Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse j IV-o ty3. 431 Westerbottens, derifrån, oagtadt aflåtna påminnelser, någon redovisning i förevarande ämne ännu icke blifvit afgifven; hvaijernté, hvad angår verkställigheten af de utaf Rikets Ständer, såsom villkor för den år 1834 beviljade afskrifning till |-:del af spanmålsundsättnings-skulder inom Norrbottens oell Westerbottens Län meddeldta föreskrifter om Dislrict-magasiners inrättande uti berörde 2:ne Län, Revisorerne upplyst, att till dislrict-magasinen uti Norrbottens Län endast 1,364 tunnor 10J kappar spaumål levererats, samt att inom Westerbottens Län icke ens någon början härtill blifvit gjord. Med afseende å sålunda förekomna omständigheter, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. ej mindre vidtaga den åtgärd, som af föi bållandet kan påkallas, för alt tilltörbindahDess Befallningshafvande i Westerbottens Län att ofördröjligen låta anställa den, i afseende på Länets undsättnings-skulder, anbefallda undersökning och om förloppet inkomma med fullständig redogörelse, än ock i Nåder tillse, att de af Kongl. Majit och Rikets Ständer, i afseende på ifrågavarande skuldeis indrifning eller afskiiluing meddella föreskrifter, och deribland den angående
Man införde skolor, upprättade akademier, byggde hospitaler, barnhus, upphäfde dagsverksskyldigheter, servituter och mångfaldiga andra missbruk. Men i sistnämde hänseende stötte kejsarn och hans ministrar emot åtskilliga vanor och interessen: särdeles blef missnöjet stort, när man indrog en del af de mindre klostren, och kringskar presterskapets privilegier och inkomster. Å andra sidan tyckte de Radikale med allt detta ännu var mycket förlitet gjordt; de ville införa den nordamerikanska chartan, då deremot ministrarne höllo sig till den engelska författningen och sökte att skydda de nödvändigaste af thronens prerogativer. När motståndet blef alltför häftigt, lät Senaten häkta åtskilliga af de mest pockande demokraterna. De fängslades vänner, i förening med ministrarnes afundsmän, klubbarne och de hemliga sällskaperna, som voro radikalismens egentliga verkstäder, uppretade folket, som hade väntat underverk af den nya styrelsen men nu tyckte att dess egen ställning i det hela var alldeles densamma. Man kunde således alldeles inte inse att det nya, som skett, för massan vore någon förbättring, men deremot tyckte den, att hufvudmännen för denna sakernas nya ordning växt andra öfver hufvudet och förrådde folkets sak. Störst var oviljan emot bröderne Andrada, såsom de mäktigaste, och då desse, efter åtskilliga försök att kämpa mot opinionen, icke sågo sig kunna undvika stormen, begärde de sitt afsked. Alla tycktes nu vara belåtne. Men inom kort hade åter folkgunstens vind vändt sig om med en hastighet, som vi icke skulle våga framställa för läsaren, om icke allt detta af historien vore noggrannt upptecknadt, ehuru de hemliga driffjädrarne stundom äro gömda. Då kejsaren, fem dagar derefter, visade sig på Rocio-torget, eller, som det nu kallades, Constitutions-torget, blef han emottagen med uppenbara tecken till missnöje och ett allmänt rop af: Andrada, Andrada! I ögonblicket begaf han sig till Martino Francescos landtgård, tog honom i sin vagn, och reste åter till staden. På vägen mötte han en annan folkskara, som med de båda andra bröderne i triumph tågade honom till mötes.
Län, den 11 dennes på bordet lagde Memorial, rörande vidsträcktare Brännvins-brännings-rätti gliet. Lag-Utskottet: 1:0 Nils Pehrssons, från Malmöhus Län, Memorial, angående ändring i Kongl. Författningen , om Skogarne i Riket. 2:0 Nils Håkanssons från Christianstads Län, Memorial, angående minskadt antal Nämnd vid Urtima Ting. 1188 Riks-St ändens 3:o Erik Brobergs, från Södermanlands Län, Memorial, om förändring i straffet för Hållkarl, sorn fordrar Dricks-penningar eller med otidighet bemöter Resande. 4:o Anders Nilssons, från Jemtlands Län, Memorial, angående fri handel med Fogel. 5:o Lars Pehrssons, från Westerås Län, Memorial, angående Afgärda Bys rätt. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: 1:0 Nils Håkanssons, från Christianstads Län, Memorial, angående förbud för Befälet vid Cavallen-Regementerne, att sjelfve anskaffa Rustnings-Hästar. 2:0 Fullmägtiges, från Gothland, Memorial, angående rättighet, att utan föregående besigtning å stället, få uppföra Husbehofs Yäder-qvarnar. A 1.1 nr än na Besvärsoch Ekonomiutskottet: 1:0 David Rasmussons, från Malmöhus Län, den 17 dennes på bordet lagde Memorial, angående sättet att utgöra den till Akademi Staten i Lund anslagne Lönings-Spannmål. 2:0 Göran Pehrssons, från Östergöthlands Län, sedan den 17 i denna månad på bordet lagde Memorial, angående Beklädnadssättet för indelta Armeen. Protocolls-Utdrag. 3:o Anders Sandstens, från Jönköpings Län, Memorial, angående Smålands HusarRegementes beklädnad m. m. 4.'o Olof Olssons, från Östergöthlands
Han hemställde derföre, huruwida denna <^88a nu til Bewlilninqs erläggande kunde komma i beräkning, och om icke pa samma grund alla möjliga -.U8LUI-, som genom privata tilskott hade lilkommit,säsvm Armeens ?ensic»!s,ca88n, Sockne - 4;2 Den 9 Mars. ^garmer m. fi. äfwen bvtde kännås ffyldige til Bewillnings erläggande. Grefwe von lk,antinA8k3U8en, Albreckt, yttrade sig, at Stockholms Brand-H rsscur^nce-Werk hade redan genom Kongl. Mains Nädiga lieglemente af är 1746 blifwit för alla afgifter befriadt. En Ledamot af Borgare-Ståndet, Borgmästaren Lrevesmukl, hade emot BewillningsUtffotters inlemnade proffe si sit Ständ gjort re8erv!Nion til ett särffildt Memorial, uplast den nionde sistlidne Januarii, och med Ridderffapet och Adeln communicerLclt, som pä det tydligaste adagalade detta förhällande. Herr Grefwe» förmälde sig icke weta, hwarföre Bewillnings-tttffotret icke gjort afseende pä de i samma ^lomoriLl upragne tydliga ord Utur kszlcmentct, och Utbad sig derföre, at för Ridderffapet och Adeln fä uplasa berörde lVIoinori-ii, såsom Herr Grefwens enffilda tanke i detta amne. Sedan Herr Grefwe» detsamma »plast, tilläde han, at hwad ater Allmänna Brand-^ssccur-wceWerket beträffade, wore desi hittilsdags samlade konä icke större, an at om en betydligare eldswäda i någon af Rikets större Stader inträffade, kunde densamma lätteligen wara förstörd.
Emedlertid är Staten belastad med brotsslingens underhåll samt dess forslande emellan Domstol och fängelse, och bofven sjelf får flera tillfällen att rymma. Under tiden glömmer mängden det begångna brottet och brottslingens sluteliga bestraffning blir för dem ett medömkan väckande skådespel. VU *9* Den 12 Fcbruarii, da starkare intryck skulle straffet göra på sinnena, om det skyndsamt följde på brottet; mets detta kan sällan inträffa, så framt ej den förändring i brottmålslagskipnmgen kan verkställas, att hvarje ransakning öfver en till arrest skyldig känd brottsling, ifrån den stund han fängslad inställes för domstolen aldrig får uppskjutas, utan ovilkorligen bör af Domaren innan han reser från stäUet genom sluteligt utslag vara till ändaförd och Domaren följak-s teligen äga alla nödiga medel, att inkalla vittnsn, att hämta dem, sOm ej genast utan laga förfall sig på kallelsen inställa samt att an skaffe alla bevis sorn kunna bidraga till brottmålets utredande; härigenom skulle den brottslige betagas tillfälle till rymningsförsök och att med andra lika sinnade befästa sig i lasten, samt öfverlägga om bästa sättet, att fräkt neka för brottet, och härigenom skulle äfven den oskyldigt anklagade och arresterade undgå ett långvarigt fängelse, sorn ensamt för den redlige medborgaren är ett svårt straff, samt skyndsamt kunna erhålla den upprättelse lagarne honom tillägga. Med skäl har man i sednare tider Jfrat emot fångars misshandling och emot allt, som har afsende på tortur; men månne man ej gatt för långt i liberalitet, då man betagit Konungens Befallningshafvande ali rättighet att med extra judieiel bestraffning hålla kända missdådare och förvundna biottslingar i ordning?
Utskottet bar ansett anmärkningen härvid böra riktas derhän, att, ehuruväl Commerce-Collegium, GeneralTull-Arrende-Societetens Fullmägtige och den då i Götheborg, enligt särskildt uppdrag, vistande Kammar-Rådet Edman härom, efter målets afgörande, skulle forständigas, samt Gross-Handels-Societeten underrättas, likväl icke, såsom 10 § Regerings-Formen bjuder, någre vederböi'ande Collegier eller Embetsmän före tillstyrkandet häröfver finnas hafva blifvit hörde, ej heller någon all - Bilaga M till Mern. N:o 27. 949 män Kungörelse blifvit tillstyrkt eller utkommit, hvarigenom den Staden Götheborgs Handlande af denna anstalt tillflytande förmån kunnat äfven komma alla andra Rikets handlande invånare tillgodo; hafvande likväl Utskottet derjemte föreskrifvit, att någon tillämpning af 106 ocb 107 §§ Regerings-Formen i afseende på detta mål icke skulle äga rum, ocb i följe deraf någon ansvarighet å Stats-Rådets Ledamöter ocb den Föredragande icke yrkas. Af de sålunda utaf Constitutions-Utskottet bestämda gränsor för anmärkningen synes mig böra slutas, att den ej kan komma att innefatta annat än l:o en enkel anmälan, ej hinderlig för meddelandet af décbärge åt Stats-Rådet ocb de Föredragande; ocb 2:o Utskottets motiver för denna blotta anmälan, oåtföljd af beifrande, samt det ändamål Utskottet genom ett sådant tillväga gående åsyftar. Ehvad tanke jag, som var ur Staden frånvarande, då i Utskottets Plenum anmärkningen blef besluten, kunde enskildt hysa om den bokstafliga formligheten af detta tillvägagående, tror jag likväl, att, när décbärge icke Stats-Rådet förvägras, låter detsamma sig, utan kränkning af Grundlagens anda, ehuru ur blotta billigbetsskäl, försvaras; ocb i alla fall är det min pligt, såsom Beredningens Ledamot, att stanna inom de gränsor Utskottet föreskrifvit.
Denna skatt betalar också alltid hvarje redbar person af allmogen, äfven om det skulle ske med den sista skärfven, och orsaken härtill anser jag vara den, att de, ehuru de sjelfve icke kunna utreda eller förklara hvarifrån denna inneboende känsla kommer, dock känna med sig att i och med detsamma de utbetala denna skatt, äro hyddans innevånare lika goda med dem, som bo i palatsen. Del är just denna den fattiges rätt att äfven kunna betrakta sig som en nyttig del af det stora hela, som jag anser böra bevaras och 428 Den 23 Mars f. ni. derföre vill jag äfven att capitations-afgiften skall bibehållas trots Adam Smith och andra, hvilka i den vägen se saken annorlunda, ty jag föreställer niig, säger jag ännu en gång, alt just en till lågt belopp satt capitations-afgift utgör rotta sättet att hos folket på ett praktiskt sätt alltid göra för dem rätt begripligt och lefvande att först genom fullgjord pligt till samhället upslår äfven rättighet lill fordran på detsamma. Min erfarenhet i fö re v ar: de fråga är för öfrigt öfverensstämmande med föreg:de talares, i synnerhet Frih. af Schmidts, hvartill jag dock vill lägga att i allmänhet på landet, jag vågar icke säga öfverallt, blifva de, som icke kunna betala sina skatter, utan svårighetjå myndigheternas sida, upförda på restlängden, och ser man sig vid mantalsskrifningen ganska noga före att ingen, som icke kan betala, blir dertill upförd. Må man gerna, om man så vill borttaga skyddsafgiften och alla dylika skatter, ty den fattige vill jag visst ej betunga; men icke mantalspenningarne; ty dessa hafva, som jag redan nämnt, för samhället en djupare betydelse och bör endast ur denna synpunkt behållas. Kommunal-afgiflerna åter utgå alltid efter sockennämndernas omdöme om personernas vederhäftighet, och dessa afgifter efterskänkas utan svårighet, om man finnér att de skaltskyldige icke kunna erlägga dem. Således är denna beskattning ieke af den betydenhet man här velat låta påskina.
Det är den frågan, som måste afgöras, och som måste förhindra, att detta Memorial lägges till handlingarne. Rikets Ständer måste svara, om de godkänna projectet till rättelse. Det är mig likgiltigt, om Generalerne få 3ooo eller 2,800 R:dr, men jag kan icke underlåta att besvara det exempel, hvarmed 1 Friherre Cederström velat försvara sin mening. Han har anfört exemplet af ProtocollsSecreterare, som skulle få Landshöfdingepension. Just detta bevisar motsatsen af hvad han velat styrka. Man behöfver blott kasta .ögat på rangordningen för att finna det orimliga af exemplet. Nu står frågan så, att innan Rikets Ständer hafva med Ja eller Nej afgjort detta Memorial, är ingen summa bestämd till pensioner för Generalerne, ty det är väl sagdt i tabellen, att de skola hafva 4ooo R:dr, men det åstadkommer en förändring i StatsRegleringen. Om Rikets Ständer gifva bifall till dessa 3ooo R:dr, behöfves ingen återremiss. Jag ber likväl, att ytterligare få upplysa meningen i StatsUtskottets Memorial. Rikets Ständers beslut lyder så här: att blifvande in - 3o Den a8 December f. m. nehafvare af de g Generalslönerne i penningar må, lika med Landsbofdingar, och i enlighet med hvad För fattningar ne om afskedstagande civile embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter erhållet afsked, till Pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras å Allmänna JndragningsStaten. Jag öfverlemnar nu till hvar och en att afgöra, om Landshöfdingepensionen är den, som Generaleine skola åtnjuta. Jag skall gerna medgifva, att ordet Landshöfdinge kunnat vara uteslutet ur Betänkandet. Orsaken, hvarföre det står der, malte förmodligen vara den, att de äro personer, som hafva rang lika med Generaler; men visserligen hade det kunnat vara borta. Jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla rättelsen af misstaget.
Borgareståndet icke till någon åtgärd af Utskotten föranleda; hvilket Utskotten härmed skolat hos sistnämnde Riks-stånd vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 20 Augusti 185t. 6 Lagsamt Allm. Hessiirsoch Elam.-Ilsk. Betänkande, N:o 36. Arilt, till Exp.-Utsk. d. 20 Augusti 1851, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändrade föreskrifter, angående Skogshushållningen i riket och om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, m. m.
Genom stadgandet att från och med 1847 endast vexlar få ati Handels-Disconten belånas, har Utskottet trott sig kunna framtvinga en allmän vexelrörelse, men verkan deraf skall i min tanka icke blifva sådan, som man väntade. Vexelrörelsen måste hvila på en allmän ordning i liqviden, och förrän denna genom en förbättrad oreditlagstiftning blifvit grundlagd, skall man förgäfves söka, att, genom en i Riks-Banken ändrad disconteringsform, förändra landets creditbruk. Det är icke heller sjelfva vexelformen, utan fastmera den ordning och säkerhet, hvaraf vexelrörelsen blir en följd, som måste befordras eller framtvingas. Föreskriften att belånbara vexlarne skola vara betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö har varit nödig, emedan Banken endast der eger Ombud till incassering. Men då sällan lärer inträffa, att Näringsidkare i landsorterne ega sädane fordringar, som berättiga till vexeldragning på förenämnde större handelsplatser, utan förhållandet vanligen torde i vårt land vara omvändt, så skall följden af Utskottets förslag blifva den, att Handels-Discontens tillgångar, nästan uteslutande komma handlande i Stockholm, Götheborg och Malmö tillgodo, och att andra lånsökande tvingas att kasta sig på allmänna Disconten, hvars fonder således torde blifva otillräckliga, under det att Handels-Disconten kanske blifver i saknad af låntagare. Jag tillstyrker således, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad Utskottet i förra betänkandet N:o 29 föreslagit, måtte till vexelrörelsens uppmuntran besluta, att vexlar företrädesvis framför andra papper och lill 4 procent ränta få i Handels Disconten belånas. Vid ,f. 32.
Han har börjat fetma, och hans väsen är resigneradt. För Tora blef förändringen ännu större. Hon fick plötsligt en massa tid öfver, ingen jagade henne, ingen fordrade något, hon kunde komma och gå och låta och göra, allt under samma ovana tystnad. Att sköta huset var en småsak, hon hade lärt att arbeta, och hennes kropp tarfvade så pass rörelse. Nu ägde hon fullt upp af tid att kläda sig omsorgsfullt, fara in till staden, handla och besöka offentliga föreläsningar. Eller ock kunde hon få krypa in i den stora länstolen, inandas gårdsplanens kaprifolieoch rosendoft och försjunka i läsning. Timme efter timme samma tysta ostördhet. Starka kommo tankarna, orden värkade tändande, nya hugskott blixtrade genom hjärnan. Hur länge sedan hon erfor dessa intryck! En gång hade hon drömt sig ett helt annat lif, hon var begåfvad i många riktningar, och hennes flickvänner hade alltid spått, att hon en dag som skådespelerska eller författarinna skulle öfverraska världen. Men giftermålet och Arnes Amerikavurm afbröt alltsammans. Nog visste hon, att i den nya världen tillfällen funnos till andlig utveckling. Dock hade detta från första stunden varit henne likgiltigt liksom hela detta bistra land, detta hårdfordrande folk. Hon vore ju en främling, en utstött, och måste döda alla gamla förhoppningar. Men hur hade detta väl invärkat på henne? Strax efter dödsfallet — ack hvad hon då varit på sin vakt mot de små bekväma vanor, som ville smyga sig in i deras lif. Sådana voro ju brott mot den lillas minne, och i sin samvetsångest blef hon en formlig asket. Hon kunde törsta i timtal, under det hon manade fram sin dotters torra, smackande läppar, och hur sjuk hon än blefve, skulle hon aldrig, aldrig tillkalla läkare ... Den tiden stodo ännu deras skälfvande hjärtan öppna, de lefde blott till hälften på jorden, om andevärlden talade de och i dess luft dvaldes de hälst. Med tårskymda blickar påminde de hvarandra om underbara fenomen i samband med barnets död. Där var kvittenträdet vid hönshuset ... Midt under blomningen hade det vissnat och så plötsligt dagen före hennes död skjutit nya skott och knoppande löf — nog var det sällsamt.
N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken uti dess sockinstuga den 30 augusti 1846 § 1. S.D. Till följe af herr häradshöfdingen Montelii kungörelse af den 5:te uti innevarande månad voro, efter derom skedd vederbörlig pålysning, socknemännen nu samlade för att utse en fullmägtig, som bör infinna sig å Häste gästgifvaregård den 4:de nästkommande september kl 11 f.m. för att gemensamt med deputerade från öfrige socknar inom Jemtlands norra domsaga, afgifva yttrande huruvida de finna det lämpligt att Östersunds stad tillsvidare blefve gemenssam tingsstad för handläggning af de inom Jämtlands bägge domsagor förekommande brottmål, i hvilka de tilltalade voro häktade.
Jag hemställer till en hvar, om man icke, då man får välja personer, man icke skall göra afseende på de allra bästa, under det man deremot, då man saknar rättigheten att välja, ofta nog får hålla till godo med de allra sämsta. Skulle t. ex. icke Hr Printzensköld sjelf heldre se, att i Diskont-direktionen sutte Hr von Hartmansdorff än bonden Per Olsson? Kan det upstå mera våda deraf, att man tager personer inom Bankoverket, än att man skall taga dem inom Fullmtge? Hr von Harlmantsdorff har sjelf erinrat derom, att de bäste ledamöterne i Diskonten just äro sådane, som icke äro Fullmtge, utan som äro tillsatte af Fullmtge, nemi. Kommissarierna, BankoFiskalen och Banko-Sekrettn. Ar det då icke skäl, att göra det till grundsats, alt derstädes skola sitta de fyra i fråga var :de jemte fyra andra skickliga personer, som sköta ärenderne? Jag finner således icke att Hr von Hartmansdorffs argument är någon motbevisning mot Ulskts förslag. Hvad vådan för Banken alt mista sina penningar beträffar, så lärer i afseende på redlighet icke vara sagdt, att man är mera redlig derföre att man tillhör något af de fyra Stånden; ty då skulle man ju kunna påstå, att alla, som icke tillhöra representationen, äro icke redliga personer. Har icke hvar och en af Svenska folket lika mycket intresse alt bevara Banken för förluster, sorn de personer, hvilka hafva tillfälle alt sitta i något Stånd? Är det icke lika mycket Svenska folkets, som de särskilda Ståndens pen - Den 28 Oktober f. m. 83 iiingar, som der förvaltas? Kan man väl tänka sig, att derföre att en affärsman blir insatt i diskonten, han skulle begagna sig af tillfället för att skinna Banken? — att han icke skulle hafva så mycket heder, att han, just derföre att han vöre vald, skulle vara desto mera mån om all bibehålla det förtroende han erhållit och visa sig vara lika god som den, hvilken dilkommi! genom sin sjelfskrifvenhet?
Län i ingifvet Memorial framställt den önskan, att Ståndet måtte tili Kongl. Maj:t omedelbart frambära en underdånig anhållan om förhöjning i den för det närvarande otillräckliga skjutslegan, heldst det mera vore att önska, än hoppas, att BondeStåndet kunde blifva från Sjutsningsbesväret alldel es frikal 1 ad t, och, efter Riksdagsmannens tanka, Forvagnsinrältningen, åtminstone i Norrland, omöjligen kunde bära sig. Och bar Riksdagsfullmägtigen J. M. Wessing i sammanhang härmed yttrat, det han ansåge lämpligt, att från de öfrige Respective RiksStånden först äskades upplysning på hvad billig grund all slags skjutsning blifvit oprivilegierade hemmansägare ålagd, innan Ståndet med ärendet toge någon vidsträcktare befattning. 9:0 Bancofullmägtigen Johan Olsson Longberg har uti ett inom Hedervärda BondeStåndet uppläst, och sedermera till allmänhetens kännedom af trycket utgifvet, vid - y22 Betv. och Ekon. Ctsk. Baänkanden. lyftigare Memorial, efter en historisk framställning af Skjuts Inrättningens öden och förändringar ifrån dess uråldriga uppkomst under Konung Magnus Ladulås, intill närvarande tider, öfvermått till en omständelig afhandling i 2:ne Momenter» först om de förluster, Skjutsningen medför för Landtmannen i dess enskilda hushållning, och sedermera om de skadliga verknicgar, deraf uppkomma på Bondens moraliska värde och sedlighet; hvarefter han Sökt visa det lidande i b^gge omförmälte afseenden, som Samhället och hela Nationen derigenom tillskyndas.
Då Utskott't, lika med Banco-fullmägtige, funnit, att de af Riksdags-fullmägtige Anders Olsson och Didric Wesström framställde förslag icke innefatta nödig säkerhet för Banken, men deremot skulle medföra besvär och olägenheter för ej mindre Banco-styrelsen, än Konungens vederbörande Befallningshafvande, bar Utskottet ansett sig icke kunna Lill samma förslag tillstyrka bifall. Stockholm den 14 September 1840. Ank. lill Exp. Utsk den i5 Sept. kl. /£ e. m. Utlåtandey Öfver väckt motion, angående Förskotts-låm meddelande från Banken för Strömrensningar., Sjö- ock Mjraftappningar samt i stort företagna odlingar. Under den 14 sistlidne Mars har Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottet remitterat en af Riksdags-fullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs
A Fredrika Bremerförbundets byrå, Stockholm, finnas anmälda kvinliga arbetssökande såsom: svenska och utländska lärarinnor för hem och skolor, kontorsoch skrifbiträden, husföreståndarinnor, sällskap och biträden i hem, föreläserskor, gymnaster, sjuksköterskor m. fl. [1829] E n ung bildad musikalisk flicka, kunnig i hushållet och som genomgått en kurs å Handarbetets vänner, önskar plats hos bildad familj på landet som biträde i hushållet mot fritt vivre. Svar till » X. » inlemnas å fru Bloms Inackorderingsb., Sthlm, d. v. uppl. erh. (S. g. A. [1903] sökes öfver sommaren af en skicklig framstående pianist emot fritt vivre för henne och en 6-årig dotter. V i - dare meddelar fru Sobotka. Karlstad. [1908] En folkskollärarinna önskar under sommarmånaderna mot fritt vivre plats i en treflig familj. Adress » I. 26 », Nyköping, pöste restante. [1910] E n medelålders bildad tyska, som talar och skrifver franska o. engelska, önskar plats som sällskap hos äldre pers. o. kan biträda i småbestyr eller med skrifning. Goda rekommendationer å Fredrika-Bremerförbundets byrå. E (G. 2784) [1924] n praktisk och frisk flicka af god familj önskar plats att gå frun tillhanda. Den sökande är kunnig i vanliga hushållsgöromål samt i enklare väfnad och linnesömnad. Små pretentioner. Svar emottagas tacksamt, märkta M. Arboga p. r. [1844] Informatorsplats önskas af en filosofie kandidat, van vid undervisning. Om så önskas, är den sökande äfven villig att deltaga i kontorsgöromål. Svar till » F. K. 23. » adr. S. Gumaelii annonsbyrå, Stockholm. (G. 2682) [1911] E n anspråksl. bild. flicka frågar, om det finnes någon fam., som skulle vilja taga henne med till badort eller brunn. Hon är villig åtaga sig trogen och vänlig vård af barn eller vara biträde åt frun. Svar emotses tacksamt till » M. A. » Motala p. r.