Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wenersborg, nu apologistskola med 4 classer,) Strengnäs, nu lärdomsskola med 4 classcrl och 1 apologistclass, Nyköping, nu lärdomsskola med 4'classer' och 1 apologistclass, Orebro, nu lärdomsskola med 4 classer och 4 apologistdasser, I Westerås, nu lärdomsskola med 4 classer’ och 2 apologistdasser, Fahlun, nu lärdomsskola med 4 classer och] 2 apologistdasser, Wexiö, nu lärdomsskola med 5 classer och 2 apologistdasser, (wexiö stift Jönköping, nu lärdomsskola med 5 classer och 2 apologistdasser, Malmö, nu lärdomsskola med 4 classer och 2 apologistdasser, 1 Christianstad, nu lärdomsskola med 4 clas-) ser och 2 apologistdasser, , Carlskrona, nu lärdomsskola med 3 classer' och 1 apologistclass, Götheborg, nu lärdomsskola med 5 classer och 3 apologistdasser, Halmstad, nu lärdomsskola med 3 classer, Calmar, nu lärdomsskola med 4 elasser och) Calma stift 2 apologistdasser, / Carlstad, nu lärdomsskola med 4 cl:lsscr]Carlslads oell 2 apologistdasser, ) Hernösand, nu lärdomsskola med 4 classer och 2 apologistdasser, Frösön, nu lärdomsskola med 4 classer ochj 1 apologistclass, Umea, nu lärdomsskola med 4 classer och| 1 apologistclass, Piteå, nu lärdomsskola nied 4 classer och] 1 apologistclass, Lunds slift. 1 Götheborgs stift. 'Hernösands stift. Wisby Lunds slift. Den 20 Augusti. 313 Wisby, nu lärdomsskola med 4 classer I och 3 apologistclasser, \ Wisb5' st,flStorkyrko församling, nu apologistskola med 2 ciasscr, Clara d:o, nu lärdomsskola med 4 classer, Jacobs d:o, nu apologistskola med 3 classer, ^ Stockholms stad.
»La charmanta» drog sig visligen tillbaka i en sidokuliss, der hon slog sig ned och började att helt lugnt hålla qvällsvard på en lök, som hon tog upp ur fickan. Just som oväsendet hotade att öfvergå till öppet myteri, öppnades dörren till balkongen, och en fjorton års gosse, varm, röd, andfådd, kilade genom rummet, qvick som en ödla, och försvann bakom de draperier, som skilde scenen från salongen. Men huru hastig hans »sortie» än hade varit, hade man likväl kunnat se, att han bar en rock på armen och en löskrage i handen. Publikens lynne, skiftande och nyckfullt som sjelfva Medelhafvet, kastade genast om från vrede till högljudd munterhet; den visste nu, hvarpå den väntade, och tog saken godmodigt. »La charmanta» som emellertid slumrat in, väcktes nu af »il padre» genom en puff i ryggen. »Är han här?» ropade hon, gnuggande sig i ögonen. »Han är här!» rättade hon sig och slog ihop händerna med en glädje, som bestämdt icke var spelad, och nu kom ändtligen han, som befanns vara ingen annan än förste hautboisten i »kapellet», en ung rödhårig man, som hela aftonen förvånat mig genom den säkerhet, hvarmed han ständigt höll sig en half takt före sina kamrater. Han varklädd i en mycket vid rock och en mycket trång spännhalsduk, som såg ut att qväfva honom, och stammade något om att han kände sig mycket olycklig, hvilket jag är fullkomligt öfvertygad, att han gjorde — men uppmuntrad af lifliga bravorop från »orkestern» kom han likväl till slutet på lexan, som gick ut på — att äfven han tänkte dränka sig. Stor scen! Slutet blef naturligtvis, att de fingo hvarandra. Herrn med piskan befanns vara bror till herrn med rocken eller rättare till herrn utan rocken, Giovanni kallad, och som han — icke Giovanni, utan den andre — en gång räddat lifvet på »il padre» i någon mystisk sjödrabbning, så fick udda vara jemnt.
Upplysningsvis torde vi i öfrigt fä omförmäla, att för en enda dags smältningsarbete till silfverutmyntning vanligen erfordras gods till värde af 25 å 30,000 R:dr specie, äfvensom att, om, vid större utmyntning, valsverket skall kunna drifvas med vederbörlig besparing, circa 4,000 skålpund silfver, i värde af omkring 50,000 Rulr specie, böra i oafbruten följd bearbetas; och som alla myntningsarbeten, myntplattors hvitsjudning och prägling äfven inbegripna, i görligaste måtto måste ställas på det sätt, att efterföljande operationer icke hindras genom afvaktan af materiel från en föregående, så erfordras full tillgång af myntbart gods, om icke eljest uppehåll och en drygare myntningskostnad skola uppkomma. Det erhållna godsets halt oell beskaffenhet i öfrigt kunna äfven stundom föranleda dertill, att det icke genast kan vid smältning användas, utan måste bibehållas, intilldess deremot svarande lojeringssilfver blifver att tillgå. I betraktande af utmyntningen år 1848 af 36,940 Dukater, år 1849 af 13,808 Dukater och år 1850 af 23,177 Dukater, lära de ifrågavarande behållningarne å guldräkningen från åren 1848 och 1849 desto mindre kunna anses större, än hvad oundgängligen erfordrats, sorn lefvereringen af finguld från Rikets Ständers Bank för så beskaffad myntnings tillvägabringande utgjort circa 264 skålpund år 1S48, 87 skålpund år 1849 och 153 skålpund år 1850, samt guld, af enskilde till utmyntning lemnadt, vanligen är af gröfre och underhaltig beskaffenhet, så att sådana guldpartier, till vinnande af vederbörlig finhet och smidighet, först måste underkastas skedning, hvilken operation, om den med hushållning och på i öfrigt ändamålsenligt sätt skall kunna verkställas, bör ske på ett något större parti gods.
Bakom ett fint skulpteradt, rödt trägaller stod barberaren inne i rakstugan med turbanen löst från sin porslinsblanka svål, samt slog åder på en sjuk. Vattendragaren bar sin drypande bockskinnssäck. Fruktförsäljarens åsna haltade fram, lastad med träkärl, hvilka innehöllo frukter inlagda i ättika eller saltvatten. Blomsterförsäljaren messade med långa nästoner: – O broder! O broder! blidka din svärmor! – Dervid lyfte han upp en af de ytterst små blomsterkvastarne som om han velat tilllägga: så litet behöfs för att blidka en muslimansk svärmor! Präktigt kostymerade druser med lans och skjutvapen redo på gråspräckliga hingstar, makligt lutade i den högkarmade sadeln och med stora, fyrkantiga, förgylda stigbyglar. Djupt nere i de smala, icke stenlagda, takbetäckta, skuggiga bazarerna sutto försäljarne i sina bodar som helgon i nicher eller hyenor i burar. Olyckligtvis stodo dessa burars dörrar dock på vid gafvel. Der syntes purpursadlar med pistolhölster och med omåttligt höga ryggstöd, hvilka kommo dem att likna troner. Der hängde betsel med svåra hullingar, manshöga flintbössor med små, svängda, perlemorinlagda kolfvar, dolkar, druserlansar, harnesk från Persien och kopparskålar från Bibars’ dagar. Der lyste bordsuppsatser af messing samt stora messingsbrickor och vackra, låga små bord af ceder och sandelträ. Der blänkte de höga och sirliga kannor af messing eller silfver, i hvilka tjenaren kringbjuder tvättvattnet efter måltiden, medan han bär en med guldoch silkesblommor broderad handduk öfver armen. En sådan handduk skall man endast lätt vidröra med sina fuktade fingerspetsar; att ordentligt torka sig på den anses obelefvadt. Der såldes hvita svettdukar, guldstickade hufvudkläden af randigt siden, röda fezer och landtfolkets bruna yllekalotter som liknade lerskålar. Brokiga mattor lågo hoprullade i stora balar.
Flere fördelar hade genom denna delning af Corrections-Inrättningarne och Könens afskiljande från hvarandra visat sig uti större ordning inom hvardera Inrättningen, ökad sedlighet och bättre hälsotillstånd Betänkande n. 387 bland Correctionshjonen , ett friare utrymme för arbeten i Verkstäder och Logemenler samt uti mindre tvån1' för Fångarne af bägge Könen, då frugtan för deras sammanblandning icke mera lade band på deras frihet inom Inrättningarne; och sedan det hinder för slöjder och serskild te arbetens lättare och mera utsträckta bedrifvande försvunnit, som varade så länge bägge Könen bebodde en och samma Inrättning, bade det äfven lyckats Styrelsen, att bereda och förskaffa privata arbeten åt alla Hjonen uti Qvinno-Corrections-Inrättningen och åt så många i den för Mankönet, sora icke ined byggnads-arbeten borde användas, så att inom korrt tid hela Qvinno-Personalen sysselsattes på ett för densamma, Staten och Arbetsämnenas ägare förrnonligt sätt. Och hafva uti ullkamning, finare väfnader, sömnader, spånad, ullplysning och hvarjehanda slags arbeten Arbetshjonen vid den Norra Corrections-Inrättningen i allmänhet vunnit en sådan skicklighet, att lefveranser af ämnen till förarbetning i desse slöjder nästan dagligen ökats, och, oberäknadt det vigtiga ändamålet som vunnits genom Correctionshjonens beständiga sysselsättning, har inkomsten deraf uppgått till ett betydligt belopp. Från medlet af Julii månad 1827 till årets slut inbringades af desse arbeten omkring 4ooo R:dr och från 1828 års början till October månads slut har inkomsten af Correctionshjonens arbeten uppgått till 970g R:dr samt, efter den upplysning Utskottet sedermera erhållit, för hela året till 12,261 R:dr, allt Banco. Från denne Inkomst skulle dock de pr»raier, som för större arbets-product och skicklig - 388 Stats-Utskottets het, efter en stadgad tariff, till Arbetshjonen utgå, afdragas.
Vid den förstnämnda af dessa skolor promorerades 1831 för första gången en döftttum gosse, en af B o r g s lärjungar, till simmagister, o c h sedan upprepades detta flere år med stigande antal. Efter det Manilla 1838 fått sin egen simskola " färdig, höllos promotionerna där. Till o c h med blinda gossar uppnådde här under den nitiske o c h skicklige lärarens ledning den färdighet, att de belönades med magisterA t t ännu kransen. Fast min ungdoms blomma böjs mot vind, griften, Under maskens stygn och Nordans Skall ditt purpur minne dock i stormens skiften Flamma på min bleka kind, Tåren uppå upp Vännens grafvård gjuten Blomstrar uti Förgät mig ej: 01 när jag på grafvens brant förskjuten Är af Gud och mänskor, — Glöm mig ej! D e n som önskar att m e d urtexten fullstänV i syfta här pä Borgs verksamhet för att dikt jämföra den i poetiskt o c h formelt afåt kvinnan bana väg till simkonsten. seende synnerligen förträffliga omarbetningen, i dag den f ö r d o m, som förklarar simkonsten vara för kvinnan onyttig, hälsofarlig, ja till o c h med opassande, är ganska utbredd o c h mäktig i vårt land, synnerligen bland kvinnorna själfva, det veta vi ju. Tänk då för 50 år sedan, hvilket utgör tidpunkten, när B o r g s banbrytande verksamhet på detta område började! F r å n lidandets o c h barmhärtigD e t var då mer sällsynt att finna en flicka, hetens värld. som kunde simma, än hvad det nu är att finna en sådan, som ej kan dansa. tidigaste barndom blef vän o c h förtrogen. tog i lekarna under fristunderna. begagnade F r y x e l l tillfället att lära sina pojkar den då ännu i vårt land så sällan öfvade hänvisar jag till A t t e r b o m s samlade dikter. Bernhard Risberg. berg Cecilia Bååth-Holmkvinnan drottninggatan (EV 4 b i l l i g a s t e, Men hittills hade vid Manilla liksom öfverallt annorstädes i vårt land simundervisningen endast meddelats gossarne.
Herr Hartmansdorff finner ock ett missförhållande deruti, att endast 2 eller 3 Sjö-Cadetter kunna årligen utexamineras, då likväl per medium 10 Ynglingar ingå i Sjörensten. Ett högre Under - Betänkande n. 485 visnings-Verk borde för desse gifvas i Carlskrona, der man bevisat det kända behofvet genom anstälde tactiska föreläsningar. Såsom Välgörenhets-anstalt, uppmuntrande till KrigsStåndet, synes Krigs-Akademien icke varat behöflig, så länge Armeen liar en mängd öfvertaliga Officerare. Herr Friherre Ankarsvärd, C. H., anser frågan om Krigs-Akademiens indragning icke kunna afgöras , utan i samband med Försvarsverkets organisation. Den Militaira undervisningen borde först inträda, då den allmänna iir fullbordad, den fordrar ock intet särskildt Institut. Om ensidighet, som uppstår af denna uppfostran, hyser Herr Friherren samma tankar, som Motionären. Genom Krigs-Akademiens stiftning hafva tillfällen betagits lofvande Ynglingar , att genom conditionerande vinna understöd till Studiernes fortsättning. Herr Franc Sparre, B. E., varnar för nedrifning af Läroverket, innan man har annat alt sätta i stället. Ingen ensidig eller skråanda har uppstått af den särskilda MilitairUndervisningen. Kunskaper hafva deremot genom Krigs - Akademien blifvit allmännare lios Militairen. Herr Hohenhausen medgifver, att hvarje uppfostran bör till en viss grad vara allmän, men om, sedan den blifvit fullbordad, man icke fästadt sig vid något visst yrke, så blir 486 Stats-Utskottets man, så vida denna allmänna uppfostran längre fortfar, ej skicklig tili något.
Flera Ledamöter instämde med Assessor Arosenius, och Utskottet gillade den föreslagne 4 § med tillägg af orden Frälse eller Ofrälse framför män, såsom i Regeringsformen, och med förbehåll af närmare granskning af redactionen, innan förslaget till Riksens Ständer öfverlemnas. Under öfverläggningen om ändringarne i 5 § yttrade Herr Öfversten m. m. Schönström: Jag tillstyrker antagande af Konungens Nådiga Proposition om förändring i Grundlagens 5 § med den fullkomliga försäkran, att Kongl. Maj :t indrager Collegierne, hvilket ostridigt är Kongl. Maj :ts höga rätt.1 Herr Assessor Arosenius anförde: Ingenting synes mig naturligare än att i en Monarehisk Stat för hvarje Förvaltningens hufvudgren någon viss Chef bör finnas, som närmast Konungen vårdar och ansvarar för Ärendernas gång. Likasom att det bör vara Konungen förbehållet att bestämma sättet för de Allmänna Ärendernas föredragning. Likväl kan jag ej förneka den betänklighet, som hos mig upstår att tillstyrka, det Konungen blott i en enda Persons, Stats-Ministerns, närvaro skulle öfverväga och afgöra de förekommande målen. Jag har ansett såsom ett af vår Regeringsforms visaste stadganden, det af en Ausculterande, råd 1 Schönströms yttrande är skrivet i marginalen. Ursprungligen har efter hans namn stått ett (införes), som överkorsats. Emellertid finnes efter protokollet inhäftat en papperslapp, på vilken samma ord som i protokollsmarginalen äro nedkastade. Den 11 Augusti 1812 383 gifvande, men aldrig förhindrande Corps, som vid dessa tillfällen omgåfve monarehen. Jag tror ännu att inrättningen af särskildta Ministrar, som bereda och närmast vårda hvar sin del af Ärenderna, aldeles icke kan stå i motsatts med den grundsatsen i vår lagstiftning att ett antal uplyste och redlige män dessutom öfvervara Rådslagen, och säga öfver dem sin tanka.
Jag ville framföra vår lyckönskan till... GUSTAF. Tack, herr biskop! Vidare! BRASK. Det har tyvärr försports klagomål från åtskilliga delar af riket angående obetalade silfverlån från kyrkan som Ers nåde tagit upp! GUSTAF. Och som ni kräfver nu! Behöfvas verkligen alla kalkarne vid kommunionen? BRASK. Ja! Den samling skrifter, som härmed lemnas i allmänhetens händer, utgöres af arbeten både på vers och prosa (novelletter, skizzer, dramer m. m.) af den populäre författaren. De särskilda arbetena äro dels hittills otryckta, dels hafva de förut varit införda i tidningar och tidskrifter eller mest anonymt utgifna i bokform. Hela samlingen kommer att utgöra omkring 6 häften, som skola utgifvas med korta mellantider à. 1 krona häftet. Stockholm i november 1880. Adolf Bonnier. Kongl. Hofoch Universitets-bokhandlare. Pris 1 krona. ______________________________________________ Stockholm, Isaac Marcus'.. DIKTER OCH VERKLIGHETER August Strindberg _________ SJUNDE HÄFTET AF STOCKHOLM KONGL. HOFOCH UNIVERSITETS-BOKHANDLARE ADOLF BONNIER MÄSTER OLOF 95 - GUSTAF. Låt dem dricka ur tennstop då! BRASK. Ers nåde! GUSTAF. Är det något vidare? BRASK. Det värsta af allt, kätteriet. GUSTAF. Det rör mig inte, jag är inte påfve! BRASK. Det skall jag säga Ers nåde, att kyrkan sjelf tar ut sin rätt, äfven om hon skulle råka i strid GUSTAF. Med hvem? BRASK. Med staten! GUSTAF. Jag ger eder kyrka djefvulen! Nu är det sagdt! BRASK. Det vet jag! GUSTAF. Och ni väntade blott ordet från min mun! BRASK. Ja! GUSTAF. Akta er! Ni reser med 200 man i sällskap och äter på silfver, då folket äter bark.
På dessa grunder anhåller jag om återremiss, med yrkande, att Utsk. måtte tillstyrka helst den begärda summan för det upgifna ändamålet; eller, om dertill skulle mot förmodan saknas tillgäng, en mindre summa, som åtminstone partiellt kunde bereda de uplysningar, som äro nödige för en närmare kännedom om denna vigtiga farleds möjligen skeende och för framtiden lill önskliga verkningar gagnerika öpnande, derest naturhindren visa sig vara af beskaffenhet att utan alltför stora upoffringar å Statens sida kunna öfvervinnas. På R. St. beror sedermera om Staten kan finna sig hugad att till ändamålets vinnande framdeles anvisa de medel, som befinnas erforderliga. Frih. Palmstjerna: Det anslag af 36,000 r:dr; R. o. Ad. beviljat till undersökningar m. ra., är icke så ringa, att icke dermed ganska många undersökningar kunna verkställas. Hvad vägarne beträffar, torde intill nästa riksdag, och under det att ifrågavar. undersökning pågår, icke serdeles mycket af det beviljade anslaget behöfva användas. Beträffande i öfrigt den omständigheten, att orsaken, hvarföre Gr. von Platen i lifstiden icke ville hafva Götha kanal genom den trakt motionären omnämndt, torde jag få uplysa, nemi. att Gr. von Platen önskade kanalen fylld med valten, men å den Den 26 Juni e. m. 235 föreslagna linien mellan Hjelmaren och Wettern är icke en sådan tillgäng på vatten i och för en så beskaffad kanal. Långt efter det Götha kanal var färdig anställdes undersökningar i den upgifna riktningen mellan Wettern och Hjelmaren, dervid förslag upgjor des till en kanal med vida mindre dimensioner än Götha kanals, och jag betvitlar i högsta måtto, att t. o. m. för dessa dimensioner vattentillgången är tillräcklig. Detta torde vara orsaken hvarföre de vidare undersökningarne afstannade. Att nu äter anslå 4,000 r:dr till ytterligare undersökningar, dä de lill större delen redan äro verkställde, ansåg Ulsk. föga lämpligt, enär K. M. är i tillfälle af redan uprätlade kartor och handlingar m. m. bedöma, huruvida dessa undersökningar erfordras.
Alen då denna, som helt ung aflidit, vänder sig snart gref Johan med sitt frieri till föreinålet för sitt iingdomssva,i.meri, och oaktadt sin höge faders kloka råd och varningar, hemför han 1648 den 45-iriga och mycket sjukliga XargaretaBrahe som sin maka. aktenskapet var mycket lyckligt, nie11 varade icke längre an 9 &amp; r, d % det upplöstes genom gref Johans död. Nu var sålunda Xargareta %ter enka och därtill en niycket rik enka, soni arft stora ägodelar efter sina bada män. Det dröjde heller icke länge, förrän friare, utan att låta afskräcka sig af hennes 54 ar, inflinrio sig. Den 66-Brige grefve Ludvig Henrik af Naasau-Dillenburg fick visserligen korge.11, hvilket han tog så illa upp, att Iian senare utgaf en smädeskrift öfver henne. Bättre lycka hade en annan hennes friare prins Fredrik af HessenHoinbiirg, 30 år yngre an hon, prins Fredrik med silfverbenet kallad, allt sedan lian i en skärmytsling utanför Köpenliainn under Karl S: s andra Irrig mot Danniark förlorat sitt ena beii. Xed hoiiom trädde hon i brudstol 1661. Bokens kanske intressantaste uppsats är eu ~Diploiiiatfrus bref från Karl XI: s dagar,. Brefskrifverskan ar fru Katarina Wallenstedt gift med diplomaten sedermeia hofkansleren Edvard Klirensten, Iivilken från sept. 1673 deltog i en ambassad, soiii afsiiiidts för att medla fred mellan England och Holland. Fru Wallenstedts bref, soin förvaras å Upsala bibliotek, omfatta en tid af tre {h, och maii
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 43, angående förbud för Tjenstemän vid Embetsverken att på en gång innehafva mer än en Tjenst med lön på Stat, Förenämnde Betänkande liar, efter deremot gjorde anmärkningar, blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln till Utskottet åtterremitteradt; men är, enligt ankomne Protocolls-uldrag, bifallet af Högvördiga PresteStåndet den 27, af Väliofl. Borgare-Ståndet den 17 och af Hedervärda Bonde-Ståndet den 22 sisllidne Juni, derföre Utskottet anser frågan, enligt 70 §. Rik sdags-Ordningen, vara afgjord och åtterremissen således icke kunna föranleda lill någon Utskottets åtgärd. Stockholm den 24 Juli 1840. STOCKHOL M, Kongl. Ordens-B oktryckeriet j 1840. Anti. till Exp. UlsU. d. 10 Aug., kl 6 c. m. Betänkande, i anledning aj väckt motion, tärande skyldighet för Rikets stapelstäder, att hålla upplag af salt. XIti elt från Vällofl. Borgare-Ståndet lill Utskollets handläggning re mitteradt memorial har Herr M. Grapengiesser föreslagit, att dåsail, hvilket måsle anskaffas från aflägsne orter, är en af de mest nödvändiga artiklar för lliket oell den händelsen icke allenast är tänkbar, ulan ganska möjlig, att vid inträffande krig Sveriges kuster kunna, såsom orden i motionen lyda: “blockeras och landels styrelse, genom salt-tillförselns förhindrande, kan tvingas lill hvilka villkor, som helst ” det måtte, till förekommande af en så ytterst vådlig belägenhet, de förnämste stapelst liderne ånyo åläggas alt, i likhet med hvad förr varit häfver, hålla ett for hvarje stad proportionerad t salt-upplag, hvarifrån ålskillige städer i senare tider skola blifvit tillsvidare befriade.
Jag hade ej sett en skymt af hvarken Tegnéhr eller Emelie under de fem veckor, som förflutit efter deras aflägsnande. Af kamraterna hörde jag emellertid omtalas, att Tegnéhr numera såg föga presentabel ut; han uppträdde till och med utan ytterrock, något som vid denna årstid nästan alltid vittnar om affärer med assistensen. Kamraterna hade långt före detta upphört med att lemna honom lån, alldenstund han ej visade minsta benägenhet att återbetala, hvad han lånat. Om Emelie sporde jag deremot ingenting alls. Det föreföll mig dock egendomligt, att jag ej på hela denna långa tid mött någondera ute i staden; säkerligen hade de undvikit mig, i det de, efter att på förhand hafva varsnat mig, vikit in på en annan stråt för att undslippa mina granskande ögon. Ej heller tycktes mamsell Ringvall hafva mött eller tagit någon notis om dem. Åtminstone nämnde hon aldrig något derom. Och för resten så var det likasom en tyst öfverenskommelse emellan henne och mig att aldrig ens nämna deras namn. Men jag skulle återse dem båda och det på samma dag, ehuru ej tillsammans, och under omständigheter, som åter betogo mig det lugn, jag så småningom återvunnit. Den 6 November, Gustaf Adolfs dag, var åter inne, och denna gången hade jag nöjet att deltaga i körsången till hjeltekonungens ära. Då vi efter sångens slut aftroppade från torget, tyckte jag mig i en af de artillerister, som stodo på post vid Kämpebron, igenkänna en bekant person. Jag skilde mig vid första möjliga tillfälle från mitt sällskap och passerade återigen bron, tillsammans med den i motsatt rigtning framtågande folkhopen, för att skaffa mig ytterligare tillfälle att iakttaga denne artillerist. Jag kan ej beskrifva mina känslor, då jag nu i honom tydligt igenkände ingen mer eller mindre än Tegnéhr. Det föreföll mig nemligen rent af ynkligt, att denne kamrat, som jag en gång så högt värderat, skulle sluta som simpel knekt. Men han sjelf syntes ej alls generad af sin nya ställning; tvertom skämtade han frimodigt med de nya kamraterna och sträckte sig belåtet i uniformens lysande elände.