Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herrskapet befinner sig vid säsongens början mycket riktigt i Marstrand, så framt inte den äkte mannen varit alldeles ovanligt envis och hårdnackad, ty då kan det hända, att man styr kosan till — Karlsbad eller Trouville. Det är icke min sak att i detalj utreda på hvad sätt damerna lyckas uppnå slika öfverraskande resultat. Jag vill endast konstatera, att så går det till i de allra flesta fall, ty undantagen äro så få, att det ej lö- nar mödau att taga dem med i räkningen. Och så snart jag hör en kvinna kalla männen för » skapelsens herrar » - — • det må nu ske i en förtrytsam eller en skälmaktig ton — så är jag öfvertygad om, att i detta epitet ligger en grym och blodig ironi. Med kännedom om kvinnans förmåga att linda männen kring fingret bör det för hvar och en vara klart, alt om det finnes något yrke, som kvinnan måste anses vara klippt och skuren till, så är det — advokatyrket. Jag skall icke vara nog ogrannlaga att framdraga några historiska exempel på » kvinnans list » och hennes färdighet i hvad man kallar advokatknep. Advokatens yrke lämnar rum för utvecklingen af en hel del egenskaper, som icke kunna räknas till de ädlare, om de ock kunna vara goda nog att ha i den bistra kampen för tillvaron, men det har äfven sin noblare sida, och det är den, som enligt mitt förmenande skulle, som man säger, » ligga för damernas röst ». Frågan om kvinnans rätt att uppträda som praktiserande sakförare står i Frankrike för närvarande på dagordningen. En ung dam, mademoiselle Chauvin, har, som Idun redan berättat, aflagt juridisk examen och begärt rätt att få uppträda vid domstolarne, och lär hon icke vara den ' enda. Detta har väckt en oerhörd uppståndelse bland de manliga sakförarne. D e arbeta med händer och fötter, med vältalighet och sofismer mot detta försök till konkurrens från kvinnornas sida. Somliga slunga fram de hänsynslösaste sarkasmer, somliga rasa af vrede, andra skrufva betänksamt sina vördnadsvärda peruker och grufva sig öfver hvad som komma skall,
Banken icke kan eftergifva utan att äfventyra stora förluster, helst erfarenheten gifvit vid handen, att i Diskontverken belånade förbindelser, hvilka sedermera befunnits vara falska eller af oriktig beskaffenhet, i de flesta fall blifvit af vederbörande inlemnare infriade. Benoni bifall till motionen skulle nämnde fördel för Banken gå förlorad, emedan de personer, som 4 Banko-Utskottets Memorial\-.o 37. linge sig ålagdt att å tjenstens vägnar mottaga och ingifva låne-dokumenter till Diskontverken, icke kunde tillförbindas alt för deras riktighet ikläda sig ansvar — en förbindelse, som icke ifrågakommer vid inlemnande till Banken af handlingar för låns erhållande mot pant af fast egendom, och som följaktligen ej heller behöfde afses, då Rikets sednast församlade Ständer fattade sitt beslut om inrättande af en särskild anstalt i Banken för besörjande af enskilda personers fastighets-låne-angelägenheter derstädes. Af dessa skäl, och ehuru det vore önskvärdt om någon lättnad kunde beredas i de besvär och kostnader, lånesökande i Diskont-verken, under närvarande förhållanden stundom måste vidkännas, finner Utskottet sig föranlåtet afstyrka bifall å ifrågavarande motion. Stockholm den 8 Maj 1854. Ant. tilt Exp.-Ulsk. ci. 30 Maj 1854, kl. 1 • m. Memorial med hemställan att den i Banken inrättade särskilda anstalt för besörjande af fastighels-lånekommissioner matte fortfarande varda bibehållen.
R:dr b:ko, reducerar sig till eu mycket ringa summa, hvaremot olägenheterna af förändringen ej äro obetydliga. Storleken af det nya speciemyntet blefve naturligtvis mindre, i fall mindre koppar skulle dertill användas. Den som icke känner till förhållandet, icke kan probera myntets silfverhalt och derutaf uträkna myntets verkliga värde, skulle, då han i handen vägde det nya myntet emot det gamla förledas alt misstänka, det en myntförsämring egt rum. Vigten är så olika, alt den nödvändigt skulle gifva den okunnige anledning att tänka och utsäga: ”Nu hafva Ständerna gjort ett nytt försök alt försämra myntet i landet.” Man skulle anse det såsom en fortsättning af det system, som under förra seklet följdes af Regeringarne i Sverige och andra länder, att genom förändring i silfvcrmyntets prägling göra myntförsämringar, för att derigenom vinna på allmänheten. Eli sådan tanke skulle troligtvis medföra en ganska stor obelåtenhet och måhända tillskynda Banken icke obetydliga förluster, öfvervägande den ringa fördel man af förändringen skulle vinna. Jag för min del kan således icke annat än bestrida ifrågavande förslag och hoppas att R. o. Ad. nu, likasom vid beslutet ang:de den förra punkten, skall gilla Ulsk:s mening, att någon förändring i den nuvar:de ulmyntuingsgrunden ej må ske. Hr von Hartmansdorff: Jag förutser visserligen, att det skall blifva lika fruktlöst göra anmärkn. mot denna punkt, som emot 4 II. 10 242 Den 22 Februari e. m. de öfriga, men jag finnér mig likväl böra framställa dem, emedan en tid kan komma då man fäster afseende å hvad jag sagt. Det är klart för hvar och en, att silfvermyntets upblandning med allt för mycket koppar gör det stort och fult samt att den, sorn slår ett sådant mynt, förlorar derpå, ty myntets värde mates ej efter den deri tillika befintliga kopparen, utan efter silfret. Skedningen af ädla metaller har i sednare lider så fullkomnats, att antingen der finnes guld eller koppar att uttaga, så upkommer vinst för den, som i stort sysselsätter sig dermed.
Skåne ej är lämpligt derföre att det mest skiljer sig från det öfriga Sverige. Men när man nu årligen afvisar från Ultuna 100:tals ynglingar, så måste dessa resa utomlands för att inhämta de önskade kunskaperna, och då komma de ju uti ännu mera olika förhållanden, än om de fått stanna i Skåne. Utsk. säger, att Skåne ej är lämpligt derföre att der ej finnes alla variationer på jord. I ordets egentliga bemärkelse är denna sats oriktig, ty jag påstår att ingen provins i Sverige har den mångfald af jordmån. Men meningen med uttrycket är väl, att der ej finnes någon lokal med alla dessa variationer, och det är sannt; men jag får då nämna att en sådan hvarken finnes der eller Den 15 April. 249 i Sverige, och det betyder ej heller så mycket för ett Institut, som om det vore fråga om en RättareSkola; äfven får jag uplysa, att det Institut, som troligen gifvit de största frukter, är Mögelin i Preussen, och der finnes ej mera än en slags jord ,eller sand, då Alnarp deremot äger tillfälle till 2:ne cirkulationer, en på god jord och en på sand. Att Alnarp ej har skog anses äfven som ett hinder, men här är ju fråga om ett Landtbruksoch ej ett Skogsinstitut! Dock kan man indela skogshushållning i 2:no afdelningar, den första att updra skog, och dertill finnes lokal vid Alnarp; den andra, eller afverkningen af skog, kan få inhämtas på skogar å 2 mils afstånd som öfver 30 år blifvit behandlade efter system. Att Alnarp ej är till Statens fulla disposition, anses såsom hinder, men om man beslutar ett sådant förbehåll som Hrr reservanter framställt, så tror jag att detta hinder är undanröjdt. Utsk. tycks bra litet känna till frågans stora vigt, då det förklarat sig vara i ovisshet om huruvida ett sådant Institut verkligen är af behofvet påkalladt?
Det torde vara en följd af det nu fattade beslutet, att de begge efterföljande punkterna förfalla, hvarom jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., såsom följd af dess nyss fattade beslut, ansåge nu ifrågavar. delar af StatsUtsk:s utlåt, böra förfalla. Ropades ja. Då nu ånyo föredrogs Lagsaint Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk:ns d. 4 och 11 dennes på bordet lagda belänk. N:o 14, i anledn. af väckta frågor om ändringar och tillägg uti samt förklaring af K. M:s nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827, samt K. kungör, d. 9 Juni 1832, blef detta betänk, punktvis förelaget till afgörande. lista och 2:dra punklerne, ang:dc Riksdagsm. Matts Pehrsson s och Lector IVallmans motioner om ändring i 3 § 1 cap. skiftesstadgan. Utsk:s tillstyrkande, alt dessa molioner må lemnäs utan afseende, blef af R. o. Ad. bifallet. 3:dje punkten, ang:de Riksdagsm. Nils Nilssons motion om ändring i t § af i cap. i skiftesstadgan. Den i detta ämne af IIr Eklund afgifna, vid Ulskis belänk. fogade reservation upplästes, på begäran af Gr. Gyldenstolpe, A ut. Gabi-., som derefter yttrade: I den nyss upplästa reservationen hafva liera af Ulskis ledamöter instämt och ätskillige andra reservationer linnas dessutom emot denna punkt. Då jag icke onödigtvis vill upptaga R. o. Adis lid, inskränker jag mig att på grund af de skäl, som äro i reservationen anförda, yrka afslag å Ulskms betänk, i denna del. Frih. Raab, Adam Christian: Jag är förekommen af Gr. Gyldenstolpe i mitt yrkande om afslag å denna punkt.
Den viktigaste dragningskraften torde, skrifver hr Ossian Hamrin den oöfverträfilige hufvudarrangören af det hela till oss, och häri har han alldeles rätt, dock vara att förskaffa Dramatiska och musikaliska artisternas pensionsförening en välbehöflig kapitalförstärkning. Fågel penix. Berättelse för Idun af Mathilda LSnnberg. Belönad med hedersamt omnämnande vid Iduns stora pristäfling. (Forts.) » dffruru vågar ni på detta sätt tillbakavisa en dyft. främling, som söker min onkel? » » Ingeniören har befallt mig att hänvisa arbetare, som söka honom, till verkmästaren, » svarade betjänten ödmjukt. » Har han också befallt er att bemöta dem hå- nande och ohöfligt? » sade miss Faithful. » Jag är öfvertygad om, att min onkel är alltför mycket gentleman för att kunna föreställa sig, huru denna hans befallning utföres af den, som ej har ett hår af gentleman hos sig. » Betjänten rodnade af vrede, men han bugade sig blott tyst, och miss Faithful skred majestä- tiskt uppför trappan och gick in i sitt toalettrum. Ungefär en kvart därefter kom hon nedför en bekväm spiraltrappa, som från hennes våning förde direkt ned till den vackra vinterträdgården, hvilken gränsade intill salongen. Dörrarne till detta rum stodo öppna, och hon stannade nu i skyddet af en stor palm för att höra, om Archibald konverserade med den unge arbetaren. Inom sig undrade hon, om hon borde bjuda honom på lunchen, men hon tvekade likväl. Så hörde hon sin onkels steg. Hon såg honom komma in i salongen och stanna förvånad vid åsynen af den unge arbetaren. » Sir, » började denne blygt; » vågar jag fråga, om ni skulle vilja anställa mig vid er verkstad. » » Sådana saker sköter min verkmästare om.
Jag anhåller, att denna min motion må till StatsUtsk. remitteras. 0. I en tid, då Svenska folkets tillgångar så utomordentligen hardt tillitas i stort, borde ingen riksdagsman höja sin röst för ytterligare utgifter, de må vara än så obetydliga; men det gifves undanlag i detta, sorn i allt annat, och dä sådant har sin grund i rättvisa och samvetspligt, torde framställningen deraf vinna ett skonsamt bedömmande. Då numera framfarne f. d. Konung Gustaf IV Adolph upphörde att regera, befann sig i hans tjenst, ibland många andra högre och lägre personer, äfven Ekonomi-bofmästaren Jean Antoine Meunier. Född i Paris år 1776, ankom han i sina yngre år till Sverige med sin fader, hvilken i flera år tjente som hofmästare hos K. Svenske Ambassadeuren vid det K. Franska hofvet, H. Ex. Hr Gr. Crentz, i hvilkens tjenst den äldre Meunier förblef till H. Ex:s död år 1786, hvarefter samme Meunier år 1787 af K. Gustaf lil antogs till hofmästare, med nåd. löfte, att den yngre Meunier skulle, efter sin faders död, få hans tjenst. Ar 179J dog rlen äldre Meunier, och hans son anställdes således några år derefter som ekonomi-hofmästare vid K, Gustaf IV Adolphs hof. Efter denne Konungs dethronisation år 1809, erhöllo de lill hans hof hörande personer deras löner på pensionsstat. Emedlertid hade Meunier blifvit tillsagd att uppvakta och göra tjenst uti H. M. K. Carl XIIPs hof, hvilken tjenstgöring likväl icke fortfor längre än till denne Konungs kröning, då Konungen tog i sin tjenst den betjening, som hört till hans furstliga hof. Meunier kom sålunda att fortfarande uppbära sin lön uti K. hof-contöret.
I Baiico-reglem. bar sedan år 1834 fuunils intaget, att Bancofullm. kunna lill realisationens betryggande bereda sig ett creditiv på utländsk orl. Denna föreskrift har likväl saknat ali verkan, och detta tror jag liar varit den nödvändiga följden deraf, all vexelhandel!! varit förbjuden. Skulle Bancofullm. behöfva begagna Bankens credit, för ali förstärka Bankens metalliska rassa i Slockholm, sä hade sådant ovedersägligen lill il sig lättare göra med att directe läna. Då åter vexelhandel är tilläten, och Banken kan sälja vexlar, ställda pa 90 dagar, så föreställer jag mig, alt det ingalunda skulle blifva svårt att pä goda villkor erhålla ett creditiv, dä den sorn lemnar del alllid kan mera än SO dagar förut vara aviserad om hvad sorn kommer all ä creditivel uttagas, och man må icke föi eställa sig, all rörelsen Den 13 November f. m. 221 är pä något sätt mindre beljenad med vexlar på 90 dagars sigt, än med dem, som äro ä vista på en commisionär eller ett crediliv i Hamburg; ty alla dessa vexlar, så snart de äro fullkomligt säkra, såsom de hvilka Banken dragit utan tvifvel skulle anses, realiseras till contanter hvilken dag man behagar genom vanlig discontering. Jag kan icke se annat än att denna fråga nu måste återremitteras, blott fiir att sättas i sammanhang med de öfriga frågor, hvilkas utredning vi förvänta af BancoUlsk. Hade betänk, inkommit i Augusti eller September månad, sä all man med detsamma hade kunnat sätta beslutet i verkställighet, skulle jag ej ogillat det; men då det nu dröjt så länge, så vet jag i sanning icke hvad meningen kan vara med att inskicka det särskildt. Jag erkänner, alt det kan hafva den betänkliga följden, att Ständerna sålunda, när de få en liten bit af BancoUtsk:s förslag i sänder, komma att besluta om det ena eller andra, ulan att veta huru det hela kommer att se ut i slycke.
För den, sorn skall betala torde det minsta anses kunna reduceras lill litet nog, och ursäglen vara nära till hands genom förespeglingar om ofantliga storheter, när faran slår för dörren. At byggnader i den materiella verlden behöfves en solidare grund. Carl XI och hans företrädare fästade Indelningsverket vid Sveriges jord och anvisade dess underhåll på denna jords afkastning; Carl Johan och Svenska folket bestämde, 428 Den 10 Juli. alt den förstärkning, som arméen behöfde, borde ulga genom beväringspligtens upfyllande, under krig som i fred, af alla unga män emellan 20 och 25 år. Dessa begge monumenter af framfarna Konungars vishet och af Svenska nationens manliga och fosterländska tänkesätt utgöra hufvudgrunderna för Sveriges nuvar:de landtförs var. I motionen M 1 föreslår Hr Siernsvärd indelta arméens indragning, — uti M 2 inställandet af Beväringsmanskapets öfningar. Såsom skäl för indelta arméens ställande på ständig vakans anför Hr Stiernsvärd i sin första motion: ”Hvad serskilt indelta ”arméen under närvarande förhållanden vidkommer, torde man ”med fog kunna tveka, om den ej, i st. f. att vara en med ”verkliga fördelar förenad militär-organisation, endast i sä" dant afseende är en idealism, en chimérc, tjenlig att updu"ka som skåderätt i löss läpp ta utflygtcr med ordet eller "pennan.” 1795 yttrade sig frami. Excellensen Adlersparre uti sina förtjenslfulla krigs-samlingar om indelta arméen sålunda: ”Denna lilla armé, hvars nationella karakter och sammansättning är i det hufvudsakliga ganska åldrig och som endast, fast i vidsträckt bemärkelse, förbättrades under Carl XI, har kunnat sätta en nation, som hvarken till folkmängd, rikedom eller belägenhet förtjenar mycken upmärksamhet, på spetsen af krigsära och anseende. Man skall ej utan förundran ihågkomma att den gått segrande öfver lilien, Donau och Nieperströmmarne samt föreskrifvit lagar för Europas mäktigaste folkslag.
Det är otvifvelaktig! att nya vägar kunna behöfvas, althar kunna vara åtskilliga föremål för en klok och fosterländsk reding, hvilka behöfde att afses; men, mine herrar! vi haf - Den 18 Mars. 63 va i elen ordinarie statsreglertn en hel extra litel för sa (Jada na föremål, och ali nu genom en extra-statsreglering ånyo hjuda ut sådana medel, kan ej hafva någon annan påföljd, än att det ena fötslaget, i afseende på deias användande, skall komma alt korsa del andra, för alt hinna fram lill Regeringen eller R. St. Den ene säger, att den canalen är fördelaktigast, den andre deremot, att en annan är fördelaktigare; en säger, att den ena vägen är fördelaktigast, under det att en annan söker göra ett annat förslag gällande. Delia vore att ställa till en sådan oreda eller en sudan splittring, som, enl. hvad en värd talare varnande omnämnt,skulle hafva vållat det fordna Carthagos fall. Jag vill ej upptaga R. o. Ad:s tid med en närmare granskning i afseende på siffrorna, utan blott vördsamt hemställa, om, i anseende till den politiska ståndpunkt, hvarpå vi nu stå, — dock ulan att vilja vidröra den ”stora politiska häfstången,” — man ej skulle vilja besinna nyttan af alt vid ett annat tillfälle hafva medel besparda, för att då, sedan man vunnit större sakkännedom, hafva något att använda på de företag, hvilka man möjligen på bättre grunder anser gagneliga. De medel, hvilka nu ä10 användbara, hafva, såsom jag nämnt, till större delen tillkommit genom öfverflöd i en förfluten riksdags beskattning, och genom tillgripandet af hela bancovinsten;- men vi komma ej vid alla riksdagar alt hafva 6 millioner att på det sättet disponera. Detta är likväl hvad Svenska folket möjligen skall inbilla sig, om det linner, att vi så lättsinnigt behandla denna sak, att vi, blott derföre alt denna summa finnes under händer, ej draga i betänkande att utgifva den.
Dertill kommer, att stenkol och coaks (hvilka råämnen alltmera användas) söka sin väg till Bergslagerne från Nora, hvarjemte spannmål, viktualier och öfriga handelsvaror för en talrik befolknings behof komma alt befraktas på kanal-leden, sedan dessa artiklar förut till större eller mindre längd passerat jernvägarne till Nora. Af det nu anförda följer, alt om än den föreslagna kanal-leden må anses vara af lokalt intresse för de nämnda Bergs lagerne, så blifver densamma dock en väsendtlig tillmatare af fragter både på privata och stalsjernbanorna, hvarmed den står i närmaste förbindelse, hvadan den uppmuntran i anslagsväg, sorn af Bikets Ständer nu begåres, torde snart återgäldas genom ökad jernproduktii n och rörelse. Planen och kostnadsförslaget till kanal-leden emellan Norasjön och Fåsjön är af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader granskad och godkänd och kostnaden beräknad till ett belopp af R:dr 481,144 R:mt, hvaraf Styrelsen, såsom ofvan är närnndt, föreslagit R:dr 100,000 såsom bidrag af statsmedel på grund af företagets allmänna vigt, i samband med jernvägarne. Inom Bergslagerne har aktieteckningen redan uppgått till R:dr 60,000, hvilken teckningslista jemte öfriga handlingar hos Styrelsen förvaras; och återstoden i den beräknade kostnaden blifver ofelbart sammanskjuten af det bolag, som bildat sig, så snart ortens förhoppning om understöd genom statsanslag realiseras. Slutligen må tilläggas, all orten, som intresserar sig för ifrågavarande anläggning, har, ehuru till en del med understöd af Staten, dock med ganska kännbara uppoffringar, fullbordat den dyrbara jernvägen Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 230. emellan Nora oell Ervalla, hvilken blifvit mycket fördyrad genom en nödvändig ombyggnad af bro öfver Jerle-ån, som under innevarande år med stor kostnad blifvit af valsadt jern uppförd, hvilket allt förorsakar, alt Bergslagerne icke magla på egen bekostnad helt och hållet utföra den så angelägna och nyttiga kanal-leden.
Tag denna ring, den tryckte hertig Karl, då än en ung och fridsäll prins han var din far på hand, då denne segrande för folket en gång talte stolt på riksdag. Den ringen följde honom in i döden, den hör dig till som arf. DANIEL HJORT (sedan han försökt den). Invid mitt hjärta den hvila skall, nytt lif ingjuta där. Och nu min moder. (Breder ut armarna åt Katri). KATRI (vänder sig bort). När du först bevisat, att du är folkets son. Till dess farväl! DANIEL HJORT. Ja, neka, moder, neka mig din famn, så länge än jag håller detta namn, så länge än jag denna klädnad bär, som spunnen utaf Flemings silke är, så länge än jag tjänar denna makt, som folket uti natt och bojor bragt, ja, neka till att skåda på din son, så länge han är sina fäders hån, så länge tils han slitit ur sin själ alt, alt, som var. Till dess farväl, farväl! (Han går). Fjerde scenen. KATRI (ensam). Han går! Hvad har jag sagt? Hvad gjort? Min kraft, min kraft mig öfverger. (Famlar till pålen och omsluter den krampaktigt). Där går han, o min son! Se stjärnljus sväfva kring hans mörka lockar, och hög som natten växer hans gestalt. Du älskade, du lif, du vår, du sol, vänd åter i min famn Han hör ej mer. (Hon dignar ned på schavotten). TABLÅ. (Studerrummet hos Ericus Erici). Femte scenen. Ericus Erici (sitter och skrifver. Bibeln och några andra böcker på bordet). Arvid Stålarm (inträder). STÅLARM. Good afton, ers högvördighet! Jag stör? ERICUS ERICI. För ingen del. Det är ett arbete, som när som hälst jag åter kan ta vid. Guds milda lära här jag tecknar upp i enkla ord för folket, och så länge Hans andes frid bor i min själ, förmår all världens strid mig icke däri störa. STÅLARM. Ett godt och nyttigt verk!
Vi veta rakt inte, huru vi skola bära oss åt för att få hjulet i gång. Det bara surrar litet och så stannar det igen. K o m, så är pappa snäll! » » Äh, det skall nog bli bra. Vänta litet så kommer jag. » .Med en rask rörelse ryckte han till sig mössan, nickade åt hustrun och gick med spänstiga steg ned till bäcken för att hjälpa sina små till rätta. ' ' Sommarnöje ". Ut ifrån början af maj, då denna blomstermånad — liksom den gjorde i år — gör skäl för sitt fagra namn, längtar litet hvar ut öfver blånande fjärdar, ut till grönklädda kullar och hagar. Men det ges ett, jag skulle nästan vilja påstå särskildt släkte, som alls ej delar denna längtan, och det är Stockholmsj ungfr. förlåt, fröknarna ville jag säga. Och hvarför '? Ja, jag vet inte. Jag har verkligen allvarligt försökt att opartiskt jämföra himmelens blå med en hästgardists uniform, den grönskande ängens röda vallmo med österrikiska gossorkesterns dekorativa dräkter och varietisternas program med simpel fåglalåt, och jag nödgas dock till min skam erkänna, att jag ger naturen företrädet. Men så är jag icke heller någon » Stockholms-fröken ». Möjligen skulle ju dessas ovilja mot sommarnöjen delvis kunna härflyta från fruktan att på bondlandet, såsom Lidingön, Värmdön o. s. v., riskera — glömma sin franska och vid sin återkomst till staden stå där som obildade bondlollor! Jag hörde här o m dagen i ett af våra finaste kommissionskontor en liten näpen » fröken », iklädd en ytterst modern dräkt, samtala med föreståndarinnan om en plats, som hon just nyss på dennas uppmaning sökt; orden föllo från » frökens » sida ordagrant: Jag har nu sagt doktorn, hvad jag kan prestera, och o m hon ville reflektera öfver saken, kunde vi ju vidare korrespondera, eftersom jag nu reser bort om några dagar. Jag var verkligen glad, att doktorn (som är ett fruntimmer) ej var » emanniciperad », utan mycket behaglig och » temid ». Ja, hvad sägs? Själf hade jag en tjänarinna, med hvilken jag var ganska nöjd — jag menar, hon tycktes rätt nöjd med mig och min man.