Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De på sista åren ytterligt uppstegrade priserna i hufvudstaden på skogsprodukter, särdeles på ved, hvaraf under krigsoroligheterna tillförsel från Finland uteblifvit, hafva varit en stor lockelse att strängt anlita skogarne för afsalu. Med en planmässigt ordnad afverkning och på återväxt beräknad skogsvård vore säkerligen de befintliga skogsmarkerna inom Länet tillräckliga att för en framtid fylla egna behof och medgifva icke ringa afsalu. Men för en bättre skogsvård fordras ledning af personer, som derom hafva sakkunskap. Derföre hafva ock åtskillige jordägare inom Södertörn förenat sig och med en kunnig forstman öfverenskommit derom, att denne, mot visst arfvode, två gånger om året öfversel’ deras skogar och föreslår de åtgärder, sorn för ändamålsenlig afverkning och skötsel äro erforderlige. Tvifvelsutan skulle ock mera allmänt för skogsvård antagas särskildt deruti undervisade personer af arbetande klassen, om sädane fuunos att tillgå. För att bereda tillgång på sådane för enskildes tjenst, ej mindre än för anställning såsom underjägare och skogvaktare vid allmänningar, synes fördenskull vara nödigt och lämpligt, att på åtskilliga ställen i Riket undervisningsanstalter för detta ämne på allmän bekostnad inrättades, efter samma method, som de lägre landtbruksskolorna och, der så ske kunde, i sammanhang med dessa. Af den uppmuntran, som, enligt nådiga Cirkuläret den 30 Oktober 1850, till skogsplantering och handel med granoch tallfrö sökt åstadkommas genom utfästa premier, har någon verkan inom Länet icke vidare försports, än att allenast en större jordägare anmält sig Lill erhållande af premier för barrträds uppdragande genom frösådd. År 185 I anställdes af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skogsransakning å Länets fyra häradsallmänningar, hvarom berättelse afgifvits till KammarKollegium. De dervid föranledda mångfaldiga ärender angående reglering af dessa allmänningars vård, skattläggning af derå befintliga lägenheter m. m. hafva sedermera varit bland föremålen för Länsstyrelsens handläggning och äro ännu icke afslutade.
Träd varor: täkter; pumpträd; ribbor. 292, 293 och 294 voter:s-propos:na förbigingos i följd af Ståndets förut fattade beslut. Träd varor: stäfver. 2g5, 297 299 och 3oo voter:s-propos:na godkändes; 296 och 298 voter:s-propos:na förbigingos i följd af Ståndets förut fattade beslut. Trädvaror: årträd. 307 voter.-s-propos:n förbigicks i följd af Ståndets förut fattade beslut. Trädvaror: alla ej specificerade, mer eller mindre arbetade, m. m. 308 voter:s-propos:n godkändes. Tågvirke. Utsk:s yttrande äfvensom 809 voter:s-propos:n godkändes. Den 5 April e. m. Ull. Hr Rosenblad: R. o. Ad:s beslut att icke skilja denna artikel i 2 classer var grundadt på en så lik erfarenhet, att jag för min del måste anhålla, att R. Ad, ville förblifva vid sitt redan fattade beslut. R. o. Ad. fann Utsk:s yttrande ang:de Ståndets beslut om rättighet, ifall af införselsförbud i öfrigt å kläde, för den som exporterar fin ull att införa motsvarande vigt kläde icke för det närvar, erfordra någon åtgärd, och antog icke den gjorda inbjudningen, men godkände 3io och 3ii voter:s-propos:na. Urband och urkedjor. R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s yttrande. Vi n. Hr Lagerheim, Lars Magnus: R. o. Ad:s förra beslut synes ganska väl grundadt, så väl med afseende derpå, att en tjenlig nedsättning derigenom ägt rum i införselstullen för vinländernas hufvudproduct, och alt såsom en naturlig följd deraf en möjlig nedsättning bör kunna motses för införseln i dessa länder af vår hufvudproduct, jernet, som äfven af det skäl, att genom denna nedsättning af tullen vinnes en minskning i det här gångbara priset å vissa vinsorter af ungefärligen 100 proc. af varans värde på stället.
De årliga utskylderna utaf samma egendomar och lägenheter utöfver arrende-afgifterna utgjorde, enligt antagen beräknings-grund, 1,340 R:dr 43 sk. 4 r:st. samt 327 tunnor kronotionde. De utarrenderade egendomarnes värde uppginge, enligt 1855 års bevillnings-taxerings-längder, till 2,114,241 R:dr 24 sk. Den årliga afkastningen af åtskilliga f. d. boställen, som framdeles skola för Stats-verkels räkning utarrenderas, utgjorde 1,735 R:dr, allt banko. Enligt en särskild förteckning, som Kongl. Kammar-kollegium jemväl låtit uppgöra och tillställa Stats-Utskottet rörande Kronans utarrenderade eller till utarrendering afsedda fisken inom Rikets fyra norra, vid kusten af Östersjön och Rottniska viken belägna län samt Westergöthland, bestege sig de årliga arrende-afgifterna för dessa fisken till 1,254 R:dr 33 sk. 11 r:st. banko, 87 tunnor 9'A Lisp. lax och 34 tunnor strömming. Efter öfvervägande af de framställda förslagen och hvad lill stöd (ör dem blifvit anfördt samt de upplysningar, som förekomma i de Stals-Utskottet tillställda handlingar, får Utskottet förklara, att Utskottet för närvarande och innan åtskilliga andra dervid förekommande omständigheter och förhållanden blifvit närmare upplysta och utredda, anser sig icke kunna meddela något yttrande rörande den utaf motionärerne föreslagna försäljning af de egendomar, hvarom nu är fråga.
Att hvilanda af en rättighet beror, enligt Utskottets tanka, af innehafvarens frivilliga medgifvande, och plurafitetens beslut bör aldrig kunna upphäfva ett constitutionelt prerogativ. X följe af denna tankeled. ling, är Constitutions - Utskottet af den öfvertygelse, att, då å ena sidan alla fyra Ståndens enstämmiga beslut ej kan gälla till dessa frågors uppskjutande i det fall Kongl. Majit dertill skulle vägra sin sanction och deras upptagande yrka, icke heller å den andra tre Stånds beslut till deras hvilande kan inskränka ett fjer. de Stånds rätt att dem upptaga, enär detsamma ej frivilligt derifrån velat afstå. Grundlagen föreskrifvér, att till förklaring,' ändring eller tillägg i något constitutionelt stadgande, fordras, att förslaget dertill enstämmigt bifa!'es af alla fyra Riks - Stånden, och derjemte erhåller Konungens sanction. Behandlingen af beslut rörande Grundlagarna är i detta fall alldeles olik den af alla andra Riksdagsmål, undantagande privilegii-frågor, vid hvilka, antingen de fordra Konungens sanction eller ej, tre Stånds sammanstämmande tankar utgöra Riksens Ständers beslut. Den nödvändiga enstämmigheten mellan Konungen och Riksens Ständer vid Grundlagsfrågors afgörande är ett af de fundamentala stadgan - 10& Den 3 Junii ganden,' hvarigenom Uagstiftning3methoden för Konung och Ständer är bestämd. Det innefattar en borgen för alla de lagstiftande rösterna, att ingen lag mot nngonderas vilja rnä kunna påbjudas; det har afven synts Constitutions - Utskottet vigtigt, att ej något stadgande mätte medgifvas, i följe hvaraf, genom ett preliminärt beslut, Konungens och hvart Stånds enskildta rätt att besluta öfver ett lagligen beredt förslag, till ett stadgande i Grundlagarna, skulle kunna förnärmas.
Men i samma mån antingen dylika verkstäder, som konsumera tackjern i större skala, anläggas på sådana ställen, dit stenkol från utlandet kunna för billigt pris erhållas, såsom vid hafvet och derifrån utgående segelleder, eller tackjern kommer att i större mängd exporteras, så att tillgången för den vanliga stångjernsberedningcn minskas, sprider sig sannolikt tackjernsproduktionen äfven till sådana skogstrakter, som nu uteslutande användas till andra grenar af jerntillverkningen, på samma gång som den, närmare malmtrakterna, uttränger de senare. Till jernhandteringens bästa synes derföre vid kommunikationernas ordnande detlmfvudsakligaste syftemålet böra vara en lättad förbindelse emellan de rikaste malmtrakterna och segellederna, på hvilka senare malmen kan tillföras aflägsnare skogsdistrikter. I afseende på rikets öfriga bergverk torde Kommittéen få åberopa den bilagda speciela beskrifningen. — Annan fabriksrörelse i större omfattning bedrifves hufvudsakligen i och omkring s O ö £3 en del städer vid kusterna, såsom Göteborg, Malmö, Landskrona, Karlshamn, Norrköping, Nyköping, Stockholm och Gefle. I det inre landet åter äro Borås med kringliggande trakt, Jönköping, Orebro, Karlstad och Eskilstuna de förnämsta fabriksorterna. För öfrigt förefinnas sådana inrättningar endast på spridda lokaler öfver nästan hela landet. Mera detaljerade uppgifter så väl härom, som angående befolkningens binärin gar återfinnas uti det särskildt härvid fogade hillänget. 27 5, 6. Yiimhaiuleht; Kommunikationer oell Transportkostnader. I afseende på varuomsättningen och transportkostnader har Kommittéen icke erhållit andra upplysningar, än de som innehållas uti de hillänget åtföljande tabeller. Deraf visar sig, att under åren 1855—1857 den största exporten af spannmål ägt rum från städer och hamnar i Malmöhus, Bohus, Stockholms, Linköpings, Kalmar, Nyköpings, Halmstads, Kristianstads och Karlskrona län; af trävaror från Göteborgs, Kalmar, Gefleborgs, Stockholms, Linköpings, Halmstads, Karlskrona, Malmöhus och Kristianstads län; samt af jern från Stockholms, Göteborgs, Gefleborgs, Linköpings och Kalmar län.
Liljencrants, att R. o. Ad. måtte antaga punkten med den förändring, att orden 6 månader utbyttes emot orden 3 månader, samt lägga Borgareoch Bonde-St:ns injudningar till handlingarne, och dels slutligen af Frih. Hermelin, att R. o. Ad., med antagande af Bonde-St:s inbjudning, skulle afslå den förev:de punkten och lägga Borgare-St:s prot.-utdrag till handlingarne. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till punkten utan förändring och inbjudningarnes läggande till handlingarne, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till punkten med den af Borgare-St. vidtagna förändrade kommatering samt läggande till handlingarne af Bonde-St:s inbjudning, då svaren utföllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan Gr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 301 af tvänne Grefve Hår/Is memorialer, det ena rörande direet beskattning af penningeförmögenhet, det andra om medel till beredande af jemlikhet i Beskattningen; af Herr Pereswetoff
StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkooomiUtskottens : N:o 329, Om KronoUtskyldernas liqvideran* de i spannemål. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : N:o 331, Om Ladugårdsskötsel upphjelpande. Statsoch Bevillningsutskottens: N:o 332, Om aflöning för dem, som med uppbörden i Städerna hafva befattning. StatsUtskottets: N:0 344, Angående Ädelforss Guldverk. N:o 346, Om Pension för Fru Grefvinnan Adlercreutz, S. D. Wiel förnyad föredragning af [BancoUtskottets förnyade betänkande N:o 30, angående förlängning i tiden för återlösen af ä Banken paosatt guld och silfver, fann Bon - Fröt. TJtdr. d. 4 Aug. 1825. 651 deStåndet för godt bifalla Utskottets i ämnet först afgifne Utlåtande N;o 9, och lades det sednare till Handlingarne. S. D. Wid förnyad föredragning uf LagUtskottets Utlåtande, N:o 132, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets betänkande, N:o 78, om utmätte fastigheters försäljande endast i uppslag, fann BondeStåndet för godt, att under åberopande af dess till första betänkandet, lemnade bifall, jemväl godkänna det tillägg, som i det sednare blifvit gjort nemi. att der, vid fastighets auction; uti uppoch afslag, hända skulle, att, 2:ne eller flere bjudare, på en gång, ropa mitt, då bör Auctionen derefter endast desse bjudare emellan, i uppslag fortsättas, och då blifvande högsta budet med klubbslag fastställas. S. D. Wid föredragning af BancoUtskottets Utlåtande N o 35, öfver gjorde anmärkningar vid utskottets jemte dess betänkande N.o 2, fogade bilaga Litt.
Att i en så utomordentligt vigtig fråga, som den af Utskottet i främsta rummet behandlade, utarbeta ett godt och antagligt lagförslag, erfordrar, i min tanke, en vida grundligare förberedelse och en vida större ledighet Irån olikartade göromål, än det för Utskottets ledamöter nu under Biksdagens sista veckor, ja under bela Biksdagen, varit möjligt all erhålla. Det innebär således intet klander mot Utskottet, då jag nu nödgas förklara, att jag, för min del, icke kan anse Utskottets förslag lyckadi; likasom dettas godkännande, så vidt jag förstår, från Ständernas sida skulle slå föga väl tillsammans med det nyss lättade beslutet om förkastande af den Kongl. Propositionen angående en utvidgad religionsfrihet. I sjelfva saken, och i det bela taget, är nemligen Utskottets förslag med den förkastade Kongl. Propositionen fullkomligen enahanda. Skillnaden ligger egentligen blott i formen. Men det var visserligen icke blott för formens eller ens lör vissa enskilta stadgandens skull, som den Nådiga Propositionen biel' förkastad; ulan fastmera bade. efter hvad deafgifna yttrandena Bih. till II. St. N:o 61. tydligen ådagalade, detta förkastande hos pluraliteten af de tre Ståndens ledamöter sin förnämsta grund deri, att del Kongliga förslaget i sjelfva hufv udsaken, d. v. s, i medgifvande! af en utvidgad religionsfrihet, befanns gå längre, än de närvarande förhållandena i våll land ansägos påkalla.
SH:Dc32. ©ifte, famt (£nf lingar, nteD ett minDerårigt barn 18. ©ifte, famt Snflingar meD flere minDeråriga barn, äro från Denna afgift fria. (Dumnbön: Ogifta eller €nfor, äro från Denna afgift fritagne. ÄttonDc D:o — 5: Oå) för löne»förmonerne fdrflrilDt, efter förut flaDgaD grunD. Qluction&^ctjente, fe ©täDerneé betjente, 2 §. ^etjenter, luftar od) Hafejer i lagflaDD tjenft. $ör en eller två, f>voarDera 3v.Dr 2: „ Den treDje * „ Den fjetDc „ Den femte . „ Den (jette, od) Ijvat od) en Derutöfver §)feb betjent förfiåä «£>ofmäftare, kammartjenare, (bvilfa begge Derutom betala Den f)är neDanföre jiaDgaDe afgift), Soffeltäcfare, jägare, famt aUa arn Dra manéperfoner, forn till uppafning npttjaö, meD unDantag af minDeråriga tjenjigofar. 21U fåDan betjening i ett &uéf)åa (faa fammanräfnaö, få att, för §ru ellet minDeråriga barn, någon farjfilD betjening ej må uppgifvas od) Den förf)öjDa afgiften Derigenom minjfaö. <o?r Sötfla €lafen fK:Cr 150 SlnDra D:o — 100 TreDje D:o — 66: 32. jt öfriga ©taöerna. görfta Claren 9v:Dr 100:
Med de utsigler för framtiden, som den nära förbindelsen med Kyrkan öppnade för Skolläraren, var en Ijenstgörings-skyldighel förenad, som visserligen var för kroppsoch själskrafter starkt ansträngande, inen som under dessa förhållanden blott tog ett årtionde eller något mera af lärarens kraftfullaste ålder i anspråk. Om det numera ulan tvifvel blifver en vinst för Skolau att kunna påräkna lärarens odelade håg och mogna erfarenhet intill hans sednare år, så kan det dock med skäl ifrågasättas, om hon till fromma för sig sjelf, kan af läraren, vid en genom tre eller fyra årtionden och in på ålderdomen fortsatt möda, fordra en lika arbetsdryg undervisningsskyldighet, som då denna sträckte sig endast öfver en del af mannens verksammaste ålder. Då likväl den nva Skolstadgan ålägger Skollärarne i olika' grader icke blott en lika stor, utan en vida större undervisningsskyldighet än förut, har Skollärarens kall derigenom blifvit betydligt tyngre, jemte det att en för honom förut öppen utväg all genom enskild undervisning bereda sig någon tillökning i inkomst, blifvit stängd, och del, kan med skäl anses tvifvelaktigt, om en så ansträngd tjenstgöring kan, med gagn för läroverket, fortfarande äskas. Afven dessa förhållanden hafva funnits böra vid den nya regleringen afses. I afseende på Skolverket synes således mindre vara fråga om att, i anledning af de tidsförhållanden, som stegrat lefuadskostnaderne, bereda en billig förhöjning i lönerna, än alt tillse, det ifrågavarande tjenstemän, hvilkas betryggade utkomst Staten hädanefter åtagit sig att bereda, i stället att denna omsorg förut till större delen hvildt på Kyrkan, bibehållas vid någorlunda lika stora lördelar som förut. l)ptta synes i sjelfva verket vara så mycket angelägnare, som under liden andra vägar till en icke blott god, utan riklig utkomst alltmera öppnat sig för unga män med goda anlag och grundliga kunskaper, och hvilka mäste vara så mycket mera lockande, som de efter en ganska kort tid lofva en oberoende ställning.
det ska vara någo t epi tet. Jag har inte själfsamma språk , som denna s tora mängd, jag kan visst deras språk , det är sant, men det blir aldrig mi tt såsom det sv enska. Dock , Finland är mig mera än det språket! ( b r a v o r o p ) Ett språk är mig inte nog. Jag behöfver mera att l efva för, jag vill ha ett land, ett land att göra enig t och starkt och lyckligt! ( b r a v o r o p ) Och nu, general von B rinck, får jag å samtlig a gästers vägnar tacka er för denna kväll. I detsamma kysser Baron Emmy i nacken och på kinden, då går Karlsson in till dem). BARON. (lugnt, utan att röra sig) Ska inte herr Karlsson skåla med generalen? KARLSSON. Än herrsk apet då? Nej, vi dansar kotiljong. BARON. Det l är vara ett nytt och roligt sätt att dansa, hä! BARON. KARLSSON. KARLSSON. (litet slagen) KARLSSON. Det tar på att vara arti g, hä? SEGERSTEDT. Ja, h err K arlsson är väl sällan trött, kan j ag tro. KARLSSON. Nå nå, nå nå! Jag tyckte just så bra om doktorns tal, fas t j ag i nte tror att de andra g jorde det precis . De ville nog ha någonting mera mustigt, ska jag säga. Någonting riktigt rafflande fennomanskt, fö rstås. SEGERSTEDT. KARLSSON. Jaså! Doktorn sk a bli hemma och vara artig mot f runtimren hä? SEGERSTEDT. (nickar frånvarande). Men j ag ska säg a att det inte riktigt lönar si g för dokto rn, sk a j ag säga. SEGERSTEDT. KARLSSON. Herr Karlsson tycks h a bra reda på mångt oc h mycket. KARLSSON. Skulle jag inte det! J ag, som vari t fyra år på stället redan! Jag ligger inne i familjetraditionerna på Sätra, j ag, ska jag säga! SEGERSTEDT. (stiger upp otåligt) Hva ?
Ulsk. motiverar sitt förslag på det upgifna förhållande att förtroendet för vaccinationen behöfver återställas, torde det tillåtas mig, att ifrågasätta giltigheten af detta motiv. — Antalet vaccinerade, som under föregide år hållit sig emellan 60,000 och 70,000 om året, upgick nemligen, enligt Tahell-commissionens sednast meddelade Fein-års-berältelse år 1845 till 78,159. Jemföres detta antal med nativiteten för året, så visar sig, efter afdrag från antalet födda af de under första lefnadsåret döde, att redan år 1845 ganska få mätte blifvit ovaccinerade. Skyddskoppympningen har dock sedermera varit i jemnt stigande, och år 1849 hade, enl. för det året uprättadt sammandrag öfver vaccinationen i riket, 85,707 individer blifvit vaccinerade. Detta förhållande synes icke utvisa minskadt förtroende för skyddskoppympningen, och en underd. framställning i detta ämne torde alltså icke heller böra grundas på detta skäl hälst det vunna resultatet svårligen lärer kunna tillskrifvas de straff, hvilka äro bestämda för underlåtenhet att i lid befordra barnen till vaccination; och högeligen skall jag beklaga om så vore; ty det är endast på öfvertygelsens väg, en sak sådan som denna bör framgå. Jag hemställer emedlertid lill de hrr Landslur, som här äro 206 Den 29 Januari närvar., om de ofta varit i tillfälle att tillämpa dessa straffbestämmelser. Jag tror det icke; åtminstone har inget sådant fall kommit till Sundhels-collegii kännedom. Tyvärr finnes andra förhållanden, än del minskade förtroendet, all åberopa, såsom skäl för en underd. framställning från R. St:s sida om vidtagande af åtgärder till befrämjande af det med skyddskoppympningen afsedda vigtiga ändamål. Det är nemi. ett obestridligt faktum, att, oaktadt ökadt förtroende för, och ökadt användande af vaccinationen, likvisst våldsamma farsoter af naturliga koppor under de sednare decennierne tidtals upkommit och härjat icke blott i vårt land, utan äfven i andra Europeiska länder.
Skulle den dä tillämpas af högsta domstolens d. v. s. af en annan auktoritet, så måste man finna att sjelfva lagti fl aren icke skulle komma i tillfälle att erfara verkningarna af den lag som han stiftat, utan måste derom fråga den andra auktoriteten. Föremålet för den ekonomiska lagstiftningen är likasom af en rörlig beskaffenhet i alla länder och äfven i Sverige, synnerligen under närvar, period, som är en utvecklingsperiod. Om det i allmänhet är nödvändigt vid den ekonomiska lagstiftningen att tillse huru verkningarne svara emot lagstiftningen, så blir det så mycket mera nödvändigt för Sverige att under nuvar. tidpunkt derpå hafva ett vaksamt öga. Huru är del möjligt om lagen stiftas af den ena och tillämpas af den andra. Pä dessa skäl som jag äfven flir närvar, finnér vara af enahanda vigt, som jag då ansåg dem äga, måste jag för min del afstyrka bifall till den ifrågavar. ändringen i grundlagarne. I Ir Gunther, Claes E p h r a i m: Sedan 11. Ex. Gr. Posse upptagit och efter mitt förmenande på ett fullständigt sätt vederlagt de skäl emot den K. propos:n, som innefattas i Hr von Hartmansdorffs vid sista riksdagen afgifne reservation, har Hr von Hartmansdorff uti sitt nu framställda ytterligare försvar för sina äsigter sökt inblanda en sådan mängd andra ämnen i diskussionen, alt det skulle leda till en alltför stor och äfven för närvar, olämplig vidlyftighet, ali följa honom pä alla de afvägar hans sista yttrande innefattar. Jag anhåller derföre att, ehuru detta yttrande af Hr von Hartmansdorff uppkallat mig, fastän ovan, på bänken, få, utan att skärskildt upptaga alla hans satser till besvarande, yttra mig i korthet om sjelfva lmfvudsaken. Till en början får jag härvid säga, att jag anser det vara en olycka eller ett fel, att vår nuvar. grundlag inlåtit sig i bestämmelser om högsta domstolens organisation. Allt hvad grundlagen derom behöft och bordt säga är, att Konungens domsrätt uppdrages åt en högsta domstol.
Äfvenledes saknas i Comiteens förslag en nödvändig bestämmelse, huruledes med fattigvården bör förhållas, under det tvist fores, vare sig om behofvet deraf, eller om skyldigheten att den vidkännas. I förra fallet anse Utskotten, att Konungens Befallningshafvandes utslag måste gå i verkställighet, utan att liden för pröfning af besvär deröfver afbidas, om icke den behöfvande skall på ett äfveutyrligt sätt blottställas; hvaremot, då tvisten angar skyldigheten att vidkännas en fattigvård, hvaraf behofvet är erkändt, det synes lämpligast, att denna vård besörjes af det samhälle, inom hvilket den behöfvande vistas, emot rättighet till godtgörelse af dea .eller dem, som slutligen finnas skyldige att den vidkännas. Sedan Utskotten, genom serskildt Betänkande N:q 4, om Sockenstämmor och Sockne-Nämnde-r, föreslagit, att fattigvården skall 'besörjas af desse Nämnder, äfvensom stadgatiden om bidrag till denna vård och redovisningen derföre, erfordras härom icke några föreskrifter i Lagen om fattigvården, och Utskotten hafva således förbigått, hvad Committerades förslag i dessa delar innehåller; och efter det förslagets i alla fall icke vidsträckta omfång, sålunda blifvit minskadt, anse Utskotten den af Committerade iagltagne indelningen i serskildta articlar, efter ulika ämnen, det omfattar, kunna undvikas, och sålunda en ytterligare förkortning och enklare uppställning vinnas. Vid hvad Committerade i öfrigt föreslagit, hafva Utskotten icke funnit något väsendtligt att anmärka, och Utskotten få således, för hufvudsakligt antagande deraf, åberopa de skäl, sorn i CommiLterades Betänkande äro anförde. Ehuru det åberopade Förslaget, som tjenat Utskotten till ledning vid behandlingen af detta ärende, icke har afseende på Stockholms stad, utan serskildle