Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag talade för Hr Gripenstedt* förslag, men då det afslogs, kao jag nu, då Hr Frih. o. Landtm, fästat uppmärksamheten pä öfverensstämmelsen emellan Hr Gripenstedts förkastade motion och Gr. af Ugglas’ nya förslag, ej tillstyrka det Högh Ståndet att genom en ny omröstning upphäfva hvad som en gång är beslutadt. De värde ledamöter, som då dref vo saken till det slut den fick, få naturligtvis laga på sitt ansvar den utgång, hvartill vi kommit, men oss tillkommer icke nu att upprifva hvad som är afgjordt. Då saken åter kommer till Ulsk:n, är det.val ganska säkert, att de ej lära underlåta att till R. o. Ad. inkomma med förfrågan hvarföre 5 §;n är borttagen, utan att något annat stadgande blifvit salt i stället. Förmodligen få vi då en hemställan fi ån Utsk:n att luckan måtte fyllas. Jag anhåller om Hr Landtints yttrande ang:de lagligheten af den propos., som är begärd, på det att vi må komma till slut med saken. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att skälen, hvarföre han ansåg Gr. af Ugglas’ och Hr Lagergrens förslag vara stridande emot de beslut, R. o. Ad. förut fattat, vore följande: I sista plenum bade voterats, i 2tne hvarandra efterföljande voteringar, om (vänne propostr, som började sålunda: ”Sockenstämma må besluta afgifter för communala åligganden ;B dessa båda propos:r hade blifvit afslagna. Dessa ord ”communala åligganden’’ kunde icke anses mera vidsträckta än livad R. o. Ad. nu genom beslut ansett böra höra till sockenstämmas handläggning, nemi. de mål, som röra församlingens gemensamma angelägenheter. De pro. a68 Den 10 M ar s f. m. pos:r, som i sista plenum blifvit afslagna, bade afven innehållit, att vid afgifters uttaxering följes samma beräkningsgrund, sorn gäller för rösträttigheten.
Vidare företog R. o. Ad. val af 4 suppleanter för de Electorer, hvilka jemlikt 108 § Reg.F:n och 65 § Riksd.Ordn. skola äga att jemte de öfriga Ståndens Electorer, utse commiterade till tryckfrihetens vård; och befunnos efter valförrättningens slut, sedan lottning blifvit anställd, till bestämmande af den ordning, i hvilken de valde, borde, i händelse af behof inträda, dertill hafva blifvit utsedde: 128 Den 17 Juli. N:o 180. Hr Rääf, Leonhard Fredrik nied 25 röster. — 359. Frih. af Klinteberg, fullm. Hr Aminoff, .lohan Fredrik „ 25 , — 2016. Hr Hallencrentz, Sten Engelbert 25 , — 2013.B. Hr Rosenblad, Bernhard „ 25 „ Fortsattes pröfningen af Bevilln.Ulslcs mern. N:o 23, i anledn. af RiksSl:ns olika beslut, ang:de lullbevillningen. Härvid förekommo nedannämnde artiklar. l:o Triidvaror. R. o. Ad. godkände de i fråga om artikeln stäfver, laggoch botten-, föreslagna voter:s-propos:r, hvaraf den ena saknade nummer och den andra var upptagen under N:o 289. Äfvenledes godkändes Utsk:s yttrande, rör:de förslaget alt i en rubrik uti införsels-tariffen sammanföra de nu åtskiljda rubrikerne bräder och plankor, sågade ”af ek och ask” samt ”af alm, bok, björk och andra inom landel växande ej specificerade trädslag”. Beträffande sedermera utförselslullen å ”bjelkar och sparrar af furu och gran af mindre tjocklek än 8 tum midtpä”, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Den 26 ”Maji 18x5 förordnades, att Lagersvärds fordran ”skulle betalas i Svenskt Banco med 3 Procents ”ränta från den 3 Augusti 1812 Kill samma, dag ”18x7, men genom den tillika utstakade Cours, ”försvann hälften af Fordringens belopp.” ”Det står altså fast, att Lngersvärds fordran Bihang till Riks-St. StatsZJtsh. B et aniand en. ”af Staten ulgjorde uti Genuesiske Turi ett Capital af ... 75,687. 5-10. ”och Fem Procents ränta efter för”skrifningen, endast beräknad ifrån ”den 1 Oftober 1807 till den 3 ”Augusti 1816 - . - 33,345- 5 4- Piri 109,032. 9. 2- ”Oell att ersätta detta belopp samt betala si”ne Creditorer i Italien, hvilka förskjutit honom ”Penningar, i stället för dem han från Sverige ”påräknat, under den förmodan, att hans Fädernesland skulle godtgöra honom verkeliga vär”det af hvad de visste honom i Capital och ”Räntor hafva att fordra, äro af Lagersvärd uti ”RiksgäldsContoiret lyftade Svenska BancoSedlar • ”inalles R:d 16,855. Efter den af Rikets ”Ständers Revisorer upgifna Pari Cours å Piri, ”nemligen, Sex oell en half Skillingar Hambur”ger Banco, fordrades, för att Lagersvärd skulle ”med Räntor verkligen vara betald, 14,765 R:d ”Hamburger Banco, hvilken Summa, efter Cour”sen emellan Svenskt och Hamburger Banco, ”uptagen endast till 104 Skilling, icke kan er”hållas för mindre -belopp i Svenskt Banco, än ”omkring R:d 31,991.— —• ”Lagersvärd har endast bekommit 16,855-22. 2- ”Hans obestridliga förlust är altsä 15,135, 25. 1 o”minst i Svenska BancoSedlar.
Med fullkomligaste högaktning bar jag äran vara Högvälborne Hr Grefvens och Landlmarskalkens Ödmjukaste tjenare. Meyer. Föredrogs ånyo Bankooch Lag-Utslcns d. 28 och ;31 sist]. Jan. på bordet lagda Betänk. N:o 1, i anledn. af väckte motioner, angide förändring af lagens stadgande om ränta. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande och efter upläsning af första punkten, deri Utslcn hemställt, att Frih. Raahs samt llrr Wallenbergs, Renströms och Henchens ifrägavande motioner måtte förklaras icke kunna till någon Iagstiltnings-åtgärd föranleda, yttrade sig Hr Bildt, Didrik Gillis: Den lagfråga som f. n. utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, ingår så mycket på det praktiska området att jag icke tvekar att uttala min tanke i ämnet. Alt kapital och arbete ej kunna betraktas skiljda från hvarandra, derom äro tankarne numera icke delade, ty utan kapital kan intet arbete åstadkommas. Derföre består också ett af de vigtigaste problemerna i national-ekonomien uti att kunna ordna ett lands penningeväsende så, alt arbetskrafterna kunna på det lämpligaste sätt användas. Nationalekonomiens lörsta grundsats utgör tillämpningen af densamma på ett förnuftsenlig! säll, och det utgör också det första och bestämdaste vilkoret lör ett lands sociala utveckling, och för dess välbefinnande i alla alseenden. Ju mer utvecklade ett lands samhällsinrättningar äro, desto vigtig,-ire blir det alt denna regel fullständigt tillämpas. 1 början af ländernas civilisation, vore kapitalerna ringa. Endast representerade af guldoch sillver-valutor tillväxte de långsamt, men i samma ögonblick som rörelsen utvidgades och förtroendet började i folkets allmänna begrepp inträda som en grundval för sjelfva kapitalerna, sä upstod denna vigtiga häfstång för all civilisation och all industriel utveckling som man kallar »kredit.» Då upkommo en mängd af kreditsedlar, som grundades på det allmänna förtroendet.
Till konsul må ock utlänning nämnas, där lön ej är med befattningen förenad. Konungen fäste, vid alla befordringar, avseende endast å de sökandes förtjänst och skicklighet, men icke på deras börd. Till prästerlig befattning inom svenska kyrkan må ej annan utnämnas än den som bekänner kyrkans lära. Medför annan befattning skyldighet att undervisa i kristendom eller teologisk vetenskap, skall Konungen taga den hänsyn till de sökandes trosåskådning, som därav må påkallas. Befattningshavare, som ej tillhör svenska kyrkan, må icke deltaga i avgörande av mål eller ärende, som angår kyrkans religionsvård eller religionsundervisning, utövning av prästämbetet, befordring eller ämbetsansvar inom kyrkan. I fråga om statsrådets ledamöter skall dock sådant hinder icke gälla för annan än föredraganden. Kvinna må ej utnämnas till prästerlig tjänst, där ej annorledes blivit bestämt i den ordning 87 § 2 mom. stadgar. Går Konungen i fält, eller till avlägsnare inrikes orter reser, förordne minst tre ledamöter av statsrådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland prinsar av Sitt hus eller ibland statsrådets ledamöter, särskilt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskriver. Med de mål, Konungen då Själv avgör, förhålles på det sätt, som 8 § stadgar. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningsamling 1818 Låssa kyrkas arkiv Protokoll hållet inför konungen på Stockholms slott den 20 januari 1818. En stor deputation av samtliga riksständer, anförd av lantmarskalken och de övriga talmännen, inträdde i konungens nedre audiencerum, där konungen befann sig omgiven av rikets herrar, statsrådet ledamöter, generaladjutanter för armén och flottorna och den kungliga uppvaktningen. Lantmarskalken läste följande: Stormäktigste Allernådigaste Konung!
Hvad dernäst vidkommer Bevillning af Handel, Rörelse, Näringar och Konstflit, så har Utskottet ansett densamma böra beräknas efter Inkomsten, med afdrag för oundgänglige omkostnader, på sätt i 1823 års Förordning ytterligare finnes omnämndt, eller ock i nya BevillningsFörfattningen närmare kan bestämmas, hvarvid Utskottet likväl på förekomne anledningar, att Taxeringsman, i anseende till den, i vissa fall, förekommande classification af afgifter, stundom, då rätta beloppet ansetts vara någon grad emellan Classerne, stannat i villrådighet, och nödgats taxera under eller öfver det räftaj, trott Comittéernes rättighet i detta fall böra vara mindre begränsad. Af sådana orsaker tillstyrker Utskottet: 4:0 Bevillning af handel, rörelse, handtverk, närin• gar, fabrication, konstflit och arbetsförtjenst, i Städerne och på Bandet, utgöres med vissa Bill, till Riks.-St. Prot. 1828 och t8z9. f:te Sami. 3 :e H;t. 2 48 Bevilln.'Vtskaitets Betänkande N:ö j, Procent af Inkomsten, efter de afdrag Söm i ny Bevillnings-Stadga bestämmas, med iakttagande af dylike Minimi • Summor och olika classifcationer, som finnas intagne i 1823 års Bevill nings Förordning, samt med det tillägg, att Taxeringsman md ega rättighet uppföra den Person till Bevillning emellan 2 '.ne af de stadgade Glassér, som de pröfva icke lämpligen kunna päföras afgift efter nä gr a af Glassér ne. Du Utskottet sålunda föreslagit beskattning pä synbara förmögenheten, den ina på ett ellef annat sätt vara nedlagd i fastigheter eller använd vid handel, rörelse, fabriksinrättningar och hvarje* handa näringar, utan afseende derpå, huruvida Främmande Capital må vara deruti instuckne» följer deraf, att sådane Capitaler icke kunna ser* skildt beskattas, utan att ^Låntagare bör vara be*' rättigad, att af långifvare återfå det belopp, som för dennes räkning till Staten förskjutits.
Det låg något afskyvärdt i hela denna varelses uppförande och anblick, så att Thorsten erfor samma känsla, som vid betraktandet af ett ohyggligt djur. "God dag, Sjaggo!" sade gubben Ollikainen med en trumpen röst och skarpa blickar. "Huru mår du? Hvad nytt vet du att berätta? Äro gulfotarna nedstigna från fjellen? Har man spår på någon honingstasse, kanske med ungar till?" "Nå, hå! Fader Ollikainen!" inföll den fremmande under besynnerliga vridningar på läppar och ögon. "Här kommer väl en värre svartpels, än honingstassen. Presten kommer upp till kapellet och har en läsemästare med sig, som förstår vårt språk. Då får du sätta fram både renstek och ost, fader Ollikainen. Du får mycket främmande, som äter och dricker." "Det är godt, Sjaggo! Jag har länge väntat vår Pastor." "Hör, Fader Ollikainen", återtog den förre: "kanske det är läsemästaren du bar hos dig redan?" Han betraktade Thorsten med den största uppmärksamhet. "Eller har du varit neråt landet, fader Ollikainen? Jag har på hela månaden icke hört Bollas vallhorn i skogen! Och har du fört med dig den förnäma herrn hit upp? Fångar han flugor? Eller kommer han för att läsa gräs? Du skall veta, fader Ollikainen, att Länsman kommer visst hitåt att söka rätt på en kyrktjuf, som de säga har slagit en fogde der öster ut. Det lystes efter honom i Söndags, kära far! Och ett helt sällskap var det till på köpet med honom." Thorsten kände sitt blod stelna vid denna afskyvärda berättelse. Han fäste en besynnerlig blick på gubben och var nära att utbryta i ett harmfullt yttrande. Men gubben afbröt honom i det han steg upp och gick till dörren: "Är du ensam, Sjaggo?" frågade han. "Sjaggos hustru är med", svarade främlingen och makade sig hastigt, med åtbörder af fruktan och undergifvenhet, i sjelfva spisvrån. "Vi bege oss till Norige, der skall vara en stor hästsjuka. Vi kunna kanske der förtjena något."
St. förklarade, att de icke kunde hafva lid att densamma genomgå, och deröfver besluta, ulan hänvisle frågan till K. M., ifrån hvilken de ansågo att initiativet derutinnan borde komma. Jag hade i min motion förklarat, att jag icke ansåg K.. M. vara den myndighet inom samhället, som deri borde taga initiativ, utan att han tvertom borde blifva den medlande myndigheten emellan de stridiga intressena inom folket. Ofverläggningarne i frågan ledde icke då lill någon åtgärd derutinnan. Hvad beträffar tillsättandet af comitéer rör:de detta ämne, så anser jag det både onödigt och öfverflödigt. Jag kan således för min del icke annat än tillstyrka R. o. Ad. alt bifalla Utskrs betänk. Frill. Raab, Adam Christian: Jag torde vara en ibland de få, som står i det predicament, alt vara, som man säger, opartisk i frågan, i thy, att jag äger ungefärligen lika mänga hemman skaltejord som privilegierad jord. I hufvudsaken kan det således blifva mig likgiltigt hvad beslut som fattas; men jag anser mig af denna ställning uppkallad alt fälla ett yttrande i frågan. Det torde tillhöra de fromma önskningarnéss gebiet, att komma till det målet, ali få ali jord lika beskattad. Om man vill tänka sig att genom en ny skattläggning, en ny hcmmantalsjemkning, fä alla hemman lika, sä misstager man sig, ty genom idoghet hos innehafvare!) förbättras det ena hemmanet, under det alt det andra vid motsatt förhållande försämras, så att hemmanen omöjligen kunna blifva i förhållande till deras värden lika beskattade. Vill man återigen, såsom 2:ne af motionärerne åsyftat, öfverföra beskattningen pä bevillningen efter taxei ingsgrnnd, så möter dervid stora svårigheter. Det torde vara bekant, att det ena länet i förhållande lill hemmanens försäljningsvärden har vida högre taxeringsvärde än det andra, det ena häradet högre eller lägre taxeringsvärde än det andra, och jag vet till och med alt inom samma socken en hemmansdel kan vara upptaxerad nära nog lill sitt försäljningsvärde, under det att andra hemman och hemmansdelar icke äro taxerade till mer än eller \ deraf.
Men alltid bör den sålunda behöfvande arbetaren hafva i perspectiv, att, då han ej kan skaffa sig egen utväg till bergning, utan måste anlita det allmänna, han får försaka allt utan nödtorftig föda och kläder, emedan ingen bör lockas till, utan alla afskråmmas ifrån att falla Staten till last. Sedan jag sålunda yttrat mig öfver principerna öfvergår jag till åtskilliga anmärkningar öfver detaillerna. Enligt i:sta § får ej flera pastorat förena sig om gemensam fattigvård, ehuru socknar af samma pastorat fått denna rätt. Orsaken till detta stadgande torde vara svår att inse och för min del anser jag det vara en högst skadlig inskränkning så vål för socknarne sjelfva, som de fattige; ty flere samfåldta communer måste nödvändigt lättare kunna tillvägabringa ändamålsenliga arbetsanstalter och fattighjelps-inråttningar, ån Bih, till R, St, Prot, 1840, 7 Sami, ä A/d, 3 Haft, 5 34 Lagsamt Allm, Besvoch Ekon,-Utskottens Betänkande} N.-o 5, en isolerad; och de arbetsföre fattige måste nödvändigt hafva lättare att söka och erhålla arbetsförtjenst och bergning på ett större utrymme ån på ett inskränktare. Stadgandet i 4:de §: att anhörige i rått uppoch nedstigande led skall i nion af behof och förmåga bidraga till hvarandras försörjning, torde tåla en ej ringa inskränkning. Först anmårkes att hår ingen skillnad år gjord emellan ägta och oågta skyldemån, hvilket gör, att en oågta afkomling skall komma att försörja liderlige eller oordentlige förfäder, ehuru han sjelf måhända genom yttersta sparsamhet och omtanka kunnat komma till oberoende och någon sorts välstånd, hvartill föräldrar eller förfäder aldrig bidragit.
De som misstaga sig både om de förra och de sednare, de som vid förra Riksdagen nekat facta, som de nu få erkänna , och ej förut insett följder , som de nu ej kunna neka , bör ej göra anspråk på ett oinskränkt förtroende till deras arbete i denna väg. Den första principe, som bör ligga till grund; för vårt Penninge-Verks Ben 23 Af vil. reglering är, enligt min tanka, att den ej bör åstadkomma någon betydlig rubbning hvarken i den ena eller andra Medborgarens, hvarken i Fastighets - ägarens elier Capitalistens närvarande förmögenhets-tillstånd. De förenade Utskotten hafva ej antagit denna principe, då de uppgifva ändamålet för deras Förslag vara det hittills gångbara Sedelmyntets succesiva förbättring. Capitalistens interesse bör man söka förena med Fastighets-ägarens. Sedan uppstår en fråga, som det nu är för sent att besvara med nej, om Rikets Finaneer skola fortfara, att grundas på ett CreditSysteme. Men äfven om nu först fråga uppstod om, att införa det i vårt Land, skulle jag ej tveka att tillstyrka det. I ett Land som har ofanteliga sträckor af ouppodlad , men till sin natur frugtbar mark, och likaledes ofanteliga massor af rå-ämnen, som duga till förädling, men deremot få enskiita Capitaler af redbart Myntj i ett sådant Land är CreditSysteme ej blott icke skadligt, utan af största nytta. Capital, lånta mot t ä 6 proCent, kunna där gifva Låntagaren i längden ända till ia proCents ränta. Missbruk af ett Credit-Systeme, bör ej hindra ett förmånligt bruk af detsamma. En annan fråga är, om Banquen bör vara skiljd från detta Credit-Sysreme. I sin principe är det rätt, att den bör vara det, till och med att hvar Vaxel-Banque bör vara en enskildt Corporations tillhörighet, och ej kunna. Den &3 April. fritt disponeras af en icke inför Lagen ansvarig Makt, denna må nu heta Rikets Ständer eller en Souverain Konung. Men det är nu för sent, att isolera Banquen, och man får nu taga saken som den ar, ej som den borde vara.
Jag skulle derföre önska, att Utsktn ville öka minimi-beloppet af det erforderliga kunskapsförr&det med kännedom uti grunderna af mekaniken, emedan man derigenom icke blott skulle bättre förstå att nyttja de redskap man redan äger till arbetens bedrifvande, och äga en ledning att sjelf förbättra dessa redskap, samt att uppfinna nya; utan äfven hafva en stor själsnjutning af sjelfva dessa redskaps förunderliga verkningar. Af dessa skäl kan jag icke annat än på det högsta protestera mot hvarje försök att minska kunskapsmåttet. Frih. Cederström, Jacob: Ifrågavar. betänk, utvisar synbarligen, att Utsktn icke uppfattat den rätta och egentliga utgångspunkten för det afhandlade ämnet. Frågan är nemi. den: hvad fordrar samhället till dess medlemmars uppfostran i allmänhet, och hvad väntas af den anstalt, som bör införas i stället för hvad som finnes? I första rummet inträder, då frågan : huru vill samhället vinna den uppväxande generationens bildning, och hvad annat, än det som för närvar, finnes, erfordras för dess högre individuella trefnad och lycka? Härtill fordras i främsta rummet, att hvarje samhällsindivid mäste beredas insigt och skicklighet uti något yrke; och hvarje medlem måste derföre, jemte det insigt meddelas uti att läsa, räkna och skrifva, jemväl lemnäs tillfälle att förvärfva den öfning uti något yrke, som erfordras för att deraf kunna bereda sig utkomst och samhället gagn. Härifrån bör ingen medborgare af hvad dass som helst undantagas, utan den rikaste bör lika väl som den fattigaste vara underkastad skyldigheten att känna något yrke, valdt efter individens egen fallenhet. Denna vigtiga omständighet hafva Utsk:n förbisett. Sedermera uppstår frågan om sättet för skolornas organisation, i hvilket hänseende Utsk:n utgått från den princip, att i allmänhet fasta skolor skulle etableras, och den ambulaloriska undervisningen endast undantagsvis användas. Jag anser just motsatsen böra antagas, emedan localiteterna inom Sverige göra de fasta skolorna oanvändbara i de flesta orter.
Herr Cederschiöld, Robert Theofron, ansåg Riksdags-Ordningens 57, 58 o. 59 §§ lägga hinder i vägen för Herr Montgomerys förslag. Friherrre Sprengtporten, Jacole Wilhelm, trodde väl det vara nödvändigt, att ett verbalprotokoll föres, men att dess bestämmelse likväl endast borde vara att blifva ett i arkivet inneliggande exemplar, hvaremot Hr Friherren icke ansåg nödigt, att detta protokoll tryckes, utan blott ett sammandrag deraf, hvilket sednare, som allt efter ämnets beskaffenhet kunde göras mer eller mindre utförligt, borde expedieras till Utskotten. Utskottet har tagit hvad sålunda blifvit anfördt i noggrant öfvervägande; och hvad först angår Herr Montgomerys förslag att R i d d a rhu s-U t sk o 11 e ts Utlåtande N:o 3. 3 något discussions-protocoll hos Ridd. och Adeln hvarken borde föras eller genom trycket utgifvas, så enär 50 g Riksdags-Ordningen uttryckligen innehåller, dels att »hvarje Stånds-ledamot eger rätt »att i plenum till protokollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor »som under öfverläggande komma och om lagligheten af allt som »inom Ståndet sig tilldrager», dels »att ej någon må vara berättigad »att tala utom protokollet;» hvarefter 58 § i samma grundlag stadgar, bland annat, alf »utur elt protokoll må vid justeringen med »Ståndets bifall och den talandes eget begifvande uteslutas dess egna »uttryck och äfven deliberationer som deraf följt; dock ej sådana »uttryck på hvilka beslutet sig tydligen grundar», anser Utskottet deraf uppenbarligen följa, att jemväl discussionerna inom Riks-Stånden ovilkorligen skola till protokollet antecknas; och då sedermera i 59 § R. O., förord nas, att »alla hos Riks-Stånden hållna protokoll »skola så tidigt ske kan genom trycket utgifvas till deras fullstänndiga innehåll», följer deraf, att någon uteslutning eller förkortning af det hållna och godkända protokollet icke, emot grundlagens ordalydelse, får ega rum.
Det svnes vara otvifvelaktig!, att från åtskilliga af dessa utarrenderade kronoegendomar med betydlig skogsareal kunna utbrytas kronoparken som till arealen blifva lika stura med och äfven större än ganska många redan befintliga kronoparken och följaktligen böra lika väl som dessa kunna af Skogsstalen omedelbarligen förvaltas för Kronans räkning. Der tillfälle till bildande af nv kronopark på sådant sätt yppas, anse Rikets Ständer, alt det i intet läll bör försummas, helst det kraftigaste medlet till den enskilda skogshushållningens förbättrande, enligt Rikets Ständers åsigt, bör sökas i exemplet af del rationela hushåilningssället med Statens skogar; och Rikets Ständer anse derföre systemet af omedelbar förvaltning vara det tjenligasle för de större skogarne af ifrågavarande klass. Hvad deremot beträffar de utarrenderade kronoegendomar, som hafva mindre skogsvidd, så, ehuru äfven för dem undantagsvis, der de äro belägna nära intill annan kronoskog, som slår under Skogs-statens förvaltning, enahanda hushållningssäll torde kunna användas, lärer del icke i allmänhet vara möjligt, att ulan kostnader som illa motsvaras af den inflytande alkastningen, ställa äfven dem under Skogs-statens omedelbara vård och förvaltning, utan synes det nödvändigt att i fråga om dessa inskränka sig till en kontrollerande verksamhet från Skogs-statens sida, och öfverlemna deras skötsel ål arrendatorerne, med rättighet för dem att åtnjuta hela den med fastställd hushållningsplan öfverensstämmande årliga alkastningen, dervid ett sådant medgifvande lärer kunna tagas i betraktande vid arrendevilkorens bestämmande, och Slaten på sådant sätt äfven af dessa skogar få någon inkomst. 12 Expeditions-Utskoltets Förslag till underil.