Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I allt fall ådagalägges häraf vådan eller olägenheten af att i special-lag intaga grundsatser, som afvika från den allmänna rättens. Jag vidblifver fördenskull min vördsamma tillstyrkan att, i stället för den 21 §, intages ett med Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848 öfverensstämmande stadgande af följande lydelse: Bankooch Lag-Ulskoiiels Utlåtande N:o 6. 31 »När Bank-bolag mod rättighet att utgifva egna banksedlar, utan konkurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl. Majit, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse, sorn två gånger årligen, ett halft år emellan hvardera, från predikstolarne i hela riket uppläses och i allmänna tidningarna intages, förelägga en hvar, som. innehar Bankens sedlar, att, vid förlust af ali betalnings rätt, inom två år från kungörelsens datum, förbindelsen, när bolaget utan konkurs upplöses, förete till infriande i banken, men om banken råkat i konkurs-tillstånd och betalning således ej genast ske kan, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller dem, Rätten, der konkursmålet är anhängigt, i sådant afseende förordnar; kommande till följd häraf, i händelse af bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som ej ega förmånsrätt, alt anstå intilldess berörda två år förflutit.
R:dr och för den tredje 10,000 R:dr, samt i Gefle, för den högsta 2,400, för den andra 1,200 och för den 3:dje 1000 R:dr. Ibland Handtverkare är åter förhållandet sådant, att då högsta inkomsten i Stockholm är uppskattad till 5ooo R:dr och den dernäst till 3ooo R:dr, så är den högsta i Götheborg uppskattad till 2000 R:dr och den andra till i5ooR:dr, samt i Gefle den hogsta till 800 R:dr. Lika besynnerlighet visar sig, om man skulle anställa jemförelse emellan hvarje samhällsclass för sig. Att denna inkomst hittills uppgått till ett så ringa och ojemt fördeladt belopp, Samt att det förhållande kunnat inträffa, att denna Bevillning, i stället att okas, betydligen minskats, anser jag härröra deraf, att Borgare taxeras egentligen af egna medbrö - Den 3o Mars f. m. der, och att någon annan bestämd grund för Taxationen, än Taxeringsmännens egna oberoende pröfning icke finnes; uli närvarande stadgande, angående borgerliga rörelsens uppskattande finnes dessutom ingen garanti, alt ju en successiv minskning i afgiftsbeloppet kan inträffa, oansedt rörelsen skulle vara i tilltagande. För vinnande af rättelse i denna del, om den af Rikets Representanter skulle finnas nödig, inser jag ingen annan utväg, än att Devi 11— ningsUtskottet, med ledning af föregående årens TaxeringsLängder, och med beräkning af hvarje Stads totala borgerliga rörelse, föreslår, och Rikets Ständer fastställa den summa, som Handlande för sig, Fabrikörer för sig, der de finnas, samt Handtverkare och Borgare i allmänhet för sig, i hvarje Stad böra utgöra efter a:dra Art, samt att det derefter ankommer på Taxeringsmännen att fördela den sålunda fastställda summan på personerne inom hvarje af dessa Classer, i mon af hvars och ens större eller mindre inkomster, hvarvid jag vill tillika föreslå den billighetsgrund, att procenten ökas progressift i mon af inkomstens större betydenhet.
Fröt. igiy-igiS. *f:de Sami, N:r 199. 1586 Stäts-Utskottets Betänk anden. följas, som Stats-Utskottet uppgifvit i dess förslag till grunderne för Magazins-Inrättningen i Riket, så framt denna Inrättning skall hafva bestånd, och med dess åligganden kunna fortfara, får Stats-Utskottet, i afseende på Herr Oxeliujvuds hemställan, om nödige medels anslående till nya Magaziners uppbyggande, samt dessas och de gamlas förseende med Spannemåls förlag, åberopa nyssnämnde förslag, hvaraf fullständig*,' upp ysningar i det ena och andra står att inhämta; hvilket dock Riksens Högr loil. Ständer vördsammast underställes. Stockholm den 23 Maji 1818. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående Herr Bo Oxe/- hujvuds Memorial om ett SpannmålsMagasins inrättande i Staden Borås, tillika med Herr Samuel von Stahls yttrande i samma ämne. Sedan Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott icke ansett sig kunna tillstyrka bifall af Riksdagsmännen Anders Danielssons och Olof Hdkanssons i Hedervärda Bonde-Siåndet väckta motion om en MagazinsInrättning i Staden Borås, har Herr Bo Oxehufvud, tillika med Herr S. von Stahl vid ärendets föredragning inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln, under anförande af de skäl, som förekem-ma, i afseende på tfödvändigheten af ett Stats-Utskotteis Betänkanden. 1587 Magasins anläggande 1 nämnde Stad, anhållit, att frågan måtte till Ekonomi-Utskottets handläggning återremitteras; Hvarefter Höglofl. Ridderskapet och Adeln funnit för godt, att förvisa ärendet till Stats-Utskottets utlåtande.
Ju mera vidunderliga dessa voro, dess mer högljudda voro trompettstötarne. Vi vilja företrädesvis deribland nämna hans rent af odugliga Svenska Lexicon, hvilket dock A.B:s Utg. visligen aktade sig för att sjelf förlägga, samt hans nära nog tokiga Menniskoslägtets Saga. En stor stötesten var för alla tonkonstens kännare det superlativa beröm, som i A.B. af honom sjelf eller hans clienter tilldelades hans musikaliska compositioner, i hvilka han lärer behandla tonkonstens grundreglor ungefär så, som Apothekar Riis eller Sophie Sager behandla svenska språkets grammatik och rättstafning. Vi hörde en af A:s d. v. varmaste beundrare, sjelf utmärkt tonkännare, den tiden yttra, att mannens alla producter och idéer vore förträffliga, endast icke hans musik, fastän deruti funnos vissa naturtoner, hvaraf hvem som helst med ringaste insigt i konsten kunnat skapa någonting dugligt. Detta påminte oss om, huru gubben Hæffner plägade berömma sin väns och gynnares Exc. Sköldebrands poesier och teckningar, men runkade på hufvudet, när det blef fråga om hans musik, hvaremot poeter och målare föga uppskattade denne hedersmans præstationer inom deras egna konstområden, men voro mycket benägna att tänka allt godt om hans musik. Under allt detta blundade Hr Hjerta, ty hvad rör litteraturen honom, så vida den ej är ett vehikel för hans politiska åsigter eller hans eget förlag? Men saken har ännu en annan sida. När A. utgaf sin bok „Det går an„ , afföll från honom, såsom ofvanför är sagdt, hela den bättre delen af svenska allmänheten, och vände sig bort med afsky och vämjelse. Vi tänka alltför rättvist om
Det är genom ett för vidt begagnande af en del af dess egenskap, som förmågan att obehindradt fortsätta den öfriga, är för tillfället hämmad; den har så utvidgat sine åtgärder såsom LäneBank, att den för närvarande blott ofullkomligt uppfyller egenskapen af Vexel-Bank, och i denne del afvikit från första inrättningen, i samma nion som vexlingen blifvit inskränkt egentligen till ett utbyte af Representativer : Men den har derföre icke uti hufvudgrunden förändrat Naturen och egenskapen af sin inrättning. Ränteberäkningen för de IJLn, Banquen i följd af de stadgade hufvudgrunderne upptagit mot lägre Ränta för att mot högre åter utlåna, är, eu - 6 Banko-Ulskoilets Betänkande!}, enligt livad lätteligen torde inses , ett detailleämne, , ändradt, uppå den redan år 1668 gifne anledning, genom sednare Reglementen, hvilka sådant oaktadt, bibehållit hufvudgrunderna af det fensta. Ofvan anmäikte Ordalag uti Instruktionen hafva också allt hitiils, sedan år 1778 då sistnämnde dokument blifvit upprätfadt och faststäldt, icke lagt hinder i vägensför de åtgärders vidtagande med Banko - Verket, som Riksens Ständer ansett Fäderneslandet väl påfordra. Till undan rödjande emedlertid af allt missförstånd i detta afseende, anser Banko-Utskottet lämpligt, att, i frågan om Utskottets ofvanberörde förbindelse, att vissa ämnen ej til 1 öfverläggning upptaga , ordet omedelbarligen , på sätt här nedan föreslås, ina blifva tillagdt.
Der de finnas, verka de endast inom provinsen, och de böra alltid omgärdas af correctiver såväl mot det ena sorn andra missbruket. Det fägnar mig, att Frih. Cederström medgifvit Bankens rätt att inskränka och indraga sin rörelse, om behofvet sådant påkallar; men jag förstår icke, hvarföre det ej skall få uttalas, då det i alla fall är en häfdvunnen vana hos allmänheten att tro och veta, det Banken aldrig begagnar sin rätt i detta afseende. Då denna åtgärd är ställd i sista rummet och så mångå säkerhetsmått skola passeras, innan den kan komma i fråga, vet jag icke, hvarföre man ej kan uttrycka den, såväl som hvarje annan grundsats. Jag önskar icke sådana satser, som innehålla något, hvilket blott inses af de få, som deltaga i besluten, och icke af den stora allmänheten. Låtom oss icke dråga strå för någon, icke vid våra beslut tillåta oss något: förstås inunder, som kunde anses såsom svek. Frih. Cederström har opponerat sig mot den clausul i ett moment af punkten, att, vid förpantning af Bankens inteckningar i fastigheter, uppsägningsrätten icke, af den nya innehafvaren skulle få begagnas, och han har sagt att domaren icke skulle göra ett sådant förbehåll gällande, samt frågat, hvaruti rättgrunden för undantaget består. Jag är icke lagkarl, men har dock ofta hört den regel, att uti civila frågor bryter förord lag. Jag tror, att denna regel här är fullt tillämplig; och jag hemställer till Hr Frih. sjelf, om väl han, såsom f. d. Landshöfding, ansett sig kunna ålägga betalning af en revers, hvarvid såsom förbehåll var fästadt, att den icke finge uppsägas. Hr Frih. har yrkat, att öfverlåtelsen må ske genom en simpel transport. Jag emotsätter mig detta på det högsta och tror, att Utsk. iakttagit en skyldig omtanka för låntagarne, som påräknat en betalningstid af 28 år och haft all probabilitet för sig, att deras lån icke skulle blifva uppsagda.
St. beviljas, likväl för Landshöfdingen återstode, att gälda enskilde personers lidne förluster af dem tillhörige, utaf lörre Lands-Secreteraren Kleman förskingrade medel, tillsammans 14,531: 28. 10, förutan derå upplupne och upplöpande räntor; hvilka förbindelser, ehuru de, i förhållande till Londshöfdingens tillgångar, vore högst betydliga, Landshöfdingen likväl förmält sig hoppas att, genom eftergift af först uppgifna skuldposter, genom fri disposition af dess allt sedan år 1826 innehållne halfva lön och genom ett obehindradt användande af dess seqvestrerade egendom, kunna komma i tillfälle att godtgöra. Utt till R. St. aflåten Nådig Skrifvelse, har E. K. M., med framställning af förenämnde för - 212 Exj>. Utsk. Förslag till und. Skri/v. N:q 383. hållande, tillika behagat i Nåder tillkännagifva, att R. K. M., sorn genom beviljadt anstånd med ersättningsmedlens indrifning funnit en utväg att, hittills från undergång rädda en förtjent Embetsman, redan vidtagit lämpliga åtgärder för att genom en närmare control å medel, som till Läns.ftyrelserne ingå och derifrån afsändas, bevara det allmännas och enskilde personers rätt, samt trygga Landshöfdingarne emot sådana tillgrepp af underlydande Tjenstemän, som i Carlstads Län inträffat, nu till R. St. öf* verlemnade att, genom bifall till Landshöfdingen af IV.iigörtiv i förrberörde afseende gjorda anhållan, bereda honom en varaktigare lindring i dess af n underlydande Tjensteman» bedrägliga förhållande förorsakade olyckliga belägenhet. R.
Af de utaf komiterade alternativt framställda 2:ne särskilda förslag till museibyggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, samlingarnes ordnande m. m. hafva så väl komiterade som E. K. Majit ansett det undra, eller det som afser uteslutande från Museum af Kongl. Rihliotheket, böra företrädesvis godkännas. För en sådan åsigt äro äfven så lillfyllestgörande sköl i den nådiga Propositionen anförda, alt föga dervid torde vara alt tillägga. Redan den första anordningen af rummen i museibyggnaden synes antyda att, vid uppgörande af plan för museum, meningen icke varit att ett bibliotek der skulle inrymmas enär den lokal, som enligt förslaget borde upptaga boksamlingen, onekligen är den praktfullaste våningen i denna byggnad och ej lämpligen bör användas till Bibliolhek. Men äfven om afsigten från början varit sådan, synes denna plan numera böra öfvergifva.*. Bibliolhekels samlingar hafva nemligen, efter hvad kändt är, under sednare åren vunnit en högst betydlig till vext och antalet böcker lärer för närvarande utgöra något mer än 120,000 band, oberäknadt ett högst betydligt förråd af smärre skrifter, tidskrifter, manuskripter m. m., jemte en större gravyrsamling. Antagligen komma dessa samlingar att hastigt ökas och då den nu ifrågaställa lokalen icke lärer lemna utrymme för mer än omkring 190,000 band, samt således inom en icke aflägsen framtid måste blifva otillräcklig, synes det Rikets Ständer mindre lämpligt att nu för Bibliolhekels mottagande för endast en kortare tid låta verkställa en inredning, som medför högst betydliga kostnader och hvilken i allt fall aldrig kan blifva fullt ändamålsenlig eller i öfverensstämmelse med vetenskapens och nutidens fordringar af ett väl ordnadi offentligt Bibliolhek, der, utom tjenliga arbetsrum, numera jemväl en större läsesal anses behöflig. För öfrigt torde ej få förbises att de samlingar af konstverk i målning, bildhuggeri, fornsaker m. m., Staten redan eger och hvilka skola i museum inflyttas, äro af ganska betydligt omfång och i ständig lil 1 vext.
Ja, s e, en likare flicka än Anna-Sti na finns inte i hel a Ving åker! Och di ville ha'na te herrskapspiga på sj elfvaste Säfstaholm, men hon skulle prompt opp och tala vi d af ritaren.. A N T O N ( som gått nära honom , trampar honom på foten för att få honom att tiga ) Tys t då! A N T O N . Tys t! A N D E R S . Aj jäsiken! h vad herrn gjorde illa mig. A N D E R S ( förvånad ). Ja .. j ag säger ju aldrig ett qvitt! Tror du dig om att kunna sköta en tjenst i ett bättre hus? Ja, jag vet inte ... ä' det lång t härifrån? M A R I A . Hur så? Jo, jag ville så gerna kunna h elsa på afri taren ibl and A N T O N ( för sig ). Hon är rätt söt .. och hon skall snart glömma sin "af ritare"! M A R I A ( afsides ). Åh , det skall jag nog hindra! Trettonde Scenen. DE FÖRRE. Seså der j a, min kära Anna-Stina ( får se Maria och Anton; afsides ) Fö r tusan! ( skyndar fram till Mar ia ) Hjertligt välkommen, mams ell Reder! Ni kan inte tro hvad jag är glad öfv er att få se er här under mitt ring a tak ! ( till Anton ) Tack min vän, för det du förmått din kusin att komma hit! M A R I A ( kallt ). J ag bek lagar endast att vi kommit så olägligt.. Här finnas de som h afva äldre anspråk på er v änskap. A L B E R T . Aj för fan! ( högt ) Hvad menar mamsell Reder? Hon är svartsjuk på flickan der. Ni menar Vingåkersflickan der? Ho n har kommit hit för att bedja mig skaffa henne en tjens t, det är hela saken. A L B E R T ( afsides ). Anna-Stina har pratat! ( högt och med ett tvunget skratt ) Nej ! j ag har nu fått skönare modeller! M A R I A .
Detta låre* af Jus Publicum, och har i alla tider varit föremål för allmänna undervisningen. Rättigheten deremot att förklara eiler hålla föreläsningar öfver den gällande Grundlagen, kan icke medgifva*. Det är blott de allmänna grundbegreppen för att kunna fatta och förstå Grundlagen, som böra vid Academien inhämtas, likasom man der, i afseende på allmänna Lagen itke låser öfver några vissa stadganden, eller söker göra tillämpning deraf till vissa fall, men deremot undervisar om grunderne för Lagar i allmänhet, om de genom vår Lagfarenhet stadgade allmänna rätts förhållanden och sått att söka och erhålla rättvisa samt den i följe deraf gällande Rättegångs-Ordningen. Hvad som sedermera blifvit sagrlt om StatsRådets förbindelse att föreslå nya allmänna Författningar eller upphåfvande och förändring af de redan gällande m. m. dylikt, kan enligt 8 §. i RegeringsFormen endast förstås om de fall, då sådana förändringar af behofvet påkallas. Att införa nyheter år ingen förtjenst, oro icke nyttan eller nödvändigheten deraf tillika är ådagalagd och täta förändringar visa endast vacklande hos styrelsen. Det är för att förekomma otidiga försök i den delen, som vederbörandes hörande blifvit i Grundlagen föreskrifvet och jag vet icke att i afseende pi de förbättringar man kunnat med skål önska, något blifvit försummadt. Man har äfven sagt, att i afseende på den nya lagen intet blifvit gjort för att bereda dess antagande eller den före - 56 Den 5 Maji c. m. gående granskning den bör undergå i Högsta Domstolen och StatsRådet. För min del tror jag att den första granskning som i detta fall borde påkallas, var Allmänhetens. Det dr gjort igenom LagBalkarnes kungörande genom trycket, så fort de blifvit af Comitéen gillade.
Min reservation bestod deruti, att då jag, enligt min ovilkorliga skyldighet, utförde det mig gifna uppdrag, jag dock icke fann mig skyldig att emöt lag och öfvertygelse något dervid tillägga eller påstå, utan ansett mig böra angifva de betänkligheter och tvifvelsmål, som derifrån mig afhållit. Detta allt och ingen ting mer innefattar mitt högt öfverklagade, oförsvarliga förfarande, hvarigenom jag skall hafva förfuskat, förvridit, förlamat det välgrundade, förhoppningsfulla eller åtminstone till glada medborgliga förhoppningar berättigande åtalet för ett djerft, omisskänneligen frihetskränkande förfång af det skattdragande folkets fördelar. De goda skäl, man skulle velat se af mig anförda till afsigtens befrämjande, äro för ingen del framlagda af mina stränga tadlare. Det är ett rent postulat, att jag borde finna dem — eller ock finna mig skyldig att resignera. Om jag nu funnit skäl, dem jag tyckt vara goda, men som af mina granskare icke vunnit bifall, eller sådana, som jag tillgripit i min nöd, ehuru hvar man med mig funnit dem odugliga; och om jag på intetdera sättet vunnit ändamålet, åtalets framgång — skulle väl detta hafva varit att bättre uppfylla min skyldighet, och befriat mig från åliggandet att resignera?—Ja, en vidrig öfvertygelse hade dock icke varit erkänd, och skandalen sålunda uteblifvit. — Ersatt hade den blott varit af en annan skandal, den uppenbara orimligheten i försöket att vederlägga ovedersägliga sanningar. — Derföre heter det ock, att om jag icke kunde göra det bättre, jag då borde afstå från försöket och afträda. — Och dermed skulle det blifvit bättre? Om jag blott visste, huru man dervid ville, att det skulle tillgått. Hade jag öppet förklarat, att åtalet stridde mot min öfvertygelse, och att jag icke kunde utföra det, samt beseglat denna förklaring med den för mig kännbara uppoffringen af mitt embete eller, såsom en bland tadlarna uttrycker sig, satt martyrkronan på mitt förhållande; skulle väl härigenom remissens kredit hafva vunnit, då den nu anses hafva så påtagligen förlorat genom min reservation? — Kan hända vill man heldre, att resignationen skett utan allt anförande af skäl.
Sammansatta Statssamt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. 3 t:o) Kyrkorne och presterskapet i Halland försäkras om framtida oqvaldt åtnjutande af den ränta, som under namn af landgille af ålder utgått från de numererade kyrkohemmanen i Halland, allt efter hvad jordeböckerna nu utvisa. 2:o) Såsom ersättning för den städja, hvilken kyrkor eller presterskap i äldre tider uppburit vid förändring med åboer å nämnde hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tider blifvit i stället för städjandet anbefallde, komma kyrkorna och presterskapet att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af städje-ersättning. Denna förhöjda ränta bestämmes på det sätt, att a) Städjebrefven emellan år 1776, då realisationen befästade myntvärdet, och 1826 tagas till grund för densamma; b) Såsom medium af tiden emellan åboförändringarne antages omkring 20 år; c) följd häraf beräknas den under 50 år vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel, hvilket beräkningssätt blilver så mycket billigare till fördel för räntetagare!), som 1830 års realisation förändrat myntfoten endast till 128 skillingar eller 2j| R:dr på Uiksdalern Specie; d) Sedan sålunda medeltalet af städjans kapitalbelopp blifvit för 50 år funnet, uträknas ränta derå efter 5 procent, och denna ränta blifver det årliga belopp, som under namn af städje-ersättning skall i all framtid af hemmanet utgå. 4:o) Denna städje-ersättning skall, under detta namn, utöfver ordinarie räntan, uti hemmauens jordeboksränta intagas till ovilkorlig framtida efterrättelse. 5:o) På sådane vilkor anses de åboer och arrendatorer, som nu innehafva hemhemman, de förre från 1859 års början, de sednare vid nuvarande arrendekontraktets utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och barn, led efter led, såsom för kronoåboer stadgadt är.
För öfrigt får jag upprepa, hvad jag redan, i anledning af någre Talares framställning på förmiddagen, förut förklarat, att nemligen här icke är fråga örn att Konungen begärt någon delaktighet i Bankens styrelse, eller fordrat större magt, än hittills. Det är Ständerne sjelfve, som begärt Kongl. Maj:ts sanction å deras beslut om realisationen och derigenom framställt beliofvet af ändring i 72 §:n RegefingsFormen. Enligt denna §:s tydning hittills, hafva Rikets Ständer ansetts äga enväldig magt öfver Banken, hvilket ej varit nyttigt. Nu är fråga om ändring deri till realisationens betryggande genom begge Statsmagternes delaktighet. i BancoStyreisen. Således är egenteligen ej fråga om några concessioner, utan blott om säkerhets vinnande för de rättigheter, hvaraf man är i åtnjutande. Jag anhåller, att Herr Rosenblads förslag må antagas såsom Ståndets gemensamma tanka. Herr Cederschjöld: Den siste värde Talaren har tyckts föreställa sig, att den garantie, jag sökt för realisationen, skulle ligga endast i borttagandet ur 72 § af orden hädanefter som hittills. Så är det dock ej; uteslutandet af desse ord är blott en bisak för att undanrödja svårigheterne vid Den 17 Februari i e. m. §:ns tillämpning. Deremot tror jag den bästa garantien för realisationens bestånd vara, att förklara, att tre RiksStånd ej kunnat förändra grunderne för Bankens rörelse, utan att dertill fordras gemensamt beslut af alia fyra Stånden. Detta skall lika fullkomligt hindra ändringar i förhållanderne med Banken, som upplåtelse åt Konungen af delaktighet i Styrelsen deröfver, och lemna tillräcklig säkerhet för de nu fattade besluten om realisationen. Då hade likväl Rikets Ständer ej bortskänkt sin lagstiftande rätt, och man hade uppskjutit denna fråga till en lägligare tid, då vinden kan vara mindre passad från ett visst håll, än för det närvarande. Jag vill likväl ej bestrida, att proposition å Herr Rosenblads förslag må framställas förrän å mitt, helst jag litar på, att Ridd. och Adeln linner betänkligt att vid voteringen instämma med Herr Rosenblad.
Skäne som Halland framställdes till både inoch utsockne-frälsehemmans egare, eller alla dem som då utgjorde extra rotering, hvarföre ock i Skåne ännu finnas flera utsocknefrälsehemman, hvilka på grund af protest mot utbytet, ännu utgöra endast extra rotering. Jag anhåller om bifall å Utsk:ns betänk. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har nu verkligen sökt alt göra allt sitt till, för att bevisa att han icke eger någon egentlig kunskap om hvad lian anser sig hafva fullständigt bevisat; och det fägnar mig att lian bevisat sjelfva motsatsen af hvad han yrkat. Den värde ledamoten har påstått att freden i Roeskilde och Malmö recess frikallade de ifrågavar:de hemmanen frän rotering; men denna Roeskilderfred och Malmö recess skedde före roleringens beslutande, och hafva således dermed ingenting att skaffa. Om man derföre bortkastar della första argument, som skulle bevisa, att de Halländske hemmanen voro frikallade från rotering; sä återstår det sednare, hvaruti den värde talaren påstått att dessa hemman säkerligen skolat på 1700-talet hafva blifvit ålagde rotering, derest man ej funnit alt de vore befriade derifrån. Men della skäl att de voro frie derifrån vore alldeles icke skälet, utan det var, all man fann de der peuningarne behötlige för amiralilels-kollegium, och R. St. ville icke såsom ersättning för berörde collegium anslå ett motsvar:de belopp; hvarföre kollegium heldre behöll ulskrifnings-penningarne, än del tog båtsmän. Den värde tataren liar äfven sagt, att roteringen uppkommit genom frivilliga kontrakler. Det hafva vi hört yrkas förr af andre ledamöter, men sanningen deraf jäfvas af alla indelningar och rolerings-verk i riket. Väl är det sannt, att Carl XI ulgaf knekte-kontrakter, sorn gälla än i denna stund, det är ett factum; men ej är det så alt förstå, som skulle de roterings-skyldige, om de svarat nej, hafva blifvit befriade från roteringen. Visst icke, utan långt derifrån.