Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om hans framställning af den religiösa känslan och dess förhållande till det sedliga begreppet och handlandet af ömsesidig betingning tages i betraktande, gifver sig lätt vid handen, att han just genom densamma anser sig ha afhjälpt dessa svårigheter utan att därmed ha upphäft ursprungligheten af det nämda motsatsförhållandet. Den religiösa känslan är nämligen medvetande om absolut identitet af förnuft och natur, men icke såsom hos Fichte den intellectuela åskådningen om ren identitet utan hvarje motsatsförhållande, utan med bibehållande af bådas själfständighet gent emot hvarandra. Detta framgår först däraf, att den nämnda känslan definieras såsom omedelbart medvetande om det oändliga i det ändliga. Detta medvetande är icke medvetande om ett förhållande af grund och följd eller öfverhufvud af relativ identitet, hvilket senare medvetande är möjligt endast i vetandet såsom förmedladt medvetande, utan om den absoluta identiteten af båda. Dock är därmed icke deras motsatsförhållande upphäfdt, emedan de till hvarandra stå i förhållande af det hela till dess moment, och emedan något tredje förmedlande, i hvilket de båda kunna ingå med frånvaro af hvarje motsats — såsom hos Fichte subjekt och objekt i det rena jaget — icke kan tänkas. Då nu all motsats måste öfverföras till grundmotsatsen mellan förnuft och natur, är tydligt, att här är gifvet ett omedelbart medvetande om deras absoluta identitet i deras motsats. Att den religiösa känslan har denna karakter, framgår ytterligare därur, att densamma skildras såsom identitet af aktivitet och passivitetmotverkan och inverkan—: universum, af hvilket individen afficieras, är icke något yttre, utan till sin väsendtliga sida inre och idealt, i medvetandet gifvet såsom det konstitutiva i detsamma, hvarför medvetandets egen verksamhet är af det fullständigt bestämd. Aktiviteten betecknar nämligen den förnuftiga sidan i känslan, passiviteten natursidan. Vidare framgår det otvetydigt däraf, att mänskligheten framställer den absoluta identiteten af förnuft och natur, därigenom att alla individer, verkliga och möjliga uttrycka alla möjliga specifikationer af den relativa enheten af förnuft och natur, sålunda genom att innehålla motsatsen mellan förnuft och natur på alla möjliga sätt specificerad.
— Nutiden yfves, och vist icke utan skäl, öfver stora framsteg på civilisationens bana, men härvid förekommer likväl anledning till en ej ringa förundran, att man hos oss, under ett så långvarigt representativt statsskick, ännu icke, i likhet med hvad i det öfriga Europa föregått, hunnit afhjelpa ett sådant förtryck, som skjutsningsskyldigheten innebär, och som inom hela den bildade verlden ställer den så kallade frie Svenske jordegande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med don Ryske muchiken eller med den lifegne Ryske bonden. Detta förhållande har sin väsendtligaste förklaringsgrund uti lagstiftningens sammansättning af ett Stånd, som är det egentligen skjutsande, och tre Stånd sorn begagna sig af det för Svensk sjelfständighetskänsla förnärmande fortskaffningsmedlet. — Utöfver det nesliga, utöfver det för den frie Svenske mannen förnedrande uti skjutsskyldigheten, förekommer äfven uti den oj emna fördelningen af detta besvär en allt för mycket i ögonen fallande orättvisa. Denna skildring, dessa tankar, redan för flera år tillbaka inom Rikets första Stånd uttalade af Herr Grefve Anckarsvärd och derstädes ej heller lemnade utan understöd, hafva synts Utskottet väl värda att här i minnet återföra och, om äfven nu i en sammanträngd form, åberopa. De må i sin mån tjena till svar å de förebråelser Utskottet väntar sig från mången, som skall anse Utskottet hafva uti detta betänkande tillstyrkt Statsverket större uppoffringar för vinnande af det åsyftade målet, landtbrukaren frigörande från skjutsningsbesväret, än hvartill de, som ej sjelfve erfara bördan af detta besvär, ofta nog torde vara villige att bidraga. Yid samma riksdag, — 1856—1858, — der nu anförda tankar uttalades, voro jemväl inom samtlige Riks-Stånden andra motioner väckta, åsyftande hufvudsakligen att jordbruket måtte helt och hållet befrias från skjutsningsbesväret, eller, derest detta icke kunde åvägabringas, lättnad i samma besvär beredas.
Dessutom kan jag glädja dem af husets ledamöter, som befara någon serdeles hungersnöd, dermed att den 1 Mars funnos i Malmöhus läns städer uplagda emellan 160 och 170,000 T:r säd och att äfven inom den sydligare delen af länet stora förråder funnos hos allmogen hopade, derföre att denna allmoge föreställer sig att dä den Engelska flottan kommer i Sundet, priserne skola stegras och de få sina produkter ännu högre betaldta än om de nu skulle aflåta dem;, att detta är ett misstag af dem, lärer val icke kunna betviflas, då -man vet att denna flotta icke 312 Den 18 Mars e. m. koper någon annan spanmål än på sin höjd hvete. Af detta sädesslag finnes deremot föga hos allmogen. Säkert är emellertid att ganska betydliga sädesqvantiteter finnas inom landet hos den förmögna delen af allmogen. Man har talat om den betydliga transport, som från södra orterna egt rum, och man har sett denna transport hafva föranledt till höga priser. Jag ber då att äfven i detta afseende få tillkännagifva att under de sex månaderne ifrån den 1 Sept. förlidet år till den 1 Mars inuevande är voro från alla hamnarne i länet 112,000 T:r exporterade, men af dessa voro 62,000 T:r hafra och 35,000 T:r korn, och af den spanmål, som egentligen begagnas till brödföda, d. v. s. af råg, och hvete vore endast exporterade 7,634 T:r råg, 4,504 T:r hvete och 2,178 T:r ärter. Hrnne finna således att den export af spanmål, som ifrån dessa orter egt rum har, endast i ringa mån, bestått af de sädesslag, som vanligen begagnas till brödföda. Det har hufvudsakligen varit hafra och korn, som varit föremål för export, emedan dessa sädesslag nu såsom vanligt kunnat med fördel afsättas på England, och jag är äfven öfvertygad att ännu ganska betydliga qvantiteter af dessa sädesslag kunna från denna del af landet exporteras utan någon den ringaste fara för brist.
Dä Kongl. Naj:t är i835 vägrade att Liträda Likets 8tänders framstälda förslag om räkne-enLetens llestämmande i Liksdaler ernant, grundade sig denna vägran pä följande af Kongl. Uaj:t uppgifna skäl, nemligen: att Likets 8tander till dävarande tid fortfarit att fastställa Leräkningarne al 8tatens utgifter oell inkomster uti den sedan är 180/j Lrukliga rakneenLeien, Liksdaler Laneo; att en tlastig förändring i detta Länseende skulls åstadkomma oreds i enskilda atllandlingar, men att deremot LiLeLällandet af det, som redan funnes oell genom Lruket vore Lekastadt, icke kunde pä »agot sätt dertill föranleda, Lvaäao Kongl. Naj:t ansäg tiden dä ej var^ /vong/. ^:c> 114. 3 inne, att afgöra en frage, som vidrörde sä mänga intressen oell som egentligen var iileel. Dess» skei oell omständigbeter bafve seclerinera undergått föga förändring; oell Kongl. Naj:t, som är ökvert^gad, ett tete omväxlingar i ett lands penningeväsende, likasom i dess ^ttre politik, dess inre förvaltning oell cless lags! iktning, förlama Nationens kialt oell tära pä cless liksträd, tinner 8ig i följd barak pligtig, tor värden af clet allmännas väl, att än viclare uppskjuta 8itt samt^eke till den förändring ak kikets m^nt-enbet, lcvarom klikets 8täncler än^o väelct frage, oell bibebäller alltsä clet gamla, genom tegarne om m^ntbestämningen oell om klikets 8tänclers Lank ak clen l likars i83o l>elcräftacle sättet att räicna i kliksclaler Laneo.
Förordningen angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den som träder till eller utsprider villfarande lära, den 23 Oktober 1860, eller Kongl. Förordningen af samma dag om främmande trosbekännare och deras religionsutöfning, vore fullt öfverensstämmande med grundlagarne samt att dessutom den sednare vore så beskaffad, att dermed åsyftadt lugn, reda och ordning i kyrkliga förhållanden icke vunnits eller rimligen kunnat vinnas; i anseende hvartill motionären, bland andra förslag, hvaröfver Utskottet vill framdeles utlåta sig, yrkat, det Rikets Ständer för sin del måtte, med upphäfvande af nyssberörda Kongl. Förordningar, äfvensom de i Kongl. Förordningen angående särskilda sammankomster för andaktsöfning den 26 Oktober 1858 intagna förbud eller inskränkningar i friheten att hålla sådana sammankomster, besluta stadganden: a) om ansvar för den, sorn genom religionsöfning störer samhällets lugn, eller allmän förargelse åstadkommer, så ock den, som i vissa förhållanden utsprider villfarande lära; och b) om främmande trosbekännare och deras religionsutöfning. Till den förra författningen har i motionen blifvit framlagdt ett fullständigt förslag af följande lydelse: Bih. till R. St. Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 1 Lag-Utskottets Utlåtande JY2 42. 1 :o) Den, som, genom utöfning af sin religion, eller ock genom förnekelse af en Gud eller ett lif efter detta, eller af den rena evangeliska läran, sådan den i de heliga evangelierna är framställd, störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, bote högst 100 R:dr. 2:o) Sker det sedan han blifvit derför varnad inför offentlig myndighet; må han dömas till fängelse, högst 6 månader.
Bestyckningen är måhända icke fullt enlig med tidens stegrade fordringar, men man kan icke kasta bort 100 \ tals kanoner och skaffa nya då man en gång har dessa gamla som dessutom ej äro så förkastliga. Gr:n talade äfven om att indragning af Under-Dfficerare skett på 2 stationer för att gagna den 3:dje. Jag har häruti möjligen i missförstått Hr Gr:n. Jag tror mig minnas att Gr:n ville att 28 I Under-Officerare skulle indragas, hvilket icke har skett derföre att Under-Officers-klassen icke var större än den behöfde vara, och jag tror icke eller att det hade varit väl betänkt om så skett då i när\ o • ' var:de ögonblick, tillgängen på Under-Officerare visar sig vara allt i för knapp. För att vinna den tillökning uti lön, som K. M. vid sista Riksdagen ansåg nödig, för en del Under-Officerare, tillsattes ej 24 l ista klass matros-platser, och den tillökning som deraf kunde beredas tillföll alla 3 stationerna. För öfrigt kan jag, i likhet med hvad en talare före Den 19 April f. m. 155 nig yttraclt, icke så noga ingå i detalj, sorn jag skulle önska, icke för att vederlägga Gr. von Platen, ulan för att bättre kunna utrycka min öfvertygelse, hvilken är den, att uärvarrde administration af flottan icke handlar så planlöst, som mången vill tro. Gr. von Platen: Det armin skyldighet då jag utsatt mig för att blifva missförstådd, att lemna de uplysningar som kunna erfordras, för att rätta detta missförstånd, och jag vill tillika begagna tillfället att besvara några af de invändningar, som emot mig blifvit gjorda. Jag vill ingalunda bortskänka några af de skäl jag kan ega för de asigter jag uttalat, men lika litet vill jag vända mig lill godo några skäl som icke åro verkliga och jag bör således med afseende på Gr.
ifrågasatte ' pluraliteten inom riksdagens särskilda utskott indelningsverkets fullständiga upphäfvande; men detta vilkoiv som naturligtvis antogs af majoriteten i andra kammaren, förkastades af denna majoritets motståndare inom båda kamrarne, och icke ens den utomordentliga åtgärden med en andra riksdags sammankallande längre fram under samma år kunde då rädda försvarsfrågan från att falla. Efter ytterligare två år hade man som bekant 1873 sett sig å “ intelligensens “ sida nödgad så långt i eftergifter, att äfven grundskatternas (“ räntans “ och tiondens) afskaffande upptogs såsom ett vilkor i “ kompromissen “. Sedan har på grundvalen af denna “ kompromiss “ förts ett formligt och oaflåtiigt köpslående om landets lifsfråga, ett betryggande försvar mot yttre våld, och om den väl knappast mindre vigtiga frågan angående ett rättvisare skattesystem till undanrödjande af inhemsk väld. I denna strid har än den ena än den andra sidan trott sig för ögonblicket hafva öfvertaget, och glömske af äfven de färskaste erfarenheter hafva de resp. parterna ständigt vid dylika tillfällen låtit förleda sig att lemna ur räkningen hänsynen till. det möjligen berättigade i motstån-. darnes kraf. Så gjorde landtmannapartiet både 1877 och 1880, så “ intelligensen “ 1878. Om det splittrade landtmannapartiet vid detta års riksdag torde det icke ens vara skäl att tala. * Sorgligt att säga utgör detta oresonliga trotsande på den egna maktfullkomligheten, vid hvarje tillfälle då en uppgörelse i godo möjligerf eljest skulle kunnat komma till stånd, den egentligen politiska innebörden i hela landtmannapartiets historia. Det skulle också hafva varit motståndarnes historia, derést dessa under hela den långa tiden lyckats att någonsin i sammanhållningen och initiativet komma längre än till de tomma fraserna. Landtmannapartiet har åtminstone att i detta afseende åberopa sig på sitt utförligt formulerade * anbud “ af 1878. “ Intelligensen “ har intet sådant att åberopa, der den icke kan skjuta regeringen framför sig. * I det fallet har den verkligen på sitt håll redligt gjort en sanning af grefve Posses ord, att initiativet oförkränkt borde lemnas åt denna senare.
Härvid vore i min tanke att taga i betraktande, äfven ur synpunkten af den nu allmänt rådande prestbristen, huruvida icke med andeligt sinne och andeliga gåfvor utrustade lekmän, som vilja egna sig åt folkets kristliga handledning borde inbjudas att egna sig åt kyrkans tjenst och deriöre konstitueras såsom diakoni, efter den gamla kyrkans föredöme, mot åtnjutande af arfvode, afpassadt efter den tjenst, de uträttade, med dervid fästadt vilkor att underkasta sig, ej så mycket lärd examen, som den kyrkliga myndighetens pröfning af deras moraliska mch intellektuella qvalifikation att tjenstgöra i församlingen. Vid 1853 års riksdag väcktes inom detta Ståud en motion i dylik syftning. Den rönte ingen framgång. Den samlade sorl. Tiderna hafva sedan dess blifvit mycket förändrade, af skäl, som nu lemnäs derhän. I denna motion framställdes ett förslag till stadgande, som jag nu, i den del det passar till närvarande tid, får upptaga, Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 23. 41 upptaga, så, lydande: känner någon en inre kallelse att förkunna Guds ord, men saknar de kunskaper, som fordras till presterlig ordination, anmäle sig kos Biskopen, hvilken med honom anställe förhör i den heliga Skrift, till utrönande så väl af klarheten och redan i hans uppfattning, som hans gåfva att utlägga Skriften till uppbyggelse. Gifver han i dessa stycken tillfredsställande besked och har han i öfrigt gjort sig känd för en i allo rättskaffens och oförvitlig vandel; då må Biskopen tillåtelse till ordets förkunnande honom icke förvägra, utan dertill under bön och välsignelse inviga. Huruvidt denna tjenstgöring skulle sträcka sig och på hvad sätt den skulle ordnas, öfverlemnas åt det Högvördiga Ståndet att taga under upplyst ompröfning, så vida sjelfva saken gillas.
R:dr 116:24.- och af anslaget för Spinnhusen i Landsorterna, med 44 T’1' Tillsammans med 55 T:r R:dr 2,582: 24.— hvilka Löner torde å Allmänna Indragnings-Staten böra uppföras. De nedsättningar i Bergs* och Commerce-Collegiernes Stater, och öfverflyttningar deraf till Allmänna IndragningsStalen , som af den i Nåder beslutna förändring i organisationen al dessa Verk Bil. till K. M Nådiga. Propos. N-o 2. 79 blifva en följd, lära dessutom af Eders Kongl. Maj:t blifva Rikets Ständer i Nåder tillkännagifva. 9:0 För Presidenten i Kammar-Rätten äro, enligt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 20 April 1827, af Andra Hufvud-Titelns Besparingar, anslagna Taffelpenningar årligen . Och Kammar-Rälts-Rådet och Riddaren Billbergh åtnjuter äfven af Andra Hufvud-Titelns Besparingar, enligt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 1 Maji 1816, tills afgång eller befordran, en Extra Kammar-RättsRåds-lön med 120 Tunnor af 1,260: i Tillsammans 120 T:r R:dr 2,260:—■ — Och torde Taffelpenningarna böra uppföras å Kammar-Rättens Stat samt Extra Kammar-Rätts-Råds-lönen å Allmänna Indrägt! in gs-S ta ten. 10:0 Beträffande Sundhets »spollegii Stats får Stals-Contoret i underdånighet åberopa dess, öfver bemälte Collegii underdåniga framställningar i detta ämne, under den 24 nästlidne September afgifne underdåniga Utlåtande, enligt hvilket skulle erfordras en tillökning i Staten af 453 R:dr 24 sk. med derunder beräknade 29 T:r Spannmål.
är oppe på båda sidor, så har vi då ingenting mer te träta om. J AN A NDERS . Det är så ja. Men nu när gärd'sgård'n snart om skinnet. Ja, men när haren är flådd, så slåss hundarna L ARS A NDERS . J AN A NDERS . Vi är väl kristna människor och inga hundar. Jo, det är sanning, det. ( Paus. ) Hör du, Lars Anders, du har visst några funderingar. Du är så milder i dag? L ARS A NDERS . heller. Jag tycker, du är inte så stor i truten, du ( Paus. ) ­ 99 ­ Jo, si nu är det så, att jag tänker ta' undantag. Ja, se jag har ju ingen te ge' undantag åt. J AN A NDERS . Men då har väl Karl Johan andra funderingar? Det har han inte sagt något om. Ja så, jag tänkte bara det. glugg. Och jag tänkte nu, jag skulle inte behöfva flytta från torpet, förrän de ska ha' mig på kyrkgård'n. L ARS A NDERS . Nej, men gammal räf går gärna i gammal Ja, se det är jag inte emot om. Hvad sa' du? de årena, som är kvar, sa' jag. Det vill jag gärna, att vi skulle vara sams för J AN A NDERS . gård'n. Se jag gick ut för att se på den där gärd'sL ARS A NDERS . J AN A NDERS . Och jag gick ut för jag skulle titta på min. Se, min son vill inte ha' torpet, om de båda två ska stå kvar. Han säger, att folk gör spektakel med dem. ­ 100 ­ Ja, se inte kan jag rifva ner min gärd'sgård. Nej, nej! Du kan väl inte det. ( Paus. ) Hör J AN A NDERS . L ARS A NDERS . du, Lars Anders, ska vi vara sams nu då, efter gärd'sgårdarna ändå är oppe? L ARS A NDERS . inte i onödan. Det ska vi. ( Handslag. ) Gammal hund skäller har grejat om i så många år? Men hvad är det egenteligen, vi J AN A NDERS .
Vid uppköp af kräftor bör man försöka att få så många honor som möjligt, hvilka s e D a r e lätt igenkännas af den bredare stjärtbildningeu, samt därigenom att abdominalfötterna (det par stjärtfötter som sitta närmast framkroppen) äro outbildade. Afven bör man gifva noga akt på att inga döda kräftor erhållas: sådana lukta illa efter kokningen och visa sig då hafva raka, ej krökta stjärtar, äro skadliga för hälsan och kunna skämma hela förrådet. Viktigt är därför ock, att raan så skyndsamt som möjligt tager ihop med inläggningen och förberedelserna därtill. Hälst sköljas kräftorna emellan två såll; endast om de äro betäckti med gyttja o. d. måste borsten tagas till hjälp. Under tiden bringas vattnet i brygghuspannan i kokning, hvarefter kräftorna iläggas • — dock blott så många på en gång, att de väl rymmas under vattenytan. Tillräckligt med salt, dill och kummin (det senare i en liten påse) tillsättes. På det att vattnet ej må upphöra att koka och därigenom vålla kräftorna en långsam och grym död, bör man hålla i beredskap flere glödande järn, hvilka doppas i kitteln strax efter kräftornas flaggning. En vackrare röd färg åstadkommes tillika genom detta förfaringssätt, Efter ungefär en kvarts timme upptagas kräftorna; dock böra de hälst kallna i spadet och därefter läggas i såll för vattnets afrinnande. Till rensningen begagnas små kräftknifvar. Bärvinoch likörberedning i hemmet rekommenderas åt alla husmödrar *. Fruktvin lär befrias från syra genom att lägga i detsamma en ren påse, innehållande en god del rödlöksfrön. Man fortfar därmed tills dess medlet gjort åsyftad verkan. — V i göra ofta den erfarenheten, att de på våra konservburkar klistrade ettiketterna, som utvisa burkarnas innehåll, snart lossna. Ett bra bindeämne för papper på zink är löksaft. Den lilla zinkytan, som behöfs för lappen, bestrykes först med sodalut och sedan med löksaft, h varpå etiketten påstrykes, och skall då visa sig sitta säkert fast. — Om vanliga gummerade remsor fuktas med ättika i stället för vatten blifva de mera hållbara.
Stånds beslut i fråga om 73 §, samt momentets innehåll således lärer få anses vara genom tre Stånds beslut af Riksens Ständer antaget, får, i afseende å momentets ordalydelse, Utskottet vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln att, med frångående af sitt beslut om ändring af förevarande moments ordalag, i denna del med Presteoch Bonde-Stånden sig förena. Paragrafens andra moment är af samtlige Riks-Stånden godkändt. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial JYs 194. Till § 87 är, genom Ridderskapet och Adelns och Preste-Ståndets, med BorgareStåndets "sammanstämmande beslut ett "tillägg antaget, som lyder: »öfver anmärkningar, angående andra än af kommunen sammanskjutna medel, tillkomme Magistraten pröfningsrätt;» hvilket tillägg bör i författningen införas. STOCKHOLM, tryckt hos E Westrell, 1860 Allmänna Resvärsoch Ekonomi-lfcskoUelt lielänkande N:o 195, I Mo 193. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1860, kl. 10 f. ttl. Betänkande, i anledning af väckte motioner, i fråga om ändringar i Bese-reglementet af den 51 Oktober 1851, jemte dithörande författningar. I detta afseende hafva till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-* Utskottet blifvit öfverlemnade följande dels hos Höglofliga Ridderskapet och Adelig dels inom Högvördiga Preste-Ståndet och dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet C5 O väckte motioner, nemligen 1 :o Af Herr Friherre af Schmidt, Georg, som anfört hurusom de förrättningar, hvarvid allmänna ombud måste närvara för att bevaka dels Kronans och dels civila, ecklesiastika och militie-bostäliens jemte soldatoch båtsmanstorps rätt under sednare åren till antalet ökats på samma gång skjutslegan blifvit förhöjd. Dessa förrättningar voro följder af jordbrukets och andra näringars framåtskridande utveckling eller af grannars tvister om bättre rätt till jordegendom.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, och dels bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »Den, som till straff efter 1, 2, 4, 7, 9, 11, 12, 13, 14 eller 16 §:n fälles, vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig. Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18:de §:n, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvan - 472 Den 14 Juli. omförmälde förändrade lydelse, dä svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öf vervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos : »Den som bifaller 21:sta §:n i 12:tekap. af Lag-Utsk:ts förslag lill strafflag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej. bifaller R. o. Ad. §:n med den förändring, att densamma kommer att lyda sålunda: »Den, som till straff efter 1, 2, 4, 7, 9, 11, 12, 13, 14 eller IG §:n fälles, vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig. Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter I8:de §:n, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 8. Nej — 17. Kapitlets rubrik. Godkändes. Den vidare pröfningen af lagförslaget uppskjöts härelter till nästa plenum. Upplästes ett af Hr Sandströmer, Albert, ingifvet mern. af följ:de lydelse: