Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer icke hunnit om fördelningen deraf blifva ense (109 § Regerings-Formen); c) uti Justitias-Ombudsmans-embetet genast insätta den man, som Rikets Ständer till efterträdare åt Justitiae-Ombudsmannen utsett, i fall denne emellan Riksdagarne afsäger sig det erhållna förtroendet eller med döden afgår, äfvensom utvälja annan behörig man i stället för Justitiae-Ombudsmannens utsedde efterträdare, derest han äfven emellan Riksdagarne afsäger sig förtroendet eller i Justitiae Ombudsmans-embetel insättes eller med döden afgår (98 § Regerings-Formen); d') för framtida uppsigten och controllen öfver Götha Canals vidmagthållande utse och välja ej mindre en person, för att såsom Ledamot, å Bankens och Riksgälds-Contorets vägnar, inträda i Directionen öfver nämnde Canal, än ock ett ombud att, å samma Verks vägnar, deltaga i de årliga Revisionerne af Canalens räkenskaper, Bih, lill R. St. Rör till Stah-Utskottets Memorial, N:o 313. Dessa val förnyas hvarje år. Vid Fullmägtiges i Banken och Riksgälds-Contoret gemensamma sammanträden, böra, sä vida beslut skall kunna fattas, två tredjedelar af hvartdera Verkets Fullmägtige och bland dessa två tredjedelar åtminstone en Fullmägtig utaf hvarje Riks-Stånd vara tillstädes. § 27. (Lika lydande med 167 5 i 1841 ärs Reglemente.) Fullmägtige af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden skola, för upplysningars afgifvande, vara tillstädes, då fullmagterne för Riksdagsmän af det Stånd, som de tilllhöra, granskas af Justitise-Statsministern eller den person, Konungen i hans ställe förordnat (21 § Riksdags-Ordningen). § 28. (Lika lydande med 168 § i 1841 års Reglemente.) Derest, före nästa Riksdags början, någon af de utaf Ridderskapet och Adeln utsedde
Konungen i Preussen har emellertid anslagit 400,000 Rdlr i silfver till byggnadens reparation, och summan skall dock vara otillräcklig. Cöln är en gammal stad. Först ett Romerskt läger och en Romersk coloni (Colonia Agrippina, så kalladt efter Germanici hjeltemodiga gemål, eller, om man hellre vill, efter hennes afskyvärda dotter, Neros mor) framträder det sedan ofta i Romerska Historien. Här blef Vitellius utropad till Kejsare. Här var Trajanus Kejserlig Legat, då Nerva utnämnde honom till medregent. Af de så kallade trettio Tyrannerne, uppehöllo sig flera i Cöln. Här blef Sylvanus både utropad till Kejsare och mördad. Man visar ännu stället i S. Severins-kyrkan. – Flera christliga martyrer ledo i Cöln, Ursula med sina jungfrur, Gereon, till hvars minne Constantin den stores moder Helena här stiftade en kyrka. Man ser ännu vid lågt vatten stenpelarne af den brygga, som Constantin sjelf här lät anlägga öfver Rhen. Efter Normannatågens förödelser uppblomstrade staden åter. Otto den store förenade den med Tyska Riket och öfverlemnade den åt sin broder Bruno, ÄrkeBiskopp i Cöln och Hertig af Lothringen. Den blef ett hufvudsäte för Hierarchien i Tyskland, och så rik på andeliga stiftelser, att den kallades det Heliga Cöln, ett namn, som folket ännu gerna erinrar sig. Under den andliga maktens skydd och i det fördelaktigaste läge blef det tillika en föreningspunkt för idoghet och handel, en betydande medlem af Hanseförbundet, med det samma frihetsälskande och stark nog att kämpa med sina andeliga Herrar. Öfver 200 år varade Borgerskapets strider med ÄrkeBiskopparne, – den ofulländade Domkyrkan är äfven ett monument af denna tid, – med längre och kortare mellanstånd, under hvilka staden steg i rikedom och makt. Den kunde uppställa 30,000 stridbare män.
I Westerås har likväl, under hela den tid denna berättelse omfattar, en enskild väl ordnad uppfostringsanstalt för flickor varit i verksamhet, oell ett icke obetydligt antal lärarinnor har der utbildats. Några specifika uppgifter på elevernas antal under de särskilda åren är Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande likväl icke i tillfälle att meddela. Söndagsskolor hafva i Westerås och Köping varit organiserade under denna femårsperiod, der uti näringarne anställda personer samt tjenare fått tillfälle att i minnet återföra samt vidare utveckla hvad de redan i folkskolorna inhemtat. Målareprovinsernas enskilda bank, hvars den 19 Januari 1847 på tio år beviljade oktroj tilländagick med den 31 Juli 1857, har under den 13 Februari 1857 erhållit förnyad oktroj på ytterligare tio års tid, räknadt från och med den 1 Augusti samma år, hvarvid stiftelseeller grundfonden blifvit förhöjd, från minst i och högst 3 millioner, till minst 2 och högst 4 millioner R:dr R:mt. Denna inrättning utöfvar ett mycket stort inflytande på näringarna inom provinsen, till lättande af alla liqvider. Den är fortfarande väl styrd, och särskildt bör såsom loford nämnas, att dess Styrelse under alla förhållanden, utan att förbise lottägarnes välförstådda intresse, i sättet för rörelsens bedrifvande alltid fästat sig mera vid hvad som för Riket, provinsen och dess industri samt bankens solida säkerhet kan vara gagnande, än vid den högre vinst, som möjligen kunnat lottägarne beredas. Sedan det under den 9 Mars 1847 för en Hypotheksförening emellan jordägare i Upsala, Stockholms, Westmanlands, Södermanlands och Orebro län utfärdade reglemente befunnits i tillämpningen möta åtskilliga svårigheter, som föranledt, att en sådan förening icke kommit till stånd, blef af Eders Kongl. Majit under den 15 Mars 1853 nytt reglemente för en sådan förening fastställd, med tillämpning hvaraf föreningen organiserades och trädde i verksamhet i slutet af år 1854.
Tillträdande Fidei Commistarien mä mara berättigad, atk äfwen i sadant fall som ofwanberördt är, Fidei-Commifiet förmalta emot ordenteiig redo och räkenjkaps utgörande för urlöscns tagarne; dock om han antingen dertill förmenas wara oskicklig eller wanwärdar Fldei-CommisielS bruk, drift och skötsel, eller oek afkaslningen sjelf tillgriper, och Leras förskingrar mer an dest lott rätteligen tillfaller, sa att wederbörande fordringsägare icke njnta den afbelalntng ärligen man skäligen kan påräkna, aga de sistnämnde, eller den af dem, som finner sig niitznöjd och förfördelad, alt efter urtagande stämning a Fidei-Commisiarien och öfrige wederbörande, hwars räll frägan röra kan, wid behörig Domstol utföra den talan hwarlill de kunna finna sig bessgade; hvarefter - i7i 8 Den 27 November. ter Domaren har, i händelse wänlig förening derom icke kan träffas, alt Mja parterne emellan pä det fäkt som pröfwas leda fullkomligast och säkrast till befordrande af hwarderas lika heliga rätt och Fidei-Commisi-egendomenS behöriga häfd. z:o.
Skulle Högloft. Utskottet finna nägon af desse anmärkningar förtjena betz uppmärksamhet, torde den billigas, i annat fall torde de fä ätfölja Högloft. Utskottets Betänkande till Respective StändenS granskning och utlätande. luivm. Herr 4vS Den 14 September. Herr Professoren Doctor kaxe upläste lika, lebes; "Dä jag fhr öfrigt instämmer i bet föreslagna yttrande i förcwarande mäl, torde det dock tillätas mig, ödmjukeligen anhälla, att fä fästa Högloft. Utskottets upmärksamhrt pä ett enda ämne j detta Betänkande, det som angär flere Krogars inrättande. Jag omfattar till alla delar ben grmidsatt» Hbglofl. Berednings-Utskottet antagit, att sedligheten olyckligt förderfwas af krogar och sä kallade närings, ställen, man skulle ock derföre gerna önska, att aldrig mätte yppas eller wcrkstäilas det förslag, som här är upgifwit om förökande af dessa för dygd och Christen, dom sä högst skadlige inrättningar. Det enda skäl, som grundlagt denna tanka, tyckes wara, att dä, ge, nom en utwidgad Bränwins-brännings,frihet, tillgän, gen pä denna wahra blir ymnigare, och smyghandel deraf att befrukta, men hwaraf Staten ingen förmän kan tilskyndas, skulle dock of Taxerade krogar, tilfalla det allmänna en winst, som sä ganska wäl bchöfweS. Men skulle man wid närmare granskning af denna wigtiga sak wäl kunna anse detta skäl för nog gällande. Skulle man wilja tilskynda Staten en winst pä dygdens och sedernas bekostnad. Erfarenheten gifi wer ju dagligen de ohyggligaste bewis, att bär offent, liga krogställen finnas, har anständigheten och ärbar, heten sä godt som aldeles flycktat; dä supare där insin, na sig; anse de sig liksom berättigade att fortsätta en liderlig lefnad, men icke sä i rnskiltas hus.
Amalie Schram har en son som är 16–17 år gammal. (Møller.) Daniel Sten ser inte stilig ut, tycker A.L. Och så är hon ful.380 G. Brandes och Axel hade en dag, med anledning af Final suttit och talat om kärlek. Brandes kunde icke inse hvarför en sminkad qvinna behöfde vara ful. Det berodde helt och hållet på hur det var gjordt. Han kom att tänka på ett ställe hos Heine, der denne talar om att han följde efter en underbart vacker qvinna. Hon flydde undan till ett göthiskt hvalf i en kyrka. Vid altaret vände hon sig om emot honom, slet upp klädningen och blottade sitt bröst, som bar ett djupt kräftsår. – ”Det skulle icke ha afskräckt mig,” sade G.B. Wetteryd d. 9 Aug. 86.381 Frun är 45 år gammal. Blef gift vid 17 års ålder. Efter fyra års äktenskap föddes Stella Kleve. Gubben är endast 58 år, men ser ut som vore han 70. Det är en af dessa familjer, hvars kult är en inbördes förgudning. Ellen är 20 år; hennes attributer äro franska språket och en själslig energi. Hon bryr sig icke ett spår om sin klädsel. – ”Jag begriper icke hur man kan komma till att tala med en piga,” sade hon vid ett tillfälle. Sigrid dyrkas som ”valkyrian”, för sin sundhet, styrka, vakenhet, radikalism; 19 år. Esther är 17. Så fort folk vändt ryggen till ger hon dem sin hyra; dyrkas för sin träffsäkerhet. Annars sitter hon alltid på en stol i någon vrå, sysselsatt med att under en menlös prestgårdsmamsellsmin samla sitt stoff. Oskar hetter pojken och Bertha är en långbent slyna som gäller för den mest begåfvade inom familjen; hon är 13 år. Frun är snäll, vänlig och frisinnad, men eger en viss lugn, flegmatisk skrytaktighet. Stella Kleve är den som mest oförstäldt uttalar sin systerbeundran. – ”Att se Sigrid springa i badet, det är något med det mest storartade.” – ”Ester har den mest idealiskt vackra kropp man kan tänka sig. Så afrundad, så harmonisk och helgjuten.
Hr von Hartmansdorff, Aug.: Enligt de upplysningar jag erhållit från Postverket, lärer vigten af de tid. ningar, som försändas med posterna för året, uppgå till 4°° Den ii Meri e, ra. 9a Sflf. Beräknas portoafgiften för (lern i medeltal till 5 sk. lodet, eller, efter s. k. moderation, blott med sk.; så uppgården afgift, som derföre skulle tillfalla statsverket, till 266,666 r:dr 32 sk. Om nu, för all säkerhets skull, 66,666 r:dr 32 sk. afdrages från den förra summan, i anseende till tidningarnas försändande med lösväskor; så återstår dock 200,000 r:dr, sorn Staten borde få, om tidningarna betalade det porto de borde. I stället uppgår stämpelafgiften till 9 å 10,000 r:dr årligen. Frågas då, om det ej är skäl, att tidningarna åtminstone utgöra den ringa afgift, som de nu betala. Man anser sig böra beskatta brännvinet, såsom en skadlig vara. Jag skulle tro, att tidningarna borde gifva något bidrag för den dryga andel smädelse de innehålla; och att, 0111 både samhället och enskilde oroas och skadas deraf, Staten åtminstone linge någon inkomst för sina utgifter till postföringen. Gr. Frölich, David: Jag begärde ordet i början af Hr von Hartmansdorffs anförande, då jag trodde mig linna, att han på fullt allvar argumenterade mot mitt förslag, i anseende till den betydliga tyngden i papperstransporten. Motiverna i min motion innefatta ganska klart, att jag ansett det vara orimligt att lägga en taxa på kunskap. Vi måste ihogkomma, att kunskap i alla möjliga ämnen och äfven i allmänna ämnen är något som måste väckas med Statens utveckling. Det är således naturligt, att de lägre, de talrikare classerna måste allt mer och mer sträfva efter upplysning, för att kunna fylla den plats i samhället, grundlagen dem anvisat, och från hvilken, trotts alla bemödanden, de icke lära komma att vika. Det är alltså nyttigt, att kunskap sprides, och då bör icke kunskapen fördyras, utan tvertom göras så lätt åtkomlig som möjligt.
— På dessa grunder har jag ansett gagnelig! vara, att till piöfning framhålla utländska efterdömen; och på dessa grunder amnar jag dermed ostörd fortfara. Sålunda har jag framställt den aphorism, som väckt Gr. Frölichs betänklighet — den nemi., att ”sunda förnuftet begränsar all rättighet” — en sats, så allmännelig och erkänd, alt den ej tarfvor en bevisning, hvilken endast af satsens axiomatiska natur försvåras. Enärden likväl blifvit bestridd, bar jag undersökt huruvida dess klarhet ieke lidit af min framställnings-formel. Adjectivum ”sundt” har jag funnit öfverflödigt och möjligen antydande en epigrammatisk afsigt, som icke varit min. Vidare har jag funnit mig böra förtydliga , att icke begränsandet af rättigheten, men begränsandet af dess bruk, är det menta. Detta borde väl synas tydligt nog, sedan jag i:o ovilikorligare till och med än af en och annan bland mina politiska vänner gillas, proclamerat Ständers constitutionella oberoende af äldre riksd.förhandlingar, när nemi. uttrycklig grundbokstaf icke binder; a:o ver boti m yrkat, att "värre än sämsta lag är sjelfsvåld med den log man bar.” Att mina ord ändå fattats såsom ”åberopande af förnuft emot lag,” kan endast medelst förutsättning af missförstående eller t. o. m. misshörande förklaras. Må derföre min, mig så oväntadt bestridda sats, nu, men utan ringaste tillbakastigande, uttala sig så bär; ”Förnuftet begränsar bruket af all rättighet.” Förnuftet, som innefattar rättskänslan i anseende till andra och klokhetsbegreppet af eget väl; förnuftet, säger jag, som bör begränsa menniskans frihet i allt, bör ju äfven begränsa den i bruket af alla rättigheter — och detta låter ju säga sig. Det är ju intet annat, än hvad forntidens vishet , för årtusenden sedan, uttryckte med ”summum jus summa in j uria,” och hvad vi i sekler uttalat med ”högsta rätt är högsta orätt,” och hvars parlementära tillämplighet ju återfinnes i våra flesta grundlagliga förhållanden.
Men det är icke så; hvarje tid har sitt lynne, sin rigtning inom intelligensens verld; och om också artilleriet och infanteriet för närv:de gå en större utveckling till mötes, så är jag dock öfvertygad, att äfven den nyare krigskonsten icke kan undvara ett element, som förenar lätthet i rörelser med kraft och hastighet. Men för att detta vapen skall kunna uppfylla sitt ändamål, fordras ovilkorligen en utbildad skicklighet i ridkonsten, som icke kan vinnas på annat sätt än att kavalleristen betraktar hästen såsom sitt förnämsta vapen, och att mellan häst och karl råder den fullständigaste harmoni. K. M. har också insett denna vigtiga sanning, och har derföre vid flera riksdagar begärt medel till inrättande af en ridskola. Men i Sverige mognar allting långsamt, äfven öfvertygelsen, och R. St:r hafva icke ansett detta ändamål vara af så trängande vigt, att de velat för detsamma lemna anslag. Nu har emedlertid K. M. föreslagit anläggande af en ridskola vid Strömsholm, hvaremot Stuteri-öfverstyrelsen ansett någon annan ort böra dertill väljas, och StatsUtsk:t förordat Orebro såsom den lämpligaste platsen. För min del tror jag, att inrättande af ridskolor vid stuterierna skulle helsosamt inverka såväl på skolans elever, som genom vexelverkan äfven på stuterierna sjelfva. Genom skolans förläggande till Orebro skulle också förorsakas flera olägenheter, då nemi. såväl hästar och foder, som äfven stallbetjening, skulle från Strömsholm försändas dit, hvilket komme att medföra ganska betydlig kostnad. Då emedlertid enligt ali anledning frågan för denna gång är förfallen, kan jag icke annat än på det högsta beklaga en sådan sakens utgång, som utan tvifvel leder till förminskning af kavalleriets användbarhet, ty vi sakna i denna stund såväl officerare, hvilka skulle kunna dressera remonterna, som personer lämpliga att bekläda stallmästare-befattningarne. Jag anhåller emedlertid, att R. o. Ad. för sin del måtte, genom sitt beslut vid denna fråga, lemna ett vittnesbörd om uppskattandet af dess vigt och betydelse.
Stander möjligen och troligen linnde uteblifva. Att under Hera förflutna år betvdlirn (överskott nå BevillninPar och m -A InkomstTitlar, samt besparingar inom HufvudTitlarna till flera millioner, lill StatsCassar< influtit, utan att, hvarken vid iflts ars Riksdag, eller denna, derom af StaJsUtskoltet blifvit omständelig upplysning Riksens Ständer meddelad, är allmänt kändt, äfvensom att dessa medel skulle, efter Riksens Ständers föreskrift: vid 1810 ars Riksdag, användas till afbördande af Rikets gäld, men efter 1812 ärs Riksdags beslut, till bestridande af Krigsomkostnader till Krigsfonden öfverlemnas. All upplysning om verkställigheten af dessa föreskrifter saknas ännu, ej mindre i anseende till de influtna Summors belopp, än deras användande, som likväl för nationen är af åtmindstone sä stor vigt, som ett förslag till en RiksStat, med utvägarne att afrunda tillgångar densamma bestrida. Då i följd af dessa föreskrifter, 1810 och 1811 års öfverskott och besparing-ar, samt 1809 och föregående årens influtna medel böra användas till betalande af Rikets gäld, men 1812 och följande förflutna års öfverskott och besparingar deremot böra anses tillhöra KrigsFonden, så önskar jag Höglofl. StatsTJtskottet ville meddela Riksens Ständer upplysning, om de influtna medel i sadan ordning utgått, samt afgifva en omständelig uppgift, som upptager hvad särskildt af dessa förflutna år influtit, huru dessa medel Den 20 Juli e. m. 855 blifvit använda, samt, så vidt möjligt är, hvad ännu för hvarje af dessa år kan blifva såsom inkomst att påräkna, i hvilken sistnämnda omständighet jag likväl känner att i synnerhet för ar 1815 svårigheter för ett noggran tuppfyllande, vid nu varande redo vRningsmethod torde möta; lärartdes lik . äl för-hållandet för 1814» i anseende till tullmedel, postmedel och Charta Sigillata, kunna meddelas.
Sedan, vid pröfning af Stats-Ulskotlels Utlåtande N:o 345, angående de uti Memorialet N:o 3oi afgifne förslag lill voterings-propositioner, uti åtskilliga puncter inträffat, att arne Stånd förklarat votering icke böra ega rum, men de 2:ne andra Stånden varit af motsatt mening, och icke velat medgifva, att frågorne må förfalla; så har Utskottet ansett sig föranlåtet att till Rikets Ständer göra framställning om de åtgärder, hvilka, i anledning deraf, må kunna blifva af nöden, på det att Stals-regleringens afslutande icke härigenom mätte förhindras. 1:0 Berörde förhållande inträffar, i afseende ä Utskottets uti 4:de puneten i N:o 3or< framställde förslag till votcrings-proposition, i anledning af Utskottets uti sista puncten af Utlåtandet ]S:o 3i gjorda, af Ridderskapet och Adela samt Preste-Sländet ogillade, men af Borgareoch Bonde-Stånden godkände tillstyrkan, ”ätt samtlige Slotten måtte ställas under inseende af en enda, redan befintlig, Embets-myndighet.’' Stats-Utskottets Memorial, IV:o 5yo. Då berörde punct innefattar en ifrån sjelfva anslags-frågorne helt och hållet afskiljd framställning, anser Utskottet sig, vid nu inträffade förhållande, att skiljaktiga åsigter inom Riks-Stånden yppats, angåendesältet för denna frågas slutliga grundlagsenliga behandling, böra föreslå, alt Rikets Ständers i öfrige delar, angående regleringen af i :sta Bufvud-lilelns anslag, fattade beslut måtte, oberoende af Utskottets uti nu ifrågavarande punct väckte förslag, få expedieras; 2:0
Följden häraf skulle också troligen blifva, att, i händelse sådant komme att behöfvas, ett nytt eller ökadt creditiv anvisades ä Banken till bestridande af de utgifter, till hvilka några tillgångar icke voro afsedda. Såsom ledamot af BancoUtsk. har jag funnit de ofrälse RiksSttns dervar. ledamöters benägenhet att fortfarande i berörde hänseende anlita Banken. Denna äfven inom dessa RiksSt. möjligen ännu rådande åsigt torde också gifva någon anledn. att befara, det omförmälda vådliga och skadliga utväg till beredande af erforderliga tillgångar för statsverket jemväl vid denna riksdag kommer att begagnas, derest man med alltför mycken omsorg söker undvika de enda naturliga medlen till vinnande af detta ändamål. Beträffande det af Gr. v. Fersen klandrade beslutet, att den nya statsregleringen, i afseende på utgifterna, skall taga sin början med detta år, oaktadt densamma, i afseende på inkomsterna, ej kan träda i verkställighet förrän med nästk. års början, så» instämmer jag fullkomligt i Hr Gr:s ogillande af detta beslut, men kan leke underlåta att derjemte beklaga, det Hr Gr., vid beslu - Den ai April f. m. tets fattande, icke yttrat enahanda åsigt och på grund deraf sökt förekomma detsamma. Gr. von Fersen: Jag ber blott att i anledn. af den siste talarens förklaring af de delar, uti hvilka Bevi i!n.Utsk:s tableau skall vara ofullständig, få fråga, örn den icke är enlig med StatsUtsk:s betänkln och huruvida misstag der äro begångna? Mahanda har StatsUtsk. haft giltiga skal till hvad man nu vill anse för misstag. Jag tror likväl fortsatt, att Beviiln.Utsk:s tableauer icke kunna kallas ofullständiga och förvillande. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Det förefaller mig, som frågan hufvudsakligen hänför sig till formfråga. Man faster sig nemi. vid den bifogade tableauen.
Och då det deremot ej tyckes fordra något bevis, att den praktiska Läraren vid en Veterinärinrättning bör äga en grundelig , vetenskaplig underbyggnad, och att han, i likhet med den theoretiska, bör innehafva nästan alla de kunskaper, som en Läkare i allmänhet bör äga och derutöfver dem, hvilka tillhöra Veterinärvetenskapen särskilt, jemte fallenheten och de färdigheter, som erfordras, för att praktiskt utöfva den och deruti undervisa; så följer ock, att om icke någon person särskilt dertill vid Veterinärinrättningen danas, hvilket med den föreslagne Pensionären är åsyftadt, inga skickliga ämnen vid inträffande ledigheter till practices Lärare-beställningarne kunna med säkerhet vara att tillgå; och att, i följd deraf, vid inträf fande af en sådan ledighet, antingens Inrättningens verksamhet på flere år skall komma att Den 5 Julii e. m. afstadna, eller att man skall blifva nödsakad, att utifrån införskrifva en skickelig person till ledighetens fyllande. Att ett sådant förhållande nu redan äger runi, får jag tillika anmärka; emedan ÖfverDirecteuren Norling ännu i egenskap af Föreståndare och praktisk Lärare har tillsynen och befattningar så väl vid Inrättningen i Stockholm, som i Skara, och utan att ju förr dess hellre en Pensionär antages, skall den person saknas , som skall kunna blifva hans ef - tertradare i Skara, i händelse han sjelf skulle stadna för alltid qvar vid härvarande Veterinärinrättning. De göromål som vid denna sednare förefalla, äro dessutom så mångfalldiga att, om der icke finnes någon till biträde för den praktiska Läraren, som kan vara tillstädes när han är hindrad att vara närvarande, desamma ej med behörig ordning skola kunna skötas; hvilket äfven är ett skäl till antagande af en Pensionair så snart ske kan.