Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid nu pågående riksdag liar visserligen ett förslag blifvit upgjordt att ersätta privalbankerne geuora kreditanstalter, uti hvilka privata personer, med förlag från riksbanken, skulle med samma banks sedlar drifva lånerörelse. Jag skulle hafva godkänt ett sådant förslag, om jag hade varit öfvertygad alt dessa kreditanstalter verkligen skulle kunna ersätta privatbankerne, men under nuvarande förhållanden tror jag icke detta kunna blifva händelsen, hvilket på ett fullkomligt tillfredsställande sätt af den afgifna reservationen uplyses. Under sådana omständigheter anser jag den föreslagna indragningen af de nuvarande minimi-sedlarne vara i högsta grad otjenlig och skadlig, för den allmänna rörelsen. Ingen som har den minsta erfarenhet af denna rörelse kan ett ögonblick betvifla, att antalet af privatbankernes sedlar å 3 r:dr 16 sk, b:co vida öfverstiger antalet af de öfriga, och min erfarenhet är den, att om jag i handel oell vandel fått en sedel å 6 r:dr 33 sk., så har jag fått 5 på 3 r:dr 16 sk., till så mycket större belopp äro de sednare utelöpande och då kunna de icke såsom en värd talare yttrat, suppleras genom sedlarne å 6; 33, ty dessa bibehålla sig icke på långt när så länge i rörelsen. Af dessa skäl och då jag icke vågar tillstyrka ett ovilkorlig! bifall till hvad Hr Bergman i sin motion föreslagit, anser jag alt representationen handlade klokast, om den öfverlemnade lill Regeringen alt bedöma den tidpunkt vid hvilken den ifrågasatta indragningen af privatbankernes nuvarande rainimi-sedlar borde vidtaga, emedan Regeringen bättre än representationen är i tillfälle att bedöma sådana för handen varande omständigheter och förhållanden, hvilka skulle göra en sådan indragning oskadlig för näringarnes fortfarande bestånd och förkofran. Jag instämmer således lill alla delar med Frih. Palmstjerna och anhåller om propos. å bifall till Hr Lagergrens förslag.
Sådana äro de män, som J afguden; de hafva dock, invänden J, grundat vår frihet och förtjena således vår tacksamhet. Märken J då icke, att de redan i dess födelsestund förfuskat den? Icke, att de kringstängt det souveräna folkets vilja, samhällets högsta och enda lag, med en spetsgård af paragrapher, former, lagar: icke, att de i hemlighet äro despotismens legoknektar, som i löndom åt oss smida fjättrar? Skola vi tåla det? Skola vi frivilligt framräcka våra händer, för att dessa må oss påskrufvas? Dessa trenne förrädare hafva en fader, som J vörden, som J tillbeden såsom en Brutus, derföre, säger man, att han är den dygdigaste man i Brasilien. Vore detta än förhållandet, så säger Malagueta: desto värre; desto brottsligare är han. I en fristat får icke den ene hafva några företräden framför den andre; icke för stora rikedomar, icke för stora talenter och aldraminst för många så kallade dygder. Veten J, huru fordom Athenarne, det mest frisinnade folk på jorden, behandlade sin tids Ignazio Andrada? Vi kunna icke tåla, sade de, att denna menniska framför alla andra skall kallas den dygdigaste i Grekland: – och så jagade de honom ur landet. Förstån J edert bästa, ären J kloka, så skicken J också bort denna Brasiliens Aristides. Bort med honom till England, kätteriets och den oäkta frihetens land, hvarifrån han hämtat sina utopiska drömmar! Men, medborgare, J bedragen er mycket: Ignazio Andrada är icke en gång en Aristides: han är blott en hycklare, en lurifax. Äregirig är han dock icke, menen J; ty han har vägrat att emottaga en plats, både i Senaten och i Ministèren. Men, frågar jag, kan det finnas någon större äregirighet, än att just försmå statens högsta värdigheter?
Och då jag såg honom, hörde h o n o m, stodo min d r ö m o c h mitt lif stilla i ett rodnande töcken. En morgon. Det är vansinne att skrifva ner detta — brott alt tänka! M e n jag tänker inte — smygande som sjukdomen ha drömmarna kommit, hans andedräkt nått mig. — Ibland frågar jag m i g: är det bud från dig? Vaknar äfven hos dig ett m i n n e? Å h n e j, jag vet j u att du glömt för länge, länge sedan. — Då jag somnat, k o m m e r du, så lefvande lik — din röst, ditt leende — m e n du lutar din kind mot min, du drar mig intill dig, jag känner din kärlek, s o m jag aldrig fick känna. Och där är en fullkomlighetens, harmoniens renhet, som gör alla andra minnen så fula o c h loja — det är detta jag känner, då jag vaknar. Det som varit blir styggt, endast det som inte varit är fagert — men jag begär nu, jag har lärt att begära, det är icke längre nog för mig att drömma, jag kunde slå mig själf af raseri öfver den lek, som icke ens vann åt mig ett enda uttryck af hans kärlek. T y du älskade mig — åh — låt mig hviska d e t: du älskade mig. — (Forts.) Sänd Eder angående omröstning premiefördelningen i » Klädpenningfrågan » före den 15 dennes. i P U N 328 Tatjana. Skiss för Idun af Elsa Lindberg. (Slut från föreg. n:r.) D e glada melodierna, de beundrande blickarna stego Tatjana åt lmfvudet liksom vin. H o n antog deras slängiga, koketta rörelser. Och i hennes svarta ö g o n försvann det allvarliga. Nå- got nöjeslystet, uppsluppet k o m dit i stället. Herr Birger kände igen det uttrycket, det hade funnits där i de stora ögongloberna, då hon t ö m t sitt glas till botten, då hon sagt: » Å h den s o m fick dansa o c h ha roligt! » » Les gaies oiseaux » spelade slutnumret. Det var en yrande vals. M e n herr Birger lyssnade ej till valsen.
Majit behagat föreslå Rikets Ständer: att de nu å stat uppförda revisions-sekreterare-löner mätte vid nuvarande innehafvares afgång indragas, dock med bibehållen rät tighet för de Revisions-sekreterare, som nu innehafva lägre lön, att i sin ordning uppflyttas lill högre lönegraden; alt i stället för berörda löner måtte anvisas revisions-sekreterare-arfvoden till lika antal, att för hvarje rote utgå från och med månaden näst efter den, då nuvarande innehafvare af ordinarie lön från befattningen algått; och att, derest Rikets Ständer beviljade den löneförhöjning, som i den nådiga Propositionen för Hofrätlernas ledamöter begärdes, anslagsstaten för Revisions-sekrelerarne måtte bestämmas sålunda: 8 Expeditions-lits kottets Förslut/ till un t! er d. Skrifvelse, i\:o 423. 1 Revisions-sekreterare R:dr 5,000: — 3 dito : „ 15,000: — 1 dito 4,500: — 1 dito „ 4,500: — (Dessa löner skulle indragas i män af nuvarande Revisions-sekreterarnes afgång och i stället för hvardera af deni från och med månaden näst derefter utgå ett arfvode af 4,000 R:dr.) 1 Revisions-sekreterare R:dr 4,500: — 1 dito - „ 4,500: — (Dessa löner komma att indragas vid nuvarande innehafvares afgång, hvarefter för hvardera från och med nästpålöljande månad borde utgå arfvoden af 3.500 R:dr.) 1 Revisions-sekreterare. arfvode R:dr 3,500: — 3 dito dito „ 10,500: — Och skulle på Kongl. Maj:l ankomma all tillåta Revisions-sekreterare att, jemte ofvan bestämda arfvoden, uppbära högst 1,000 R:dr antingen af ordinarie lön för annan tjenst, som af Revisions-sekreterare innehafves, eller af bespariugarne å Andra Hufvudtiteln.
Detta hade genast bort blifva iakttaget, då departemeutalfördélningen inom Statsrådet fastställdes, och hade också blifvit det, så framt icke en del af frågan varit föremål för Riksrättens pröfning, lill utrönande af huruvida något ersättningsansvar skulle kunna vederbör, rådgifvare åläggas; men sedan Riksrättens dom fallit och allt anspråk på ersättning försvunnit, så lärer icke något del ringaste skäl vara förhanden alt vidare fortsätta denna oordning. Hr Gripenstedt, Joli. A u g.: Det egentliga skälet, hvarföre afskrifning har blifvit begärd, var, såsom R. o. Ad. vet, blott att en gång fä räkningen ren. Detta är också ulan tvifvel ett ganska vigtigt skäl; men då Statscout, sjelf, uti sin förklaring öfver Revisorernes utlät, i denna del, säger sig böra upplysa, all: ”sådana ytterligare utgifter, hvilka äro alt hänföra till 2:dra hufvudtileln för år 1840 och föreg:de är, komma, jemlikt föreskriften i K. br. d. 2 Febr. 1842, att öka den befintliga bristen, hvadan följaktligen det i 1841 års hufvudbok inom linien balancerade belopp icke utgör en bestämd eller oförändrad summa, förr än dylika utgifter upphöra alt vidare förekomma;” så följer deraf, att 0111 också afskrifning nu beviljas, så skulle troligen framdeles en sådan summa komma att ytterligare uppstå, och således sjelfva ändamålet, som var räkningens förenkling, förfelas. Så länge delta kan inträffa, så synes mig derföre, i motsats emot hvad den siste värde talaren yttrat, afskrifningen vara ulan ändamål, ty någon sammanblandning kan i alla fall icke äga rum, när summan inom linien balanceras. När således denna afskrifning icke i sistnämnde afseende är behöflig, d. v. s. den åsyftade förenklingen af räkenskaperna icke derigenom kan vinnas, så anser jag Utsk. hafva rätt förfarit, då det tillstyrkt, att, så länge dylika förändringar kunna uppkomma, summan bör såsom hittills balanceras.
Dansk Kvindesamfund har deremot haft mera tur - har mihanda afven haft mer energi och större krafter till sitt förfogande - nog af, dess inbjudning till aktieteckning, undertecknad af 25 framstiende kvinnor ur skilda samhiillskretsar, iir Atföljd af ett uttalande om det önskvarda och behöfligs i sjllfva reformen, hvarunder 25 kanda manliga och kvinliga lakare satt sina namn. Saken tyckes siledes der vara, som det heter, v&amp;l försptind - vi dnska den all lycka., med en liten suck af afund! I sammanhang m&amp; omtalas, att vAr Dragtreformfö ' renings mönster och modeller vor0 utstallda i Köpenhamn förliden sommar, under llrarembtet, först i Frök. Zahles ansedda skols, och sedan p i ett annat stalle, och hade de vackt mycken uppmarksamhet och stort gillande. Kommer der n8gon " Syst~e ' ~ till stind, s i torde det hufvudsakligen varda vira modeller till underoch barnklader som komma att anvendas. Vi ha nyligen haft nöjet mottaga 5 vackra och vallyckade fotografier, utforda i Köpenhamn efter vtir skoldragt och drtigten far blifvande mödrar - hvilket ju ocksi bevisar att de der ansigos bide vackra och praktiska. Fredrika-Bremer-Förbundets meddelanden: Stipendiefonderna. Till Donationsfonden har Fröken Ellen Bergman öfverlemnat en * summa af 1,000 kronor att utgöra grundpliit till en sltigt-stipendiefond afsedd för kvinliga iittlingar af gifvarinnans föraldrar, och har hon lofvat att srniningom öka denna fond genom g8fvor; och testamente. Samtidigt med denna donation har Fröken Bergman till Allmdnna. Stipendiefonden öfverlemnat en g l v a af 100 kronor utgörande första inbetalningen 9. det belopp af 10,000 kronor, som den frikostiga gifvarinnan utlofvat att genom gifvor och testamente tilldela nilmda fond.
Jag tror, att Herr Grefven önskat just detsamma, åtminstone i afseende på stadgandet om det som tryckes i en sak sedan Dom fallit. Jag har derjemte önskat ett tillägg i afseende på sådana parter, som trycka handlingar, tillhörande ett anhängigt mål, innan Dom deri faller, emedan jag anser, lika med Herr Cederschjöld, en sådan part vara förbunden att till trycket befordra motpartens anförande, på det allmänheten ej måtte få en ensidig tanka om saken, och på det den andra parten ej mätte ådragas någon kostnad till vederläggande af de skefva framställningar den förre möjligen gjort. Jag önskar derföre, att redactionen måtte blifva sådan jag den i mitt föregående yttrande uppgifvit. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbielke: Jag erkänner att jag, troligen genom eget förvållande, ej straxt fattat Grefve Frölichs mening och först sedan inhämtat, att han blott åsyftat en återgång till 1810 års stadgande. Detta förändrar likväl ej den 5g H. aa* 34o Den 3i fannarii e. ro. åsigt, jag förut yttrat, att jag nemligen ansåg fråga ej kunna vara emellan annat än det sora nu gäller, oell den af Utskottet uppgifne redaction. Jag kan ej bestrida Grefve Frölich att hämta grund för sin anmärkning från 1810 års TryckfrihetsLag, eller från hvilket håll som helst, men min enskilta tanke är, att, då öfverläggningen öfvergår till annat än det som är, och det som af Utskottet blifvit föreslagit, man öfverskrida den riktiga gränsen. Hvad sjelfva saken angår, så förenar jag mig i Herr Cederschjölds grundliga anförande, hvartill jag ej har något att tillägga. Jag tror ej, att man behöfver medgifva någon ytterligare utsträckning af handlingars tryckning. Erfarenheten har visat, att stämningar och anklagelser ofta utkomma endast för att för bättre pris kunna säga, hvad som annars skulle blifva dyrare att säga, då återkallandet af hvad man sagt endast kostar 33 R:dr 16 sk. B:co. Jag hemställer, om icke Utskottets förslag innehåller en klok medelväg, och att dervid således måtte få förblifva.
Och jag svarade annan gång, och sade till honom: Hvad äro de två grenarna af oljoträn, som stå vid de två gyldene ljusa näporna, der man med af tager? Och han sade till mig: Vetst du icke hvad de äro? Jag sade: Nej, min Herre. Och han sade: Det äro de tu oljobarn, som stå när honom, som råder öfver allt landet. Och jag lyfte åter min ögon upp, och säg; och si, der var ett flygande bref. Och han sade till mig: Hvad ser du? Och jag sade: Jag ser ett flygande bref, det är tjugu alnar långt, och tio alnar bredt. Och han sade till mig: Det är den förbannelsen, som utgår öfver hela landet; ty allo tjufvar varda efter detta bref fromme dömde, och alle menedare varda efter detta, bref fromme dömde. Men jag vill hafvat fram, säger Herren Zebaoth, att det skall komma tjufvomen hem, och dem som falskeliga svärja vid mitt Namn; och skall blifva uti deras hus, och skall upptära det, med dess trä och stenar. Och Ängelen, som med mig talade, gick ut, och sade till mig: Lyft din ögon upp, och se, hvad går derut? Och sade: Hvad är det? Men han sade: En skäppa går derut; och sade: Det är deras anseende i allo landena. Och si, der for en centener bly, och der var en qvinna, hvilken i skäppone satt. Men han sade: Det är afguderit; och han kastade henne uti skäppona, och hof den blyklimpen der ofvanuppå. Och jag lyfte min ögon upp, och såg; och si, två qvinnor gingo ut, och hade vingar, de der drefvos af vädret; och det voro vingar, lika som storkars vingar; och de förde skäppona mellan jorden och himmelen. Och jag sade till Ängelen, som med mig talade: Hvart föra de skäppona? Men han sade till mig: Att henne skall ett hus bygdt och tillredt varda uti Sinears land och der satt varda på sin botten.
St. hafva under denna Riksdag godkännt just ett sådant stadgande, som nu är föreslaget, nemi. när de antogo tillverkningslagen. Gr. Lagerbjelke har deremot anmärkt, att man, i afseende på tillverknings-lagen, kunde.lättare antaga detta stadgande, emedan det skulle för en husbonde vara med mindre svårighet förenadt, att förhindra sina arbetare och sitt husfolk, att bryta emot nyssnämnde lag, än emot försäljningslagen. Om så är, och enär man dock måste önska, att lagbrott så i ena som i andra hänseendet må förebyggas, hemställer jag om det icke är så mycket mera angeläget, att, genom en lika sträng lagstiftning i båda fallen, söka förhindra, det förbrytelser äfven i det sednare fallet må ega rum. — Troligt, sannolikt och nästan säkert är emellertid, att om man lagstiftar i det sednare fallet med samma stränghet emot husbonden, så blifver han i samma mån angelägen alt tillse, att, inom området af hans husfaderliga välde, inga förbrytelser begås. Och det önskade målet vinnes, i trots af juridiska theorier. Af dessa skäl anhåller jag fortfarande om bifall till §:n. Hr Printzensköld: Man vet att exempel icke saknas derpå, att förbrytelser kunna begås under sådana förhållanden, att den verkligt skyldige anses för oskyldig och att tvertom den oskyldige har emot sig så många omständigheter, att han, om han också icke kan sakfällas, likväl i högsta grad misstänkes för att vara lagbrytare. Vid de fall, som här åro i fråga, torde sådant kunna uppstå. Man kan nemi. tänka sig, att en tjenare, som fått updrag, att, på sätt författningen medgifver, verkställa försäljning af bränvin, skulle, då han vet att han kunde blifva skuldfri, samt att husbonden presumeras vara den brottslige, kunna af ren elakhet verkställa en oloflig försäljning, för att derigenom skada husbonden samt förorsaka honom kostnad och ansvar. Man stiftar icke enligt min tanka kloka och rättsenliga lagar, när man bygger dem på grunder, hvaraf sådana följder kunna upslå.
Revisorerne sig böra vitsorda det synnerliga nit och inöda, hvarmed Full»mägtige sökt uppfylla det af Rikets Ständer i afseende på ifrågavarande låne»transaktion åt Fullmägtige lemnade vigtiga och svåra uppdrag.» Till besvarande af de anmärkningar, Revisorerna sålunda framställt, hafva Fullmägtige uti sitt ofvanomförmälda, Revisions-berättelsen bifogade, tryckta utlåtande erinrat, att hvad först, beträffade Revisorernes förmenande att premieobligationerna »i sjelfva verket icke vore annat, än lottsedlar, i det närmaste »af samma beskaffenhet, som de vanliga klasslotterierna» och att »den enda »skilnaden emellan dem syntes vara, att dragningarne i spelet med preinieobli»gationerna fortginge under en betydligt längre tidrymd, än i klassiotterierna», så innefattade detta påstående ett i flera hänseenden väsendtligt misstag, I såväl det Genuesiska, som i Klasslotteriet, äfvensom i ett vanligt lotteri, beräknadt på en eller flera vinster, ginge alltid vinsten förlorad för alla dem, som ej gynnades af lyckan. Enligt regeln hörde det till karakteren af alla dessa slags lotterier, att en del af insättarne i deni förlorade sina insatser, under det en 12 Stals-Ulskotlels Utlåtande N:o SS. annan dol gjorde vinster. Man äfventyrade en förlust för att möjligen göra en vinst. Annat vore förhållandet med köpare af premie-obligationer, utfärdade för upptagna lån. Obligationerna utgjorde bär i full juridisk mening förskrifningar på ett visst kapitalbelopp, och vore i detta hänseende enligt sin lydelse, lika bindande för utfärdaren, som hvarje annan låneobligation. Köparen eller den laglige innehafvaren vore alltså ovilkorligen och lagligen berättigad att, i den ordning lånekonfraktet stadgar och med hvars hufvudinnehåll obligationen naturligtvis måste öfverensstämma, utbekomma det förskrifna kapitalet. Han kunde således icke i något fall gå miste om sin insats, eller hvad han för obligationen utgifvit, så vida han ville afvakta den genom kontraktet bestämda dagen för dess inlösen och icke för densamma erlagt mer än dess pari.
15:o samme man, om skadeersättning af allmänna medel till Klockaren J. Nilsson i Anderstorp för liden förlust vid vägomläggningen förbi den s. k. Rindboliden. 16:o Ola Lasson fran Christianstads län, om tullmjölqvarnars befrielse från grundränta och åsättande i stället af bevillning; 17:o Erik Johan Rudberg från Calmar län, om statsanslag till en hamnanläggning inom Böda eller Högby socknar på Öland; 18:o samme man, om ändring i tiden för kronouppbördsstämmornas hållande på Öland; och 19:o Anders Jonsson från Wermlands län, om hela personliga skyddsafgiftens användande till folkskoleundervisningens befrämjande. 36 Prot.-Uldrag den 19 November 1862. S. D. Föredrogos och remitterades till Lag-Utskottet motioner af: l:o Jöns Andersson från Malmöhus län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom; 2:o samme man, om antagande af en allmän grund för beräkning af bouppteckningsarfvode för fastighet, jemte yttranden i anledning af denna motion; 3:o Bengt Johan Holmlin från Göteborgs och Bohus län, om upphäfvande of eller ändring i 24 Kap. 32 <§ af 1686 års kyrkolag, i fråga om Klockares skyldighet att fortskaffa Domkapitlens och Kyrkoherdarnas embetsbref, jemte yttranden; 4:o Olof Olsson i Slängserud af Wermlands län, om upphäfvande af 26 Köp. 2 § 4 mom. Byggninga-Balken, i fråga om församlings skyldighet att underhålla vissa hus vid kyrkoherde-boställe; 5:o samme man, om ett bestämdt lagstadgande, i fråga om giltigheten af i kontrakter och afhandlingar enskilde emellan utfäste vitén, jemte yttranden; 6:o samme man, om ändring i nuvarande föreskrift, rörande nämndens beslutanderätt i frågor, hvarom olika åsigter vid domstol uppstå; 7:o Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län, om åtskilliga ändringar och tillägg i Kongl.
Bref bestämda arbetsstraff blott böra ådömas för andra och tredje resorne inbrott, i förening med stöld, och att straff-tillökningen således ej kunde komma i fråga för begånget inbrott, utan att stöld blifvit i sammanhang dermed föröfvad, enär i omförmälda Kongl. Bref endast talas om inbrotls-stöld och ej om inbrott allena'; men då 1734 års lagstiftare, på sätt af 40 Cap. Missgernings-Balkén synes, betraktat olofligt tillgrepp och inbrott, äfven i förening, såsom två serskilda brott, samt 84' Expeditions-Vtskottets Förslag till and. Skrifvelse} N.-o 5o. gjort tillämpningen af derför bestämdt straff oberoende af en sådan förening; då denna grundsatts déslomindre kan anses frånträdd uti 1773 och 1782 årens Kongl. Bref, som Kongl.
Någon åtgärd har likväl icke blifvit vidtagen för en ändamålsenlig skötsel af sistnämnde hemmans skogar, och, såvida icke något göres för deras bibehållande, skola äfven de, till följd af de planlösa och alltför stora afverkningarne, inom en ej aflägsen framtid försvinna. Inom norra delen af Länet finnas betydliga rekogriitionsskogar, anslagne till bergverk och grufvor, deraf tre, Dannemora grufbolag tillhöriga, skogstrakter, eller s. k. gruf-allmänningar, innehålla en jordvidd af tillhopa 6,482 tunnland; i södra delen af Länet är blott en sådan skog af omkring 50 tunnland. Från de 10 härads-allmänningarne, tillsammans upptagande en areal, inom yttre gränserna, af 53,092 tunnland, eller, med afräkning af åtskilliga derå befintliga skattlagde lägenheter, 37,529 tunnland 11 kappland, hvaraf 27,908 tunnland äro skogbärande, lemnäs i utsyning årligen 272,900 kubikfot virke till timmer, gärdsel och ved, hvarförutan häradsboerne erhålla omkring 1.000 lass af vindfällen, stubbar och ris. Då missväxt å ängsmarken inträffat, hafva äfven till kreaturens utfodring utdelats asp-, aloch björklöf, uppgående, t. ex. för år 1853, lill 40,000 kärfvar. Traklhuggning är införd på alla allmänningarne. Skogen å dem är i allmänhet väl bibehållen, men kan likväl på långt när icke fylla allmännings-intressenterrias behof af virke. Betydligare delen af de enskilde tillhöriga skogar lyda under bergsbruken och andra större egendomar, hvarest äfveq uppsigten och vården om skogen, som isynnerhet å bruksegendomarne är god, med noggranhet handhafves. I öfrigt äro skogstiilgångarne både å frälseoch skattehemman högst obetydliga, och, med två eller tre undantag, finnes icke inom hela Länet någon socken med så mycken skog, att den, betraktad såsom ett särskildt skogsdistrikt, äger inom sitt område tillräckligt af timmer.
Att en förändring i det Höglofl. Ståndets representationssätt år högeligen nödvändig, medgifver jag mer ån gerna; men jag är öfvertygad att den tid, då krafvet pä en allmän representationsförändring gör sig gällande, icke är så långt aflägsen, och jag tror för min del att R. o. Ad. kan lugnt afvakta denna tid. Jag anhåller fortfarande att Riddarb.Utskits förevtde Utlåt, måtte läggas till handlingarne. Frih. Cederström, Rudolf: Redan genom den af R. o. Ad. beviljade remiss å Gr. Björnstjérnas motion har Ståndet tydligen tillkännagifvit, att det anser detta förslag kunna och böra af Riddarh.Utsk. behandlas. Häraf ådagalågges, att Hr Sandströmers uti denna del af ämnet uttalade mening icke delas af R. o. Ad:ns majoritet. Till följd deraf anser jag ock icke nödigt, att särskildt, genom någon åt denna formfråga egnad utredning, yttra mig till försvar för denna R. o. Ad:ns, äfven af mig omfattade, åsigt; utan vill nu omedelbart öfvergå till sjelfva motionen. Gr. Björnstjérnas åstundan, att från R. o. Ad. aflägsna hvad han kallar det »usla», år visserl. en lofvård afsigt; men det »usla» består icke i något bristande kunskapsinått eller mindre förmögenhet. Det består i brist på moralitet, hederskänsla och fosterlandskärlek. De medlemmar af Ståndet, hvilka visat sig sakna dessa egenskaper, har Ståndet vid förefallande, lyckligtvis sällsynta, sådana tillfällen visat sig icke tåla bland sig. Sådana subjekter hafva, när deras antecedentia af detta slag uppenbarats och bevisligen ådagalagts, högtidligen blifvit bortvisade från detta öfverläggningsrum Men det har ej varit den obemedlade, den oexaminerade, som fallit under denna dom. Rik, eller fattig, lärd eller olärd, bör ej heller härvid göra någon åtskillnad.