Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller derföre, att de i Utskottets förslag förekommande orden: må med upplömingsfonden sammanslås och disponeras efter enahanda grunder, sorn för de upplånade medlen blifva gällande j måtte utbytas mot följande: må med upplåningsfonden sammanslås och såsom reservfond framdeles disponerasj hvilket vill säga, att om någon gång i denna Discontrörelse på 3 millioner, det genom starkare uttagning skulle hända, att ett par hundra tusende R:dr en vecka fattades för rörelsens jemna gång, man då ägde anlita reservfonden, intilldess tillräckliga medel hunnit inflyta. Jag anhåller vördsamt om proposition å den förändring jag nu föreslagit. Herr Tham: Jag vill endast taga mig friheten nämna, att enligt officiel, uti ProtocollsUfdrag från BorgareStåndet ankommen, underrättelse, detta Stånd, jemte afslag å liela HandelsDisconten, beslutat, att den särskilda fonden af 5oo,ooo R:dr fortfarande skall vara att tillgå för beläning af publika papper; och ehuru från PresteStåndet något ProtocollsUtdrag ännu icke lärer hafva ankommit, tror jag mig med visshet veta, att äfven detta Stånd afslagit Utskottets förslag, och bestämt, att den särskilda fonden för lån på publika pap - Den 4 December e. m. 107 per oförryckt skall förblifva till sitt förra ändamål. För min del bar jas; likväl ingenting deremot, att denna särskilda fond förenas med upplåningsfonden; men i afseende på det sätt Ulskottet föreslagit för belåning af Actier och publika Documenter, anhåller jag få visa obilligheten och orättvisan deraf, då vi framdeles komma till den punkt bland utlånings vil koren, sorn derom handlar; för närvarande hör den saken icke lill ämnet. Min afsigt har nu endast varit, att till Herr Hjerta hemställa, om man icke, genom den särskilda fondens förvandling till reservfond, i sjelfva verket förminskar lånecapitalet från 3 million ner till 2f. Herr von Troil:
Han bjöd mig pängar! gjorde ondt här inne! Jag trodde, jag skulle dö genast! Men lifvet är segt. (Trycker händerna hårdt mot bröstet.) O! hvad det ANNA (går upprörd fram och tillbaka). En sådan usling! ELISABET. förlåtit honom! (Sakta.) När jag är död, så säg honom, att jag förlåtit ANNA (förvånad). (Vill taga papperet.) Jag säga honom? Jag känner ingen, som ELISABET (söker fasthålla det). då (Hon sjunker maktlös tillbaka i länstolen och släpper papperet.) ANNA (upptager det och läser Vänta! inte nu vänta tills jag är död! Nej, nej! Han är god ädel och jag har lugnt första sidan, därpå vänder hon bladet skriker). Karl! (Hon släpper papperet på golfvet, fattar med båda händerna om sitt hufvud och stirrar vildt 74 framför sig. Efter några sekunder utropar hon.) Det är ej sant! nej om hela världen sade det, så tror jag det Nej, det är ej sant! Jag tror det inte! ändå inte! Inte han! inte han! Någon annan, min! (Hon brister ut i häftig gråt.) med samma namn, kanske; men inte han! inte min, ELISABET (som försöker resa sig). Förlåt honom! Fröken Anna! O himmel, hvad har jag gjort! ANNA (häftigt). själf, därpå blir hon plötsligt helt lugn.) Nej, det kan ej vara sant, ty då hade han redan sagt mig det. (Kallt till Elisabet.) Detta är något misstag, fröken Elisabet, ni känner naturligtvis inte min fästman. (Hon tager upp papperet och lägger det på bordet.) Göm det här! Jag kan ingenting göra vid den saken. någon, som hjälper er? Jag vill inte gärna lämna er ensam, då ni är så sjuk. Det är sent, och jag måste gå hem. Fins här Aldrig! (Hon står en stund och kämpar med sig ELISABET (reser sig och griper Nej, så får ni inte gå! Stanna! Ah, ni Anna häftigt om armen). vet inte, ni, hvad jag lidit för er skull! Ni, som fick hans kärlek allt allt! Ni måste tro mig! Inte för min skull; men för mitt stackars barn (Hon drar Anna med sig bort till den blå gar
På. dessa skäl anse Utskotten sig ieke, äga anledning tillstyrka bifall till hvad ofvannämnde Riksdags-Fullmägtige begärt, utan att vid det, sorn uti omförmäldte Skogs-Ordning i denna fråga utstakas tills vidare bör förblifva och äfven inom Kronobergs Lärt varda iakttaget. Riksens Höglofl. Ständers profning varder dock detta jemte den särskildta mening någre af Utskottens, Ledamöter afgifvit och i bifogade Protocol ls-Utdrag innefattas, vördsamt undersiälldt. Stockholm d. 18 Maj 1815. På Riksens Höglofl. Stunders Uag-samt Allmänna Besvärs» och Qeconomie-Utskotts vägnar. På Höglofl.Ridd. och På Högvörd. Pr estd Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters På Vällofliga BorgarePå Hedervärda Ronde - vägnar II. F. Strömf 'it, A. Lantingshausen, Joli. Olaf T Vallin. A. Wikblad - vägnar Ståndets Ledamöters vägnar JE. G. Holm. And. Fredin, Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernströrnl Nils Månsson, AJ. Wahl st jerna] 6 g 8 Den i q Junii Utdrag af Protocollet, hållet uti Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oecononne - Utskottens Beredning den G Maj j8/5. S. D. Sed an Riksdags-Fullmägtiges fran Kronobergs Län Memorial, att Skatte-, Frälseoch Kronoskatte hemmansagare matte utan utsy ning och utstämpling af KronoBetjeningen få anställas vedjande a utmark och beteshagar, blifvit uppläst, fann Beredningen, efter öfverläggning härom, pa de skäl betänkandet innefattar, sig icke äga anledning härtill föreslå bifall, utan ansåg det böra tills vidare förblifva vid hvad Skogsordningen i denna fråga fö; eskrifver.
”Nej, du är nog kraftigare. Och var lugn, mor – jag skall försöka att strida emot ... Det är ändå så konstigt med mig. Röster sjunga hit och dit på korpsånger, som mana fram sorgen och oron. Men du må väl icke vara så blind sjelf, min skatt, att du icke kan se och uträkna att huset allt hvad det hinner går till undergång.” ”Nej, ännu åtminstone har jag icke en skymt af fruktan derför. Sönerna ...” ”Det var ordet – gå de i våra fotspår på affärsvägen?” ”Nå, min vän, alla gamla vägar bli ju småningom nya. Gossarna lefva i en annan tid än då du började, och derföre önska de följa tiden åt; men blir icke du i allt rådfrågad och lydd, der du bryr dig om att vilja veta något, men det har icke varit på många veckor det.” ”Så länge jag icke känner mig rätt frisk till sinnes, är jag icke angelägen att ha stor del i sakerna. Jag blir het, när jag tycker att det barkar till skogs. Se’n är jag rent af husvill dernere för de evinnerliga inqvarteringarne, visiterna och historierna – och i ett som allt: jag vill helst sjelf se till bygget och anläggningarne. Hvart grässtrå, som växer på mina hällar, och hvart dike, som vattnet börjar rinna i, gör mig mer glädje än hvar vansklig styfver, som går in i kassakistan. Dessutom”, tillade han, ”äro dagsverkena så dyra att det nog behöfs hålla tummen på ögat på folket.” ”Ja, far, det är just din svaga sida!” inföll hustrun småleende. ”Med rättvisa förstås – det skall ingen plågas öfver höfvan. Vi ha arbetare, men gudskelof inga slafvar; och ett stop bränvin och några kakor bröd ibland gör oss icke fattigare. Jag vill säga dig, Greta, att all min glädje och allt mitt hopp ligger i tanken att få den här tillflykten färdig åt dig.” ”Då skall jag väl icke predika mot alla de summor, du kastar ner här under tider, då dagsverkena verkligen äro så öfver höfvan dyra ... Och vet du hvad som än mer skulle lifva dig – det vore, om du ville göra några små sjöresor.”
Constilutions-Ut skottets Memorial j N:o 10. Ant. till Exp. Utsk. den 6 Maj, kl. 2 e. ra. Memorial, angående grundlagsenligheten af en yrkad, men vägrad proposition. Cxenom ett den 37 innevarande månad emottaget Utdrag af Hedervärda Bondeståndets Protocoll för den 22 i samma månad, har ConstitutionsUtskottet inhemtat, att, då hos Bondeståndet sistnämnde dag till ytterligare handläggning förekommit Stats-Utskottets den 28 nästl. Mars på bordet lagda Utlåtande N:o 28, i anledning af väckt fråga om indragning af Kongl. Nummer-Lotteriet och åtskilliga dermed gemenskap egande ämnen, och Talmannen instämt i Secreterarens yttrande, att han ansåg proposition ej kunna framställas till antagande af Stats-Utskottets förevarande utlåtande i dess helhet, emedan Stats-Utskottet deruti, vid tillstyrkan af Kongl. Nummer-Lotteriets upphörande, hemställt, att, i händelse af bifall härtill, Ständernas Beslut allenast bör hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, med begäran, att allmän kungörelse om Lotteriets indragning må varda i Nåder utfärdad, hvarigenom alltså Utskottet, i strid med de af Rikets Ständers Constitutions-Ulskott tillförene yttrade åsigter, uttalat den grundsats, att ifrågavarande Statsinkomst skulle kunna af Ständerne utan Konungens samtycke förändras; så har, enär Ståndets genom votering utrönta majoritet derefter yrkat, att proposition skulle framställas till antagande, eller, om det ej bifölles, återremitterande af berörde Utlåtande, öfverläggningen förklarats hvilande och målet blifvit förvist till Constitutions-Utskottet, med anmodan att inom åtta dagar efter erhållande af det i Ståndet förda Protocoll, inkomma med motiveradt och bestämdt Utlåtande Öfver frågans stridighet eller enlighet med grundlagen.
Men dä man jemför della med Consl.Ulskts vid sista riksdag afgifna utlåt., så torde man finna, att 16 punkten verkligen innehåller 2:ne förslag, nemi. ett under litt. a, och ett annat under litt. b, hvarföre beslutet lill en början torde inskränkas till litt. a. H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, tillkännagaf, att förslaget under litt. a i 16 punkten blifvit anlaget af Presteoch BorgareStm. Uppå derefter framställd propos. fattade B. 0. Ad. enahanda beslut. 410 Den 25 SepteinTjer it) om vederb. RiksSt:s utgärd för nytt vals anställande. lii k sd a gsordningen. § 17. 2:0 Vid alla nytt val. RiksSiund, till hvars ledamot den riksdagsman vald blifvit, unmode om nytt vats anställande dem, som vederbör. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njiile academifonden. Ex. Hr Gr. o. Land Int. lillkännagaf, att äfven detta förslag blifvit af Presteoell BorgareSttn anlaget. Hr von Troil: Då denna § egentligen angår de Stånd, som äro valde, så vill PS visserligen icke tillstyrka R. o. Ad. att för kasta förslaget, men jag kan likväl icke afhålla mig ifrån alt till prot. yttra, att jag anser den nya redaclionen sämre än den gamla. Det heler nemi. för närvar.: ”Dör den valde elier bevisar han laga förfall, anslälles nytt val.” Jag tror det oftast inträffa, ali den valde visar laga förfall, om han har bevis derpå, omedelbarligen, eller ofördröjligen efter valet; enligt den föreslagna redaclionen skulle det nya valet icke kunna för sig gå, förrän en anmälan derom utgått från ett RiksSt., d. v. s. först sedan riksdagen blifvit constituerad eller lagit sin början.
Denna Utskottets iråkade motsägelse, skall synas ännu större och mera anmärkningsvärd, då jag ber, alt litet utförligare få citera de författningar, som åberopas; hvarvid förekommer, att Riksdagsbeslutet 1642, jemte stadgandet om den inskränkte friskjutsen, äfven omtalar ett förslag, att afskaffa all sådan, genom införandet af en skatt, kallad skjutsfärdspenningar, som likväl ej korn till någon verkställighet förr än efter freden, då Ständerne år i649bcslöto, att åtaga sig förenämde gärd, att utgå med 3 daler Silfvermynt af hvarje Kronooch skatte-hemman; hvarmed alla Kronans skjutser skulle befordras, endast med undantag af friskjuts, då Krigsfolket tågade i fält eller hem igen. Den af Utskottet, såsom ännu gällande Lag, åberopade Kungaförsäkran af d. x October samma år innehåller, att, oaktadt skjutsning och gästning genom skjulsfardspenningars erläggande blifvit alldeles afskaffad, utom Den 3o April e. m. •47 vid trouppers förenämde tågande, torde allmogen likväl frugta, att efter gammal vana få skjutsa, hvarföre i 3 punkten finnes följande stadgande: På det att icke någon hvem det vara kan, hög eller låg, känd eller okänd, främmande eller inländsk, skall må f ördrista sigx att truga sig till eller taga någon skjutshäst, gästning eller annuti fordenskap, hos någon af vår allmoge, sä vele vi, androm till exempel, alle våra egna resor anten med penningar eller egna hästar och fordenskap forthjelpa, och inga skjutsfärder eller gästningar för Oss och vårt folk efter detta dato taga låta. Detta stadgande gifves en större tydlighet uti den under samma dag utfärdade Krögareoch GäslgifveriOrdning, som bestämmer vissa reglor, friheter och ordningar för Gästgifvare och Taverner på alla stråkvägar, för att skäligen förse och forthjelpa de resande, såsom orden lyda: sä för främmande, som eljest oss sjelfva och vära undersåtare, som i Riket af oell an uti sina är ender förresa.
Lloyd hade uti en lill Justitie-Ombudsmannen ingifven skrift, under åberopande af Väne Häradsrätts vid skriften fogade protokoll och utslag förmält, att åtskillige personer, hvilka efter angifvelser af Lloyd varit stälde under tilltal vid nämnde Rätt för det de öfvat oloflig jagt på kronoparken Halleoch Hunneberg, blifvit från ansvar frikände, på den grund, att den tillförordnade Öfverjägmästaren, såsom denne sjelf vittnat, lemnat dem tillåtelse att i fråga varande jagt idka, vid hvilken utgång af målet klaganden förpligtats att till afhörda vittnen utgifva ersättning, ehuru han sin angifvelse lagligen styrkt. Detta Häradsrättens utslag ansåg klaganden vara på goda skäl grundadt och ämnade förthy icke öfverklaga detsamma; men som t. f. Öfverjägmästaren, om han än vore tillsyningsman öfver Kronoparken, förmentes icke äga att öfver jagten disponera, utan handlat emot tjenstepligt, då han lemnat förrbemälde personer tillstånd att på parken jaga och derigenom förorsakat ofvanberörda måls för klaganden ogynsamma utgång; så hade klaganden funnit sig föranlåten att till Justitie-Ombudsmannens laga beifran angifva t. f. öfverjägmästarens anmärkta förfarande och i sammanhang dermed yrkat, att t. f. Öfverjägmästaren måtte tillförbindas godtgöra klaganden de vittnesersättningar, Häradsrätten förpligtat denne att utgifva. Då, med afseende på jagträttigheten å Kongl. Maj:ts djurgårdar, gehäg och parker, kungsgårdar och kungsängar, kronoallmänningar samt ali annan Kongl. Majit och Kronan tillhörig odisponerad jord, 2 § i Andra Artikeln af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga angående jagt och djurfång den 13 April 1808 innehåller, alt å Kongl.
M:t förordnade i öfrigt, att erforderliga Summor af Creditivet skulle till K. M:ts Befh:de från K. Stats-Contoret öfversändas för att lill anskaffning af Spanmål under följande vilkor användas, nämligen: att Contracter af K. M:ts Befhrde skyndsamligen afslötos med jordegare eller Handlande om anskaffning af erforderliga qvantiteter säd till lefverering på vissa ställen och tider samt till bestämdt pris; att, till vinnande af bättre pris, räntefria förskott finge emot ställd säkerhet lemnäs; att den anskaffade säden, så vidt ske kunde , försåldes till det pris , hvartill inköpstransportoch andre kostnader uppgingo; att K. M:ts Befh:de skyndsamligen borde inberätta hvad som åtgjordes; att, då contant betalning af de behöfvande ej kunde prassteras, utborguing för Kronans räkning finge ske, efter de grunder K. M:ts Befh:de ägde att i underd. 344 Stats-U tskottets föreslå; samt att till meddelande af råd och upplysningar rörande Spanmålens anskaffande och fördelning, K. M:ts Befhrde ägde att tillkalla erfarna invånare i Länen. Den enda väsendtliga skillnaden emellan dessa föreskrifter och de af R. St:r uppgifne vilkor består således deruti, att de kända Spannmålsbehofven icke först genom annoncer i Tidningarne kungjordes.
Den af Utskottet i punkten 6:o föreslagne aflönings-stat för BancoDiscont-Yerkets tjenstemän är upprättad, i öfverensstämmelse med 2:dra Mom. af 97 §., med allenast de förändringar, dels att det deruti upptagne personella arvode för dåvarande innehafvaren af registratorstjensten, hvilket vid hans befordran indragits, blifvit under förutsättning af Rikets Stän - Banco-Utskottets Memorial, N.-o 67. 7 ders Infall till Utskottets utlåtande N:o 65 upptaget, att utgå från och med innevarande års början till och med det år, då nästa Riksdag slutar, dels ock att bland arvoden för särskildta biträden är vordet, på grund af Rikets Ständers bifall till utlålandet N:o 54, uppfördt ett arvode å 133 R:dr 16 sk. Banco för erforderligt biträde vid räkenskapernes afslutande inom den 1 Mars hvarje år. Den i punkten 7:o föreslagne aflönings-stat för Låne-Contoren skiljer sig endast i det hänseende från 1 Mom. af 98 §., att derifrån uteslutits den för Banco-ombudet i Götheborg förut anslagne hyres-ersättning, 100 R:dr Banco, hvilken upphört att utgå med 1842 års början, sedan åt Bancoombudet nödige boningsrum blifvit upplåtne i det för Låne-Contorets räkning inköpte hus i staden Götheborg. Då någon öfverenskommelse om gemensam pensions-reglering för enkor och barn efter i Banken med dertill hörande Discont-verk och LåneContor samt pappersbruk
Sparres anförande, till bevis för motsatsen af livad jag yttrat, eger med hans bevisning det besynnerliga rinn, att den innefattar både sanning och motsatsen deraf. Jag erkänner ock det med nöje att Utsk:ts Bet:de sysselsätter sig icke en utan flére gånger med frågan om unionsflaggan. Men hvar förekommer detta? Jo, i den historiska framställningen. Der står hela marscheu af de särskilda förhållanden, som egt rum vid Unionens tillkomst; men då man går derifrån till hvad som härflutit nr Utskits egen fatabur, så vet jag icke mer än ett enda ställe, och detta i förbigående, der något yttrande förekommer, som har någon slags tillämpning eller afseende på unionsflaggan. Hade det varit förhållandet, att Utsk:t sjelft i sitt räsonnemang vidrört denna sak på ett mera framstående siitt, så är det säkert, att jag icke skulle underlåtit att genomdrifva, det nämnde fråga äfven influtit i mitt förslag. Men just derföre att Ekon.Utskit framställt åtskilliga punkter såsom de vigtigaste att förekomma till pröfning vid revisionen, men deremot icke omnämnt unionsflaggan, så ansåg Utskits majoritet densamma icke böra nämnas : skrifvelse!!. Jag anser, att om så icke hade skett, hade det troligen föranledt ganska mycket klander emot Utskits förslag; och vid sådant förhållande ansåg jag mig icke böra fortsätta mitt förut framställda yrkande att låta denna omständighet inflyta i förslaget, så mycket mindre som det är säkert, att. när dessa frågor en gång komma till tals i en Komité, så lara väl de Svenska ledamöterna icke underlåta att framdraga just hvad Gr. Sparre velat lägga märke till. Jag har med mycken uppmärksamhet alhört upläsandet af Gr. Sparres förslag och erkänner att det i afseende på vältalighetens språk är mvcket öfverlägset Exp.Utskits; men jag har verkligen föreställt mig att vältaligheten alldeles icke bör i så beskaffade frågor, sorn (lenin, sättas i det främsta rummet.
Hon qvarstod orörlig och stirrade efter fru Burström; då hon ej längre kunde se henne, gick hon tillbaka in i stugan och började ordna litet der. Hon var hela tiden alldeles tyst; då och då skälfde hennes bröst till, som af en qväfd, snyftande suck. Mannen kom sig icke heller för att säga någonting, han såg bortkommen och förvirrad ut, ref sig i hufvudet och kastade allt emellanåt en skygg, frågande blick på sin hustru, medan hon lade täcket öfver sängen. »Hör du, hvad tänker du, Kristin?» frågade han slutligen tvekande. Madam Jonson vände sig om ifrån byrån, der hon stod och sysslade, och såg på mannen. Derefter stängde hon igen byrålådan med en hård smäll, knöt till halsduken under hakan och sade tvärt: »Hvad jag tänker? Jo, att du ä’ ett nöt, som inte en gång kan försvara ditt eget barn, och att frun der borta ä’ en sate – men att Gud ä’ rättvis, och att han nog skall låta sanningen komma fram!» Med dessa ord lemnade hon stugan och gick ned till sjön för att taga reda på kläderna. Då hon kom ned i backen, började hon raskt att hänga upp kläderna och taga ned de torra. Men efter ett par minuter mattades arbetet af; tårarne bröto fram i hennes ögon och förblindade henne, hon skakade på hufvudet och sammanpressade dem, men slutligen kommo de i sådan mängd att hon ej kunde se. Hon satte sig ned på en sten, gömde ansigtet i händerna och grät häftigt. Sedan kände hon sig mycket lättare; det der bundna, qväfvande i hennes bröst upplöste sig, hon andades friare och kunde tänka mera redigt. Fram emot middagen gick hon upp till stugan, lade några risknippor på spiseln och tände eld för att koka potatis till middagsmåltiden. Jonson var ännu ej hemkommen och mattimmen förgick utan att han hördes af. Två af gossarne voro inne i köket och de berättade, att de sett frun och herrn fara till staden och att frun varit så arg, så arg – så Madamen kände en obehaglig aning uppstiga, då mannen dröjde så här. Det var alltid Jonsons vana, att så snart någonting ledsamt hände, eller hustrun snäste honom, gå och berusa sig.
Jag kan derföre icke finna något skäl, hvarföre icke actiebank skall få bilda sig på samma grundfond som solidarisk bank. Då man i 3 § uppdragit åt K. M. att pröfva, huruvida sökt bankoctroj bör beviljas eller icke, så tycker jag, att man har gjort allt, sorn erfordras. Man kan ju icke vilja hafva stadgadt, att, om K. M. skulle finna en bank böra upprättas på mindre grundfond, sådant likväl icke borde tillåtas. Bäst synes mig derföre vara att, med afslag å förevar. §, sådan den blifvit föreslagen, öfverlemna åt K. M. att, vid pröfning af ansökning om bankoctroj, tillse, huruvida actiecapitalet är så stort att banken bör tillåtas. Jag insér icke heller något skäl, hvarföre actierna icke kunna få utgifvas på mindre summor, på det att icke de mindre Den 19 Mars c. m. 427 capitalerna må utestängas från deltagande i bankerna. Jag inser icke någon riktig grund för förbud häremot. Jag instämmer derföre med Frih. Boye uti anhållan, att, med afslag å denna $, det må öfverlemnas åt K. M. att, på sätt nämndt är, bedöma förhållandena. Hr vop Troil: Att actieoch solidariska bankerna äro af bestämdt åtskiljda slag lärer icke vara svårt att finna, då man erinrar sig, att grundprincipen för den ena är realcredit och för den andra personel credit. Jag medgifver, att denna gräns icke blifvit strängt iakttagen uti de framställda förslagen; men utgående fränden grundsats, att actiebanken uteslutande bör bero af realcredit, synes mig i alla fall det ena af Frih.
R:mt R:dr 14,400: — för hvilka, efter den i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 23 Februari 1842 stadgade beräkning af 225 R:dr per skeppund stapelstadsvigt, Banken erhållit allenast 12,955: 07. hvadan derå uppstått en förlust af R:dr 1,444: 93. tued hvilken summa den vid 1863 års slut balanserade förlusten å gammalt kopparmynt 20,576: 41. vid 1864 års slut ökats till 22,021: 34. Riksgälds-kontorets poletter R:dr 3,250: — utgjorde återstoden af den under år 1864 till Myntet levererade koppar från Banken, hvarför, i enlighet med ofvannämnde nådiga skrifvelse, erhållits 2,740: 08. och har således förlusten å dessa uppgått till R:dr * 509: 92. Under l:a hälften af innevarande år har icke någon ommyntning af gammalt kopparmynt egt rum. Depositionsoch Postvexelrörelsen. § 24. Balansen vid 1863 års slut å räkningar i Depositions-kontoret utgjorde: Dukater. Riksmynt. l:sta klassen: Räkningar öfver medel, tillhöriga staten samt dess allmänna verk och kassor, de under Stockholms stads styrelse hörande embetsverk och kassor samt allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter och konkursmassor 1.035 8,452,144 74 2:dra klassen: Räkningar, tillhöriga alla med beräkning af vinst för den enskilde grundade stiftelser och bolagsföreningar äfvensom enskilde personer 1,640 — 3:dje klassen: Räkningar öfver laneoch kreditiv-förlag, af Banken anvisade åtskilliga verk och inrättningar 4,663,088 47 4:de klassen: