Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot Utskottets målning af Bankens lysande ställning kunde visserligen mycket vara att erinra; jag har likväl afhållit mig ifrån alt i Utskottet deltaga i den lifliga strid, som förts rörande hvad som med Bankens konsoliderande bör förstås, i den öfvertygelse att, nar man ej åt Banken kan lyckas bibehålla, hvad man på siffran kan visa den ej närvarande stund kan gifva bort, man ännu mindre skulle lyckas i försöket, att för dess räkning reservera något , af hvad man sjelf medger den kan disponera. Jag vill för min del blott anmärka, att så i sjelfva dagen ligger ej frågan om Bankens konsoliderande, att man genast kan besvara den, efter att med Utskottet hafva gjort en fransysk visit i Bankens silfverhvalf. Skulle det nemligen befinnas, att Banken för detta ovanliga förråd af silfvertackor endast har att tacka utländska, genom svenska medborgare indragna lån, hvilka klingande valutor man tillsvidare utbytt mot Bankens sedlar, med förbehåll att få byta om, när lånet skall återbetalas, så kan man ej så omedelbart, som Utskottet gjort, af Bankens silfverförråd sluta till dess ställning. Om denna, enligt Utskottets för menande, rika och solida bank känna vi nemligen, att han ej förmår uppfylla sina i sin egenskap af Låne-bank åtagna förbindelser, att pä drägliga vilkor, emot fullgod säkerhet, biträda länbehöfvande med understöd. Ligga ej på Utskottets bord en mängd motioner rörande förökade lånetillgångar? Halva ej i landet enskilda Banker på (lera ställen uppstått, mot hvilka en temligen allman klagan, skälig eller oskälig, hörer ej hit alt afgöra, försports och förspörjes? Ar det till följe af ett öfvermått i soliditet eller till följe af dess motsats, som Banken ej förmår biträda låribehöfvande, eller ersätta Privat-bankerne?
Slaten är visserligen berättigad att, om de boställen, den upplåtit ät sina tjenstemän, vanvårdas, ställa de underhållsskyldige lill ansvar; men finnér den derutöfver nödigt att periodiskt efterse, huru dessa boställen skötas, antingen vanvård egt rum eller icke, lärer väl den kostnad, sådan kontroll kan medföra, ej böra drabba någon annan, än den kontrollerande sjelf. Denna skyldighet erkände 1686 års kyrkolag, då den uti XXIV kap. 19 § ålade kontrakts-prosten att vid visitationer, i någon kronobetjentes närvaro, hålla husesyn å ecklesiastika boställen inom församlingarna, utan att omnämna något arfvode, och således under förutsättning, att besigtningen skulle vara ett tjensteåliggande, för hvilket ingen serskild betalning bestods. Kongl, kungörelsen den 28 Maj 1830, sora endast är kyrkolagens stadgande, tillämpadt på sednare tiders förhållanden, vidhåller samma princip, då den i 8§ tillägger vid dylika besigtningar fungerande kronoheljente och nämndemän betalning af kyrkornas medel, hvilka, till en del, nemligen vinoch byggnads-säden, böter, o. s. v., härröra från staten. Oberäknadt det efter min åsigt rätts vid riga uti det af de sammansatta Utskotten föreslagna sättet att bestrida kostnaderne för ekonomiska besigtningar å kyrkoherde-boställen, röjer sig ock deruti en inkonseqvens, då Utskotten medgifva, att församlingarnes anpart i utgifter får tagas af kyrkornas tillgångar. Ålägges en af de underhållsskyldige alt ersätta den livart femte år återkommande kontrollen, så måste ock samma åliggande sträcka sig till den andra. Icke eller må kyrkokassor betraktas såsom sucknekassor, hvilka, efter församlingarnes godtfinnande, kunna användas. Sådant är uttryckligen förbju - 4 Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotlens Betänkande> N:o 12. det i Kongl, brefvet till Kammar-kollegium dea 6 Juni 1797, hvilket ock eljest i detta ämne lemnar goda upplysningar.
G Bevillnings-Ulskotlels Memorial, N:o 35, sockerhalten lika slag blifvit höjd till 6 sk., i stället för af Utskottet föreslagna 5 sk. 6 r:st , liar Utskottet i allmänhet, vidblifvande sitt förra, på sagde tullafgifter grundade, förslag, trott sig böra frångå detsamma endast i afseende å socker, hvarföre Utskottet, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, anser tullrestitutioner bora bestämmas till 4 sk. skålpundet; samt rörande ylleoch halfylleväfnader, för hvilka Utskottet, pä grund af de gjorda anmärkningarne och då sådan restitution förut icke varit för dem medgifven, samt flere andia inhemska tillverkningar med lika skäl på en slik förmon kunde hafva anspråk, anser tullrestitution icke böra ega rum; i följd hvaraf jemväl livad uti 1 och 2 mom. i den förevarande §. finnes om ylleoch halfylleväfnader intaget bör utgå.
Utskottet har fördenskull i det förslag till sista punkten i 4 §, som här nedan afgifves, intagit en bestämmelse derom, att medel, som till reservfonden inflyta genom inbetalningar af filialbanks-lörsträckningar, å obligationer och å Allmänna Hypotheksbankens skuld för öfvertagna fastighetslånefordringar, företrädesvis böra användas för att befrämja omsättningen af obligationer å kort amorteringstid, dem Allmänna Hypoteksbanken kan komma att utgifva; och hemställer Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan är anfördt, att 4 <§:n i bankoreglementet må få denna lydelse; 2:o. Skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedelutgifning och beloppet af beräknad sedelstock utgör bankens reservfond. Till denna fond skola öfverföras: l:o) inbetalningarne å det vid 1836—18S8 årens riksdag myntverket beviljade räntefria lån, stort 30,000 B:dr; 2:o) inbetalningarne ä utestående lån mot inteckning uti hus och jord i städerna, till skiften och odlingar samt på äldre lånebanks-obligationer; 6 Banko-Utskottets Memorial N:o 27. 3:o) återbetalda filialbanks-försträckningar; 4:o) inbetalningar å obligationer; 5:o) inbetalningar å Allmänna Hypoteksbanken» skuld för öfvertagna fordringar mot inteckning i fast egendom pä landet; 6:0) inflytande vinstmedel. Och berättigas Fullmägtige derjemte att, om och när någon del af handelsoch närings-diskontfonden eller allmänna diskontfonden hefinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till reservfonden, med förbindelse för Fullmägtige att, derest Bankens ställning det medgifver, dessa medel återställa, dä de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga.
Det tillhör visserligen icke mig, att yttra, om Fullmägtige gjort sig förtjenle af det omdöme StatsUtskottet behagat fälla öfver deras förvaltning; men jag vågar dock å egna och Medfullmägtiges vägnar försäkra, att vi handlat efter bästa förstånd och öfvertygelse, samt i öfverensstämmelse med för oss gällande föreskrifter. Grefve Horn} Claes Fredrik: Den lika ofta misstydda, som missförstådda, 83 §. i RegeringsFormen har af Herr von Hartmansdorff blifvit åberopad för att visa, det Fullmägtige handlat i enlighet med Grundlagens bokstaf, dåde på blotta företeende af det omförmälde Protocollsuldraget beviljat Creditivets lyftning; häruli har Friherre Åkerhjelm äfven instämt, och hafva dessa Herrar trott, att ingen inom detta Hus skulle annorlunda kunna förstå Grundlagens föreskrift. Jag hyser dock ett motsatt begrepp om rätta förståndet af densamma, och skulle säkerligen såsom Fullmägtig i RiksgäldsContoret handlat i öfverensstämmelse dermed. Uti 63 §. RegeringsFormen heter det: ”Dessutom bora för oförutsedda händelser 2:ne ”serskilda tillräckliga summor afsällas och \ 92 Den 4 Maji e. m. ”anslås; den ena att vara tillgänglig, tl& ”Konungen till Rikets försvar, eller andra ”högst vigtiga och angelägna ändamål, segall hela StatsRådets tankar deröfver, blif”vit inhemtade, finnér den vara oundvikligen nödig.” Jag kan ej finna annat, än alt det måste vara dessa andra högst vigtiga och angelägna ändamål, hvilka icke angå Rikets försvar, som vid ifrågavarande lyftning bordt tillkännagifvas, och att dessa ordalag finnas i Grundlags-§:n till undvikande af alt upprepa hvarje serskildt behof, hvartill medlen fingo användas, och §:n således förvandlas till en hel bok med speciela uppgifter. Derföre tror jag, att någon annan rimlig mening af denna §:s ordalydelse icke kan dragas, än att StatsRådets tankar om medlens användande bordt vara i Protocollet uttryckte; och icke, som det nu visar sig, det aflemnade
Stockholms slott den 19 juli 1815. CARL Förordning om Värmlands läns avsöndring från Göta Hovrätt, och förläggande under Svea Hovrätts Jurisdiktion. Stockholm den 19 juli 1815 Värmlands läns riksdagsfullmäktige har anhållit att detta landskap skall avsöndras från Göta Hovrätt och läggas under Svea Hovrätt. Ansökan har blivit understödd av innevånarana. Detta tillstyrks då det blir en jämnare arbetsfördelning. Härav förordnar Vi följande: 1: o Förändringen kommer att börja 1816 2: o Alla påbörjade ärenden skall fullföljas i Göta Hovrätt. 4: o De bevillningsprocent för testamenten skall för 1815 inlämnas till Svea Hovrätt. 6: o 1814 års domböcker från lagmansrätten, häradsrätten och stadsdomstolarna skall insändas till Svea Hovrätt, liksom alla protokoll över förmyndarskap, lagfarter, inteckningar och äktenskapsförord. Stockholms slott den 19 juli 1815. CARL Förordning om vad som iakttagas bör vid underdåniga besvärs anförande hos Kongl Maj: t i Brottmål. Stockholm den 19 juli 1815 Den som vill söka ändring i Hovoch Överrättens utslag i Brottmål, där han inte är häktad, är inte så tydliga och bestämda, därför stadgar Vi följande. Den som vill söka ändring i utslag från Hovoch Överrätten inger besvär till Justitierevisions expeditionen. Böter, ersättning för rättegångskostnader nedsättes hos befallningshavaren, kronofogden i orten eller magistraten. Stockholms slott den 19 juli 1815 CARL Kungörelse angående avgifter för trävaror, som av främmande fartyg utföras från svensk hamn. Stockholm den 19 juli 1815. Tabeller med avgifter på de olika träprodukterna. Stockholm den 19 juli 1815. O E LAGERHEIM A N EDELCRANTZ Kungörelse angående en tillåten allmän spannmåls utförsel. Stockholm den 25 juli 1815. På grund av det överflödiga förråd av inhemskt spannmål, som finns i staden och för att lätta på den bristande avsättningen har Kongl Maj: t befallt att det är tillåtet att utföra säd mot behöriga tullavgifter. Stockholm den 25 juli 1815. O E LAGERHEIM
tgtt till ?na Brat och fiist vid hufvudet midelst t y i sma&amp; st&amp;lf$$lrar, so! sitta ofver hj&amp;ssanl Hjiilmen ' iir, midelst trAdir forbunden med luren, !om Br fiist vid brostet och reser sig mot munnen. Telefonisterna, synnerligen de som tjanstgjort innnan hjiilmen borjade anvandas, kla&amp; 9ycket ofver densamma. Den har fororsakkat dem s&amp;r A orat,. bulnader, yrsel, viirk i hufvudet m. m. och ganska 5rklarligt ar att det skall nledfora oliigenheter att hafva .orat under sju timnl !r, af dagen forstiingdt, ' siirdeles om hufvudet ar omtiligt. Ollgenheterna lara blifva mindre ' for de telefonister, hvilka triin borjan iifvas att begagna hb; gr? och venstra orat turvis (hvilket de telefonister, som en g&amp;ng hafva upp6fvat det ' ena Grats horse1 ej liira kunna * giira). SvArt ellei omojligt blir emellerbid f6r den som ej %r liikare att bedoma, huruvida de olagenheter hjalmen. har med sig eller de, soin framkallas af att sju timmar om dagen lned venstra armenhHlla horsel-. Imen till orat, &amp; roo, st6rst. T.Tid Rikstelefon, som ej ha; sH msinia lokalabbnneoter, expeditionen mindre besviirlig. Telefonisterna kunna diir sitta stilla under tjiinstgijringen,. soin ju ar en stor fordel. Hjalm begagnas ej. a Man har under, denna tjd mycket talat om det skadliga och enervera~de i telefonistepas arbete. Att sidana uttalanden ei sakna g m d hvacl Allmiinna telefon betriiffar framgHr i f den sjuktabell, son1 5 t e r f i ~ e s i bolagets berattelse for Aren 1883- 1893.
I fattig mans stuga ersätter den från spiselhällen sprakande tallvedsbrasan både varma kläder och närande rätter, både lampor och ljus, både taflor och musik och lyrik — som den franske diktare visste, hvilken svarade sin dotter, som sporde om de båda glimmande punkterna vid synranden: Det är två världar, mitt barn, två världar, Fattigmans eld är en, den andra en stjärna ... Men också i fråga om de burgna hemmen finnas de, som tro att hemkärleken står i så oupplösligt samband med eldstaden, att den aftager med denna och alldeles upphör, där elden endast brukas att koka vid! Så mycket sanning ligger väl i denna paradox, att arten af hemkänslan helt visst blir en annan hos de folk, där inga brasor behöfvas. Men dessa folk äga då en ersättning i rikare solflöden och allt det myckna, som därmed sambrand, min hand fager? våga, 1 aftonrodnans vinn! dager än bli (Illustratör: D. Ljungdahl.) binettsfråga, än en dylik sexåring af vaktat, om den nytända brasan skulle » ta sig »! Och när sedan den ålder kommit, då man icke längre är liten, men ännu ung, huru drömmas ej just vid brasan de finaste, skäraste drömmar om lyckan vid egen härd! Och huru ofta hafva ej under alla åldrar tårar torkats i brasans sken; huru klart har man icke vid dess ljus blickat in i de dolda gömslena af sin egen eller en annans själ! Huru många rika minnen hafva ej genom brasans trollmakt blifvit frambesvurna! Man vet icke riktigt, hvad en brasa är, om man ej firat skymning invid en dylik, som flammat ur spiseln i någon gammal herregårdssalong, en brasa, hvars sken fladdrande lekt öfver de boiserade väggarne, belyst de mörknade familjeporträtten, glindrat i ljuskronornas prismer, kallat fram ur halfskymningen alla röda färgstänk i de gamla broderierna, all förgyllning på de antika stolarne och uppfört fantastiska dansar i det höga taket.
Då, genom tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut, är af Rikets Ständer afgjordt, att Lidköpings pedagogi skall uppllytias bland elemenlar-läroverken samt vid denna förändring samma vilkor och bestämmelser torde böra göras, som vid de två andra pedagogiernes uppförande på elementar-läroverkens stat blifvit stadgade, får Utskottet härmedelst föreslå, dels att med Lidköpings pedagogis uppflyttning bland elementarläroverken de vilkor må förenas, att hvad till pedagogien i anslag från staden utgår utöfver de belopp, som varit för stadens folkskola afsedda, skall inberäknas i Statens anslag för det nya elementar läroverket och således detta anslag dermed minskas äfvensom att staden är skyldig att, oberoende af stats-anslaget, hålla sin folkskola och att åt Rektor vid det nya läroverket, enligt gällande föreskrifter, tillhandahålla boställsgård eller hushyres-medel, dels ock att de till nämnda pedagogi af anslaget för folkskolorne hittills utgående belopp, utgörande, såsom ofvan är nämndt, i kontant 53 R:dr R:ml, i indelta räntor, efter markegång, 5 R:dr samma mynt och i indelt spanmål 26 tunnor 4 kappar, måtte få från Riks—staten uteslutas. Ank. till Evp.-Utsk. den 4 Febr. 18S8, kl. 2 e. m. Memorialangående en gratifikation åt Herr Stals-Kommissarien Kock. Under loppet af innevarande Riksdag har, till följd af Kongl. Majlis den 17 Oktober 1856 meddelta Nådiga förordnande, Herr Stats-kommissarien och Riddaren A. Y. Kock lillhandagått Stats-Utskottet med erforderliga upplysningar vid behandlingen af statsregleringsoch andra statsverket rörande ärenden; och med anledning deraf anser Utskottet, att, på sätt i likartade fall tillförene egt rum, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla bör lemnäs för Herr Stals-kommissariens nitiska och för Utskottet nyttiga biträde.
Öfversten och samtlige majorerne skola spisa tillsammans. Alla kaptener och vederlikar d:o d:o. Alla subalterner och vederlikar d:o d:o. Alla under-officerare och vederlikar d:o d:o. Vid detacherade bataljoner spisar majorn tillsammans med kaptenerne. Gifta officerare och under-officerare äro icke inberäknade i föreg:de stadgande, då de befinna sig å station. Mathållning anskaffas antingen genom ackord med enskild person, eller derigenom att befälet sjelf besörjer sin matlagning. Skulle officerare och underofficerare, då de sjelfva besörja sin matlagning, önska utlaga proviant in natura, enligt provianterings-staten, äro de dertill berättigade emot betalning enligt portionspriset. Befälhafvaren äger att tillse, det mathållningskostnaden för hvardera af de olika borden afpassas efter dens lön, som innehafver lägsta graden. Hvad föreskrifterne om gemensam spisning vidkommer, gälla de ovillkorligt endast för middagen. Befälets rättighet att begagna soldater till uppassare. På grund af frivillig öfverenskommelse, äga officerare och under-officerare att till kallfaktorer begagna soldater. Dylika kallfaktorer få likväl icke tagas bland rekryterne; de äro under intet villkor befriade från någon annan slags tjenstgöring än handräckningar. Hr Hammarberg, Carl Axel, m. fl. ledamöter begärde, att Hr Stjernsvärds nu afgifna förslag måtte få hvila på bordet. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, alt det af Hr Stjernsvärd upplästa anförande, enär detsamma icke innefattade något yrkande i afseende på den nu föredragna 20 punkten af StatsUtskis utlät. N:o 73, borde särskildt för R. o. Ad. föredragas, samt nu, jem3 H. 12 17S D e n 11 Mars e. m. likt deu af flere ledamöter framställda begäran, komme att lag* gas pä bordet. Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad StatsUtsk. i 20:de punkten af utlåt. N:o 73, hemställt.
Nu är åter utredt, att under Danska tiden hade kyrkan icke någon sådan dispositionsrätt öfver dessa hemman, och att de följaktligen icke innefattas under den calhegori, sorn förenämnda K. bref nfser. Frih. Hamilton har redan upplyst, att orsaken lill Konungens afslag på R. St;s vid sista riksJag härom gjorda framställning numera upphört, sedan nya bevis rörtde ifrågavar. hemmans rälta natur blifvit an - Den j November e. m. 189 skaffade, sorn ej kunnat jufvas, och deribland just det, i bi ist hvarpå Ståndernes vid nästföregående riksdag aflntna skrifvelse i ämnet ej kunde bifallas. Vid sådant förhållande skulle jag verkligen finna högst besynnerligt, 0111 ej nuvar. Ständer skulle förnya den anhållan, sorn vid tväwne föregående riksdagar blifvit framställd. Genom ilen framställning, som innefattas i betänkts slutmening eller att Konungen täcktes föranstalta alt, efter uttagen stämning, Kronans talan, för åtel vinnande af dgss jordägande och dispositionsrätt till ineranämnda hemman, varder vid vederbörlig domstol utförd, har numera jemväl blifvit undanröjd all anleda, till de af KM. vid plöjningen af R. Sits förra framställning i samma amne yttrade betänkligheter, härledande sig från dell anmäikta oförenligheten med lag, att undersökning om äganderätt vid domstol anställdes ulan stämning och.ordentlig rättegång. Likaledes liar vid berörde förhållande förfallit det emot bifall till denna framställning i nåder anförda skäl, att det icke öfverensstämde med omsorgen om annans rätt att anställa rättegång, endast på den grund att tredje man sådan äskade. Del är med afseende på dessa förhållanden, som äfven jag yrkar bifall på Utsktns förslag. Hr Rosenblad: En talare, som förklarat det lian endast från de förenade Utsk;ns betänk., hemlat sin sakkännedom i delta ämne, har yttrat sin förundran öfver, att någon kunnat bestrida bifall till samma betänkande. Jag, som ifrån vid-l räck lare källor än blotta Ut sktns betänk, erhållit mina upplysningar, jag vågar bestrida bifall dertill.
Söner hafwa fatt lagar Den 2! Julli. 335 lagar til. wärn emot en owillkorlig styrelse-magt; och Vä Swerige nu behöfde et nytt ofwerhufwud, har en Herre lika öfwad uti Regentens och i Medborgarens pligter, pä sin wärdiga ålderdom blifwit utkorad rt Får för det folk Han wid irenne Konungas siva broderligen älffat. Rikets Ständer dela med denna Herre tilfredsställelsen af upfpllda pligter mot Fädcrsneslandci. Genom Konungens och Ständernas samfälta omsorg har Swerige äter blifwit en Stat. Allt hwad ögonblicket äffat til samfunvsbandets Lilknytande har ffyndesanck nätt sin fullbordan. Det enda i sädant afseende intil denna stund Återstod, rörde framtiden ; det war den updragne byggnadens bestånd genom äldrarna, som nu borde wäcka war omtanka. Lil denna byggnads waraktighet, tilthronens befästande, här en Arftagare til Sweriges Krona i dag blifwit af ost utkorad. Wi hafwe skridit til detta steg icke utan den säkraste öfwertygelse om et ädelt hjertelag hos den Herre wi walk, icke utan förhoppning om Hans rena böjelse at göra Swerige fällt, at befrämja desi tilrväpt i inre förmåga, i en werkelig, en redbar styrka, och endast pä denna wäg grunda desi tilwäxt i ära och anseende. Men det tilhör de känflor hwaraf Riksens Ständer wid detta wigtiga tilfälle äro lifwade, at i allt hwad Andra Bandet. L7l:s 4g, 30. som §84 Den 21 Julik. som rör Fosterlandets bästa wisa den yttersta sorgfällighet.
Jag skulle alltså vilja förorda antagandet af Utskms förslag, dock med den förändring, att, i st. f. orden ”till afbrukning på viss m 16 Den 13 November. Sid, högst fern år, för den eller de delegare”, blefve infördt lill öfverlemnande under viss tid åt den eller de delegare o. s. v. Jag anhåller vördsamt om propos. härå. Frih. Raab: Det förslag, som Hr von Koch framställt, anser jag icke vara verkställbart i åtskilliga delar af Riket, serdeles inåt landet, der man icke fäster mycket värde på skogen eller den på densammas vårdande nedlagda möda. Den sorn finge den större skogen', skulle derjemte blifva mycket missbelåten, om han ålades skyldigheten att nedhugga skog, samt hvarje år öfverlemna vissa skogsprodukter. Då'tror jag det vore bättre att förfara på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit eller att en viss trakt blefve pä en längre tid uplåten åt den, som skulle hafva ersättning. Då komme den, sorn skulle hafva ersättning, icke i tillfälle alt i allmänhet förstöra skogen, utan endast begagna den trakt, som blefve åt honom uplåten. Gr. Sparre har sagt, att Betänk, innehåller ett modifikationsförslag. Jag medgifver visserligen att förslaget i sig sjelft är det, samt att jag heldre vill gå in på detsamma, än att vidblifva det nuvande förhållandet, hvarigenom skogarne taga slut, men jag fruktar att man gått för långt i sina modifikationer, då man velat betaga delegarne rättighet alt i en sådan fråga sjelfve komma öfverens. Visserligen är det sagdt, att gode männen samt skiftesmannen skola gifva med sig, men hårdt är det likväl, att jag såsom jordegare icke får råda öfver min egendom, utan nödgas i dylikt fall helt och hållet bero af en auktoritet, som är satt öfver mig.
Men ehuru flera bland Ständerna jemväl äskade granskning af förslaget, blef någon sådan ej eller denna gång företagen. Man åberopade såsom anledning härtill än det oskiljaktiga sammanhanget emellan förslagen till Civiloch Kriminal-lagarne och nödvändigheten att antaga båda på en gång, 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 5. enär alla straffbestämmelser voro af Lag-Kommittéen öfverflyttade från Civil-lagen på den kriminella, den der icke kunde komma under någon pröfning; och än omöjligheten att vid dåvarande riksmöte medhinna den ifrågaställdo granskningen för verkställigheten hvaraf Ständerne äfven nu påtänkte utvägar. De delade emedlertid föregående Ständers öfvertygelse derom, att granskningen af lagförslagen ej kunde med tillförsigt försiggå utan en sådan jemförelse-tablå emellan den föreslagne och den gällande lagstiftningen, som nämnde Ständer ansett nödig, och förnyade derföre hufvudsakligen samma Ständers underdåniga begäran, dock så att upprättandet af en så beskaffad tablå måtte uppdragas åt Lag-kommiltéens ledamöter eller andra skickliga personer. Det sednare förhållandet inträffade; och de för ändamålet utsedde aflemnade i Januari 1840 till Kongl. Maj:t den äskade jemnförelse-tablån öfver Civil-lagen; men en sådan tablå ötver Kriminal-lagförslaget saknades ännu, då Kongl. Maj:t vid nyssnämnde årg riksdag, i nådig skrifvelse, underrättade Rikets Ständer om berörde förhållande samt om de anledningar, som i öfrigt hindrat Kongl. Majit att företaga den granskning af lagförslagen, att Kongl. Majit kunnat vid detta riksmöte aflåta nådig proposition om förslagens pröfning af Ständerne, men med tillkännagifvande derjemte af den förhoppning, att Kongl. Majit skulle blifva i tillfälle att vid derpå följande riksmöte till Rikets Ständer, uti den i Grundlagen stadgade ordning, framställa den nådiga proposition i ämnet, hvartill granskningen af lagförslagen kunde föranleda. Frågan om pröfning af lagförslagen vid denna riksdag var likväl härmed icke fallen.