Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit behagat föreslå, bestämmas till 40 öre för man, ett belopp, hvarmed de i rikets flesta provinser för närvarande utgöras, afgiften för qvinna böra nedsättas till hälften eller 20 öre Bänt. Ehuru, enligt hvad ofvan blifvit aufördt, endast den fattige borde från mantalspenningarne, såsom utgörande en koppskatt, njuta befrielse, samt således allenast denna kategori uppföras såsom undantagen frän nämnda skattebörda, visar dock erfarenheten behofvet af närmare bestämmelser i detta hänseende. Fördenskull och då, enligt hvad kändt är, den värfvade gemenskapen vid Arméen och Flottan, ehuru ingalunda i saknad af tillfällig arbetsförtjenst, i vanligaste fall deraf icke bespara något, utan tvärtom oftast icke sjelfva ega de oumbärligaste lifsförnödenheter, torde någon skatt af detta manskap icke kunna påräknas, liksom till följd af det egendomliga beskattningssättet i den egentliga Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke eger rum, ej heller kunna derstädes utgå. Dessutom hafva, enligt Kongl. Majits nådiga Proposition, personer tillhörande åtskilliga, visserligen oftast mindre bemedlade, men dock icke ovilkorligen till skattens utgörande oförmögne samhällskategorier, bibehållits vid sin hittills åtnjutna frihet från mantalspenningar; hvarvid Utskottet likväl anser sig böra erinra följande: I afseende å krigsmanskapet gjordes väl tidigt undantag, men då emot dess bibehållande vid denna förmån förekommer, att gemenskapen vid Arméens, och Flottans indelta regementen och korpser genom de vilkor, enligt hvilka de besitta ofta ganska betydliga jordtorp samt, till följd af dem i öfrigt tillagda fördelar, i de flesta landsorter äro i en ställning, vida bättre än flertalet af deu arbetande klassen; att det bör vara likgiltigt, på hvad sätt, vare sig i Statens tjenst eller annorledes, utväg bcredes till skattens erläggande; samt slutligen att då han tillförene för hustru och husfolk utan veterlig svårighet erlagt mantalspenningar, bördan att lör egen person utgöra desamma, helst om afgiften för qvinna nedsättes till allenast 20 öre, icke kan blifva i någon mån kännbar.
Till Stalldrängar kunde också commenderas ett visst antal af Smålands Husarer, att qvarvara för året, hvarigenom dessa blefvo både kunnige i hästens skötsel och vård, och äfven kunde af HästLäkaren få inhämta kännedom i Veterinairvetenskapen. Slutligen torde mig tillåtas påminna om skadligheten af det förslag, som blifvit gjordt rörande befrielse från byggnadsskyldigheten af Säterier, och huru detta förslag kunde vändas till nytta för Landet, om Innehafvare af sådane hemman, i stället för byggnadsskyldigheter*, förpligtades anskaffa och underhålla en målfyllig landtbeskällare på mantalet, till begagnande för Allmogens ston utan afgift. Jag förslår icke hvarföre byggnadsskyldigheten på Säterier skall upphäfvas» då den är ett onus, åsatt dylik Egendom, emot åtnjutande af stora friheter och förmåner, som andra hemman icke äga, och delta så mycket mera, som författningarne stadga, att, i händelse af uraktlåtenhet i byggnadsskyldigheten, Säterier återfalla till Frälse. Jag tror således, att den som icke vill underhålla byggnad, gerna ingår alt hålla en landtbeskällare, hvarföre ett för - Den i5 December f. m. i 7' sök i detta fall bör göras, då det i sia män underlättar anslaget för sådane kreaturs uppköp och underhållande. Jag anhåller att detta mitt vördsamma yttrande måtte biläggas Herr Hjertås Motion, och lill vederbörligt Utskott remitteras. Lades på bordet. Herr Silfverskjöld, Carl, hade inlemnät ett så lydande Memorial: Enligt de tryckta PiiksdagsProtocollerna 1823 och Rikets Högloft.
För detta län har man, enl. mitt förmenande, gjort allt hvad med fog kunnat begäras, då länets deputerade, oaktadt erhållne föreställningar, flera gånger högtidligen förklarat, att de icke ville yttra sig i frågan, såvida afseende ej fästades å deras yrkande, att få hela räntan förvandlad till penningar. Jag anhåller ora bifall till denna punkt. Frih. von Kraemer: Jag har redan uttalat min åsigt, att dagsverks-titeln borde bibehållas, men får, med anledn. af Gr. Sparres yttrande, väl medgifva, att ladugårdsskötsel» i Upsala 14 * 212 Den 20 Maj e. m. län, likasom i lie fleste öfriga provinser af riket, visserligen icke uphunnit någon grad af fullkomlighet, men att, sedan R. St:r vid denna Riksdag förändrat bränvinslagstiftningen, jag hyser den förhoppning, att ladugårds-produkter, således äfven smör, skola komma att inom länet erhålla en ökad tillgång, och att således smörpriset icke bör komma att variera utöfver 5 å6 R:dr pr Z.S’, såsom hittills vänligen varit händelsen. Jag anser jemväl bättre, att fördela dagsverksräntan, med omkring 15,000 R:dr, så väl till smör som till spanmål, än att förvandla hela beloppet, eller 30,000 R:dr, endast till spanmål, hvilken vara vid missväxtår stundom stigit ganska betydligt, och en sådan åtgärd skulle föranleda skatteförhöjning, just sådane år, då den blir mest känbar. Fördelas dagsverken åter både på spanmål och smör, efter ty värr denna räntetitel måste försvinna, blir säkerligen förlusten mindre. Frih. Åkerhjelm, Carl: För att bedöma, huruvida det alfor räntegifvare i allmänhet oförmånligt att få den försvinnande räntetiteln dagsverken förvandlad lill smör, så måste man söka sluta sig till de priser, hvilka framdeles komma att blifva för smör gällande. Enl. all sannolikhet och efter hvad vi af jordbrukarne här på Riddarhuset fått inhemta, kommer ladugårdsskötsel att högst betydligt framskrida, hvilket naturligtvis bör hafva till följd en ökad smörproduktion, hvilket åter förorsakar, att denna vara, efter vanlig beräkning, faller i pris.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna att, i följd af denna afsägelse, nytt val, till utseende af en fullmäktig i st. f. Hr Printzenskjöld, borde anställas, samt hemställde derjemte om R, o. Ad. behagade företaga della val nästa Lördag d. 8 dennes. Ropades ja. Upplästes K. M:s nyss ankomna nåd. skrifvelse lill R. St. af d. 31 sisth Mars om val af ett hemligt Ulsk. Den 1 April. 5 Hr Gr. o. Landtm, anmodade i anleda, häraf Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse ledamöter af det hemliga ötsk., hvarefter K. M:s förevar, nåd. skrifvelse, såsom i öfrigt icke erfordrande åtgärd, lades till handlingarne. Företogs val af 3:ne suppleanter lill fullmäktige i R. St:s riksgälds-kontor; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Hr Edelstam, Fabian, lagman, R. N. 0 med 62 röster. Hr Rogeman, Johan Ludvig, kammarherre . med 54 röster. Gr. Lagerbjelke, Gustaf ... med 46 röster. Slutligen anställdes val af direktörer och suppleanter vid låne-kontoren i Götheborg och Malmö; och befunnos hafva blifvit utsedde lill: Direktör vid lunekontoret i Götheborg: Hr Wirgin, Claes Samuel, öfverste, 11. K. Carl XIILs 0. och K. S. 0 med 71 röster. Suppleant derstädes: IIr Lagerborg, Wilhelm Samuel, major, 11. S. 0. med 71 röster. Direktör vid lunekontoret i Malmö: Hr af Klinteberg, Carl, kammarherre med 69 röster. Suppleant derstädes: Hr Prytz, Lars Adolf, öfverste, R. S. 0 med 68 röster. Anmäldes och lades på bordel nedannämnde från StalsUtsk. inkomne utlåt:n och mera.: N:o 108, i anledn. af K.
1 Efter orden ... uppgifva den verklige, ha ursprungligen stått några meningar av följande lydelse, som överkorsats, varpå texten fortsatts så som ovan: »Beredningen, som medgaf obilligheten af detta stadgande trodde sig böra tillstyrka en så lydande ändring i tryckfrihetens la §. 7de Momentet. 'Utgifvare af Dagblad och Periodiska skrifter vare alltid, i afseende på ansvaret, ansedde såsom författare <derest de ej kunna lagligen författaren uppgiva)’ & c. I sammanhang dermed trodde beredningen at 4 5 7 momentet så borde förändras: 'Utgivare av Dagblad och Periodiska skrifter, hvilka i det fall som i 1 § 7 Mom. är stadgadt, äro underkastade författare ansvar’ &c». Bilaga till pleniprotokollet den 6 Juni 1815 617 2. Beredningsprotokollet den 5 juni 1815. J usteradt den 6 Junii. A : G: Silverstolpe. Närvarande. Alla Beredningens Ledamöter. Justerades Protocollet för den 31- Maji. Företogos tvänne af Frih. Stael von Hollstein den 19 Maj til Utskottet inlemnade memorialer, rörande ändringar i Tryckfrihets lagen.1 Beredningen fann författaren först hafva yrkat en tydelig bestämmelse af meningen i ordalaget smädeliga uttryck. I anledning häraf trodde Beredningen, efter noga öfvervägande detta uttryck vara tilräckligen begripligt för sunda förnuftet, ehuru det väl genom advocatur under nuvarande rättegångssätt i tryckfrihets mål kunde göras tvetydigt. Beredningen ville derföre tilstyrka, at ingen ting härvid gjordes, innan Riksens Ständer fattat sit beslut om införande af en Jury i tryckfrihets mål, efter hvilket hela anmärkningen af sig sjelf torde förfalla. Den andra anmärkningen såsom stäld emot uttrycket ämbetsman i och för ämbetet, ansåg beredningen ej förtjena någon upmärksamhet. Rörande den 3 [anmärkningen] emot 3 §.
» Tack, » sade han enkelt, » du skall med all säkerhet eröfra henne. » Nu kom äfven Svante, och häradshöfdingen berättade för båda om sitt missöde och framställde en ödmjuk förfrågan, om ej Märta ville bjuda honom på middag. » Nej, det ville hon inte. » » Hvad? » Och häradshöfdingen, som varit så säker på sin sak, att hans kotlett redan låg och fräste i stekpannan. Hur kunde hon neka en gammal vän att stilla hans hunger? » Ja, det såg mycket ogästvänligt ut, och hon hade skenet emot sig, men hon stod dock fast vid att icke bjuda honom på middag i dag. Ville han däremot komma igen i morgon och då hafva Annie med sig, så skulle bästa servisen komma fram och äfven en liten butelj » spanskt », som hon gömt på för ett dylikt tillfälle. » » Annie hade troligtvis kommit hem nu och satt med ett litet törne i hjärtat, väntande på sin Erland. Skulle hon få vänta förgäfves? » » Det fanns en skugga, som ibland lade sig öfver ett hem. Den hette misstämning. Den sköt ibland upp, utan att man visste, hvarifrån den kom. Ibland låg den på lur bakom ett litet oskyldigt ord, men när den slapp lös, kunde den breda ut sig till ett riktigt styggt moln. Ibland hängde den på kroken bredvid den glömda tamburnyckeln och kunde nog därifrån komma in i salongen, om man ej aktade sig och var rädd om dörrarna. » » Således, välkommen i morgon klockan tre! Ack, hvad det skall bli roligt att få göra Annies bekantskap. » Det var som om Erland fått en vänskaplig puff i ryggen, så fort kom han i väg och var snart hemma. Köksdörren stod nu på glänt, och han gick in den vägen. Framför spisen satt en smärt gestalt nédhukad och rörde i eldstaden samt blåste af alla krafter. Den var så olik deras frodiga Sara, att han ej kunde misstaga sig på den. En stekpanna och en kastrull stodo på hällen, men förhöllo sig helt tysta och slutna. Häradshöfdingen smög sig fram och lade sina händer öfver Annies ögon. Hon skrek till helt Jätt och vände sig om. Det syntes, att hon gråtit, men när hon fick se Erland, strå- lade hon upp.
Bjerkander i ofvanberörda ämne väckt motion (N:o 332), uti memorial den 15 December sistlidet år förklarat, att nämnda förslag, som ginge derpå ut att Kronans rätt till ekskog å vissa hemman måtte varda efterskänkt, icke folie inom omfånget af Lag-Utskottets i Grundlagarne utstakade verksamhet, samt förthy motionen återlemnat, så hafva samtliga Kiks-Stånden densamma till Stats-Utskottet öfverlemnat. Uti sin berörda motion har motionären erinrat om det oegentliga förhållande, som egde rum derutinnan, att ek, som på frälsegrund tillhörde jordegaren, likväl vore Kronan förbehållen på skatte-,' kronooch stadsjord. Afven efter det köpeskillingen blifvit betald samt eganderätten genom fastebref bekräftats, hadefjegaren till fastighet af sistnämnda jordnaturer lika litet rättighet till den å egendomen redan vexande ekskog, som till den ek, som framdeles kunde derstädes vexa upp, äfvensom han för otillåten afverkning af sådant träd på egen mark ansågs såsom hade han föröfvat dylik åverkan å annans enskilda egor. Väl vore numera utväg beredd att genom erläggande af viss lösen förvärfva eganderätt till ekskogen, men de många omgångar och det besvär, som vore dermed förenade, förmådde mången att utan dertill förvärfvad rätt taga sitt behof, äfven med fara att blifva åtalad, hvilket likväl, i anseende till svårigheten att öfvervaka lagens efterlefnad, sällan torde inträffa. Då emellertid ändamålet med denna lagstiftning, eller ekskogarnes bevarande, på det att Kronan icke måtte sakna erforderligt skeppsvirke, utan tvifvel skulle bättre vinnas genom efterskänkande af rätten till ekskogen åt den enskilde jordegaren, som derigenom skulle finna med sin fördel förenligt att egna omvårdnad åt planteringen af detta dyrbara trädslag, har motionären föreslagit, att ek på kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur, måtte jordegaren eftcrlåtas med samma rätt, som egare af frälsehemman dertill hafva, samt att nu gällande stadganden i ämnet måtte i öfverensstämmelse härmed ändras.
Att förhöjningen uti anslagen till Kongl. Majus och öfriga Kongl. Personernas HofhalU nings-Summor, samt for Penninge - Löntagahtl-e Embetsmäns viikors förbättrande kunde calculationsvis beräknas till 345,100 R:d. igenom hvilka båda Summor Tit. Påhlman bestämmer hela årliga beholvet intill pasta Riksdag för Statsverket lill 1,150,000 R:d. / Söv. 101» Den 20 .Timi. För min ‘lej lior jag Utskottet annu hafva fått för liten kännedom örn Statens bade Inkom. Sters och Utgifters verkeiigen påräkneliga belopp, för att i förväg, på blott förmodan derom, grunda uppgiften till Riksén^ Ständer af erforderliga totala Bevillningsbehofvet. 3:0 Riksgälds-Contoirets behof, årligen till omkostnader, samt Rentor och afbetalningar å Inrikes och Utrikes Uän, har Tit. Pahlman calculerat till 600,000 Rd, och beräknat till dess godtgörande ett sådant belopp af årliga Bevillningen. För min ledning till stadgande öfvertygelse härutinnan, önskade jng nödvändigt först inhämta Riksgälds-afdölningens yttrande häröfver. A:a Bankens erhållande årliga R:d 750,000, som Capitaloch Rente-afbetalning å 1809— 1810 arens lemnnde bidrag till Staten, anser Tit. Påhlman ofelbart böra fortfara, men deremot det •vid jgoo års Riksdag Ranken på 15 år tillförvissäde årliga amortissements anslag 300,000 R:d, såsom med innevarande år fullgjordt, kunna upphöra. Härvid har jag för min del intet att erinra. Efter sålunda uppgörande af Behofs-Supiman tili 2.500,000 R:d, i stället för hittills sedan a Sfi 3 Den 20 Juni. 1017 1812 beräknade 2,650,000 R:dr, anser Tit.
Rikets Ständer hafva från deras Statsutskott erhållit del af Majoren, Commendeuren och Riddaren H. v. Steijerns hos E. K. SM. gjorda * samt lill SlatsUlskottet i Nåder remilleradeunderdåniga ansökning, innefattande anhållan, alt, såsom någon ersättning, ej mindre för de stora förluster, nppgående till ej mindre än 280,000 D:r Kopparmynt, som Sökandens Fader i lifstiden fått vidkännas för bedrifvandet af den vid Wadstena anlagde LinneFabrik, än ock de uppoffringar, Sökanden gjort för förbättrandet af den, för underhållet af nämnde Fabrik, ander arrende upplåtne Starby Kungsgård, den tid han, enligt Contraet, deraf varit innehafvare, och hvarigenom Kungsgårdens värde blifvit betydligen forhöjdt, E. K. M. täcktes hos R. St. föreslå, det Sökanden måtte tilläggas ever Idelig Skaltemannar ätt, utan serskild lösen, men emot Lxp. U/sX'. försl, till uriel. Skrif v.
Det utlåtande, som Utskottet under ofvanstående nummer afgifvit, i anledning af väckt fråga om skyldighet för postmästare att utan ersättning afsända allmänhetens bref från postkontoren till landsorten m. m., har af hedervärda Bondeståndet blifvit återremitteradt, men är af de öfriga Riksstånden bifallet, hvarföre, då beslut deröfver sålunda redan är fattadt, Utskottet anser återremissen icke föranleda till någon dess vidare åtgärd. Stockholm den 24 Mars 1851. Allm. Besvärsock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 72. 9 \:o 72. Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Mars 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt förslag om inrättande af Länsnämnder. Fiån Högled. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet blifvit remilterad en motion i detta ämne utaf Grefve af Ugglas, L. Motio nären har, utgående från den erfarenhet, som vunnits genom sednare årens hvälfningar i en del stater, och från den dervid röjda bristen på sann politisk uppfostran hos folken, fästat uppmärksamheten på vigten och behofvet af sådane samfunds-inrättningar, som kunde utbilda vördnad för lag, aktning för andras rätt och aktgifvande på det bestående; i hvilket afseende motionären ansett samhällets väl kraftigast befrämjas genom ändamålsenligt ordnade kommunala inrättningar. Sådana hade väl af ålder hos oss funnits, men deras verksamhet samt deraf beroende inflytande på nationen hade varit ringa, och den lyft ning, man sökt gifva dem, sednast genom bildande af socken-nämnder, hade icke motsvarat förhoppningarne, hvartill största aidedningen säkerligen vore, att, uti vårt i allmänhet glest bebodda land, socken-kommunen hade för ringa omfång att kunna lägga i dagen fördelarne af samverksamhet, i jemförelse med den kostnad och det besvär, som man derför mäste underkasta sig.
Mig veterligen gifves icke i Sverige någon enda enskildt Fabrique, mera än denna, till hvars underhåll Staten, med någon uppoffring bidragit; och om man, så väl derifrån, 6om från tvänne andra omständigheter, nemligen att dä Contractet gafs, den 1 en allmän Författning stadgade Concurrance kunde undslippas; samt att Contractet ger en ratt till ersättning af Kronan för sjelfva Fäbriquen, då Arrendet upphör; om, säger jag man ifrån dessa omständigheter är berättigad att sluta, till någon serskild ynnest af f. d. Konungen, för von Steijernska Famillen; så är det för mig så mycket mera angelägit, att, till rättelse i begreppet derom, härmed tillkännagifva! det Contractet icke innehåller någon rätt för Arrendatorn till afskrifning för missväxtår; en omständighet, deri jag, af en Fmbetsman j Orten, haft en underrätrels«, alldeles felaktig; äfvensom jag också bör uppgifva det serskildta Onus, som åtföljt Arrendet, bestående utom i förbindelsen att bibehålla i verk. samhet sin Fabrique, afven den, att beså ett eller annat Tunnland med Linfrö samt derefter berecia Linet på Flamandska sättet; derom någon Undervisnings-anstallt för andra, ei; Den 18 April. 47 ler hvad man kallar Scholor, icke är påbuden, och ej heller torde finnas. ' Jag har aldrig, i min hela lefnad, missunnat någon Medborgare hvad han kunnat få5 och önskar hjerteligen att genom bifall åt den första af desse Anmärkningar, den andra mä få alldeles förfalla; men bifalles icke den första, så begär jag bifall åt den andra. Det var min rättskänsla ; det var min agtning för detta Moralens angelägna bud, att man bör gära rätt först innan man gör godt , sorn uppkalla» de mig att tala i detta ämne} men visserligen ingen ting annat.
på andra sidan åter, huruvida Svenska tillverkaren kan för samma pris som förr, tillverka sitt jern, så har Frih. af Ugglas fästat upmärksamheten på den mängd af privilegier, hvarmed jernhandteringen i vårt land fordom varit omgärdad, och på grund af hvilka privilegier brtiksegarne kunde tilltvinga sig kol för vida billigare pris än nu. Efterser raan huru förhållandet varit med kolpriserna under loppet af de sednare qvinqvennierna, så finner man, att priset stigit genom skogarnes medtagande, och äfven derigenom att en mängd bruk, för att uppehålla sig sjelfve, om jag så får säga, måst köpa kolen till hvad pris som helst. Vid jemförelse emellan den Svenska och utländska jernhandteringen finner man, att endast i Sverige hammarskatt blifvit handteringen ålagd, och alt i andra länder tillverkningen icke drager annan skatt än bevillningen. I Sverige, Ryssland och Österrike finnes grundskatt lagd å tackjernstillverkningen, hvaremot i alla andra länder skatten ligger å grufvan för den malm, som der brytes. I öfrigt är såväl tackjernssom stångjernstillverkning icke belagd med annan skatt än den som drabbar fabriker. Då man talar om rättvisan af den gamla grundskatten på denna näring, torde jag få erinra, att denna grundskatt tillkom under en tid, då jernhandteringen ganska väl kunde draga den. Det var en tid, då bruksegarne, om jag så får säga, skurö guld med täljknifvar. Det var den tid, då det Svenska jernet nästan obelingadt gick pä den utländska marknaden hvar som helst, och då jernet betaltes med många proc. högre än nu. Annu på 1820-talet och de första åren af 1830-talet betaltes Svenskt jern med 20 ;\21 R:dr pr Sku. Nåväl, Mine Hrr! under sådana förhållanden kunde jerntillverkare ganska väl bära de grundskatter, hvilka blifvit deras näring åsatte. Dessa förhållanden hafva uphört. Handteringen kan icke draga dessa skatter. Såvida man önskar näringens bibehållande, mäste en lindring i dess beskattning medgifvas.
Det finnes ingen obscurantism uti min själ, jag önskar friheten så väl som någon annan, men jag tror att friheten ej kunde röra sig såsom frihet, ulan skulle komma alt röra sig såsom sjelfsvåld, om man genom dessa länsoch Iniradsnämnder införde ett mel - 35S Deii ii Mars. lanelement emellan den makt, som skall utöfvas af Konung oell Stander på allman riksdag, och den myndighet, sorn bör hafva sin grans inom sjelfva comtmmerna. Frih. Sprengtporten: Jag instämmer visserligen med Hr Lefren deruti, att uti hvarje land, der styrelsen är svag, der kan del måhända anses vådligt att gifva en alltför stark och kraftfull utbildning åt communalinrättningar. Erfarenheten bar visat, att i ett land, der ett motsatt förhållande äger runi, och der man önskar se styrelsen alltid stark för de! rätta, det gagnelig!» och nyttiga, der behöfver man mindre befara en sådan utveckling af den communala principen. Också har man ej i Frankrike , der man tilläfventyrs äger en närmare kännedom af de Spanska juntornas beskaffenhet och anledntna till Spaniens olyckliga belägenhet, än hos oss, tvekat att, äfven med denna ganska liflig i förebild af missbruken af communalmak t, inrätta s. k. conseljdepartementer, hvilka ägt ruin sedan Julirevolutionen; och jag tror knappast, alt någon inrättning har mera bidragit lill att uppväcka en allmän anda för landets förkofran i alla riktningar, än denna. Jag skulle vilja närmast likna de länsnämnder, hvilka här blifvit föreslagna, vid conseils-depai temenleaux, och någon våda af dessa länsnämnder eller andra communala inrättningar kan jag för min del ej förutse.
Ja — 18. Nej — 24. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 5 10 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. 13 m Den 30 April. Onsdagen den 30 April 1851. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 26 dennes, samt pleni-prot. f. d. 12 dennes f. m. Justerades nedannåmnde från Exp:sUtsk. inkomne förslag till R. St:s underd. skrifvelse!- till K. M.; N:o 62, ang:de uphörande af ljuspenningar för embetsoch tjenstemän samt extraordinarier; N:o 63, ang:de uphörande af det serskildta skattebidraget till gäldande af 1848 års krigsrustnings-kostnader; N:o 64, ang:de återbetalningen af ett för sänkning af sjön Ökvattnet inom Westerbottens län, förre Exp:s-fogden C. J. Moritz beviljadt lån; -N:o 65, ang:de eftergift af en f. Arrendatorn J. Wedling ådömd arrendeskillnads ersättning; N:o 66, i fråga om uplåtelse åt staden Götheborg af kronan tillhörig jord: N:o 67 ang-.de lyftningen af hela återstående beloppet af de vid sednaste riksdag beviljade tillfällige statsanslag till försvarsverkets förbättrande; N-o 68, ang:de förlängd tid för måls fullföljd från underrätt i Stora Kopparbergs län; N:o 69, ang:de serskilda föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, som från Gottland fullföljas i Hofrätt; samt N:o 70, ang:de verkställighet af K. Bef.hf:des utslag i skuldfordringsmål. Fortsattes pröfningen af StatsUtskis d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.