Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa aristalter äro både i anseende till omfång och financiela grunder ordnade pä olika säff. Den ena afser pensione - 548 Den 25 Februari f. m. ring af så väl tjenslemännen sjelfva som deras enkor och barn ; ilen andra afser endast pensionering af dessa sednare; den ena är grundad pä Statsbidrag; den andra icke; den ena har erhållit enskilda donationer, den andra icke; den ena har en samlad fond, ilen andra upehålles endast genom årliga insättningar o. s. v. Det torde lätteligen inses, att om ett sammanslående af alla dessa kassor och fonder skulle ifrågakomma, detta icke kunde ske utan delegarnes begifvande, men detta begifvande kan icke påräknas, enär, emot hvad den förre talaren tyckes antaga, flere af dessa kassor icke hafva några bidrag af allmänna medel. Exempelvis ber jag få nämna en sådan, som är temligen väsendtlig, nemi. Häradshöfdingarnes, Landssekreterarnes och Lamlskamererarnes pensionsinrättning. Denna inrättning har icke något Statsbidrag och icke heller någon samlad fond. Men den ömtåligaste sidan af saken är rättsgrunden, som man dock främst mäste hafva för ögonen. På sätt i Betänk, antydes, utgöras bidragen till pensioneringen olika inom olika verk och inrättningar. Vore det nu rimligt, att, t. ex. tjenste männen i det ena verket bidroge till pensionskassans uprätthållande med 2 °/o af lönerna, men delta bidrag i ett annat verk utginge med 4, i ett tredje med 6 °/0, samt pensionerna och fonderna följaktligen till hvarandra stöde i samma proportion; vore det då rimligt, säger jag, eller rättsenligt, att delegarne i den pensionsfond, som utgjort de större bidragen, skulle låta sin fond sammansmälta med andra fonder, hvartill bidragen varit mindreV Härtill kommer, att flere pensionsinrättningar äro försedda med icke obetydliga enskildta donationer; jag vill ibland dem nämna Civil-Slatens peusionsinrättning, hvars fonder framlidne Kommerserådet Filén, såsom den förre talaren har sig väl bekant, understödde med frikostiga gåfvobidrag. Kan man val föreställa sig, att K.
Alt så ej är, hoppas jag nu hafva visat, liksom jag vågar föreslå att R. o. Ad. måtte förnya sitt förra beslut och förelägga Direkt., att i sammanhang med de stundande reparationerna af Riddarhuset, och ovillkorligen intill nästa Riksdag, hafva låtit utföra en förändring af salens inredning ungefärligen efter den plan jag tagit mig friheten framställa, och efter hvilken — jag uprepar det — godt 550' sittplatser skulle kunna beredas. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Riddarh.-Utsk:s Utlåt, att Di. rekt. handlat välbetänkt, dä den icke gått i författning om verkställigheten af Riddarh.-salens inredning enligt Prof. Scholanders förslag, är utan tvifvel ganska riktigt; men emedan Riddarh.- Direkt. handlat välbetänkt derutinnan, kan jag icke finna att den så gjort, genom alt icke ställa sig till efterrättelse R. o. Ad:s beslut i denna sak, ty derföre att Prof. Scholanders förslag är odugligt, är det väl icke sagt alt man omöjligen skulle kunnat erhålla ett annat förslag som varit bättre. Gr. Oxenstjerna hatredan visat ett sätt att med tcmligcn beqväma sittplatser inrymma i salen ett större antal ledamöter, och äfven jag skulle kunna föreslå ett sätt, som är ganska vanligt utrikes, nemi. att göra sitserna i hvarje plats rörliga, så alt de kunna upslås, hvarigenom gångarne mellan de olika bänkarne kunna göras smalare än eljest. Hänga andra förslag skulle kunna framställas, och Riddarh.-Direkt. har sjelf erkänt att förändringar i förslaget kunde göras*, hvarigenom den öfverdrifna kostnaden skulle minska», Jag-, Unnsåledes lil II. 25 38$ Dan 11 F ebruari. icke finna annai, än att Utsk. cj handlat välbetänkt, som icke anskaffat ett annat, bättre förslag än Prof. Scholanders, eller åtminstone gjort något försök dertill.
Har vid fraktslut blifvit stadgad annan påföljd i händelse aftalet uppsäges eller brytes, gälle hvad sålunda blifvit öfverenskommet till efterrättelse. § 90. Befraktare af helt fartyg ege inlastadt gods äter lossa, emot det att han ersätter alla utgifter för lastning och lossning, samt derjemte betalar eller ställer nöjaktig säkerhet för frakt och hvad som i öfrigt må kunna fartygets egare eller befälhafvaren såsom ersättning för fraktslutets häfvande tillgodokomma. Har konnossement d lasten redan blifvit utfärdadt, eller häftar densamma för bodmerilän eller haveribidrag, må dock lossning icke ske förr än befraktaren till fartygets befälhafvare ,återställt alla exemplaren af konnossementet eller ställt säkerhet jemväl för godtgörelsen af de anspråk å lasten, som annan lagligen eger. § 91. Justitieråden Qviding och Cramér förmälte sig, i stället för de tillagda orden: »der den bestämda inställes» föreslå: vder resan ändock kommer att försiggå»; hvarjemte bemälde Justitieråd yttrade, alt, skulle det fall inträffa, att alla befraktarne underläto aflemna gods och resan förthy inställdes, Ju stitieråden ansågo, det endast half frakt borde kunna af hvarje befraktare utfordras. § 92. Justitieråden Qviding och Cramér tillstyrkte, att efter orden: »Dock vare han skyldig» må införas: »om full last ändå bekommes.D § 95. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér hemställde om icke andra punkten kunde heldre lyda sålunda: Medgifver etc. vare han, efter 50 22 § ansvarig Öfriga befraktare, i händelse skada, genom uppehåll eller annorledes, för dem uppstår.
Jag vill icke fästa vigt vid en omständighet, som rörer Landsten ensam, nemi. att han efter den gamla Instruktm hade tillåtelse, att, när han behagade, på 14 dagars lid aflägsna sig från sitt län, då han deremot, enl. den nya, icke får göra det mer än 2 gånger om året, och äfven då efter gjord anmälan till CivilDepart. I den gamla Instruktm står öfverallt »Landsh.»; i den nya deremot ständigt »K. M:ts Befhide»; och äfven detta torde visa, att den stora maktfullkomlighet som den gamla Instruktm lade i Landshms händer, har han icke enl. den nya. Vidare vill jag erinra derom, att enl. den nya författnm är Landshut skyldig att inhemta vederbörande föredragandes mening; derom finnes ingenting stadgadt i den gamla. Den omtalar icke heller någon LandsSekret. och LandsKamer. förbehållen rättighet att reservera sig, då den nya Instruktm åter i 3:dje och örte §§me innehåller icke allenast, att desse embetsman äga obestridlig rätt att till protokollet reservera sig i hvad fråga som helst, utan äfven, att i vissa mål, såsom befordringsfrågor, och sådana hvilka skola högre myndighets pröfning underställas, skall reservationen ovilkorligen åtfölja förslaget eller beslutet. — Jag skulle visserligen kunna hafva icke obetydligt att tillägga, men jag har kanske redan alltför länge tagit Ståndets upmärksamhet i anspråk, hvarföre jag nu inskränker mig till att anhålla om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Ehrenheim, Pehr Jak.: Ehuru den siste värde talaren så väl och fullständigt utvecklat och redogjort för 66 §:n af den nya Landshrgelnstruktm, anhåller jag likväl att få uptoga 152 Den 4 April e. m. några af Hr Dalmans mot denna g gjorda anmärknir. Hr Dalman Ilar sagt, att Landsh':n enl. denna Instrukt. hade rätt att efter godtycke suspendera sina embetsbroder och derigenom sätta LanrishigeEmbetet ur verksamhet.
Gångstigen, som de följde, gick fram genom sekelgammal bokskog, öfver en nu under den varma årstiden uttorkad bäck och in i blandad buskkratt, samt lopp derpå fram längs ett af snårväxter öfvervuxet stengärde, med en vid vy öfver Ringsjöns södra halfva och de höjddrag, som derbortom stänga horisonten. De släpade sig fram öfver en äng, der solen låg på en bjert grön yta utan en skugga, – Truls med sin ljusbruna hatt skjuten i nacken och tummarne instuckna i ärmhålorna af den hvita piquévästen, fröken Clara i behaglig trötthet pustande högt och kort med långa pauser, fröken Ebba röd och svettig, frisk och munter, talande och gestikulerande. På andra sidan ängen stod åter bokskogen som ett enda enormt förhänge, hvilande på marken med yppiga fållar; och de tre unga menniskorna trädde ånyo in i den grönsvala halfdagern. Omsider kommo de fram till en öppen plats midt inne i djupa skogen, bevuxen med högt gräs och genomskuren af diken, medels ett snörrätt streck delad i tvänne hälfter, den ena i sol, den andra i skugga. Här kastade de sig ned alla tre, på en liten upphöjning som marken bildade inunder en jettebok, på rygg, raklånga. De hade med ens blifvit tysta, alla tre; rundt omkring dem skogsensamhetens djupa stillhet; blott då och då en fågeldrill, eller brummandet af en förbifarande humla, eller ett rop någonstädes långt borta, kanske utifrån sjön. Truls låg en stund och lyssnade, ända tills han plötsligt hörde ljuda i sina öron detta något, som är sjelfva tystnaden, luftens skälfning, rörelserna och lätena af den lefvande naturen såsom ett helt, dennas andedrag så att säga. Han sneglade öfver till Ebba: hon låg alldeles stilla, hennes fylliga bröst höjde och sänkte sig regelbundet, hon sof, – sof sundt som ett barn till sommareftermiddagens sordindämpade slummervisa.
Jag har ofta frågat mig sjelf hvarför vi qvinnor i ungdomen så sällan ega utpräglade anlag. Och hvarför vi i stället skola likna svigtande rör, som villigt böja sig för alla vindar. Våra åsigter äro då föga sjelfständiga. Vi kunna nog ega intelligens tillräckligt för att fatta de olika åsigterna, men när det gäller att göra ett val och att fatta en bestämd mening, som skall vara verkligt vår egen och orubbligt fasthållas, då komma vi tillkorta om vi icke ega någon annan att stödja oss vid. Om vi se närmare efter är detta en af naturens visaste anordningar, och just detta gör qvinnan så lämplig för sin uppgift att vara mannen en hjelp. Arbete under kamp och sträfvan det är oftast mannens lif. Arbete af trogen kärlek, det borde vara qvinnans. Den man hon älskar, hans bana blir hennes, hans lifsvärf hennes, och just det, att hon ej på förhand åt sig utstakat en väg, gör att hon dess lättare kan slå in på hans. Skulle deri ligga någonting förödmjukande? Tvärtom. Det är en qvinnas högsta ära att kunna deltaga i mannens ärliga sträfvan och att få anses som hans aldrig svigtande kamrat. Äktenskapet är menniskolifvets dyrbaraste ädelsten, men emedan dess pris synes många för högt, har man lärt sig att efterbilda densamma med mindre ädla ämnen. Nåväl, vi (den unga literaturen) tro oss genom att vända alla ädelstenens sidor mot ljuset, kunna upptäcka om den är äkta eller ej, och om vi lyckas skola vi skänka den vunna kunskapen åt våra barn. Redan som barn hörde jag sägas, att originalen dö ut, så att deras tid snart skulle vara förbi. Jag visste väl ej mer än till husbehof, hvad som menas med ett original, och skulle kanske haft svårt att öfversätta ordet, men jag hade en instinktlik förnimmelse af, att den omtalade missväxten skulle innebära någonting sorgligt, och jag kände i mitt unga sinne en viss saknad vid tanken på, att det icke skulle finnas qvar ett enda exemplar af det slägtet, när min tid kom. Ty jag inbillade mig då, att jag ännu aldrig sett ett original: de funnos endast i stora verlden, långt utom håll för mina förvetna blickar.
Län r att rusthållet! vid Smålands Hussar-Regemente måtte befrias från Hussar-hästars underhållande mot årlig afgift af fyra tunnor spanmål, hälften råg oell hälften korn, för hvarje häst samt rusthållen vid Smålands Gmiadier-Bataljon få godtgöra sin hästhållnings-skyldighet med en likaafgift;: att nuvarande infanteri-indelningen inom! såväl Småland sorn andra Rikets landskap, hvilka med detta äro lika hårdt roterade, måtte uppliäfvas och; en ny indelning efter förmedladt hemmantal, mert med 2 ifi mantal till hvarje rote, verkställas; eller ock. att hvarje indeldt rote, sorn, med beräkning af redan tillkommen eller framdeles ågående förmedling, utgöres af mindre än: 2 i*fi hemman, måtte af allmänna medel erhålla ersättning för öfverrotering efter hvarjeLäns markegång; samt att, derest förslaget i andra punkten bifölles, tjensthara soldater för de rotar, sorn genom nya regleringen blefve indragne, mätte anses skyldige antaga transport till andra rotar, i den inon: ledighet inträffade och emellertid från den dag, tjenstgöringsskyIdigheten upphörde, under frånträdande af öfrige' löneförmoner, åtiiöjas med rättigheten att bruka och: begagna torpet, likväl icke längre än till fardagen näst efter dea tid, då soldaten uppnått 55 lefnadsår; 8ä) af Petter Persson från Jönköpings Län: att roteringsjemkning i Småland måtte skyndsamt vidtagas ; Oro af Lars Olsson och Lars Johan Gezelius frånStora Kopparbergs
Jag finner mer än någon betydelsen af en marin för Sverige. Anda intill sednaste tider har jag trott, att säkraste värnet för Nordens frihet och sjelfständighet vore en flotta, så mäktig, att den kunde motsätta sig vår granne i öster och hindra dess utlöpande från Finska viken; men efter de sednaste förändringar i sjökrigsmaterielen har jag icke kunnat förbise, att af de tvenne faktorer, hvaraf en flotta består, nemi. sjelfva materielen och personalen, den förra vunnit en sådan tillvext, att de fattigare landen ej kunna uppträda på sjön lika mäktigt som de rika, och att det knappast mera är möjligt för ett enigt och förenadt Norden att på sjön segrande uppträda mot Ryssland till följe af dess större resurser och mäktigare sjökrigsmateriel. Men jag tror dock, att en marin skall för ett sådant land, som Sverige-NorgeDanmark, vara af största vigt, sedan numera Preussiska flottan uppträder mer och mer mäktigt i Östersjön, och, i händelse af en större Europeisk konflikt, en tillräcklig Engelsk och Fransysk flotta ej alltid kan vara der att påräkna. Hvarpå går nu Gr. von Piatens förslag ut? Jo, att inskränka Sveriges marin inom så trånga gränser som möjligt, ty dets. k. skärgårds-artilleriets fartyg måste inom en icke alltför långt aflägsen framtid, då nuv:de på sjön bildade officerare afgått, ölverflyttas att föras af personalen vid Kongl, flottan, hvilken personal för detta ändamål fått tillräcklig sjömannabildning, och skärgårdsartilleristen blir helt rätt och slätt en infanterist. Det är derför jag på det bestämdaste och ända in i sista stunden måste motsätta mig detta förslag. Mer än en gång har jag kämpat mot Hr Gr:n på detta rum, och Hr Gr:n har alltid haft en öfverlägsen ställning, såsom stödjande sig icke blott på fosterlandskärlek utan äfven på en vidsträckt detaljkunskap; men jag har dock alltid motstått ITr Gr:n i denna fråga.
”Hvilket yrke skulle väl en ung ädling välja, om icke vapnens? Och då konung och fädernesland hotas med farlighet, så synes mig att en och hvar borde draga svärdet och icke sitta vid spiseln.” ”Mig tyckes icke vara mycken ära att slåss mot bönder!” ”Att de äro bönder, är det enda som länder dem till ursäkt, ty man kan af dem icke vänta det förstånd att rätt inse sakerne. Svårt är visserligen att draga svärdet emot desse förledde och bedragne, de äro dock egne landsmän och konungens undersåter. Derföre har jag ock velat vänta, i hopp att vettet skulle klarna hos dem. Hvad tanken J väl herr Erik”, (fortfor ståthållaren nu vänd till denne) ”det är dock en skräckelig sak, att i flere socknar just presterna äro de, som uppreta bönderna, är detta att lära dem vara öfverheten underdånig? Finge man blott i böndernas skallar begreppet om rätt och orätt; men presterna prata för dem om kätteri, och neka dem ljus på altaret och sallt och andra ceremonier, som de önska sig och tro på, och prata för dem om Upsala mötets beslut, det der kalfskinnet! och annat prestegnäll, och röra ihop östan och vestan och himmel och gröt, och så bli de arma dårarne till slut som vilda hundar, att rusa på hvar och en, blott någon säger buss.” Hans Fordeel har haft mycket på samvetet af detta upploppet!” ”Ja visserligen, och andra till honom. Så svart måla de mig för bönderna, att jag tror sannerligen de skulle tro, om någon berättade dem att jag skulle bruka koka eller steka barn i smör och äta opp dem; ty föga bar något så vildt blifvit opptänkt, som icke de påbörda mig. Men (här skrattade han) här hoppa de i galen tunna! Ty ju förskräckligare bönderna tro mig vara, dess räddare äro de för mig, och dess lättare är att slå dem med bäfvan och förskräckelse, så att de en annan gång hållas stilla. Med blotta skräcken lär det väl dock icke numera kunna aflöpa. För att skydda fridsamma och oskyldiga menniskor, måste dessa våldsverkare hållas i styr.
Jag uprepar deL ännu en gång, denna jemkning kommer att drabba bela landets jord, kommer att rubba och förändra alla bestående förhållanden; somliga hemmansegare komma ali vinna, andra åter att förlora på bytet, och huruvida de, som enl. Utsk:s åsigt borde blifva de vinnande, i sjelfva veiket kunde komma att göra det, skulle helt och hållet blifva beroende af de komiterades åsigter, hvilka kunde få sig anförtrodt alt verkställa upskatlningen. I den ena provinsen torde jorden komma alt upskaltas efter en olika grund, än i den andra, och skatierne till följd deraf blefve högre i den ena än i den andra, och i Skåne, der jorden redan ofta försäljes tunnelandsvis, och dervid merändels upgår lill ett ganska högt värde, skulle, om detta värde loges lill norm för beskattningen, densamma blifva alldra högst, sä alt Skånska jorden sannolikt komme all få vidkännas skaltetillökning i vida större mån, ån som skulle drabba den privilegierade jorden i den öfriga delen af landet. Förslagets verkställande skulle framkalla en skakning, hvars verkningar skulle kännas på alla punkter i Svea land och den talare, som sagt sig hysa farhågor för en utbrytande revolution och förespeglat möjligheten af en sådan, denne talare, säger jag, väcker just en revolution till lif genom sitt förslag, hvilket skulle alstra ett tillstånd af allmän osäkerhet i hela landet, under hvilket ingen visste, huruvida hvad han egde i dag skulle kunna vara hans oförminskade tillhörighet i morgon och under hvilket tillstånd, sedan sekler bestående och häfdvuona rättigheter skulle rubbas och alla fastighetsegare på landet blifva i mer eller mindre mån i afseende på bestämmandet af de möjligen ifrågakommande ersällningaine beroende af det subjektiva tycket hos några värderingsman.
St. icke böra, genom stridighet i åsigter vid näst efter hvarandra följande riksdagar, gifva K. M. grundad anledn. till tvekan vid beviljandet af äskad sanction på R. St:s särskildta förslag och till uppskof med förslagens pröfning och antagande från den ena riksdagen till den andia. Jag vill och kan dock icke för närvar, afgöra , huruvida olägenheterna af i835 års förordning i sjelfva verket liro så stora, att R. St., utan afseende på den af mig uppgifna considerationen , 14 Fl. 48 3'S Den 17 Octoberf. m. äfven vid denna riksdag böra afgifva ett nytt lagförslag till diktade köpeafhandlingars förekommande; men i sådant fall skulle jag tro, att LagUtsk. hade bort följa 1829 års lagförslag, med iakttagande af de rättelser och ändringar deruti, som K. M. ansett af behofvet och ändamålet påkallade. Hvad det speciella af det nu framlagda förslaget beträffar, så får jag, i afseende på andra momentet , förena mig uti den anmärkn. dervid, som Hr Cederschjöld afgifvit; och i afseende på sista mom. får jag derjemte erinra om den ofullständighet, som deruti förefinnes. Der stadgas nemi, straff endast för den gäldenär, som under sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhändt, för att förekomma utmätning, som af borgenär sökt är; men någon straffpåföljd finnes icke föreslagen för den händelse, alt gäldenären, innan utmätning sökes, på svekfullt sätt söker undandraga fordringsägaren de tillgångar gäldenären äger. Hr von Röök har visserligen uti sin reservation äfven afsett ett sådant förhållande; men den af honom yrkade straffbestämmelsen är i min tanke alltför sträng. Jag anser likaledes, att särskildt ansvar bör bestämmas för den gäldenär, som svikeligen uppgifver ägare till det gods han innehar. Enl. Utskts förslag, skulle en sådan uppgift icke vara med någon ansvarspåföljd förenad.
I händelse man då icke skulle vilja förena sig om de stadgade grunderne, så måste hela arbetets förkastande deraf blifva en följd, och då har man, med en förspild ej obetydlig kostnad, hunnit förflytta sig tillbaka till samma punkt, hvarå lagstiftaren i8iostod, säkerligen med helt andra förhoppningar å producten af a3 års arbeten och anslag. Man torde således uti sakernes nuvarande ställning inse, att det nya Lagverkets bearbetning, i plan att nå ett resultat, först ifrån i833 har att vänta sig en möjlighet dertill. För mitt omdöme visar sig den historiska uppställningen af denna vigtiga samhällsangelägenhets behandling högst bedröflig; jag inser allt för väl den förebråelse jag nedkallar öfver mig sjelf vid detta tillfälle, att ej, såsom deltagande i Riksdagsärendernes behandling vid 1818 och 1823 årens Riksdagar, hafva omfattat detta ämne Den 12 December e. m. 213 med den slags sakkännedom, sorn sunda förnuftet ensamt i det hela bordt ingifva; men jag ursägtar mig snart genom den föreställningen, att denna angelägenhet lätteligen kunnat undfalla mig, som ej har Statskunskap till åliggande, som blott i följd af födselns rätt deltager uti lagstiftningen, som icke har till pligt, att oafbrutit följa de allmänna ärendernas gång, då det kunnat undgå alla dem, hvilkas pligter hufvudsakligast innefattas uti de allmänna ärendernas ledning, samt huru en så Riksvårdande angelägenhet fordrat någon plan för utförandet. Jag inställer härvid alla slutsatser ifrån mitt eget omdöme, och tror att de i alla fall måste framställa sig för tänkarens blotta blick; jag måste åtminstone söka godtgöra min försummelse, genom ett försök, alt gifva någon rigtning åt en Statsangelägenhet af denna vigt, sorn den hitintills synes helt och hållit hafva saknat.
Även brandförsäkringsvärdet ligger till grund för bedömningen. Kommitten kan dock höja värdet. Allmän prövningskommitte i varje län. I varje län inrättas en prövningskommitte, där anmärkningar mot taxeringskommittéerna granskas. Om edgång vid taxeringarna. Ledamöterna i berednings-, som taxeringsoch prövningskommittéerna skall första gången de träder till avge ed. De lovar att varje skattskyldig person blir påförd den skatt han skall ha. Kronan skall inte lida förfång lika litet som den enskilde. Om ändrings sökande i taxeringsoch prövningskommitténs beslut. Skattskyldig som vill söka ändring av sin skatt skall inom en månad lämna sina besvär. Han får betala vad som står på debetsedeln, men i händelse av rättelse återfår han kostnadsfritt det han betalt för mycket. Om vad för progressiva avgiftens beräknande iakttagas bör. Har någon inrättningar eller egendom på andra ställen än där han bor skall de sammanställas och den progressiva avgiften erläggas på mantalsskrivningsorten. Om uppbörd, avkortning och redogörelse. När taxeringsoch prövningskommittéerna fullgjort sitt arbete skall ordentliga uppbördsböcker upprättas. Därefter fastställs tid för uppbördsstämmor under hösten, som skall vara färdiga vid årets utgång. I städerna skall de skattskyldiga efter kvarter och nummer på vissa dagar erlägga sin skatt. Den som inte infinner sig eller inte kan betala får påföljd. Avgifterna skall vara redovisade, insatta och levererade före 1 maj. Sjömanshusen skall vid sjömännens utmönstring innehålla skatten och vid deras hemkomst undanta den avgift de under sin resa blivit debiterad. Om avkortningar. Ingen annan avkortning får äga rum utom för de personer som avlidit innan uppbördsårets början, eller om den skattskyldige råkat i bevislig oförmögenhet och fattigdom. Avkortningslängderna skall lämnas till landshövdingarna för ytterligare prövning. Om undantag och lindring i bevillningen. Allmänna kassor, fonder, undervisningsoch skolinrättningar, stipendier, arbetshus, hospital och fattigförsörjningsinrättningar samt övriga fromma stiftelser skall beskattas på ränta av lån. Lägenheter som hör till akademierna är fria från skatt då avkastningen går till lärarlöner, som beskattas. Fattiga barn, fattighjon och medellösa fångar betalar inte skatt. Likaså Kronans manskap vid armén och flottan.