Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eger skifteslag eller enstaka hemman rätt till enskild vag eller fädrift öfver annat skifteslags eller annat enstaka hemmans egor, dä åligga det förra skifteslaget eller enstaka hemmanet, att led eller grind derföre ensamt hålla Der skifteslag eller enstaka hemman har rätt till fädrift, öfver annat skifteslags eder annat enstaka hemmans egor, hora delegarne i förra skifeslaget eller enstaka hemmanet, hvar och en i man af den nytta, de deraf hafva, hälla den stängsel, som för begagnandet af f ädriften kan finnas nödig, sä att skada icke ä andra skiftesjagets eller enstaka hemmanets egor förorsakas. Möter pä ena sidan af f ädrif ten rågång, galle da om stängseln deri, livad här ofvan i allmänhet stadgadt äi. 5 §. Hafva delegare i skifteslag, genom storeller enskiftes-delning, som efter förra författningar vunnit fastställelse eller genom laga skifte, enligt Kongl. Maj ds Nådiga Stadga om Skiftes-verket i Riket af den 4 Maj to vp, b/ifvit från hvarannan i egor åtskiljde-, dä ege den delegare vitsord, som sin egolott stänga vill, och vare delegare, som med egor möter, skyldig att, uti skillnadslineerna lotterna emellan, med derå varande led och grind, stänga efter de i 1, 2, 3 och 4 SS för Rågängsstängsel, emellan skif teslag eller enstaka hemman, stadgade grunder. Delegare, som vid sådan t skifte sin egolott intill rågång emot angränsande skifteslag eller enstaka hemman erhållit, fullgöra, ensam skift eslagets stängs el skyldighet i rågången, afseende pä stängsel för begagnande af fädrift, gäl/e härutinnan äfven hvad nästföregående S innehåller. 6§. Öfverenskomma två eller flere delegare i skifteslag, der storeller Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon -Utskottens Betänkande, N:o 30.
Jag anhåller om öfverseende för det jag ännu nödgas upptaga R. o. Ad:s tid med vidhållande af hvad jag förut yttrat vara min åsigt i detta hänseende, nemi. att tjenstledighet ej bör införas i lag-§:n. — Jag ber Hr von Hartmansdorff och hela Huset varn öfvertygade om att jag likasåväl som lian inser behofvet för en Statsrådsledamot att någon gång kunna få tillgodonjuta en tjenstledighet; men jag kan ingalunda inse nödvändigheten att i grundlagen införa ett stadgande derom, hvilket möjligen kunde, såsom jag redan haft äran anmärka, föranleda till den slutsats, att tjenstledigheten kunde vara alldeles obegränsad, hvarifrån åter kunde utgå ett s. k. tillsvidare-systeme, som jag tror med fog varit klandradt, och som jag tror icke med tillfredsställelse af nationen varit åsedt. Men 0111 någon förändring är behöflig, om det är absolut nödvändigt att något här måste ändras; så får jag för min del förklara mig mera nöjd att ingå på Hr von Hat traansdorffs sednaste förslag, in - Den i D e c t ra b e r. innehållande: ”då Statsråd ejler föredragande ar hindrad,’’ emedan jag finner mindre tillfälle till misstydning derigenom uppslå, .lag kan ieke dela lii Rosenblads farhågor för att ett blifvande Const.Utsk. skulle kunna blifva så ensidigt, som []r Rosenblad i sitt anförande tycktes anspegla, att man skulle vilja taga anledn. till Riksrätt deraf att en Statsråds-ledamot iigde någon tjenstledighet. Jag län icke ens föreställa mig det fallet, då en så beskaffad tjenstledighet kunde föranleda till någon Riksrätt; men det förekommer mig åtminstone såsom en oformlighet, att i ett lagstadgande införa såsom en tillökning af laga förfall en så beskaffad tjenstledighet, som efter min tanke det faller af sig sjelft att man bör hänföra härtill. Hvad beträffar Gr.
Revisorerne få härvid för sin del’ endast tillägga, att de anse det vara af högsta vigt, att åtgärder med det snaraste vidtagas, hvarigenom nödig säkerhet för postföringen förenas med en tidsenlig lättnad i personal-trafiken. § 6. På sätt ofvan intagna tabell utvisar, uppgick Post-verkets behållning vid 1854 års slut till 357,414 Rdr 17 sk. fi rst. och vid 1855 års slut till 480,086 Rdr 26 sk. 5 rst., hvilken betydliga tillökning under sistnämnde år är föranledd af Rikets Ständers vid 1853—1854 års riksdag, i sammanhang med antagandet af ett medel-porto och i öfrigt förändrade stadganden angående post-väsendet, gjorda medgifvande, att blifvande öfverskott å Post-verkets inkomster tills vidare finge af Kongl. Maj:t disponeras till post-anstalternas utvidgande och förbättrande. Revisorerne hafva härvid icke kunnat underlåta att framställa den önskan, att då erfarenheten redan länge ådagalagt behofvet af väsentliga förbättringar i postanstalternas ordnande, Post-styrelsen, sedan nu mera betydligt större tillgångar finnas för detta ändamål att tillgå, måtte med all skyndsamhet vidtaga de åtgärder, som i sådant afseende må finnas lämplige, hvarvid i främsta rummet torde böra tillses, att hädanefter såväl bref som tidningar måtte, när helst sådant kan ske, befordras med ångfartygs-lägenhet eller på jernväg. § 7. Vid anställd inventering befunnos Post-verkets säkerhets-handlingar, bestående af räntebärande-obligationer, i god ordning. Kongl. Sundliets-kollcgiiiin. Räkenskaperna, hvilka jemväl lemna redovisning för anslagen till Carolinska Medico-kirurgiska och Pharmaceutiska Instituten samt Veterinär-inrättningen i — 49 — Stockholm, hafva för båda revisions-åren, utan anmärkning, undergå,tt granskning i Kongl. Kammar-rätten. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från föregående år: Uppbörd:
Berndtsson, före lagsökningens delgifvande, afstått sin egendom till sina borgenärers förnöjande och, innan konkursmassan hunni utredas, med döden afgått; och i afseende på det sed na 1 e lånet: att så väl låntagaren, som löftesmannen, då de icke förmått fullgöra den dem ålagde betalningsskyldighet, blifvit försatte i konkurstillstånd, hvaruti låntagaren och A. W. Segerdahl aflidit, samt att, efter det Sundler likaledes med döden afgått, oell hans sterbhusdelegare sökt urarfva förmån, Bankens fordran blifvit i sistnämnda konkursoch urarfva-mål lagligen bevakad och fastställd; så och då, enligt Fiskals-emhetet tillhandakomma redovisningar för berörde konkursmassor, någon afbetalning, utöfver hvad å ifrågavarande lån redan influtit, icke är för Banken att erhålla, och, vid sådant förhållande, möjlighet icke finnes att för samma lån undfå ytterligare godtgörelse, får Utskottet hos Piikets Ständer hemställa, att ofvanomförrnälda a:ne lån må tili deras återstående belopp i kapital, ränta och lånepåkostnader utur Bankens räkenskaper afskrifvas. Stockholm den i4 Januari 1848. STOCKHOLM, f. d. Schultzes Boktryckeri, 1S48. Banko-Utskottets Memorial, N:o 11. 1 M:o 11 Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jan., kl. 6 e. m. Memorial, med hemställan om afskrifning af ett utaf Grosshandlaren A. Broberg Andersson i lifstiden uti Banken upptaget lån. Uti den Berättelse, Bankens Under-Styrelse till Utskottet afgifvit, är vordet, bland annat, hemstäldt, att ett utaf nu mera aflidne Grosshandlaren Anders Broberg Andersson, mot pant af '12 Skepprd 6 Lisp. bergsmans-jern, 20 Skepp.d 11 Lisp. smidt bandjern och 5 Skepp:d. 5 Lisp. brännstål hos banken upptaget lån å 500 R:dr Banko måtte få afskrifvas utur räkenskaperna.
Unicom till Lxz, I7t-Ic. lien 21 kelu'. ll. 7 e. m. ^o/rFZ. Zl/cr/:^ ZVacZ/F/r 8Zc/-t/r-eZ^c tZZZ /t//leif 8tcr/r/Ze/'ö' l5t/rk>k «/r Aäe/r/Zc ^Z/Z/'KA' a/ aZZ/>rä///ra me/ZeZ ^/ZZ a/r^s^/r/i/Ze a/ c/t <7//«/^t ö/l/e/' 8^«/t<ZZ/r«r/Ze/r/ 6//vc/t 8rocZc^oZ//rt' Dos DonZI. lVIaj:l tiar Direelionen uli 8äll8lcap6l kör VexelunclervisninFens beträmjancle, ult unclercläniZ slciikvelse »k clen 3o Alaj i838, anliallil, all, cla en mecl noAZranltel ularbelacl Lbarla ökver 8Icancltnavien vore kör nnclervisninAen i Dollc-slcolvrna al slörsla bebok, oell Direelionen länAe eikaril brislen 5erak, men ej Icunnal clensamma akbjelpa, liiclraA »i allinanna ineclel malle bärlill i Näcler ansläs, Itel5l ikräzavaran8e Lbarla, bvaral 3,ooo exemplar, enli^l bikoFacll körsla^, uppZin^e lill en lcoslnacl ak i,6^c> llali, troligen slculle säl' cle lä^re elasserne st' Dlemenlar-Däroverlcen blilva lili» använclbar, som kör cle bö^re i Dollc-slcolorna.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skot tets Betänkande M 14. 13 Ilvad motionären sålunda åsyftar, är icke egentligen ägoutbyte i den bemärkelse, hvari detta ord i Skiftesstadgan förekommer, och skulle således ej heller hänföras under 7 Kap., hvilket afser utbyte af ägor mellan dem, som icke tillhöra samma skifteslag eller emellan olika skifteslag, söm angränsa hvarandra. Här är åter fråga om en ändring eller rättelse i ett verkställdt laga skifte, hvilken ändring, derest vederbörande å ömse sidor komma öfverens att låta densamma verkställas, lagen icke lärer förhindra, men hvilken, derest ena parten motsätter sig densamma, icke torde kunna tillstädjas, sedan laga fastställelse åkommit skiftet, af skäl, sorn ofvan vid likartade motioner beträffande ändring i 1 Kap. 3 § Skiftesstadgan redan blifvit anförde; hvadan Utskottet får afstyrka bifall till Lars Gustaf Anderssons ifrågavarande motion. Anders Wilhelm Uhr åter har, under förmälan, hurusom det syntes icke vara mot Skiftesstadgans anda och mening stridande, att tvänne skifteslag eller hemman, som på hvar sin sida angränsa ett mellanliggande skifteslag men sinsemellan hafva sammanblandade ägor, kunde, då laga skifte i det mellanliggande skifteslaget inträffar, få i sammanhang dermed verkställa ett ägoutbyte sålunda, att den, sorn hade mindre ägor inom den andres område, finge i gränsen mot det mellanliggande skifteslaget lemna åt detta så mycket jord, som behöfdes till fyllnad, och det sistnämda åter i skilnaden mot den andre grannen gifva denne sin ersättning, yrkat, att ett tillägg, innefattande föreskrift härom, måtte göras till 7 Kap. 3 § i Skiftesstadgan; under vilkor likväl, att ingen derigenom blifver lidande, och att kosnaden drages ensamt af dem, som af en sådan anordning hafva nytta.
För gossar, som eftersträfva högre bildning än den folkskolan kan lemna, finnas af staten bekostade lärdomsoch apologistskolor, gymnasier, universiteter och flerahanda andra inrättningar, men för flickor liar staten icke beredt tillgång till annan bildning än den, som folkskolan kan meddela. Den tid är likväl längesedan förbi, då mannen ansåg qvinnan som slaf, ehuru han i öppen fejd stridde om hennes egande. En sednare tid och mildare seder erkänna öppet hennes värde för samhällets bestånd och utveckling. Det är i familjens sköte sorn statens religiösa och moraliska lifs yttringar ega sina kraftigaste rötter, och det är qvinnan, som genom sin ställning såsom maka, mor och husmoder, och framför allt såsom det blifvande slägtets uppfostrarinna, har det största inflytande på religiositetens och sedlighetens utveckling inom denna första samhällsbildning. Mot särskilda undervisnings-anstalter för fruntimmer invändes visserligen, att just derföre, att qvinnans egentliga verkningskrets är familjen, behöfver hon icke andra egenskaper och kunskaper än dem, som fordras för utöfningen af hennes pligter inom det husliga lifvet. Detta må ock i allmänhet och hufvudsakligen vara sannt, men begreppet om hvad, som utgör föremålet för qvinnans verksamhet, hvilar dock icke alltid på sanning och 3i rättvisa, då denna verksamhet inskränkes till blotta förmågan att tillreda de för hushållet behöfliga födooch beklädnads-ämnen, och att tillse, att inom husets ekonomi allt ordentligt tillgår. Högre äro qvinnans pligter.
R:dr utgör 2:r:e stående lån — det ena intecknadt i landtegendom, det andra innestående hos Carlshamns stad — och det öfriga beloppet är insatt i härvarande Sparbank, och således hvarken något nytt lån under årets lopp blifvit utgifvet eller något gammalt inbetaldt, samt dessutom den å lånemedlen upplupna årliga räntan kommit kassorna på förfallodagen till godo, har icke någon särskild utredning öfver dessa låneaffärer ansetts af behofvet påkallad; hvarföre ock ingen låneräkning åtföljt läroverkets räkenskaper för år 1859, helst en sådan oanmärkt saknats vid samma räkenskaper för år 1858. 2:o. I afseende å den anmärkta bristen af qvitto å utbetalte 50 R:dr stipendiemedel, får jag meddela, att detta belopp, enligt Skol-kollegii beslut och i dess närvaro, utdelades vid årsexamen 1859 åt 5 lärjungar med 10 R:dr åt hvarje; hvarföre Kollegii underskrift å räkenskapen torde få gälla som tillräcklig verifikation öfver ifrågavarande ur premieoch fattigkassan utbetalta medel. Ett protokollsutdrag, innehållande ofvannämnda beslut, får jag bifoga. Carlshamn den 13 December 1861. Vördsammast: C. A. Skottsberg, t. f. Rektor. — 352 — Utdrag af Protokollet, hållet i Kollegium vid Carls hamns lägre elementarläroverk den 10 Juni 1859. § 3. Af de till understöd åt mindre bemedlade lärjungar afsedda medel bar Kollegium beslutat tilldela 10 R:dr R:mt åt hvardera af följande lärjungar: Carl Schalin, Josua Lindahl, Axel Lindahl, Gustaf Moberg och August Löwe. Rätteligen utdraget, intygar. Carlshamn den 13 December 1861. C. A. Skottsberg, t, f. Rektor. Till Högvördige Domkapitlet i Lund. Till åtlydnad af Högvördige
Smedberg från Elfsborgs län och Erik Olsson från Södermanland, hvilka motioner äro vordne till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterade. Motionärerne hafva anfört, att ehuru enligt Kongl, resolulionerne på allmogens besvär den 17 December 1734 och den 9 December 1766, allmogen vore tillförsäkrad rättigheten att, utan intrång, å offentliga auktioner å landet försälja sin egen och sina myndlingars 12 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande M 15. egendom, så hade dock genom Kongl. Kungörelsen den 5 Mars 1831 samt Kongl. Förordningen dety 22 September 1848 denna rättighet blifvit sålunda begränsad, att auktionerne ej fingo fortgå sednare å aftnarne, än till klockan !) under tiden från den 1 Mars till den 15 Oktober »arnt till klockan 7 under den öfriga tiden af året; men så nödigt det än vore för statens trefnad och bestånd, att ordning och stadga funnes, så illa vore det äfven då straffbestämmelser funnos i oträngda mål ålagda. Till dessa sednare kunde de nu ifrägakomne inskränkande bestämmelserna hänföras, genom hvilka auktionerna ofta måste afbryta» just när det mesta folket vore samladt och då kanhända blott en ringa del af det till försäljning afsedda godset ännu funnes osåldt, till hvars förvttrande auktionen således måste till annan dag uppskjutas. Sedan numera, genom Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, bränvinsförsäljning å auktioner vore förbjuden, vore några större oordningar eller bullersamma uppträden, såsom följd af auktionernes utsträckande sednare å aftnarna, ej att befara. Sådana oordningar befrämjades dessutom genom påbudet om ett tidigt afslutande af auktionerna, enär den församlade allmogen, som, så länge försäljningen fortginge, egnade sin uppmärksamhet åt densamma, deremot, efter auktionens slut å en tidig limma, ej vöre hugad att genast återvända hem, utan förblefve samlad. För den fattiga, hvilkens auktioner mest besöktes af tjenstefolk, som ej egde ledighet förr än på aftnarna, föranledde ifrågavarande stadgar betydliga förluster.
Det var val egentligen för att lugna farhågorna i detta hänseende, som man i 47:de §:n införde dels ofvannämnde tillåtelse för Landsting, att, »med afseende på ett ifrågastäldt företags beskaffenhet, särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess utförande erfordras,» dels införde 3:dje mom. i 47:de §:n, enligt hvilket landsbygden, städerna eller en eller flera bland dem må befrias från bidrag, eller med bidrag i jemförelsevis mindre mån betungas. Någon trygghet har emedlertid icke medelst dessa i andra afseenden olämpliga föreskrifter blifvit lemnad städerna mot majoritets-förtryck. Enkel röstpluralitet kan nemi. bestämma både äng. beskattningsgrunden och ang. viss eller vissa städers eller landsbygders betungande med Landstings-skatt, Då tillfälle nu är lemnadt att vinna nödig rättelse, tror jag för min del enklaste och mest betryggande utvägen vara, att, jemte det Landstingen fråntagas nyssnämnda godtyckliga och farliga rätt, i afseende å särskilda skattegrunder och skattebefrielse för viss läns-del, det stadgande meddelades, som i 4:de punkten omnämnes, att g:delars (om icke J:delars) Den 25 November. 143 majoritet erfordras för alla nya anslag, afgifter eller lån. Sådane företag, deraf endast vissa kommuner hafva nytta, böra lemnäs till dessa smärre kommuner att ordna. Landstingets verksamhet bör åtminstone tills vidare inskränkas i afseende å skatter och lån till föremål, om hvars nytta öfvertygelsen är någorlunda allmän. Deremot föreställer jag mig, att det vore särdeles gagnande i vårt vidsträckta och olikartade land, om Landstingen finge oinskränkt diskussionsoch petitions-frihet äfven i de allmänna frågor, som jemlikt 87:de och 89:de §§:ne R. F. böra behandlas. Till 3:dje punkten. Medgifvandet har skett i afseende å de drygare afgifterna inom kommunen. Samma skäl synas tala för fördelning af Landstings-skatt efter samma grund. Stadgandet blir enkelt och kan tillämpas äfven i Stora Kopparbergs län. Till 4:de och 5:te punkterna.
Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-utskottets utlåtande N:o 312, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet, N:o a/p, angående dels Kongl. Majrts nådiga proposition om beskattnings-väsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner; och fattade Ståndet härvid beslut, som foijer: 28:de punkten. Utskottets förslag i denna punkt, att all till stats-verket utgående tionde samt hemmans-räntorna skulle lösas med penningar, ajslogs, i toi je hvaraf; 29:de punkten ansågs förfalla. 3o:de punkten bifölls. 3irsta punkten. Ståndet, som vid 21 punkten af betänkandet redan fattat beslut i afseende på de till korpser och embetsmän anslagne boställen, afslog Utskottets i 3i punkten gjorda hemställan, att alla arrenden af statens egendomar, som äro till serskildte ändamål anvisade, skulle i utbyte mot kontanta anslag lill stats-verket indragas. 32 punkten. Hvad Utskottet i denna punkt tillstyrkt nemligen, att alla arrenden å Statens egendomar hädanefter måtte bestämmas antingen i penningar eller i spanmål eller bägge delarna , blef, såsom egande sammanhang med nästföregående punkt, afslaget; och kommer i följe häraf det öfriga af förevarande punkt att förfalla. 33:dje punkten. Hvad Utskottet i denna punkt tillstyrkt, rörande förändring i verkställandet af markegångs-sättningen, af slogs; i följe hvaraf 34-‘de punkten ansågs förfalla. 35:te punkten. Utskottets tillstyrkande, att omröstningarna inom deputerade för markegångs-sättningen böra ske per capita, af slogs. 3^:de punkten angående pröfningen af besvär öfver markegångssätlningarne, bifölls. 38:de punkten bifölls. 3g:de punkten förfaller i följd af föregående beslut. 4o:de punkten lades till handlingarna. 4 * rsta punkten.
Herre, statt upp, öfverfall honom, och nederslå honom; undsätt mina själ ifrå de ogudaktiga, med ditt svärd; Ifrå dine hands menniskom, Herre, ifrå denne verldenes menniskom, hvilka sin del hafva medan de lefva; dem du buken fyller med dina håfvor; de der barn nog hafva, och låta sina återlefvor sinom barnom. Men jag vill skåda ditt ansigte i rättfärdighet; jag vill mätt varda, när jag uppvakar efter ditt beläte. En Psalm, till att föresjunga, Davids, Herrans tjenares; hvilken denna visos ord talade till Herran, på den tid Herren honom hulpit hade ifrå hans fiendars hand, och ifrå Sauls hand; Och sade: Hjerteliga, kär hafver jag dig, Herre, min starkhet; Herre, min klippa, min borg, min förlossare; min Gud, min tröst, den jag mig vid håller; min sköld, och min salighets horn, och mitt beskydd. Jag vill lofva och åkalla Herren; så blifver jag ifrå mina ovänner förlöst. Ty dödsens band hafva, omfattat mig, och Belials bäcker förskräckt mig. Helvetes band hafva omfattat mig, och dödsens snaror öfverfallit mig. När jag är i ångest, så åkallar jag Herran, och ropar till min Gud; så hörer han mina röst af sitt tempel, och mitt rop kommer för honom till hans öron. Jorden bäfvade och gaf sig, och bergens grundvalar rördes och bäfvade, då han vred var. Damb gick upp af hans näso, och förtärande eld af hans mun; så att det ljungade deraf. Han böjde himmelen, och for neder, och mörker var under hans fötter. Och han för uppå Cherub, och flög; han sväfde på vädrens vingar. Hans tjäll omkring honom var mörker, och svart tjockt moln, der han inne fördold var. Af skenet för honom delte sig skyn, med hagel och ljungande. Och Herren dundrade i himmelen; och den Högste lät sitt dunder ut, med hagel och ljungande. Han sköt sina skott, och förströdde dem; han lät fast ljunga, och förskräckte dem.
Ständer med alf01/ande Förslag till Reglementariska Föreskrifter i afseende pd de Odlingslän, som, enligt Rikets Ständers Beslut, ytterligare komma att frän Banquen utgifvasi Sedan Rikets Ständer i anledning af Statsoch BancoUtskottens Betänkande N:o 57, enligt sammanslagne ai:ste och 33 puncterne af Allmänna Fir.anceRegleringen , beslutat, att OdlingsLånefondens belopp skall efter hand nedsättas till en circulationssumma af Trehun* drade Tusende Riksdaler Banco, på det sätt^ att blott hälften af alla ingående Gapital*afbetalningar å nu varande Odlingslån, intill dess summan blifvit till ofvannämnda belopp nedsatt, utgifves i dylik låneväg; dock efter för* ändrade grunder, till befrämjande och under-' stöd i synnerhet för sådane större Odlingsföretag som äro gemensamma för samhälligheterpå Landet, samt öfverstiga den enskilda förmågan, äfvensom för de kostnader, hvilka vid Enskiftes och Storskiftes förrättningar pröfvas nödigé; så att Lån till vanliga förefallande min* dre Odlingar ej förr än i sista rummet komma att beviljas och utgå, får BancoUtskottet härigenom till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemna dess uppgjorda Förslag till det Reglemente Utskottet gunnit böra, för Banco Utskottets Belänkandetu 353’* möjligaste befrämjande af ändamålen med denna utlåning, till vederbörlig efterrättelse antagas och gälla. Föreskrifterne härom har Utskottet ansett kunna lämpligast sammanfatta» under följande hufvudafdeln ingar. usta Art. Om ordning att söka och erhålla Odlingslån. aldra Art. Om pröfningsgrunderneför Lå. nehandlingars granskning och Fånens bestäm-« tnande. 3 :d je Art. Om betalnings v il ko ren och. hvad för JJanquens säkerhet derutinnan är att i3gttaga. 4lde Art. Om BancoStyrelsens befattning och åliggande i afseende på Odlingslån. 5:te Art. Om inseende öfver Odlingars fortgång och fullbordan.
Möjligheten att erhålla den största möjliga qvantitet jäst, beror icke af mäskens qvantitet, som ligger i karet, utan af vidden utaf den yta, pä hvilken jästen skall upstiga. Om man således fyller med mäsk ett kar, som är 3 alnar högt och 3 alnar i diameter, så åstadkommes icke meia mäsk, än om mäsk ifylles karel 1 aln. Det är eli missbruk att begagna så djupa kar, ty man tillreder på detta sätt dubbelt, kanske 3 dubbelt så myckel mask, som fordras, för att åstadkomma behöflig jäst. Hade desse pressjästfabrikanter icke hufvudsakligen afsett bränvinsbränning, utan hållit sig till den mening, som lydligen är uttryckt i de dem meddelade lillstånds-resolutioner, att denna dem medgifna bränvinstillverkning får utöfvas endast i och för pressjästbered ningen, så hade de äfven låtit förfärdiga serskilda mäskekar, till rymden mindre, men med lika stor qnadratyta, måhända icke mera än 1 aln djupa. Dä hade inga missbruk i det afseende! kunnat äga rum, och de hade icke tillmäskat mera, än som för jästens behandling varit nödigt. Sålunda tillgår det, och jag känner specielt, att här vid Stockholm i jäslfabrikerne karen fyllas med mäsk, utan att större qvantiteter jäst derföre erhållas. På detta sätt missbrukas det tillstånd K. M. dem lemnat. Jag har redan förut sagt, att jag icke kan tyda dessa resolutioner så, att K. M. uti dem skulle afsagt sig rättigheten att inskränka, eller rent af förbjuda bränvinsbränning i sammanhang med pressjästberedning, och dä synes mig äfven skäl att aflåta till K. M. den skrifvelse jag i min reservation föreslagit, på det att K. M. må komma i tillfälle att pröfva, huruvida R. St. anfört sådana skäl, alt bränvinsbränningen vid pressjästfabrikerne må förbjudas eller icke. Jag anser det tillständigt, att R. St. fästa K. M. upmärksamhet på de förhållanden, som verka på bedömandet af denna fråga, och om K.