Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så besjunges vid ett tillfälle Astrilds stora makt, huru han kufvat alla gudar och heroer, Orpheus och Eurydice, Jupiter och Danae, Thetis och Neptunus, Daphne och Phoebus, Hercules och Omphale, men sist har han varit i Upland och skjutit »et Bärg i Brand», d. v. s. handelsman Brandberg, som nu håller bröllop. Vid en assessors giftermål framställes en tvist mellan Themis och Frigga, som hvar och en vill ega honom i odelad besittning. Jupiter förklaras jäfvig som domare för sina många kärleksaffärer, men Apollo sliter slutligen tvisten på Helikon så, att den ena gudinnan får rå om honom om dagen och den andra om natten. En inspektors öfver kopparräntan kärlek uppkom så, att Amor en gång fick lust att bli grufdräng i Falu koppargrufva, men råkade ramla ner i det kallaste vattnet. Herr inspektorn kom och hjelpte upp honom igen, och till tack derför sköt guden, sedan han först fått grundligt värma sig, en pil i räddarens bröst. Utan tvifvel hafva dessa barnsligheter mycket roat gästerna och förtjusat de nygifta. Men aldra tydligast se vi tidens smak afspeglad i bröllopsrimmen vid herr Utterklos och jungfru Bojs sammanvigning. Skalden gick och promenerade vid Parnassus och hittade der gudastämmans protokoll, som Mercurius hade glömt. För att åter få det, tog denne honom med sig till Helikon. Nu följer i Bellmans manér i lätta verser en pikant beskrifning på gudarnas samqväm. Så sprang Astrild på dörren, åtföljd af Mercurius och den berättande skalden, som undrade hvad som månde ske. Men Astrild lopp omkring i skogen och sköt och träffade slutligen en utter, som, sårad, gaf sig ut på sjön, men hvars klo dervid fastnade i en boj; båda antändes och drefvo i land till Amors fröjd och gamman.
med återlemnande af åtskilliga inom Bonde-Ståndet väckta motioner, angående den s. k. personliga skydds-afgiftens användande till Folk-undervisningens befrämjande, lades detta Memorial till handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln ansåg de deri omnämnde motioner böra behandlas af BevillningsUlskoltet. Fröt.-Utdrag den iO December 1856. 133 S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottels den 3 dennes e. in. på bordet lagda Memorial N:o 4, med återlemnande af Kongl. Maj:ts af Bonde-Ståndet till Utskottet remitterade Nådiga Proposition, angående vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifnings-sället och inrättningen af allmänna bevärings-manskapet, fann Ridderskapet och Adeln att enär trenne Riks-Stånd redan fattat det beslut, alt nämnde Nådiga Proposition borde behandlas af Lag-Utskottet, förevarande Memorial ej erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Slats-Utskottets den 3 dennes e. m. på bordet lagda Memorial N:o 5, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. S. D. Föredrogs och afslogs en den 4 dennes f. m. bordlagd af Friherre Staél von Holstein, Fabian Wilhelm, väckt motion, om bildande af ett särskildt Utskott eller Kommitté i och för reorganisation af arméen och statens embets-verk. Från Heden. Bonde-Ständet. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet: l:o Grefve Anckarsvärds, C. IL, hos Högloft. Ridderskapet och Adeln väckta, Hederv.
Brefantalet kommer troligen derigenom blott föga att ökas, då ej endast den närmare korrespondensen fördyras, utan älven den afsedda lindringen för den aflägsnare blifver problematisk. Härtill kommer den osäkerhet, hvari det dubbla porto’t alltid försätter brefskrifvare^ som svårligen kan vpta, om den ort, hvartill han skrifver, ligger inom eller utom den lägre porlo-rayonen. Visserligen har Hr Gr. Mörner upgifvil, att en dylik osäkerhet häfves genom från närmaste poststation uigifna taxor, mgn dylika kommer blott förmögnare personer, ej arbetare tillhanda. Mig förefaller således, som om föga eller intet genom ett dylikt rayonsporlo vunnes. Erfarenheten visar äfven, att de stater, hvilka antagit ett sådant, så fort görligt, frångått detsamma; så nu sednast i Norrige. Ett gemensamt lågt porto deremot har öfverallt, der det tillämpats, med serdeles begärlighet motlagils, och snart visat de otroligaste följder. Jag vill icke omnämna England, utan hänvisar blott till våra Danska stamförvandter, der brefantalet på 3 år fördubblats. Att ett dylikt system tillämpadt hos oss skulle framte, om ej så lysande dock tillfredsställande resultater kan således icke betviflas, om nemi. afgiften sättes så låg, att en verklig lättnad derigenom tillskyndas allmänheten. K. M. har sjelf i Sin Nåd. Propos. förordat 4 sk. b:ko som ett dylikt lämpligt porto; häri instämmer äfven jag. Enl. 1851 års upgift från poststyrelsen ökas visserligen härigenom afgifter för 520,000 bref, men bibehålies oförändrade för 1,020,000, och minskas för 2,547,000 st., således för det ojemförligt största antalet. Detta är onekligen en vinst, men, säger man, Statsverket förlorar härpå 100,000 R:dr.
En enda rådslående församling har funnits, om hvilken jag icke är rätt säker, huruvida dess ordför. ägde denna rättighet; det var Polen; också gick det med Polen, såsom det gick. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Jag finner mig förekommen i åtskilligt af hvad jag ville yttra af premisserna i Gr. Horns anförande, ehuru jag i resultatet icke bestämdt kommer till samma tankar, då jag anser, attomen adress skulle komma att äga rum, till följd af Bonde-St:s inbjudning, det är rättare att öfverlemna uppsättningen deraf, med ledning af 34 §:n Riksd.Ordn:s 2 morn., till Exped.- TJtsk. Jag begagnar i öfrigt tillfället för att yttra, i anledn. af Hr Lagerhjelms framställning, att om R. o. Ad. förkastar principen af en svarsadress på throntalet, jag dock icke föreställer mig, att som grund för beslutet må kunna läggas, det Konungen en gång vägrat att mottaga en adress. Ty med all skyldig vördnad för Regeringsmaktens beslut, bör det dock icke förbises, att frågor af R. St. kunna upptagas, som vid ett annat tillfälle af Konungen blifvit afslagna. Den 26 Februari f. m. Frågan Sr af conventionel och icke af grundlags-natur. Grundlagen omnämner endast berättelsen om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, men icke throntalet. Att ett sådant hålles, finner jag emedlertid lika naturligt som önskansvärdt. Konungen uppträder genom ett sådant ta! i ett af sina innerligaste förhållanden till nationen; men häraf hör, efter min tanka, äfven följa, att Representationen, under uttryckande af sin tacksamhet, besvarar detsamma. Om man i en sådan adress i allmänna ordalag uttrycker nationens förhoppning, att, efter ett 3o års fredslugn, gå en nedsättning i skatterna till mötes, att man önskar sådana förfoganden, till följd hvaraf mera stadga i näringarna må äga rum, och hvad en klok statskonst i öfrigt föreskrifver; allt detta hinder icke Ständerne i deras framlida beslut.
Vid Håkansboda 5 ä 8 600 1,300 2,050 2,300 2,917 Hässelkulla Östra 2 ä 3 603 1,195 606 550 626 Läggesta 1 å lj 1,225 922 400 600 725 Wena . .. 3 ä 4 119 1,004 805 683 Timmerkärrsgrufvan 1 å 2 — 296 fy Distorp 1 1,421 ■— Koboltmalmbrytningen har, under fortfarande mindre fördelaktig konjunktur för afsättningen, fortgått vid Wena grufvefält i Lerbäcks och Hammars socknar; hvarförutan ock en del af den kobolthaltiga malmen vid Håkansboda blifvit tillgodogjord, ehuru denne sednare slutligen, i anseende till ringa kobolthalt, saknat afsättning. Den brutna malmen på Wena fältet har blifvit rengjord vid Johannesbergs, Mårsätters, Åmmebergs och Lunds bok-och valsverk, samt utan vidare förädling afyttrad. Arbetet har dock till det mesta bestått i sofring af gamla grufvevarp. Tillverkningen har utgjort: Till följd af 1836 års goda jernkonjunktur och derefter år 1838 inträffade stora tillökning i det privilegierade smidesbeloppet inom 9 inom riket innefatta åren 1837—1841 en af de fördelaktigaste perioder för hela jerntillverkningen och i synnerhet den egentliga bergsmanna-näringen, och som äfven med sistnämnda år, efter hvad erfarenheten sedermera visat, hade uppnått sin kulminationspunkt. Att de tackjernsägande bergsmännen rönt den största fördelen af denna periods i allmänhet gynnsamma förhållanden är otvifvelaktig!. Bevis derpå lemna för öfrigt de stegrade egendoms-prisen i Bergslagen i förening med tilltagande välstånd hos bergsmännen. Tackjernsprisen till bergsmännen hafva varit: Inom den del af Vermlands bergmästaredöme, som sträcker sig inuti Örebro Län, har jernmalm sbrytning icke ägt rum, utan endast i öfriga bergslag, hvarest brutits: „ Lindes och Ramsbergs Bergslager 51,508 — „
Mojits Nddign Sbrifvtlst Nio 5o. l) Discontfonden, samt af de vilkor, hvarunder Bankens Jånebidrag blifvit; samma fond meddelade och till fabriksidkare i Discont väg utgått, har Commerce-Collegium serskildt fästat Kongl. Majlis uppmärksamhet derå, att Rikets år 1818 församlade Ständer, i då aflåten skrifvelse, tili svar å KgL Majlis Nådiga Proposition, angående fabriksidkares behof af ytterligare understöd och om fastställandet af en viss procent af tillverkningarnes värd# såsom låneräll, underdånigst yttrat, att en bestämd summa af Manufacturdiscontfonden, stor 200,000
Gyldenstolpe npläst, endast sagt: ”att enl. min tanke ett af afdeln. föreslaget tillägg i fråga om Skollärareseminarierne dervid bör göras”, flan har således icke omnämnt någon viss punkt i Skolstadgan, med hvilken enl. min åsigt den föreslagna skrifvelsen har intet alt göra. Förslaget har tillkommit i anledn. af det nu afgjorda Ulsk:s betänk., och jag tror mig hafva iakttagit rätta tiden för min framställning, enär jag icke kunnat väcka denna fråga vid någon serskild punkts föredragning. Jag kan således icke påtaga mig, att jag gjort något formfel, likasom jag icke heller tror, alt Hr Frih. o. Landtm, grundlagsenlig! kan vägra propos:n, men jag vill icke vara envis, dä jag icke vinner understöd. Inom Utsk. talade endast BondeSt:s ledamöter emot förslaget och det af det skäl, att de ansågo de blifvande kostnaderne allt för stora, hvilken åsigt sedermera delades af de fleste ledamölerne inom Utsk. och jemväl af dem, som tillhörde PresteSt. Gr. Gyldenstolpe: Prosten Wallin säger i sin reservation: ”Jag får således med hänvisning till ofvanstående förklaring såsom min reservation uptaga afdelms-förslag, att R. St. ville hos K. M. i underdh:t hemställa” etc. Utsk. har icke godkänt afdelms förslag utan har satt något annat i stället, och delta något annat har R. o. Ad. redan behandlat. Således anser jag, att en framställning, som från afdeln. inkommit lill Utsk., men der blifvit underkänd, icke kau, sedan Utsk:s betänk, blifvit pröfvadt, åter uptagas. Hr Hjärnes förslag måtte väl onekligen hafva sammanhang med de föredragna punkterne i Utsk:s förslag, och derföre hade det bort samtidigt dermed framställas. Formvidrigt måste det äfven vara, att, sedan man diskuterat ett betänk., diskussionen derefter skall fortsättas om reservationerne och att man äfven öfver dem skall fatta beslut. Sådant skall väl ske i sammanhang med betänk, men icke serskildt.
Helsingborgs hamn redan på allmän bekostnad blifvit fullbordad, hvaremot Ystads invånare, ehuru det måhända skulle kunna bevisas, att hamnen derstädes i mera än ett afseende har företrädet framför den i Helsingborg, icke haft att hugna sig af lika fördel; om erhållande hvaraf Motionairen, redan vid sistlidne Riksdag, framförde deras begäran, fastän förgäfves; hvadan Herr Hemberg nu förnyar samma begäran och yrkar: att tillräckliga medel af Staten måtte anslås till fortsättning och fullbordan af den vid Ystad påbörjade hamnbyggnad samt dervid skyndsammast läggas verksam hand. På sätt uti motionen an föres, hade Herr Hemberg vid sistlidne Riksdag anhållit alt, i likhet med hvad Staden Helsingborg då redan i flere år åtnjutit, ett årligt anslag af Statsmedlen måtte Staden Ystad till Hamnbyggnadens fortsättande förunnas. Statsoch Danco-Utskotten hafva uti deras häröfver afgifne och af Rikets Ständer gillade Betänkande (N:o 34, 4:f*e Sami., 3 Afd.) meddelat det utlåtande: ”att ehuru Utskotten äfven för deras del hysa den önskan, I 2 Stats-UtskoltelS Utlåtande N:o 1~J. "att ifrågavarande hamnbyggnad, efter de arbeten och kostnader, derå re”dan blifvit nedlagde, måtte bringas till fullbordan, på ett varaktigt och "för framtiden gagnande sätt, likväl då, dels, enligt hvad den vid'Betänkandet N:o 22 bifogade Tabell upplyser, efter afsättandet af erforderlige "medel för försvarsverkets iståndsättande och andra behof, till hvilka an”slag blifvit af Kongl. Maj:t äskade, några tillgångar icke återstå alt anvida, dels ock, i allmänhet, man synes böra undvika, att på grund af enskildes motioner bevilja några anslag af allmänna medel till de Städer ”eller Cor pora tioner, hvilka sådant begära, hafva Utskotten funnit sig ej ”kunna tillstyrka några anslag af Statens medel till fullbordande af ofvan"berörde hamnbyggnad.”
Alla de jordlotter, som genom köp eller undantag äro skiljde från Stamhemmanen, af den storlek, att Egarne derpå äro besuttne, böra ovilkorligen åsättas hemmantal, ehuruväl nuvarande hufvudhemmanets Egare, enligt trälfad öfverenskommelse, bör utgöra dess onera, hvilket likväl borde upphöra efter iöåaoår, synnerligen örn undantaget öfver stiger hufvudlotten, hvilken händelse genom sednare skedde klyfningar torde hafva inträffat; hvaremot alla andra undantag, hvilka sedan sistlidne December tillkommit, äfvensom de., hvilka af gammal praxis blifvit afskiljde, böra få begagna deras äganderätt såsom förpantning till högst 3o år, samt derefter återgå mot skälig lösen; likväl borde de af Ilufvud-jordegaren erhålla gärdsel, vedbrand och bete, der hemmanets tillgångar sådant kunde medgifva, hvilket eljest stundom sker på Grannars bekostnad, hvilka oordningar, omöjliga att con - 368 Dun 4 December e. m. trollera, genom sådane köp af blott några tunnor jord utan härligheter blifva en följd; ty en fattig arbetare förmår väl köpa sig sjelfständigheten på några tunnland jord med några 100 R:dr B:co, men han kan derföre ej undvara gärdsle, vedbrand och bete, hvilka äro honom lika oumbärliga sorn födan, och hvilket stundom ej för penningar kan erhållas. För öfrigt bör en besutten jordegare, nu som hittills, äga rätt upplåta större eller mindre del af sin jord elier utmark mot afgäld eller spannemål, (likväl med bibehållandet af besuttenhet), hvilket upplåtande emellan jordegaren och nybyggaren så bör uppgöras, att den sednare har att påräkna beskydd och hjelp, då oförutsedda olyckor sådant påkalla*, såsom vid sjukdomar och missväxtår. Att afsöndra jord, och dervid använda 2 Cap. 2, 7, 8 och 12 §§, eller snarare de flesta ^:ne af den åberopade Kongl. Förordningen, anser jag olämpligt och i hufvudsaken endast ledande till oberäkneliga rättegångar, hvilket i all lagstiftning synnerligast bör undvikas.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars handläggning dessa motioner blifvit öfverlemnade, kan, hvad först angår Östmans motion (JW 214) icke instämma i det deri uttalade omdöme, att den i ofvanberörda Kongl. Förordning fastställda expeditionslösen är obilligt hög, för hvilket påstående motionären ej heller anfört något skäl. Då förut gällande författning i ämnet af den 15 Maj 1821 befanns tarfva ändring, låg anledningen dertill mindre i den då gällande expeditionslösens låga belopp, än i det expeditionssält, som, utan hinder från författningens innehåll, allmänt i praxis blifvit vedertaget, att nemligen expeditionerna utskrefvos med dragen stil. Den förändring till ett bättre, som i sednare hänseendet genom 1855 års förordning bereddes, koi de rättssökande till godo. Men dervid var det ock billigt, att de som i expeditionslösen hade ett ofta väsendtligt bidrag till påräknad löneinkomst, ej blefvo lidande på förändringen; och den lösen, som nu fastställdes, befmnes ock, om man jemför det afskaffade expeditionssättet med det nya, endast afFattad så, att expeditionshafvande, om densamma satts lägre, i många fall skulle lidit minskning i sina inkomster. Då nemligen tillförene t. ex. för Underrätts protokoll, utskrifvet med dragstil, betalades för Usta arket 36 sk. för andra arket 18 cch för det tredje 9 sk. banko, samt lösen för tre ark skulle utgå, så snart expeditionen sträckte sig allenast till en ringa del in på tredje arket, således med 1 R:dr 15 sk. banko; men en sådan expeditions innehål! med nu föreskrifna tätare stil och flere rader på hvarje sida ofta inrymmes på ett enda ark, är det klart, att ofvanberörda begge ändamål ej kunnat vinnas, derest lösen för detta ark sattes lägre, än hvad den nu utgör, nemligen (för jemnhetens skull) 1 R:dr 16 sk. banko eller 2 R:dr riksmynt. För åtskilliga andra expeditioner har åter förhöjning i lösen egt rum.
Då, desse oaktadt, folkökningen kunnat i föga mindre mån fortgå, bevisar sådant att, utom de rikare skördar som inträffat åren 1848, 1849 och 1850, en fortgående hemmansklyfning, som på vissa orter årligen tilltager, lemnar utväg för nya hjonelags bosättning. Folkets lynne och fallenheter måste, uti ett Län af så betydlig storlek och der naturen företer så olika föremål för verksamheten, framte många skiljaktigbeter. Då man undanlager Dahlsland och i synnerhet dess sydligaste del, der allmogen ännu saknar händighet i slöjder, framvisa de flesta öfriga delar af Länet åtskilliga slag af slöjdfärdighet och stundom af verklig konstfärdighet, så att slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig och vid sidan af det svagare jordbruket oumbärlig binäring lill folkstockens underhållande; och inträffar detta förhållande syn nerligast uti häraderne omkring Borås och Ulricehamn, derifrån varornas afsättning befordras genom gårdfarihandel!!. Inom dessa trakter, hvarest mycken flit och idoghet råda, är ock välmågan mest allmän och träffas ej sällan verklig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andia icke heller saknas uti Länets öfriga delar. Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahlsland, som på svaga ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör måhända skarpaste undantaget från regeln, i synnerhet sedan rörelsen med skogseffekter 5 numera, efter skogarnes aftagande, icke så jemnt och tillräckligt, som förr, fyller bristen i jordens afkastning; och folket kan här således endast bestå vid det mest tarfliga och sparsamma lefnadssätt.
I stället för att återvända till Frankrike, gick hon in som franctireur i polsk tjänst o c h deltog i kriget lika länge som den polska armén o c h visade därvid en oförskräckthet i faran, som väckte äfven de modigaste krigares förvåning. Ar 1864 måste hon fly från P o l e n. Hon tog sin tillflykt till L i l l e, hvarest hon först g a f privatundervisning, o c h då år 1806 en svår epidemi h e m s ö k t e staden, tog hon farväl af sina elever o c h ägnade sig helt åt en barmhertighetssysters kall. Utan fruktan för smitta stannade hon på sjukhusen, tills epidemien var öfver. Skulle man utan motstånd låta tyskarne tränga g e n o m dessa otillgängliga o c h skogiga b y g d e r? Nejl O m k r i n g sextio man af alla åldrar o c h stånd hade, beväpnade, samlats å rådhuset o c h beslöto att bilda en friskara. D e rådslogo just om valet af anförare, då deras lilla postförestånderska k o m m e r in m e d en bössa i handen. Gladt hälsar h o n: » G o d d a g, mina herrar, här ha ni mig o c k s å; en b ö s s a till är j u ändå något. » E n gammal man stiger u p p o c h förtäljer hvad hon förut uträttat, den lilla, o c h enhälligt valdes hon till löjtnant för k o m p a n i e t. Och så började detta lilla k o m p a n i under sin löjtnants befäl en förbittrad strid, så länge kriget varade, under nätterna döljande sig i skogarne, plötsligt frambrytande, irrande o m - kring bland bergen o c h utan annan föda än den, s o m togs från fiendens proviantkolonner. För sina förtjänster o m fosterlandet tilldelades fröken L i x, bland många andra ärebetygelser, guldmedalj af första klassen samt sjukvårdskorset af brons, en ytterst dyrbar h e - dersvärja, skänkt af elsassiska damer, samt senare en guldmedalj af första klassen för sin bok: » A l l t för fosterlandet ».
Statens jcrnmägSbpggnaber paftba bebrifmitö tneb en fraft od) framgång, forn rättfärbigat bet mibjträdta förtroenbe, pmtlfet marit lemnabt åt befja arbetenS le S bett mån beraS arbeten gunnit fuUborbaS odj minna erforberltg förberebattbe granftntng, fiola be fratnläggaS till ben pröfning, font på 9iit’etS Stauber anloutmcr. ©enont utfårbabe författningar par Sag affett att åt lanbctS pufmubnä Qag förflarar pärmeb betta lagtima DlifSmöte öppttabt, ncbfatfar ben SlllSs mältige ©ubcttS 9?åb od) målfignelfe öfmer ©bra arbeten od) förbltfmer ©ber, ©obc -jperrar od) Smettffe 9?fän, alle famtltgen famt pmar od) en t fpmterpet, ntcb all fåoitnugSlig 9iåb od) §)ttneft ftäbfe mätbemågen. STOCKHOLM, 1859. P. A. Borstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. & v n $ 1. S9J o i: t 3 ^ a l till ^iifcté Stänfeer »utfe ^atjHmngcn feen 5 SJlaj 1860. SSdlOontc, "il fe le ocf> SSälfoär&iöe, 2lteu>ö*Möe, 5t>ötfej^ef 58älläi'&ef ilrefeorne, tydvfiaiifetgc, SÖataftafce, Agfe&muät&e od» ^teMtge, 0)ip&£ fåevtat $el> 0toettffe Suttit! ^©ebatt 3>ag t templet, inför .pcrranS tjetiga Sittare, förnyat
I anseende till de åtgärder, hvilka 1 följd af 1826 års missväxt omförmälas , torde StatsUtskottet icke eller underlåta alt fästa uppmärksamheten derå, huruvida des - Den 9 Februarii e. m. i°9 sa åtgärder varit de mest ändamålsenlige och rätta. Grunderne, hvarföre Kongl. Maj:t icke funnit det af Rikets Ständer stadgade vilkor för Spanmålscreditivets lyftning lill dåvarande förhållanden lämpligt eller af tiden medgifvit, torde äfven böra fästa Stats Utskottets uppmärksamhet, till en närmare och mera nöjaktig utredning. Att Länsstyrelserne fingo rättighet att till undsättningar använda MagazinsFondens qvarliggande spanmålsbehållningar, annorlunda än uti ren försäljningsväg, visar sig för mig såsom stridande emot Rikets Ständers förordnande, då öfverlefvorne af den gamla Magazinslnrättningens fonder icke mera utgjorde föremål för någon undsättningsanstalt. I afseende på betalningssättet af lemnade undsättningar, torde böra anmärkas den tid af fem år, som angifves liafva varit nödvändig; och måste i min tanka ett sådant förhållande oundgängligen påkalla ett moget öfvervägande, huruvida icke undsättningsprincipen i allmänhet är oriktig, eller till hvad del den åtminstone varit oriktigt tillämpad. Såsom en besynnerlig omständighet kan jag ej undgå att anmärka, den särdeles händelse, att man utsätter sådane, som ifrågavarande liquider, till ter - 1(0 Den 9 F e b ru a r i i e. m. miner, hvarigenom redovisningen så långt som möjligt aflägsnas ifrån Rikets Ständers granskning. Hvarföre någon ordentlig och tillfyllestgörande Revision icke kunnat företagas på grund af Landshöfdingarnes redovisningar, är icke eller behörigen utredt, hvadan ett sådant förhållande lemnar fullkomlig anledning till de slutsatser, att föreskrifter för redogörelsens verkställande och l äk ningarnes uppgörande antingen varit ofullständigt meddelade, eller uti verkställigheten icke med vederbörlig, noggranhet iakttagne; och anser jag äfven detta förhållande så mycket mera påkalla StatsUtskottets uppmärksamhet, som räkenskapernes ofördröjliga företeende var ett af Rikets Ständer fästadt vilkor för den ifrågavarande Greditivfondens användande.