Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Ur den i villfarelsen höljda anden uppstår ethern, ur ethern vinden, ur vinden elden, så vattnet, jorden";24 en bekräftelse på att luften Men tydligast framhålles andens kännetecken, väsendet af den ena oändliga själen uttalas klart i följande ord ur Upanishaden Aitareja Aranjaka, hörande till Rig-Veda: I begynnelsen var detta allt endast Själ; intet annat, af hvilken beskaffenhet som helst, fanns till, verksamt eller overksamt. Han tänkte: Jag vill skapa verlden; så skapade han denna mångfaldiga verld; vatten, ljus, förgängligt och vattnen.25 Hvilket framsteg! I föreställningen om själen, liksom i den om Soma, var enheten ännu blott den verksamma lifsprincipen, som omedvetet arbetar sig fram, likt vextens lif. Här har för medvetandet uppgått en högre enhet, tanken, som med full sjelfbestämning låter ur sig framgå en ordnad verld. Vi hafva dermed genomgått det första stadiet af den Indiska verldsskapelseteorin. Det blott och bart sinnliga, elementerna samt vextoch djur-lifvet, äro förnekade såsom absoluta. Bakom dem uppträder den tänkande anden såsom den verkande principen. Och nu blir detta vunna resultat upphofvet till en hel verld af de mest fantastiska föreställningar. Med Inderns alla andra folk öfverträffande sinnlighet, med den rika utbildningen af poesi och filosofi under en tiderymd af mer än tvåtusende år, är det naturligt, att dessa föreställningar om verldsskapelsen skola antaga de mest olika former. Jag behöfver i detta afseende blott hänvisa till Grekerna. Men under alla de brokigt skiftande gestalterna ligger dock den tanken till grund, att det är den tänkande anden som ur sig frambringar verlden genom sin vilja. Han vore en tom abstraktion, om han ej utginge ur detta Enda, "som ej kan tänkas eller med något mått bestämmas", om han ej såge sig sjelf i verlden. Många af de föreställningar som framställas i en sednare tids skrifter, i Manus lagar, i de filosofiska afhandlingarna Puranerna, ja äfven i de till Vedorna, hörande Upanishaderna, torde först hafva funnits i en ursprungligare form i Vedorna.
Härmed har jag afsett att erhålla tydligt uttryckt, det Mosaiska trosbekännare ega rättighet att äfven bosätta sig å landet. Skulle nemi. en författning formuleras strängt efter Utskits förslag, måste den tydning deråt gifvas, att väl den, som köpt egendom å landet, egde rättighet att derstädes sig bosätta, men deremot icke hans familj, — ett förhållande, som en hvar måste erkänna i aila hänseenden strider mot billighetens fordringar. Hr Nordenfelt: I afs:dé å det tillägg, hvarom den sista talaren nu väckt fråga, ordades mycket i Utsk:t. Hetta tillägg är ock i öfverensstämmelse med hvad en af motionärerna, Hr C. F. Waern, föreslagit. Det mötte dock inom Utsk:t mycket motstånd, emedan man fruktade Judarnes kända smak för småhandeln eller det s. k. schakreriet. Man hörde i Utsk:t särdeles det Hederv. BondeSt:ts ledamöter yttra farhågor derför, att Judarne skulle nedsätta sig här och der i landet och begära rättighet till landthandel. Samme ledamöter uttalade den öfvertygelsen att sådant skulle kunna hafva ett ganska menligt inflytande. Jag för min del tror visserligen icke att denna befarade våda är så farlig; men då man redan tagit ett stort steg framåt för Judarnes emancipation och man finner att det begärda tillägget bestämdt strider mot folkets sympathier, anser jag att det kan vara nog för denna gång. Den anin., Hr Cederschiöld i öfrigt framställt, eller att Mosaiske trosbekännare, för den händelse detta tillägg icke antages. skulle kunna beröfvas rättighet att medtaga sina familjer på lan det, anser jag ej förtjena något afs:ae. Då det nemi. heter att en husfader är bosatt å landet, menar man redan nu för tiden dermed, att äfven hans familj finnes derstädes. Bekant är ock, att redan nu Judiske husfäder finnas å landet, hvilka derstädes i sitt bröd Den 20 Juli. 225 bröd hafva alla de familjen tillhörande personer; och detta oaktadt ifr£gav:de rättighet endast blifvit meddelad ut husfadern.
Är det din egen tröga befordran som gör hågen tung, gamle vän? — Nej, jag är resignerad, kära du. Jag har ingen som skjuter på mig, inga relationer, utan får stanna der jag är, tills jag uppslukas af reserven och får mätta min dådlystnad med chefskapet för ett eller par båtsmanskompanier. — Jag vet inte mer än ett råd. — Och det skulle vara? sporde kaptenen misstroget — Att du anmäler dig vilja ingå i konungahuset. Det år, konstitutionelt sedt, fullkomligt lika berättigadt och möjligt som att försöka utträda ur det samma. — Toker! Informator.Några anteckningar om Pariser-journalisterna * » f Alvar Arfividsson. » Loué par ceux-ci, blâmé par ceux-là, me moquant des sots, bravant les méchants, je me hâte de rire de tout, de peur d ' être obligé d ’ en pleurer. » Den Pariserskildrare har nog rätt, som i ett af sina arbeten utropar: y Paris journaliste, voilà la grande gloire, la force, le charme, l ' électricité permanente de cette capitale d ' écrivains! » Ty det finnes väl intet land i verlden, der pressen utöfvar ett så stort, ja suveränt inflytande som i Frankrike, och särskildt i Paris, då ju hela den franska pressen s&amp; att sttga koncentrerar sig i Pariserpressen. Ett bevis p&amp; denna makt är bl. a. det sätt, hvarpå pressens representanter bemötas vid offentliga ej mindre än vid enskilda tillfallen, och jag vill dervid uppehålla mig ett ögonblick. Vid den storartade prisutdelning förlidet år t. ex., som under verldsexpositionen försiggick i Industripalatset, funnos två sam * inetsdraperade tribaner, placerade midt emot hvarandra. Den ena var afsedd för republikens president och minístrame, den andra för pressen. Jag var en annan gång vid det nya Sorbonnes invigning. Jag kom något sent, men mötte lyckligtvis i korridoren en mar * * Efter ett föredrag, hållet i Publicistklubben.
2 Jfr beredningsprot. 15 juni, e. m., där detta mom. alltjämt bär n:o 8, ovan sid. 186! 3 Jfr beredningsprotokollet 15 juni, e. m., ovan sid 186! Där står detta mom. under n:o 11. 4 Ordet skriften tillfogat i texten med Mörners stil. Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 243 vidare quarstad förblifva. Till den ändan åligge hvar och en, som genom gjord anmälan hos HofCanzlern, är berättigad att Bokhandel idka, att till HofCanzlern eller hans Ombud inlemna förteckning på inkomna Utländska skrifter. Skulle å någon sådan quarstad läggas, inhemte 1 IlofCansleren i underdånighet Kongl. Maj :ts nådiga befallning huruvida skriften bör, till föryttrande frigifvas, eller under vidare quarstad till åter utförande förblifva, då det på Konungens nådiga pröfning må ankomma om ock till hvad belopp Bokhandlaren må njuta ersättning af Stats medlen. 5. §.2 Lagligheten af böckers och skrifters innehåll skall hädanefter altid prof vas af en Jury eller Nämnd, bestående af nio personer, hvilka utan arfvode eller kostnads ersättning för denna befattning, sammanträda vid den Domstol der brott emot denna lag åtalas, och der, genom förhör med parterna åklagarens afgifvande slutpåstående (n och den åtalades infordrade förklaring, ransakningen fullbordas bör. 2 :o. Derefter äga Parterna välja hvar sina fyra och Domstolen fem, tillsammans tretton i Staden eller orten derintill nära boende för medborgerlig dygd väl kände personer, af hvilka, 1 Jfr beredningsprotokollet den 15 juni, e. m., ovan sid. 186! Jfr även beredningsprotokollet 16 juni, e. m., ovan sid. 188! 2 Jfr, i fråga om hela § 5, beredningsprotokollet den 18 juni. f. m., ovan sid.
FÖR IDUN stammar från 1400 talet — ett konstverk af utomordentligt värde, som på hvarje allvarlig åskådare SKILDRAD AF ERIK SELLIN. gör ett mäktigt intryck. Tyvärr har den härliga bilden, som förut hängde å norra sidoväggen, nu fått en plats, där den endast otydligt kan uppfattas. NLIGT VÅRT LÖFTE återkomma vi nu till Den är synnerligen väl bibehållen och har därför en närmare skildring af det minnesrika, ny förskonats från restaurering. restaurerade Vadstenatemplet, vid hvars historia så många stora kvinnonamn äro bundna. Den nya predikstolen vid södra skeppets östligaste Mot vanligt bruk ligger Vadstena klosterkyrkas pelare är ett vackert arbete i naturlig ek. Af ek hufvudingång i öster och altaret i väster. Denna äro äfven kyrkans bänkar. De äro till antalet 99 egendomliga anordning påbjudes uttryckligen i den och ge plats åt 1000 personer. Dessa bänkars plaheliga Birgittas uppenbarelser och är utmärkande cering är synnerligen lycklig. De äro icke, såsom för alla birgittinerkyrkor. Annars skulle, såsom fallet är i fierskeppiga kyrkor, inträngda mot pelarne, bekant, enligt urgammal grundsats inom den kyrkutan lämna dessa ända från golfvet fullkomligt fria, liga byggnadskonsten, kyrkans hufvudingång vara hvarigenom de framträda i hela sin längd och imbelägen i dess västra ända. I väster går solen ned, ponerande bärkraft. — Orgelverket med sin fasad i och därför symboliserar denna himmelstrakt mörkek är äfven vackert och af utmärkt beskaffenhet, rets rike, den i sjmdamörker sänkta människovärlett af de bästa i vårt land. den. Där upptages syndaren i kyrkan och föres så Där sakristian ursprungligen stod fanns efter allt vidare in i ljusets och sanningens rike. klostertiden den s. k. beläteskammaren, där helgonbilder, krucifixer m. m. förvarades. Sedermera flytDet nuvarande altaret är nytt, men af gammalt tades dessa bilder upp på kyrkans vind. Vid den material och, som vi skola finna, af mycket egensenaste restaurationen ha de jämte två altarskåp, domlig beskaffenhet.
Jag ansåg att detta stadgande, utan någon menlig följd för Svenska Folkets frihet och utan att mindska Embetsmånnens constitutionella ansvarighet, kunde och borde uteslutas, emedan det, enligt min öfvertygelse, antingen blir en ordtormel, sorn aldrig användes, eller Ock ett svagt värn, alltid onödigt, då den Föredragande delar lika ansvarighet med StatsRådets Ledamöter, och således, utan bestämd föreskrift, ej lärer contrasignera något annat än det för hvilket han kan ansvara. Men om denna hufvudfråga är ej nu min föresats att ingå i någon vidlöftig pröfning. Jag tror att om bibehållandet af detta stadgande kan aflägsna äfven det mest långväga begrepp om ett försök att inskränka Svenska Folkets rättigheter, så är det lika förenligt med Regeringens afsigt som med tidens anda, att ej yrka dess uteslutande. Jag vill nu endast fästa Höglofl Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett stadgande i 38 §. RegeringsFormen, som jag aldrig kunnat och al - Den 12 Juni. 223 drig kan förena med min öfvertygelse. Der står: att den föredragande, som, till följe af vägrad contrasignation, nedlagt sitt Embete, ej förr må återtaga det, än Riksens Stander hans förhållande pröfvat och gillat. Då denna §. föreslogs och bifölls, insåg man förmodligen icke hvarken vigten af dessa ord eller de följder hvartill de kunde leda. Jag vågar endast underställa Höglofl. Ridderskapets och Adelns eget upplysta omdöme, huru denna pröfning skall äga rum emellan Konungens begrepp om lagligheten af en befallning och StatsSecreterarens tanka derom. Hela vår Grundlag är byggd på den grundsatsen, att Konungens beslut äro från allt åtal fredade, och att ansvarigheten åligger Hans Råd. Ar icke denna grundsats tillintetgjord, om Rikets Ständer möjligen skulle kunna pröfva och gilla hvad en StatsSecreterare gjort i direct stridighet mot Konungens mening och befallning? Och hvad betyder dessutom detta uttryck, att den Föredragande ej förr må återtaga sitt embete, än den ifrågavarande pröfningen för sig gått?
Hr Kosen blad: Det är visserligen ganska rätt livad Fril). Sprengtporten anfört, att ifrågavar. föreskrifter i hevilla. föroi dn.,. af den natur, som nu är omtalad, äro i allmänhet så likgilltiga eller så billiga, ali icke någon svårighet för K. M. bör kunna uppstå att bifalla dem. Man kan visst icke vänta några svårigheter å den sidany men det hindrar icke, att det är en pligt för Representationen att göra afseende på Konungens rätt och icke sälta Konungen i nödvändighet att äfven emot Dess bepröfyande eller den afgörande rätt, som grundlagen i detta fall Honom tillägger, lemna bifall till Stäudernes beslut. Sådana straffbestämmelser och föreskrifter för Konungens embetsman kunna icke utan Konungens bifall meddelas, och att sätta Konungen i nödvändighet att nödgas utan pröfning bifalla dem, är ett förnärmande af det Kongl, praerogativet; äfvensom jag, just då man kan förutsätta att inga svårigheter att erhålla Konungens bifall skola möta, icke vet hvarföre man ej skulle söka att gifva dessa lagbestämmelser den rätta och vederbör-, liga formen. Jäg får förnya min anhållan alf, i öfverensstämmelse med hvad dels Hr Ribbing och dels jag förut föreslagit, llr Frih. o. Landtm., på det vi må komma ifrån saken nu och vid de efterföljande punkterna, täcktes göra ungefär följande propus : ”Alt R. o. Ad. mätte besluta, alt, sedan förslaget till bevilln.förordn. blifvit genomgånget, Sevillu. Utsk. mätte uppdragas alt sammanfatta de stadganden, 134 Den 7 October f. m. som innehålla straffbestämmelser eller föreskrifter för Konungens tjenstemän, hvilka böra i en särskild artikel upptagas, för att sedermera underställas K. M:s nåd. bifall.’’ Frih. Sprengtporten: Om det verkligen skulle vara förhållandet, alt i bevilln.förordn. nu blifvit införda några nya stadganden af civil eller ekonomisk lagstiftningsnatur, utöfver dem sorn redan sedan flera riksdagar tillbaka varit gällande; så skulle jag fullkomligen instämma med Frih.
Linds från Götheborgs och Bohus län motion, om befrielse från den fiskeläget Fjällbacka åliggande särskilda roterings-skvldighet; 18:o David Anderssons från Hallands län motion, om förhöjning i anslaget till Folkskolelärares pensionering; 19:o Nils Olssons från Malmöhus län motion, om försäljning eller utarrenderande af åt tjenstemän anslagne boställen; 20:o Samme ledamots motion, om nedsättning af skatter och onera på ön Hven; 21:o Samme ledamots motion, om förhöjning i Folkskolelärares aflöning, samt i anledning af berörde motion afgifne yttranden; 22:o Samme ledamots motion, om förhöjning i Länsmännens löner, in. m.; 23:o Petter Jönssons från. Jönköpings län motion, om anslag till brobyggnad öfver sundet vid sjön Nätaren; 24:o Olof Olssons i Westra Olsäterstorp från Wermlands län motion, om arfvode till Provincial-läkare för meddelande af undervisning åt folkskole-lärare i vaccination m. m.; 25:o Samme ledamots motion, om förhöjning i Provincial-läkares löner; 26:o Lars Rasmussons från Götheborgs och Bohus län motion, om anslag till uppmuddring af Nordre grenen af Götha eif; 27:o Bengt Nilssons från Kronobergs län motion, om förhöjning i vissa Lands-sekreterares samt Länsmännens löner; 28:o Johannes Magnus Lundahls från Skaraborgs län motion, om upphörande af den rusthållare vid afsutne kavalleri-regementen åliggande trosspassevolansafgift, m. m.; och i anledning af denna motion afgifne yttranden; 29:o Matts Pehrssons från Stockholms län motion, om förslags-anslag i och för reglering af kronobref-bäringen; 30:o Anders Gudmundssons från Hallands län motion, om förhöjning i den Landshöfdingen Yirgins enka beviljade pension; 51:o Per Anderssons från Gefleborgs län motion, om förändrade grunder för skatteförenklingens genomförande; och 52:o Johan Westermarks från Westerbottens län motion, om anslag i och för konservering af gevär.
Dessutom är det ganska många som negotierat en Summa, hvilken innom ganska kort tid bort utbetalas, och hellre än på den lott d m var öfrigt, bara insatt dem uti ett så allmänt och aucioriseradt Verk, tor att begagna den lilla Räntan, jag känner bland andra en, som efter många svårigheter fick på dess Egendom i September låna 10,000 R:dr Batfeo, sorn han icke kunde begagna till annan Skulds betalande förr än i October Månads dut, och för att under tiden förlora mindre af Räntan , insatte han dem för TreprocentsSedlar , hvilka med lika förmån kunde användas till utbetalningen , då det icke är billigt att han derigenom plundras. Min önskan vore derföre, att Banquen antingen så gerna straxt inlöste alla Trepro-t Den 17 Martil i f. nu 41 eentsSedlar eller åtminstone på de 5 åren derlöre betalte den föreskrifna Räntan, samt att de både vid omsättningar och Läns betalande för fullt antogos. Ridderskapet och Adeln har dessutom förut redan beslutit, att sådana Sedlar skola vid både omsättningar och inbetalningar för fullt emottagas. De kunt s nu förmodligen ej vara sig olika. Hvad Götheborgs Discont angår, som alltid varit så ganska väl manierad, tyckes intet vara billigare, än om den emot fullkomlig och bepröfvad säkerhet, samt billig Ränta fick låna en Summa, till dess deras utestående Lån kunde, utan att alldeles ruinera Låntagarena, inflyta. Dessutom torde det vara högst angeläget uti en, så stor Handelsstad, som Götheborg, någon Discontlnrätt; ning finnes, så mycket mera, som vi nu kunna göra oss den glada förhoppning, att det indrägtiga och rika Sillfisket skall återkomma till våra stränder, hvilken rörelse erfordrar mera Contant än någon annan , så vida den skall fullkomligen drifvas-, och ej hela vinsten stadna uti utländska förskjutna Comptoirs händer. Herr Zelow anhöll att Statsoch BancoUtskottens Betänkande måtte återremitteras. Grefve von Lantingshausen, Albreckt, an-i förde skrifteligen:
Vid behandlingen af dessa ämnen har Utskottet trott till redighet och lättad öfversigt bäst föranleda, om för inotionärernes Bih. till R. St. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Dtsk. Bet. ,JW 29. förslag i hvarje särskild fråga redogjordes först när samma fråga här till öfvervägande förckomme. I enlighet med nu angifna grunder öfvergår Utskottet till granskning af Herr Grefve Anckarsvårds och A. W. Uhrs motioner, i hvad de afse en förändrad organisation af Landtmäteri-staten. Herr Grefve Anckarsvärd har antydt behofvet af Landtmäteri-instruktionens omarbetande, och i öfrigt föreslagit Landtmäteriväsendets omorganisation efter följande grunder, nemligen: att de nuvarande Förste Landtmätaretjensterna förvandlades till Direktörsoch Underchefsposter för länens landtmäteripersonal; och att dessa
Vi är av erfarenhet övertygade om otillräckligheten av alltför stränga straffbestämmelser, mot överträdelser av Tullförfattningarna för att trygga Statens och den enskildes rätt. Därför upphäver Vi vad som hittills blivit stadgat, beträffande ansvar för lurendrejeri och tullförsnillning och utfärdar följande Förordning mot olovlig ineller utförsel av varor. Kapitel I Om olovlig införsel eller utförsel av varor, samt ansvaret därpå § 1 Med olovlig införsel av varor menas, när någon för in i landet gods, som är till införsel förbjudet eller för in lovliga varor utan att betala införseltull. Med olovlig utförsel av varor menas, när någon antingen ur landet för ut gods, som är till utförsel förbjudet, eller för ut tillåtna varor utan att betala utförseltull. § 2 Upptäcks någon med dessa förbrytelser bötar han första gången varans halva värde. Förbryter sig någon andra gången bötar han hela varans värde. Upprepas förbrytelse bötar han dubbla värdet av varan och straffas med arbete på Korrektionsanstalt eller Arbetsinrättning i 6 månader till högst 2 år. Godset är i alla fallen förbrutet. § 3 Är någon tilltalad för flera förbrytelser med olovlig inoch utförsel, räknas varornas värde samman. § 4 Den som bjuder, lejer, råder eller hjälper någon att begå dessa brott, straffas som han gjort dem själv. Samma lag gäller om man säljer eller döljer olovligt gods. Förskingrar någon beslagtaget gods gäldar han värdet. § 5 Om någon tjänsteman inom Tull-, Lots-, Dykerieller Hallrätt beträdes med olovlig in - eller utförsel eller medverkat till detta, straffas han med arbete på fästning i två till fem år, mister tjänsten, är ovärdig att nyttjas i allmän tjänst, får inte delta i val. Har han av försummelse eller vårdslöshet vållat brottet mister han efter omständighet tjänsten eller suspenderas från tjänsten utan lön i 6 månader. § 7 Den som idkar borgerlig rörelse och begår brottet tredje gången mister sitt burskap Samma straff gäller, men redan vid första tillfället då en fabriksidkare eller hantverkare för in olovliga varor som hör till hans egen tillverkning. § 8 Beträds den som inte har burskap med olovlig handel, som uppgår till 400 riksdalers värde, kan han inte få sådant burskap om han söker.
M:t eger rätt att justera tullsatserna; i annan händelse skulle handeln med främmande länder blifva, om icke omöjlig, åtminstone mycket störd. Detta är en särdeles vigtig omständighet, som väl förtjenar att tagas i betraktande. Då dessutom grundlagen i detta hänseende icke innehåller något förbud, utan de stadganden, den innehåller, kunna tydas efter den ena eller andras sidans åsigter, bör man väl tillse, hvad som kan vara för fäderneslandet nyttigt, hvilket äfven hittills under 50 år blifvit af K. M:t och representationen iakttaget. Det måste väl erkännas, att tiillbevillningen har ett så olika inflytande mot den öfriga beskattningen, att, då grundlagen icke hindrar det, den rätt, K. M:t hittills haft att nedsätta tullar, äfven fortfarande bör bibehållas. Då jag förut icke varit i tillfälle att gifva dessa mina åsigter tillkänna, har jag önskat att få till protokollet antecknadt, att jag i denna fråga hyser olika åsigt med dem, som kathegoriskf förklarat, att grundlagen i detta fall är tydlig och klar. Frih. Raab: Jag ber eder, Mine Hrr! om tillgift för att jag ånyo begärt ordet, men jag har gjort detta endast för att återföra eder uppmärksamhet från de många inre frågor, som länge nu utgjort föremål för diskussion, till den vigtigare fråga, hvarmed jag började öfverläggningen öfver förevarande Betänk. Jag kan ej underlåta att bedja Eder, Mine Hrr! lägga märke vid en företeelse, som ytterligare ådagalagt min befogenhet att framhålla den fråga, hvarmed jag öppnade denna debatt, nemi. att Gr. Mörner besvarat mina anmärkningar angående regeringens politik i Danska frågan med en latinsk fras, sorn antyder hans djupa smärta öfver denna politik. Jag hemställer, om det icke vore bättre att Hr Grut, genom förklaringars afgifvande, sjelf sökte att gifva oss andra balsam och läkemedel för den djupa smärtan, än att bära den inom sitt bröst. Gr. Hamilton har undandragit sig att afgifva något svaromål af skäl, som jag måste respektera.
Önskligt vore derföre, att Rikets Ständer en gång ville gå till grunden, och upphäfva största grundorsaken till allmänna byggnaders både dyrhet och felaktiga byggnadssätt, nemi. våra Skråförfatlningar, eller ock yrka Taxa bredvid dem, t. ex. den af 1774* Sedan jag hört, att ett Utlåtande skall vara ingifvit af en utaf de Committerade för Allmänna GarnizonsSjukliusbyggnaden, som tillika är Ledamot af delta Stånd, får jag anhålla om uppläsning deraf. Herr von Hartmansdorffs August: Det är redan af flere värde Ledamöter upplyst, alt Utskotten icke äga att infordra förklaringar eller utlåtanden öfver gifna facta, utan endast, såsom 42 §. i Riksdagsordningen innehåller, munteliga eller skrifteliga upplysningar. Om jag icke bedrager mig, har Friherre Palmstjerna redan tillkänna - Den i September f. in. gifvit, att Utskottet begärt och fVilt upplysningar i ämnet. Mig synes ock Utlåtandet innehålla så fullständiga underrättelser, som för målets behandling hos Rikets Ständer kunna erfordras. Den begärta åter re missen skulle ej tjena till annat, än att påminna Utskottet om hvud redan blifvit f ul Ig Jordt. Om således intet annat ändamål åsyftas än det uppgifna, förklaringars erhållande från vederbörande; så yrkar jag, att vi måtte komma till sakens afgörande utan att längre uppehålla oss vid en formfråga. Herr von Schulzenheim, David: I anledning af hvad flere värde Ledamöter yttrat om upplysningars infordrande genom IlofCancelleren, får jag äran upplysa, att StatsUtskottet redan erhållit en del af de begärdte upplysningarne, innan Utlåtandet afgafs; men alL de senast af Gommilterade afgifne icke kommit Utskottet tillhanda , förr än sedan Utlåtandet blifvit beslutadt. Friherre Palmstjerna: