Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tillvarande Hela, såsom sammansatt af allmänligheter och synnerligheter, kan ock just derföre begripas: ty de förra spegla sig i de sednare, och de sednare afspegla de förra. Frågas nu: hvadan kommer Analogien, och alltså dess uttryck i den allmänna Correspondensen eller Motsvarigheten? så är derpå, i sjelfva verket, redan svaradt. Fullständigare, lyder svaret så: att Tillvarandet är, i alla sina serier och grader, en i oändlighet individuerad fortverkning af den ur Natur-principen framgående första substansen: hvilken, såsom sådan, har omedelbart emottagit en form, der Ande-principen för alltid intryckt sin prägel; och, i följd deraf, aldrig kan förvandla sig till någon skepnad, der ej grunddragen af denna första form – i ett eller annat skick – igenkännas. Med detsamma, som den i nyssnämnda substans gifna lifspunkten fortsätter sitt innehålls utvecklingar och särskillnader, ända till den yttersta möjliga kretsen af tillvarelse, fortplantar han äfven, från sitt första till sitt sista, denna sin från sig oskiljaktiga urform. Deraf sker, att serier och grader finnas, eller att de äro hvad de äro: nämligen bestämda ordningar och mått, utan hvilka slätt ingen individuering vore möjlig. Deraf sker vidare, att den fortsättning af särskilda verksamheter, i hvilken det första natur-väsendets allmänna verksamhet yttrar sin fortsättning, utsträcker sig till en oafbruten kedja af idel Ändamål, Orsaker, Verkningar och Nyttor, saint genom slik kedja ledes till fullbordadt befrämjande af den afsigt, hvaraf och hvarför denna kedja i sin omfattning, eller det Verlds-Hela, är till. Deraf sker ännu vidare, att jemväl det Minsta innebär och gifver, på sin grad och varelsepunkt, en föreställning (representation) af det Största; och då egenskapen af slik föreställning äfven är alla Mellanlänkarnes grundegenskap, måste de förhållanden, i hvilka de stå till hvarandra, sjelfnödvändigt blifva analogiska.
Stockholm den 24 November 1840. Åpki till Exp. Utsk. d. 27-November, k!.: 11 f. m.. Utiditande ,. i anledning ' af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, om förhöjning i löne-anslagen för Gästgifvare i Herjeådalen. CuA.) Uti Nådig Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskolt af den 5 sisth September, (intagen under Nro 88.-; i, 1 :sta, Samlingen, äf Bihang till Riks - Stats-Ulskoltcls Utlåtandej N.o 383.' 13 Ståndens-Pi otocoll), har Kongl. Maj t, som, vid öfvervägande af hvad genom vederbörandes hörande blifvit utredt, funnit serskild ersättning för gästgitverihållningen i Herjeådalen fortfarande vara af beliofvet påkallad, och derjemte ansett samma ersättning, sådan den hittills, i öfverensstämmelse med Kongl. Resolutionen af den /j_ April 1764, utgått, nemligen med t5 R:dr 8 sk. Banco, motsvarande gi Daler silfvermynt, vara allt lör otillräcklig, föreslagit Rikets Ständer alt för delta ändamål anvisa förhöjda anslag, alt utgå efter de grunder och lill det minimibelopp, Kongl. Majrts Befallningshafvande och Härads-Rätlerne i orten uppgifvit, eller för Hede Tingslag med 160 R:dr och för Svegs Tingslag med i5o R:dr årligen.
Nto 158, i anleda, af ålerremiss utaf TJlsk:s betänk. Nto 107, öfver väckt motion ong:de villkorliga utmätningsresolul ioner. På begäran af Hr von Hartmansdorff, A u g., upplyste undert. R i d d. Sec re t., att betänk. JNr:o 117 blifvit af alla tre de öfriga RiksStin bifallet. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: I likhet med Gr. Mörner, C. G., och hvad han i sin reservation anfört, anhåller jag att blifva annoterad såsom finnande, att detta nya la^— stadgande är alldeles onödigt. Jag hemtar grund lill min åsigt ifrån erfarenheten i den ort, der jag bor. Der har aldrig varit någon, som haft att klaga öfver sådana resolutioner, emedan de lemna allt möjligt tillfälle till bevisning derför alt krafvel redan är guldet. Det har, ofia handt, alt, när sådana resolutioner blifvit framledda, ett qvitto har blifvit framlemnadt, och således har resolutionen ej haft någon menlig följd. Såsom reservanten ganska riktigt anmärkt, så skulle det hända i motsatt fall, att auetionsfordringar ofta skulle lemnäs ett alltför stort vitsord i förhållande lill andra fordringar, Det händer l. ex. ofta i städerna, att auetionisten sjelf är protocollist och ej har något vittne; det är således endast på hans intygande, som krafvel beror; och R. o. Ad. torde deraf finna, att detta skulle gifva ännu mera vigt åt påståendet, än det nu bar, då en conditionel resolution honom lemnäs, hvarigenom det tillätes att endast, såvida krafvel ej är guldet, utmätning må ske. Af detta skäl instämmer jag i Gr. Mörners åsigt, alt det föreslagna nya lagsladgandet är alldeles öfverflödigt. LagUtsk:s betänk, blef af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af Exped.Utskts den r och 5 sisth December på bordet lagda mern.
Då det förra Regementet emottog dexr nya Cassernbyggnad på Ladugårdslandet, som för dess behof var uppförd, gjordes väl icke något förbehåll att Regementet skulle bekosta framgena underhållandet; men sådant synes vara en följd af den. dubbla förmånen, att få begagna Casserner under det man derjemte njuter ingvar - Bétänkanden. lerings-penningar af Staden. Icke heller har fråga sedermera uppstått, att från Stats-Verkel erhålla någre medel till reparationers bekostande, hvilke oftare måste erfordras för en CavalleriTroupp än för Infanteri. Deremot yttrade Riksens Ständer, vid sistförflutne Riksdag _, uti underdånig skrifvelse af den 23 Maji 1818, då särskildt anslag till uppförande af Cassernbyggnad för Andra Lib Gardes - Regementet beviljades, att det villkor dervid underdånigst föreslogs, att då Gardes-Regcmenterne af Stockholms Stad åtnjuta InqvarteringsPenningar, desse Regemente!' mätte sjelfvc för framtiden bestå underhållskostnaden för de på Statens bekostnad åt dem upplåtne eller anskaffade RegementsCasserner, så att någon utgift härtill aldrig må komma att Staten belasta. Under öfverläggning inom Stats-TJtskottet hafva dess samtlige Ledamöter ansett det vara obestridligt, alt Kongl. Svea Lif-Gardet likasom de andre Gardes-Regementerne åligger att Cassern-Byggnaderne underhålla, med de Inqvarterings - Penningar Regementet af Staden uppbär, och som för Corporaler, Spel och Manskap utgör omkring å 4>3oo R:d.
Dom under K:gl. Maj:ts nådiga pröfning. 2) Herr von Franckens, August, den 26 sistlidne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, om ändring i 9 Cap. 1 UtsökningsBalken. 5J Friherre Ridderstolpes, Fredric, den 26 sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lag. de Memorial, angående medel till förekommande af skogsåverkan. 4) Friherre Skjöldebrands, Pehr Eric, den 26 sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lagde Memorial, om en så beskaffad lagföråndring, att icke någon må för proprie borgen Den 5 Martti. byså t fas, så långe gåldenåren kan inom Riket anträffas. 5) Grefve Gyllenborgs, Joban Henning, dea 26 sistlidne Februarii, eftermiddagen, på bordet lngde Memorial, om stiftande af en lag, angående jordägares förrnonsrått vid utmätning å Landtbondes tiJIhörigheter. 6) Friherre Grönstedts^ Carl Fredric, den 26 sistlédne Februarii, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, angående skärpning af straffet för skogsåverkan. 7) tlerr af Ekenstams, Israel, den 26 sistJ iidne Februarii, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, angående ändring af Kongl Förordningen den i5 Junii 1800 om städsel och lego åi jord på landet. 8) Grefve Lewenhaupts, Claes, den 28 sistlidne Februarii, på bordet lagde Memorial, angående privat-Bankers inrättande. 9) Friherre Posses, Christer, den 28 sistlidne Februarii pia bordet lagde Memorial, angående förändring af författningarne rörande Edgång. 10J Herr Gyllenheims, Eric Gustaf, d,en 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, rörande de allmänna fängelsé-anstaltcraa och örn förändring af vissa strafflagar. i64 Den 5 Martil, Stats-, BancoJamt All manna Befvårsoch OeconomieUtskotten:
I sammanhang med utfärdandet af ofvannämnda Kongl. Förordning anbefalldes Förvaltningen af sjöärendena genom nådigt Bref af samma dag, som Förordningen utfärdades, bland annat, att skyndsamligen upphandla materialier till 2,000 båtsmans-nnindeiingar, enligt den modell, som i kommandoväg skulle blifva fastställd, och efter hvilken frenne profklädningar borde, genom Förvaltningens försorg, anskaffas, för att, sedan de erhållit nådig stadfästelse, tillsändas (lottans frenne stationer. Då emedlertid åtskilige af de fastställda modell-persedlarne icke voro af inhemsk tillverkning eller funnos inom landet att tillgå, samt årstiden dessutom i hög grad försvårade kommunikationerna, drog det så långt ut på tiden, innan de anbefallde modell-klädningarne hunno anskaffas och vinna nådig fastställelse, upphandlings-auktion derefter utlysas och effekterna lefvereras, att de nya klädespersedlarne omöjligen kunde, jemlikt föreskriften i Förordningen, vid inmönstringen tilldelas de båtsmän, hvilkas rotehållare ingått på det nya beklädnadssättet. Emedlertid hade Förvaltningen likväl dragit försorg derom, att den släpklädning, hvilken, enligt ofvan åberopade Kongl. Bref, borde tilldelas båtsmännen under afvaktan, att parad-beklädnaden i sin ordning blefve släpklädning, kom båtsmännen vid inmönstringen tillhanda; hvarjemte Förvaltningen uti ett derstädes anhäogiggjordt besvärsmål förklarat, att parad-beklädnadens \% Statssamt Allm. Hesvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 26. slitningstid skulle beräknas från och med båtsmannens inmönstringsdag, oaktadt den först sednare hunnit färdiggöras och båtsmännen tilldelas, belst desse derigenom icke lidit någon förlust, enär de under tiden slitit den släpklädning, kronan dem bestått och, när paradkläderna, efter tilländalupen slitningstid, blifva båtsmannens egendom, de naturligtvis måste befinnas i så mycket bättre skick, ju kortare tid, de i sjelfva verket varit begagnade.
Alla frälsehemman hafva varit kronoeller skatte, samt öfvergätt till förstnämnde natur, genom rusttjenst, förläning, köp, byte eller förpantning. För en stor del, om icke för alla, hemman, som genom de 3:ne sista utvägarne blifvit frälse, kunna deras gamla kronoräntor igenfinnas i äldre jordeböcker, och åter påföras. Mångå- säterier hafva upkommit på det sätt, att de från krono blifvit köpta lill frälse och derefter bebyggda till sätesgårdar. Frälsehemman, sorn åro så gamla, att de aldrig haft räntor sig i jordeböckerna åsätta, måste vara ganska få. För dem behöfde man blott tillse huru mycket hvarje mantal af deras bättre natur, erlade mindre till kronan, än ett mantal kronoskatte. Skilnaden skulle det förra hemmanets ägare dädanefter årligen utgöra till kronan, och lion ersätta honom, genom det kapital, statsobligationen utfäste, jemte den årliga ränta, som derå erladcs. Om ett hemmans skatt ökades, t. ex. med 50 R:dr, så erhölle ägaren en statsobligation å 1,000 R:dr, hvarå 5 proc. motsvarade samma 50 R:dr. Räntan å ett kronoskattehemman är, icke alltid lika, ens i samma län, ännu mindre i alla. I de flesta eröfrade landskapen, nemi. Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Bolins och Jemtlands län, utgå räntorna efter kronovärdi, Den 31 December e. m. 3C1 utan förvandling. För alt komma till likhet öfver hela riket, skulle man således taga till måttstock något af de mest beskattade hemmanen. Eller ock borde man, för att undgå besväret och kostnaden af en derefter rättad allmän skattläggning, häldre inskränka jemnförelseu inom hvarje län; dock så, alt det hemman, som der toges lill måttstock, vore godt nog, för att väl bära sin ränta, utan behof att förmedlas.
Jag vill visst icke bestrida, utan jag vill tvärtom gerna erkänna nyttan af att i allmänhet fattigvården besörjes i så små kretsar som möjligt; ty visserligen är det påslåendet sannt, att en större kännedom derigenom vinnes om de fattigas behof och att en närmare tillsyn kan lemnäs dem; men dessa fördelar, som å ena sidan äro obestridliga, hafva dock å andra sidan med sig olägenheter, som äro af ganska stor betydenhet, och hvilka man icke, i sin ifver alt vinna dessa fördelar, får lemna ur sigte. Den förnämsta af dessa olägenheter består deruti, alt om majoriteten alltid egde rätt att fördela fattigvårdssamhället efter som den lämpligast synes, sä kan deraf uppstå ett majoritetsförtryck, som i sin tillämpning kan blifva ganska vådligt. Ja, jag påslår t. o. m. alt icke något förtryck kan vara mera tungt och olidligt än just ett sådant, som jag här nämnt, eller grannars förtryck; ty dervid kommer mindre än eljest i fråga att bedöma sakerna ur rättvisans och billighetens synpunkt, ulan den krassaste egennytta blir nästan alltid den enda norm, hvarefter saken afgöres, och resultatet blir, att hvad majoriteten anser sig kunna vinna och verkligen vinner, det kommer alltid att mångdubbelt drabba den minoritet, som mäste underkasta sig beslutet. Jag anser fördenskull Utskms förslag vara alldeles olämpligt. Någon regel mäste finnas för hvad som utgör enheten i fattigvården och den nu gällande författum uppställer såsom sådan församlingen, samt medgifver undantag derifrån endast när samtlige socknemännen kunna åsämjas om beslutet. -Enligt 1847 års förordn. var denna regel så oeftergiflig, att äfven om de sjelfva på grund af gammalt bruk enhälligt önskade indela sin fattigvård i rotar, så var sådant förbjudet. Mångfaldiga reglementen i denna syftning blefvo af Landshöfd.-embetena kasserade; mångfaldiga klagomål inkommo till K. M;t,' och KM:t biföll visserligen församlingarnes begäran; men jag tror dock att detta var en tillämpning af författningen, som icke stod i absolut öfverensstämmelse med dess ordalydelse, ehuru måhända mera med dess anda och allramest med landets bästa.
Då detta mern. är ställdt lill PresteSt., skulle jag för min del hemställa, huruvida detsamma kan bli föremål för öfverläggning inom R. o. Ad., eller något annat beslut derom fattas, än att det lägges till handhne såsom endast ställdt, som sagdt är, till PresteSt. allena. Uppå härefter framstäld propos., blef förevarale mern., såsom icke erfordrande någon R. o. Ad:s åtgärd lagdt till handhne. Föredrogos ånyo och biföllos Bevilln:sUtsk:s d. 21 och 26 dennes på bordet lagde betänkui. N:o 12, ang:de väckt förslag om inrättande af så kalladt transituplag; och N:o 13, i anledn. af väckt motion om nedsättning af tullen å varor, som landvägen från Norrige till Herjeådalen införas. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 21 och 26 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 46, i anledn. af väckt fråga om ett förändrad! sätt för inlösen af Riksg:s-kont:s Koppar-skiljemynts polletter. Ånyo föredrogs BankoUtsk:s d. 21 och 26 dennes på bordet lagda mern. N:o 47, med förslag till åtskilliga förändringar i sättet för beräknande af Bankens sedelstock. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: BankoUtsk. har här före slagit en förändring i hvad förut stadgadt varit, att alla obegagnade andelar af Låneoch Krediliv-förlagen skulle beräknas såsom utelöpande sedelstock, då sådant tillförne varit stadgadt endast för kredi - Den 28 Juni. 263 tiverne. Genom bifall till detta förslag komme man att förespegla allmänheten* att den utelöpande sedelstocken vore icke sä obetydligt större än hvad den i verkligheten vore, och jag kan icke finna något godt ändamål dermed vinnas. Det är väl bättre att allmänheten vet hvad sorn verkligen utelöper, än hvad som icke är utelöpande, ty det är ju i behåll, som icke är borta.
Bröd vm dagen, som gör om äret z6§ Asp., tillhopa 1825 Lispund mjukt Bröd,; swa rande - Den 12 Zebruarii. rande emok i 5 2^ Tannar Sp:l, hwilka a R:d. Tunnan gör^^ZT-^- z. 2Z Expectance SkeppsGotzar, hwilka ej undfå Penninge - underhåll, eller annan beklädnad, an den Kongl, Brefwet den 21 Januarii 1799 dem tillägger, men böra wid blifwande ledigheter till Ordinarie SleppsG?§ar inflyttas, lika underhäll i Bröd med de Ordinarie Skepps.-GoSsarne som belöper till 76/; T:r Spaumäl a is R:d. rot: 18: 8. C:r 228« T:r SpUai^Rd, ZO4: 8:— Penningar -^6:4Z:4. g,. ^ S-r2 448zT:c Hgp:l a 1^ Bld. 3,264: L: — Pennin - Den iZcbruarii. Än upfö^es 2Z procents Löne-iillökning för Under-Offieerare, neml. för i med 75 R:ds lön 18:36: / s med 66 dilo a 16^ R:d. 82:24: 27 med 60 dito a 15 R-d. 405: 25 med 50 dito a ,2^ R:d. 912: 24: —^ 58 med 40 dito a 10 R:d. 580: . 1 Under Officer i Nummer wid CoopvaerdieBätsmännen med 4Z R.d. a 11:12: is Under-Osficerare wid Sjö-ArtillerieMan, kapel med 40 R:d.
Af de särskilda punkter, hvari Utskottet äfgifvit yttranden öfver väckta frågor om anslag dels för vissa år eller tills vidare' dels för en gång, till föremål, tillhörande Civil-departementet, återremitterades på grund af gjorda anmärkningar Usta punkten, biföllos 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te och 9:de punkterna, samt lades öde, 7:de och 8:dc punkterna till handlingarne. Den 24 September. Från Högv. Freste-Ståndet. S. D. Upplästes till justering och godkändes Expeditions-Ulskottets 542 Prot.-Utdrag den 24- September 1857. Förslag N:o 154 till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Riksstyrelsens förande under Hans Majestät Konungens sjukdom; hvarefter Professor Lindgren begärde ordet och yttrade: ”Då den nu justerade skrifvelsen tvifvelsutan öfver Civil-departementet till Interims-regeringen ingår och der qvarstannar, samt icke i officiel väg kommer Hans Majestät Konungen personligen tillhanda, hemställer jag vördsamt till Högvördiga Ståndet, om ej skyldig vördnad och tacksamhet för den sjuke Konungen borde uppmana Rikets Ständer att till Högstdensamme aflåta en underdånig condoleance-skrifvelse, hvaruti Rikets Ständer uttryckte sitt deltagande i Konungens vacklande helsotillstånd, och derjemte underrättade Hans Majestät om det beslut, hvaruti de rörande Riks-styrelsens förande stannat, med anledning af Kongl. Majlis till Ständerna aflåtna Nådiga Skrifvelse af den 11 innevarande September. För händelse alt det Högvördiga Ståndet skulle bifalla denna min hemställan och för sin del en sådan skrifvelse, som den af mig föreslagna, besluta, torde JledStånden genom Protokolls-utdrag höra derom underrättas”. Med enhälligt bifall lill denna hemställan, beslöt Ståndet för sin del att Rikets Ständer må aflåta och genom Herr Landtmarskalken samt Riks-Ståndens Herrar Talmän öfverlemna till Hans Maj.t
Domstolen fullföljes, och Jordegaren enligt q §. är skyldig, att nedsätta de penningar, hvartill Landtmätaren och Gode Män skattat Vattenverkets värde, dess försämring, eller egarens förlust under dess upphörda drift, denna nedsättning finge ske i LandtRänteriet, har af en Ledamot blifvit yrkad den förändring i berörde att föreskriften om medlens deposition i Rätten måtte försvinna och Jordegaren i stället vara förbunden vid Rätten blott uppvisa int}rg, att han i LandtRänteriet, fullgjort nedsättningen; men sorn emellan det Jordegaren i ofvannämnde måtto ålagde pracstandum och nedsättning af berörde skilling fullkomlig likhet finnes, och i afseende på det förra olika stadgandet emot hvad örn den sednare gäller således icke synas böra kunna komma i fråga, samt 5 Cap, 10 och 11 §. §. JordaBalken, jemförde med Kongl. Förordningen den 7 Augusti 1766, dessutom genom den Parterne kemnade lyftniugsrätt anvisar ett säkert LagUtskottett Bnänkandtrt. 1137 medel att förebygga äfventyret af sådaue penningars möjliga förskingring; så anse Utskotten sig sakna skäl att med sitt förord understödja ofvannämnde föreslagne stadgande. Såsom ett förment kraftigt correctif emot all ändamålslöst begagnande å jordegares sida af tvångsrätten emot Vattenverksegare, har blifvit tillstyrkt, att då en Jordegare vill utföra påstående om rifning af ett Vattenverk, till beredande af jordodling, borgen förut af lionom borde ställas för odlingens behöriga verkställighet.
Då det dessutom för utförande af korpsens arbeten är nödigt att dertill använda personer, som man bestämdt kan påräkna till tjenstgöring och inöfning under vissa tider af året, allt efter som Chefen finner dem lämpligast och bäst, samt att icke vara underkastad den svårigheten att behöfva dertill använda civila personer, hvilka icke ega den skyldighet, som åligger militärer, att hörsamma och lyda Chefens befallningar och hos hvilka icke heller samina nit och drift att utföra arbetet kan påräknas, anser jag att bäst och rättast vore, att det blefve uttryckt, det dessa medel skola anslås till Underofficerares anställande vid Topografiska korpsen, på det arbetet måtte hastigare kunna utföras; och anhåller jag att Hr Gnn o. Landtm, behagade å denna min mening framställa propos. på bifall. Efter härmed slutad öfverläggning, framstäldes först propos, å bifall till Utskits förslag, dervid svarades nej, hvarefter gjordes propos. derå, att E. o. Ad. skulle bifalla Utskits förslag på det sätt, att den af K. M. äskade och utaf Utskit tillstyrkta anslagssumma, 3,200 rdr rint årligen, ställdes till K. Mits disposition för att användas i och för det af K. M. dermed afsedda ändamål, eller anställande af Underofficerare vid Topografiska korpsen; oell blef denna sednare propos. med ja besvarad. 7:de punkten, KrigsAkaderaien. Utskottets hemställanden i båda momenten af denna punkt bil ollos. 8:de punkten, Allmänna Garnisonssjukhuset, och 9:de punkten, angående anslagen för Jemtlands Roteriugskassa samt MilitieBoställskassan. Utskits hemställanden biföllos. 10:de punkten, angående väckt förslag om tillökning i befälet vid LifRegeinentets Grenadierkorps. / Hr Bergenstråle, Alexander:
Som mig synes, ligger en billighet lill grund för ett sådant förfarande; ty afsändandet af ett bref beror ju helt och hållet på afsändaren; och då emottagaren icke känner innehållet af brefvet och, ifall han tror sig kunna vara likgiltig derför, underlåter att lösa detsamma, skall ju en förlust upkomma för Postverket, såvida afsändaren icke är skyldig att förse det med af honom sjelf betaldt frimärke. Jag instämmer med Frih. Palmstjerna om uteslutande af sisla meningen i punkten. Skulle Hr von Hartmansdorffs förslag bifallas, befarar jag, att man, i st. f. ett måhända mindre väl affatladt, får ett oegentligt uttryck, hvilket vore vida värre; ty huru kan man säga: ”brefemottagaren” om den, hvilken icke vill emottaga och icke emottager brefvet. Det är ju, hvad man kallar en conlradictio in adjecto. Hade Hr von Hartmansdorff upställl sitt förslag så, att han, i st. f. emottagaren, begagnat orden: den, till hvilken brefvet är ställdt, hade det varit fullkomligt svenskt och begripligt. Hvad ordet ”adressat” angår, finnér jag det visst icke vackert, men skall, då Hr von Knorring uplyst, att detta ord förekommer i författn:n om Postverket, icke hafva så mycket att anmärka deremot; dock skulle jag emellertid önska, att hela denna tirad kunde utgå. Hr von Knorring: De komplimenter Utsk. fått emottaga för dess sätt att skrifva svenska, må gälla hvad de kunna. Sä kert är dock, att ordet ”adressat” förekommer uti postförfaltn:ne, och är detsamma som brefinnehafvare, hvilket åter betyder detsamma som annammaren, d. v. s. den, som får brefvet i sin hand. Emellertid må nu ordet qvarstå. Man har anmärkt, att ordet ”adressat” skulle för mången vara otydligt. Det härledes likväl ifrån latinska verbet adressare och dess participiura adressatus.