Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t ämnat följa, än ock en afskrift af Kongl, brefvet den Februari 1837, angående den af Kongl. Maj:t beslutade reglering af landshöfdinge lönerne, men hvars verkställighet vore i de fleste delar beroende af ackords-amorteringen; hvarefter Rikets Ständer medgifvit att, till inlösen af de vissa landshöfdinge-befaltningar åtföljande ackord, till det belopp för hvardera, som uti förenämnde nådiga skrifvelse uppgifvits, och med förbehåll, att allt framtida anspråk på ackords-ersältning å desse embetsmäns sida upphörde, linge från Riksgälds-kontoret utgifvas, såsom lån, ett belopp af i54,957 r:dr 26 sk. 4 rst> under vilkor: l:o att derå erlades från lyflningsdagen 4 procents årlig ränta, sorn, efter skeende afbetalningar, beräknades å det då återstående kapitalet samt att lånet amorterades i den mån öfverskottet af i nästföljande punkt omförmälde innehåliningar, sedan räntan blifvit iiqviderad, dertill iemnade tillgång; 2:0 att vid hvarje landshöfdingeljenst, hvarvid ackord vore fästadt, af lönen innehölles 6 procent årligen å aekords-beloppet, intill dess det för ackords-amorteringen Iemnade lån blifvit till fullo godtgjordt, hvarvid skulle iakttagas att under vakans, på lika sätt, som i afseende å vakans-besparingar vid armeen vore reedgifvet. berörde 6 procent för den tid besparingen till stats-verket inginge, jemväl å lönebeloppet innehölles och för det afsedda ändamålet användes; samt 3:o att Stats kontoret erhölle nådig föreskrift: att de till ackordens inlösen beviljade medel för den blifvande ackordsfondens räkning emottaga, lör att om berörde inlösen besörja, med iakttagande deraf, att, i händelse någon landshöfding erhållit skriftlig försäkran om viss ackords-ersättning, densamma, qvitterad, återställdes; att å berörde fonds vägnar till Riksgäldskontoret aflemna löpande förbindelser å 1000 rdr hvardera, äfvensom att låta alla de till ackords-amorteringen afsedde innehåliningar för ackordsfonden serskildt upplaga och bokföra, för alt dermed i första rummet liqvidera den bestämda räntan, och sedan använda återstoden till kapilal-afbetalning å det af Riksgälds-kontoret Iemnade lån I afseende på beloppen af de serskilda landshöfdingelönerne, de fastställde ackordssummorne, ränteoch kapital-afbetalningarne derå, ssamt ti - Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 97.
Domitius med glänsande ögon vid minnet av detta blodiga uppträde; jag var själv nära däran att klappa händerna och ropa: bene, optime! Jag skulle måhända gjort det, om jag som du varit blott åskådare. Men tyvärr, jag är kejsarens fältherre, och det var kejsarens soldater, som omkommo. Det var återigen Petros, som befallde denna olyckliga rörelse. Jag prisar dock himmelen, att den ägde rum, ty när biskopen såg den sorgliga utgången, bad han mig om förlåtelse och kände sig träffad av den vers jag leende anförde ur Homeros: Gott mångväldet ej är; en enda härskaren vare. Jag hoppas att från denna stund få ensam råda. - Det var en överraskande upptäckt, min Annжus, att anföraren för de upproriske var ingen mer och ingen mindre än vår gamle vän Krysanteus. Krysanteus i spetsen för en hop kristianska svärmare! Vid Zeus, ödet leker med människorna. - Glöm ej, Olympiodoros, att anteckna i ditt verk, att Krysanteus varit Julianus' lärare i filosofi och krigskonst. Du kan tillägga, att Julianus erkände honom som sin mästare ej blott i den förra, utan ock i den senare. Eftervärlden bör icke underskatta mina segrar, när de vinnas mot en sådan man, som för övrigt står i spetsen för en överlägsen styrka av svärmiskt och krigsvant manskap samt försvarar sig i en bergstrakt, svårintagligare än en fästning. Men nu till något annat. Jag väntar i afton mina badslavar med åtföljande badtält till lägret ... - Skönt, min vän. - Och sedan vi återvänt från förposterna, torde allt vara i ordning till en förnyad bekantskap med ett någorlunda drägligt bad. O, Korintos, vad jag saknar dig och dina ypperliga termer! Skada, att man icke kan medföra dem på fälttåget ... Än en skål! För Karmides' minne! - För Karmides! Han var på senare tider stadgad och tråkig. Men icke förty ... döden försonar allt, och helst en sådan död ... Leve i alla tider hans skugga! - Drickom även för hans sköna änka! - Jag har åtagit mig att trösta henne, sade Olympiodoros, så snart hon blott har kommit i våra händer.
Om verlden aldrig skulle erkänna mina rättigheter dertill, nåväl! så var jag sjelf i detta ögonblick fullt öfvertygad derom, och i denna stund af glädje och hänförelse syntes mig denna öfvertygelse tillräcklig för min lycka; alla verldens advokater skulle icke kunna fråntaga mig den, och om den för mr Gibson var af noll och intet värde, så var den för mig omätlig, ty den borttog den pinsamma tanken, den förödmjukande fruktan, att jag i sjelfva verket icke var annat än en stackars äfventyrare, som, narrad at en grym och listig qvinna, att tjena hennes hämd, sökte vinna hvad som icke tillkom mig. Jag begagnade hushållerskans frånvaro att undersöka hela det lilla rummet, som syntes mig nästan heligt. Här i denna länstol hade min mor suttit, på denna bordstudsare, hvars urverk längesedan stannat, hade hennes blickar räknat de försvunna timmarne, denna spegel hade återgifvit hennes bild, här stod en liten sekretär af valnöt, inlagd med messingssirater, som troligen gömde hennes bref och minnen af hennes korta ungdom, här vid detta lilla sybord hade hon suttit och arbetat och låtit sina milda ögon hvila på blomstergruppen utanför. Jag utdrog den lilla lådan i bordet; der lågo ännu hennes sysaker, en liten fingerborg af guld, en något rostad sax med en emaljerad öm devis, ett gulnadt halffärdigt broderi, några silkesnystan, hvilkas färg och glans voro oförändrade, allt var sådant, som om hennes hand nyss vidrört det; dessa värdelösa, bräckliga småsaker lågo qvar, men handen var stoft, denna varelse, som varit så älskad, som burit lifvets hela lycka och fullhet inom sig, fanns icke mer, men hennes minne fylde, som ett rosendoft, hela detta rum, och hennes ande, återkallad af hennes sons ömhet och saknad, tycktes mig i detta ögonblick sväfva omkring mig och beröra min panna och mitt hår med sina kyssar. Hade jag orätt, var jag väl offer för en ljuf inbillning, voro dessa sällsamma rörelser, som fylde mitt hjerta endast en bedräglig följd af min egen föreställning?
Palmstjernas förslag om återremiss af detta betänk., såvida jag icke vore öfvertygad om att, ifall Utsk:s förslag af R. o. Ad. godkändes, det af Frihm önskade ändamål vunnes; ty om, på sätt Utsk. föreslagit, K. M. låter öfverse Hamnordn. och dervid finner att i enlighet med nuvar. förhåilauden, Hamn-ordn. numera är öfverflödig, så lärer K. W. icke underlåta, att densamma uphäfva och då skulle det ändamål, som Frih. Palmstjerna åsyftat vinnas. Skulle K. W. återigen fiona, att Hamnordn. behöfver bibehållas, utvidgas eller förändras, så är jag öfvertygad om, att det också kommer att ske oell jag tror således, alt detta betänk, kan af R. o. Ad. bifallas, samt anhåller att betänk. i öfverensstämmelse med grundlagens stadgande, först må framställas till bifall. Hr von Hartmansdorff: Jag tror för min del, att om de anraärkn:r, Frih. Palmstjerna gjort äro grundade, och dem Gr. Liljencrants icke vederlagt, så är uttrycket ”fullständighet”, i den or - Den 29 Januari. 199 dalydelse Ulsk. föreslagit, ingalunda lämpligt. Om författningen i vissa fall är alltför vidlyftig oell i andra fall ofullständig, så borde en helt annan ordalydelse för den underd. framställningen till K. M., än den föreslagna, begagnas. Att bär uppgöra en annan, torde vara vanskligt. Jag hemställer derföre om icke R. o. Ad. skulle finna för godt alt, på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, återremiiiera betänk, så alt Ulsk. måtte få tillfälle tipgöra en riktigare ordalydelse, än den här framställda. En äterremiss till Ekon. Ulsk. är mindre betänklig än till Stats Utsk., emedan förstnämnde Utsk. har vida mindre att göra, än det sednare, och nog torde medhinna sina göromål, om ån en eller annan återremiss skulle komma att ega rum. H. Ex.
I afseende på de nuvarande innehafvarne af sådana Lånfördelar, hvilka derigenom för innevarande år medtagit och minskat Fondens fördelningsbelopp med en icke mindre summa än 114,645 Rid, har ock Edet Kongl. Majit sjelf uti Sin Kådiga Skrifvelse den ao Januari 1813, hvarigenom nämnde förmån Söderberg och Arosenius beviljades, förklarat sådana 671 Underdåniga Skrifvelserl I/ån vara mindre bestämda för dem, hvilka redan vunnit styrka att uppdrifva sin tillverkning till en viss höjd, än för den emot svårigheter Sträfvande nybegynnaren , hvadan dessa Lån blifvit ineddelta tills vidare såsom uppmuntran och understöd till upphjelpande och utvidgning af Fabrikerne, samt följaktligen icke för att alltid bibehållas, utan endast för så lång tid, som för ändamålets vinnande kunnat erfordras , och i följd åter deraf böra upphöra då antingen Fabri-, kerne hunnit till en viss höjd eller, oaktadt för. månens begagnande en längre tid, ej vunnit serdeles förkofran, och sålunda ändamålet ined de samma icke kan förväntas uppfyldt. På alla dessa skäl och omständigheter få Riksens Ständer hos Eder Kongl. Majit i underdån inhet anhålla : l. Att någre flere Lånförmåner af nämnde beskaffenhet, än redan äro lemnade och här ofvan upptagne, icke äf Manufaktur-Diskont-Fon-' den beviljas: tAtt Eder Kongl. Maj:t täcktes för Inne^ hafvare af samma förmåner bestämma en viss kort. tid till feras vidare begagnande, hvarefter de böra upphöra, och hvilken Eder Kongl. Maj:t lärer i Nåder lämpa efter den längie eller kortare tid, Låntagarne dem åtnjutit, samt i den mån ändamålet dermed blifvit mer eller mindre uppfyldt, men hvilken tid Riksens Ständer likväl anse böra utsträckas till högst sex år härefter, så att hela beloppet då kan i Diskont-Fondens allmänna fördelnings-Summa ingå: öfverlemnande dock Riksens Ständer i underdånighet till Eder Kengl.
Fredr.: Då jag vid sist för flutna riksdag var ledamot af BankoUlsk. och då, så godt jag förmådde, sökte bidraga till det resultat, som sent omsider vanns, att nemi. R. St. beslöto att för framtiden ingifvande af småsedlar icke vidare skulle äga rum, så torde Ståndet ursäkta om jag uptager några ögonblick för att vid denna vigtiga fråga uttala de åsigter jag hyser. Denna fråga, i och för sig betraklad, är icke af särdeles vigt, ly om det ifrågavar. beloppet af Bankosedlar utgår eller icke, kan i hufvudsaken vara ganska likgiltigt, men deremot anser jag principen vara af stor vigt, och ådagalägges redan af BankoUisk:s näst efter detta följande betänk. n:o 9, hvaraf det visar sig att fråga redan upslålt att åter i rörelsen utlemna de så nyligen afskaffade 8, 12 och 16 sk. b:co-sedlarna. Det skulle vara en ganska angenäm anleda, för dem, som önska dessa sedlars återuptagande, om till en början det kunde drifvas igenom alt de i Banken befintliga sedlar å 10 och 14 sk. b:co fingo utkomma. Jag anser derföre vara angeläget för konseqvensens skuld, att dessa småsedlar icke blifva i allmänna rörelsen utsläppta. En talare har sagt, alt det skulle blifva en fördel för realisationen, om dessa sedlar fingo utgifvas. Det måste anses som en irring, på sätt Hr Akerman har ådagalagt, om man kan tro att detta obetydliga belopp kan utöfva det ringaste inflytande på realisationen. Hvad saken i sin helhet beträffar, så ber jag att få fästa upmärksamheten derå att realisationen säkerligen icke på något sätt bättre kan betryggas, än att så vidt möjligt söka utbyta sedelstocken mot verklig valuta. Det är tvifvelsutan bästa sättet att betrygga realisationen att man ställer så till, alt så mycket som möjligt af denna valuta kommer i allmänhetens fickor.
Hammarhjelm, Carl Guslaf, yttranden. I. 156. II. 401. IV. B. 447. A. 501. VI. A. 66. — om ändring i dess 9 Capitels 6 §, angående ränta å försträckta penningar eller varor. Se Penningeräntan. Handelsboks vitsord, förslag till förordning angående. I. 136. R. 142. II. B. 714. III. 9. A. 23. E. 220. Handelsoch Närings-disconlens fonder, angående räntans nedsältande lill 4 procent ä de län som Banken lemnar af. I. R. 281. Se vidare Banko-Uiskotlets Betänkande N:o 42. — disconternes utlånings-rätt, samt ytterligare föreskrifters meddelande i samma ämne. I. 442. 11. 529. Se vidare BankoUtskottets Betänkande N:o 42. Handelsoch sjöfarts-förhållanden emellan Sverige och Norrige, angående väckt fråga om förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende på. I. Handlingar, äldre, hvilka röra Sveriges södra och vestra Kustprovinser, om utbekommande af dem från Danska archivet. I. 15. 447. — Svenska, skrifna eller tryckta, om förbud mot utländska ords begagnande deruti. Se Utländska ord. (. »7 ) Handlverkerier. Se Fabriker. Handl verks-föreningens ombudsman i Stockholms packhus, angående anslag lill aflöning för. II. B. 491. A. 613. Handtverks-mästare, burskapsegande, angående befrielse för dem från skyldigheten att vid besigtningar och kostnads-förslags uppgörande för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, biträda. VI. B. 434. A. 459. VII. E. 175. Handtverks-Ordningcn af den 22 December 1846, angående än dringar deri. Se Handels-ordningen. Harmens, Henrik Otto af, yttranden. I. 358. II. 522.
Det gäller t ex. om de luftkretsar, lunder, blomstergårdar, palatser, drägter m. m. som – nämligen i sådana tings högsta förträfflighet – äfven inom den verlden finnas; det gäller om de paradisiska trakter, der löfven äro såsom af silfver, och frukterna såsom af guld, och blomstren skimrande af regnbågens färgor; det gäller om den färg-harmoni, som alstras af englarnes ständiga ljus och ständiga vår; och i hvilken rödt är Kärlekens motsvarighet, emedan det uttrycker andesolens eld, liksom hvitt är Vishetens motsvarighet, emedan det uttrycker andesolens ljus, hvars dager är en blänkande hvithet. En färg-harmoni, hvarvid i förbigående må anmärkas, att derifrån uppkommer jemväl all i Himlarna möjlig skugga och skuggning. Ty äfven i dem måste någonting utgöra skugga, såsom motsvarighet till den inskränkning, hvarigenom Englarnes lif åtskiljer sig från Herrens eget; men mörker kan i den verlden icke finnas: derföre kan skuggan der, då hon icke består i mörker, endast bestå i en viss sammansättning af färgor, eller ett visst mattare och dunklare färgspel. Med få ord: allt det vackra, som gläder deras yttre sinnen af den grund, att det än mera förlustar deras inre sinne genom de vackra föremålens gudomliga betydelser, förhöjes i sin fägring, alltefter som det inre sinnet djupare uppfattar dessa betydelser, såsom lika många den Eviges återspeglingar. – Att utan sådant sinne betrakta de sköna föremålen, skulle snart leda till den följd, som jag engång såg bildligt föreställas i Andeverlden: der några flockar af jordiska nykomlingar, tillsporda huru de tänkte sig himlen och himmelrikets fröjder, genast blefvo införda, hvarje flock särskildt, i det slags gamman, som motsvarade hans tankbild derom. En af dessa flockar, som hade tänkt sig den himmelska saligheten såsom en overksam njutnings-lefnad i paradisiska lustgårdar, träffades, få dagar derefter, sittande mellan rosenhäckar under citronträd, oranger och drufvor, men bitterligen gråtande, att paradiset vore så ledsamt och att ingen utväg derur kunde hittas.
A n d r a åter voro nyförvärfvade bekantskaper efter brukspatronens uppflyttning till Stockholm, däribland icke så få unga militärer o c h ämbetsmän m e d både rang o c h förmögenhet, o c h slutligen, det bästa till sist, en hel krans af unga danslystna tärnor i rika o c h luftiga toaletter. Hälsningar o c h teet v o r o snart undanstökade o c h ute från salen ljödo redan preludierna till dansen. Ella stod helt nära sin tant o c h farbror i gladt samspråk m e d några gäster, då dörren till salongen åter öppnades o c h en n y manlig gäst trädde in. Ella märkte h o n o m genast, och en svag, vacker rodnad flög öfver hennes kinder, på samma gång s o m ö g o n e n hälsade o c h liksom kallade h o n o m. H a n hade också genast sett henne o c h hans blickar fingo ett vackert o c h gladt uttryck, under det han m e d långsamma, m e n fasta steg närmade sig gruppen, där h o n stod. Ella gaf biukspatronessan o c h brukspatronen ett sakta tecken, o c h de vände sig, efter en skalkaktig blick af Ella, m o t den unge mannen, hvilken nu hunnit fram och gjorde en på samma gång elegant o c h vördnadsfull bugning för de gamla o c h en hälft frågande åt Ella. » Det är väl bäst att jag sköter o m presentationen, » smålog Ella. » Jag får för m i n vördade tant o c h farbror presentera bergsingeniör Richard Malm, hvars bekantskap jag hade nöjet göra i pensionatet i Paris. H r Malm har för öfrigt vistats i Belgien o c h Tyskland i o c h för studier vid därvarande bergverk. » » M y c k e t välkommen, » stammade brukspatronessan o c h såg smått häpen p å d e n höga, kraftige unge mannen m e d de goda, leende ögonen. (Forts.) Innehållsförteckning-. Frida Lindholm; af Amanda Leffler. (Med porträtt.) — Höstkväll; poem af Daniel Fallström. — Barn och mörkrädsla; af Emy. Idun
Men, mine herrar! en vigligare betydelse än ogillandet af de gamle rädgifvarnes åtgärder skulle eli beslut i andan af Utskts betänk, innebära; det skulle antyda ett erkännande af det syste me för betraktande af Rikets sannskyldiga nytta ur en ny och med våra grundlagar samt fäderneslandets verkligen sanna bästa visserligen icke öfverensstämmande synpunkt, som, med anspråket att vara uttrycket af nationens önskningar, nu söker att göra sig gällande, och hvaraf jag anhåller att få teckna några drag. I hvarje samhälle, helst de lagbundna, är aktningen för beståndande lagar och vården om de grundvalar, hvarpå den lagliga ordningen hvilar, första villkoret för Rikets sannskyldiga nytta. Bland Sveriges grundlagar, med lika rätt till ovillkorlig efterlefnad, som de andra, är Successions-ordningen af d. 26 Sept. 1810, hvilken tillerkänner vår nu regerande Konung, Carl XIV Johan, och hans manliga ätt Sveriges konungathron. Alt icke omtala de pligter, tacksamheten ålägger emot en Furste, under hvilken Sverige åtnjutit längre fredslugn och gjort större framsteg i ekonomiskt välstånd än under någon förutgående regering, bjuder vår grundlag äfvensom öfriga lagar helgd åt majestätet, hvars gerningar äro fredade från åtal. Nå väl, mine herrar! för hvilken af eder, som med någon uppmärksamhet följt sednare årens händelser , är det obekant, att i den s. k. fria 9 H. 2! Den i Juli e. m. pressens annaler, — denna press, sorn påstår sig uttrycka nationens allmänna opinion och yrkar att leda både Regeringens och Representationens beslut , — ett stående thema varit den konungsliga personlighetens nedsättande, förenadt med ett aldrig hvilande bemödande alt i en fiendtlig dager, i en med kända allmänna sympathier stående motsats söka framställa Hans enskilda handlingar, äfven dem, hvilka man har att tacka för att ännu Svenska Ständer kunna öfverlägga om hvad som är Sveriges sannskyldiga nytta ?
Varnade af allt detta, hoppas jag att vi skola i dag förfara annorle* des, Till följe af Ridderskapets och Adelns vid denna Riksdag gifna beslut, hafva nu Statsoch BancoUtskotten gifvit särskildt Betänkande öfvergrunderne, och särskildte Betänkanden öfver detaille frågorne. Det förra är det nu uppläste Betänkandet; men de sednare äro icke ännu hos oss uppläste. Af detta Utskottens kloka och rättmätiga förfarande, följer också, att vi kunna om vi vilja, förfara på samma sätt. Såsom bevis huru Utskotten sjelfve trott sig så handla, får jag nu uppläsa de ord ur förevarande Betänkande, sorn skola öfvertyga derom. Pag. 33 står: ”För att sätta Rikets ”Ständer i tillfälle att kunna besluta öfver de ’’hufvudgrunder, hvarå Utskotten grunda sine för* ”slag i dessa ämnen, utan hinder af de anmärk’’ningar, som uti detaillerne skulle kunna göras, ”hafva Uttskotten ansett tjenligast, att framställa ”desse sednare uti särskilde, vid detta Betänkande ”fogade, utlåtanden,” Nå val, mina Herrar, har Ridd. Och Ad. Prat. VI Band. 47 738 Pen 14 Julii e. ni väl mera tydliga ord kunnat väljas, för att uttrycka den förklaring, att Utskotten skiljt emellan grunder och detailler; samt särskilt yttrat sig öfver dem. Det var naturligt, att Utskotten icke kunde gifva nakna grunder, utan motiver; och då, för att motivera grunderne, systemet måste, till hela sin vidd, Utvecklas, så kunde Utskotten icke undgå att också, berättelsevis, eller rättare sagdt, demonstrationsvis, omförmäla hvad Utskotten i detaille-betähkanderne föreslogö; men då Utskotten i nyss upplästa örd uttryckeligen för* klarat deras egen mening; och vi jemväl hafvä frågorne fördelia i särskildta Betänkariden; så vore det ju en hårdragen ädvocature att neka oss vår fria vilja, att följa samma behandlingssätt* som Utskotten iakttagit, Och sålunda skilja emel* lan grunder och detailler.
Domstolen frikänt honom frän sine Borgenärers widare kraf, äge han, sevan Dom derom wunnir laga kraft, uti sine förra rättigheter inträda; Haft iver ater Domstolen ej befriat honom ifrån framrida answar eller är han dömd för bedrägligt förhällande, mä han i bäda deha fall ej äga ar för sin Ätt rum pä Riddarhuset intaga; i det förra fallet, sä wida ej andre Ättemän af Slägren finnas, mä han Fullmagt til annan behörig man utgifwa. §. 10. Dör un.der pästäende Riksdag Hufwudman, som sig för Attén anteckna lätit, äge.den som Huft ivudmanna-rätten tilfailit at sig för Attén anteckna läta etter laglig Fullmägtig förordna. §. n Alla de Lommenäeur8-Atter, hwilka tilkommit före den 6 Junii 1829 eller den dag dä den nu gällande Regerings-Formen blef af Kongl. Maj:t och Riksens Ständer fastställd och antagen, äga at bibehälla det högre Säte ä Riddarhuset, som dem blifwit för detta tillagdt; men de Adelsmän, som ifrän ofwannämnde dag blifwit til commsncleurer utnämnde, eller hädanefter Utnämnas, förblifwa wid deras Ätter och förra rum deruti, utan at deras uphöjelse til Lommenäeurs - wärdigheten mä gifwa anledning lil bildande af en ny Ätt a Riddarhuset, hwarken för dem sjelfwe eller deras manliga Ätteläggar. §. 12. Blifwer någon Hufwudman för Adlig Ätt til Friherre uphöjd, dä intage närmaste Hufwudman, derest sädan finnes, Säte och Stämma för Adliga - iz84 Den 29 Mars. e. m. ga Akten. Pä samma satt förhälles äswen enär Friherre uphöjes til Greflig wärdighet. §, iz.
BancoSedlar, och genom samma bestämning således endast sökt vinnas en stadga i det förhållande emellan Silfver och Sedlar, som nu äger rum; anser Utskottet verkställigheten af en sådan bestämning icke förändra behofvet af de vid Statsregleringen föreslagne nya Anslag, desto mindre som just berörde Myntförhållande, i förening med andre vid hvarje serskildt fall uppgifne anledningar , påkallat deras tillstyrkande; hvadan Utskottet skolat tillkännagifva den öfvertygelse: att, de nya StatsUtgifter, Utskottet tillstyrkt, äro nödvändige. vi Stats-Utskottets 250 I anledning af Utskottets tillstyrkande i aldra Pu nelen, att den indragning till SlatsVerket af indeldta lopingsräntorne, hvilken K. Mit i Nåder föreslagit, för verkställigheten af en Contant aflöning så vijl för LandsStatprna som den indpldta Armeens Befäl, ieke ina Itp åtminstone för närvarande aga rum, är hos H. ftonde.Stimdct af Anders Danielsson frän Elfsborgs Län anfördt! att Utskoltet af K. Mils beip|'dp förslag bordt begagna tillfället, alt bereda Räntegifvare* bästa och säkerhet, genom undamödjandet af de lika betungade sorn obehagliga förhållanden hvilka emellan Räntegifvare och Räntetagare ägde rom; och då en förändring i nuvarande ojemnhet i beskattningen borde tillvpgabripgps blott efter hand och med försigtighet', samt således icke alla indpldta Räntor på en gång indragas, har Anders Danielsson j pnder åberopande af sin serskildta motion, om så beskaffade Räntor, begärt, att U|.skottpt ville taga 1 Öfvervägande; 1 :q