Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prol. 1857 # ms. 5 Sami. i Afd. 27 Haft. 2 BeviUninqs-Vls!wltels Memorial, Ko 35. och 3:dje artiklarne nu gällande och blifvande Bevillnings-förordning, utgående allmänna bevillning, äfvensom samma Riks-stånd godkänt de bestämmelser, Utskottet i afseende å debitering, uppbörd och redovisning af denna serskilda bevillning föreslagit; hvaremot Bonde-ståndet den 6 innevarande månad, på flera skäl, hvilka blifvit öfriga Stånden delgifua och i följd deraf icke behöfva här anföras, funnit sig icke kunna bifalla Utskottets förslag, utan beslutat, ”att ofvannätnnde å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv af 2,000,000 Rdr må kontoret godtgöras på det sätt, att till räntor och amortering af i,25o,ooo R Ir uttaxeras proportionaliter, med hänseende till sistberörde suramas förhållande till hela krediti vsumman, under sex år, enligt Bevillnings-utskottets förslag, genom förhöjning å i:sta, ardra och 3:dje artiklarne af allmänna bevillningen, under de år, då denna Riksdags bevillnings-förordning kommer att tillämpas; hvaremot, om de återstående 'j5o,ooo Rdr i händelse af behof komma att statsverket tillhandahållas, amorleringsoch räntemedlen dertill böra af kontoret af under händer hafvande medel eller genom upplåning tills vidare anskaffas”; och har Bonde-ståndet inbjudit öfriga Stånden att i detta beslut sig förena, hvilken inbjudning likväl icke är vorden af något Stånd antagen. Detta Bonde-ståndets beslut afser dels beloppet af det till rustningskostnadernas godtgörande bestämda årliga anslag och, tiden för delta anslags utgörande, dels ock sättet, hvarpå anslaget skall utgå.
I öfrigt torde det befinnas möta svårighet att meddela nya bestämdare föreskrifter derom, hvilka äro berättigade att erhålla skjuts vid gästgifvaregård, sedan numera åliggandet att vid resor vara försedd med pass upphört; men då skyldigheten att utgöra skjuts är bestämd i sammanhang med rättigheten att erhålla sådan, så att i de uti motionen uppgifna fall, hvilka äro att anse såsom exempel på verkligt missbruk, gästgifvare synes hafva.full rätt att vägra äskad skjuts, anser sig Utskottet icke af motionen hafva anledning att någon åtgärd från Rikets Ständers sida tillstyrka. Stockholm den 26 Februari 1866. Allm. Besv.- och Ekon.-Titskottets Betänkande N:o 63. 11 N:o 63, Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Febr. 1866, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och handaslöjder vid rikets seminarier för fruntimmer. Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion (N:o 307) har Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län föreslagit, det Rikets Ständer mätte besluta att ingå till Kongl. Majit med underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t täcktes tillse, att undervisning uti husliga göromål och handaslöjder meddelas eleverna vid rikets fruntimmers-seminarier. Utskottet torde i fråga om detta, visserligen välmenta, förslag endast behöfva åberopa hvad tillförene blifvit emot framställningar i likartadt syfte anfördt, nemligen att, likasom det ej annorstädes än inom den enskilda hushållningen finnes materiel till meddelande af undervisning i der förekommande mångfaldiga sysslor, likaså är det också endast genom den dagliga och stundliga utöfningen af dessa sysslor under en husmoders tillsyn, som färdighet och skicklighet i desamma hufvudsakligen förvärfvas, samt att vidden af de kostnader och anstalter, som skulle erfordras för tillvägabringande af offentlig undervisning i alla de göromål, som inom den enskilda hushållningen förekomma, är större än motionären synes hafva gjort sig reda för.
Vi håfve besökt Departementen vid JrtiksgäldsContoiret och derunder, efter Speciella In. structionernes föranledande, inhämtar närmare kännedom sä vä! af de en hvar tilldeldta göromål och befattningar, som af de, i afseende på GreditSedel-utgifningen , stadgade Controlier. De af Oss granskade Protocoll hafva icke föranledt tili någon den ringaste anmärkning eller föreskrift; tvertom håfve vi, under läsnin* gen af Herrar Fullmäktiges Protocoll, med tillfredsställelse erfarit, att Herrar Fullmäktige med nitfull uppmärksamhet, vid alla tillfällen, vårdat och iakttagit RiksgäldsContoirets rätt och fördel, och såsom redlige Män fört Styrelsen af detta Verk. Efter allt hvad vi kunnat utröna, hafva också RiksgäldsContoirets Embetsoch Tjenstemän uppfyllt de dem åliggande skyIdigheter, samt göromålen Yned ordning, drift och skyndsamhet blifvit förrättade. Beträffande det under Riksgälds Verket ly-' dande General AssistanceContoir, så håfve Vi granskat de hos ÖfverCommissariei ne vid sistnämnde Contoir hållna Protocoll till och med för andra Qvartalet innevarande år, vid hvilka något icke varit att anmärka, samt reviderat de derstädes för åren I 8 I 2 , 1 8 I 3 , 1814 och 1815 författade HufvudBöcker, hvarunder endast nå. gra mindre betydliga skriffel, som genast kunnat rättas, blifvit upptäckte. Jemväl håfve vi be. sökt g o Riks. St. Revisor ers Berättelseri sökt GeneralAssistanceContoiret, för att der på stället inhemta kännedom, huru med Expeditionen tillgär, vid hvilket tillfälle vi tagit i ögnasigte FörvaringsRummen.
Och ehuru Herr Munck af Rosenskjölds princip är ganska riktig, torde för närvarande ingen annan utväg vara verkställbar, än att införa den Nådiga Skrifvelsen i Riksdags-Beslutet, samt låta tiden småningom bereda Svenska Folket tillfälle att granska, hvad som hörer till deras heskattnings-väsende, på det sätt Grundlagen innehåller, emedan den i längden måste förena meningarna emellan Styrelse och Folk. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag anser tiden vara allt för kort, att behandla målet med en återremiss. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets Memorial, och får, såsom grund derföre, anföra följande: Först nämner Utskottet det Förslag, att ordalydelsen af den Nådiga Skrifvelsen bör införas i RiksdagsBeslutet till Vederbörandes efterrättelse; sedan föreslår Utskottet Riksens Ständer, att med - 22 Den 16 December. dela Fullmägtige föreskrifter i anledning af samma Nådiga Skrifvelse. Den fruktan, som Grefve Gyllenborg tyckes hysa, att ett Utskott skulle kunna komma att gifva föreskrifter, hvilka Ständerna ej känna, är en fruktan sorn hör undanrödjas; men jag hemställer, då det blifvit sagdt att hela Skrifvelsen borde införas i Riksdags-Beslutet, om Utskottet kan lemna någon annan föreskrijft, än sjelfva verba formalia i den Nådiga Skrifvelsen. Af dessa skäl, sammanlagda med dem, som hämtas af den korta återstående tiden af Riksdagen, anhåller jag om Memorialets antagande. Herr Munck af Rosenskjöld: Om uti Memorialet vore tydligen föreskrifvit, att Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse bör tjena till efterrättelse för Revisorerne, så skulle jag dock anse lämpligare, att Riksens Ständer förklara sig medgifva, det 1812 års Instruction må blifva gällande intill nästa Riksdag, men att detta medgifvande härleder sig från undersåtlig vördnad för Konungens önskan. Som vi ej första gången kunna antaga Memorialet med någon förändring, blifver således en återremiss nödvändig, och jag kan ej finna annat, än att Memorialet kan återkomma till och med i öfvermorgon i ett förändradt skick.
Nu, som Norrtelge kommun, i öfverensstämmelse med de åsigter om det allmännas anspråk på individen, som der redan framkallat sä jemförelsevis betydliga uppoffringar, ingalunda haft eller har för afsigt att helt och hållet vinna befrielse från förenämnda, för landets nytta åsamkade gäld, kan här endast blifva fråga om att söka en utväg att få samma gäld, på möjligast billiga vilkor, så ställd att jemväl stadens nuvarande innevånares efterkommande måtte komma att draga en tillständig del af den börda, som tillkommit i beräkning på frukter, de der till betydligaste delen lära komma att af dem och landet skördas; — och på grund af hvad sålunda är vordet andraget, vågar jag vördsamt hemställa: att Rikets nu församlade Höglofliga Ständer täcktes, till betäckande af den gäld Norrtelge stad ådragit sig för uppförande af skolhus för dervarande elementarläroverk, anvisa staden ett låneunderstöd af Trettiotusen R:dr Runt, att återbetalas genom erläggande af fem procent ärligen, hvaraf 3 procent såsom ränta och 2 procent till amortering af kapitalet, eller pä andra, möjligen föreskrifvande vilkor. Till Höglofliga Stats-Utskottet, dit denna motion torde varda remitterad, anhåller jag att framdeles fä inlemna de handlingar, som äro erforderliga för här förekomna uppgifters bestyrkande. Stockholm den 22 November 1862. F, G. Isberg. Af Herr Isberg: 1 ng. Norrtelge element ar-lär ov erks förändring till femklassigt läroverk samt anslag till .löner för ökadt antal lärare derstädes.
Hvarje spekulant eller äfventyrare, som ville försöka sin lycka på andra sidan håfven hade ledning af dessa uppgifter samt egde den fördelen att då han kom ut på platsen möta en Engelsk auktoritet, som försvarade honom och hans kapital från våld och godtycklighet. Att spekulanter och äfventyrare aldrig saknades då väg för dem öppnades, vore gifvet, Skaror af dem strömmade äfven till de nya hamnarne, och England hade snart landsmän öfver hela verlden som oupphörligen underhölle förbindelserna mellan moderlandet och de nyupptäckta eller nyuppsökta länderna. Till hvilka följder detta småningom ledt, upplyste historien om Ostindiska Kompaniet, om Amerikas, Vestindiens, Nya Hollands och Ostindiens eröfring, och ville man veta det slutliga resultatet, som fullföljandet af detta system frambragt, så bchöfde man blott jemföra Englands statistiska uppgifter med andra länders för att finna att den från början lilla östaten nu vore en bland de rikaste och mäktigaste på jorden. Motionären ville icke häntyda derpå att Sveriges handel skulle någonsin kunna uppnå ett så blomstrande tillstånd som Englands, utan endast visa att det varit genom spridandet af sina örlogsfartyg öfver hela verlden, som England kommit till detta mål. Frankrike, Nord-Amerika och Holland följde samma system. Utgående från en innerlig öfvertygelse om Örlogs-flottans oumbärlighet under krig och den oberäkneliga nytta den kunde, rätt använd, göra landet äfven under fred, har motionären föreslagit att örlogs-fartyg måtte utsändas på de af Svenska handels-fartyg mest besökta farvatten, så att hvarje fartyg hade sin station; och borde kortaste tiden för dessa expeditioner vara 2 år, på det att Chefen på ett sådant fartyg kunde hinna att inom sin station noggrant taga kännedom om dervarande förhållanden och tillse att konsulerne gjorde sina skyldigheter, tillsätta nya, om så behöfdes, bispringa handels-fartyg och upprätthålla ordning och anseende m. m. Stationerna Sammans.
Uppställningen af dessa senare har tydligen skett m e d stor omsorg o c h under hänsyntagande till såväl äldre s o m nyare kompositioner af framstående värde. Därom vittnar redan programmet till första symfonikonserten, hvilken ägde rum i lördags: Mozart o c h Wagner, Svendsen o c h Tschaikowsky, se där representanter för olika musikriktningar o c h nära n o g olika tidsskeden — d e båda sistnämnda äro d o c k, som bekant, samtida. E n betydande komposition af modernt ursprung är Tschaikowskys sjätte symphonie pathétique i h-moll, hvilken öfverallt väckt det lifligaste bifall. L i k s o m i allmänhet slaviska kompositioner, så kännetecknas äfven denna öfvervägande af en melankoli, s o m dock här o c h hvar — särskildt i tredje satsen m e d dess jublande segermarsch — genombrytes af en fulltonig lifsglädje. Både i innehållets djup o c h i välklingande orkesterprakt står n o g denna symfoni i främsta ledet bland moderna symfoniska tondikter. S o m fyllnadsnummer mellan d e båda symfonierna utDET STOCKHOLM SOM GAR: KOLOCH VEDGARDARNE VID STRANDVÄGEN. Båda äro här välbekanta o c h höras alltid gärna. — Konserten leddes af förste hofkapellmästaren Nordqvist, hvilken i förening m e d k. hofkapellet fördes Svendsens gnistrande o c h genialiska » Carneval i Paris » o c h Wagners gripande sorgmarsch efter Siegfrieds d ö d i musikdramat » Götterdämmerung ». böra icke underlåta att begära våra profver. Gud har gifvit oss en D O T T E R. JEmtna och Oskar Åhlén. Erik G. Åkerlund har efter fleråriga studier och praktik i Nord-Amerikas Förenta Stater öfvertagit och fortsätter Tandl. Carl Rosanders praktik i n:r 36 Malmskilnadsgatan. Allm. Ofverkalix komministergård. Handatlas mottages till inbindning af van bokbindare. Starkt och billigt. O. Medin. A. T. — Hvard. Helgd. Allm.
Jag har hört upgifvas af en talare här, att det skulle finnas olika slag af celler, men jag måste bekänna att jag icke förmärkt några olika slag af celler vid mina besök i cellfängelserna, med undantag af 4 å 6 sjukceller i hvarje häkte, och dessa måste väl alltid hållas i ordning för den händelse att någon af fångarne skulle insjukna. Om det nu icke finns mer än ett slag af celler, så vet jag icke hvilka väsendtliga lindringar i straffet som man skall kunna åstadkomma; ty den rike kan visserligen låta flytta in en soffa i cellen och begagna sig af tillåtelsen att bruka egna kläder, men den fattige har ingen soffa och för honom är blagarn hvardagslag, för honom är det icke en gång någon lindring att få mottaga besök af sina slägtingar, ty oftast bo de på ett afstånd af 20 ä 40 mil, och äfven om de bodde närmare kunde ordningen inom fängelset icke tillåta dem att ouphörligt besöka honom. Det är vidare klart, att en person, som ännu icke är förvunnen till något brott, mot hvilken samhället icke har någon annan rättighet än att hindra honom från att fly, icke bör beläggas med samma straff som den, hvilken öfverbevisad om ett brott derför skall undergå straff. Hr Stråle har också erkänt att man måste göra skillnad emellan ransaknings-fångar och fängelse-fångar, men hvari skall den skillnad bestå om man medgifver fängelse-fången samma förmåner som ransaknings-fången. Jag erkänner att man bör söka bereda ransaknings-fåBgen alla möjliga lindringar; men förbrytaren bör veta från hvad ögonblick han upphör att vara rau - 766 Den 25 November f. m. saknings-fånge, för att i stallet undergå sitt straff, och deruti lian kan, om ensamhets-fångelset nn tagea såsom princip, ieke njuta någon så väsendtlig lindring att icke strafftiden bör, afven för honom, förkortas. Det är emot denna princip som det Kongl. Förslaget syndar, och om det vinner bifall, så fruktar jag dels att på fängelsestraffet, ensamhets-principen icke kommer att tillämpas, dels att straffet skall blifva så lindrigt att fången icke ens vet om han undergår straff.
Öfver denna framställning har yttranden blifvit afgifne af Herr Sundler, som deremot, med afseende å behofvet af ull från utlandet, ansett alt, med bibehållande af 2 sk. tull för grof ull, införsells-afgiften å den fina icke borde öfverstiga 4 få med de controller vid sorteringen, som kunde finnas erforderlige, samt af Herrar Arnberg, J". A., Wceni, C. F., och Kock, C. J. Af Herr Lagerheim, L. M., som, sedan numera en större klädesfabrik nära invid staden Gefle blifvit anlaggd, och hvilken vore ämnad att redan innevarande höst sättas i gång, hemställt, att enahanda fördel vid ull-införsel, som förut åt städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö och Halmstad blifvit beviljad, måtte komma Gefle till godo. Af Herr Palander, C. W., som, med erinran att det undantagssladgande, enligt hvilket ull finge endast till några få städer importeras, inverkade stjufmoderligt för de communer, hvilka Irån denna förmon blifvit uteslutne, framställt nödvändigheten af ifrågavarande partiella förbuds upphörande, äfvensom deraf, att i allmänhet hvarje artikel af hvad namnsom helst, hvilken, enligt gällande tull-taxa, vore tillåten till införsel, måtte få tuilbehandlas äf hvarje Sjötulls-kammare i stapelstad.
På dessa skäl få Utskotten föreslå, att vid mätning af torra varor i kronans och enskildes magasiner äfvensom i öppna bodar, der handel och rörelse idkas, skall, så länge varans mängd del tillåter, det största målkärlet alltid begagnas efter den i §• 6 anförda ordning; i öfriga fall må uppmätningen verkställas med mindre målkärl, då köpare och säljare derom äro ense. Det af Kongl. Vetenskaps-Akademien i 9 §. mom b. föreslagna sätt att uppmäta torra varor är i bufvudsaken det samma som det i nu gällande förordning före skrifna. Att en skicklig spanmålsmätare kan, utan alt synbarligen afvika från föreskriften, efter eget godtycke inmäta betydligt skiljaktiga qvantileter spanmål, är lika allmänt bekant, som de missbruk, hvilka deraf blifvit föranledda. Till förekommande häraf hafva åtskilliga utvägar varit dels föreslagna, dels använda. Mätning med s. k. skruf har, såsom Vetenskaps-Akademien anmärkt, varit här anbefalld genom en Kongl. Resolution på Ridderskapet och Adelns besvär år 1668 och lärer vara för närvarande föreskrifven i Norrige. 1 Holland lärer användandet af ett öfver målkärlet lagdt galler varit för samma ändamål antaget. Utskotten, som ej anse sig böra eller kunna ingå i någon närmare pröfning, rörande det ena eller andra sättets större eller mindre ändamålsenlighet, hafva dock trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af alt söka förekomma de ifrågavarande missbruken, och få i sådant ändamål föreslå, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i den nya Stadgan meddela sådana föreskrifter, rörande målningssättet JÖr torra varor, att åtminstone de medelst det största målkärlet i magasiner och öppna bodar uppmätta varuqvanlileterne blifva, så vidt möjligt är, oberoende af den mätandes godtycke.
Af dessa hade hopat sig en så stor mängd, att de ej alla fingo rum i Kalevala. De måste således utgifvas särskildt för sig, och till all lycka hann Lönnrot äfven dermed, ehuru först på sin ålderdom. Om den finska magin och sjukdomars botande medels trollord hade han redan långt tidigare uttalat sina åsigter; detta gjorde han i sin år 1832 för medicinedoktors grad utgifna afhandling "Om Finnarnes magiska medicin", hvilken han tio år senare i omarbetad form ånyo offentliggjorde i Finska Läkaresällskapets tidskrift. Magin i äldre tider, och ännu för omkring fyrtio år sedan i ryska Karelen, bestod ej af detta meningslösa mumlande och dessa vidskepliga konster, med hvilka kringstrykande qvacksalfvare, gällare och zigenare nu lura lättroget folk. Trollkarlen var en "siare", en verklig schaman, en af traktens skarpsinnigaste män och som tillika stod högt i sedligt afseende. Det är bekant, att blotta personligheten såväl hos en aktad läkare som en själasörjare stundom inverkar genom den sjukes sinne tillika på dennes kroppsliga befinnande. Den finske schamanen var på en gång läkare och ett slags prest. Med sitt blotta väsen inverkade han förmånligt på den sjuke, som i honom såg en person ädlare än han sjelf. När härtill kommo de med öfvertygelsens kraft uttalade orden, hvilka med poetisk inspiration och i en språkligt anslående form blottade sjukdomens orsaker eller "ursprung" och sedan bortbesvuro den från den sjuke, så är det förklarligt, att denne rätt ofta blef lugnare till sinnes och att detta rätt ofta förmådde äfven stilla den kroppsliga smärtan. Påtagligen är just detta afsigten i mången trollsång. När det t. ex. i "eldens ord"
I fråga 'om båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan, emot en viss afgift dertill af rustoch rotehållarne; och täcktes Kongl. Majit, enligt Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes protokollet bilagd t, samt befalla, att, i öfverensstämmelse dermed, nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protokollo C. O. Vougt. JW 5. Antom till Exp. Etsk. d. 4 Dec. 1847, kl. 1 e. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående staden Marstrands utseende till etablissement för Vestra sjöförsvaret; Gifven Stockholms Slott den q November 1847* Redan för längre tid tillbaka bar frågan, huruvida vestra sjöförsvaret är förlagdt på lämpligaste stället, utgjort föremål för undersökningar och öfverläggningar. De åren i8ij) och i83q nedsatta befästnings-kommitteer hafva ansett skärgårds-floltan böra förflyttas från Götheborg; och den sednast i nåder förordnade sjöförsvarskommitteen har likaledes funnit Götheborgs station icke vara lämplig, utan föreslagit Marstrand till etablissement för flottan på vestra kusten. Som nya varfvet vid Götheborg svårligen emot en fiende kan försvaras, samt den der förlagda flotta dessutom icke allenast lätt af fienden innestänges, ulan äfven vanligen om vintrarne är en längre -tid infrusen; Bih. till B. St.
I allmänhet hyser jag för öfrigt den åsigten, hvilken också utgör mitt andra skäl, att då man vill bereda ett stöd åt ett vigtig! intresse, skall stödet vara verkligt och icke illusoriskt. De här föreslagna beloppen af uplagen, hvilka motsvara en så ringa del af behofvet, kunna icke vara och blifva icke heller annat än en illussion af tillräcklig tillgång. Med antagande af dessa uplags tillräcklighet, torde likväl åtskillige handlande underlåta att införskrifva salt och den ena staden efter den andra försumma att anskaffa erforderligt qvantum deraf. Allmänheten, hvars bästa man söker befrämja, skall härigenom blifva lidande och det vore ju en ledsam påföljd af de visserligen högst välmenta, men enl. min åsigt alltför kortsynta bemödanderne att i lagstiftningsväg under närvande förhållanden afhjelpa dessa svårigheter genom ett återinförande af de förra påbuden. Frih. Klinkowström har föreslagit uplagen till ett belopp af 240,000 tunnor salt. Om detta kunde lämpligen antagas, då först vore visserligen en temligen betryggande qvantitet salt i Riket behndig, men man skulle då för detta ändamål vidtaga en af de våldsammaste omkastningar i lagstiftningen, som någonsin varit föreslagen. Sådane omkastningar pläga dock ej vara af lång varaktighet. Snart hnge man frågan äler i det skick, deri den nu befinner sig. Så gerna må den förblifva vid hvad nu är stadgadt. På förenämnde skäl och grunder tillstyrker jag vördsammast att R. o. Ad. behagade afslå detta Betänk. Frih. Ahlströmer, Carl Jonas Oscar: Det är i sanning cn nedslående företeelse, att, när man någon gång lyckats lösa nå - Den 16 Februari 151 gra band, hvarmed handel och näringar varit fjetlrade, man genast är färdig att vid första inträffande öfvergående missförhållande återknyta dessa band. Dylika medel må endast i högsta nödfall tillgripas, men något sådant är enl. min åsigt nu icke för handen. Visserligen är det en sanning, att saltpriset är öfverdrifvet högt, men man skall skilja emellan höga priser på en vara och brist på henne.
Då upplyst blifvit, att bohemmanet Esbjörnstorp, såsom beläget i en aflägsen del af Wadsbo fögderi, ingalunda är tjenligt till boställe åt Kronofogden, och icke eller kunnat af denne tjensteman bebos, hvaremot Kronohemmanet Karleby är för berörde ändamål vida mera passande, har Utskottet för sin del funnit sig böra tillstyrka sistnämnde hemmans anslående till boställe åt bemälde Kronofogde. Enär emedlertid det för hemmanet Karleby nu utgående arrende, enligt hvad tillförlitligen blifvit upplyst, är i förhållande till den deraf härflytande afkastning öfverdrifvet högt, hvadan vid en förnyad auction arrende-beloppet sannolikt skulle komma att nedsättas, samt då vid detta förhållande det icke synes rättvist eller billigt att till måttstock för bestämmandet af det värde, hvartill meranämnde hemman bör uti Kronofogdens lönevillkor inberälnas, antaga den nuvarande höga arrende-summan, har Utskottet trott beräkningen lämpligare böra verkställas, i öfverensstämmelse med de grunder, som tjenat lill ledning vid den ifrågaställde regleringen af Landtstats-Tjenslemännens löneförmoner eller efter viss procent af det värde, hvartill hemmanet kan, vid behörig värdering, varda uppskaltadt. Till följd häraf och då, hvad beträffar den af Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson gjorde framställning, att, genom den ifrågakomne förändringen af boställe, någon löneförbättring skulle nämnde Kronofogde beredas, frågan derom icke annorlunda än, i sammanhang med en blifvande reglering af Landtslatens löner, höra komma under pröfning, får Utskottet tillstyrka, Bih, till R, St, Brot, 1840.