Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenskarnes gamla sed att ringakta och nedsätta hvad som är Svenskt, erkänna de knappast detta hedrande förhållande, förstå ännu mindre att uppskatta detsamma. Enligt min åsigt hafva vi neg af traktater och böra akta oss för att blifva på alla håll omgärdade af dylika, och derigenom hindrade i vår fria verksamhet, men till en ny sådan skulle ett bifall till ifrågavarande punkt i Utsk:ts förslag föranleda. Man har visserligen sagt att vi skulle erhålla reciprocitet, men möjligen skulle vi få en sådan efter Fransyskt begrepp, hvilket är något helt annat än hvad andra nationer dermed förstå. En föregående talare har sagt, att i följd af den nya Franska traktaten för det närvarande en Fransman har större rättighet i Norge än en Svensk man och äfven större rättigheter i Sverige än som derstädes tillkomma en Norrman; ja, man skulle t. o. m. kunna bevisa att i visst hänseende Fransmän hafva större rättigheter i Sverige än Svenskarne sjelfva. Detta kan nemligen inträffa i det fall att en Fransk skeppare kommer hit och intager last med destination till Fransk hamn, ty, äfven om han under hemvägen besökt andra länders hamnar, erlägger han vid ankomsten till Frankrike hvarken för skepp eller last någon serskild afgift, under det att deremot en Svensk skeppare, med last härifrån, som seglar direkt på Frankrike, måste betala en tilläggs-afgift af 75 centimer pr tonneau, och, om han under resan inlöper i annat lands hamn för att lossa eller lasta varor, H. 11. 16 242 Den 31 Januari e. m. mäste vid ankomsten till Frankrike för fartyg och last vidkännas alla de förhöjda afgifter, som finnas stadgade för fartyg från icke privilegieradt land. Jag tror således, att man icke kan finna något inbjudande i dessa förhållanden, och att del är mera skäl att man fäster sig vid de åsigter, som vid förra riksdagen, då frågan om den tillämnade Franska traktaten förevar, uttalades af Hr Chefen för Finans-Dep:t, och hvilka, såsom Hrnne torde erinra sig, innefattade att han i princip var obenägen för att ett folk skulle i afseende på frågor som rörde dess inre förhållanden binda sig genom traktater med främmande makter.
Husesyn; sc Boställs-Ordning; Prestersknpet. Hushålls-Sällskapen: om ny organisation deraf , , , Hus-Predikanter: om rättighet att kaita sadana , , Svar pä äterremiss , ,,,,,, Hvitstämplingens upphörande; se Banken 19. Hypotheks-Föreningar: om åtgärders vidtagande till befordrande deraf , , , , , , se Riksgälds-Contoret 3o, 3i, 32, 33; Lån. Ilyres-aftal: om hus och tomt i stad; se JordaBalkcn 2. Hårdhj G. M.» Lieutenant; se Löne-ersättning. Häktade personer; se Anslag 99; Ransakning. Häktande af person, anklagad för brott emot 5 Cap. 1 §. Missgernings-Balkcn: när sådant må cga rum > * , > >>>>>>>> 9 > > > > * 9999999 9 Svar på äterremiss ,,,,,, Kongl. Majits nådiga Svar ,,,, Hängmattor; se Anslag för en gäng b. Hänvisning till besvär; se Besvärsskrifter. Härader: högsta antalet sådana, som må förena sig om en Fullmägtig; Riksdags-Ordningen §. i5. „ som gränsar till hafskusten; se Strandvrak, //drarfs-fängelse; sc Tingshus. „ och Kamncrs-Rättcr: om verkställighet afderas beslut, samt förändring af tiden för Lagmans-Rättcrnas sammanträden , , , , Rätt: att något mål dervid icke må få anmälas efter de vid Tingets början bestämde Rättegangsdagar 9999999 Hästar: förbud emot deras införande från Danmark och dess Tyska provinser ,,,,,,, Svar pa äterremiss ,,, ,,,, Hästculturens upphjelpande i Jemtland; se Anslag 64. Hästhemmans-räntor; se Indragnings-Staten. Hästesko. G. J.; se Anmälan 6. Hästvacance-spanmålen, Cavallerie-Regementenas; se Stats-Verkct, dess inkomster, pag. 7; Spanmålsräntor.
Temte tillkännagifvande, att Ombudsmannen vid Stiftet, RiddarhusFiscalen oell Kammarherren Falkenberg, uppå defom gjord ansökning, tindfått afsked från samma beställning, och att till hans efterträdare deruti blifvit utnämnd RiddarhusFiscalen, Lagmannen Kuylenstjerna, har Directionen tillika underställt Ridderskapets och Adelns pröfning, Kammarherren Falkenbergs vid afskedstagandet gjorde anhållan, att i anseende till hans långvariga tjenstetid, hugnas med någon pension af Stiftsmedlen, hvilket Directionen för sin del tillstyrkt; men då Utskottet vid öfvervägande häraf, tagit i betraktande, att något stadgande icke finnes sorn berättigar, att af StiftsCassan anslå en så beskaffad pension, för 320 I)?n 20 Augusti e. m. afskedstagande Tjenstemän, hvilket jemväl hittills aldrig ägt ruin; samt att genom ett sådant anslag, en minskning skulle uppkomma i de tillgångar som för pensioner åt StiftsFröknar egentligen äro ämnade; anser Utskottet sig sakna anledning, att denna Kammarherren Falkenbergs anhållan understödja, t Och som Herr Landshöfdingen von Rosenstein, i anseende till hans tilltagande ålder, nedlagt sin befattning, såsom Ledamot i StiftsDirectionen, och en annan dess Ledamot, Herr Presidenten m. m. Friherre O. E. Lagerheim instämt i samma förklarande, och nu mera tillika är genom döden afgången, anser Utskottet sig äga en ytterligare anledning att tillstyrka antagandet af det uti den nya instructionen för RiddarhusDirectionen befintliga förslag, att Stiftsärendernes förvaltning må hädanefter af samma Direction öfvertagas och besörjas. §• 6.
I 2 §, som afser det fall att någon genom bedrägliga medel söker locka till affall, har Utskottet funnit straffets maximum, ett års fängelse, eller detsamma som i 1 § stadgas, vara jemförelsevis allt för ringa i förhållande till brottet och böra förhöjas till fängelse i två år, så mycket heldre som straffets minimum, etthundra Riksdalers böter, är dubbelt högre än straflfminimum i 1 §. Uttrycket minderårig i 4 § har Utskottet ansett kunna blifva tvetydigt, då något bestämdt juridiskt begrepp dervid icke är i vår lagstiftning fästadt; hvarföre Utskottet utbytt detta uttryck mot uden, som ej fyllt 21 år», hvilken ålder Utskottet, på skäl som nedan skola anföras, ansett böra bestämmas för rättigheten att få utträda ur Svenska kyrkan. Lika med Kongl. Maj:f, har Utskottet ansett anställande af åtal för brott emot 1 § icke böra iå bero af en lägre, måhända mindre bildad, åklagare allena, utan att högre myndighet pröfvat skäl till åtal vara för handen. Men Utskottet har ingalunda funnit lämpligt att, såsom Kongl. Majit föreslagit, uppdraga denna högre pröfningsrätt åt Dom-kapitlen• Det må väl vara sannt att ordställningen i §:n icke bestämdt tillstädjer Dom-kapitlen annat än att undertrycka ett sillämnadt åtal; men det är dock för dessa kyrkliga myndigheters anseende af högsta vigt, att de inför allmänheten icke ens hafva skenet af polisinstitutioner. Utskottet förmodar ock. att dessa myndigheter sjelfva helst önska undgå ett så besvärande uppdrag. Att de skulle missbruka en sådan makt till anställande af oskäliga åtal, är Utskottet långt ifrån att befara. En fruktan att många rättmätiga åtal derigenom skulle undertryckas vore väl snarare befogad. Men äfven detta vore vådligt, helst då, såsom Utskottet hemställt, ifrågavarande brott skulle hufvudsakligen karakteriseras genom afsigten att förmå till affall. Det är således Lag-Utskottets Betänkande N:o 21.
Sluteligen är det en sak bland de allmänna stadganderna, hvilken af Utskotten blifvit förbigången, eller rättare utesluten, nemligen gefällernes rått att vandra. Man har ansett detta vara ett till oordningar föranledande oskick, som ej längre borde äga rum, och att gesäller borde sättas i likhet med andra tjenstehjon. En gesäll är för näringarne eller handslöjderne att betrakta som en student för vettenskaperna eller förstånds-odlingen. Han Ilar genomgått Elementar-undervisningen, och har fått så mycken kännedom af sitt yrke, att han fritt kan och följaktligen bor få utbilda sig sjelf. Det fordras då, att han skall få se sig om i yrket, och icke behöfva inskränka sig till den särskilta ortens sätt att behandla det, der han sorn lärgosse blifvit uppfödd. Deraf följer, att han må äga rätt att obehindradt förflytta sig ifrån en ort till en annan; och jag skulle anse skadligt, om, för att bibehålla en bättre police på gesällerne, man ville upphäfva deras rätt att vandra. Liksom det vöre önskeligt, om gesällerne i våra småstäder, alltid kunde någon tid arbeta i Stockholm, för att inhemta huru handtverken drifvas här, hvarest det förmodligen sker bäst i Sverige, så vöre det äfven önskligt, att Stockholms gesäller alltid kiinde för samma ändamål få arbeta någon tid uti större hufvudstäder utomlands. Vill man göra sig den mödan, såsom jag gjort, att efterfråga, hvarest Stockholms skickligaste handtverkare inhemfat deras konstfärdighet, så erfar man som oftast, att de arbetat i Petersburg, London, Kopenhamn eller Berlin. En sådan man känner jag bland toen 30 Augusti J. ni. Stockholms handtverkare, hvilken ifrån att vard en fattig Småländsk bondgosse, arbetat sig Upp, vistats såsom gesäll längre tid i London, samt nu är vår förnämste handtverkare i sitt yrke, och som drifver det i stort. Det är en inskränkt åsigt af samhällets nytta, att af begär för policéordning, vilja hindra dessa vandringar.
Och har Motionairen, under förmenande, det ersättningsfrågan icke blifvit af Banco-Utskotiet, vid sistiidne Riksdag, behandlad i enlighet med föreskriften i ^3 §. af Riksdags-Ordnmgen, i thy, att Utskottet skall hafva uraktlåtit, alt Riks-Ståndens då yttrade skiljaktiga meningar, så nära möjligt varit, sammanjemka, vid detta förhållande, samt i belragtande deraf, att Herr Adlerstam, med de sina, ännu befunne sig i ganska behöfvande omständigheter, hemställt, att Rikets ira församlade Ständer, måtte, efter skäliga grunder, i ersättning åt Herr Adlerstam bevilja den summa, 16,000 Rdr B:co, sorn Ridderskapet och Adelli, för dess del, redan sistförflutne Riksdag ansett böra Herr Adlerstam förunnasAf Banco-Utskottets, vid sistiidne Riksdag, under N:o 71 afgifne Betänkande och de handlingar, hvilka, till närmare upplysning om förhållandet med förevarande fråga, blifvit Utskottet tillställde, inhemtas hufvud - 4 BancoUlskottels Betänkande I7:o 28, sakligen, att, sedan hemmanen Norrkärr och Strömsvik, uti hvilka Banken egt en intecknad fordran, stor 3,777 R^rsk. 4 rst-> en den 15 December 1821, för Norbergska Concurs-massans räkning, anställd auction, blifvit af Öfversle-Lieulenanten Adlerstam inropade för 8,200 Rdr, B:cö, men berörde egendomar, i anseende till underlåten inbetalning å Bankens omnämnde fordran, måst, efter föregångne laga uppbud, anslås lil] försäljning å Banco-Auction den 18 Mars 1824 och då blifvit för 8^900 Rdr, B:co inropade af Öfverste-Lieutenanlen Adlerstam och bans Fru; hafva desse, i stället att, på sätt Kongl. Förordningarne den 19 Augusti 1789 och den 18 December 1823 stadga, inom 7ö:te dagen efter auctionsinropet, med Kongl, Maj:ts Befallningsbafvandes laga kraftvunne Utslag -visa, för huru stor del uti köpeskillingens erläggande de borde njuta minskning, omedelbart hos Bankens Commissariat, å 74;de dagen efter auctionen, företettde handlingar, på grund af hvilka de ansett sig berättigade lill lyftande af köpeskillingens öfverskott; hvaraf uppstått den följd, ätt nämnde egendomar, enligt Banco-Fullmägliges beslut af den 20 Januarii 1825, anslagits tili försäljning å ny auction, vid hvars företagande, den 3o Junii sistbe,rörde år, General-Intendenten och Riddaren Dorchimont, för 4>3oo Rdr.
I synnerhet svarar han för faran af: 4. naturhändelser och sjöolyckor, äfven uppkomua genom tredje mans vållande såsom: sjövattens inträngande, strandning, skeppsbrott, sjunkning, eld, explosion, blixt, jordbäfning, skada genom isgång, kantring, sjökast o. s. v.; 2. krig och åtgärder af högre hand; 3. arrest och seqvester; 4. stöld, sjöröfveri, plundring och andra våldsamheter; 8. förbodmande af de försäkrade föremålen för resans fortsättning eller deras användning på annat sätt för nämnda ändamål; 6. oredlighet och förseelse af befälhafvaren eller någon af besättningen, såvidt derigenom skada å det försäkrade föremålet uppstår; 7. sammanstötning af fartyg, utan afseende derpå att det försäkrade föremålet omedelbart genom sammanstötningen eller genom dess följder lider skada, eller att 108 den uppstår derigenom att af det försäkrade föremålet ersättning måste utgöras för skada, som tillfogats tredje man. - § 232. Deremot svarar försäkringsgifvareu icke: 1. vid försäkring al fartyg eller frakt, för den skada, som uppkommer derigenom ali fartyget, vid den tid faran började, icke varit sjövärdigt eller behörigen ulrustadt och bemannadt eller försedt med behöriga skeppshandlingar, ej heller för den skada, som, utom vid sammanstötning, uppstår derigenom att redarne måste utbetala ersättning för den förlust, som genom besättningens förvållande blifvit tredje man tillfogad. Har försäkringsgifvare, efter tagen kännedom om fartygets beskaffenhet, godkänt detsamma såsom sjövärdigt för viss fara, ege ban ej alt, vid inträffad skada, vägra ersättning på grund af fartygets bristande sjövärdighet, med mindre han viser att denna brist, vid försäkringens afsluiande, varit försäkringstagaren bekant och af honom blifvit fördold.
Man vet om Grekerne, att de lade synnerlig vigt på kroppsöfningar, på lekar i fria luften, på brottning, kapplöpning och dylikt; att de ansett gymnastik som en väsendtlig del af uppfostran. Men man vet äfven att bland dessa samma Greker voro just de skönaste män, och att Romarne, sedan de följt Grekernas exempel, vunno i skönhet. Med innerlig fägnad se vi de bildstoder och byster, som återstå från forntiden; vi känne vid deras anblick, att mannens fägring består i en stark och vig kropp, som derjemte röjer värdighet och behag. BELEFVENHET OCH ARTIGHET. Så väsendtliga förenämnde egenskaper äro till älskvärdhet, skulle vi dock med dem ensamt ej kunna taga oss ut i det finare umgänget, utan med dem bör jemväl höflighet och artighet förbindas. Höfligheten eller Belefvenheten är det synbara bemödandet, att så uppföra sig i ord och handling, att en hvar tror om oss, det vi derigenom vilja bevisa honom vår aktning. Den högsta graden af höflighet är artighet. Denna skattbara egenskap i umgänget yttrar sig genom blickar, miner, ord; genom ställningar, tjenstbevisningar och handlingar, de der omisskänneligt visa, att vi vilja förekomma andras önskan. Höflighetens blickar och miner måste fullt öfverensstämma med våra känslor och tankar, med mine och handlingar. Man måste kunna läsa i vårt ansigte, att vi verkligen känna hvad vi göra eller säga, för att vara andra behaglige. Man bör kunna se på oss, att vi gifve akt på det, som kan föregå i andras själ, och hyse den önskan, att de må vara fullt öfvertygade om vårt deltagande. Vi måste bevisa deltagande, med känsla, rörelse, när anledning dertill gifves; äfven i sällskap med gäckar och dårar måste vår mine vara vänlig och glad. Vår blick, vårt löje får icke vara stickande; de få icke säga, att vi igenkänna och skatta dårskaperna efter deras rätta halt; vi få icke vilja synas visare, än vårt sällskap; nog, om vi ej dela dess dårskaper.
E. BergwnEl, hvilken i frdga om sjukvlrdens ordnande i landsorten nedlagt sb stora fortjanster, behandla amnet: ~distriktsskoterskor, en modern insats i svenska landsbygdens s j u k v l r d ~, clels ett fijredrag ofver * nHgra synpunkter i kvinnofrlgan med sarskild hansyn till den svenska kvinnans rattsliga stallninp af vbr pi % detta omrLde mhgerfarne shiftstallare och forelasare $1. kand. E d Svensdtz. Men trots den ansprlkslosa titel af konferens, som Svenska kvinnornas nationalforbund gifvit den sammankomst, hvartill det i utstallningstidens sista timme kallat for dess intressen nitalskande personer i vHrt land, kommer detsamma p % visst satt att bara karakteren af ett nordiskt kvinnomote, och detta tack vare de framstSlende giister frsn r l r a grannland, som, horsammande inbjudningen, komma att for oss framkgga sina erfarenheter f r b de arbetsf a t, dar de verkat i handling eller i ord. Vi skola sdedes fB den formdnen hora 9 kvinnofrPgan i Norges behandlas af fioken Gsza Krog frdn Kristiania, utgifvarinna af den norska kvinnotidskriften ~Nylsende)) och en af kvinnosakens mest energiska och begifvade forkampar i vdrt broderland. En annen inom sjukv %rdens o n d d e kand norsk foreliiserska 2r ' fr.u Jia~gareta Vulltm, hvilken sorn amne for sitt foredrag valt) &gt;Kvindernes vaerne plikt v. Tvenne inom olika arbetsfalt verlrande danska kvinnor, btida framsthende och erfarns talarianor, komma afvenledes att upptrada med foredrag, nSimligen fizc Elisnbetlt Se1me.r, frBn KiSpenhamn, ordf. for foreningen ~Hvita bandet i Danmark och val kand af den svenska allmanheten genom sina foredrag i Stockholm forliden vtir, samt ft-u Ch.
Lön, uppförde belopp, hos Utskottet hemställt, att, såsom framtida grund för beräkning af bemälde embetsoch tjenstemäns m. fl:s pensionering, då de på egen begäran erhålla afsked och, enligt stadgarne i 60, 61 och 62 §§. af nu gällande Banco-Reglemente, äro berättigade att erhålla liela eller viss andel af lönen i pension, må antagas hvad som i den blifvande Lönestaten varder för deras vid afskedslagandet innehafvande tjenst såsom lön anslaget, utan afdrag för den del af lönen, som, enligt förre staten, utgick såsom arfvode och utgjorde den vid Riksdagen åren 1828—i83o beviljade lönförhöjning, men utan inberäkning af hvad såsom serskildt arfvode eller på supplementar-stat kan varda deras innehafvande tjenst i nya staten anslaget; men att, när Fullmägtige begagna den i § 63 af merberörde BancoReglemente dem med g i fne rätt, att, utan egen ansökan, på Pensions-Stat förflytta någon tjensteman, hans pension måtte få beräknas efter tjensteeller lefnadsår, dock sålunda, att den icke får understiga halfva lönen; och halva Banco-Fullmägtige, enligt dessa grunder, uppgjort och till Utskottets pröfning öfverlemnat förslag till föreskrifter, motsvarande §§ 60, 61, 62, 63 och 64- af nu gällande Banco-Reglemente. Efter verkställd granskning af berörde förslag och detsammas jemförande med omförmälde §§. i 1835 års Banco-Reglemente, har Utskottet Bih. till RSt.
För öfrigt vill jag blott upptaga till besvarande en enda af de anmärkmr sorn här blifvit rigtade mot Geijer; den enda anmärkn. tillika, som är af vigt att framkalla ett svar. Ilan har, hette det, yttrat, alt det var den yngre Adeln, sorn förhjelpte Carl XI till oinskränkt makt; och man har häremot åberopat 1680 års riksdagshandlingar, framställt korypheernes namn, och deribland Wachtmeisterska familjen. Det borde ej vara den värde talaren obekant, alt denna familj, ehuru den 1680 hade medlemmar på rikets högsta plaiser, dock ej var mera än några decennier gammal pä Riddarhuset. Dess uppträdande der hör lill vår eröfringsperiod; den kom från Liffland, sattes i Friherreklassen 1651, och ingen hade betydande namn, förr än just de, som förhjelpte Carl XI lill oinskränkt makt. De spelade dervid förnämsta rollen, såsom riktigt anmärkt är. Man har tagit saken ur personlig synpunkt. Min förbindelse till båda de nämnde Herrarne Geijer och Fryxell, är för stor att jag i detta afseende skulle kunna yttra ett enda ord. Slutligen, hvad den politiska synpunkten angar, är å ena sidan yrkådt, att Adeln skall uttala, med anledn. af nämda tvist, en viss politisk åsigt; å den andra, att den skall undvika det. Jag lutar åt den sednare sidan, emedan jag anser del vara Adeln värdigast, att ej onödigtvis inlåta sig i ståndstvister, ej utkasta ett stridsäple. Mén man kan undvika det, utan att lemna sjelfva saken å sido. Karaktcren af Ilr Fryxells skriftställeri, nemi. i hans berättelser, är onekligen den personliga; det är egentligen personernas historia han skrifver. Och hvilka personers historia ingår lmfvudsakligast i hela Svenska folkets, åtminstone i de lider Fryxell hittills behandladt, om ej, näst Konungarnes, Adelns. Hr Fryxell är således visserligen företrädesvis förtjent af Adelns tacksamhet.
Bibliotheket måtte, för sina oafbrutet ökade göromåls skull, åter få på Riks-staten uppförd den år 180g indragna vice Bibliothekarietjensten, jemte en ny eller tredje Amanuensbeställning, och i afseende på lönevilkoren för dessa befattningar i underdånighet hemställt, att vice Bibliothekarien, hvilken, i händelse af Bibliothekariens sjukdom eller annat laga förfall, borde bestrida hans tjenst, måtte få sig anvisad lön inom samma grad, som han förut innehade, eller motsvarande Protokolls-sekrelerarnes inom Eders Kongl. Maj:ts Kansli, samt att tredje Amanuensens lön måtte bestämmas till samma belopp, som Kopisternes derstädes. Ehuru erkännande vigten deraf, att Kongl. Bibliotheket, enär det redan vunnit och årligen forlfarande måste vinna betydlig tillväxt samt af allmänheten allt mer och mer anlitas, erhåller en efter dessa förhållanden afpassad tjenstemannapersonal, anser jag mig dock^ i betraktande af de många angelägna behof, för hvilka Statens tillgångar nu måste tagas i anspråk, böra inskränka mitt underdåniga tillstyrkande dertill, att Eders Kongl. Maj:t behagade hos Rikets Ständer, för anställandet af en tjensteman vid meranämnde 6 Bibliothek, i grad emellan Bibliothekarien och Förste Amanuensen, äska ett lönebelopp, motsvarande det i Protokolls-sekreteraregraden inom Eders Kongl. Maj:ts Kansli bestådda, eller 1,200 R:dr, att å Kongl. Bibliothekets ständiga Stat uppföras. Kongl. Majit läcktes till denna Departemenls-Chefens underdåniga hemställan, som al Statrådets öfrige ledamöter biträddes, lemna nådigt bifall. 6:0.
Föredrogos ånyo Stats-Ulskottets den 10 innevarande månad bordlagda Memorial och Utlåtanden, nemligen: Memorial N:o 199„ i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 157, beträdande Rikets Sländers år 1859 församlade Revisorers berättelse angående samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1857: Lades lill handlingarne. Memorial N:o 200, i anledning al erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 145, angående förändring af sättet för markegångs-prisens bestämmande; Lades lill handlingarne; Utlåtande N:o 201, i anledning af väckt motion angående upphörande af de så kallade Näs Kungsgårds-hjelpen; med afslag å Utskottets hemställan, antog Ståndet det af Riksdags—fullmägtigen Jan Andersson, i dess Utlåtandet bifogade reservation, framställda förslag, att ett årligt belopp af 5,000 R:dr R.mt, såsom ungefärligen motsvarande en fjerdedel al den bevillning, Näsgårds och Vesterbergslags fögderier under förlidna år utgjort, måtte å Riksgälds-kontoret anvisas till Kongl. Maj.ts disposition, lil! bestridande af de kostnader, som de byggnads-skyldige vid Näs Kungs-gård komma att utgöra; och Utlåtande N:o 203, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående f. d. Geijerska husets på Riddarholmen användande till Riks-arkiv. Ståndet afslog Utskottets hemställan och antog den vid Utlåtandet fogade reservation, som, i öfverensstämmelse med Utskottets utgilts-afdelnings förslag, afgifvits af Herr af Dahlström och Herr Cedergren samt Riksdags-fullmägtigen S. Rosenberg, C. A. Larsson och C. G. Sköldberg. 828 Frot.-Utdrag den 12 Oktober 1860. S. D.