Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. hvilade frän en riksdag att taga i öfvervägande en begärd fördel eller hvad som helst som sorterade under den ekonomiska lagstiftningen, att pä denna grund R. St. skulle anse sig vara obefogade att upptaga frågan och anse sig ej böra för framtiden förnya en sådan begäran; det ber jag att få förklara, att jag för min del ej kan underskrifva. Andra tider göra andra åsigter! Det är således alldeles ingen omöjlighet att, hvad sorn för 6 å 7 år sedan kunde hafva betänklighet inom K. M:s rådkammare, att sådant nu under förändrade omständigheter skulle kunna finna skäl för sig. Jag tilltror mig pä intet vis kunna säga hvilketdera skulle kunna blifva händelsen; men jag blott motsäger skälet, sorn här blifvit anfördt mot antagande af Utsk:s betänk. Den 12 Februari f. m. iil Jag biträder således de Hrr, som hafva förordat bifall till Utsk:s betänk., särdeles på den grund, alt jag ej kan göra mig begripligt, att, genom bifall till betänk., Ståndet gör någonting annat, än hvad 3 Ständ vid en föreg:de riksdag gjort, nemi. bifallit betänk, och befordrat det lill K. M:s skärskådande. Jag kan således ej finna något skäl, att icke äfven vid denna riksdag förnya samma anhållan. På detta skäl anhåller jag om bifall till betänk. Hr Ribbing, Bengt: Jag ber alt få understödja Frih. Tersmedens förslag till kontrapropos., så alt, örn R. o. Ad. torde finna alt y«-propos:n blir bifall till Utsk:s betänk., Frih:ns förslag mätte blifva »e/-propos. Då nn öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att liera propos.-r blifvit, ifrågaställde under diskussionen samt att han deraf ansåg sig böra först framställa den, som afsäg bifall till Utsk:s betänk, och fördenskull nu finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. Ropades starka nej blandade med ja.
I allra största hast endast några ord, bästa Adelaide, för att underrätta dig om att Elise är förlofvad! Det är ett charmant parti, en ung baron L., en i alla afseenden distingerad person, älskvärd, bildad, vacker och mycket förmögen. Jag kände redan förut hans mor, hon är ett förtjusande fruntimmer. Elise har alldeles intagit sin nya slägt, svärfadern, gamle baron, är nästan lika betagen som den unge, och svärmodern älskar henne redan som en dotter. Ack, min lilla älskling, måtte hon bli lycklig! Gud beskydde henne! I går vexlade de ringar och sedan hade vi middag för den närmaste slägten. Elise var hänförande, i en klädning af ljusblå silkesgrenadin, brocherad med sammet. Arthur, fästmannen, var rigtigt yr af förtjusning, svärföräldrarne och den nya slägten idel vänlighet – allt var lycka och solsken. Den ende som ser vemodig ut är Ernst, han talar redan om hur dystert och tomt det skall bli i hemmet, då Elise är borta. Älskligt och finkänsligt mot mig eller hur? I dag skola vi på visiter – sedan följer en hel rad af bjudningar för de nyförlofvade. Du kan ej tro hur förvirrad och underlig jag känner mig. Det kom så hastigt och oväntadt, Elise redan förlofvad, hon är ju icke mera än sjutton och ett halft år! Det är för tidigt, alldeles för tidigt, jag vet det, jag ... Nu hinner jag ej mera, vagnen är framme, Elise tittar färdigklädd in genom dörren och ropar på mig ... Arthur står bredvid och hviskar kärleksjoller i hennes öra ... nu hör jag hur de smekas och skratta i rummet utanför. Ack den gamla, sedan verldens början berättade sagan, alltid, alltid den samma, och alltid lika ny och skön! Farväl, kära vän! Ack de barnen, hvad de äro komiska, jag måste rigtigt skratta åt dem! Elise, stora, gamla flickan springer nu rundt omkring salsbordet, andfådd och skrattande, och hennes fästman efter. Det är verkligen tid på att jag gör slut på deras lek! Hasteligen din Elise. Den 6 Augusti.
St:r, uti underd. skrifvelse den 2 Augusti 1823, förnyat deras vid 524 Stats—XJ ts kottets ]8io års Riksdag yltrade underd. önskan, det måtte från vederbörande EmbetsVerk och Auctorileter infordras en omständlig berättelse och uppgift angrde alla Kronans hus och byggnader så i Hufvudstaden som i Landsorterna, på det utrönas kunde, huruvida flera sådane hus och byggnader finnas än som anses för behofvet oumbärlige, med underd. hemställan derjemte det K. M:t täcktes förordna att hvarken personer eller Corporationer, utan bestämd rättighet, finge bebo eller begagna Kronans hus samt att några umbärliga byggnader icke vidare måtte bibehållas, utan att, sedan dylika lägenheter undergått behörig besigtning och värdering, de samma måtte å Auction utbjudas och försäljas eller, om sådant icke förmånligen kunde låta sig göra, upplåtas till begagnande af enskifte, emot hyra och skyldighet att byggnaderne lagligen underhålla; Och har, efter det alla för pröfningen af detta ärende erforderliga upplysningar blifvit infordrade samt vederbörande EmbetsVerk, under hvilkas inseende och vård Kronans byggnader äro ställde, i underdthet afgifvit förteckningar deröfver jemte utlåtanden rörande de ändamål och behof hvartill de nu begagnas samt hvad som i anledning af R. St:rs ofvanberörde underd. önskan vore att tillgöra, K. M:t under den i3 sistl. November till StatsUtskottet öfverlemnat alla handlingarne med Nådigt förklarande: i afseende på publike byggnaderna i hufvudstaden.- det K. M:t funnit något af dessa icke kunna eller r Beta nk-inden, N:o 3o5. 5*5 böra förytlras och att i öfrigt de icke beboddes af någon sorn dertill icke voro berättigad, och i afseende på publike Husen i landsorterne: 1:0 att ehuruväl
Typernas typ i r i ena sidan Voltaire, i ilen andra Jean I ' aul, bada i följd af sin ensidighet n !istan onjiitl~ara fur erterverlden. ' Tyskland, fortfar George Eliot, hm gjort för oss större ting och (lerför vare det hedradt; men nagon qvickhetstyp har det icke gif \ .it verlden. X i r vi siiga, att den tyska anden är ofrnktbar 118 qrickhet, sa iir det imgcfir detsamma som att siign, att en hvetebärande jord är ofniktbar 118 foderv5ster. D i vi erkinna, att vi ickc kunna njuta af tyskens lekfiillhet, s i inneb9r det detsnmina som att vi, ehuru histen Yr det adlaste fyrfotadjur, dock ej finna behag i att han lekfuilt lägger sina hohar på &amp; a axlar. Men likasom skolpojkens klumpiga skanit eller studentens tanklösa sitzande stundom hos den vuxne mannen förvandlas till fin glänsande lekfullhet eller uddig qvickhet, så skall mSh3nda Tyskland en girig skänka oss en skörd af humor och q \ * ickhet i förening. Löftet om en sidan framtidsskörd har det redan g,ifvit i Heinrich Heine. Men så v u ocksi Heine half jude och lefde i I ' aris. Huru som helst, rar han en af dessa humorister, h d k a med beröringen af fantasiens trollspö förvandla dirskapens bly till konstens finaste guld, som kilstar sitt soliga Iöje öf \ .er mensklighetens drar och bryter dem i ett skönt regnbigrskimmer mot lif \ .ets molniga bakgrund. iianske ar ockd hans skriftst~llarskap en af de biista illustrationer af den satsen, att bitter erfarenhet Ilr den grnnd, ur hrilken qvickhetens salt skall brytas. Det ligger ofta en djup pathos, blandad ined frinstötande djerfhet, i Heines ord frin sjukbadden, säger George Eliot, och anför efter ho. nom följande: SO, hvad var Herre trycker mig hirdt med sin grasliga satir.
Man har anmärkt, alt den K. propos. äfven innefattade ett förslag ang:de olika förhållanden vid de urtima riksdagarne; men detta bevisar enligt min förmening ingalunda, att det endast var under ett sådant förhållande, som K. M. då ansåg riksdags återkommande hvart 3 år verkligen af behofvet påkalladt; tvertom torde den omständighet, att urtima riksdagar i alla fall ansågos behöfliga, bevisa, att äfven med hvart 3 år återkommande riksdagar tankarnes utvexling emellan regering och folk icke var tillräcklig. Mitt väsendtligaste skäl ligger likväl deri, alt vi nu hafva under händer en fråga, pä hvars afgörande jag anser vara Den 21 September e. m. 399 af ett stort inflytande att riksdagar måtte oftare återkomma, nemi. frågan om representationens förändring. Skälet hvarföre jag just för representationsfrågans skull önskar riksdagar ju tätare desto bättre, är det, att jag i strid med en föreg:de talare tror, att det icke är emellan riksdagarne, som tankarne i denna fråga bäst utbilda sig, utan att det just är under desamma. Jag hemställer, huruvida under de år, som förflutit sedan sista riksdag, någon sammanjemkning blifvit gjord, eller om icke, under de få månader, som denna riksdag fortgått, tankarna närmat sig hvarandra mera än under de föreg:de åren. Åtminstone har jag tyckt mig förmärka något sådant, och hoppas jag, att den sammanjemkning i åsigter, som hittills försports, under de återstående månaderna måtte komma att fortsättas. Det är visserligen sant, att Konungen har i sin makt alt sammankalla R. St. till urtima riksdagar om han så behagar; men om R. St. genom ett afslag till Const.Ulsk:s nuvar. betänk, yttra sin önskan, att icke oftare sammanträda, så bör det åtminstone blifva ett skäl, som kommer att tagas i öfvervägande, då Ilan besluter deras sammankallande före den lagtima tiden, och kanske torde detta skäl blifva tillräckligt kraftigt, att afhålla Honom derifrån, såvida Han ej finnér alt rikets väl det nödvändigt fordrar. Då man har anledn. att tro, alt Regeringen ä sin sida verkligen känner behofvet af alt oftare se folkets representanter omkring
Detta inkast är hemtadt från gymnasii-inrällningen i dess gamla skick, och dess väsentliga kraft torde väl ock med detta hafva försvunnit hos oss, så väl som vid andra länders Skolverk. Hvarken sammanfaller numera samtlige Lektorcrnes sammanräknade undervisningstid med antalet af de timmar, under hvilka Elemenlar-Läroverkels högre afdelning undervisas, ej heller finnes någon särskild Lektor, hvilkens unriervisnings-skyldighet icke utgör antingen mera eller mindre än den lid, som åt det ämne, i hvilket han är anställd, bör egnas, antingen man afser den högre afdelningen ensam eller läroverket i dess helhet. Så länge, enligt föreskrifterna i 1820 års Skolordning, alla Lektorer hade hvardera 8 limmars undcrvisnings-skyldighet och uti alla ämnen, i hvilka Lektorer funnos, på gymnasium undervisades 8 timmar hvarje vecka, kunde delta inkast med skäl gälla. Men numera, då timantalet i de ämnen, i hvilka Lektorer finnas, vexlar i olika förhållanden, nemligen — om man afser hela läroverket — från högst 4 timmar i veckan (filosofi) till minst 98 (moderna språk) eller, om man afser endast den högre afdelningen, frän 4 timmar till åtminstone 65 timmar i veckan, — lärer, vid den djupa och mångsidiga bildning, som en Rektor måste förutsättas ega, icke med skäl kunna antagas, alt ju han skulle, under de 16 undervisningslimmar, som honom åligga, kunna värdigt upprätthålla 20 ExpeditionsUtskottets Färsing lill underd. Skrifvelse, N:o 222. undervisningen i elt ämne, af hvars undervisningstid, äfven om han skulle blifvit utnämnd lill Lektor i detsamma, han i de flesta händelser kunde omfatta endast en ringa del, eller som i ett och annat fäll endast skulle upptaga några få af de limmar, han är skyldig alt undervisa. En ytterligare bekräftelse på riktigheten af dessa åsigter finna Rikets Ständer i det af Eders Kongl. Maj:t föreslagna, för olika högre Elementar-Läroverk ganska olika antalet, af Lektorer.
Ej eller skall jag till tesvarande upptaga Grefve Frölichs anmärkningar om ExpeditionsUtskottets öfverträdelser af Grundlagarne och om ConstitutionsUtskottets obehöriga anspråk på högre vishet i lagtolkning. Jag vill blott fästa mig något litet vid Grefve Frölichs förslag till beslut i anledning af ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Memorial. Deri kan jag väl icke instämma, hvad motiverne och premisserne angår; men jag hemställer, om vi icke, oaktadt stridiga åsigter, komma till samma resultat, som Grefven åsyftat, om vi besluta, att, med afseende på de tre andre Ståndens redan fattade beslut i saken, Utskottets Memorial lägges till handlingarne. Jag anhåller om proposition härå. Herr Munck af Rosenschöld: Friherre Cederström har satt i fråga, om jag rätt fattat ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Memorial, när det här upplästes. Hade jag hört blott senare delen deraf, så skulle jag kanske ej gjort någon anmärkning; emedan saken der har form af förfrågan. Men förra delen af Memorialet hörde jag äfven, och den innehåller förslag af en viss dag till nästa Riksdags början. Jag tror, att Herr Cederschjöld denna gång icke Den io Februarii f. m. lag icke rikligt skiljt emellan förfrågan och väckt fråga. Det sednare betyder nemligen alltid i Gruijdlagarne en ny motion; det förra är blott en begäran om upplysuingar. De undanlag Herr Cederschjöld anfört från den allmänna föreskriften i 37 § Riksdagsordningen, att intet Utskott, utom Constitulionsoch BancoUtskotten, få väcka frågor till afgörande i Ståndens plena, äro speciella och tydligen bestämda, men deribland finnes ej något slags undanlag för ExpeditionsUtskottet. De kunna således ej åberopas till stöd för Utskottets åtgärd i närvarande fall. Friherre Cederström bar trott, att då Stånden hafva rättighet att afslå Utskottets framställning, måtte Utskottet hafva kunnat väcka frågan och föreslå dagen.
Ja! (går mot höger; paus). ERNEST (beslutsamt). Nej; det gör ni inte! Och efter hvarken föreställningar eller böner kunna förmå er att ändra ert beslut, så gör jag som ni jag tar min tillflykt till utomordentliga medel! CECILE. Hvad vill ni säga? ERNEST. Ni står ju ännu i tre år under er tants förmynderskap? CECILE. Ja! ERNEST. Ni kan ju ingenting företaga utan hennes samtycke? CECILE. Nej men det får jag nog. ERNEST. Nej, det får ni inte! CECILE. Hvem skulle hindra det? ERNEST. Jag! CECILE. Ni? och med hvad rätt? ERNEST. Med den rätt, som jag har som jag kan skaffa mig öfver er tant! CECILE. Jag förstår er inte! ERNEST. Se der just den hemlighet som jag inte kunde anförtro er men efter som ni trotsar mig, så skall jag yppa den för er! CECILE. Tala fort! ERNEST (sakta). Det är för sin egen räkning som er tant förmått mig att komma hit hon älskar mig! CECILE. Min tant? . ERNEST. Just hon! CECILE. Det är ovärdigt! ERNEST. Ja, det är afskyvärdt men det är detsamma, jag gifter mig med henne, och sedan skall jag nog hindra er att gå i kloster! CECILE. Ni gifter er med min tant? ERNEST. Jaha, min niéce! CECILE (stött). Det ville jag se. ERNEST. Ja, det skall ni få se! . Sextonde Scenen. DE FÖRRE. FRU GARDONNIÈRE. FRUN. Ni ännu här, min herre! ERNEST. Ja min fru, här för lång tid här för alltid! FRUN. Hvad menar ni? ERNEST. Jag menar jag menar att om ni nyss fann mig kall, brydd kanhända, så återser ni mig nu förtjust, passionerad! Jag kan inte säga huru det gått till det är otroligt, det är extravagant men jag älskar er, och jag gifter mig med er! FRUN. Ah bah! ERNEST.
— De af departementschefen till närlagda 2:ne, inför Kongl. Maj:t uti Statsrådet den 16 sisth September och den 13 innevarande månad förda protokoll afgifna underdåniga betänkanden, hvilka Kongl. Maj:t till alla delar gillat och hvartill härigenom hänvisas, innehålla fullständiga utredningar öfver de sjöförsvaret rörande anslagsfrågor, som ansetts nu böra komma under Rikets Ständers pröfning; och upptagas de här nedan i den ordning, hvaruti de i protokollen förekomma. 28 Kongl. May.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Aflöningsstatcr. Sedan beskaffenheten af flottans nya krigsmateriel kunnat något närmare bestämmas och derefter de häraf beroende förändringarne i sjöförsvarets personalorganisationer blifvit genom anbefalld indragning af tjenster förberedda, har Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med de uti Dess viii sistförflutne Riksdag till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition om statsverkets tillstånd och behof antydda åsigter, i nåder gillat det uti förstnämnda af här ofvan åberopade protokoll intagna förslag till förändrad organisation af flottans officersoch underofficerspersonal, hvilket, ämnadt att träda i verkställighet den 1 April 1866, Kongl. Maj:t funnit närmast öfverensstämma med behofvet, i förhållande till befintliga tillgångar och till sjökrigsvetenskapens nuvarande ståndpunkt; Och ehuru, enligt Rikets sistförsamlade Ständers medgifvande, de genom tjensteindragningar redan beredda och än vidare uppkommande besparingar äro för denna organisations tillvägabringande att tillgå, och ökade statsanslag dertill icke blifva erforderliga, har Kongl. Majit likväl velat Sitt rörande denna organisationsfråga fattade beslut Rikets Ständer meddela, på det att de för bemälde personals aflöningsstater nu anvisade medel, för den beslutade organisationens fullständiga genomförande, må fortfarande och allt framgent göras tillgängliga.
Majits och Rikets Stats-kontor infordrade underdåniga utlåtanden afgifvit; varande af Stats-kontoret anfördt: att, enligt af vederbörande meddelad upplysning, Tengvall den 18 Mars 1829 af läroverkets Ephorus förordnats att tills vidare bestrida Kantorsbeställningen vid Malmö skola; att staten för denna undervisningsanstalt upptager musiklärarelönen till 46 kubikfot 2 kannor spannmål å 1: 60 R:dr 73: 92. R:dr R:mt 500: — eller den för sådan lärarebefattning bestämda lön i lägsta lönegraden, vid hvilken Tengvall, enär Malmö f. d. Trivialskola först år 1858 blef till högre fullständigt Elementarläroverk utvidgad, ännu qvarstår; samt att Stats-kontoret ansåge sig böra i 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 64. så måtto tillstyrka nådigt bifall å den gjorda ansökningen, att Tengvall, med anledning af sin höga ålder, långvariga tjenstetid och de handlingarne bilagde betyg om skicklighet och välförhållande, måtte i nåder varda hos Rikets Ständer anmäld till erhållande af en årlig pension af 500 Riksdaler, att från Allmänna Indragningsstaten utgå från och med månaden näst efter den, hvaruti vederbörande myndighet för sökanden utfärdat entledigande från berörde förordnande. Med afseende å hvad sålunda förekommit, vill Kongl. Majit till Rikets Ständer härmedelst göra framställning derom, att Tengvall må på Allmänna Indragningsstaten uppföras med en årlig pension, motsvarande hans vid läroverket innehafvande lön, Femhundra Riksdaler Riksmynt, att utgå från och med månaden näst efter den, under hvilken han af vederbörande myndighet undfår afsked från sin beställning. De ärendet tillhörande handlingar skola öfverlemnas till det Rikets Ständers Utskott, som med samma ärende kommer att taga befattning; och Kongl Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Är och dag som ofvan. CARL. J Thyselius. Kongl. Maj-.ts Nåd.
R.dr skall under instundande statsregleringsperiod utgå, för att användas till understöd åt ännu sedan 1808—1809 årens krig q varlefvande landtvärnsman, som deraf kunna anses vara i behof; Och Utskottet har således hufvudsakligen bort taga i öfvervägande, huruvida, med anledning af Bonde-Ståndets återremiss, det kunde anses behöfligt att särskilda vilkor bestämdes, hvarunder ifrågavarande understöd borde utdelas. Då utan tvifvel Bonde-Ståndet afsett, att ifrågavarande understödstagare böra af den förmån, Rikets Ständer velat dem bereda, komma i åtnjutande med den minsta omgång, som låter förena sig med användandet af allmänna medel, skulle detta syftemål väl kunnat vinnas, om det belopp, som en hvar borde tillfalla, vore på förhand bestämdt; men då, till följd af Rikets Ständers redan fattade beslut, endast summan, som för ändamålet skall utgå, är fastställd och fördelningen deraf beror af understödstagarnes antal samt all tillförlitlig uppgift om detta antal saknas, har Utskottet föreställt sig att, om till Rikets Ständers ofvanomförmälda beslut fogades det af Presteoch Borgare-Stånden beslutade tillägg, hvilket jemväl Utskottet för sin del anser ändamålsenligt, att nemligen det understöd, landtvärnsmännen från Staten erhåller, icke må föranleda till någon minskning i det dem från vederbörande kommuner tilläfventyrs tillkommande fattigunderstöd, detta vilkor bör blifva tillfyllestgörande, äfvensom, enligt Utskottets tanke, lämpligast vore, i fall Rikets Ständer, i enlighet med Preste-Ståndets åsigt, behagade ställa de anvisade medlen till disposition af Kongl. Majit, som, efter vederbörandes hörande, blifver i tillfälle att bestämma understödets belopp och vidtaga de ändamålsenligaste åtgärder för skyndsamt utdelande af ifrågavarande medel.
Bonde-Ståndet blifvit återremitterad t, men är af de öfriga Riks-Stånden bifallet, hvarföre, då beslut deröfver sålunda redan är fattadt, Utskottet anser ålerremissen icke föranleda lill någon dess vidare åtgärd. Stockholm den 16 Januari i845. Alik. till Exp.-Utsk. d. 6 Febr. 1845, kl. 11 f. m. Utlåtande, i ättledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, JV:o 106. llederv. Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat Betänkandet, N:o 106, afgifvet i anledning af väckt motion derom, att förbudet mot fiskande med ”Härida’’ måtte upphäfvas; men, som Betänkandet är af de öfriga Riks-Stånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm, den 16 Januari 1845. Jo. i^§. Ank. till Exp. Utsk. d. 6 Febi-, kl. 11 f. no. Utlåtande, i anledning af väckt motion, i fråga om förändring af lagstiftningen, rörande brännvinsbränningen m. m. Vid föredragningen hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o Allm. Besv.- och ELon.-Utsk. UtlåtandeN.-o 128. 3 i, angående bränvinsbränningen i Riket, har Herr Friherre Palmstjerna, Nils Predrik, fästat uppmärksamheten å otjenlighelen af den nu gällande Bränvins förordningen samt å den skada, som för landet af densamma blefve en följd, hvarföre det vore nödvändigt, att denna del af lagstiftningen underginge en sådan förändring, att den, i stället för att skada, befrämjade landets fördel.
Att Wennersborg ej saknade anledning till statsmagternas välvilja, vitsordade föregående riksdagars historia, som H Stats-Utskottets tillåtande N:o i3(). (fortsättning.) gåfve vid handen att nämnda samhälle städse med beredvillighet i sin mån dragit tungan af de betydliga anslag, som tid efter annan blifvit för enahanda ändamål, som det nu ifrågasatta, beviljade, samt den omständigheten att Wenersborg, hitintills hänvisadt till egna krafter, nu för första gången framträdde med begäran om ett kraftigt biträde från statsmagternas sida, och detta uti en angelägenhet, som icke uteslutande vore dess egen, utan till en väsendtlig del tillhörde ett betydligt landtområde. Under behandlingen af denna motion och vid granskning af densamma åtföljande ritningar, kostnadsförslag och öfriga handlingar hafva följande anmärkningar blifvit gjorda, nemligen: att hvarken af motionen eller bilagda handlingar framginge, hvad kommunen ämnade göra med det gamla skolhuset, eller hvarföre detta ej tillåtit någon tillbyggnad eller annan utvidgning; att ritningarne tycktes utvisa en i allt för stor skala tilltagen byggnad, beräknad för 450 lärjungar, då för närvarande blott funnes 191; att platsen för nybyggnaden ej vore bestämd; att ekonomioch andra nödvändighetslokaler enligt förslaget skulle komma att förläggas midt inuti skolhuset, hvilket hvarken kunde vara lämpligt eller helsosamt. I anledning häraf, och då dessutom Wenersborgs skolas utvidgning till fullständigt läroverk vid sednaste riksdag beviljades med dervid uttryckligen fästadt förbehåll, att