Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda befinnes kostnaden för banan emellan Orebro och Hallsberg, som bör vara en af de fördelaktigaste, anslagen till 786,820 R:dr pr mil. Nässjö-linien deremot, erkänd såsom en af de svåraste, i anseende till markens bergiga och brutna beskaffenhet å större delen deraf, blott till 640,586 R:dr i medeltal. Anmärkningsvärdt torde äfven vara, att oaktadt de af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag begärda närmare undersökningar å de föreslagna stambanorna, hvartill anslogos 150,000 R:dr, har dock för den så kallade Lagaå-linien, som af Regeringen vid sistlidne riksdag föreslogs, någon undersökning icke blifvit fullföljd, och i följd deraf för en del af samma linie något tillförlitligt kostnadsförslag ej blifvit att tillgå. I stöd af allt det nu anförda och med åberopande af hvad bilagan M i vidare innehåller, föreslår jag vördsamt, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att i och för fullföljandet af Statens jernvägsarbeten, tillförlitliga underrättelser må på det sätt, som Kongl. Maj:t lämpligast synes, så skyndsamt som möjligt inhemtas från andra länder, hvarest jernvägar begagnas under förhållanden, som i afseende pä befolk ning och produktion kunna anses jernförliga med Sveriges, om de methoder så väl i afseende på byggnadssätt som driftmateriel, hvilka anses kunna leda till största, möjliga besparing, som är förenlig med vinnandet af hufvudsyftemålet vid dessa inrättningar; 80 Stats-Viskotlets Utlåtande JVs 86. äfvensom särskildt i hvad mån hastigheten af resor på jernvägar kan inverka på driftkostnaden och i följd deraf tillökningen deri erfordra tyngre och kostsammare lokomotiver samt derigenom äfven nedläggandet af en större kostnad för jernskenor och hvad i öfrigt tillhör den så kallade öfverbyggnaden.
De måste sjelfva bebygga dessa boställen, och vore skyldige att efter dessas oförmedlade hemmantal deltaga i byggnad af kyrka, sockenstuga, skolhus och fattigstuga, hvilken byggnadsskyldighet, dä, såsom lätt kunde inträffa, den måst för alla eller flera af dessa hus samtidigt fullgöras, utgjorde en tryckande börda. Från skyldigheten att sjelfve bebygga sina boställen ansåg motionären Komministrarne dock svårligen kunna befrias, enär församlingarne icke kunde åläggas att samma skyldighet fullgöra, och från åliggandet att i sin man bidraga till de fattigas herbergerande förmodade motionären dem icke vilja fr itagas-, men då Komministrarnes öfriga byggnadsskyldighet i allt fall vore betungande, helst deras boställen vanligen vore betydligt förmedlade, har motionären, med föranledande af hvad han i ofvanberörde måtto anfört, föreslagit, alt Komministrar mätte fritagas från skyldighet att för sina boställen deltaga i uppförandet af kyrka, sockenstuga och skolhus. Denna motion, uti hvilken Herrar Prostarne J. Söderberg, Arrhenius och Setterblad samt Herr Lektor Wallman och Herr Komminister Beckman instämt, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt tagit i Öfvervägande; men ehuru Utskotten, lika med motionären, behjerta den svåra belägenhet, hvari en del Komministrar, i anseende till de med deras tjenstebefattningar förenade ringa inkomster, i ekonomiskt afseende sig befinna; anse dock Utskotten samma hinder, som, på sätt motionären sjelf erinrat, förefinnes emot Komministrarnes befriande från skyldigheten att sjelfve bebygga sina boställen, möta i fråga om deras fritagande från åliggandet att för desse boställen deltaga i uppförande af kyrka, sockenstuga och skolhus, nemligen, att nämnde åliggande skulle komma att i större mån drabba egarne af öfrige hemman i socknen; i följd hvaraf Utskotten vördsamligen hemställa, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 22 April 1851.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar måtte, jemte hosgående promemoria, få åtfölja Hr Wernstedts motion. P. M. Till och med år 180g har hästantalet vid K. M:s hofstall, enl. K. M:s nåd. stat, utgjort 7.02, för hvilken utfodringen in natura årligen från statsverket utgått med: bafra 3,oj/j t:r, hö 73,73o Löf, halm 4°,40° » Från och med 1810 liar hästarnas antal vid K. hofstallet varit i5g, för hvilka utfodringen in natura årligen utgått med: hafra 2,456 t:r i8-fkapa-, hö 58,o35 LS\, halm 3r,Soo „ delta sednare, i öfverensstämmelse med R, St:s und. skrifvelse den 18 Nov. 180g, hvaruti anföres: "hvarförutan utfodringen för i5o hästar, i stället för 202, som antalet nu utgör, bör af statsverket in natura bestås, beräknadt efter i5 t:r 23J kanna hafra, 365 LSf hö och 5 tjog halm för hvar häst om året. —-• ___ Beträffande utfodringen vid K. hofstallet, få R. St. i und. förklara, att då E. K. M. till R. St:s förvaltning nu i nåd. öfverlemnar de af hofstallet hittills disponerade hofoch stallstats-ängar, jemte det dit levererade räntehö och halm, vilja R. St. deremot foga den åtgärd, att det för utfodringen af i5o hästar, efter ofvan uppgjorda utfodringsstat be höfliga qvantum af hafra, hö och halm varder å behöriga tider till hofstallets disposition, genom vederbörandes föranstaltande, öfverlemnadt." Och StatsUtsk:s förslag af den a5 Aug.. 1809, som R.
Att BancoUtskottet verkligen varit i förlägenhet om skäl för sin mening och för rörelsecapitalets ytterligare ledande åt Hufvudstaden, synes tydligen deraf, att såsom hufvudsakligt skäl anföres, att i Skånska Brandförsäkringslnrättningens reglemente förekomma tvenne punkter, den iryde och 2o:de, så beskaffade, att de minska Bankens säkerhet, då likväl den ena af dessa §§. är ord från ord afskrifven af 1822 ars Reglemente för Allmänna Brandförsäkringsverket, och den andra är öfver - Den i5 Maji. i73 ensstämmande med stadgandet i de två Engelska BrandförsäkringsCompagnierne Phoenix och Alliance, hvilkas Brandförsäkringshref antagas i Banken med endast en persons borgen, då två borgensmän fordras af delegarne i Skånska Brandförsäkringsverket, om deras försäkringsbref skola godkännas såsom hypothek för lån. Äfven anser BaucoUtskottet, att de io Skånska Städernes sammanlagda ansvarsförbindelse, för Skånska Brandförsäkringsverket, ej kan motsvara säkerheten af 4° Städers , emedan hittills blott 2 å 3 millioners Brandförsäkringsvärde finues i den Skånska, då io millioners skall blifvit tecknad i den Allmänna Brandförsäkringslnrättningen. Härvid torde jag få erinra, att skillnaden emellan antalet af Städer, som deltaga i Skånska Inrättningen, och de 4° Städer, som deltaga i den allmänna, icke är så stor, som den emellan antalet af de hus, som lätt kunna brinna i dessa 4o Städer, och af de, sorn lika lätt kunna brinna i de Skånska Städerne. Jag tror, att då summan af io millioner, som skall utgöra Allmänna BrandförsäkringsVerkets teckning, är högst 4 gång01’ så stor, som den Skånska, äro åtminstone 4° kanske ioo gångor flere hus lätt förstörde af eldsvåda i de 4° Städerne, än i Skånes io. I Skåne nemligen finnas inga trädlms i Stael erne, och det är redan en del år, sedan halmtaken afskaffades.
EmbetsBtråttelnr. ras förskott af de medel KonglMajit härtill i Nåder ville utse, har Kongl. Majit, genom EcclesiastiqueExpeditionen , onder d. 7 Febr. 1816, förordnat, hvad vid utgifvandet borde iakttagas, usta Delen har blifvit lemnad på Pressen i Upsala och lärer med första utkomma. 6:0 Af den 29 Julii, om Portofrihet för allmänt nyttige Tidningar. Bland dé få Utgifvare af sådane Tidningar, hvilka om Portofrihet gjort ansökning, har Kongl. Majit ännu icke funnit skäl densamma, åt någon bevilja ; Men, hvad åter frågan i allmänhet angick, hafva Canzlie-S yrelsen och Ö£« ver-Post Directionen blifvit hörde om sättet att med minsta tunga för det redan högtbesvärade Postverket , och med någon ersättning för Postförare, kunna vinna ändamålet, hvartill äfven ett Förslag blifvit 1 underdånighet uppgifvet ; Och liar Kongl. Majt, i betraktande af hvad i detta Ämne blifvit anfördt, i nåder funnit för godt uppskjuta afgörande! intill dess utrönt blifvit, huruvida den föreslagna Forvagns-inrättningen i Riket kan komma i verkställighet. 7:0. Af den 30 Julii, om medel till afhjelpande af det bland Dal-Allmogen tilltagande sedeförderf och, i sammanhang dermed, om inrättande af ett Arbetsoch jUppfostringshus för .Länet. Sedan Landshöfdingen i Fahlun och Consistorium i Westerås blifvit hörde, pröfvade Kongl. Majit, under den 7 Februarii i8t6, det åsyftade ändamålet icke tjenligen kunna vinnas genom den föreslagne Arbets-Inrättningen, och JustitiaOmbxiåsm. EmbetsBeråtttlnr. 349 att således någon åtgärd för det närvarande icke kunde äga rum. 8:0.
Fastebref, förses med Charta-Sigillata till en fjerdedel emot hvad för Bytesoch Köpebref stadgas, eller Bil. till Bevilln. Utskot. Betänt. N:o 15. 65 en fjerdedels procent af Köpeskillingen till och med 150 R;dr, samt till en åttondedels procent af hvad deröfver stiger, på nedanskrifne sätt: Under samt till och med 35 R:dr För fulla 50 R:dr „ fulla 75 R:dr , fulla 100 R:dr „ fulla 125 R:dr , fulla 150 R:dr samt deröfver för hvarje fulla 50 • R.dr ,•».,»»»*« Men, i händelse Fastebref, sorn, enligt Kongl. Förordningen den 5o Junii 1800,på lagstånden fast egendom alltid bör (agas, anmäles vara förkommet, då det inför Domaren skall uppvisas, bör det bevis eller Protocolls - Utdrag , som i stället företes, om det skall gälla, vara med stämpladt Papper försedt till lika belopp, som det, hvarmed det fölkomne Fastebrefvet bordt vara belagdt. Fidei-Commissbref, och andra dylika förordnanden, skrifves på stämpBih, till Riks, St. Prat. Utskot. Betänk, N:o 15.' ladt Papper eller belägges dermed till en fjerdedels procent af den bortgifne egendomens, vid Bevill-. ningsTaxermgen, uppskaltade värde, då den består i fast Gods , men efter Boupptecknings-värde Mätismanna ordom eller Domarens pröfning , då den utgöres i Jjösören. Fräjdebevis 1 i 1 Fullmagter, till Rättegångs utförande . Förklaringar, lika med Ansökningar. Förordnanden, (ill Förrättningar . ; Förskrifningar, lika med Skuldebref. Gesäll-Bref Gåfvo-Bref, lika med Köpebref. Husesyns-Instrument I i Inlagor, lika med Ansökningar.
I hopp, att mitt yttrande må få åtfölja remissen af Friherre Rehbinders motion, anhåller jag få nämna, att Westmanlands innebyggare helst Önska, det flyttningstiden måtte utsättas tillslutet af Juni månad; men att om ej denna termin, utan någon annan skulle komma i fråga, de hellre bibehålla deif nuvarande. Herr Rothlieb, jlxel'. Jag bör ej obemärkt lemna, att för Calmare Län, der jag är bosatt, vore kanske början af Juni månad den bäst passande tid för Tjenstehjons flyttning, ty vid månadens slut inträffar vanligen löfbrytning, trädesjordens beredning, med flere landtmanna. göromål innan Höbergningen tager sin början. För öfrigt anser jag elen nuvarande flyttetiden olämpligare än den förra, som inträffade vid Michaeli, emedan den nuvarande är utsatt på en årstid, då vägarne vanligtvis äro svårast; dessutom är det ej den minsta olägenhet, att ett tjenstehjon, som skall flytta, oftast slösar af vårdslöshet, med fodret till den 24 October; Den 5 Martil, 2oi sedan måste en Husbonde under den så kallade friveckan skaffa sig legohjon i Stall och Ladugård, intill nya tjenstehjonets ankomst den x Nov.; således utfordringen för året ombytas trenne gånger. Svårt, om ej omöjligt, blir att träffa en passande flyttetid, lämplig för alla landsorter, då local-omständigheterne göra, hvad som skulle vara lämpeligt för den ena provincen, mindre passande för en annan. Herr Tham, Wollrath-. Jag tror visser-J ligen att Förordningen rörande tiden för tjenstehjon flyttning, likasom alla öfriga oeonomiska författningar, med få undantag, åro helt och hållet beroende af localen; och jag instämmer vål med Friherre Ehrenborgh deruti, att det ser underligt ut att vid den ena Riksdagen omgöra hvad som vid den föregående blifvit stadgadt; men jag finner också, att en sådan förändring, som den man nu yrkat, år för många provincer nödvändig. Då frågan vid slutet af 1818 års Riksdag afgjordes, fanns, som jag tror mig veta, icke någon enda Adelsman ifrån Skaraborgs Lån, som hår kunde upplysa hvad i nämnde hänseende för Lånet bäst passade.
Borgare-Ståndet har derjemte förklarat sig anse, att bemälde 2:ne tjenstemän ifrån den tid, deras tjenstgöring vid Contoret för Allmänna Magasins-Ärendenas utredning upphört eller kommer att upphöra, böra uppföras å Allmänna Indragnings-staten, till åtnjutande, den förre af 777 R:dr och den sednare af 497 R:dr 8 sk. årligen, under vilkor, att, i fall endera af dem eller bägge, efter nämnde tid, skulle befordras till annan tjenst med högre lön af allmänna medel, än som nu af dem innehafves, förutnämnde å Indragnings-Staten anvisade belopp i samma mon minskas eller alldeles upphöra. Utskottet får, i anledning häraf, jemte åberopande af uttryckliga innehållet utaf det i betänkandet N:o 91 citerade Kongl. Brefvet af den 17 Mars 1824, vördsamt anföra: att som, vid f. d. Magasins-Direclionens upplösning, Törneman innehade 426 R:dr 32 sk., och Nyström 226 R:dr 3a sk., men de, under tiden af deras tjenstgöring vid Utrednings-Contoret, erhållit på ordinarie Stat, Törneman i Krigs-Collegium och Nyström i KammarRätten, löner till beloppen ofverstigande nyssnämnde summor, bemälde tjenstemän, vid en sträng tillämpning af förrberörde Kongl. Bref, icke ens varit lagligen berättigade att bibehålla hvad dem vid Directionens upplösning tillädes. Utskottet trodde sig dock böra, på de billighetsskäl, det återremitterade utlåtandet upptager, tillstyrka sökandernes uppförande å Allmänna Indragnings-Staten, till åtnjutande af hvad de vid nämnde tidpunkt innehade, men ansåg och anser fortfarande den omständigheten, att de för sin tjenstgöring i Utrednings-Contoret, så lange deras biträde der behöfdes, uppburit förhöjda arfvoden, ingalunda berättiga dem att fortfarande, äfven sedan tjenstgöringen upphört, bibehålla dessa arfvoden, hvilka sakna all egenskap af och jemförlighet med löner för ordinarie tjenst på Rikets Stat.
Men sona den af Motionairen yrkade offentlighet vid lottningsförrättningen, om den än tilläfventyrs icke är af synnerlig vigt eller har inflytande på parters rätt, likväl kan tjena till controll på iakttagandet af »len ordning, Lagen härutinnan anbefallt; så, och enär lottning af till HofRätt ingifne skrifter, ansökningar och besvär i mål, der vederparts förklaring blifvit infordrad, icke är annorledes 5 XägUislottets Betänkande N:o 6, påbuden, h'n genom Kongl, Majus den 6 Februarii ->799 endast till Kongl. Svea HofR ätt aflåtne Nådiga Bref, samt lottning L Kongl. Majas Nedre Justitiae-Revision, äfven som i de RådstufvuRätter, der föredragning af iagvadda eller instämda saker är emellan Ledamöterne fördelad, ej eller finnes i allmänna Lagen föreskifven, föreslår Utskottet följande tillägg i nedannämnde X,agens ium nemligen: i slutet af 27 Cap. 9 Rättegångs Balken : ”Inlagor och Besvär » andra tvistemål, så ock i de brottmål, som ej äro HofR ätten till skärskådande understälde, skola ock, om de till förklaring utställas, emellan Ledamöterne till föredragning lottas, sedan förklaringen inkommit. Då lottning ske skall, läte HofRätten det kungöra, genom anslag å dess dörr, dagen förut ; och varde lottningen offentligen förrättad.” och i slutet af i3 Cap, 5o §. Rätte gångsBalken : LagUtskotteis Betänkande N:o 6. j ’’De saker, som nu nämnde äro, sä ock andra mai, i hvilka Konungen sökes, skola emellan dem, sorn till föredrag.' ning satte äro, genom lott utdelas, att till föredragning beredas.” samt att första punkten i 22 Cap. 1 //„'
Proposition N:o 6. gan N:o 4, vid detta protokoll innehåller, i enlighet med hvilket förslag Herr Föredragande ock underdånigst tillstyrkte Kongl. Maj:t att låta nådig Skrifvelse till Rikets Ständer expedieras; uti hvilket underdåniga tillstyrkande Stats-Rådets öfriga Ledamöter förklarade sig instämma. Hvad Stats-Rådet beträffande de under förestående 29 punkter upptagna mål underdånigst yttrat och tillstyrkt behagade Kongl. Maj:t till alla delar i nåder gilla och bifalla. Ex protocollo A. J. Olde. N:o C». Ank. till Exp.-Utsk. den 7 No v. 1859, kl: 2 e. m, • KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående 'öfverlåtelse till Allmänna Barnhus-inrättningen i Slockholm af en utaf Stockholms Stads och Läns Kurhus å Kungsholmen begagnad tomt; Gifven Stockholms Slott den 21 Oktober 1859. Uti underdånig skrifvelse den 20 Januari sistlidet år har Direktionen öfver Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm förmält, att det under de sednare åren allt mer tilltagande antalet af inom inrättningen vårdade barn gjort be hofvet - Kongl. Majil.i Säd.
Enligt hvad de i Kader remitterade Handlingarne vidare innehålla har, vid undersökning inför Selebo HäradsRätt den i3 Augusti 1825, om anledningen till den vid Gripsholms KungsLadugård den 2 i samma månad inträffade eldsvåda, det blifvit upplyst: att samma vådeld icke uppkommit genom någon af arrendatorn eller hans folk begången ovarsamhet, utan derigenom, att eld, ifrån deri vid samma tillfälle i brand varande ej långt ifrån KungsLudugården belägne Glips - 6o Stats-Utskottets holms Fabrik, blifvit med vindell öfverförd, under det att Håkansson med de fleste af sitt folk varit belijelpelig med eldsläckningen å sistnämnde ställe; att nödige försigtighetsmått, till förekommande af eldens antändande vid Kungsladugården ifrån de närbelägne Fabriksbyggnaderne likväl varit vidtagne, derigenom, att Spruta med tillhörande käril och vatten hållits i beredskap och folk varit å olika håll på vakt utstäldt; samt att Håkansson, som om olyckan underrättad, genast begifvit sig ifrån Fabriken , hade, återkommen hem, utmattad af ansträngning under försöket alt förekomma eldens vidare lopp vid den i Fabrikshuset uppkomne eldsvåda, afsvimmat, dalian anländt till den redan antände Ladugården, och der länge legat utan sansning, samt sjelf ej kunnat göra något lill förekommande af eldens vidare utbredande.
I sådant skick och på sådant vis får Ridderskapet och Adeln en till dess framtida obrottsliga efterlefnad gällande Lag, närmande sig till naturen af Grundlag! Jag erkänner icke att denna målning är öfverdrifven. Den är sann, Mine Herrar! verkligt sann. Och jag frågar: bar icke här ett RiksStånd, sorn kallas det första, låtit binda sig af något helt annat än Rikets Grundlagar? Har det icke härigenom på sig erkännt, ett inflytande af magten, som denna, i lika beskaffade fall, icke vågat utöfva på PresteStåndets rätt att fastställa sättet för val af sine Electorer, eller BondeStåndets, att i deras enskilda Polis Stad - Den 28 November f. m. 497 Stadga besluta om främmande Åhörares inträde vid deras öfverläggningar. Men saken är gjord, den kan ej göras ogjord. I all annan väg, än den ministeriella ansvarighetens är ingen upprättelse möjlig. Kastom då öfver taflan en slöja, den vi, för vår egen ära, må önska att våra efterkommande aldrig måtte upplyfta! Jag är villig dertill; afvändom dock icke för hastigt våra blickar från Motiverne, från de directa orsakerne, som vållat ett sådant beklagligt resultat. En granskning deraf torde för framtiden bli oss nyttig. Månne jag misstager mig mycket, om jag säger, att näst böjelsen för cofisiderationer — en qvintessence i det förfinade sällskapslifvet, som dock blir ett gift för lagstiftande och granskningsskyldige
I 21 § har Ulskottet för beredande af större tydlighet vidtagit någon jemkning i redaktionen; § 22. och vid 22 § haft att taga i betraktande två serskilda motioner, nemligen af herr Hammarberg och herr biskop Heurlin, hvilka, under anförande, hurusom i vissa fall, t. ex. då frälseskatt erlades efter kontrakt, det kunde inträffa, att rusltjenstbevillningen, otn hvilken vid sistlidne riksdag föreskrefs, att den skulle utgöras af ränteegaren, ehuru den i äldre bevillningsförordningar varit ålagd jordegaren, uppginge till mera än hela frälseräntan, yrkat rättelse häruti. Utskottet får härvid upplysa, att i Bevillningsförordningarna före 1824 icke varit föreskrifvet, hvilkendera, jordeller ränteegare, som borde rustjenstbevillningen utgöra, utan endast att sådan bevillning skulle för frälse-egendomar till stadgadt belopp fortfara. I sistnämnda års bevillningsstadga åter blefvo, i öfverensstämmelse med Bevillnings-utskottets vid 1823 års riksdag dertill afgifna förslag, men, som det synes, utan stöd af något utaf Utskottet anfördt skäl, orden ”för jordegare” inskjutna, hvilken bestämmelse qvarstod till sist förflutna riksdag, då, uppå hemställan af dåvarande Bevillningsutskott, som ansett det åligga ”rantegaren” att ansvara för bevillningen, såsom numera motsvarande prestation af rusttjenst, ordet jordegare utbyttes mot ränteegaren. 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande j IV;0 9.
Jag ser en moder, hon säger åt sitt barn: „du mitt hjertas blomma, jag vill vaka för dig, jag vill lida för dig, dö för dig. Ack, hvad äro vakor och mödor, dem räknar jag ej“. Barnet säger: „moder du bör vaka för mig, lida för mig, dö för mig! Hvad äro väl vakor och mödor, dem må du ej räkna på“. Hvarföre är modren vacker, hvarföre är barnet fult, de tala ju båda detsamma? Ser du ännu mera? Jag ser en man och en qvinna. Qvinnan säger: „du är min konung och min herre, din är jag. Du är mitt ljus, mitt lif, hvad är väl jag utan dig. Se huru god du är, att du icke försmår den ringa. Du är min kraft, min starkhet. Gif mig blott din kärlek, och jag behöfver intet annat i verlden. Dig vill jag lyda, det är min pligt; jag vill böja mig i stoftet inför dig och vara din slafvinna, det är min ära“. Mannen säger: „min är du, jag är din konung och herre, ditt ljus, ditt lif. Se huru god jag är, att jag icke försmår den ringa. Jag är din kraft, din starkhet. Hvad kan väl du utan mig? Du behöfver intet i verlden utan genom mig. Lyd, det är din pligt; böj dig i stoftet för min fot, du är min slafvinna, det är din ära“. Se, båda tala samma ord, och dock huru ful är han icke för mig och huru vacker hon! Då orden äro så lika, huru blir genom dem den ena så vacker, den andra så ful? Vingarne föllo af hennes skuldror, och hon fick söka ett svar på jorden. Lilla Isgumman. Det var en gång en liten gumma, så liten att hon ej var fullt en tum lång; men hon var så fin och grann, mer än någon fröken eller prinsessa. Hennes klädning glänste som silfverskir och midt i pannan hade hon en blänkande demant, som lyste i alla färger, när vintersolen stundom kastade en stråle derpå. Hon bodde i en trädgård, en vackrare har ingen sett.
" Det står för oss som en sjelfklar sanning, att en lifsåskåd-ning för att hafva något värde måste vara sjelfförvärfvad, och proberstenen är icke hvarken att den är ljuf eller inlärd under barndomen. Och vi finna det vara en dålig kompliment åt en forskare, att han på förhand tror på ett visst svar: har forskaren andra intressen än sanningen, för-tjenar han ej detta namn. Skilnaden mellan Wirsén och den motsatta uppfattningen är, kort sagdt, skilnaden mellan dogmatismens och vetenskapens. Det återstår att tala några ord om formen. Äfven i det hänseendet är Wirsén typisk. Vi hafva redan sett, att han lofvat sjunga om Eden, han försäkrar oss också, att han funnit diktens viol djupt i lundarnes gömma, der i den mörka dagern lyckan är vemodsfager. Sångarn skildras så här: Som en pilgrim genom verlden, * Styr den gode sångarn färden, Snäckan, som han bär i hatten, Återsusar djupa vatten, Evighetens stilla haf.På ett annat ställe talar han om skaldens skimmervinge, och “ diktens jungfru har en blick lik aftonstjernans sken “. Eller ett exempel från det erotiska området: Han och hon taga sig en promenad. Så här ser hon ut: Under schäferhattens slöjning Syntes mossroskindens böjning, Fin och sammetsartadt len. Och så “ handlingen ": Och till rosens purpurkäril, Till de röda läppar små. Flög hans längtans sommarfjäril. Jag vet icke hvad man inom svenska akademien kallar denna stil; vi kalla den estetisk svulst, få icke genom alla dessa skrufvade fraser någon tydligare föreställning af hvad skalden vill skildra, det förefaller oss som motsatsen till natursanning, friskhet och klarhet, och ofta få vi en obehaglig påminnelse om, att det är mera än det sublima, som blott har ett steg till det löjliga. Vi ha svårt att sätta oss in i den stämning, då — vördnadsfullt vi se med andaktsfred En snibbeskål, en väfnad och en sked.