Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HELVIG. Så säger I; vet I hvad folket säger? MARGARETHA. Folket! Alltid folket! Hvem är folket? Är det er vedkarl? Det är ju bara en? Och hvad betyder bara ens ord? Om han har hört det af folket så är det troligen af mjölkgumman; det är två; hvad betyder det? HELVIG. Ja, ja! det må vara så; emellertid säger man, 87 att Sten har fått den hedern, derför att Jacques inte vågar! MARGARETHA. Hvad säger I, vågar? Jacques icke våga? HELVIG. Ja! Förlåt nu kära, men det här var ett särskildt fall; man säger, att kyrkan skall vara så klent bygd att tornet inte tål att man ringer i det! MARGARETHA. Om man säger så, skall Jacques visa, att man ljuger. Han skall sjelf gå upp och ringa, det må gå sen som det vill. HELVIG. Inte så häftigt, kära fru, det står ju icke för lifvet. MARGARETHA. Icke för Er, men för oss! Nu har jag slutat; fäst ändarne på er sida, så går jag och söker min man och skam skall I få alla, ty min man är icke den som förnekar hvad han är skyldig. HELVIG. Min man, min! MARGARETHA. Ja, min käraste! Jag vet man förtalar och afundas honom; men jag skall säga Er att så godt hjerta som han har, har ingen, och så flitig och kunnig som han är, är ingen 1 Var han icke redan som ung den dugligaste af alla kamraterna; och blef han icke ålderman vid så unga år som ingen före honom. HELVIG. Ja han var väl ung! Det visar hur stora hans förtjenster voro; väl ung? Jag vet att I menar något bakom: men det skall jag försäkra att bättre son mot en far har aldrig funnits än han! Hur motsatte han sig icke Gillets oädla beslut att afsätta den gamle; arbetade han icke med all magt på att få ha' honom qvar, oaktadt han visste att han sjelf skulle få platsen! Och så kommer I och menar något ondt med era ord! I borde skämmas, gamla Helvig! Fy! Går. HELVIG.
Jag ville endast ange ännu ett skäl, som förmådde de öfrige ledamöterne i Utsk:t, och mig isynnerhet, att bifalla det förelagda Betänkd, nemi. att jag tyckte denna sak vara af så enskild beskaffenhet, att det icke vore rätt af Utsk:t tillstyrka K. St:r att hos K. M:t begära en särskild komité för utarbetande af lagförslag i detta fall, isynnerhet då motionären ej angifvit någon grundtanke, rörande beskaffenheten af det lagförslag, han önskade, annan än helt simpelt förbud emot kopiering. Denna grundtanke kan sträckas så långt, att t. o. m. de simpla målare, som gå omkring och dela ut taflor bland allmogen, icke skulle få utdela sådane. Med ett ord, motionens syftning var tydligen den, att förekomma all slags kopiering af konstverk. Vi tyckte dessutom att, om fria konsternas akademi vände sig till K. M:t, skulle på denna väg ett lika grundligt och antagligt lagförslag kunna framläggas för näst sammanträdande R. St:r, som på den väg, motionären åsyftat, och vi gjorde oss derföre icke något samvete af att afstyrka bifall till motionen, utan att Den 1 Februari. derföre med skäl kunna påbördas någon afvoghet mot konsten eller dess idkare. Jag anhåller om bifall till Betänk:t. Hr von Qvanten: Att, såsom Hr Adelborg yttrade, mo tionens affattande i allmänna ordalag skulle vara skäl till att Utsk:t afstyrkte densamma, kan jag ieke medgifva; utan tvertom. Det var ju blott fråga om, att Utsk:t, i fall det fann skäl dertill, skulle tillstyrka R. St:r att ingå till K. M:t med underd. anhållan om nedsättande af en komité. Det var en sådan, som skulle komma att utarbeta lagen i sina specialiteter och gifva densamma den begränsning, som är naturlig och billig.
För Försvars-Verket i allmänhet, eller Kongl. Krigs-Collegii Departement, hade Utskottet, i Utlåtandet N:o 44 > icke allenast afstyrkt den af Kongl. Maj:t begärda tillökning, utan ock föreslagit, att det förut till ett belopp af 696,000 R:dr, anvisade anslag, mätte till 666,666 R:dr 3a sk. nedsättas; och gjorde Utskottet sedermera, uti Utlåtandet N:o 202, häruti den förändring, att, under benämning "af Rotefrihets-afgifterne till Armeens materiella behof”, skulle för Kongl. Krigs-Collegii Departement anvisas 22,5oo R:dr, emot det att förutnämnde anslag lill dessa Departement blefve förminskadt med motsvarande summa, eller till 644»166 R:dr 3a sk. Vid denna frågas afgörande, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, för ifrågavarande behof, beviljat enahanda anslag, som hittills, eller 696,000 R:dr, jemte det att här förut omförmälde serskilda anslag af rotefrihets-afgifterne, stort 2 2,5oo R:dr, bibehölls. Borgare-Ståndet åter har bifallit Utskottets hemställan, med den uti Utlåtandet N:o 202 föreslagne förändring; hvaremot Bonde-Ståndet beslutat, att de ifrågastälde 22,5oo Rrdr af rotefrihets-afgifterne icke skola till arméens materiella behof användas, utan uppföras och beräknas bland Stats-Verkets inkomster, för att sedermera komma Riksgälds-Contoret till godo; men borde i det stället anslaget för Kongl. Krigs-Collegii Departement utgå med 666,666 R:dr 32 sk.
Grane skjutsades in, dörren stängdes, och de fyra kvarvarande stodo i en grupp framför fönstret, genom hvilket Grane såg ut. Ingen sade något egentligt. De betydelselösaste ord uttalades, blott för att något skulle sägas. – Hvad heter stället? sade Norström. Grane nämde det. – Det ligger i Södermanland. Lokomotivet släpper ut ånga, stationsinspektoren hvisslar, ångpipan hvisslar, och tåget sätter sig långsamt i gång. Lindberg ropar lefve, och de öfriga hurra fyra gånger. Grane svänger med hatten och hurrar ensam af alla krafter, hviftar, så länge han kan se skymten af perrongen och hattarna, som svängas i luften. Därpå lutar han sig tillbaka i sitt hörn, utan att se ut. Han ser inte de vida fälten, på hvilka bara fläckar sticka fram, icke den vackra granskogen, som står nytvättad och grön i den våta snön, ej solen, som sänder långa, sneda strålar mellan träden. Endast en liten strimma ser han, en strimma af solen, som letat sig in i kupén och leker på den stoppade väggen midt emot honom. Han sitter hopsjunken och tillbakalutad, och han tänker på sina första barnaår, underliga, vemodiga tankar, medan tåget rasslande rycker honom bort. Men han erfar icke ungdomens glada förväntan att finna något nytt, endast en frysande känsla af fruktan, att ungdomen skall försvinna, medan han själf ej gör annat än väntar ... och väntar ... Den minnesvärda 30 April 1879 klockan 9 på morgonen satt häradshöfdingsämnet Oskar Berling rätt opp i sängen och svor. – Det var sju tusan. Klockan var nio, och han som skulle tentera. Af gunst och nåd hade han fått lof att tentera just på denna heliga morgon, när rikets herrar och akademiens fäder skulle bulta på hörnstenen till den monumentala bygnad, där man i framtiden skulle plugga vett i studenter. Klockan half 10 skulle han vara hos professorn, och vid den tiden skulle han inte ha annat än latin i skallen. Han hann inte att få sig en kopp kaffe en gång. Det var sju tusan. Berling började med en förtviflad min att sätta på sig strumporna. – Det var ju grundlägningsfesten i dag.
Skrifvelsej N.c 8g. egde rum; hvaremot, såsom grund för den strängare tolkningen, vore invändt: att det skal, man trott sig linna i uppställningen af 41 Cap, ej kunde antagas såsom gällande, enär straffbestämmelserne för tjufnadsbrott i allmänhet icke blifvit i lagen med fullständig systematisk noggranhet ordnade; att det af 42 Cap. 1 §, nämnde Balk hemtade exempel desto mindre innefattade något bevis för den förra satsens vigtighet, som de i 3, 4 och 5 <$.§. af samma Cap. uppräknade förbrytelser, likmätigt Kongl. Brefvet den 17 Januari 1741, arisågos såsom stölder, ehvad mycket eller litet blifvit tillgripet; att beskaffenheten af ifrågavarande brott, med afseende på det nedriga i bevekelse-grunderne bos förbrytaren, otvifvelagligt försenade sträng bestraffning; att detta lagrum endast omtalar två straffbestämmelser, af hvilka den senare vore jemförlig med den för tredje gången stöld stadgade bestraffning; att sålunda, om snatteribot här skulle ega rum, en lämplig gradation emellan straffen för dylika brott, första oell andra resan begångne, saknades, och ingen grund gåfves för bedömande af itererad brottslighet, i fall det stulnas värde ej öfverstiger 10 daler, samt slutligen, att lagens uttryckliga bud ”stånde samma rätt, sora den der andra gången stulit,” löste hvarje tvifvelsmål, sedan det genom Kongl. Brefven den 16 Februari 1738 och den 16 Maj 1764 förklarats, att den, som, en gång straffad för stöld, sedermera föröfvar snatteri, skall straffas lika, som hade han begått stöld andra gången.
Jag fritager gerna Utsk. från all beräkning, att på sådant sätt, genom Ständernes föregående omdömen och popularitetens makt, inverka på Riksrättens beslut; mea jag tror, att aktningen för båda dessa myndigheter hade varit bättre iakttagen, om allt tillfälle för skiljaktighet dem emellan varit dem besparadt. Att för ett så ofullständigt, så ensidigt betänk. begära bifall, är sannerligen djerft ; ty det är att begära ett förtroende, sä blindt, att, så vidt jag förslår, ingen riksdagsman, med känsla för sin pligt alt i sin dom iakttaga, rättvisa, kan deruppå ingå, 100 Den i Juli e. m. Hr Dalman, Willi. Fredr., anförde, skriftligen: . Ehuru gerna jag erkänner det förtjenstfulla nit och den noggrannhet, hvarmed Consl.Utsk. tillvägagått vid granskning af Statsrådets prot., och hvaraf det nu föredragna betänk. lemnar så ojafaktiga bevis, hade iag dock önskat en annan plan för uppställningen af anmärkntna och framför allt ett af Coust Utsk. uttaladt omdöme öfver Styrelsens allmänna karakter, så vidt denna kan inhemtas af Statsrådsprotm. Jag kan omöjligen tolka 107 §:n Reg.F:n på det sätt, att Utsk. endast ulåge att lemna en förteckning pä de särskilda punkter, Utsk. funnit anmärkningsvärda. Tvertom skulle jag snarare anse Utsk. berättigad! alt utelemna denna speciella förteckning, än att underlåta följa 107 §:ns ordalydelse, nemi. ’’att för R. St. tillkännagifva, huruvida Utsk., ”vid granskning af Statsråds-prottn, anmärkt, alt Statsrådets "ledamöter samfäldt eller en, eller flere af dem, uti deras "rådslag om allmänna mått och steg” (det gäller således både personerna och sakerna) ”icke iakttagit Rikets sannskyl”diga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, ’’nit, skicklighet och drift sitt förtrocnde-embete ulöfvat."
Att efterse detta, i långliga tider vårdslösade och förfallna grefskap, blir naturligtvis nu en nödvändig följd; och som Friherrinnan tror det for hennes egen helsa skulle verka alltför fördelakligt att företaga denna lilla resa, har hon nu i godhet föreslagit mig, att på den hlifva sig följaktig. Hon fruktar likväl, att jag dervid torde komma att uppoffra för mycket, och att de 16 milen på en nio à tio veckors tid kunde skrämma mig. O! hon vet ej huru tvärtom, jag utur djupet af min själ, tillsänder henne, och en huld Försyn, den innerligaste tacksägelse, för det, på ett så obegripligt sätt, jag sett mina tusende gånger drömda önskningar uppfyllde. Som jag förutsåg, Emilia! innehöll C s bref endast förnyade upprepanden af den ömhet jag vet honom så upprigtigt hysa till mig. Han erbjuder mig deri, utan omsvep eller omvägar, sitt kärleksvarma hjerta, förenadt med sin hand, och en fullkomligt bekymmerfri framtid. Verkeligen tyckes hans lycka bero af mitt antagande utaf detta anbud, hvarvid, enligt allt hvad jag kan fatta, han gjort sig ett så alltför säkert begrepp. Han har, skrifver han, allt sedan min afresa, oaktadt omgifven af sin mest värderade vän, icke njutit en enda glädjefull timme, emedan han finner glädjen fullkomnad, endast i dens sällskap, hvilken han i djupet af sitt hjerta tillber. Äfven nu vill han med otålighet räkna timmarne intill den dag, han kan erhålla det svar han så glad tror att skall stadfästa hans framtida sällhet. Hvad jag, efter genomläsandet deraf tänkte och erfor, vet du. Jag hastade också genast derefter, att utur djupet af mitt hjerta, säga honom allt hvad detta hjerta kände. Att hans önskningar icke finna gensvar i mitt bröst, torde han snart få erfara, likvist tror jag med all säkerhet, att han i medvetandet om min sanna vänskap, skall känna sig, om icke lycklig åtminstone lugn.
Sir framstäldt förslag, om nyttan af SpecialStaters uppgörande öfver Glerecieoch LäroVerkens anslag i KrönoTioode och Penningar m. m., hafva R. St:r, då genom lätlheten alt komma i erfarenhet af rätta beloppet utaf hvars och ens lonevilkor, så beskaffade SpecialStater höra ieda till många vigtiga upplysningar för en allmän öfversigt af förhållanderne, då den difinitiva regleringen af LäroVerken ifrågakommer, och tillika vara af nytta i Statistiskt afseende ,för bedömmandet af Boställens beskaffenhet, beslutat: att hos K. Mit i underd. anhålla, det K. Mit behagar i Nåder anbefalla vederbörande ErabetsVerk, alt ihtill nästa Riksdag uppgöra fullständiga SpecialStater för Clereciets samt Gymnasiaeoch ScholacStaternes anslag i KronoTionde och Penningar, samt uppgifter å Taxeringsvärdet af Ecclesiaslique Boställen. G 8a StatsUt. slottets Allmänna Indragnings Staten. (se Bil. N:o xi.) För denne Med undantag af den ytterligare tillökning^ som vid sluteliga utredningen af f. d. Allm. MagazinsFonden kan uppkomma, hafva R. St:r, i anseende till den på Staten inträffade större afgång 1828 och innevarande år, ansett något större anslag, i följd af de i öfrigt beviljade tillökningar, icke erfordras, utan funnit detsamma kynna bestämmas till p:gr 270,000. För Allm. MagazinsStaten anses be höfvas 20,000. — - hvartill kommer, hvad till jemnkning i StatsbristSumman erfor dras tö: 29.10. 20 o|6. ^ IO 290, 016: 29. to. Indeldta räntor, TiondeSprml och Span nemål in natura .. 16,900:21. - S:a, R:dr 306,917: 2.10. 1:0
Detta kan vara ett misstag, och detta fel vidlåder alla menskliga företag. Jag önskar, att Hr Dalmans förslag ej måtte innebära misstag af större beskaffenhet. Då jag hade den lyckan att tillhöra deras antal, som deltogo i 180g års riksdag, och då var i Hr Dalmans varma ålder, omfattade äfven jag dessa ämnen med samina liflighet som han, och jag fann, att 1809 års lagstiftare väl betänkte följderna af ett regeringssätt, der Konungen betydde intet. Då var meningen ej att. återinföra det, och vi kunna skatta oss lyckliga, om det aldrig återkommer. Jag önskar åtminstone icke, att ministrarna skola vara rådande, och om täta omhvälfningar kunna vara lyckliga för något land, måste det hafva bestämdt menligt inflytande på ett land, som ej kan underhålla så dyra institutioner, som ett beständigt ombyte af ministerer förorsakar. 1809 års lagstiftare ansågo det vara nog att genom nedläggande af Rådets mening i ett prot. och dettas offentliggörande tvinga Regenten att lyssna till sina rådgifvare, utan att sätta honom under förmynderskap. Jag anser det vara nog, att grundlagen gått så långt, att den ålagt en statssecret. att vägra contrasignation, då grundlagen är på vägen att brytas, och finner ej, att reservation skyddar för ansvar efter 106 §, om man ej gjort allt för att gifva ett bättre råd. Jjängre kan nian ej gå med bibehållande af vårt regerings - i66 Den 7 October. sätt, och ginge man längre, vore det att på ett travesteradt sätt omstörta regeringssättet i dess grundvalar. När fråga uppstår om kränkning af grundlagarna, då är det rådgifvarens pligt att stiga fram och säga: E. M., jag vägrar min underskrift till ett sådant beslut; men ej kan meningen vara, att dä t. ex. den eller den embetsrnannen skall afeller tillsättas, statssecret. äfven då skall kunna vägra sin contrasignation. flan kan gå sin väg ur Konungens Conseil; mea lyda skall han.
Jag är så fullständigt förekommen af Hr Lefreåi, alt jag allenast anhåller att ånyo få underställa Herr Grefven och LandtMarskalken det redactionsförslag jag nyss gjorde. Herr Bråkenhjelm: Med Herr von Hartmansdorff skulle jag instämma, om det vore bestämdt hvilka fordringar nu gälla för Studentexamen. Men jag har sjelf varit vittne till att den ene blifvit student på några rader fransyska, en annan på en proposition i Euclides o. s. v. Den större eller mindre strängheten härvid beror helt och hållet på Decanus. Mig vellerligen är härom, genom lag, ingenting noga bestämdt. Jag hemställer, om det icke skulle gå an att förena åsiglerna derigenom, att man, med undantag af de gamla och de moderna språken, utsatte samma kunskapsgrader, som UppfostringsCommiltéen föreslagit för den blifvande studentexamen. Jag tar mig således friheten att till Hr von Hartmansdorff hemställa, om lian icke behagade göra denna jemkning i sitt förslag. Herr Riben, Carl Willielm: Jag delar Herr von Harlmansdorffs och Herr Lefi ens tanka, och lill de öfrige värde Talarnu skall jag utbe mig få erinra, att Utskot - 8 Den 5 Februarii f. m. tets förslag visserligen innefattar en obe', stämdbet. Der står nemligen, att de sökande skola kunna geografi och historie, men icke huru långt de skola vara komne i dessa vetenskaper. Det finnes mången, som vid 12 år kunnat ganska mycket häruti, men huruvida ej något mera fordras, har Utskottet icke ådagalagt. Jag tror, alt vid valet emellan dessa obestämdheter, Herr von Hartmansdorffs förslag likväl är det minst obestämda. Herr von Hartmansdorff: Om jag hade SkolOrdningen här, skulle jag uppläsa hela förteckningen på hvad, som fordras till Studentexamen; men en hvar kan finna det, när han behagar.
Friherre Wrangel nu väckt , att introduction endast und,r Riksdag må kunna beviljas, finner jag det så mycket mera lämpeligt sorn det öfverenstämmer med den äldsta RiddarbusOrdningen eller den af år 1626, der det heter, i 8 §. om jag eljest rätt minnes, att den adlade skulle te sig på Riddarhuset, hälst när möten hölios, för att blifva inmatriculerad För min del tillstyrker jag alltså bifall å nämnde förslag. Herr Cederfchjdld : Fullkomligen förekom men af Grefve Cronhjelm , ber jag blott att f& till alla delar med honom instämma. Friherre Cederjlrom: Det är i anledning af Grefve Cronhjelms yttrande till stöd för Friherre Wrangel® förslag, att nemligen alla andra, Adeliga värdigheten åtföljande förmoner, utom representationsrätten, skulle de nyadlade tillkomma , som jag utbeder mig få fästa uppmärksamheten derå , att om en sådan inrättning biet beståndande, tvenne slags Adelskap skulle i Sverige uppkomma. En nyadlad person, som icke inom bestämd tid tager introduction, är ej Adelsman. Han måste antingen inom praescriptionstiden anmäla sig om introduction, eller förskaffa sig Konungens tillstånd att återfå försuten tid, eller ock är den actus att anse som till intet gjord, genom hvilken han upphöjdes i Adelig värdighet. Adelsman blifver han endast genom fullgörandet af de prestanda, Författningarne föreskrifva, och innan introduction i följd af sådant full, Den ii Junii f, m, tig i görande blifvit beslutad , kan jag ej finna, att Adelskapet är fullbordadt. Herr Hjerta, Gu/lafi Jag inser ganska väl den goda meningen i Friherre Wrangel» förslag , men jag tror ei att det står att förena med 37 §. i RegeringsFormen. Om der talades blott om Adelig värdighet, skulle jag visserligen tro, att Riuderskapet och Adeln ägde full rättighet att gifva eller vägra introduction; men då §. nu deremot innehåller det Konungen kan till Adeligt
Jag anser det vara gifvet, att uti den fcederativa författningen ligger den säkraste borgen för dessa nationers lycka; och min öfvertygelse är, att en stat, bestående af tvänne nationer, der dessa få bibehålla sin individualitet och sin nationalitet, har mera kraft, än om den ena vore införlifvad uti den andra. Således när jag ser saken ur denna synpunkt, så beror värdet af Norriges besittning på harmonien emellan de begge staterna. Denna åter har blifvit störd genom ett slags Machiavellislisk politik, hvarigenom man sökt reta Svenskar mot Norrmän och Norrmän mot Svenskar. Jag har redan anfört alt jag vidrört 1812 års politik endast såsom en premiss. Jag ville dermed endast antyda, att det ar farligt att trotsa ideer, mera farligt öfver hufvud, än att sätta de materiella intressena i jäsning. Bevis alt så är, torde icke vara svårt att framlägga. Jag har redan antydl en del deraf, men vill icke fortgå på denna ömtåliga bana. Ett enda bevis derpå vill jag dock framdraga: nödgades icke Sverige officiera vid uppvisande af monumentet öfver Finlands eröfring ? — Men då monumentet upprestes åt vår på en gång störste Konung, störste hjelte och ädlaste menniska, då officierade ingen Svensk. Af en annan värd talare har jag fått uppbära åtskilliga sidohugg ; bland andra beskyllningar alt lysa med lanta fjädrar, och alt mitt anförande skulle innehålla stycken, som vore tagna ur en utländsk författare, nemi. Tocqueville. Till en början får jag erkänna, att jag visserligen läst och värderar denna förfaltare; men sedan jag läste den, är nu redan ett helt år förflutet, och jag har ett ganska kort minne. Jag erkänner emedlertid, att det finnes en strof uti mitt anförande, som är öfversatt ur en utländsk förfaltare; men den är icke tagen ur Tocqueville ulan ur Sismondi. I allmänhet får jag erkänna, att jag både samlar oell 264 Den 3 Juli e. m. läser allt sorn kommer ut, både i politiskt och statsekonomiskt hänseende. Jag anser detta så mycket nödvändigare, som man hittills lärer hafva föga att lära af våra Svenska statsmäns politiska takt och handlingar.
har, som det vill synas, med verkligt varmt intresse studerat den mingtydiga frigan om kvinnans bestämmelse och uppfostran, och erkanner ritt " det ges milianda intet nutids-spörsmAl, der utgingspunkternti, meningarna, önskningarna, ancpriken &amp; ro s i skiljaktigs som har? I kortfattade, öfversigtliga sammandrag, med talrika citat, lemnas här redogörelser för olika isigter af de förf. p i detta omrade som varit epokgörande eller skolbildande, siisom Bebel, Comte, Stuart Mill, Speucer, Schopenhauer m. fl. samt de inflyt.anden som kunna spiras frin socialism, posjtivism och öfrign " maktiga andliga strömningar i virt Arhundrade ". Afven finna vi statistiska fakta och tabellariska uppgifter, specielt fran de nordiska landerna, hvilka böra vara af varde för dem som icke hafva tillfalle att f r h flera olika bill samla sidana uppgifter om äktenskapsilder, skolundervisning, yrken och, förvarf för kvinnan. Men sedan fö ' rf. sagt oss dels hur det nu star till, dels hur han anser att det ieke skall vara, ar det dock ej s i alldeles Iatt att fil en klar öfversigt af hvad han verkligen vill. Med öppen blick för det förflutnas misstag och det närvarandes ofullkorn-, iigheter, och iclre heller daf för de högljudda kraf p&amp; förandring som frin alla hall lita sig förnimmas, men sjalf stiende p&amp; afgjordt kristlig, biblisk och bekännelsetrogen grund, förefaller det stundom som om förf. offrat &amp; t den nya tideris gyllne kalf, kompromissen, eller med andra ord, vill göra det alltid fruktlösa försöket att lita nytt vin p i gamla flaskor. Den fysiskt svagare kvinnan bör, enligt förf, f&amp; allt skydd, all hjalp, som samh&amp;llet kan gifva henne, - blott icke ratt att i detta samhalle föra sin egen talan; hennes anlag, begifning och hela natur är väsendtligt olika mannens, - men dock rna han ensam bestamma hvilka rattigheter och skyldigheter henne bör tillerkannas eller affordras.