaga all uteslutande verkan, så bora de ej för denna Bank stifta någon särskild lag, utan i dess ställe en, som blefve lika gällande för alla inom fäderneslandet uppkommande Banker. Man må ej invända, alt öfvergården härigenom blefve alltför brådstörtad, och att de nya Bankerne skulle uttränga den redan befintlige; ty dels försvårar kapitalbristen de nya Bankernes uppkomst, dels bör Rikets Ständers Bank alltid behålla en stor öfverlägsenhet öfver de private, derföre att den förres sedlar, lika som silfver, mottagas i Kronouppbörden. Detta är ej något undanlag, utan en helt enkel följd af den satts, att hvar och en, som ej förklarat sig bankrutt, måste erkänna sina egna sedlar för goda, hvarföre Rikets Ständer ej eller, genom sine Fullmägtigo i RiksgäldsContoiret, kunna förkasta de sedlar, de genom sine BancoFullmägtige utgifvit.
Men den härigenom uppkomna förlust för låuecon - 4 Den 2 Mars f. m. toret kan ej mera inträffa, sedan stadgandet om fullmagt för rättigheten att lyfta annor mans discontlån blifvit vid lånecontoren infördt; ty det varpå den af domstolarna godkända invändning af Lindstedts commitlenter, att de till honom, såsom verkets kamererare, aflemnat lånehandlingarna, trien icke berättigat honom att lyfta medlen, som lånecontoret Lief ålagdt att utan valuta återställa reversalen. Utan afseende på frågan om rättigheten till lånecommissioner kan det visserligen icke nekas, att den vid lånecontoren införda förening af cassörsoch cassabokförare-befattningarna icke är öfverensstämmande med god ordning. Dock torde vådan deraf vara olika på begge ställena. I Malmö, hvars speciella förhållanden jag dock mindre känner, är rörelsen vida mindre. Handelsdiscontoch publika pnppersbelåningen är obetydlig; småsedelsvexlingen är ännu icke införd, och en hel veckas cassarörelse (det högsta, som under någon tillsyn möjligen kunde riskeras, och då skulle de begge cassadirectörerna vara särdeles vårdslösa) lärer sällan öfverstiga 10,000 r:dr. Här torde sålunda ali våda vara afhulpen genom föreskrift om borgen. Deremot är förhållandet helt annorlunda i Götheborg, Utom att vanliga discontrörelsen är dubbelt så stor, så har, särdeles vissa tider, handeisdisconten ganska stora inflytande poster, hvarförutan under skeppningstiden stora summor ingå på jernbelåningsräkningen, så att mången vecka kunna inflyta ioo å 200,000 r:dr. Men är behofvet att åtskilja bokförareoch cassörsbefattningarna här större, så är hjelpen så mycket Jättare; ty den kan vinnas utan ökad utgift för Banken, endast man tillåter en jemnkning i nuvar. mindre ändamålsenliga föreskrifter för contorets cassarörelse.