Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Efter Hr Aminoff var det, tror jag, Hr Lagerhjelm, som uppträdde såsom försvarare af det nya lagförslaget. Jag bade likväl svårt att rätt uppfatta bans argumenter, som syntes mig sväfva något i det obestämda, troligen en följd af den opartiskhet, af hvilken denne talare så ofta lemnar prof: Han torde icke taga illa, om jag liknar dess. uttryck med kolaren i den kända fabeln, der Satyren kom till en sådan, en kall vinterafton. Kolaren frös om fingrarne oell blåste i, dem, för att värma upp dem ; när soppan kom, som var för varm, blåste kolaren i denna, för att kyla utaf den. Nej, sade Satyren, det måste vara bin onde sjelf, som kan blåsa både varmt och kallt. Så föreföll mig den värde talaren, lian blåste både varmt och kallt, och kan den ena delen uppväga den andra,. Efter Hr Lagerhjelm yttrade sig en annan gammal vän och vapenbroder af mig, Hr Frih. Cederström, Jacob» Han bestridde så väl den föreslagna und. skrifvelsen, som den nya arfslagen i allmänhet, och började», efter dess vanliga sätt, att framkasta en premiss, som, han ansåg vara oomkullstötlig, och uppreste sedan derpå med mer eller mindre logisk conseqvens en hel byggnad af slutsatser; intrasslade sig för öfrigt i en labyrint!) af juridisk argumentation, i hvilken man icke förutan en Ariadne» tråd möjligen kunde följa honom. Men med ali denna juridik, torde den värde ledamoten likväl hafva svårt att neka, det icke en arfsrätt utgör en rätt, och det icke den 114 § Reg.F. garanterar denna rätt. Jag hörde honom bett förege le plenum, då fråga var om en, jemförelsevis med denna, obetydlig sak, nemi. om några kolräntor till vissa bruk, yttra sig på ett sätt, hvilket jag ansåg böra teckna mig lill. minnes, och sorn jag nit skall laga mig friheten uppläsa.
Af denna ovilkorliga nödvändighet, att Riksdagen oafbrutet fortgår, måste stundom kunna uppkomma betydliga olägenheter, å hvilka Konstitutions-Utskottet, efter handläggning af en inkommen motion i ämnet, anser sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Det är nemligen uppenbart, att, om ock de frågor af större omfattning, som blifva föremål för Rikets Ständers handläggning, äro förberedda i de Nådiga Propositioner Kongl. Maj:t, dels vid Riksdagarnes början och dels framgent under deras fortgång, till Rikets Ständer aflåter, kunna dock sådana frågor så väl genom deras särskilda beskaffenhet, som ock i, följd af skiljaktiga åsigter rörande de grunder, från hvilka den förberedande behandlingen utgått, komma att hos Rikets Ständer kräfva icke allenast långvarigare handläggning, än som med den i Grundlagen beräknade tid för Rikets Ständers sammanvaro är förenlig eller ens under den åt Riksmötena hitintills vanligen gifna större tidsutsträckning kan verkställas, utan ock den ostörda omsorg hos de med ärendet närmast sysselsatte, som under de vanliga omvexlande Riksdagsbestyren icke kan vara att förvänta. Exempelvis torde i detta hänseende kunna åberopas de uppgjorda förslagen till Civiloch Kriminal-lag, — ©tvifvelaktigt en fråga af den omfattning, att dess fullständiga behandling svårligen kan i förenidg med den betydliga mängden af andra Riksdagsärenden under ett Riksmötes vanliga tidslängd medhinnas, och af den vigt, att frågans genomförande icke bör genom saknad af tillbörligt rådrum uppoffras. — Att för ett eller annat sådant enstaka ärende låta Rikets Ständers sammanvaro å Riksdagsorten fortfara sedan öfriga ärendena hunnit afgöras, vore väl en utväg, sorn, oaktadt de svåra olägenheterna deraf, kunde vara genom ärendets stora vigt för samhället rättfärdigad; men deruti måste dock en bristfällighet Bih. till R. St. Möjligheten af sådana fall, som det nu antydda, bör i Grundlagen finnas förutsedd och beräknad.
Särdeles märkbar har förändringen varit i afseende å utmätnings-resolutioner för auktionsräkningar, enär antalet af dessa, som år 1851 utgjorde 1,514, sistlidet år nedgått till 177. De annars vanliga spanmåls-auktionerna vårtiden, då betydliga qvantiteter afyttrades, egentligen till de mindre bemedlade, hvilka då oftast nödgades, för vinnande af kredit, betala öfverdrifna pris, hafva ock under de sednare åren högst betydligt aftagit och på de liesta ställen nästan upphört. lixsekutiva auktioner å fastigheter hafva varit få, ty i de flesta fall, då sådane ifrågakommit, har godvillig liqvid följt. År 1851 reqvirerades sådana å 7 fastigheter, hvaraf 2 försåldes. Mariestad. Staden innehåller, enligt den äldre planen, 118 tomter; men, då dessa befunnits otillräckliga, har Eders Kongl. Maj:t under den 27 April 1854 i nåder stadfästat en uppgjord plan till stadens utvidgande. Enligt denna skulle, i mån af behof, 40 tomter tillkomma. Bebyggandet af den nya planen är redan börjadt. Stadsjorden utgör 699 tunnland åker och äng samt 975 tunnland skogsmark. Invånarnes antal, som år 1850 utgjorde 1,976, hade år 1855 ökats till 2,132. Uti staden funnos sistnämnde år 23 handlande med 27 biträden, samt 45 handtverkare med 37 gesäller och 56 lärlingar eller andra biträden. Dessutom utöfvade 5 qvinnor sådan handel, som är uti 4 § af handelsordningen medgifven, samt 9 männer och 4 qvinnor handtverk såsom personligt försörjningsmedel. Stadens fartyg utgjorde sistlidet år 6, innehållande tillhopa 166 läster. 46 Stadens fattigvård är fortfarande särdeles väl och omsorgsfullt ordnad i förening med arbetsanstalt. Sistlidet år har fattigkassan, enligt donation af framlidne handlanden J. II.
Då Utskottet likväl, sådant oaktadt, omredigerat de vid föregående 2:ne riksdagar meddelade stadganden i förevarande ämne samt, med förbiseende af anledningen dertill, att dessa föreskrifter förut indelats i 2:ne alldeles skiljaktige kathegorier, i en nummerföljd meddelat alla de stadganden, som i afseende på ifrågavarande anslags och lånebidrags beviljande ansetts erforderliga, förmenades, att den följd deraf uppkomme, att af betänkandet omöjligen kunde inhemtas, hvilka af dessa stadganden borde af Kongl. Majit tillämpas och hvilka det tillhörde Riksgälds-kontorets Styrelse att iakttaga. Olämpligheten af föreskrifternes sammanblandning, som före år 1845 äfven egt ruin, hade af erfarenheten blifvit vitsordad, och man vore således befogad att i första rummet yrka, det Stats-Utskottet icke skulle uti en så magtpåliggande fråga, göra en total förändring uti de föreskrifter Rikets Ständer, efter att hafva hört Riksgälds-kontorets Styrelse, vid 2:ne föregående riksdagar gillat, helst då ingen förändring häruti blifvit ifrågasatt; varande, på grund häraf, yrkadt, att de uti 82 och 83 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente intagne föreskrifter måtte bibehållas. Med föranledande af hvad sålunda blifvit emot betänkandet erinradt, anser Utskottet sig böra yttra, att hvad först angår den anmärkta »sammanblandningen* kan Utskottet icke medgifva, att någon sådan egt rum. Väl Stats-Ulskotlcls Ijllålnnde, JK 345.
Liljehorn i lifstiden, hvars arfvingar för närvar, innehafva egendomen, derå under tiden särskildt fastebref tillkommit, K. ål., dä hvarken sökanden eller dess föräldrar försummat några fatalier, helst några sådana i ofvanberörde köpeafhandling icke blifvit föreskrifne, och de ej skola erhållit något hembud samt följaktligen icke heller blifvit örn afhandlingens villkor och innehåll underrättade, i nåd. täcktes tillåta sökanden, att, utan hinder af de för Lieutenanten Liljehorn och lians efterträdare utfärdade särskildta fastebref, få emot nuvar. innehafvaren Majoren ädel och välbördig G. A. Liljehorn och Ryttmästaren välborne Frih. Falkenberg och dess hustru, född Friherrinna Raab, i laglig ordning utföra sitt påstående om tillgodonjutande af den lösningsföimån, som i Majoren Ådermans förut omförmälda salubref vore förbehållen; med K. M:s Högste Domstol beslutet: Gifvet1 Stockholms slott den i3 September 1808. K. M. har i nåd. låtit Sig denna und, ansökning föredra - D c n ^ Juni f. m. dragas; men finner ej skäl alt till densamma bifall lemna. Det vedei bör. till nnd. efterrättelse länder. ; • L. S. Under Hans Kongl. Maj:ts Vår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro Dess tillförordnade Regering C. A. Trolle Wachmeister Sv. R. Drotzet. S. af Ugglas. F. Ehrenheim. C. B. Zibet. G. H. Jägerhorn K. tjenstgide Gen.Adj. i Stockh. S. G. Björkman. Likheten med det vid K. M:s Juslitiasrevisions-expedition förvarade concept-utslag bestyrker S. C. Schultin, ExpeditionsSccret. Genom detta K. bref är således äganderätten till Halltorp ytterligare bekräftad. Att denna egendom gått i köp 1743, >745» *7^0, 1760, 1762, 1780 och 1790 med lika manga fastor på egendomen, tyckes också bevisa något.
En ytterligare fråga blir, om det kraf författaren stäl(ler på Olof, att mannen skall som sin maxim uppställa allt eder intet, att han aldrig skall stanna i sin utveckling, verkligen år hållbar, och om verkligen Olof var en affalling, närhan afstannade i sitt sökande efter det nya för att börja befasta det han vnnnit. Det tyckes på många yttranden i sjelfbiografien, som författaren sjelf skulle inse omöjligheten i ett dylikt kraf; men då förstå vi uppriktigt sagdt icke, hvarför Olof skall kallas affalling, och hvarför han skall bli så bruten af den tuktan han fick genomgå. Oss synes, att det varit icke blott historiskt riktigare, utan äfven mera konstnärligt sant att låta honom inse det berättigade i straffet for hans öfvergrepp samt luttrad och stärkt af den vunna erfarenheten från en hänsynslös entusiast och svärmare förvandlas till en besinningsfull och mognad man. Man märker för öfrigt i den senare upplagan en lutning åt det hållet, då i den första dogmen allt eller intet predikas vida mera hänsynslöst. Det är ju, som vi redan visat, ganska betydelsefullt, att ytterligheternas man Gerdt i den första upplagan ingriper vida mera i handlingens gång och är vida mera utförd än i den senare, under det att i denna åter Brask, den lugna verldserfarenhetens representant, har fatt en mera framskjuten plats sig tillmätt. Af de öfriga figurerna har Kristina vunnit ofantligt i omarbetningen. I den första upplagan är hon kanske mera Gerdts dotter, är kraftigare, men äfven hårdare. Men hon är schematisk, predikande, snarare ett språkrör för moderna teorier än en verkligt lefvande tecknad femtonhundratalets qvinna. Hon är tre och ett halft sekel före sin tid. Det hon där i scenen med Olofs mor säger om förhållandet mellan föräldrar och barn, är en fullkomlig auakronism, är endast ett utbrott af samma tankar hos författaren som han en annan gång, i » Röda rummet », låter Ole Montanus ge luft åt i sitt testamente. I den senare upplagan däremot är Kristina en qvinna af kött och blod, ingen betydande karakter visserligen, men sant tecknad i sin kärlekslängtan, sin hängifvenhet och äf-ven i sin relativa oförmåga att fullt fatta den man hon älskar.
O. Forslind utlemnar till nedannämnde personer emot behörigt qvitto, af den till min disposition vid Näsgård upplagde hvit Hafra nemligen: Rörshyttan: Gästgifvaren Anders Ersson T:r — 16 k:pr. „ Mats Janson „ —16 „ „ Lenas Eric Andersson „ 1. — „ „ Mygg Anders Ersson „ —16 „ Amshyttan: Lars Ers Eric Ersson „ 1.— „ Djusa: Djusén „ 1. —■ „ Åhre: Ifströms Jan Ersson „ 1. —■ „ „ Långmodigs Jan Hansson * „ 1. „ Hanåker: Ilaspela Jan Ersson „ 1. — „ „ Andris Anders Jansson , 1. — , „ Ehjes Anders Hanssons Enka „ —16 „ „ Jöns Eric Ersson „ 1. — „ Djusa: Eric Jansson m. fl „ 3. — „ Tillsammans Tretton Tunnor, som i Räkning upptagas. Fahlun å LandsContoret den 21 April 1827. P. D. LORICHS, P. J. Lindbom. ( 97 ) a tergo qvitteras. Hanåker: Haspela Jan (born.) Ersson T:r I. —• •— , Andris Anders (bom.) Jansson „ 1. — —• „ Ellis Anders (born.) Hanssons Enka ...» „ — 16 k:pr. Rörshyttan: Gästgifv. Gust. Ersson „ — 16 „ „ Matts Jansson „ — 16 „ „ Mygg Anders Ersson „ — 16 „ Djusa: Eric (bom.) Jansson „ 3. —■ , , Djusén (bom.) „ 1. — „ „ liströms Jan (bom.) Ersson „ 1. — „ „ Långmodigs Jan (bom.) Hansson „ 1. — „ Hanåker: Jöns Eric (bom.) Ersson , 1. — „ Rörshyttan: Lenas Eric (bom.) Andersson , 1. - Amshyttan: Lars Ei^s Eric (bom.) Ersson „ 1. - ff N:o 3. Anordning. Herr LandsKamereraren O.
Hvad nu först beträffar förslaget angående Säterifrihets-afgifternes upphörande, så har Utskottet, med afseende å det obetydliga belopp, hvartill de uppgå, lika med Kongl. Maj:t, funnit deras beräknande bland Stats-verkets inkomster mindre lämpligt och tillstyrker derföre Rikets Ständer att medgifva, det dessa afgifter hädanefter må upphöra och de skattskyldige efterskänkas. Vidkommande derefter ofvanberörde inkomsters utbytande emot kontanta årliga anslag, så, enär genom det föreslagna sättet för ersättnings-anslagens bestämmande någon förlust för kassan icke kan uppkomma och förändringen icke heller kommer att på förhål landet emellan Stats-verkets inkomster och utgifter hafva annat inflytande, än att den forsellön, från erläggande hvaraf de skattskyldige genom ränteoch tionde-spanmålens indragning till Kronan, befrias, i någon mån ökar den kontanta ersättningen utöfver det belopp, som bland Stats-verkets inkomster under sistberörde titlar sålunda komme att ingå, har Utskottet icke tvekat att biträda ifrågavarande till uppbörds-sättets förenkling ledande och på de skattskyldiges rätt icke i något hänseende menligt inverkande förslag; hvadan Utskottet tillstyrker Rikets Ständer att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. •Maj:t föreslagit, besluta, l:o ätt från den, vissa Stater, Verk och Inrättningar anslagna delen af den Ordinarie räntan afdrages det belopp, hvartill nämnde kas - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51, Litt.
”Ej mera min – och för en månad tillbaka hade jag din tro! Gud i himlen! Men jag kände ju på mig att denna eviga motvind, som i tre månader fördröjde min återkomst, skulle döda mitt hopp. Gabriella, du som jag ännu älskar, ehuru du slitit hjertat ur mitt bröst, säg hvem du tillhör?” Gabriella, som, öfverväldigad af den stormande sinnesskakningen, nedsjunkit tillbaka på soffan, reste sig nu. Hennes blickar irrade från Rosenberg till Arnman, hvilken kaptenen nu först med ett häftigt: ”ah, är det han!” varseblef. ”Ja,” sade Gabriella med bestämd röst, ”det är han! Men ifrån denna stund och så länge jag lefver tillhör jag ingen!” ”Ingen?” utbrast Arnman; mera förmådde han icke säga. Hjerta och samvete drogo hans öga till den likbleke kaptenen, hvilken, fattigare än då han stod på spillrorna af sitt skeppsvrak, nu utan framtid, utan hopp, utan besvarad kärlek, gäckad, bedragen, stod här på sin egen lefnads öfverspolade vrak. ”Rosenberg, Arnman!” tillade Gabriella, hvars själslyftning under detta ögonblick gaf henne styrka att afgöra det beslut hon fattat; ”jag känner att jag gör rätt, och jag ser nu hvarifrån alla dessa svårigheter härleda sig, som satte sig emot min och Arves böjelse. Gud ville det icke; och jag, huru skulle jag från denna stund kunna njuta en verklig lycka med någon af er? Mitt hjerta har rum för er begge, men icke mera för någon serskildt. Och nu sägen begge att jag handlat rätt, så att någon tröst må återstå i det långa lifvet, der vi alla tre skola ha det lika godt och lika bittert!” Rosenberg rörde sig ej. Men Arnman, på hvars allvarliga ansigte försakelsens manliga beslut stod tecknadt, gick fram till Gabriella. ”Du har dömt rätt!” sade han med en röst vägande mellan förtviflan och bemödandet att, på bekostnad af sin egen styrka, trösta henne.
Vid redogörelsen öfver ordinarie stats-anslaget hafva Revisorerne, i 1 §., erinrat, att till åtskillige tjenstemän inom Kollegium samt vid ingeniör-Corpsen, utaf arrende-, jordskvldsoch tomtöresamt försäljningsoch besparda fästningsbyggnads-medel, utgått arfvoden till belopp af 1,244 R:dr 34 sk. för år 1844 och 1,220 R:dr för år 1845, ehuru samma medel varit bestämda för helt andra ändamål, än personella lönetillöningar; hvadan Revisorerne ansett lämpligare, att i Kollegii aflönings-stat uppfördes särskilda medel för sådana arfvoden, sorn pröfvades nödiga, hvarigenom vunnes den dubbla fördel, att afl aflöning blefve från andra utgifter afskiljd, samt att arfvodes-utdelningen inom det uti Staten fastställda beloppet begränsades. Med undantag af det arfvode af 16 R:dr 32 sk. Banko årligen, hvilket, under en längre följd af år, oanmärkt utgått lill de extra ordinarie tjenstemän, som verkställt renskrifning af Fortifxkations-Afdelningens hufvudhöcker, hafva alla öfriga af Revisorerne anmärkta arfvoden blifvit af Kollegium utbetalda till underdånig åtlydnad af Kongl. Brefven den 17 December 1831, den 26 Maj 1832, den 23 Februari 1842 och den 11 Mars 1843 samt Eders Kongl.
Hr Bergenstråles, Claes, d. 12 dennes på bordet lagda motion, ang:de revision af Slädernes byggnadsoch brandordningar med flere åtgärder lill förekommande af större cldskador. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Hr Adelborg, Anders Otto, Hr Printzensköld, Carl, m. fl. ledamöter SlatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes på bordet lagde Utlåt:n: <* JVs 87, i ani. af väckt motion om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets Collegier; JVS 88, i ani. af väckte motioner om understödjande af Fabriks-inrättning för Hvilbets-sockers beredning; och M 89, i ani. ar K. M:s Nåd. Propos. om eftergift af Kronans rätt lill Dana-arf efter afl. Enkan B. H. Sandelin. 120 Den 15 April. Föredrogs och bifölls StatsUlsk:s d. 12 dennes på bordet lagda Utlåt. JV! 90, i ani. af K. Propos. om beviljande af ett lån lill förlag åt Handlande och Näringsidkare i staden Jönköping. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., m. fl. ledamöter nedannämnde d. 12 dennes på bordet lagda Mern. och Betänk., nemi.: BankoUtsk:s Mern. J\s 32, innefattande föreskrifter till undvikande af penninge-remisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der R. St:rs Bank har Låne-kontor m. m.; samt Serskildta Utsk:s Betänk. J\s 8, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. samt åtskilliga hos RiksSt.-n väckte motioner om vilkoreu för bränvins-bränning. Anmäldes och lades på bordet: Bevilin:sUtsk:s Betänk. M 3, ang:de Tullbevillningen, LaglJtsk:s Betänk.
Det är underligt ändå; jag har aldrig vågat se nogare på hans ansigte, ty der har alltid suttit två eldkol och bränt; han ser ju icke så grym ut som förr, eller är det derför att jag icke fruktar honom mera? HANS reser sig. JACQUES ryggar oafsigtligt. HANS. Hvar är Jacques? Gif mig din hand! Farväl! Tack för i qväll! JACQUES skakar hans hand. Så mildt han låter! Stackars gamle far! Det är olyckan som gjort det! JACQUES. Det är då väl att det fins olyckor! CECILIA. Ja! Jacques, det är det; och glöm inte det när din kommer. HANS och CECILIA gå. Scen X I. JACQUES ensam, sedan MARGARETHA. stolen och gäspar, trummar med fingrarne på bordet och uttrycker sin ledsnad; spritter till och lyss; börjar hvissla, hvarmed han är sysselsatt då Margaretha kommer in. JACQUES går ett par slag öfver golfvet, sätter sig sedan i karm JACQUES stiger upp, går emot henne af med ytterplaggen. vänligt och hjelper henne God qväll, kära hustru! MARGARETHA. God qväll, min lille man, ha dina vänner redan lemnat dig? JACQUES. Vänner! Jo det är sköna vänner! Se så det ser ut efter dem! Stolarne midt på golfvet, bordet som en sjö; och så ditt rena golf ser ut! MARGARETHA. Har det händt något ledsamt? Jacques; han ser inte glad ut! JACQUES. Glad? Det har jag aldrig varit! Hvad skall jag roa mitt stackars barn med då? JACQUES. Det är så långsamt denna qväll, så långsamt, långsamt! MARGARETHA. Skall jag tända gran så att det blir ljust! JACQUES. Nej, tänd inte mera ljus! MARGARETHA. Skall jag sjunga för dig, mitt stora barn, då. JACQUES. Ja, sjung min vän! MARGARETHA. Jag skall gå ut i köket och göra eld först till qvällen! Farväl på en stund! Går.
Dessutom har väl äfven , genom de tvenne förstnämnde Handlingar, Wadstena Slott med Starby Kungs-Ladugård blifvit såsom Enkesäte Hennes Maj:t försäkradt; Men, då Vi inherntat hvilka dryga utgifter vore att befara i händelse detta Siott skulle ifrån sitt bristfälliga skick iståndsättas, behörigen inredas och Riksdags-BeslutttI 7*1 förres med Möbler och Husgerådspersedlar,' samt Arrende-Kontraktet om Ladugården i en eller annan måtto rubbas och förändras, håfve Vi varit betänkte på någon utväg att för dessa fördelar gifva Hennes Maj:t en skälig ersättning. Och,’ emedan Hennes Maj-.t eger, i följd af Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse den x December 1K09, uti Sin lifstid disponera och bebo Rosersbergs Kungsgård och, i kraft af Högstsalig Hans Kongl. Majus testamentariska förordnande, der. städes nyttja och begagna Möbler, Husgerådspersedlar och Inventarier, samt Vi hoppats att Hennes Maj:t, enligt Sitt ädla tänkesätt, skulle med välbehag finna Sin höga rätt och fördel dymedelst förenlig med lättnaden för Staten i dess närvarande förlägenhet, håfve Vi i underdånighet erbjudit och anslagit för Hennes Kongl.
Folkskolelärarinneseminariet i Strengnäs, om dess bibehållande j4 4 1 66 43 » i Skara, angående anslag till ny byggnad för 4 2 6 4 1 66 f. 17 » i Stockholm, angående inredning och förändring af lokalen för l 4 1 66 f.l7 Folkskoleväsendet, angående 8 — 58 I anledning af återremiss 8 94 Folkskoleväsendets utveckling och förbättring, angående årligt ordinarie anslag till 1 4 1 66 47 » angående hela den personliga skyddsafgiftens användande till , 4 ! 66 49-52 » befrämjande, angående alla dertill beviljade anslags egenskap af ett särskildt reservationsanslag , . 1 4 1 66 53 » angående användandet af besparingarne å de särskilda anslagen för 1 4 1 66 f.!6 Folkskolor, högre, angående förhöj dt anslag till understöd af ) 4 I 66 47 Folkskolorna, angående anslag till 4 I 66 41-54 » angående omfånget af undervisningen i 4 1 66 45 » angående anslag till inköp af lämplig undervisningsmateterial för 4 t 66 f. '6 Folkundervisningen i riket, om ändring i Kongl, stadgan för, se Kyrkostämma. Fornlemning ar, om anslag för undersökning af och upprättande af förteckningar öfver sådana i 4 1 66 f.30 Fornsaker och historiska märkvärdigheter, i historiska museum, angående utgifvande af planchverk öfver I i 4 1 1 66 f.30 SÖ CO Cj w Riks-Ståndens beslut Qre < 73 re Cli rere /q C0 re 2. oq re Uj c-*- Ridd. o. PresteI BorgareBoudeAdeln. | Ståndet. | Ståndet. | Ståndet. N;o § Se Åttonde i HufvudTiteln. 15 Mars 26 April. ?. 9 Juni a. a. 7 Juni Se Åttonde Hufvud - Titeln. Se Åttonde Hufvud-lTiteln. — 28 F. CÄ • $ ^ !? o ro *73 an ° ro —. , > O-, N:o Forsslund, J, F. Waktmästare, om befrielse från att infria åtskilliga af f. <1.
Befråga efter förtiden, som för dig varit hafver, ifrå den dagen då Gud skop menniskona på jordene, ifrå den ena himmelens ända till den andra, om någon tid en sådana stor ting skedd, eller dess like någon tid hörd är; Att något folk hade hört Guds röst talandes utur elden, såsom du hört hafver, och likväl lefver? Eller om Gud försökt hafver att ingå, och taga sig ett folk midt utur eno folke, genom frestelse, genom tecken, genom under, genom strid, och genom mägtiga hand, och genom uträcktan arm, och genom stora syner, såsom Herren edar Gud allt detta med eder gjort hafver, för din ögon uti Egypten? Du hafver sett det, på det du skall veta, att Herren är allena Gud, och ingen annan. Af himmelen hafver han låtit dig höra sina röst, att han skulle lära dig; och på jordene hafver han låtit dig se sin stora eld, och utur elden hafver du hört hans ord; Derföre, att han dina fäder älskat, och deras säd efter dem utvalt hafver; och fört dig utur Egypten med sitt ansigte, genom sina stora magt; På det han skulle för dig fördrifva stor folk, och starkare än du äst, och föra dig derin, och gifva dig deras land till arfvedel, såsom det tillstår i denna dag. Så skall du nu veta i dag, och lägga det på hjertat, att Herren är en Gud, ofvan i himmelen, och nedre uppå jordene, och ingen annan; Att du håller hans rätter och bud, som jag i dag bjuder dig, så varder dig och dinom barnom efter dig väl gåendes, att ditt lif skall länge vara i landena, som Herren din Gud dig gifver evärdeliga. Då afskiljde Mose tre städer hinsidon Jordan, österut; Att dit fly skulle ho som sin nästa ihjälsloge med våda, och tillförene icke hade varit hans ovän; den skulle fly in uti en af de städer, på det han måtte blifva vid lif; Bezer i öknene på den slättmarkene ibland de Rubeniter, och Ramoth i Gilead ibland de Gaditer, och Golan i Basan ibland de Manassiter.