Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande öfrige, i Borgare-Ståndet framställda anmärkningar, rörande ailöningen tili Lag-Utskottets Caneellie, det stora antalet Notarier hos Ridderskapet och Adeln, tillökning af ett Notarie-arfvode för Borgareståndet, af ett Vaklmästare-tr actamenle m. m., så får Utskottet upplysningsvis meddela: att Utskottet ansett sig pligtig t följa de reqvisilioner, som af Ståndens Herrar Talmän eller Utskottens Herrar Ordförande blifvit afgifne; att hvarje Riks-Stånd lärer ega 1 ät Lig het att organisera dess Caneellie, på det för görmnålens jemna gång mest ändamålsenliga sätt, och att, hvad Lag-Utskottet serskildt angår, Personalen derstädes icke utgöres af mera än en Secreterare, tvänne Notarier och en Cancellist, för hvilka arfvoden 1 Stals-Ulskottets förra Memorial äfven blifvit uppförda. 1 händelse Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet härutinnan föreslagit, torde den, TjenStemännen vid Ståndens pcb Utskottens Cancellier tillkommande aflönings-förhöjning få, i den ordning Ståts-Utskottets af Rikets Ständer gillade Memorial N:o 3 föreskr ifver, från Riksgäids-Contoret till vederbörande uLbetalas. Stockholm den 4 November 1834- N:o 3o r. Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Kor. Memorial, i anledning af erhållen åt er remiss ä Stats-Utskotteis Utlåtande N:o s5t. (UA) Ifrån Ridderskapet och Adeln liar Utskottet erhållit återrernrss å dess Utlåtande N:o a5ir i anledning af verkställd revision af de vid sisla € Stats-Vitskottcts Utlåtande N\o 30a.
Skrifvelse, N:o 78. fängelser efter cell-systemet, anvisat en summa af Tre Hundra Tusen Riksdaler, alt med en tredjedel årligen under hvartdera af aren 1855, 18o6 och 18<)/ lian Riksgäldskontoret utgå. " . Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, hos E. K. M:l underdamgst anmala. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juli 1854. N:o 78. \ Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juli 1854. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 15 . Bonde-Ståndet den 19 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående allmänna Sladganden för erhållandet af statsbidrag lill allmänt eller enskildt nyttiga arbetsföretag. (Stals-Ulskottets Memorial, N:o 157.) S. A. K. Rikets Ständer, som, i likhet med hvad vid föregående Riksdagar egt rum, jemväl nu fastställt vissa allmänna grunder och föreskrifter rörande sättet, ordningen och vilkoren för erhållande samt återbetalning af statsbidrag lill hamnoch kanal-byggnader samt vägförbättringar och vattenaftappningar, dervid Rikets Ständer funnit sig ega anledning att, jemte bibehållandet och en fortsatt tillämpning af de allmänna bestämmelser, som uti ifrågavarande hänseende vid sednaste Riksdag stadgades och i 100 §. af det för Riksgälds-kontoret då utfärdade reglemente finnas intagne, äfven bestämma lydelsen af den §. i det nya reglementet för Riksgälds-kontoret, deri nu ifrågavarande allmänna grunder och föreskrifter skola till Fullmäktiges kännedom och efterrättelse meddelas, få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla, det Rikets
Enär så manga särskilte alternativer af Utskottet blifvit framlagda, är det ej underligt om åtskilliga ledamöter äro tvekande i afseende på rätta behandlings-sättet. Då man lika väl kan hålla sig till det ena som det andra alternativet, så kunde man älven så väl äska de omnämnde upplysningarne, som dermed uppskjuta. Detta hade också varit den behandling af målet, hvilken jag velat yrka; men då flere ledamöter, äfven af BancoUtskottet, begärt återremiss, på det att Utskottet måtte få tillfälle afgifva ett mera bestämdt yttrande, så instämmer äfven jag deruti. Grefve von Schwerin' Jag anhåller att med några få ord få öka Protocollet. Här är ej fråga om en ny lag, hvarigenom Bankens publicitet skulle beredas; bär är blott fråga om att undanrödja ett tillfälligt hinder för den anbefalte gamla publiciteten. Det vrar alldeles i sin ordning, att Utskottet, i anledning af Herr Hjertås motion, åberopade 1672 års beslut, och den Ed som, i anledning deraf, aflägges. Det är ock Den 4 April J. m. 9l blott af egard för personer sorn aflagt en ed, »oin jag yrkat återremiss af Betänkandet, och ställt min fråga så: om flere hinder finnas än de af Utskottet anmälte? Harda Utskottetsvarat att det ej ser flere hinder, så är det Riksens Ständers rätt att undanrödja det som finnes; jag föreställer mig, att den som då går att yttra sig, gör sig den frågan, hvad det vill säga att vara garant af Banken och att hafva satt sin ära i pant, Jag ogillar icke det hittills iakttagna förfarande, och jag ser inga ytterligare Ilinder, men jag afstyrker remiss till de sammansatte Statsoch BancoUtskotten. Blott det sednare har att meddela oss, huruvida det känner några ytterligare hinder än det, som ålägges dem af deras samvete. Friherre Boije: Frågan synes nu endast mera angå valet af Utskott, till hvilket ämnet och anmärkningarne skola remitteras.
Hr Lagerborg, Samuel Wilhelm; och hade dertill blifvit utsedd: N:o 189. Hr Rääf i Småland, Leonhard Fredrik. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.Ulsk., att inträda under ordinarie ledamoten N:o 212. Hr Lind af Hageby. Carl August, beviljad 14 dagars ledighet; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2253. Hr von Holst, Hans Gram. Upplästes (ill justering och godkändes ett från Exp.Utsk. inkommet under N:o 76 afgifvet förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M., om anvisande af särskildt kreditiv till betäckande af kostnaderne för erforderliga rustningar. Upplästes ett i dag inlemnadt så lydande mern.: Undertecknad får vördsamligen anmäla, att han, i anseende till snart förestående afresa, är föranlåten afsäga sig den befattning han såsom Bänkman hos R. o. Ad. innehar. Trolle Wachtmeister. I anledn. häraf lillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, att val af en Bänkman inom första bänkm.:s-afd:n efter H. Ex. Hr Gr. Wachtmeister komme att förrättas i början af nästa plenum. Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 6 och 10 dennes på bordet lagde utlåt. N-.o 148, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 39, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 2:dra liuf vudli tel. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande, hvarvid först förekom: Utsk:s framställning, rör:de uppskof med de ifrägnvar. hufvudtitel tillhörande indelta räntors definitiva reglering. R. o. Ad. fann denna del af Utsk. utlåt, icke erfordra någon åtgärd. Vidare förekommo följande enl. ordningen i betänk.
Remitterades till Lagsamt Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk;n samt communicerades de öfriga RiksStm. 4. K. M:s nåd. stadga af d. 18 Juni 1842, angrde skoleundervisningen i riket, som nu tagit och tager sin början, torde medgifvas en förändrad redaktion, ty de lärdomsstycken som deruti föreskrifvas om skolelärare att veta och undervisa uti, står svårligen att vinna för någon som ej undergått sednare student-examens specimina, och få sådane lära anmäla sig till lärare i folkskolan; utan är det redan praktiserat, alt till dessa inrättade seminarier på 1 å $ år insända hugade villiga klockare. Likaledes belviflar jag, att i landsförsamlingar T*^ af pastorer och s. k. skoldirektioner sjelfva minnas eller inhemtat dessa vetenskaper efter nyare sättet. Oförmögne att kontrollera antagne skolelärarens pretenderade och föreskrifna kunskaper; således måste väl kontraktsprosten åläggas denna pröfning, likasom han bör i sitt kontrakt inom April månads slut årligen hafva personligen öfvervarit dess tilldelta församlingars skoleexamina, för att derefter med sammandrag efter 1 månad till konsistorium insända en tablå öfver framstegen m. m. af denna inrättning för då passerade året, beräknadt från d. 1 October föreg:de; ty med undantag af backstugusittare samt små intägtshafvare och stattorpares barn, hvilkas i 00 Den S December. föräldrar dagligen måste lemna hemmet till arbetsförtjenst» åtnjutande, då barnen blifva utan all sorts vård och uppsigt, så böra hemmansbrukares och jordägares barn ifrån och med Maj månad t. o. m.
Direktion minst tre ledamöter skola vara närvarande, blifvit intagen så väl i 1851 års Banko-Reglemente som i alla andra af Rikets Ständers, efter det Lånekontoren inrättades, för dem utfärdade Reglementen, nuvarande Ansvarighetslag af den 4- November 1851, liksom de äldre Ansvarighetslagarne, efter alt hafva i Usta och 2:dra §§ meddelat omförmälda stadganden, tillika i 4-:de § innehåller, såsom särskildt påbud, att om Direktörer fatta beslut, dervid icke minst 3 af dem äro närvarande, samma ansvar skall äga rum, som i Usta § föreskrifves, hvilken omständighet antyder, att vid Ansvarighetslagens utfärdande den åsigt varit rådande, att icke de begge första §§ föranleda dertill, att ansvar kunde ådömas för sådan öfverträdelse af Banko-Reglementets innehåll, som i Ansvarighetslagens 4:de § omtalas, och att således icke alla i Banko-Reglementet meddelade föreskrifter om hvad Diskontdirektörerne hafva att iakttaga vore till de i Usta och 2:dra §§ afsedda föreskrifter hänförliga; ty, och som följaktligen ofvan åberopade Ola Månssons ansjfna förfarande icke må anses vara af sådan beskaffenhet, som i O 7 Ansvarighetslagen åsyftas; alltså finner Hofrätten, som anser frågan om tillämpningen af sista punkten utaf 1 ista morn. i 78:de § Banko-Reglementet utgöra ett ämne, hvarmed det icke tillkommer Hofrätten att taga befattning, något ansvar i anledning af AdvokatFiskal Biilberghs i denna sak förda talan icke kunna Ola Månsson ådömas. Den som etc. (Besvärshänvisning). Emot detta Kongl. Hofräftens Utslag anfördes af mig den 21 April underdåniga besvär utaf följande innehåll: Stormäktigslc Allernådigsle Konung! Till Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning får jag, å embetets vägnar, i underdånighet öfverlemna Eders Kongl.
235 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857. Presle-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Slåndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga inom Götheborgs och Bohus Län belägna Kronoholmars afgifIsfria upplåtelse lill allmänt begagnande. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88). S. A. K. Jemte Nådigt meddelande, alt, enligt hvad Kammar-kollegium i underdånighet anmält, vid den inom Götheborgs och Bohus län åren 1850 och 1851 förrättade jordransakning, fråga uppstått om användande af nedannämnde, uti Tanums socken och härad belägna holmar och skär, för hvilka vid en den 19 November 1819 verkställd skattläggning blifvit stadgade räntor till ett sammanräknadt belopp af trettiotvå skillingar banko, nemligen: l:o Killingen, af omkring 3 tunnlands rymd, blotta berg, men med sommarbete i bergsskrefvorna för 8 får och med åsatt ränta af 12 sk.; 2:o Stora Snåret, 8 tunnland, likaledes blotta berg, med sommarbete för 4 får och åsatt ränta af 10 sk. 8 r:st.; 3:o Snärten eller Snartekalfven, omkring 1 tunnland, utan bete, med åsatt ränta af 2 sk.; 4:o Ardöfsholmarne, 3 stycken, med åsatt ränta af 1 sk. 6 rist.; varande vid alla dessa holmar något ostronfiske; 5:o Ulliken ; \ 6:o Tistholmen; 7:o Gullskär; tio stycken så kallade ”småskär”, liggande under vattnet eller ock derofvan obetydligt synlige, med åsatt ränta af 3 sk. 4 rist.; 8:o Klåttegrund; 9:o Klåtteholmen; 10:o Persclång fluerne 236 Expe ditio nsUIs kotte ts Förslag till underd.
Likaså äro i Norge storthingets beslut om skatter icke bland dem, sorn äro undantagne från Konungens sanktion, för att blifva gällande. Vår grundlag är icke systematiskt uppställd och liar sina egendomligheter i formen. Den hvilar likväl i detta afseende på samma grundsats. Och det är denna vigtiga grundsats, som Bev.-Utsk:t nu med ett penndrag vill stryka bort, utan att sätta något motsvarande i stället. På sådant sätt lärer delta dock ej låta sig göra. Det vore ock, efter min tanke, långt, ifrån önskvärd!, om konungamagten skulle uti ett så vigtigt ämne, som delta, blifva blott ett viljelöst redskap att verkställa en riksdags majoritets vilja. Det representativa statsskickets svåraste uppgift är just att utfinna medel att nog kraftigt skydda minoritetens rätt; och något säkrare Den 25 April f. m. 501 värn emot rättskränkningar, som visserligen icke äro minst att befara i beskattningsfrågor, bar ännu icke kunnat uppställas än konungamagten, vare sig att det är fråga om att skydda de högre klasserna, sorn äro utsatta för mängdens afund, eller de politiskt oberättigade, som icke sjelfva få föra sin talan. Jag kan derföre icke annat än på del högsta önska, att R. o. Ad. icke måtte instämma uti ett uttalande, som åsyftar att bestrida en vigtig, sannt konstitutionell grundsats. Men jag vill dermed icke i ringaste mån eller i någon rigtning hafva uttalat mig i fråga derom, huruvida den konungamagtens rätt, för hvars erkännande jag kämpar, bör vinna någon tillämpning å den tulltaxa R. St:r nu gå att besluta, och jag protesterar på samma gång emot den tydning, man i detta afseende velat gifva åt några ord i det af mig här upplästa anförande af Frih. Gripenstedt Dessa ord lydde: »Hvad som icke är rätt, det är ej heller klokt eller nyttigt. Detta är den enkla grundsats, hvilken jag hittills följt och sorn jag icke ämnar öfvergifva.»
Riddarhusets tjenstemän åliggande ökade göromål, hvarom någon hemställan till R. och Ad. i min tanke alldeles icke är behöflig och äfven vid flera fÖreg:de tillfällen af Direktionen ej heller så ansetts. Då emellertid någon tvekan om Direktionens rätt i detta hänseende nu uppståt t, torde det vara skäl att R. o. Ad., som har så många andra vigtiga ärenden under sin pröfning, befrias från afgörandet af en fråga, som uppenbarligen endast afser ett från medlens behöriga förvaltning oskiljaktigt beslut. Hr von Knorring: Då det icke är så ofta som sådane donationer ifrågakomma, tror jag icke att detta kommer att upptaga så särdeles mycket af R. o. Ad:s tid, utan får jag vidblifva mitt yrkande om afslag på reservationen. Frih. Alströmer, Oscar: Jag instämmer så mycket heldre med den siste värde talaren, som jag anser att det är angenämare för Riddarh.-Direktm att R. o. Ad. sjelf bestämmer dessa arfvoden. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Dalman hade, i enlighet med Frih. von 190 Den 16 Mere. Otters vid det nyss afgjorda Utlåt:t fogade reservation, föreslagit, att R. o. Ad. skulle besluta öfverlemna åt Riddah.-Direktin, tinder hvars förvaltning de till stipendier och pensioner af enskilde personer donerade fonder äro ställda, att framdeles, utan särskild anmälan hos Ståndet, bestämma de arfvoden, som för sådana fonders förvaltning skäligen böra till Riddarhusets tjenstemän anslås; men att Hr von Knorring, jemte Frih. Alströmer, yrkat alslag å detta förslag; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till förslaget, hvartill svarades några ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren ut folio med flera ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Men för att vara säkert, att alltid hafva tillgång derå, har England just sökt blifva nederlagsplats för säd, hvarigenom alla sådane anstalter, som vår Magazinslnråttning, var.’ da öfverflödig,-!. Blefve nu Slitö nederlagsplats för Spannemål, så kunde man utan att vidare behöfva ängslas för sattet att erhålla den, alltid 320 Den 37 Augusti «. m. vara förvissad om tillgång derå. Om nu förslaget innefattar, att alla varor från Gottland skola behandlas lika som från utrikes orter, så förmodar jag, att införsel af Spannemål från denna ö lika vål kan förekommas som från Riga, Revel eller andre orter. Hvad Saltupplaget beträffar, så tror jag, att innan vår granne klagar öfver förlust, böra vi ej vara nog ömtåliga för att underlåta vår egen fördel. Kunna vi vinna på företaget så böra vi försöka det, och ej låta afskräcka oss derifrån genom möjligheten af hans invändningar deremot. Rörande Herr von Hohenhausens anmärkning att, med afseende å sedligheten, Slitö allena borde vara frihamn och ej Wisby; så instämmer jag vål i hans åsigt; men tror dock Friherre Cederström hafva rått, då han säger, att bägge till en början, böra vara frihamnar, emedan man behöfver begagna Wisby hus och magaziner, till dess Slitö varder bebyggdt. Om man ej vidtager denna utväg, utan vill vänta till dess Slitö så blifver, fruktar jag det drager allt för långe ut. Innan handeln varder så betydlig, att Slitö kommer upp, lärer den ej kunna hafva någon särdeles vådlig verkan på den i Wisby studerande ungdomens sedlighet. Mot yttranderna att Gottland, genom tilltagande välmåga, skulle blifva begärligare för en fiende, får jag anmärka, att om vår Regering af samma orsak underläts att uppdrifva välmågan i grånsorterne, såsom att uppmuntra hemmans-klyfningen i Skåne, eller jernhandteringen i Norrbotten, handlade hon visserligen orätt. Om en ort ej år af värde för en fiende, så år den ej eller af värde Dtn *7 Augusti t. m. 33! för oss.
Varder man af annan öfverfallen med våld eller hot, som innebär trängande fara; då äge man rätt till nödvärn och vare saklös för den skada, som man till farans afvärjande gör. 8 §. Rätt till nödvärn äge ock rum, då någon begår inbrott eller eljest tränger sig olofligen in i annans rum, hus, gård eller fartyg nattetid, eller sätter sig till motvärn, ehvad det är natt eller dag, emot den, som sitt värja eller å bär gerning återtaga vill. 9 §. Rymmer fånge eller häktad person eller sätter han sig till motvärn emot fångvaktare eller annan, som honom från rymning hindra vill, eller emot föreståndare eller uppsyningsman vid straffinrättning eller häkte, då denne honom till ordning inom inrätt - 1 59 ningen eller häktet hålla skall, eller sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som äger häktningnn verkställa eller dervid biträder; då må ock det våld brukas, som till rymningens förekommande, ordningens bibehållande eller häktningens verkställan • de nödigt är. Lag samma vare, der annan, än fånge, häktad person eller den som häktas skall, sätter sig med våld eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. 10 §. Pinnes någon i fall, som i 7, 8 eller 9 § sagdt är, hafva gjort större våld, än nöden kräfde; pröfve Domstolen, efter omständigheterna, om han för uppsåtlig gerning eller blott såsom för vållande straffas bör. Var så trängande nöd eller fara för handen, att han sig ej besinna kunde; då må han från straff frias. 11 §. Kommer någon den till hjelp, som finnes i nöd stadd, efter ty förut sagdt är; vare ock för honom lag, som hade han sjelf i den nöd sig befunnit. 12 §. För händelse, som pröfvas hafva mera af våda än af vållande timat, skall ej någon till straff dömas. 13 §. Dör förbrytare, vare allt straff förfallet; dock gånge böter ut, hvartill han dessförinnan genom laga kraft ägande dom fälld varit.
Det vissa är, att denna i sin barndom så vackra Adelaide, hvars ”döpelse-act Hans Excellens Grefve Gyllenstolpe, Landshöfdingen Nils von Rosenstein och Stats-secreteraren Zibet hedrat med sin närvaro såsom faddrar”, fick vid sin Moders sida borttråna i det elände, som i timlig måtto utgjorde den af en talrik allmänhet med förtjusning prisade faderns qvarlåtenskap. Bägge – glömdes: af Regenten, af hans Efterträdare, af samtiden, af den nya tiden. Enkan efter en af Sveriges största skalder måste, sedan hon länge sträfvat lifnära sig och sin dotter medelst pensions-undervisning, anse för lycka, att upptagas i det såkallade ”Drottninghuset”, och der få dö såsom fattighjon. Dock påmintes hon dessförinnan än engång om de dagar, då endast de, som ägde intet att gifva, – Thorild och Bellman, – hade med sina skärfvar lättat hennes nöd. Hon uppsöktes nämligen år 1820 af den ett yngre slägte tillhörige skald, som räddat den från allmogens läppar försvinnande Svenska Folkvisan och sjelf är dess kanske sista incarnation; han beredde henne ett litet understöd genom att utgifva några i hennes ägo befintliga papper efter Lidner, jemte en liten af henne dicterad biographi. Dessa ark, dem han kallade ”Lidners sednare samlade skrifter”, hade icke för afsigt att förhöja den bortgångne sångarens vittra ära. Men kännedomen af hans inre och yttre lefnadsomständigheter har genom dem vunnit mycket. Rörande är den förtrytelse, hvarmed den trofasta Makan, emot Delénska upplagans företal och alla deras vittsord, som kännt Lidner personligen, kämpar att försvara hans seders oförvitlighet, hans karakters moraliska höghet. Ingen har strängare, än hon, hållit sitt vigsel-löfte om kärlek ”i nöd och lust”. Ty med jubel bar hon den tunga lott, som blifvit hennes just i följd af föreningen med honom.
• D;o Differencen genom Guld och Silfver* panters höjda belåning D:o D:o vid försäljning af gammal^ kopparmynt mot betalning i Silfver ? 76,972: 7 7 6,003: 47 8 6,405: Summa Åsen: 1 g 1 g;—iga r är användtr (enligt TabN:o: 2 , se Bil* Litt. C.) a Till Räntebärande Lane-Anslag',: , 16g,198: 14 — * 2 8,342: 23 i° .. 1,792,094: 22 1 373,289: 44 6 626,338: 2 & 3,473,666 3,473,666 ii 1» Lån på Guld och Silfver — på Läne-B*U(ico-Sedlar — på Fastigheter — för Odlingar — på Jern och Metaller till Södertelje och Hjelmare Canaler’, Uddevalla kyrka, Skara, Landskrona och Götheborgs Städer Eb Till Förökning: i Räntebärande Creditiver (med undantag af Riksgälds-Contoirets och Magaains-Inrättningens. såsom förut beräknade.)
Landshöfdingar och mönstringskommissarier; äfvensom att officerare af öfverste-löjtnants grad måtte serskildt förklaras böra åtnjuta rese-ersättning efter femte klassen i rese-reglemeritet. Hvad härefter angår frågan om de beväringsskyldiges tjenstgöring, så får Kommitén först, såsom en följd af den föreskrift, som blifvit meddelad uti sisla delen af merberörde promemorias andra punkt, och af de förslag till kontrollföreskrifter, som Kommitén till en del derå grundat, nu underdånigst föreslå ett serskildt stadgande derom alt beväringsskyldig, vid uppbåd till vapenöfning skall tillhöra det vapen eller den corps, inom hvars beväringsområde han vid uppbådstillfället. är mantalsskrifven eller har sin vistelse, utan afseende derå, alt han till äfventyrs förut undergått vapenöfning vid annat vapen eller annan corps. Att Kongl. Majit, såsom högste befälhafvaren öfver rikets krigsmakt, bör, isynnerhet när rikets försvar det påkallar, vara oförhindrad att om stridskrafternas användande så förfoga, som Honom lämpligast och ändamålsenligast synes, måste vara af den största vigt för försvarsväsendet. Till följd häraf och då Kommitén dessutom redan antagit såsom gifvet, att beväringsmanskapet af hvarje klass bör fördelas uti två afdelningar, af hvilka den ena innefattar dem, som i egenskap af arméens omedelbara förstärkning genast skola 76 utgå, och den andra dem, som skola tillhöra reserven, har Kommitén ansett nödvändigt, att i underdånighet hemställa: om inrymmande uti bevärirtgslagen af rättighet för Kongl. Majit att, när Rikets försvar sådant fordrar, uppbåda och uttaga äfven större eller mindre del af hvarje beväringsklass, vare sig från hela riket eller inom vissa landsorter. Af denna Kongl.