Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen, icke ega alt besluta annat eiler mera, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen gör det afseende, Han för Riket nyttigt fmner, anser Utskottet sig icke kunna upptaga detta mål, utan får vördsamt detsamma återlemna, enligt 44 §■ Riksdags-Ordningen , och hemställa hos Rikets Ständer, till hvilket Utskott det rätteligen hörer. Stockholm den 18 Februari 1840. Ankom till Exp.-Utsk. den 20 Febr, kl. 4 e. m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner att alla hemman, utan afseende å deras olika natur, må deltaga i Tingshusoch Prestgårds-byggnad. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Utskottet, den i^de dennes, eraottagit till dess handläggning remitterade motioner af P. Pettersson från Westra Härad af Jönköpings Län, samt Anders Andersson från Kinda och Ydre Härader af Östergötlands Län, att, som behofvet af Tingshusoch Prestegårds-byggnader är gemensamt för alla, som bo inom Häradet eller Socknen, alla Hemman må, efter hemmantalet, deltaga i kostnader för dessa byggnader, så att Säterier samt Rå- och Rörs-hemman icke vidare derifrån befrias. Som 26 Capitlet 2 och \ §§. Byggninga-Balken innehålla stadgande om den ifrågavarande byggnads-skyldigheten, och det omförmäldte förslå - Allm. Bcsv. och Ekon.-Utskotte.ls Utlåtande JU.-o 6. get således angår förändring af Allmän Civil-Lag, anser Utskottet sig, enligt 33 och 34 §§. Riksdags-Ordningen, icke tillkomma att dermed taga befattning, utan får, enligt 44 §• Riksdags-Ordningen, Vördsamt återlemna målen och underställa Rikets Höglojl. Ständers pröfningj till hvilket Utskott målen rätteligen höra. Stockholm den 18 Februari 1840. &r<o (timon*», TRYCKT HOS J. A. WALLDlSf» 18 40.
Den sednare utvägen torde ej vara olik den af en famille, som äger en betydlig, men under dåliga förvaltare vanskött Egendom, och som häldre än att där 6ätta hushållningen på god fot, stadnar vid den utvägen att sälja bort alltsammans, och deja ut pengarne till Bolagsmännen, från hvilka de omärkligt försvinna ... hvad döma dessas efterkommande om slikt hushållningssätt? De fördöma det. Så skola afven Statens invånare en dag döma öfver de åtgärder, man nu så gärna vill höra prisas, nemligen: att på en gång göra slut på Statens skogar. Af skogarnes delning och försäljande emotser man en inkomst j men man medger likväl, att alla enskiltas pretentioner af uråldrig rätt till mulbete och utsyning skola undanrödjas genom afsättningar från den totalaskogsrymden; nå väl! hvilka sträckor af skog och mark skola härigenom icke sfsöndras? ty något elier några tunnelands utbrytning kunna ej surrogera rättigheten att hela sommartiden få drifva en skock kreatur öfver en hel skog, ellar att erhålla timmer och ved från den skogr cam som derstädes ännu återstår, sluteiigen torde just ingenting kunna öfverblifva till afsalu. I det skick Skogarne sig nu befinna för-; minskas Ällmänningarne ingalunda igenom be-’ te och lagligt skogsfång, så framt man stadgar en förbättrad Skogsordning. Deras bibehållande kostar Staten mycket mindre än hvad genom en Forstmässig behandling af årliga afyttringar, genom regelmässiga hyggen, kan inbringas. Den stora vinsten består uti Skogens framtida bestånd samt uti dess bibehållande tili dess primitiva och riksgagneliga ändamål. Skälen för detta bibehållande, och emot den orättvisa mant är färdig att mot efterkommande begå, genom att annorledes förfara, finnas alla upptagna uti den Reservation som åtföljer Utskottens Betänkande, uti hvilken jag instämt, och som jag nu åberopar, öfvertygad, att saken sä framställd för vår store Konung, ingalunda skall sakna Hans bifall; Han känner de Länder, hvarest Skogshushållningen nått en hos oss ännu okänd höjd , och det skall blifva ännu ett af Hans storverk, att gifva åt vårt
Ontbtib, ålegat, bafve Söi, meb iafttaganbe af föreffrtften i 3ufébagé<0rbnmgené 2 §., att i betta 3lifébagé>$t(Iut betämma bageri/ bå Svifeté ©tanber åter (lota fammanträba, f>ärmebelft voclat falla bein, forn, roib näjlfommanbe lagtima SXifébag, i grunb af laglig tätt, ellet efter föregånget ordentligt roal, böra i råbjlagen od) besuten beltaga, att t>är i Jbufroubjlaben, ben 14 ^anuarii 1840, fig infinna; åligga nbeé rocberböranbe, att, utan ferjfilb påininnelfe, od) utan annan anlebning än benna fallelfe, beförja, bet roalen till fKif^ bagémän, ber fåbana roal äga rum, i laglig orbning, od) roib anfroar,' rneb ali ffpnbfamfjet roerfflällaé; fjroarroib till noggrann efrerrättelfe iafttagaé bör, ()roab 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 22 od) 77 §§. 3lifébag&£>rbningen fatnt lil §. SKegertngé^ormen, i affeenbe å .Dvifébagémannaroalen, gullmagternaé bef)örigf)et od) öfriga l)it f)öranbe omftänl'igf>eter, ftabga od) förmå.
;j g sägs;» och Tobias Lind att i lag måtte införas ett stadgande af följande innehåll: »Dc sorn med hvarandra äro trolofvade skola, inom tre månader från det lysningen slutades, äktenskapet med vigsel fullborda. Skor icke detta, må skälet derför hos Pastor i den församling, der fästeqvinnan bor, anmälas, hvilken då må ega att lemna dem ytterligare trcnne månaders anstånd, derest de sådant önska för vigselns verkställande. K örn nm de ej eller inom denna tid, mi Pastor anmäla ärendet hos Konsistorium, som eger att bestämma tiden för Bih. till R. St. Ar endera af fästehjonen orsaken dertill, att utan laga hinder vigseln blifvit uppehållen öfver sex månader, må den oskyldig*} ej vara tvungen att äktenskapet fullborda. Sjukdom, resor i allmänna och enskilda värf må gälla som undantag ifrån de nu föreslagna bestämmelser.a Genom förenämnde förslag Irar man således på olika sätt sökt lösa en fråga, som vid de två sista Riksdagarne utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar. Det anmärktes nemligen dä såsom en brist i lagstiftningen, att den ej bestämmer någon tid, hvarinom äktenskap bör med vigsel fullbordas efter slutad lysning, än mindre någon påföljd för underlåtenhet deraf. Deremot ér>- inrades dock att ett tvång i berörde hänseende ej vore förenligt med den frihet hos kontrahenterne, sorn bör grundlägga äktenskapet, äfvensom att den onda väg för ändamålets vinnande, sorn syntes lämplig, vore anvisad i Kyrkolagens 15 kap., som ålägger Presterskapet att varna folket mot i lång tid anstående trolofningar; och denna åsigt segrade jemväl hos Rikets Ständer. Hos Högv. Preste-ståndet, ifrån hvilket anmärkningen utgått, gjorde sig emellertid en motsatt mening gällande. Befogenheten att i lag föreskrifva en tid för vigsel och fastställa straffpåföljd för dem, som underlåta att iakttaga föreskriften, blef inom samma stånd försvarad; och nu antydda skiljaktiga »sigtor uppenbaras i de särskilda förslag i ämnet, som blifvit underställde nu församlade Ständers bedömande.
Ständers Electorer, för alt utse den man, som skall efterträda Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, i fall lian innan nästkommande Riksdag skulle med döden afgå; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit som föijer: Herr Lagmannen och Krigs-Fiscalen Lars Johan Rhodin 34 röster. Herr Häradshöfdingen och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden Johan Jacob Bergström 14 röster. Varande alltså Lill Rikets Ständers Justitias-Ombudsmans efterträdare utsedd Herr Lagmannen och Riddaren Rhodin. Ut supra. Carl Oxenstjerna. H. O. Holmström. C. C. Halling. Nils Pehrsson. Ståndet beslöt, det skulle Expeditions-Utskottet anmodas att, i öfverensstämmelse härmed, uppsätta förslag till förordnanden för Herr Hof-Rätts-Rådet och Riddaren Landin; samt Herr Lagmannen och Krigs-Fiscalen Rhodin derom Protocolls-utdrag genast justerades och expedierades. Den 9 Maj 1840. e. in. Från Höglofl. Ridderskapf.t och Adeln. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 25 och 29 sisth April på bordet lagda Utlåtanden. N:o 44, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Tredje IIufvud-Titel. Fröt. Uldr. d. g 25i N:o 52, i fråga om mötes-passevolans-afgiftens framtida utgörande, eller serskilda medels anvisande till bestridande af de kostnader, hvartill densamma är afsedd. Från Högvörd. Preste-StÅndet. S. D. Föredrogs ånyo Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans, den 7 dennes å bordet lagda memorial, med öfverlemnande af redogörelse för 2:ne, i hans afgifna Embets-beiättelse omnämnda, nu genom Kongl. Majrts Nådiga utslag afgjorda, mål. Lades till handlingarne. S. D.
Han lydde henne och gick öfver kyrkogården upp till prästhuset, men han tänkte, att olyckan hade släckt hennes förstånd och nästa morgon skulle nödga honom att föra henne till ett helgeandshus. När det nu blef morgon och stormen saktade af, klingade inga bjällror som eljes, och inga välbärgade sockenbor nalkades i klöfjesadel på de oskottade stigarna. Från de milsvida sträckorna af hemskt förfallna ödehemmen hördes hvarken piska eller rop. Ett par ensamma fyrstickor lyste mellan träden, och några kvinnor och orkeslösa gubbar med krycka och käpp samlades i vapenhuset. Män funnos där icke, och de kyrkbesökande voro sammanlagdt blott tolf själar. Grafvarna voro fler än de sörjande, och ingen julmorgon hade dagats under djupare tystnad. De släckte fyrstickorna under sina snöiga träskor, och, när de sågo mor Ingebritt sittande på kistan, men ej ett enda tändt ljus, hälsade de dröjande och undrande. Då hon förblef sittande med hakan i händerna utan att nicka eller gifva dem ett ord, kände de, att de hatade henne bittrare än någonsin. Så småningom mötte nu också de yrvakna gästerna från prästhuset, men ingen ringning hördes öfver moarna, ty stapelns klockor hade längesedan omgjutits till en fältkanon, hvilken låg förnitad och förstummad på botten af ett träsk i Ditmaren. Ingen präst steg i predikstolen. Ingen klockare knackade med stämgaffeln, men den tjänstepiga, som sedan länge skött hans syssla, väntade redan i dörren. Då reste sig mor Ingebritt och strök hårtestarna ur pannan, men det var så mörkt i kyrkan, att hon sökte med handen för att finna stöd mot bänkdörren. Hvarken takkrona eller dopfunt kunde urskiljas, hvarken målningar eller väggträn. Endast kopparstaken på det aflägsna altaret blänkte i snöljuset. – I går, – sade hon, – slutade vi bönen med orden: Vårt dagliga bröd, gif oss i dag. – Därefter tillade hon sakta och stilla, nästan hviskande: – Förlåt oss våra skulder! I detsamma kom ett spökaktigt, gulblekt litet barn på kyrktröskeln med en brinnande fyrsticka.
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med åberopande af den underdåniga begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver elementarläroverken, som Rikets Ständer redan år 1848 framställde, och af den ytterligare anledning till förnyandet af denna begäran, som uppkommit genom den nya läroverks-stadgan och det derigenom skedda upphäfvandet af revisionen öfver Rikets elementar-läroverk, måtte till Kongl. Majit ingå med en ny underdånig begäran, att Kongl. Majit måtte i Nåder uppfylla den önskan, som Rikets Ständer i detta hänseende vid beviljandet af de ökade anslagen för elementar-läroverken förut framställt, samt lill Rikets härnäst sammankommande Ständer göra nådig framställning i ämnet.” Häruti instämde Herr Thornée. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 2 Okl. 1887, kl. l e. m. Betänkande, i anledning af väckl motion om förklaring aj 2 morn. 11 § i Folkskole-stadgan, i fråga om folkskole-lurares pensionering.
Då man antager, att det är från Helge Ands Holms Beslutet af år 1282, sorn Kro-’ nans rättighet till de i Sverige varande större Skogar och Allmänningar, jemte flere andra dylika saker, som då för tiden kunde anses såsom ros nullius, egentligen sig härleder, finner man ock deruti anledningen, hvadan alia på desse skogar sedermera anlagde Hemman och lägenheter, blefvo ansedde som Krono, och desse tracter ärnade, att i framtiden gifva Kronan nya inkomster 3 men detta ändamål kunde icke vinnas, utan i mon odlingen fortgick, och hvad som icke blefodladt, blef deremot till större delen utan all nytta och gagn för Kronan, och Skogarne, som emedlertid begagnades af de kringboende, förstördes i samma mon, som de ansågos icke tillhöra någon. Detta bestyrkes af de flera klagomål, som fin - Den 29 Maji. 645 tias i delta ämne anförde i åtskilliga' handlingar, allt ifrån Konung Gustaf I:s till Carl XI:s tid. Denne odödlige Konung, som sträckte sin omtanka till alla grenar af den inre Statshusi hållningen, fann älven denna värd sin uppmärksamhet, och han bedömde, att Skogarne ej allenast agde ett verkligt värde, utan ock att de, rätt använde, skulie betydligt bidraga till Samhällets förkofran. Men för detta ändamål insåg Man, att det enskilta interesset borde med det allmänna förenas, och att på sådant sätt skulle ej allenast Skogarno bättre vårdas, utan äfven bidraga till industriens och näringarnes tillväxt. Det var i sådant afseen. de de dittills onyttjade Skogar blefvo åt enskilte personer upplåtne, emot en viss bestämd afgift, som i alla tider skulle till Kronan erläggas, om ock Skogen blef helt och hållen afbrukad och förstörd.
Under det att en så väsendtlig skillnad i beloppet af tolagsafgifterna äger rum, lät det icke gerna sig göra att upprätta en allmän Stats-Utskottetf Utlåtande, N:o ny. 11 Tulltaxa, grundad på säkra beräkningar af de afgifter, hvarmed varorna skäligen borde och kunde beläggas. För de trafikerande blefve det en lättnad , att tolagen kunde uppbäras i förening med tullen och ej, som nu, serskilde tjenstemän dertill behöfvas. Med rättvisa i beskaltuingsväg vore ej förenligt, alt, i följd af höga tolagsafgifter, som ej drabbade Borgerskapet ensamt, utan alla consumenler i och utom Staden, den ena Stapelstadens Borgerskap vidkändes vida mindre bidrag till staden, än Borgare i en annan stael. Med god ordning instämde, att ett stadgande funnes, som föreskref, hvartill tolagen må användas, på det ej, såsom nu skedde, denna afgift må i Slads-cassan ingå, för bestridande af hvarje slags behof, eller användas till föremål, som ville synas för densamma främmande, såsom fattigvård, kyrkobyggnad, aflöningar till läroverk o. s. v., hvaraf största delen endast rörde Städernas invånare och ej landets, hvilka likväl indirecte i högst betydlig nion vidkändes tolags-afgifterne. Slutligen och då tolag vore en allmän beskattning, borde ock Staten äga att controllera, huru den af städernas Borgerskap förvaltades och användes. Vid pröfningen af denna fråga, bar Utskottet till en början funnit sig icke kunna undgå att fästa en serdeles uppmärksamhet vid den obenägenhet, hvarmed förslaget om lolagens uppbärande tillsammans med tullmedlen blifvit bemött inom Borgare-ståndet, hvars inleressen saken obeslridligen närmast rörer. Berörde afgift erlägges nästan endast al Stapelstädernas Borgare, och de åberopade olägenheterne så väl af den olika vinsten och förmonen af varors inoch utförsel uti serskilda Stapelstäder, sorn uti uppbördssältet, drabba således hufvudsakligast desse, utan att likväl någon obelåtenhet dermed från deras sida försports.
Jag har hört gamla, som missräknat sig på hela tiotal af år, och kalla sina döttrar för ”lillan”, ehuru deras barnbarn redan vext ifrån denna titel – det kommer förmodligen deraf, att vårt minne blir mera envist, att fasthålla de första bilderna af vår ungdom, som djupast inpreglat sig i vår själ, – då så mjuk, så benägen att mottaga intryck, hvilka sedan spårlöst halka den förbi. Vårt sinne blir sedan trögare, händelserna hopa sig liksom på oss, vi hinna icke följa med, icke vänja oss vid de nya förhållanden och känslor de medföra, då ungdomen och barndomen deremot med sitt lifliga, friska, oupphörligt framåtsträfvande lynne, så lätt glömmer det närvarande, för att drömma och längta efter det lysande fantomet af en framtid, som de aldrig skola finna sådan inbillningen och hoppet målat den; – med blicken ständigt riktad framåt är den närvarande dagen lång som ett år, och ett år synes oss ett sekel, då ålderdomen med smärtsam ihärdighet fäster sig vid ögonblicket, anande att det kommande väl kan tillföra den lidanden, men sällan glädje. – Se så, nu tog Ajax min nystpinne Kära Lovisa skynda dig, och tag den ifrån honom innan han tuggar sönder den, – sade prostinnan ifrigt till mamsell Lovisa, som uppklifven på en trädstol var sysselsatt att afplocka, och i sitt stora förkläde samla de hvita doftande blommorna på fläderbusken bredvid. Äfven hon har obetydligt förändrats; hon har endast blifvit fetare, och ett och annat grått hårstrå i hennes mustacher tala om de år, som passerat sedan hon reste ifrån Skillingaryd. – Ja, det säger jag rent ut, att vore det inte för Annas skuld, så skulle väl Ajax aldrig en dag längre lefva, så mycken odygd gör han, – sade den förargade mamsellen, i det hon klef ned ifrån stolen och, med skyndsamma steg och hotande uppsyn, närmade sig en stor svart och gul hund, som med hufvudet hvilande emot framtassarne, och prostinnans nystpinne mellan sina käftar, på något afstånd tycktes med mycket lugn invänta mamsell Lovisas ankomst.
De årliga inkomsterna, hvilka år 1820 i räntor och hyror inalles utgjorde endast omkring 2,900 R:dr, uppginge nu, oaktadt den sedermera inträffade räntenedsättningen och minskad hushyra, till följd deraf att flere lägenheter måst till beredande af större utrymme för sjukvården användas, till ungefär 6,000 R:dr årligen. Barnbördshusets ekonomiska^ ställning vöre med dessa tillgångar för framtiden fullt betryggad, så vida Inrättningen, med uppfyllande af sin bestämmelse, kunde fortfarande begagna sin nuvarande lokal, men förhållandet förändrades i väsendtlig mån då, såsom nu vore fallet, en flyttning och nybyggnad blifvit oundgängligen nödig. Att för detta Kongl. JlajUs JV'åd. Prop. om Statsverket 18S3. 10 ändamål tillgripa det räntebärande kapitalet vore att beröfva Inrättningen medlen för dess framtida underhåll, och den tillgång, sorn genom fasta egendomens försäljning vore att påräkna, kunde icke beredas förr än det nya Barnbördshuset vore färdigt till begagnande, och skulle i allt fall icke förslå till betäckande af de med den nya anstaltens tillvägabringande förknippade utgifter. För uppförande ånyo af ett Barn-förlossningshus i hufvudstadén, beräknadt för 30 qvinnor, enligt nyare tidens åsigt om lämpligaste konstruktionen för Barnbörds-inrättningar, placerade i hvar sitt särskilda rum, med dubbelt antal af dessa sednare för beredande af tillfälle till ständig omvexling och alltså med 60 små sjukrum i 2:ne särskilda byggnader, boställen för Direktor, Adjunkt, Förestånderska och Ekonom, lärosal, ruin för tjenstgörande unge läkare och barnmorske-elever, samt alla för sjukvården och ekonomien erforderliga lägenheter, skulle nemligen, enligt den plan Direktionen låtit uppgöra, erfordras en summa af nära 90.000 R:dr och då härtill komme inköp af tomt octi nya inventarier, kunde approximativt antagas att 100,000 K:dr för ändamålet erford rades. Af hvad sålunda blifvit anfördt anser
Men geologien är af icke mindre vigt såsom hjelpvetenskap ät industrien. En stor mängd af de produkter, som denna gör sig till godo finnas i sjelfva verket i jorden: Det är geologien som lärer huru de der förekomma och hvarest de äro att söka. Den har vid många tillfällen visat med hvilken säkerhet i uppgifter den kan gå industrien tillhanda. Så uppskattas .den också i utlandet. Vill England grundlägga en koloni på en aflägse strand, så är en af dess första åtgärder att ditsända naturforskare för att efter geologiska data fä utrönt hvilka produkter man der har att vänta, likasom efter de vexter, der finnas, kunna sluta hvad kultur der kan frambringa. Vårt. gamla Sverige är rikt på skatter dolda i jorden, men vi känna dem i sjelfva verket allt för litet. Jag behöfver såsom stöd härför endast åberopa tvänne underrättelser, som dessa sista dagarnes tidningar innehålla ifrån Skåne: om ett kritlager, som under innevarande år gifvit upphof till en storartad fabriksanläggning, och om en begynnande exploitering af stenkolslager, som måhända kunna blifva en säkrare källa till välmåga än mången nu torde föreställa sig. Det är möjligt, ja! det är nära nog säkert att både kritlager och stenkolslager kunde äfven på andra ställen tillgodogöras. Ständerne hafva visserligen gifvit anslag till Sveriges geologiska undersökning. Denna har hittills endast utsträckt sig öfver några få af det mellersta Sveriges provinser; omkring ^:del af Sveriges yta är för närvarande undersökt. Men om någonstädes uttrycket tid år penningar är berättigadt, torde det gälla med afseende på de skatters tillgodogörande, som ligga i jorden. Det är dessutom icke nog att en geologisk undersökning göres och att de undersökta delarne kartläggas. Kartorna måste kunna begripas och betydelsen af de upplysningar, de lemna, kunna vederbörligen uppskattas. Vi behöfva icke blott kartor, men äfven kunskaper, kunskaper spridda till den allmänhet, som skall draga nytta af undersökningarne. Det norra Sveriges geologiska rikedom ligger hufvudsakligen i dess malmer. Grufvornas bearbetning under århundraden har måhända der öfvat ögat för igenkännande af liknande malmer pä andra ställen.
Med den Visserligen ringa erfarenhet jag äger, tror jag mig likväl kunna förklara, att det icke är förhållandet} dert för alla i ögonen fallande disproportionen emellan straffet och brottet, föranleder alltid dertill, att hvar och en mindre gerna uppträder såsom angifvare, att visligen gifva sina utsagor en så skonsam vändning, som möjligt, och att Domaren tilläfventyrs mindre sorgfälligt söker de upplysningar, hvil.] ka skulle gifva brottet den svårare egenskapen, samt begagnar sig af den honom lemnade tolkningsrätt af Lagen, för att slippa tillämpa den Lag, som han anser olämpelig, och i de flera händelser, der, såsom Herr Mannerstam anmärkt, egen bekännelse utgör hufvudsåkligaste möjliga upplysningen, kan man säkert vänta sig att äfven den uteblifver. Ridd. o. Ad. Prof, VI. B. II, Afd. 7, S> 54 Den 21 Maji. den erforderliga ändringenHvad brännmärkningen angar, så är det yisseiligen sannt, att brännmärket tprsiör en människa lör hel^ lifstid n ; m n om det endast åsättes fästningsfångar, och} icke i pannan, utan på axeln, så att det blott kan skönjas af dem som visitera, tror jag det vara ganska nyttigt. Och förenar jag mig således, utom hvad denna sednare fråga beträffar, med de Herrar, hvilka talat emot piskottets Betänkande. Grefve Spens, Jacob Melker: Jag kan icke finna någo' skadtligt deruti, att med något outplånligt märke förse dem, sorn äro dörpde till ljlstidsfiingelse. Det kan efter min tanka allrahögst betrayfas säborn en Policeanstalt, för att hin ra deni att rymma.
N:o 56, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de försäljning af tomtplatsen efter Kronans nedbrunna spanmåls-magasinshus i staden Carlshamn. N:o 57, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de afsöndring af jord från kronolägenheterna Hushagen, Köpingsön och Bvslätten i Köpings socken af Westmanlands län, för utvidgning och rötning af Köpings å. N:o 58, i ani. af erhållna återremisser å Betänk. N:o 33, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster. Sammansatta Lag-, samt Allm. Besvärsoch Ekonomiutskotten: N:o 5, i ani. af väckta motioner, ang:de ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar. Den 25 April. 373 Nio 6, i ani. af väckt motion att fader, som icke kan bidraga tili sitt oäkta barns upfostran, bör till allmänt arbete hållas. N:o 7, i ani. af väckt fråga om ändring i i g 2 kap. B.B:n. N:o 8, i ani. af väckt motion om förbud för kringstrykande komedianter att vid marknader samt å sönoch helgedagar anställa förevisningar. Allm. Besvärsoch EkonomiUssholtet: N:o 76, i ani. af återremiss utaf Betänk. N:o 77, i ani. af återremiss utaf Betänk. N:o 78, i ani. af återremiss utaf Betänk. N:o 79, i ani. af väckta motioner om dels Smålands Hussar Reg:tes, dels ock 4 sqvadroners af Skånska indeldta KavalleriIieg:tenas afsittande; samt N:o 80, i ani. af väckt förslag om förändrad reglering af äflockarnes aflöning. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 om aftonen. In fidem protocoili Albert Munck. Lördagen den 25 April 1857. Plenum kl. 6 e. m.