Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Försummar han det, vare ali vidare rätt och talan i frågan förlustig; och ej må annan än sådan delegare, som nu nämnd är, emot det utlåtande klagan föra. 6 moni. Afstyrker Nämnden den sökta klyfningen, ege den med utlåtandet missnöjde att hos Härads-Rätten begära pröfning af frågan. Härads-Rätlen infordre häröfver yttrande af Nämnden och lemne äfven öfrige delegare i den hemmansdel, som klyfvas skall, tillfälle att deras rätt iakttaga och bevaka. Gillas Nämndens beslut, hvarigenom klyfning afstyrkt blifvit, ege deri missnöjde att målet fullfölja, på sätt sorn om lösningsfrågor i r i §. sägs. Varder åter klyfningen af Härads-Rätten bifallen; då må häremot ej vädjas eller besvär anföras af annan än den delegare i samma hemmansdel, hvilken tillika väckt fråga om rättighet till lösen af den utklufne delen; men försummar delegare, då han vid Härads-Rätten hörd varder, att sådant lösnings-anspråk väcka, vare all vidare rätt till talan härom förlustig. y morn. Lagsamt Ålim. Besv.- och Ekon.-TJ'iskottens Utlåtande, N.-o 28. 17 7 mom. Då lagfart eller åbobref sökes å hemmansdel, sorn är mindre än hvad för klyfning nian undersökning är i 6 §. 1 mom. medgifvel, eller ny åbo eller egare skall för sådan hemmansdel skaltskrifvas , eller inteckning deri för skuld eller arrende begäres, vare sökanden skyldig styrka, huruvida hemmansdelen blifvit utkiufven före eller efter utfärdandet af denna Vår Nådiga förordning, och i senare fallet jemväl förete det beslut, som i afseende på klyfningen blifvit meddeladt, § 9-, 1 mom. Ega tvenne eller flere del i sådan serskild bebyggd hemmansdel, som efter de i 2, 3 och 4 §§• stadgade grunder icke vidare klyfvas får, vare då störste lottegare i den hemmansdel berättigad att obesuten del till sig lösa; äro delegare liklotlige, varde lösningsrätten genom lottning bestämd. 2 mom.
Att man i tullverkets förvaltning under sednaste tiden varit mån att, till lättnad för staten, iakttaga all möjlig sparsamhet, torde vara ådagalagt redan derigenom att man från och med 1857, vid de årliga regleringarne af verkets utgiftsstater, med bibehållande af erforderlig bevakningsstyrka på sjösidan, gjort indragning af alla de bevakningssysslor inom landet, hvilka efter antagandet af ett liberalare tullsystem ansetts kunna umbäras. Jemföres aflöningsstaten för år 1860 med den för år 1856, tinner man således, att de ordinarie tjensternas antal minskats med icke mindre än 160, eller nära 10 procent, ehuru under tiden å platser, som erhållit stapelfrihet eller eljest utvidgade handelsrättigheter, tullpersonalen behöft ökas. Af de nämnda indragningarne var emellertid en naturlig följd att de indragne tjenstemännens ordinarie löneanslag måste, under afvaktan af de användbara personernas återflyttning till passande ledigblifvande tjenster, uppföras på indragningsstat, hvilken således vid den omfattande regleringen år 1 57 ökades med omkring 45,000 rdr, afsedda att suceessift besparas. Yid statsregleringen för det nyssnämnda året 1857 beviljade K. M:t tullverkets tjenstemän erforderlig löntillökning efter ungefär lika grunder, som i K. M:ts Propos. om statsverkets tillstånd och behof blifvit för rikets öfriga embetsoch tjenstemän föreslagne. Deraf föranleddes en förhöjning i tullverkets aflöningsstat af något mer än 20 procent eller omkring 220,000 rdr. Det ligger för öfrigt i sakens natur, att en stigande tulluppbörd skall föranleda tillväxt i den uppbördsprovision, hvari tullkammarepersonalens aflöning, här såsom i Norge, till en del består.
Serskilda egare eller innehafvare af hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, som hvar för sig uppgå till minst 300 r:dr i taxeringsvärde och sorn äro belägne i samma byalag eller eljest angränsa hvarandra» må med en gemensam panna, i rymd svarande, enligt! tariffen i § 3, emot deras sammanlagda värde, utöfva brän vinsbrännings-räfctigheten på den af dessa lägenheter, som dertill uppgifves. Se. Rättighet till bränvinsbränning i denna klass åtföljer äfven städerna tillhörig jord, utan beräkning likväl af sådan, som begagnas till tomter, gator eller allmänna platser. För stadsjord, hvartill enskild person har full egande rätt eller ständig besittningsrätt, må bränvinsbränning af egaren eller innehafvaren utöfvas med Bil., iV.o 2, till Bevillnings-Vtskottets Skrifvelse, IV.-o 6. 77 panna af minst 30 kannor utan, eller 22 kannor med mäskvärmare, så vida jordens taxeringsvärde, utan någon beräkning af derå uppförde byggnader, för en eller flere sammanslagne sådana jordlotter uppgår till minst 6,000 r:dr, och må pannerymden för högre jordvärde, på lika sätt beräknadl, ökas enligt § 3 till högst 63 kannor utan, eller 47 kannor med mäskvärmare. För den stadsjord åter, som icke på nämde sätt är afsöndrad, utan för stadens gemensamma räkning brukas eller är anslagen till tjenstemäns aflöning, eller på viss tid utarrenderad, får bräuvinsbianning icke utöfvas. Bränvinsbränning för sladsjord vare underkastad de föreskrifter, som af behörig myndighet meddelas om bränneriets läge och byggnadssätt med hänsigt till snygghet och försigtighetsmått emot eldsvåda, § 7. För bränvinsbrännings-redskapeu i denna klass gälie följande bestämmelser: Bränvinsbrännings-redskap af tS kannors pannerymd och derunder, skall vara af följande beskaffenhet och ingen annan: Pannans höjd, beräknad å lägsta stället af densamma, skall vara minst |:delar af dess diameter.
Hr von Hohen ha usen, Michael Silvius: Så vidt jag känner, så är cabotage förbjuden i alla länder, n.b. i alla länder, som fästa afseende på sin handelsflotta och som icke önska att endast drifva en passiv handel, och under cabotage förstås icke blott en kustfart med båtar, ulan med hvad fartyg som helst, så snart en främmande nations fartyg gå med frakter emellan ett lands egna hamnar. En helt annan sak är, att ett främmande fartyg t. ex. kommer till Sverige och härifrån tager frakt till utrikes ort. Derföre finnes hvarken här eller i andra länder, mig veterligt, något förbud. I början af 1700-talet bedrefs cabotage längs Englands kuster af Holländarne, men Engelsmännen, måne om sin handelsflotta, förbjödo det snart. I afseende på den kustfart, som bär är i fråga, är det kanske ännu något mera än den ekonomiska nyttan, som talar för dess upphörande; men man måste gå varligt tillväga, och jag anser den termin, som PresteSt. utsatt, nemi. 1840 års slut, vara den minsta, som man, med iakttagande af någon varsamhet, kan fixera. Jag skulle hafva önskat, att den hade varit ännu ett år längre. Jag fäster Hrrmes uppmärksamhet på, att i Norrland börjats en helt ny industri med vedhuggning. Denna ved föres nu bit på Finska och Åländska fartyg, och det är fara värdt, att om häruti ett hastigt afbrott sker, så kan hela denna industri åter upphöra. Vi, som något när känna lill fartyg, veta, att det icke går an att lill vedtransporter, som gifva sä ringa frakt, använda sådana fartyg, som kunna - Den 11 December e. m 329 na besegla verldshafven. Denna vara tager nemi. stort utrymme med litet värde, och man mäste dertill använda sådana fartyg, som Finnarne begagna och som lill en del, ehuru icke så stora, finnas i Roslagen. Sådana fartyg måste byggas, och dertill fordras tid. Folket måste vara förvissadt derom, att de få något att förtjena dervid.
JU Banko-Utskottets Bctiinkanden Utdrag af Protocollet hållit hos Riksens Ständers Banko-Utskott vid urtima Riksdagen i Stockholm den 21 Februari 1818. S. D. Herr Stats-Sekreteraren m. in. Friherre Wirsén uppläste lill Piotokollet följande: ”Den i afseende på Commissarie befordringen inom Banken gällande ordning, enligt hvilken Commissariatet till en tredjedel bör utgöras af Frälsemän, bar sin grund uti en skedd öfverenskommelse de trenne RiksStånden emellan, hvilka, vid Bankens första inrättning , den samina garanterade. 1668 års Riksdagshandlingar upplysa detta förhållande. Verkets hela Styrelse vardén tiden anförtrodd egenteligen åt Commissarierne, som, enligt hvad deras Instruction upplyser, vid förefallande vigtigare ärender skulle hafva sig vid handen Sex af Ständerne tilI den ändan instruerade Fullmägtige, hvilka vid Cömmissariatets conferencer tillkallades, voro förpligtade att med råd och dåd securidera Commissarierne, och i öfrigt hade sig ålagdt, att, en gång i månaden, eller åtminstone en gång hvarje tre månader, i Banken sammankomma, för att taga nödig könnédom om förvaltningen. Under det att förhållandet med Banko-Fullmägtiges functioner i loppet af tiden undergått så väsentliga förändringar mot första inrättningen, att hufvudsak liga Styrelsen af Banken dem nu mera tillhör, har likväl den från början etablerade grund för Cornmissarie-beställningarnes tillsättande, blifvit for Frälse Ståndet bibehållen. Sättet huru den tillkommit, ger ock, efter min tanka, B anko-Tj t skottets Betänkanden. 123 fullkomlig anledning deri ill, att den icke, utan Hoglofl. Ridderskapets och Adelns begifvande, kan rubbas.
Grefve De la Gardie för en stund sedan föreslo® i afseende på en annan $ , torde jag till Ridderskapet och Adeln få hemställa om icke, då frågan om en förändrad representation rörer de tre ofrälse Stånden, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligast, att afyagta de resultöter, sorn inom dessa Riks-Stånd uppkomma. Herr Harnmarjkjuld, Lorenzo'. Då RegeringsFormens föreskrifter och studganden angående representationen ej böra anse» hufvudsak,- ligen röra de tre Stånden och deras organi*atio», utan Fäderneslandet och Statskroppen i allmänhet, så tror jag det icke vara skäl att visa dem den artigheten att vänta. Denna sak år ej blott en »tåndssak, utan Nationens. Således synes inig att det vore skal att företaga dessa frågor till afgörande; det kunde hända att något uti dera icke vore tjenligt för det allmänna interesse!, ehuru det kunde vara tjenligt lör något visst Stånd, och således af detsamma antagas. Och det blir alltid vanskligare att såga Nej i en sak, som hufvudsakligen rörer ett annat Stånd, sedan detta förut sagt Ja. Herr Tham, Wollrath-. Lika litet i den*, na fråga som uti någon annan, lärer ett Stånda beslut kunna verka på de andra Ståndens, eller tre Stånds kunna verka på det fjerdes; men jag tror med Herr von Heijne, att genom efvaktande al de andra Ståndens beslut uti frågor som egentligen röra dem, skulle Ridderskapet och Adeln visa dem en välvilja. Visserligen 5oo Den 22 April e. m. bör Ståndet i alla fall sedan fatta sitt beslut efter öfvertygelse, men jag tror ändå att tnan bör afvakta de andra Ståndens beslut i dessa frågor, icke för att verka på oss, men på det vi derigenom må visa dem vår välvilja. Grefve De la Gardie, Jacob: I likstäm mighet med hvad jag förut för en stund sedan yttrat, instämmer jag nu med Herr von Heijne. Jag kan visserligen ej och skall aldrig anse BorgareSiåndets eller hvilket
Mars, om Statsverkets tillstånd och behof, somröra Första, Andra, Sjette och Åttonde Hufvudtitlarna i Riks-Staten; så ehuru Statsregleringen härigenom blott i vissa delar är beredd, har likväl Utskottet trott sig böra, till tidens vinnande, insända dess betänkanden öfver de 1 Nader askade tillökta anslag un* der berörde it yra Hufvudtitlar, och hvilka iEe* tänkanden alltså härjemte bifogas; hvarvid Utskottet tillika får upplysa, att granskningen af Statsverkets inkoilisttitlar val ännu icke hunnit så vida fullbordas, att resultatet deraf sig visat; men att Utskottet funnit sådan tillgång uppkom^ ina och blifva att påräkna genom besparingen å Första Hufvudtiieln• af Högstsalig Hennes Majit Enke Drottningens Hof-Stat^s summa, såsom ock uppå Indragnings Staten, som svarar emot de genom dessa Fetänkanden tillstyrkta nya utgifter eller förhöjda anslag. Hvad Tredje Hufvudtiieln angar, så beror Utskottets utlåtande, i anledning äf hvad Kongl. Majit i Nåder föreslagit, på for hand varande reglering med beräkningen af Statens inkomster: och innan denne hunnit slutas samt öfriga frågor, som till Utskottets åtgärd äro remitterade och angå 6o§ Den 3 g Maj. ?ngå tillökning i utgifterna, blifva afgjorda j kan sålunda något generelt yttrande icke afgifvas. Stockholm den 36 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prestoch Adelns Ledain. Ståndets Ledain, vägnar Carl de Géer. På Vallöf]. BorgareStåndets .Ledam. vägnar Carl .Fr, Limdberg. vägnar Gust. Murray. På Hedérv. Bonde. Ståndets Ledamvägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af Kong!. Maj:ts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, under Riks Statens forsta Hufvudtitel. Kongl.
De föreskrifter, som äro anbefallda och alltid iakttagas, tyckas vara af beskaffenhet att böra hindra dessa missbruk, då hvar och en af liof-clieferne, d. v. s. tjenstgörande hofmarskalken inom hvarje hof, skall inkomma till Riksmarskalks-embetet med skriftlig förteckning på de persedlar, som äro införskrifna. Sedan detta skett, aflåter Riksmarskalks-embetet en skrifvelse till Stats-secreteraren, som sedermera föredrager ärendet i Statsrådet; och det är der, som K. M. fattar sitt beslut, om de begärda effecterna få-inkomma eller icke, hvarefter skrifvelse i ämnet expedieras frun Stats-secreteraren lill Den x2 Mars. cliefcn för Tullstyrelsen. Att missbruk försökts betviflar jag icke; jag har mig t. o. m. sådant bekant, men vet icke att det ledt till vådliga resultat. Jag påminner mig, att för flera år sedan ankommo till. tullkammaren åtskilliga lårar, som voro adresserade till H. M. Konungen. Sedan dessa lårar en längre tid varit på tullkammaren qvarhållna, utan att blifva reclamerade, skedde anmälan från Tullstyrelsen. Dessa lårar innehöllo en större posllins-service, med dertill hörande bordsprydnader. Då H. M. icke hade införskrifvit något sådant, befallte II. M. att effecterna skulle säljas för tullverkets räkning, hvilket verkställdes; och ingen person anmälde sig såsom ägare dertill. Om någon skulle till den grad glömma sig, att han tillät sig införskrifva varor under någon af de K. personernes adress, tyckas likväl alla dylika företag kunna på detta sätt blifva upptäckta, och någon farhåga för missbruk anser jag icke höra äga rum , då de föreskrifter, som i detta afseende finnas, alltid noggrannt iakttagas. Jag anhåller att detta yttrande måtte få åtfölja remissen. Frih. Raab, Adam Christian: Om också, såsom den siste värde talaren behagat upplysa, inga missbruk kunna eller böra äga rum; återstår likväl alltid det förhållande, att misstankan om möjligheten af sådana missbruk kunde vara qvar.
Bonde-Ståndet har till alla delar bifallit Betänkandet N:o 89 oell afslagit de i Betänkandet N:o 222 deremot gjorde förändringar. noro Hvad nu först angår Landt-Stats-Tjenstemäns och Betjente? pensionsrätt i allmänhet, så hafva i denna fråga anie Stånd stannat emot 2, efter som Ridd. och Adeln samt Preste-Slåndel bifallit Utskottets senare, men Borgareoch Bonde-Stånden Utskottets först afgifne förslag; likväl med undantag af Länsmansgraden, för hvilken äfven Borgare-Ståndet och således 3:ne Riks-Stånd bestämt pensionsbeloppet till 100 R:dr. Utskottet får nu inbjuda Borgareeller Bonde-Ståndet alt förena sig om antagandet äfven i öfriga delar af Utskottets utaf Ridd. och Adeln samt Preste-Slåndet gillade förslag, men derjemte, så vida inbjudningen icke autages, hemställa, att omröstning må anställas och propositionen dervid blifva: Ben Stats-Utskottets Memorial N:o 25a. 25 Den, sorn bifaller, atl Lands-Stats-Tjenstemäns pensioner må, under de af Utskoltet föreslagna, bär förut omnämnde vilkor och föreskrifter, bestämmas till samma belopp, hvartill deras vederlikar i Kongl. Stats-Con - toret eller andra redan reglerade Embets-Verk äro berättigade, röstar Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, besluta Rikets Ständer att öfver deras den 10 Junii 1818 aflåtne underdåniga Skrifvelse, angående Indelte Civile Löntagares pensionsrätl, i underdånighet meddela den förklaring, att beloppet af de pensioner, som å Allmänna Indragnings-Staten tilläggas desse Tjenstemän , bör fortfarande och intilldess annorlunda förordnäs, utan afseende på redan tillkomne eller ytterligare tillkommande löneförbättringar, bestämmas eftgr 1818 års Aflönings-Slater. 26:0
Nu föreslagen lydelse j för den händelse j att nästa Ständer godkänna det hvilande förslaget till National-representationens ombildning. dant afseende i någon af Kamrarne föreslagit, eller sjelft, med stöd af 77 §., väckt dylik fråga , skall Riks för samlingen, på sätt 71 §. 2 mom. förmår, deröfver besluta; hvarvid iakttages, att ändring i Konungens förslag hvarken i Utskott eller Kamrarne, hvar för sig eller samfäldt, får äga rum. Om förslaget icke antages, vare frågan förf allen, hvarom anmälan göres hos Konungen, der Han frågan väckt. Godkännes förslaget, varde beslutet vid nästa lagtima Riksdag först pröfvadt af Andra Kammaren, som sänder sitt beslut till Medkammaren. Karder det af båda Kamrarne, hvar för sig, antaget, vare Riksförsamlingens beslut. Hvad någondera afslagit, förfalle. Kammare äge ej rätt att uti det hvilande beslutet någon ändring göra. Förfaller hvilande beslut, som grundar sig på Konungens framställning, varde han derom underrättad. Ej må det slutliga af görandet uppskjutas, utan att Konungen och båda Kamrarne, hvar för sig, till uppskofvet samtyckt. Godkännes det hvilande beslutet af båda Kamrarne, hvar för sig, blifve, om Konungs framställning derigenom antagen är, Konungen derom underrättad; men, om framställningen icke af Konung är gjord, under ställes beslutet Konungen, som, innan Riksdagen åtskiljes, bör meddela Riksf örsamlingen sitt bifall eller de orsaker, för hvilka Han beslutet icke kunnat godkänna. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Revillnings-Utskottets Memorial N.-o 3/. r N:o 3i. Ankom till Exp.-Utsk. d. 16 Jami itSac). Memorial, med en af Herr Fri' herre C. FL Anckar swärd begärd T ahle au öfver Bevillnings fördelning på olika Folke las ser. Sedan hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln Herr Friherre C. H.
Nu deremot tvingas i uppgifna fall den enskilde att verkställa stämpelliqviden i länsresidenset, dit han merändels har ädnu längre väg än till fogden. För domaren åter har stadgandet orsakat, att han går miste om den väsendtligaste anparten af den ringa förmån, som uti karte-provisionen kom honom tillgodo såsom vedergällning för det odiösa besväret med ett för hans egentliga befattning alldeles främmande göromål, men deremot får hafva qvar sjelfva besväret. För öresoch öfriga kartor af mindre valör, som han fortfarande får sälja, erhåller han provision, men för hela karteringen har han såsom förut fortfarande redovisningen och ansvaret. För de större kartebeloppen som gåfvo honom någon provision, värd att nämna, har han nu ingenting annat än skyldigheten att redovisa dem medelst landtränteriets qvittenser, i stället för de fordna verifikationskartorna. I hvad mån detta orsakar minskning af hans inkomster, kan inbemtas af följande exempel. I ett härad af en domsaga, som jag känner till, uppgingo lagfarterna för ett af de sednare åren till ett antal af 79. För dessa, med undantag af en enda, steg kartebeloppet till allenast 614 R:dr och domarens provision på försäljningen af samma kartor således till 30 R:dr 70 öre. Det nämnda undantaget deremot gick i stämpelvärde ensamt lill 6,000 R:dr. Nu får domaren, der proportionen så förhåller sig, allt framgent hafva hela besväret med redovisningen för stämpelpappers-afgiften och ansvaret för dess rigtiga beräknande, mot den lumpna ersättningen af 30 R:dr 70 öre istället för 330 R:dr 70 öre, som skulle utgjort hans vedergällning i detta hänseende, derest ej omförmälda ändring i författningen egt rum.
”Underhåll” när man uppfattar det så som det kan uppfattas, består i att underhålla saken sä länge den kan underhållas; men nu utgöres eli lius af mångfalldiga delar såsom livar man vet. Underhållsskyldigheten åligger boställsinnehafvaren, här pastor, som fråga är om; men skulle någon af de små saker hvaraf huset består behöfva göras nya, dä har underhållet deraf upphört, då är frågan om huruvida församlingen skall öfvertaga allt delta eller icke göra någonting alls förr än huset är nerrött. Ar det då blott slommen som tillkommer församlingen? Det är ju klart, att så många frågor inflyta häruti alt dessa förhållanden mäste genom ett allmänt reglemente bestämmas. Ytterligare får jag fästa Gr. Sparres uppmärksamhet derpå alt författningen om mililiae-boställeus underhåll, och den, om underhåll af kronans hus icke äro alldeles lika. När man i och för byggande af prestgården vill skaffa bestämda föreskrifter hvarför icke då göra dem fullständiga, hvilket synes så mycket mera behölligt då man eljest har tvänne författningar att hemta dem ur, ulan att lemna åt domarens skön vid olika tillfällen att per analogiam bedöma målet än efter den ena, än efter den andra författningen, ehuru ingendera är åberopad. Landssed och bruk kommer troligen lika mycket hädanefter att blifva på domaren gällande som förfatlningarne, hvilka alldeles icke äro utfärdade i den fråga, sora nu under öfverläggning är. Det är af delta skäl, som jag måste hemställa om bifall lill Ulskms förslag. Gr. Sparre: Hr von Hartmansdorff har tagit sig anledn.alt afstyrka mitt förslag af den orsak, alt en kapellan har begärt biträde till Zu/^gTtacfs-skyldighet. Jag måste erinra att emellan mitt förslag och stadgandet om kapellanernas byggnadsskyldighet, förekommer den väsendtliga skillnaden att dessa skola både bygga och underhålla sina boställen, hvaremot jag föreslår att pastorerna endast skola underhålla sina. I fråga om kapellaner kan det förhållande inträffa, att en tillträdare saknar medel alt iståndsätta huset; men så länge byggnadsskyldigheten åligger kommunen, blifver det endast de mindre utgifterna som drabba innehafvaren. Till förekommande af att underhållskostnaderna skulle blifva allt för stora, äro stadgade ekonomiska besigtningar hvart 5:le år.
Majit i dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof för nästa statsreglerings-period beräknat lill 1,400,000 R:dr, i medeltal under åren 1855—1857 utgjort 1,599,288 R dr och, efter hvad Rikets Ständer särskildt inhemtat, året 1858 uppgått till 1,549,195 R:dr. Enär i öfrigt härtill kommer, att tjenstemän med aflöning icke öfversligande 1,800 R:dr, i följd af den nya bevillnings-förordningen, blifva underkastade mer eller mindre betydligt ökade årliga bevillningsafgifter till Slaten, hafva Rikets Ständer, pä alla dessa skäl, ansett sig böra vidtaga de förändringar uti nu gällande stadgande!) i ofvan omförmälda hänseende, som innefattas uti 3 § af bifogade förslag. Enligt nu gällande författning skola fullmagter å beställningar utan lön i regemente, korps eller arméen, förses med stämpelpapper efter skilnaden emellan förut innehafd lön och den lön, som åtföljer graden, lill hvilken befordran vunnits, hvarvid skall iakttagas, att ”beräkningen alltid sker efter staten för Kronprinsens Hussar-regemente” (numera kalladt Hussar-regementet Konung Carl XV.) Då emellertid lönerna vid sistnämnda regemente, hvilka vid den tid berörda stadgande i författningen infördes, voro de lägsta i arméen, numera äro betydligt högre, än lönerna för motsvarande grader vid något indelt regemente, inträffar det förhållande, att, vid ett indelt regemente, fullmagt å tjenst med. lön kostar betydligt mindre, an en sådan å tjenst utan lön i samma grad, och skilnaden härvid blifver t. ex. i afseende pä Underlöjlnanls-fullmagter sä stor, att fullmagten å en Underlöjlnants-beställning med lön bör förses med stämpelpapper efter omkring 300 R:drs lön, men utan lön efter 800 Riksdaler.