Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hertiginnan emottog Påfvens Breve, kysste det och sade, sedan hon läst det: Alla svårigheter äro nu besegrade, och ingen ting hindrar er mera, Dom Agostinho, att emottaga lönen för er långa och trofasta kärlek. Jag lyckönskar er, mina barn! Tillåten mig att tillbringa mina återstående dagar den boning J väljen, det må blifva i Portugal, Brasilien eller på Madeira. Man utsatte den nära brölloppsdagen, man uppgjorde planer för framtiden, man förlorade sig i de gladaste drömmar, då ett ovanligt buller förmärktes i trapporna. Dörren uppslogs och nu inträdde, åtföljd af åtskilliga andra, samma Poliscommissarie, som Agostinho igenkände sedan scenen i klostret Santa Clara. På samma sätt, med samma mine som då, uppdrog han ett papper och läste en lika omständlig proclamation, af följande lydelse: att Hans Majestät, Dom Miguel, på sina undersåtares trägna böner, och med de lagliga, i palatset Ajuda församlade Ständernas samtycke, beslutat utrota revolutionens hydra, öfverändakasta den af 1826 års såkallade Cortes antagna upproriska och gudlösa charta, samt i stället återinföra Portugals urgamla regiments-författning, sådan den på riksdagen i Lamego år 1146 antagen var. Och alldenstund religionens återställande vore en christlig konungs första och angelägnaste regeringsomsorg, så hade Hans Majestät beslutat att de förut genom ett syndigt och olagligt beslut upphäfda klostren ånyo skulle upprättas, och alla derur förjagade fromma systrar få återgå till sina heliga pligter. – Poliscommissarien slutade manifestets läsning, med utropet: Lefve Hans Allratrognaste Majestät! Lefve Dom Miguel, den enväldige Konungen! död öfver alla Pedroiros och chartans anhängare! – hvarpå ingen svarade. Agostinho stampade med fötterna, under det han med harm betraktade den läsande statsmachinen; samma figur, som för ett år sedan tycktes honom nästan hafva utseendet af en engel, förekom honom nu som ett ohyggligt och vedervärdigt odjur.
Yi äro villiga bära den direkta bördan, men vi yrka befrielse från den indirekta tunga, som utan att gagna fosterlandet förderfvar och hotar att förstöra ett af landets skönaste landskap. Fattigdomen och kostnaderna för fattigvårdsunderhållet hafva till följd af båtsmanshållet i Blekinge vuxit till en nu odräglig höjd. Båtsmannen gifter sig nästan alltid vid unga år och får oftast talrik afföda. Han afskedas vanligen tidigt. Utom de tjenstgörande båtsmännens cirka 1,500 familjer kan man derför antaga att lika antal familjer finnas af kasserade båtsmäns samt af båtsmäns enkor med barn. Med beräkning af blott fyra personer å hvardera af dessa 3,000 familjer ser man, att 12,000 personer eller ungefär 4 af länets landtbefolkning tillhör båtsmansfamiljerna. Folkmängden var nemligen enligt sista femårsberättelsen å landet 95,339, i städerna 22,536, tillsammans 117,875 personer. Det är nämnde båtsmäns familjer, hvilka öfver all höfva betunga landtkommunernas fattigvård. Yi veta, att upplysning infordrats i afseende härå eller angående antalet af de fattighjon inom hvar kommun, som tillhöra båtsmansfamiljer, och torde snart kunna meddela officiel uppgift derom. Imellertid synes af Kongl Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser, att redan år 1860 uppgick tillskottet till fattigvården per hemman i Blekinge till 44 R:dr 94 öre oberäknadt hvad som utgick in natura (Tab. litt. a.). I allmänhet torde uppgiften till fattigvården i Blekinge för närvarande uppgå till 50 ä 60 R:dr per mantal. Socknar finnas, t, exHoby med flera, der fattigvårdsafgifterna per mantal nu uppgå till 80 å 90 R:dr, d. v. s. 8 1 9 gånger bevillningen, som utgör cirka 10 R:dr, när mantalet beräknas till 33 å 34,000 R:dr. Yi betvifla att något stadssamhälle, det rika Göteborg inberäknadt, betalar ens hälften så mycket till sina fattiga.
En ledamot har nyss upplyst, att arrac, cognac och rum i tulltaxan stå upptagna som brännvin; och just detta synes mig vara ett bevis, att särskildt stadgande för försäljning af dessa drycker här icke behöfves. Hr af Billbergh: Jag skulle instämma med den siste talaren, om hela allmänheten visste, hvad Gr. Posse nyss upplyst, att arrac, cognac och rum i sjelfva verket ej är annat än brännvin; men när så icke förhåller sig, hemställer jag, om det icke är bättre att bestämdt utsätta, att dessa drycker skola räknas under samma kategori. 5j § antogs med den förändring, att i stället för orden: andra spirituösa drycker skulle införas orden: arrac, cognac och rum. 58 J. BondeSt. hade beslutat, att utur i mom. orden: samt kronofjerdingsmän på landet skulle uteslutas, och att i a mom. orden: eller dennes på stället varande om - Den 29 Januari f. m. a35 ombud skulle förändras till: eller, i hans frånvaro, någon af hans husfolk. Hr Hjärne: Jag har varit af den tanka, att beslag af länsmännen icke borde få göras hvar som helst, utan endast inom districtet. Jag hoppas numera ingen framgång för denna mening, men anser mig böra yttra, att jag befarar, det resultatet af ett motsatt förhållande skall blifva, att en mängd personer gifva sig ut för länsmän och resa omkring i trakter, der de ej äro kända, icke för att göra beslag, utan för att möjligen preja allmogen genom mutor. Jag fruktar, att på detta sätt den mindre fördelaktiga tanka, som allmogen hyser 0111 länsmännen, icke blott skulle bibehållas, utan äfven ökas; och jag har trott, att detta borde förekomnias iynnerhet i en tid, då landshöfdingarna så berömligen gjort mycket för att till dessa tjenster skaffa personer med skicklighet och nit. FIr Cederschjöld: Ju mera angelägen man är om en författnings efterlefnad, ju flera fiscaler bör man tillsätta på förbrytarne. Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:ns förslag i denna del.
Herr Uggla „ Carl Wilhelm: Jag Vet, huru örntå 1 igL det ar, att tala, då fråga är om att höja anslaget för en eller annan plats; men ehuru jag hort, att det skulle vara oformligt för representanten, att ingå uti detaillerne af Statsbestyret, kan jag ej frångå, att visa oformligheterne af Utskottets förslag. Lönen för en StabsCapitaine är föreslagen till 45o R:dr, och han gör tjenst hela året. Jag vädjar till den siste värde talaren, huru Jägarne exerceras. Då Capitainerne vid Hallands InfanteriBataillon hafva 600 R:dr, anser jag att Capilainer vid Wermlands Jägare böra hafva lika lön. I annat fall beslutar man en oformlighet. Jag tror, att fastän vi haft några års fred, då för krigaren ej varit tillfälle att utmärka sig, man likväl icke bör glömma bort militärren, sorn erfarenheten visat hafva uppfyllt sina pligter. I Kongl. Majrts Nådiga Proposition står väl, att RegementsOflicerarne skulle aflemna Passevolancen; men det är tillika föreslagit, att Chefen skulle erhålla 2000 R:drs, irste Majoren 1200 Rrdrs och 2:dre Majoren 1000 R:drs lön. Detta har StatsUtskottet nedprutat. Såsom. Contraproposition anhåller jag, att det måtte bestämmas , att StabsCapitainerne få lika lön med Capitainerne vid Hallands InfanterieBataillon; deröfver tror jag ej, alt någon i hela landet skall klaga. Grefve Ridderstolpe: Jag vill ej vidare 44 H. 16 Den 7 Ootobel’ f. rn. förlänga discussionen.
Onsdagen den sZ Maji» Visnum kl. V f. M» > Thorsdagm den L§. Maji. klenum klockan 10 förmiddagen. ^ »pbrötg Herrar L kloreraris af forsta (stallen Wallist» tii Ledamot i Hsmliga U?l?vkket >fcer Friherre Lii, renivgrck, och befanns dem! wara waldM:o 54. Friherre von OnZsrn 8ksr»ber§, LlzktstlLL Alsxsnäsr. Friherre Larl Os Ossr tilkannagaf, at som Friherre von LlnILin förut warit Ledamot af LgneoIck>7, 'tret och Lieöiorerns fsresekt, det de skulle blifwa anmodade at masta en annan Ledamot derstädes, hade de pä samma gäng detta roal werksiällt; i anledning hwuraf Friherre Os O-er föreslog at listan deröfwee lil tidens 'vinnande ästvon nu matte fa upbryras. Hans Lxcsllencs Herr Grefwe» och L'andr, Marskaike» . Som ect ef är öfmerenSstämmande med den manliga kraxir, at någon Ledamot i Utffstt kan wäljaS, utan anmodan derom til Herrar LIcÄcirernr, får fag först ftäga Höglostige Riddcrffapsr och Adeln, om de til lidens minnande behaga för denna gange» öfmerse med bristei» i denna formaliter, och tillåta at Wal-listan fär brytas. Bifölls; hwarefter Listan genast öpnadeS och befanns wara mald til Ledamot r stsneo-Utfkoltet ester Friherre von Oligern, >l:o 92, Grefwe von LLormsnston, O»-!. Herr Grefwe» och Landt-Marskalken.
Ingen annan ville belasta sig med vården af två tattarebarn, om hvilkas härkomst eller anförvanter man icke lyckats få ringaste upplysning, och så hade torparen Thomas Kask blifvit vederbörligt förordnad till de främmande barnens förmyndare. Torpet var bördigt, och Thomas Kask arbetade så flinkt med sin ena arm, att han de första åren betslade två hästar i sitt stall, medan hustrun mjölkade fyra kor i ladugården. Men så kom kriget, det stora kriget! De små krigen efter 1617 hade nöjt sig med halfva skörden, halfva manstyrkan. Det stora kriget begärde mer, det artade sig att begära allt, fastän det icke fick allt; det hängde sig som en blodigel vid arbetarens fot, det utsög hans märg och blef aldrig mätt. Ryttaren på den röda hästen red öfver världen i blodig härskrud och tömde torparens sädeslår, sedan han tömt bondens lada, frälsemannens stall, borgarens fickor och prästens tionde. Kaskas torp lydde under Nyby, och Nyby råkade vara ett af de få skattehemmanen i dessa trakter, där det mesta var frälse. Skattebonden var fri jordägare, men denna frihet fick han betala dyrt, ty på honom hvilade tyngsta bördan. Så hände sig en dag på sensommaren år 1636, när allt tillgreps för att godtgöra de lidna förlusterna i Tyskland, att kronans fogde med två rättare infann sig på Nyby gård för att utkräfva spannmål för de nya truppernas utrustning och hästar för trossen, hästar för kavalleriet. Thomas Kask hade en ung hemfödd hingst på fjärde året, Pilen benämnd, ett ståtligt djur, som redan ansågs för ortens snabbaste trafvare och väckte grannarnes afund. Bonden på Nyby förplägade fogden, stack ett par dalrar i hans hand och visade honom till Kaskas torp. Där gjordes kort beslag. Pilen anammades mot ett kvitto, som i dessa tider betydde ingenting, och fördes till Nyby för att därifrån sändas med andra hästar till mönstringsplatsen i Lojo. Men nu var Pilen, alltifrån sin första lyckliga barndom som föl, en förklarad gunstling till den tioårige Bennu, som mäster Sigfrid kallat Ben-Oni, smärtans son.
Stalsoch Banko-Utslcollets Utlåtande As 24. Kan sådant återköp ej ske inom den tid, som dertill efter afla! emellan Riksgäldskontoret och Hvpolheks-banken bestämmes, och som ej må utsträckas olver två år, erlägge Hypotheks-banken till Riksgäldskontoret för de ännu utelöpande obligationerna full liqvid, och varde derigenom berättigad att, i de användas ställe, nya obligationer till motsvarande belopp erhålla. Der, på sätt i § 13 medgifvet är, obligationer blifvit för Hypotheks-bankens behof pantsatta, skola de sednast inom ett år från pantsättnings-dagen af Banken åter inlösas. § *5. B'ör den händelse att erforderliga medel till det återköp eller den liqvid, som i § 14 sägs, ej på annat sätt kunna anskaffas, ege Hypotheks-banken för sådant ändamål erforderligt tillskott från de i banken delegande Hypotheks-föreningar, i mån af deras delaktighet i banken, inom utsatt tid infordra, och vare i sådant fall desse pligtige, att genom en efter behofvet lämpad, på sina låntagande medlemmar uttaxerad, förhöjning af kapital-afbetalningsprocenten det nödiga beloppet upptaga. § «6. Der så händer, att på afslutade upplånings-kontrakt eller af annan anledning medel till Hypotheks-banken inflyta, sorn ej genast kunna till utlåning i vederbörlig ordning för delegande Hypotheks-föreningar eller till fullgörande af andra bankens förbindelser användas, ege Hypotheks-banken sådana medel på kortare tid i vanlig utlåningsväg, mot säkerhet, företrädesvis i jordegendom, eller eljest i Statsverkets, eller egna, eller nuvarande Hypotheksföreningars räntebärande obligationer, eller genom uppköp af sådana obligationer, eller, der det annorledes ej kan ske, genom medlens insättande i bank-inrättning mot ränta, fruktbärande göra. Utlåning, hvarom i denna § sägs. ege Hypotheks-banken, der så skäligt pröfvas, äfven genom de i banken delegande Hypotheksföreningar verkställa låta. § <7.
nerligen » oqvinligt »; idealet för » huld qvinSlutligen kan man äfven af de mörstekta och kallnade gamla rapphönsen bereda en smaklig salat, i lighet » hade kanske långt bättre motsvarats, det man skär upp dem i prydliga stycken och anom den unga flickan med ångestrop löpt åt rättar dem på en salat af kokade selleriskifvor, finsidan och låtit de arma barnen krossas under bladig hufvudsalat och krasse och deröfver gjuter en hästarnes hofvar? sås, hvilken framställes så, att man finhackar några charlottenlökar och persilja, blandar detta med två Må vi mot denna specifikt manliga dygd, kokade och två råa äggulor, något salt, krossad pepdet fysiska modet, ställa en egenskap, hvilken par, olja och kryddättika, rör det hela väl tillsamföreträdesvis tankes som ett qvinlighetens atmans och slutligen tillsätter J liter vispad ägghvita. tribut: den kärleksfulla hjertegodheten, och Unga rapphöns fyllas med en köttfärs, hvilken man blandar med den finhackade lefvern; sedan omlåtom oss efterse, om ej i sjelfva verket denna vecklas de med fina speckskifvor och stekas saftigt egenskap är en lika stor prydnad för en inans på spisen. Härtill lämpar sig en hvit sellerisås, till karaktär som för en qvinnas. Jag förmodar, hvilken man skär ett hälft dussin unga sellerihufvuatt det riktiga i en sådan uppfattning tydligt den i tumslånga bitar, förväller dem ett par minuter Ty i hett vatten och låter dem under en timme kokas framstår för hvarje tänkande menniska. mjuka i en kalfspad, som man tillsatt med ett stycke är den beprisade hjertegodheten parad med med mjöl blandadt smör, fyra med grädde sammanqvinlig svaghet i karaktären, såsom tyvärr ofta vispade äggulor, peppar, salt och något citronsaft. När sellerin är riktigt mjuk, pressar man den genom fallet är, så är hon visserligen ingen dygd, utan en sil, och denna purée sättes till såsen. ett fel.
Från sålunda stadgad handelsrättighet vare dock undantagne embets och tjenstemän, som hafva allmän uppbörd om händer, tullverkets tjenstemän och betjente samt allmänna åklagare, så länge de i sådan egenskap fortfara. 2 g. En hvar, som vunnit rättighet jemlikt 4 § att handel idka, eger att, der han vunnit sådan rättighet och är mantalsskrifven, drifva handel med alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor i hvad myckenhet som helst, utan andra undantag eller inskränkningar, än som för allmänhetens betryggande i afseende å behandlingen af krut, gifter eller andra vådliga ämnen, samt angående försäljning af apotheksvaror och bränvin särskildt stadgas. Vill någon, som är berättigad å ett ställe idka handel, derjemte å an - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 231 nät ställe i öppen bod, marknadsstånd, varumagasin eller kontorslägenhet drifva handels-rörelse, gore derom anmälan hos Magistrat eller kronofogde i orten och tage bevis om slik anmälan innan bandel der börjas. 4 §. Gift qvinna må icke idka handel, utan att mannen dertill lemnat samtycke samt åtagit sig alt för hennes förbindelser ansvara. 6 §. 1 mom. Marknader skola årligen hållas å ort och tid, som dertill i särskild stadgad ordning föreskrifves. 2 morn. Å dag, då marknad börjas, varde marknadsfrid tidigt på morgonen offentligen lyst; stånde dock en hvar fritt att sälja och köpa ifrån det dagen ingått, ändå att lysning ej skett. Vid marknadens slut skall friden allysas. 3 mom. Hvar och en må å frimarknad antingen ur skepp och fartyg eller å torg och andra platser, som dertill förordnade äro, sälja och skifta sina varor. Handlande från annan ort, som å marknad säljer varor i öppen bod, magasin eller förvaringsrum, vare. jemte bevillning enligt 9 § Bevillnings-stadgan, underkastad kommunal-afgifter till marknadsorten i förhållande till handelns betydenhet. 4 mom. Utländsk man må ej å uppstads marknad handla eller vandla. 13 §. 4 mom.
R:dr hvartill behållningen Uppgått af de fremmande Magters Undersåtare tillhörige, i Götheborg och Carlshamn för Svenska Statens räkning confisquerade och försålde Skepji och Laddningar, egentligen icke gjordt något anslag till delta ändamål, men detta utesluter icke, att då desse medel tillkommit genom vedergullnings-rätten och för att genom ett lika handlingssätt låta andra Nationer vidkännas för Medborgares välfärd lika olyckliga följder, desamma teed storsta billighet bordt användas, för att ersätta de i samma mån lidande Svenske Medborgare, 4:de Sami. 5 Band. i 54 Stats-Utskottets B e t ä n k ä n d t? il, och icke anslås till sådane ändamål, hvilka det tillhörde Staten att uppfylla» och således äfven att fästa afseende pä deras olyckor, hviikä grundlagt begagnandet af dessa represalier, Den skilnad de så kallade Franske fordringarne och de fin i frågavarande, som Utskottet antagit för att deraf härleda den vägrade ersättningen för de sednare, kan jag icke medgifva. Embargo innefattar blott en qvar-* stads anstalt, sorn äfven någon gång vidtages innan uppenbar fientlighet Nationer emelian utbrustit och som icke omedelbart medförer förlusten af både Skepp och Last, då deremot Kaperier alltid varit ansedde såsom en följd af eii redan förklarad och börjad fientlighet» för hvilken det beror af eget omdöme och egen vågsamhet att sig på eget äfventyr utställa, utan annan rätt än den, som vid pröfningefi af Kaperiernes beskaffenhet vid Pris-DomStolarne enligt gällande författningar, emot Köparen, kumla ega rum, men helt olika är förhållandet, då Kapérierne uppkomma ifrån de Magtei med hvilka Riket befinner sig i freds-tiliständ, och då, enligt hvad uti deftna fråga genom de emellan Konungens Minister för Utrikes Ärenderne och Kongl. Danska Minis teren vexlade Noter, ifrån i8ro till t8i3, kdn ådagaläggas, kraftiga föreställningar ifrån Sve - S t a t s-U t s k o t te t s Betänka uden.
Kont. kan å nämnde orter hafva att afläta, samt att detta silfver, som må inräknas i den metalliska kassa, hvarå Banken eger utgifva sedlar, må, så länge BankoFullmäktige anse sådant lämpligt, hos Bankens Hus i Hamburg och Altona qvarstå, med skyldighet för RiksgrsKont. att vid försäljningen godtgöra Banken den kostnad, som Banken, för silfrets öfverförande från nämnde ställen till Stockholm sommartiden, per medium får betala. Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till Höglofl. BankoOtsk. Remitterades till BankoUtsk. Vid förnyad föredragning af SlatsUtsk:s den 16 och 17 d:s på bordet lagda Utlåt. N:o 260, ang:de väckte frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult, bief detta Utlåt, punktvis företaget till afgörande och biföllos 1, 2. 3 och 5 punkterne utan discussion; men då 4:de punkten förekom inlemnades och uplästes följande anförande af Hr af Sillén, Georg Axel: Ehuru det är gifvet, att bolaget för KöpingHult-jernbanan icke har något rättsanspråk pä återfående af de såsom garanti för banans fullbordande deponerade, hos StatsKont. innestående 150,000 Rdr Bko, synes likväl, i anseende till de missöden, hvilka, om än genom mindre försigtighet, träffat bolaget, det icke vara Staten fullt värdigt, att tillgodoräkna sig berörde medel; men med återfåendet af desamma synes dock böra förenas sådane vilkor, som betrygga deras användande på det sätt, som bäst öfverensstämmer med bolagets förbindelser; och då, enligt -min öfvertygelse, detta säkrast vinnes genom antagande af det förslag Hr Grape framställt i sin reservation, uti hvilken Gr. M. Hamilton, Hr Hörnstein och Riksdagsfullmäktigen Malmin instämt; så föreslår jag vördsamt, att denna mening måtte af R. o. Ad. godkännas till dess beslut, samt att Hr Gr. o. Landtm, täckes framställa propos. om bifall derå. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Sällheten är, liksom Sabas Drottning, Någon gång den Vises korta gäst: Ingen dygd (beklaga ödets lottning!) Vid sin sida henne evigt fäst. Som den friska, outtömda källan, Sådan dygden. Vidtomkring från den Välla glädjens floder: floden sällan Vänder till sitt ursprung hem igen. Evigt lefver dock dess rena åder, Fast dess bäckar grumlas om i dyn Evigt, som den himmel hon förråder I sin böljas spegelklara bryn. Ack! ett hjerta, vant att pligter yrka, Bidar ingen lön på jordens strand, Äger af försakelsen sin styrka, Och sin näring från ett bättre land. För den själ är ingen offring bitter, Som den sköna pligtens bana går Ack! mer ljuf än hela flärdens glitter Är dess tysta, känslofulla tår. Öppna för behagens intryck, stärkta Mot bekymrens, fly dess stilla dar, Fly så lyckliga som obemärkta, Under vården af en allgod Far. Pråle fåfängan med falsk förgyllning! Hon, den ädla, har sitt pris, sin tröst Af sig sjelf — och sina dygders hyllning Af ett älskande och älskadt bröst. Gläd dig då mot lifvet! Kläd dess öcknar Uti blommor! Se ditt mål, förtjust, Som ett vårdtorn, ur en framtids töcknar, Vinkande, ledsagande och ljust! Men en gång och än en gång, förinnan Du det sälla, ljusa målet nått, Läs dess inskrift: Värdet utaf Qvinnan Är en Makas och en Moders blott. Må de se’n ur sigtet dig förlora, Dessa gyckelverk af qvinnlig ätt, Dessa små, som, för att heta stora, Sälja hjertats och naturens rätt! Må en ädel ömkansblick du hvälfva Från din höjd till dessa ned ibland Der de, utan värde för sig sjelfva, Sväfva utan nytta för sitt land; Se dem uti evigt nya sferer Jägtas mellan anspråk och behof, Modets lekdon, nöjets efemerer, Nyckens automater, ledsna’ns rof; Och — likt bubblorna, förrän de brista, Spelande i rymden grannt och kort Skimra — pösa upp — och på det sista
Kungörelsen den 5 December 1788 stadgade grund» att den församling, der fattighjonet antingen haft eget hemman eller såsom inhyseseller tjenstehjon senast varit i skatt antecknad, bör vidkännas dess vård, sedan det icke förmår med arbete sig sjelf underhålla. Mot denna skyldighet måste, på sätt samma Kungörelse bjuder, församlingen ega den rättighet, att icke något inhyseshjon må kunna sig der nedsätta, eller något gammalt och mindre arbetsfört Tjenstehjon antagas, innan sådant först blifvit vid allmän Sockenstämma anmäldt, och församlingen dertill lemnat sitt bifall. På dessa grunder anse sig Utskotten föranlåtne att afstyrka de uti första, andra och tredje punkterne gjorda yrkanden. Förslaget i 4.de punkten kunna Utskotten icke elfer understödja, efter som derigenom skulle kunna inträffa , att personer, i största behof af fattigförsörjning och understöd, deraf likväl blefve i saknad , endast af den orsak, att icke någon församling vore pligtig att dem såsom fatiighjon emottaga 5 hvadan Lag. samtAllm.Besv.o. Oec. Utsk. Bet. N:o 58. 31 Utskotten äfvenledes afstyrka denna Motion. Deremot, och som billigheten synes påkalla, att hvarje församlings fattigfÖrsörjningsskyldighet, så vidt ske kan, inskränkes till sådane personer, som inom församlingen uppoffrat sin arbetsförmåga och derstädes blifvit orkeslösa och således, i händelse en person afflyttar från en församling till en annan, och sig bosätter utan att låta sig der mantalsskrifvas, den församling, som hos sig emottager och hyser en sådan person, icke bör, efter Utskottens omdöme, vara fredad från skyldigheten att honom vid inträffande orkeslÖshet försörja, derföre att han underlåtit, Författningarne likmätigt, låta sig mantalsskrifva , samt då Utskotten hafva sig bekant, dels att ett slikt oskick på flere orter sig inrotat, dels att, till förekommande deraf, Kongl.