Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Sedan all konkursboets tillgängliga egendom blifvit i penningar förvandlad, utsätte Eättens ombudsman ofördröjligen dag för slutlig utdelning, ändå att dom öfver bevakade tvistiga fordringar ej fallen är, eller någon tillgång, som boet rätteligen bör tillfalla, sedermera, i följd af derom väckt rättegång eller på annan laga grund, för boet uppkomma kan. Yppas sådan tillgång, varde den, på sätt förut stadgadt är, bland borgenärerna fördelad till så stor del, som mot deras bevakade, men ännu oguldna, fordringar svarar.” De anmärkningar, motionären framställt, röra egentligen den bestämmelse i 35 §, enligt hvilken till konkursbo skall hänföras icke allenast hvad gäldenären eger vid konkursens början, utan äfven den utmätning underkastade egendom, honom innan konkursens afslutande tillfaller, med undantag för den del af hvad han genom eget arbete förvärfver, som erfordras till gäldande af förlagskostnad samt till gäldenärens, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll. Denna bestämmelse har motionären ansett såsom en betänklig afvikelse från så väl 1734 års Lag, som sednare Svenska konkurslagar, nemligen de af åren 1798, 1818 och 1830, enligt hvilka, såsom motionären uppgifver, till konkursboet räknades endast det gods och de inkomstgifvalide rättigheter, som tillhörde eller bort tillhöra gäldenären den tid, hans egendom till konkurs afträddes. Så är likväl icke förhållandet. 1830 års ännu gällande Konkurslag vidrör icke denna fråga. Deremot är det bekant, att i lagskipningen, åtminstone på sednare tiden, den åsigt sökt göra sig gällande, att till konkursbo skall räknas endast gäldenärs egendom, sådan den vid konkursens början befinnes. Denna åsigt medför dock åtskilliga praktiska svårigheter. "Bland dessa”, yttrar en ledamot af Högsta Domstolen vid den der verkställda granskningen af det komité-arbete, som legat LogUtskottets Betänkande N:o 91.
M:ts i förevarande ämne Nådigst framställda förslag, låtit å Riks-Statens 4:de Hufvudtitel uppföra det äskade reservations-anslaget Fjorton Tusen Tre Hundra Riksdaler; och få Rikets Ständer sådant hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 9 Augusti 1854. 166 Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, AVo 94. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Aug. 1854. Preste-Slåndct den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse af mark från Eskilstuna Kungsladugård lill skolliusbyggnad inom Klosters församling af Nyköpings län. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 190.) S. A. K. Sedan Skol-stvrelsen i Klosters församling af Eskilstuna pastorat inom Södermanlands län hos E. K. -M:t i underdånighet anhållit, att, enär församlingen, som inom den genom Kongl. Stadgan angående folk-undcrvisningen i Riket den 8 Juni 1842 föreskrifna tid inrättat fast folkskola, hittills ej kunnat erhålla någon lämplig plats för egen skolhusbvggnad, utan måst för skolan hyra en lägenhet, hvars fortfarande tillgänglighet för detta behof vöre osäker, E. K.
Men jag frågar, om väl den, som vill procenta, nöjer sig med den ringa vinsten af en procent, hvilken är skillnaden mellan 5 procents ränta på Discontlånen och 6 procent, som i allmänhet tages, och enligt lag är den högsta, som får tagas? En ockrare uppbär vanligen 2 5 procent, och än mera på de penningar han utlånar, och således betyder det för honom ringa, om han sjelf betalar 5 eller 6 procent; hvartill skulle det tjena, att höja räntan på Discontlånen, hvilken Ständerne så nyligen funnit nödigt nedsätta ? Icke skulle det bidraga att öka lånelillgångarne; ty det är behofvet, icke den låga räntan, som vållar, att Disconten så mj^cket anlitas. Om också några få procentare begagna Discontlån, måste det vara endast i Stockholm; men säkerligen icke i landsortcrne; och detta kan der icke förorsaka så Den 27 Juli i f. m. 11 mycken skada, som den föreslagna ränteförhöjningen; helst räntan på Discontlån för hvar och en, som icke bor på stället, äfven nu visserligen uppgår till 6 procent, då man inberäknar alla extra omkostnader, såsom räntans betalning på förhand, commissionsarfvode, postporto, och så vidare. Jag kan således ej annat, än anse den tillstyrkta tillökningen af räntan å Discontlånen, äfven såsom högst obillig och skadlig. Må Utskottet förlåta mig, att jag tycker Utskottet genom dylika förslag sätter sig i posito med dem af Bankens betjening, som endast afse Bankens fördel, men icke Fäderneslandets väl. Må Utskottet bevaka Bankens rätt, men icke göra den till procentare, och sålunda befrämja procenteriet i samhället och skada landet. Om man med realisationen äfven åsyftar att nedsätta räntorne; så är det en inconsequence att höja dem i ett Verk, som icke är i behof af en sådan vinst. Jag önskar derföre, att räntan å Bancolånen må förblifva sådan den nu är. Hvad slutligen angår den projecterade nya HandelsDisconten, kan jag ej förena mig med Friherre Cederström i att alldeles förkasta en sådan inrättning.
Då denna fråga inom Utsk:t behandlades, blef verkligen enahanda förslag bragt å bane, eller att terminsafgiften borde förhöjas till kostnadernas bestridande, men Utsk:t har ej velat understödja detsamma, hufvudsakligen af det skäl, att den föreslagna åtgärden i allt för väsendtlig grad skulle motverka det ändamål, som med läroverkens utvidgande i allmänhet åsyftades, eller att underlätta tillfället för landets ungdom att i närheten af sina hem inhemta en så fullständig bildning som möjligt. Tydligen visade det sig äfven för Utsk:t, att de Den 19 September f. m. 2.1» medel, som möjligen af en sådan förhöjning af skolafgiften skulle kunna erhållas, ej blefve tillräckliga för att afhjelpa behofvet af en förbättrad skollokal i Strengnäs, åtminstone ej så hastigt, som förhållandena derstädes påkalla. Af dessa skäl har Utsk:t ej kunnat annat finna, än att staten ej bör undandraga sig att med den för ifrågav:de ändamål erforderliga summan bispringa elementarläroverket i Strengnäs. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte förena sig i det beslut, som blifvit af Högv. PresteSt:t i frågan fattadt. Hr Wrangel, Erik Predrik: T)å frågan förra gången inom det Höglofl. Ståndet var under öfverläggning, tog jag mig friheten understödja framställningen om den begärda anslagssumman till Strengnäs nya läroverk. Frågan återremitterades till Utsk:t hufvudsakligen på den grund, att ej någon fullständig utredning af densamma blifvit afgifven.
Utskottet icke vill eller kan tillika föreslå afskallåndet af denna skadliga inrättning, som fräter sjelfva märgen af Statskroppen, när ännu icke vi kunne skryta af någon allmännare tilltagande sann folkupplysning, och så länge våra fleste PolisFörfattningar äro egentligen blott att anse som beskatt-; ningspåbud till fördeiför enskildta så medger jig att utvägen till Brännvinsconsumtionens directa förmindskande är af tid och omständigheter eller af vår egen svaghet spärrad, Ovh att den enda som för momangen tycka återstå, är att till en viss grad inskränka productionen, så mycket jag för öfrigt inser och af erfarenheten känner lättheten af utländskt brännvins införsel, samt är fullkomlj*; gen öfvertygad, att, för sig sjelf och utan samband med andra Inrättningar betraktad, är hvar och en tillverkning äfven fpr Staten den formonligaste, som sker med största vinst för tillverkaren, och att olyckan af brännvinstillverkninge» ej består deri, att mycket brännvin produceras, utan deri, att mycket consumeras. Dessa grundsatser, sorn jag i det till uppläs^ ning vid sista Riksdag ämnade Memorial yrkat, öfverensstämma äfven med mia öfvertygelse för närvarande. Jag kan derföre icke nog förundra mig öfver, att OeconomieUtskottet i sitt Betänkande föreslår, om jag ej oriktigt under uppläsningen fattat det, ej blott en förhöjd afgift för sådana förbättringar af brännvins-rcdskap, hvar* 326 Dm 15 Juni, Igenom mera brännvin af samma qvantum säd produceras, utan till och med förbud mot en ny uppfinning af en dylik, förmonlig förbättring af redskapen, i stället för att, såsom vanligen i andra länder, föreslå premier för sådana uppfinningar. Äfven tror jag, att frågan om rättigheten för Städer att bränna brännvin ej kan afgöras, förr än den redan tidigt under Riksdagen väckta motion om en allmän näringsfrihet blifvit afgjord.
A t t inskränka skyddet till endast de spada barnen är uppenbarligen ett inisstag och klandras äfven allmänt i både England och Frankrike. E n lycklig medelväg synes man mig däremot liafva beträdt i Tyskland, hvars exempel helt visst ä r mest värdt att följa. I fråga om antalet barn, som hvarje fostermoder far p&amp; en gång inottaga till vård, saknas geinensamina bestämmelser öfverallt utom i den engelska och franska f örordningen, h vari såsom regel föreskrifves, att endast ett eller i vissa fall tu&amp; barn få samtidigt upptagas. Såsom villkor för rättigheten att åtaga sig fosterbarn uppställes i allmänliet, att vhrdarinnan skall Iiafva ' god fräjd och aga någon insikt om ratta metoden att sköta barn, samt att hennes bostad skall vara sund ucli passande för ändamålet. Enligt tyska författningarna äga myndigheterna äfven att fästa afseende vid kvinnans 7cusliga förhållanden samt att, om dessa befinnas otillfredsställande, vägra det begärda tillståndet eller, i händelse sådant redan utfärdats, återtaga detsamma. Gemensamt för alla förordningar rörande fosterbarnsväsendet är nämligen, att den en gång lämnade koncessionen nar soin helst kan atertagas, om omständigheterna skulle göra sådant önskligt. Med afseende p&amp; villkoren för erhållande af koncession må för öfrigt endast tilläggas, att danska lagen ä r den enda, som helt och hållet saknar nigra bestämmelser hlroin. Den punkt, i hvilken de särskilda förordningarna mest differera från hvarandra, ä r emellertid frågan om den ytterst viktiga kolztrollen öfver bestämmelsernas efterlefnad. Englands Infant G f e P9-otectiow Act lider shlunda af det stora felet, att den lämnar denna fråga alldeles obeaktad. E j med ett enda ord uttalas nämligen i lagen, hvem som skall öfvervaka densamina. Därigenom blir också den praktiska nyttan af det föreskrifna skyddet mycket tvifvelaktigt. I flera kornmuner h a h a emellertid sinåningoin frivilliga korniteer bildats, vanligtvis bestående af prästen i församlingen jemte ett större eller mindre antal dalner, livilka å myndigheternas vägnar öfvervaka the boarded-out cbiZdre) a. Resultatet af denna kontroll ä r mig dock alldeles okandt.
I nu genast kunne» gä i författning om werkställigheten af dctze förberedelser, sä brage Wi lill Eder det Nädiga förtroende att I, efter det de till Realisation päräknade Fonder blifwit till Banque»- disposition öfwcrlcmnade, sä midt möjcligt är, förr än z mänader derefter sinnen Eder i ordning att företaga den angelägna Realisation och ber, om med underdånig berättelse till Otz inkomma, pä det Wi om dagen dä ben bdrjaS, mä kunna utfärda Wär Nädiga kungörelse. Till det bekymmer I yttrat, att genom en för Lkad Discont - rörelse, fbrordsakad af ett emot Riksens Stän, 4838 Den Zo October. Ständers faststäldc Realisations-plan förminffadt Rö, relse-Capital, nägon betydelig rubbning uti ben faststäldc proportion emellan Myntet och Danqucns Sedlar serdeles wid vförsedde händelser kunde wara att befara, föranleda icke Banco ' Utskottets utlätande öfwer detta wigtiga ämne, och tillstyrkte Realisations - plan, hwilken grundar sig pä lika Specie »mynts stock med den nnblifwande. Discont - rättigheten päräknaS dock deruti säsom hufwudsakclig för Realisation, och säsom sädan är den Banqucn tillcgnad. Förwaltningen deraf är lagd i Evra händer, och wi förwänte, att under försigtigt meddelande af det biträde, näringarne af denna inrättning tarfwa, och ingalunda böra sakna, I med wak, samhet och omtanka dertill widkagen de för BanquenS säkerhet samt Realisations understödjande och beständ tjenligastc.utwägar, hwartill I icke socknen föreskrifter, dä erfarenheten wisat, genom hwad medel en wäl förwaltad Discont - inrättning bade kan göras nyttig för näringarne, och med tillbörlig säkerhet lönande för dem som deruti interesiera.
Uti hvarje Lagtima Riksdagsbeslut skola Riksens Ständer uttryeklig Riksdagskallelse, jemte nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmanuavalen, intaga. Konungen vare dock obetaget att Riksens Ständer lill Urtima Riksdag derförinnan kalla;” samt det återstående af 2 §. Riksdags-Ordnirigen lill denna — år till Lagtima Riksdag sammankomma pä den första helgfria dagen af October månad Uti 1 ivarje Lagtima Riksdagsbeslut ijptage Riksens Ständer uttrycklig Riksdagskallelse, jemte nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmannavalen. Konungen vare dock obetaget att Riksens Ständer derförinnan till Urtima Riksdag kalia,” 3:o att de i nästföregående 2: Ira punkt oraförmälda grundlagsändringar må helt och hållet afski 1 j-s från de i i:sta punkten upptagna, och deremot med de i Utskottets Memorial jS':o 03 Sih. till R. S. Prat, it>34 3 Sami. j, 1 Olde Häftet. CcnsiiluiiönsUtskottets Memorial N\o 45. framställda ändringsförslag sammanföras, för att tillika med dem anses såsom elt helt och odelbart förslag; af Högvördige Preste-Ståndet: — i:o att Lagtima Riksdag skall hållas livart Tredje år, men att frågan derom bör behandlas gemensamt med förslag tili nya former för Riksdagsärendenas handläggning, så att aldrig Riksdag måtte förlängas utöfver en bestämd tid af högst sex månader;. 2:0 att Lagtima Riksdag må begynnas på viss dag, nemligen den 15 Jaiiuarii, eller, om helgdag då inträffar, den 3 g Januarii; af Väiloflige Borgare-Ståndet:— att Riksens Ständers sammanträde på viss dag icke varit af Grundlagsstiftaren afsedt; att förkortningen af mellantiden stiider mot Grundlagens anda; att folkets Representanter redan ega att i hvarje
Och de borde j u i denna, som i alla allmännyttiga reformer, visa vägen just genom sitt föredöme! I stället förefinnes nu hos det täcka könet den mest ingrodda fördom mot Ni-ordet. Lysande undantag finnas ju alltid, isynnerhet bland de uppväxande unga Sveadöttrarna. Huru ofta har ej författaren diskuterat Nifrågans pro och contra med damer, och lika ofta har han frapperats af den enhällighet, hvarmed de alla brutit stafven öfver det lilla oskyldiga ordet. De gå så långt, att de anse det for oförskämdhet, om någon vågar tilltala dem med Ni. Uppmanade att förklara, hvari oförskämdheten ligger, kunna de dock aldrig direkt påvisa den. — » Ni är så — så — med ett ord, det är mig motbjudande! » — och en betecknande liten grimas afslutar meningen. Se där kvinnans logik! N u är det min fullkomliga öfvertygelse, att vi just här hafva att söka skälet till hela den allmänna opinionens obenägenhet att begagna Ni i det dagliga talet. Det är damerna, som icke tilllåta det! Och dock, hur löjliga göra vi oss ej genom att förkasta detta ypperliga ord! Lyssna blott till följande profbitar från en större bjudning: » Löjtnant S .. löjtnantens ryttmästare vill dricka med löjtnanten! » säger någon vid middagsbordet. Eller: » Fröken, om fröken väntar där, » ropar kavaljeren i trängseln vid buffeten, » skall jag strax servera fröken frökens favoritglace I » Eller, sä- ger kanske en gammal sirlig d a m: » Reser öfverjägmästaren hem nu, så fär jag be öfverjägmästaren hälsa öfverjägmästarens fru så mycket, vill öfverjägmästaren det? » Skulle någon tycka, att detta är öfverdrifvet, kan han eller hon själf öfvertyga sig om motsatsen på nästa samkväm! Jag har med afsikt valt några af de mest alldagliga fraser för att visa, huru oviga de blifva genom detta öfverraått af titlar. Byt ut dessa mot Ni och Er, och ni skall själf erfara, hvilken lättnad det ligger däri. Längre titlar finnas j u tyvärr äfven, hvilkas anbringande i ofvanstående satser skulle IDUN 1893 göra dessa ännu tyngre.
Återremitterades. Den 6 Juni. Från Flögv. Pr este-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, JS3 100, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjunde Hufvudtitel. Härvid förekommo: Bi fö tios. Punkten 16. Bih. till R. St. Bifölls, med erinran om rättelse af den i Utskottets tillstyrkande genom tryckfel tillkomna siffran 2,000 lill 200 R:dr. Biföllos. Utskottets hemställan afstogs. Biföllos. De bifogade tabellerna. Godkändes. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkande, M 9, angående allmänna bevillningen. Härvid förekommo: • .Vi?, Utskottets å sidorna 5 och 8 gjorda hemställanden. Biföllos. Ärt. I. Utskottets hemställan å sidan 9. Bifölls. Art. II, § 2. Ståndet biföll hvad Utskottet å sidorna 9 och 10 yttrat och hemställt, äfvensom hvad tå sidan 12 förekommer rörande Hiksdagsfullmägtige Olof Pehrssons och C. J. L. Lönnbergs motioner, men beträffande yttrandet å sistnämnda sida angående Herr Gahns motion, biel' detsamma ogilladt, och beslöt Ståndet lör sin del, enligt yrkandet i Friherre Rappes reservation, att bland undantagen i § 2 införas: Regementens och Officers-korpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader; hvarjemte Ståndet, I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Prosten Sondén i siri reservation föreslagit, uti ifrågavarande § 2 i stället förorden: »Denna bevillning utgår» insatte orden: Denna bevillning, af sedd att utgöra en procent af hvarje egendoms behållna inkomst, beräknad för jordbruksfastighet till tre procent och för annan fastighet till fem procent af taxeringsvärdet, utgår således: 1 :o g 6, öfvensom i sammanhang dermed Utskottets yttrande, sid. 7, i anledning af Doktor Runstens der omförmälda motion.
R:dr för den förre och 4,500 R:dr för den sednare, må, i likhet med de för motsvarande grader vid de öfriga värfvade regementena ifrågasatta belopp, å staten uppföras med 4,500 R:dr för Öfverste-löjtnanten och 4,000 R:dr R:mt för Andre Majoren. c) Den för Regements-pastorn föreslagna förhöjning af nuvarande lön, 945 R:dr, till 1,200 R:dr har Utskottet väl ansett sig böra tillstyrka, men hemställer, alt med tillträdandet af denna löne-tillökning må förenas det vilkor, att tjenslens innehafvare är pligtig underkasta sig den förändrade tjenstgörings-skyldighet, som vid en blifvande reglering af själavården vid garnisons-regementena kan varda honom ålagd. 36 Stuts-Utskotiets Utlåtande N:0 71. d) För en Sqvadrons-predikant är ny lön föreslagen till belopp af 500 R:dr; men då för en församling nied den jemförelsevis ringa personal, som ett regemente eger, och hvilken dessutom finnes på ett ställe förenad, tvenne prest erliga beställningar synas Utskottet icke vara af verkligt behof påkallade, afstyrker Utskottet beviljandet af ifrågavarande lön. e) Regcments-auditören, hvilken nu uppbär 720 R:dr, bar i staten blifvit uppförd lill 1,000 R:dr. Som likväl göromålen vid della slags befattningar äro mindre trägna, hvarföre deras innehafvare ock i allmänhet dermed förena andra t j enst er, torde den nya afiöningen skäligen kunna inskränkas lill 900 R:dr R:ml. hvilket belopp Utskottet alltså (öreslår. f') med bibehållande af Regements-läkarens nuvarande lön, 1,200 R:dr, är afiöningen för Förste Bataljons-läkaren föreslagen lill 800 R:dr, i stället för 600 R:dr, sorn densamma nu utgör.
Då vidare det skulle vara af stor vigt, om Akademien egde att använda ett särskildt anslag för att kunna verkställa antiqvariska undersökningar, vidtaga åtgärder till fornlemningars skydd och deras iståndsättande, när sådant påfordras, samt för att besörja noggranna afteckmngar af sådana gamla kyrkomålningar och andra forntida konstverk, som icke kunna bibehållas, men hvad för dessa ändamål kan användas af det på Akademiens stat till resekostnader m. m. uppförda anslag af 850 R:dr R:mt, blir högst obetydligt, sedan af nämnda summa först utgått årets resestipendier och vidare alla öfriga utgifter, hvilka icke under särskilda titlar upptagas å Akademiens stat, såsom lyshållning, rengöring, reparation o. s v. i Museum och arbetsrummen, annonser, textning, transporter m. m., hemställer Akademien underdåmgst, om Eders Majit skulle finna skäl nådigst föreslå Rikets Ständer ofvannämnda anslags höjande med 450 Ridr Rimt, eller till 1,300 Ridr. I underdånig skrifvelse den 6 Juli 1857 anhöllo Rikets Ständer, det täcktes Kongl. Majit i nåder »utfärda en ny Författning till skyddande af landets fornlemningar, med stadgande af tjenliga ansvarsoch vites-bestämmelser för förstöring af desamma, samt låta upprätta och sprida förteckningar å dessa minnesmärken, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för deras bevarande kunna anses lämpliga, och, der Rikets Ständers medverkan för sådant ändamål finnes nödig, i ämnet aflåta nådig proposition» I afseende på den af Rikets Ständer önskade nya Författning till skyddande af landets fornlemningar har förslag till en sådan blifvit af Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien afgifvet, och skall detsamma framdeles blifva understäldt Eders Majits nådiga pröfning, så snart vederbörandes deröfver infordrade utlåtande hinner inkomma. Hvad åter beträffar den sednare delen af Rikets Ständers underdåniga anhållan, täcktes Eders Majit jemväl af Akademien inhemta underdånigt utlåtande, som den 27 Oktober 1857 afgafs.
Jag går att ställa i ordning slupen till din affärd nu. Farväl så länge! (Går). SIGRID. Gå ej, Johan! Ah! Han gick, han mig ej hörde. O, min Gud! (Betäcker sitt ansigte med händerna). Hvi har du öfvergifvit mig och lämnat mig i det onda hjärtats våld! Se där den hvita kransen på Mariebilden! Är jag lik den, som kransen fordom band? Ja, som den brutna rosen är den friska. Femte scenen. Sigrid. Daniel Hjort. SIGRID (blir varse Daniel Hjort). Han! DANIEL HJORT. Hvem har spökat er så vidrigt ut? SIGRID. Om icke denna dräkt behagar er, jag aldrig häller frågat om ert tycke. DANIEL HJORT. Går ni med knappnålsbref i mun, min fröken? Har ni sett ärlig, ljuflig blommas färg på hårda, konstigt brutna ädelstenar? Har ni sett lammets ull på vargens yngel? Har ni sett solsken i hvitmenad graf? Hvar är er spegel, fröken? SIGRID. Sista gången vi talas vid, och ni kan tala så? DANIEL HJORT. Nåväl, så kan jag säga något annat. Hvem är ni, sköna mask? SIGRID. Om ondt jag gjort er, var det min mening ej. DANIEL HJORT. När satan frestar, så frestar han i änglaskrud. SIGRID (aflägsnande sig). O, Gud! DANIEL HJORT. Bed, bed! Det passar er. Gå bort och bed och nytja ej till annat edert hjärta, att det ert namn ej hånar. Nytja ord, som vingar ha från himmel alt till jord, och bed, bed, bed! Kanhända Gud är nådig, åtminstone så nådig, som rättrådig. (Sigrid går). Sjette scenen. DANIEL HJORT (ensam). Skall jag er låta dö och dö med er, med hertigen och alt i samma lågor? Så vore striden slut och allting slut, så finge jorden frid och döden bredde det tjocka täckelset, som hålla skall till domedag, uppå min hemlighet, och alla dessa synder, fienders som vänners... Ha!
Key, Kvinderne: og det social-politiske Arbejde. Fiiisli Irvinriofeöreriiiig: 1,alender öfver kviiinoarbetet i Finland. - li ' insk kviniioföreniiig 1884-1894.. Pör11~gsuktiobol; hget 4Iti~vi~: A. Gripenberg, Reformarbetet till. förbiittrande af kviiiiians stiillniiig, I I I, IV. Louis Frank: Louis EJrarlk, ' Le grand catliécliisnie de la femine. ' Till Fredrika-Bremer-Förbundet insand. periodisk litteratur, Nordisk tidskrift, n: r 1-8. - Tidskrift för kristlig. tro och bilcliiiiig,. n: r 1-5. Lasiiing för herilinet, ii: r 1-6. - Lasiiing för .folket, ii: r 1-3. - Pedagogisk t.idsltrift, n: r 1895 ii: r 1-3. - Svensk lararetidning, 1894 n: r 5-52; Vei-daiidi, n: r 1-6. - Slöjdniidei.visiiingsbladet, ii: r 1-1 2. - Helsovännen, ii: r 1-94. Jorcle.inoderii; n: r 1-1 2.. - St.dliglietsvaiineii, 1893 II: ^ 1-6. - Jiistitia, n: r 1-52. - Nya bokli,ziidelsticiriingen, 1894 n: r 1-52; 1895 n: r l j 2. - Skog@ctai~eii, n: i. - Nya kyrkans tidning, n: r 2-11. - Kamraten, n: r 7-24. Idun PRENUMERATIONSPRIS IDUN PR Å R: KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. IDUNS MODETID. HOS UTAN PL.