Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende derå alt bemälde tjenstemans åligganden icke äro af den trägna beskaffenhet, att dessa uteslutande taga hans tid i anspråk och Kamereraren således icke torde vara förhindrad att genom anställning i annan tjenst bereda sig särskilda inkomster, får Utskottet, i betraktande jemväl deraf, att Öfver-intendentscmbetet för nämnda beställning föreslagit ett vida lägre belopp, hemställa, att aflöningen för Kamereraren vid Kongl. Museum må bestämmas till 2,000 R:dr, med vilkor att den honom hittills tilldelade* här ofvan omförmälda hvres-ersättning icke vidare kommer att till •i O honom utbetalas. Med iakttagande af de utaf Utskottet här ofvan tillstyrkta förändringar, blifver den erforderliga tillökningen för Ölver-intendents-embetet 9,429 R:dr 50 öre Riksmynt, och hemställer Utskottet, att förhöjning af det i nu gällande Riks-stat för bemälda Embete uppförda anslag må af Rikets Ständer med 9,429 R:dr 50 öre Riksmynt beviljas. (Se tabellen JUT 6.) 11 :o. Vid behandlingen af de till 7:de Hufvud-titeln hänförliga anslagsfrågor, har Utskottet till pröfning förehaft 3:ne, inom Preste-, Borgareoch Bondestånden af Prosten Söderberg, Herr Lallerstedt och Riksdags-fullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län väckta motioner, rörande anslaget till Kongl. Theatern. Af Prosten Söderberg är hufvudsakligen anfördt, hurusom öfverallt bland bildade folk det blifvit ansedt såsom en national-angelägenhet af mycken vigt att bekosta sådana institutioner, der konsten, under hvad formsom helst, funnit skydd, utbildning och ledning.
Till följd däraf afbröt baronen sin diplomatiska karriére och har för framtiden bosatt sig i Berlin. Ett romantiskt öde har beskärts prinsessan Agnes von Salm-Salm. I medlet af 1860-talet lärde denna " Washingtons mest firade skönhet, miss Agnes Leclercque Joy, känna och älska den lika mycket för sin äfventyrslystnad som för sin tapperhet bekante prins Felix v o n Salm-Salm. Hon medföljde som sjuksköterska i de fälttåg, i hvilka hennes make deltog, och när den tyske prinsen begaf sig till den olycklige Maximilians af Österrike läger i Mexiko, var hon honom äfven följaktig dit och blef därstädes ögonvittne till Maximilians tragiska slut. Sedan år 1876 är den intelligenta kvinnan, som också gifvit prof på en beaktansvärd skriftställartalang, omgift med brittiske ambassadsekreteraren Charles Heneage. Ett annat romantiskt äktenskap, men af alldeles motsatt natur, ingicks för några månader sedan af österrikiske magnaten prins Franz v. Auersperg i Shrewsbury i staten New Jersey med miss Eszworth Hazard, dotter till en stenrik fabrikant af konserverade soppor. Prinsen var skuldsatt upp öfver öronen, till följd af ett mindre reguliert lefnadssätt, och valde därför Amerika som räddning undan sina fordringsägare. Där förälskade sig snart den vackra miss Hazard i hans titel, och hennes sopp-pappa gaf rörd de unga sin välsignelse. MIN J AFTONKLOCKA. AG LÄNGTAR sedan fyra år hvar gång mot veckans sista dag. Till söndagshvilan jag ej trår, min aftonklocka bidar jag, min klocka, som ringer helgsmål. Hur väl jag minns den första gång jag hörde hennes djupa klang, där öfver stadens trånga prång dess dofva malm för kläppen sang i sommaraftonens tystnad. Kring Mälarnejd låg kvällningsglöd, och vattnet hade färg af vin. Ur grönskan lyste borgen röd, och tung var luften af jasmin och tungt mitt hufvud af drömmar. 2 — Dess monotona melodi från denna gången fick jag kär. Hur skönt den klingar in uti den alivarsstämning platsen bär, de helga minnenas stämning.
S. D. Af inkommel protocoll från Ståndets Electorer inhemtades att lill Suppleanter i nedannämnde Höglofl. Utskott följande Ståndets ledamöter denne dag blifvit utsedde, nemligen: Contracts-prosten Schröder i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, i stället lör Comminister Hedin, som erhållit Ståndets permission 14 dagar, räknade från den 18 dennes, samt Contracts-prosten Udden i Stats-Utskottet tills vidare, under Prosten Lundblads fortfarande sjukdomstillstånd; och skulle de sålunda valde Suppleanterne på vanligt sätt legitimeras. S. D. Som hos Ståndet nu anmäldes att, i anseende till beviljad tjenstledighet för ordinarie ledamöter i Expeditions-Utskottet, behof vore af en suppleant derstädes; alltså och då Comminister Delin redan förut vore dertill utsedd, skulle han genom protoeolls-utdrag i vanlig ordning legitimeras, att, i sådan egenskap, i nämnde Utskott inträda och fungera, under den tid, sådant al ofvannämnde anledning kunde vara af nöden. Den 18 och 19 December. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Ulskotlets betänkande, N:o 29, med förslag till^ en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, ui. m.: Återremitterades. Den 18 December. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs å nyo Banco-Ulskollets betänkande, N-o 2g, med förslag lill en, i vissa delar, förändrad reglering af Bankens låne-rörelse, m. m.
Af Andreas Bengtsson : ”Emot det beslut, Högloft. Utskottet fattat uti 3:dje anmärkningspunkten om den af föredraganden och chefen för landtförsvarsdepartementet tillstyrkta afskrifningen al det förskott, passevolantörerne vid lifgardet till häst erhållit, får jag mig reservera. Jag hade ansett, alt 106 § R. F. härutinnan bordt tillämpas, emedan efter den tillämpning, Utskottet nu beslutat, en ansvarstalan emot samma föredragande alldeles förfaller, och som denna fråga dessutom är al den vigt, att den fordrat en närmare utredning, anser jag, alt ej mindre föredraganden då fått tillfälle afgifva förklaring, än äfven Rikets Ständers anspråk på ersättning härutinnan varit öppna”. Af Hr Berg: ”Sorn muntligen till protokollet anförde sin reservation, för att till memorialet bifogas, deremot att utskottet utan anmärkning lemnat rådgifvareåtgärderne i afseende på det, enligt stalsråds-prolokollet öfver finans-departements-ärenden för den 28 Maj 1847, utfärdade exportförbudet, hvarvid, i reservantens tanka, rikets sannskyldiga nytta icke blifvit behörigen afsedd, samt, i afseende på det, enligt Statsråds-protokollet öfver civil-departements-ärenden för den 17 Augusti 1847, förhindrade mötet i Gamleby, hvarigenom Svenska folkets urgamla rätt att sammankomma till rådslag öfver gemensamma angelägenheter, blifvit undertryckt. Med Herr Berg förenade sig Herr v. talmannen Brinck, Het r Sundler ^ äfvensom Herr Billström, hvilken dessutom, inlade reservation mot underlåtandet att vederbörligen anmärka tillåtelsen för tullfri spanmålsimport, af den 11 Juni 1847, och rådgifvareåtgärden rörande regleringen och dipositionen af boställsrummen på skeppsholmen, enligt Stalsråds-protokollet öfver sjöförsvars-departements-ärenden af den 13 Maj 1845. Af Hr Borgmästaren Ekholm: ”Emot Högloft. Konstitutions-ulskollels meBih. Ull R.
Den föreskrift, hvars borttagande motionären påyrkat, bidrager dock obestridligen i betydlig mån till upptäckten af tullförsnillning för ofvanomförmälda varor, helst de, som få införas endast i stapelstäderna, icke kunna derstädes mer än till ringare del konsumeras, utan måste vidare för afsättningen till landsorterna försändas; och som, efter Utskottets tanke, hägen att insmugla sådana varor skulle uti ej obetydlig mån ökas genom upphäfvandet af ifrågavarande föreskrift, som dessutom icke, på sätt motionären antydt, medför någon serskild kostnad, enär lösen för bevis om skedd förhållning icke eger rum; så får Utskottet hemställa, att motionen må förfalla. Stockholm den 2 Maj 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Maj 1851, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphäfvande eller ändring af Kongl. Brefvet den 2 Augusti i836, angående tull för segling å bränvinskärl, sorn föras öfver saltsjön. Under åberopande deraf, att lagstiftningen för handeln och industrien synts i allmänhet vilja arbeta sig ur de band, som fordna förhållanden möjligen gjort behöfliga, har Herr J. F.
Hade de och han blifvit lämpligt tagna om händer i en ålder, mottaglig för intryck, så skulle han, utan att tänka därpå, veta att intaga en passande ställning, då kvinnor äro i samma rum som han. » Illustrationen är en värdefull vink för samtidens unge man. Må han taga den i öfvervägande och lära sig, hvad han bör göra med sina ben, » slutar krönikören. Men vi undra, o m svenska mödrar och växande söner också hafva något att lära af den? Kan man icke säga: tout cornme ches nous! Pristäflan kvinnliga Den 1 oktober mellan handarbetenutgår, som tåra läsarinnor erinra sig, inlämningstiden i den pristäflan, hoilken utlystes i n-.r 7 af Idun för i år: mellan 289 Han såg allt en smula själfbelåten ut, där han låg i bela sin längd och bredd, medveten om en bekymmerfri social ställning och besittningsrätten öfver en ung varelse, hvilken var nog barnslig att betrakta honom som ett högre fullkomligt väsende. Just i dag hade för öfrigt en mängd små gynsamma omständigheter sammanträffat, som kom honom att känna sig ovanligt väl till mods. Först hade han fått hopp om en möjlig utnämning till konsul, så hade han afslutat en lyckad affärsspekulation, så hade han fått en god middag, och därtill såg hans hustru för tillfället ovanligt bra ut. Allså, han befann sig vid godt lynne, och han gaf gärna detsamma aflopp i mer eller mindre lyckadt skämt. För ögonblicket föll det honom in att bry sin unga hustru. De hade mött en viss löjtnant vid deras middagspromenad, en bekantskap från fru Bergmans flicktid, och han hade nog sett, hvilka menande blickar den där glopen hade kastat på henne. Hon skulle bara bekänna kort, hur det hängde ihop. Det var bestämdt en gam mal kadettflamma. Nå, kattungen, ville hon inte bikta vackert? Men i stället för att få se kattungen lekfullt stämd öfverraskades han af att den unga frun rodnade djupt och förvirradt. Hennes man fixerade henne. Ett öfverlägset leende slpelade bakom det mörka skägget. Han hade alltså råkat en ömtålig sträng. Nå ja, kvinnfolk beundrade ju alltid uniformer.
Träden löste sig från sin rot, bytte plats, bugade och nego. En formlös blå björn dansade med en guldgul älg — hela skogen var på gille. Så ropade en röst: »Micco Pajko!» Så ropade tusende gäckande, skrattande röster, klara som små klockor: »Micco Pajko, Micco Pajko!» Nej, till svedjan måste han, ty där eld gått fram, var skrymtens makt bruten. Så vände Micco Pajko, svettdriven och nästan dödsslagen av skräck, stegen mot svedjan. Men han kom inte över ängen, som låg nedanför sluttningen. Ängen var också på bal! Den blå natt-och-dagen dansade med de blodröda tjärblomstren; guldsmidda laxblommor virvlade om med späda förgät-mig-ej, de stolta midsommarblomstren dansade ensamma. Skalbaggar buro omkring dagg i Maria nyckelpigas skålar, och fjärilar fladdrade i tusendetal. »Micco Pajko, Micco Pajko», ropade de klocklika rösterna. Myrstackarna öppnade sig och lyste av millioner ljus; ur bergen kommo långa tåg av tomtar med kappor av guld och hammare av silver. »Micco Pajko, Micco Pajko!» ropade rösterna. Micco Pajkos kaskett var kastad av hans huvud, det skyddande kritstycket fluget ur hans ficka, och allt mera blått blev dunklet, allt mera klart mörkret på svedjan, den räddande svedjan! Han ilade dit. Men ... Vad var det som flög där, ljudlöst och tyst bland de bruna trädstubbarna, mellan vilkas armar smultronblommorna glänste vita? Jo, hästar, magra, dimhöljda hästar, med blödande munnar, sönderpiskade sidor och uppsvällda bukar — hans, Micco Pajkos hästar. Micco Pajko sjönk på knä, frossan kastade omkull honom .. O, om han bara kunnat en enda bön, men han kunde ingen! Det blå blev allt djupare, hästarna allt vitare och allt vildare.
Mot detta hopande af stora arbetskrafter inora ett enda område af jemförelsevis mindre omfång hafva, icke utan skäl, varningar såväl i StatsUtsk:s Betänk., som ock uti lliksStåndens öfverläggningar, blifvit uttalade. De böra vid detta tillfälle särskildt i hågkommas, och med hågkomst af de betydliga summor, som redan blifvit för jernvägarnas fortsättande beviljade, torde enhvar finna huruledes här ingalunda är fråga om att undandraga dessa vigtiga kommunikationsmedels åvägabringande den kraftiga medverkan, som ärendets stora betydenhet kräfver, utan här är endast fråga om att med fasta, säkra och dock varsamma steg fortgå på den redan vid förlidne -Riksdag lyckligt inledda stråt, till framtida ernående af det önskade, gagneliga målet. Gr. Sparre, Erik: Det kan å ena sidan icke nekas, att då R. o. Ad. hittills iakttagit mycken sparsamhet vid beviljande af anslag för jernvägar, skulle det tyckas som om E. o. Ad. ej heller borde bifalla det mindre af de belopp hvarom nu är fråga. Dervid bör likväl tagas i betraktande, att R. o. Ad. i fråga om vestra banan yttrat den åsigt, att man genom koncentrerande af utgifterna på en eller två banor skulle söka åstadkomma ett resultat, för att såmedelst bereda någon inkomst af de påbörjade banorna. Jag, för min del, är en varm vän af jernvägar, således äfven af deras skyndsamma anläggande, och då jag här hört åtskilliga personer från de södra orterna säga, att större trafik vore att förvänta om banan framdroges inåt Småland, så anser jag det icke ^stå i strid med de principer, som hos R. o. Ad. gjort sig gällande, om R. o. Ad. nu beviljar det högre anslag, som blifvit begärdt för vägen emellan Malmö och Jönköping; deremot kan jag icke tillstyrka beviljandet af ett anslag för vägen mellan Falköping och Jönköping, ty det vore att börja på 3 olika punkter och deremot har jag redan förut yttrat mig. Hr Tornerhjelm:
När man dertill får höra att den störste indelningshafvaren nemi. Krigsbefälet förliden höst yttrat sig i motsatt riktning så kan man icke nog förundra sig öfver att andra nu vilja påtruga honom en förändring hvars gagnelighet han bestrider. Man vill icke gifva sig ro till dess att han sjelf begriper sitt bästa och derföre vänder sig till Konung och Ständer för att få den rättelse man för honom anser så nödig. Utan att nu ingå i någon omständelig vederläggning af de skäl, som blifvit anförda för andringen, eftersom jag förmodar att R. o. Ad. icke godkänner dem anser jag mig dock böra bemöta några af des - Den 9 September f. m. sa yttranden. Man har omtalat huru det tillgick under 1789 ars krig. Mahanda lefver ännu en eller annan sorn minnes det. Då lärer så tillgått, att den sorn hade indelt lön fick sig något godt mynt lillskickadt hemifrån, hvarmed han kunde hjelpa sig fram, men de öfriga fingo hjelpa sig fram med nödmynt, eller de sedlar, som kallades långrockar m. m. Det är vanligt i fattiga länder, att när krig utbryter och man saknar medel till dess förande tillgriper man hvad man kan, till och med så våldsamma åtgärder som Hr Rosenblad berättat från Carl X11 :s tid. Sådana ytterligheter torde väl numera icke vara att befara; men, att indelta arméen, som hittills varit skyddad i sina inkomster sä att både officerarne sjelfve och deras hemmavande familjer haft en nödtorftig bergning, hädanefter skulle försättas i samma trångmål, som den värfvade arméen redan varit, är illa nog. Ett besynnerligt förhållande är det, alt oaktadt kronans uppbördsman i allmänhet klaga deröfver alt de hafva mera göromål än som kunna bestridas för den ringa lön de erhålla, vill kronan likväl öka deras göromål, utan att någon det begärt och utan att någon beredvillighet till lönernas ökande förmärkes pä sätt behandlingen af landtstaternas lönereglering utvisar.
Man har ansett nödvändigt, att läkarne låta röka sig, innan de aflägsna sig från ett sjukbesök. Med vår närvar, brist på läkare vore det verkligen beklagligt, om sådant skulle äga rum. För öfrigt synes det' mig besynnerligt, att vi icke äga erfarenhet om denna olyckliga sjukdom, som hela det öfriga Europa nu i flera år varit underkastad, och der man utan undantag är öfverens derom, att spärrningarna äro olyckligare än sjelfva sjukdomen. Af dessa skäl kan jag icke 46 Den 3 S e’p t e m b e r. annat än anhålla om afslag på Utsk:s utlåt., på samma gång som jag tillstyrker den af Gr. v. Fersen föreslagna underd. adress till K. M. Gr. Horn, Claes Fredr.: Åberopande min reservation til! Utsk:s utlåt., är det öfverflödigt för mig att tillkännagifva, huru mycket jag ogillar utlåt:s innehåll. Jag skall derföre blott utbedja mig att till besvarande få upptaga några af Frih. Cederström bär yttrade satser, hvilka, efter min åsigt, icke kunna annat än anses förkastliga. Jag skulle verkligen önskat, alt Hr Frih., såsom en hög embetsman inom landet, vid detta tillfälle icke velat åberopa sådana polisförfattningar, som endast måste hafva varit alster af en fullkomlig oeftertänksam het i ämnet, af en öfverdrifven räddhåga, med ett ord, författningar, som skulle bringat den största olycka öfver landet, om de i verkligheten kommit att användas. Lyckligtvis har man icke tilltrott sig kunna göra dem gällande, såsom Hr Frih. velat göra det; men fruktansvärd! är det, att några communer, i följd af dessa olyckliga författningar, tilltro sig att på egen hand vidtaga sådana anstalter, som kunna medföra de olyckligaste följder. Det är för att afböja en så olycklig tillämpning af en polisstadga, som jag anser det icke vara ur vägen, att R. St. till thronen frambära deras önskan, att lämpliga åtgärder måtte varda vidtagna. Jag har ansett Gr.
R:dr 4 sk 11 r:st, och då utgifterna på detta anslag äfven Transport 160,259: 36. 8. 61 Transport 160.259: 36. 8. visat sig vara i stigande samt för betäckande af bristerna icke finnes annan tillgång, än de redan betydligt inskränkta besparingarne å 4.-de bufvudtiteln, anser jag nödvändigt att af llikets Ständer nu äskas en årlig tillökning i berörda anslag af 5,000: så att detsamma blilYer till jemna 19,000: R:dr förhöjdt. Diverse anslag. De allt jemnt stegrade prisen å lifsförnödenheter påkalla fortfarandet af de understöd, som, enligt Rikets Ständers beslut vid de 2:ne sednaste riksdagarne, till vidmakthållande al' gardes-regementernas matinrättningar, utöfver hvad af anslaget till oförutsedda utgifter kunnat dertill påräknas, fått anvisas på de å anslaget till durkmarche-kostnader befintliga reservationer; och torde derföre Rikets Ständers medgifvande fcir Eders Kongl. Maj:t alt dessa reservationer än vidare för berörde ändamål få disponera nu äfven böra begäras. Då likväl omförmälda tillgång hittills föga varit för ifrågavarande behof anlitad, utan reservationerne på durkmarchennslaget sedan sista riksdagen icke obetydligt ökats men deremot anslag på stat saknas till bestridande af underhållskostnaden för de kommenderingar utur indelda armeen, som Eders Kongl. Maj:t finner nödigt beordra till Vården och försvaret af rikets fästningar, anser jag mig pligtig att likaledes i underdånighet hemställa, huruvida icke Eders Kongl. Maj:t skulle i nåder finna lämpligt af Rikets Ständer begära, alt merberörda reservationer älven må för nu uppgifna behof lå användas.
Det vore önskligt att erhålla en så utförlig berättelse och tablå öfver Tumba, som ofvan är antydd, för att kunna göra sig en klar föreställning om förhållandet under den föregående tiden, hvilket ock mäste tagas i betraktande, då ändamålsenliga förändringar skola föreslås. Fullmäktige få först fästa uppmärksamheten derå, att i den utredning öfver vissa förhållanden, som är intagen i ofvanstående framställningar, högst betydliga irringar inkommit, hvilka troligen med lätthet skulle undanröjts, om tillfälle till upplysningars meddelande varit vederbörande lemnadt, innan framställningen skedde. Den summa af 154,232 R:dr 25 sk., som antages vid 1833 års slut hafva utgjort Bankens sammanräknade förlust för papperstillverkningen och som synes vara hemtad af Banko-Utskottets Memorial vid Riksdagen 1835, JS:o 114, utgjorde icke förlusten på papperstillverkningen, utan, på sätt omförmäldta Memorial uttryckligen omnämner, från Låne-Banken utgångne oersatta förlags summor, lill en stor del använde för de betydliga byggnader, sora under förutgående 30 åren vid Tumba blifvit företagne och i densamma voro inberäknade de R:dr 45,631: 31. 8. (rätteligen 45,631: 40. 8.) som blifvit afförda å Bankovinsten för åren 1830—1833. Den bestod för öfrigt af oersalt förlag från åren 1780—1829 R:dr 105,904: 37, fördt 1834 inom linien samt af Brukets cassabehållning vid 1833 års slut, upptagen bland Bankens tillgångar R:dr 2,695: 43. 4. I räkenskaperne för Tumba upptages år 1834 fastigheters, byggnaders och fasta inventariers balancerade värde under 5Conti: l:o Tumba hemman med R:dr 5,227: 3.
Thola barn voro: Ussi, Rephaja, Jeriel, Jahmai, Jibsam och Samuel, hufvud uti deras fäders hus af Thola, och väldige män i deras ätter, vid det talet i Davids tid tu och tjugu tusend och sexhundrad. Ussi barn voro: Jisraja. Jisraja barn voro: Michael, Obadja, Joel och Jissija, de fem; och voro alle höfvitsmän. Och med dem i deras ätter uti deras fäders hus voro väpnade härfolk till strid, sex och tretio tusend; ty de hade många hustrur och barn. Och deras bröder i alla Isaschars ätter, väldige män, voro sju och åttatio tusend, och vordo alle räknade. BenJamins barn voro: Bela, Becher och Jediael, de tre. Bela barn voro: Ezbon, Ussi, Ussiel, Jeremoth och Iri, de fem, höfvitsmän i fädernas hus, väldige män, och vordo räknade tu och tjugu tusend, och fyra och tretio. Bechers barn voro: Semira, Joas, Elieser, Eljoenai, Omri, Jeremoth, Abia, Anathot och Alameth, de voro alle Bechers barn; Och vordo räknade i deras ätter efter höfvitsmännerna i deras fäders hus, väldige män, tjugutusend och tuhundrad. Jediaels barn voro: Bilhan. Bilhans barn voro: Jeus, BenJamin, Ehud, Chenaana, Sethan, Tharsis och Ahisahar. De voro alle Jediaels barn, fädernas höfvitsmän, väldige män, sjuttontusend tuhundrad, som i här utdrogo till att strida. Och Suppim och Huppim voro Irs barn; men Husim voro Achers barn. Naphthali barn voro: Jahziel, Guni, Jezer och Sallum af Bilha barn. Manasse barn äro desse: Esriel, hvilken hans frilla Aramia födde; men han födde Machir, Gileads fader.
Allt detta kan tillvägabringas med obetydlig kostnad, relatift till gagnet och af medel som inflyta från inrättningen, så att det icke graverar Statsverket med en enda Riksdaler, Då frågas, vinnes ej tvänne ändamål, att Staten får ökade inkomster och Gottland blifver satt uti försvarsstånd utan Statens kostnad. Sedan jag nu besvarat anmärkningar-, ne, förklarar jag, att jag ej vill bestrida återremissen, men att jag anser det sednare alternativet böra antagas. Jag tror det vara nödvändigt, vid öfverlemnande af saken till Kongl, Maj:t, att äfven det förslag öfverlemnäs, hvaruppå den grundar sig, på det Kongl. Maj:t måtte få målet utveckladt, och icke, såsom Riksens Ständer vid flere Riksdagar förut Öfverlemnat ämnet, outveckladt, ty Kongl. Maj:t har då ej kommit i tillfälle att känna det i hela dess vidd. Af sådan anledning har också motionairen uti BorgareStåndet varit af den tanka, att det reg« lementariska borde åtfölja. Herr von Hauswolff, Carl Gufiaf Reinhold: Jag har hört inom detta Hus. vid de flesta tal, som blifvit hällne, att man såsom in - Den 27 Augusti e, ml gress nyttjat, att frågan vore af vigt. Om man3 ga frågor varit det, så är ock visserligen äfven denna af sådan beskaffenhet, icke allenast för Öen Gottland, utan äfven för vårt älskade Fädernesland. Så .väl i discussionerne som reservationerne har det förefallit mig underligt, att man kunnat betvifla nyttan af en porto-francoinrättning på Gottland, äfven för Fäderneslandet. Sanningen af dess nytta har likväl varit medgifven i långliga tider, och under de fleste Regenter har det varit omtaladt att inrätta en portofranco på Gottland, ehuru man ej kunnat blifva ense om sättet.