Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och åsninnan vek af vägenom in på markena; men Bileam slog henne, att hon skulle gå på vägenom. Då trädde Herrans Ängel uti ett trångt tä emellan vingårdar, der på båda sidor gårdar voro. Och då åsninnan såg Herrans Ängel, trängde hon sig intill gården, och klämde foten af Bileam in mot gården; och han slog henne ännu mer. Då gick Herrans Ängel ytterligare in på ett trångt rum, der ingen väg var till att afvika, antingen på högra eller venstra sidona. Och då åsninnan såg Herrans Ängel, föll hon på knä under Bileam. Då förgrymmade sig Bileams vrede, och han slog åsninnona med stafven. Då öppnade Herren åsninnones mun, och hon sade till Bileam: Hvad hafver jag gjort dig, att du hafver slagit mig nu tre gånger? Bileam sade till åsninnan: Förty du gjorde gäck af mig; ack! hade jag nu ett svärd i handene, jag skulle dräpa dig. Åsninnan sade till Bileam: Är jag icke din åsninna, der du på ridit hafver i dina dagar intill denna tid? Hafver jag någon tid så plägat göra med dig? Han sade: Nej. Då öppnade Herren Bileams ögon, att han såg Herrans Ängel stå i vägenom, och ett draget svärd uti hans hand, och han neg, och bugade sig med sitt ansigte. Och Herrans Ängel sade till honom: Hvi hafver du slagit dina åsninno nu tre gånger? Si, jag är utgången, att jag skall stå dig emot; ty denne vägen är mig emot. Och åsninnan såg mig, och vek undan för mig i tre gånger; eljest, hvar hon icke undanvikit hade, så hade jag nu slagit dig ihjäl, och åsninnan hade lefvande blifvit. Då sade Bileam till Herrans Ängel: Jag hafver syndat; ty jag visste icke, att du stod emot mig i vägenom. Och nu, om det är icke din vilje, vill jag vända om igen. Herrans Ängel sade till honom: Far med dessa männerna; men intet annat skall du tala, utan det jag säger dig. Så följde Bileam Balaks Förstar.
St. ett sådant sätt att gå till väga, samt anhåller att Ulsk. mätte vidblifva sitt redan afgifna, ganska rikliga tillstyrkande, att R. St., utan att inlåta sig i pröfning af den upgjorda löneregleringen, till K. M:s disposition ställa det äskade anslaget, hvarigenom, i fall det sedermera skulle befinnas, att någon klass af landtslatens tjenstemän icke fått så tillräcklig löneinkomst, som erfordrades, del stöde K. M. öppet att derom till R. St. göra hemställan. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då jag i den reservation, som åtföljer Utlåt., uttalat min åsigt i denna fråga, hade jag så mycket mindre behöft begära ordet, som alla de talare, hvilka här upträdt, yrkat, i öfverensstämmelse med min mening, återremiss af denna punkt. Men jag har egentligen begärt ordet för att motsätta mig det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt, nemi. att StatsUtsk. skulle föreslå R. St. alt endast lill nästa Riksdag bevilja det af K. M. äskade anslag till förbättrande af landt-stais-tjenstemännens lönevilkor, med anhållan tillika att K. M. då ville inkomma med en ny lönereglering för desse tjenstemänSkulle anslaget beviljas endast till nästk. Riksdag, så kan det blifva ganska osäkert, hurudan frågans slutliga utgång då blefve, och jag anser således att hvad som nu beviljas, bör beviljas icke blott för nästa statsregleringsperiod utan för all framtid. Då summan ingalunda kan anses vara för högt tilltagen, borde den ulan tvekan och förbehåll medgifvas af hvar och en, sorn känner de vigtiga, ansvarsfulla göromål, sorn åligga ifrågavartde (jenstemannaklass, och det särdeles beklagliga sätt, hvarpå en stör del af densamma är aflönad. Medan jag har ordet, torde det tillåtas mig att fästa upmärksamheten pä ett och annat misstag, som under discussionens fortgång blifvit begånget.
Förmodligen tillgripa något 4:de eller 5:te bestraffningssätt, som under liden fått tonen för sig hos de lagkloke. Men under liden äro rättskaffens medborgare gifna tilt spillo åt våldsverkare. Hade det då icke varit bättre, att bibe 29 ' 452 Den 23 December e. m. hålla de gamla straffen, intilldess man genom erfarenhet ulrönt hvilka nya, som verkligen förtjena företräde? Allmän och vanlig statsklokhet plägar fordra, att man icke bortkastar de lagar man äger, förr än man har några bättre, alt sälta i stället. Om man likväl gjort eli dylikt misstag, så hör man väl hellre återtaga de gamla lagarne, än dragas med de sämre nya, under det man pröfvar de nyaste. Men huru skall man få inhemsk erfarenhet om en ny strafflags sämre eller bättre beskaffenhet, utan att införa honom, ty eljelst kan ju ingen dömas derefter? Jo det kan ske på sätt dermed lärer tillgå i Preussen och annorstädes. Man tillåter dömda brottslingar, hvilka begära nåd, att, såsom eli slag af sådan, undergå de nya straffen. Anses de af illgerningsmännen för en lindring, och följaktligen ofta begäras, eller om de med ett ord icke afskräcka, så aktar man sig för ali införa dem genom lag. Undvikas de deremot, såsom svårare, än de gällande, sä påbjuder man de nya. Likaledes borde man efter min tanka desto hellre göra hos oss, som den nya strafflagen, äfven om han genast af R. St. antoges, icke kunde verkställas för brist på ensamhetsfängelser. Vi hafva ju knappt ^ af dem som behöfvas för ransakningsfångar. Innan de återstående § blifva byggda, lära väl ett par riksdagar förlöpa. Dessförinnan torde både penningar och lust till att bygga många och stora bestraffningsfängelser vara slut. Hvilken villervalla skulle emellertid icke hafva uppkommit genom en overkställbar strafflag? och för hvilket lidande hade icke samhället blifvit blottställdt.
I mina armar håller jag en kvinna, bedårande till form, till hy, till hår. Jag kysser rosor, och jag andas vår. när emot hennes mina läppar brinna. Tag alla världens fröjder och dem gjut i gyllene pokal, och drick den ut — den töm uti ett enda drag — du njöte tiondelen ej som jag! I dessa ögons djup jag drunkna vill och hviska skälfvande: dig hör jag till, du, mina drömmars okända gudinna — du som från groda i ett nu blef kvinna. Och lutan hon tar i sin hvita hand och binder min tanke i toners band: Vill skönhet du fånga och njutning få • — var modig då! Vill lyckan du vinna, så våga ett språng — den nås en gång! Vill vishet du lära, vill stark du slå — försaka då! Morgonsolen in i skogen strömmar och förjagar nattens alla drömmar. Men i gräset, där jag legat har, liten groda ännu glömt sig kvar. I de gyllne ögon ser jag in — så, farväl då, sängkamraten min! Daniel Fallström. Stenografiens betydelse för damerna. Bref till Iduns läsarinnor. Kära syster! Vet du, hvar jag var här om dagen? Jo, en bekant förde mig af en händelse upp på den arendsk-stenografiska utställningen i Stockholm och bjöd mig att öfvervara Svenska stenografförbundets möte. Där såg och hörde jag åtskilligt, som jag tänkte skulle intressera dig. Jag såg t. ex. vid utställningen stenografiska stilprof ur en / W / cskola på landet från barn mellan 10 — 14 år, och bland dem flere från flickor, och jag hörde då, att dessa redan i skolan vannit mycken tid genom sin stenografiska färdighet. Så såg jag också, huru en husmoder, som lärt sig Arends ' stenografi vid 40 års ålder, utställt bevis på den nytta, hon däraf haft i hemmet: anteckningar för kök och hushåll, som hon eljes aldrig hunnit göra, anteckningar också för hennes makes räkning, som skänkt honom mycken lättnad i arbetet. — Men hvad jag hörde af stenograferna var ännu märkvärdigare.
Den a8 April £ m. 4o5 med jernverket) i England, ansåg Utsk., lika med den sista varda talaren, det första villkoret vara, att man beredde en möjlighet för Svenska jerntillverkare alt sälja sin vara till hällre pris, och Utsk. har ansett, att om man medgåfve bruksägare ne rättighet att så mycket sorn möjligt utvidga sin rörelse, så skulle de derigenom blifva försatte i tillfälle alt nedsätta deri kostnad, som nu mest nedtynger tillverkningen, nemi. administrationskostnaden, hvilken nödvändigt mäste bidraga till ett högre pris, då man 1111 t. ex. för en tillverkning af aooo Sfi måste hafva samina administralionspersonal, som skulle vara tillräcklig för en tillverkning af 20 ä 3o tusen Sfi. Det kan ej vara på annat sätt, innan det öfverlemnas åt den enskildes omtanka, dels alt vid det ena bruket utvidga tillverkningen så långt tillgångarne medgifva, dels att kunna sammanslå flera bruk, der sådant befinnes förmånligt. Endast på delta sätt kan, efter milt, så väl som Utskis förmenande, detta af Hr Rosenblad för oundgängligt ansedda ändamål vinnas. Det andra villkoret, nemi. tillverkningens förbättring, torde äfven endast kunna vinnas derigenom alt tillverkningen kan blifva större, då åtskilliga inrättningar, som kunna behöfvas för ett sådant ändamåls vinnande, väl löna sig att tillvägabringa för en större tillverkning, men ej utan stor förlust kunna användas för en mindre. En sådan frihet i slångjernstillverkningen vore äfven ett sätt att minska ropet på tackjernsexport; ty det är klart, att i samma mån, som den inhemska stångjernslillverkningen stiger, i samma mån måste äfven behofvet af materialier dertill blifva större. Ett annat medel att undvika tack jernsexport har Utsk. trott sig finna deruti, att medgifva bergsmännen någon motsvarande frihet inom landet, hvarföre Utsk. för dem tillstyrkt den smidesrätt, som i mom:na b) och c) finnes upptagen. På detta sätt har Utsk. äfven trott sig förekomma de menliga följder, som Hr af Uhr befarat af en för hastig öfvergång.
K» M:t äskat, att, under iakttagande af hvad angående bidragens beviljande såsom lån eller anslag utan åfcerbetalningsskyldigbet blifvit bestämdt i afseende å det för enahanda ändamål vid sista Riksdagen anvisade anslag, en årlig summa af 50,000 Rrdr, eller, för 3rne år, 150,000 Rrdr, mätte af Rikets Ständer beviljas, med bibehållande derjemte, för utdikning af myror på Gottland, af den ännu icke disponerade återstoden, 37,300 Rrdr, å den vid sednaste Riksdagen härtill anslagna låitpsumma, 50,000 Rrdr, allt Brco; och hafva Rikets Stander bifallit hvad E, K, Mrt sålunda i Nåder föreslagit» Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 1Q2. 5.5 11:o Likaledes hafva Rikets Ständer beviljat den i E. K. M:s Nådiga Proposition äskade summa af 133,333 R:dr 16 sk. årligen, eller, för 3:ne år, 400,000 R:dr, att ställas till E. K. M:s Nådiga disposition, för att, efter den fördelning, som i Nåder pröfvas lämplig, utgå dels lill anläggning af nya, dels till förbättrande eller omläggning af backiga och mindre goda vägar, dock att af nämnde summa jemväl någon del, uppgående högst till 30,000 R:dr, allt B;co, må få användas för strömrensningar och smärre hamnbyggnader; anhållande Rikets Ständer att härvid få i underdånighet fästa E. K. M:s Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att anslaget i öfrigt hufvudsakligen användes till förbättrande af sådana vägar, som utgöra delar af större vägsträckningar och tillhöra orter, der varutrafiken är liflig, äfvensom Rikets Ständer till E. K.
Eller skulle det väl vara något vådligt uti alt med förtroende lägga i Regeringens hand bestämmandet af tiden när Privatbankerne skola uphöra med utgifningen af sedlar å 3: 16 sk:s valör, ty om annat är icke nu fråga. — Uphörandet är gifvet; det är endast den t jeni igasle tidpunkten, som återstår att berama. Tror R. o. Ad. väl alt del kan vara rådligt att, genom vidhållande af en fixerad tidpunkt, likasom vilja afskära Regeringen tillfället alt, Ben 21 Augusti. 343 efter förhållandernas kraf, förordna i denna sak? Äge vi skål att, genom eli afslag å den nu åbanebragta frågan, göra hvad i vår förmåga står till alt beröfva Regeringen allt stöd från R. Sl:rs sida vid ett fritt pröfvande af alla de omständigheter som torde böra rådföras för att falla ett lämpligt och godt beslut i ämnet? Månne icke dylikt vidhållande synes innebära anlingen en alltför stor sorglöshet om följderna eller också en slags poinl-d’honneur, som vid della tillfälle likväl vill synes mindre väl använd? Men, säger mao, må icke Privalbankerne på de återstående fern månaderne kunna bereda sig på verkställigheten af beslutet om de mindre sedelvalörernes uphörande att utgifvas? Ja, om R. St. sjelfve hafva på eli fullt betryggande sätt ordnat medlen för rörelsekapitalets användbarhet jemväl för landsorlerne? Innan man detta vet, är det för landsortens invånare hårdt nog, om Regeringen ej skulle äga alt förunna något anstånd ål de privata, väi administrerade penningeanstalter sorn finnas i provinserne, att någon tid röra sig på det hittills tillåtna sättet. Om åter det skulle befinnas att sådan tillåtelse för landsorlerne, ej för Privatbankernes bästas skuld, bör lemnäs, dä, säger man, torde väl Regeringen vidtaga den nödiga åtgärden härmed, ehuru utan autorisation dertill af R. St. — Ja, jag förmodar också det; men anser vida tryggare och hällre, mera enligt med andan af våra konstitutionella former, att R.
I öfverensstämmelse med hvad jag sålunda andragit, får jag vördsamt hemställa: att ä boställen af alla slag, hvilka icke äro till Kronan indragna, skall, så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom, eller annat hinder möter, sedan från skogsmarken afskild blifvit hvad till inegor och rätter beteshage räknas må, genom Skogs-styrelseus försorg införas en efter sig företeende ortförhållanden lämpad regelbunden hushållning, samt, sedan detta skett, boställs-innehafvaren vara berätti gad Santmans. Stats-. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 73 gad, mot skyldighet att skogen vårda och nyttja i öfverens stämmelse med fastställd plan och särskilda föreskrifter för averkningen och befordrande af återvext, att använda hälften af hvad skogen utöfver boställs-innehafvarens husbehof afkastar, derest vid hushållningsplanens pröfning högre andel icke anses böra honom tilläggas och sådant, på derom gjord underdånig hemställan, af Kongl. Maj:t me.dgifves, hvaremot den återstående afkastningen fördelas lika emel lan Kronan och den korps eller stat, hvarunder bostället lyder, hvilken har att öfver dess andel disponera i enlighet med hvad derom för densamma gällande boställsordning kan komma att bestämma”. af Herr Cygnaeus, G. W.: ”Uti detta utlåtande, som Utskottets majoritet ansett sig böra afgifva, har jag icke kunnat instämma. Hvad först beträffar frågan derom, att sådana trakter å Kronans öfverloppsmarker och oafvittrade skogar i de sex nordliga länen, hvilka finnas dertill tjenliga, barde för kronoparkenförklaras, så anser jag ett sådant förslag vara af flera skäl förkastligt och förnämligast derföre, att odlingar eller nya hem mans upptagande derstädes icke skola tillåtas. För närmare utredning af frågan tillåter jag mig här, till lättnad för dem, sorn deraf vilja taga kännedom, införa vissa delar utaf Kongl. Afvittrings-stad gan den 10 Februari 1824.
Dvunftpcfeé belopp, Ifwar je f>elt arf meD en Dplif till §wå SlunPpden; Deröfwer till och meD ett odj ett r>alft arf, £re SKunppden famt få wiDare. 2:o gör £iDningar åtföljanDe bihang gälla fattima paDganDen, meD un? Dantag af fåDane bulletiner, forn på ^ongl. 3ttaj:tS befallning trpdaö på färjfilDa blaD od) innefatta officiella unDerrättelfer famt åtfölja ©werigeS ©taté^iDning eller ^3ofl« och 3>nrifeS §tDningar; bwilfen befrielfe från Hämpling äfwen må ega rum för plander, ttllböranDe ^iDning, fJJerioDiff ffrtft eller få fallaD brochure, font meD pämpebafgift gå portofria, enligt följanDe moment. 3:o <3Bill utgifvare af ^erioDiff ffrift eller af brochure, forn ide öfwer» fitger fpra arf, njuta portofriljet för DenfammaS fringfänDanDe meD popen inom lanDet, må fåDant honom förunnas, få voiDt något uppehåll i brefpopenS orDentltga affänDanDe härigenom ide förorfafaö: <2Bare lif mai utgifvare, forn för Dplif jfrift eller brod)ure åpunDar portofrihet, pligtig att, innan något exemplar Deraf afpttraS, ide allenap anmäla en Dplif fin åfiunDan i ©todholtn f)oö Dfwer^op^irecteuren och i (anDSorterne hoö i^ongl.
Spcftaflente, få ocf ÄroitaitS wtb Sliniralttctct, Strtiffcriet odj fortificationen tit. fl. Stater, Betala efter bera3 löncwtlfot, bocf ej uttber 2 91:br; ocf; ffola be Blanb befje .§>attbtwerfare, Qwilla brtfwa färfftfb rörelfe, bejjutont tarerab lifa tttcb S3orgare, fe §. 10. •&anÖCwet*Eare, Inuti fe utan mäfterffapo eller BurffapS förwärfwaube erhållit ttllftånb att fåfout fötfetjntttgätncbel åftabfomnta BanbtWctFcrisarBctei <oofm«ftare l;o3 priuata . •£>ii0l)ällerfHou "^usjPueöif anter, font t weberBörltg orbtttttg bertill Bl t flott Balfabe ^yrCuftar, fe #attbtwerfare, §. io. •^yr-Hafcjer -^årfut jover, font tcfc äro 23orgarc •£«ftl?anölare elfer fåbatte, Ijwilfa fåfout ptfe falja ocf) Blita B ajlar, erlägga, utan åtfftlfttab på l)uftoubntatt eller föls jcflagare på refor, f)tuarje per fou, font fig tttcb fåbatt Banbtertttg Befattar 33: co 9i:br 2: — // 10: — // 1: 24. // 33: 16. // 4: — // 2: // 25: 21 Del) (fall mcb trcberböranbe Uppbörböntcitt8 qoittcnS fhjrfaö, att S3c
Och handskar, som jag så väl behöfde! Men hvilka charmanta Och mina favoritparfymer! Nej, det är alldeles för mycket. Är den här förtjusande schalen af din egen hand, Viola? Ja. VIOLA. OSCAR (afsides). läppar som honung öfver ett barns. Tillåter REKTORSKAN. En lögn halkar då lika lätt öfver en qvinnas mamma? (Hjelper rektorskan all påsätta schalen.) Så mjuk och lätt den är! Ni skämma bort mig båda två. (Sätter sid i soffan vid kaffebordet.) Som om det kunde finnas något godt nog åt OSCAR. min lilla mamma! Men ring på kaffet, Viola! Högtiden till ära dricker väl mamma kaffe i dag? REKTORSKAN. kaffe? (Viola ringer Selma kommer med kaffe.) Men hvar är den lille? VIOLA. Naturligtvis. Hvad vore en födelsedag utan Han är inte klädd ännu. hans ålder, Oscar, hade du redan varit i rörelse En sådan liten sjusofvare! När du var vid REKTORSKAN. ett par timmar. och friskt barn. Men så var du också ett starkt VIOLA. Alf är frisk fast han är ömtålig. Får jag besvära mamma om litet grädde. Nå, ska' vi gå på Hedenborgs middag om tisdag? Naturligtvis. Inte jag. OSCAR. REKTORSKAN. OSCAR. VIOLA (hastigt). REKTORSKAN. VIOLA. Och hvarför inte? jag inte gå från Alf. Stora sällskap plåga mig dessutom vill REKTORSKAN. kärlek för hemmet, Viola, eller rättare för barnen pligt att uppfylla här i lifvet. Du måste äfven tänka på det passande. Det passande? VIOLA. Ingen kan i högre grad än jag beundra din kammaren, men mitt kära barn, man har fler än sig ute utan sin lilla hustru. Gör det inte? Ja, det passar inte, att Oscar så ofta visar VIOLA. REKTORSKAN. passar verkligen inte, att jag längre narrar lättrogna qvinnohjertan att styra kurs efter mitt falska ungkarlssken. Du måste följa med om tisdag, Viola, och skydda mig från flera »påstötningar». REKTORSKAN. Nej, mamma har rätt nu som alltid. Det OSCAR. ut litet.
Förhållandet är visserligen med re stantierna såsom med alla andra inkomster af denna art, att de äro obestämda, och att man icke kan förutsäga hvad belopp de komma att utgöra; men de kunna likväl ungefärligen beräknas, och så har hittills vid rjksstalens uppgörande skett, hvarföre man äfven nu kan göra det. Orsaken hvarföre restantier jemväl upptagas är den, att man derigenom kan få se hvad ungefärliga inkomst-summan utgör. De be - i gS D t n 8 A u g u s t i e. m. laknäs endast i rundt tal, hvarföre man också, i stället för hvad StatsUtsk. föreslagit, torde kunna beräkna dem, på sätt K. JVL proponerat, till itg,25o r:dr. Frih. Cederström: Att restantierna influtit i räken skaperna under sina olilia titlar, följer af sig sjelf, såsom i öfverensstämmelse med formulären till räkenskaperna, och derigenom visas ock i hvilken ordning dessa restantier blifvit redovisade; men att de behöfva bestämmas till siffran kan jag så mycket mindre inse, som denna siffra aldrig kan blifva sann. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då restantie-beloppet uppkomme så väl af restantierna på de ordinarie statsinkomsterna, soin af restantierna på de extra-ordin.-inkomsterna, och R. o. Ad. i afseende på dc extra-ordin.-inkomsterna ännu ej ingått i någon pröfning, samt dertill komme, att restantierna, så väl af dem, som af de ordin.-inkomsterna, hädanefter såsom hittills borde böra begagnas för att jemka beloppet af stats-inkomsternas totalsumma till jemna hundradeeller tusen-tal, Hr Landtm, hade trott det nu vara för tidigt att lill R. o. Ad. framställa någon propos. röride restantiernas beräkning, utan hade han ansel t propos:n endast böra innehålla, att Utsk:s yttrande i afseende på restantierna för närvar, icke erfordrade någon åtgärd; hemställandes i öfrigt om R. o. Ad. behagade gilla detta sätt att behandla frågan. Ropades ja. Upplästes StatsUtsk:s memor.
Der fråga uppstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas, eller ock beviljad sådan rättighet upphöra, förfares på lika sått, som om utskänkning nu stadgadt är.” Prot.-Utdrag den 5, 8 och 9 Augusti 1854. 341 § 4 4, ansågs böra erhålla följande lydelse: "Rättighet att enligt föregå ende § å andra tillåtna utskänkning sställen än gäst gifverter, äfvensom å minuthandelsställe i socknen försälja bränvin, meddelas af Konungens Befallningshafvande för högst 3 år i sender." § 4 5, ansågs böra blifva så lydande: "Då Konungens Befallningshafvande, enligt nästföregående £j, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande Taxerings-kommitté det kannetal bränvin, sorn anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt under den tid, för hvilken tillstånds-resolutionen är gällande." § 4 6, ansågs böra erhålla följande lydelse: ”Vid beräkning, som är i 8 § för stad föreskrifven, må kannetal icke sättas för minuthandels-ställe under 800, och för utskänknings-ställe under 1200.
Härtill kan man påräkna Ökade inkomster af ChartaSigillata 5o,ooo R:dr, af Tullen i3o,ooo, af Bränvinsbränningen 80,000 R:dr; och detta allt, utan att befara, att nästkommande Ständer skola finna en 3-procents skuld af 500.000 R:dr. Begagnas icke desse nuvarande så gynnande omständigheter att lindra de föråldrade och tryckande beskattningarne; så sker det troligen aldrig, utan de komma att pvigt qvarstå. Man har sagt, att Grundlagarne förbjuda Rikets Ständer att förändra de ordinarie skatterne. Det yore i sanning förunderligt, om i Grundlagarne funnes något sådant stadgande, tvertemot 57 §. i RegeringsFormens uttryckliga innehåll, att Svenska Folket genom Rikets Ständer allena utöfvar sin urgamla rätt att sig beskatta. Jag känner åtminstone ej ett dylikt stadgande, och uppmanar Friherre i84 Den a4 April e. m. Cederström att visa, alt det finnes. Visserligen vet jag, att man i clett3 afseende åberopar 64 §• RegeringsFormeri; men det är en alldeles oriktig tolkning. Denna §. innehåller endast, att hvad af Rikets Ständer anslås till StatsVerkets behof, det inå vara ordinarie eller extra ordinarie inkomster, skall vara till Konungens disposition. Medlens anslående beror ensamt på Rikets Ständer; först sedan de blifvit anslagne, bunna de disponeras. Det ynkligaste och orimligaste skälet mot ifrågavarande gamla skatters afskaffande, är det, att Folket är vandt vid dem. Jag vet knappt, till hvilket resultat en sådan satts skulle leda; det finnes ingen orättvisa, ingen ofullkomlighet, inga brister i förvaltningen, sora ej på sådant sätt äro helige; och då skulle man ju kunna låta bero vid allt, och en constitution vore öfverflödig. Men jag tror det vara Representanternes skyldighet att eftertänka och tillse, hvad som för Folket1 är nyttigt, och att besluta förbättringar i Folkets belägenhet och vilkor. Ifrån denna åsigt har jag alltid och äfven nu vid ifrågavarande förslag utgått.