Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Led. wägnar, ^l. Uönc^vlst. klrivsson. 'kuIIZrori. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 22 Juni. PrcsteLtändet den 22 Borgare-Ständet d. 22 - Bonde-Ständet den 22 wördsamt Memorial! 9cderwärda Bonde-Ständet har till Lag-Utskottet remittcradt Riksdagsmannen Lars SwenssvnS frän Skaraborgsoch Anders Larsson frän Elfb - Den 22 Junkk. 84f Elfsborgs Län ingifne Memorialer om upphäswande af den i allmänna Lagen ssyidemän tillagdt rätt, att börda ä Landet förfall) lord; Äfwen som Riksdagsmannen I. O. Long bergs Memorial om bibehållande af Lagens stadgande i detta fall. Wid öfwerwägande af hmad i detta ämne förekommit, anser wäl Utskottet, att anledningar förekommit till Börds - Rättens inst-ankande till de af Säljarens närmaste Arfwingar, sem enligt Allmänna Lagen nu äga rätt till Börd, med den följd för fjermare Arfwingar att wara oberättigade till dek klander som den närmare asidosatt; Men dä BördsRaktcn, i anseende till dest wundna häfd i Swensta Lagarne är sä wigtig, att den fordrar det noggrannaste öfwerwägande, innan någon förändring deruti widtagcs, fär Utskottet wördsamt hemställa, vm icke denna fräga, mätte fä öswerlemnas tili den af Konung och Ständer förordnade Lag-Commiltv, svin hade, att densamma i hela sin widö upptaga och förestå de rättelser som kunna finnas nödige; Hwilket jemte en Ledamots ferskilta mening Riksens Högloft. Ständer wördsamt underställes. Edebro den 12 Junii 18-2. Pä Högl. Ridd. och Pä Högw. Prest-StanAdelnS Ledam. wägn. dels Ledam. wägnar, kV 8tromkelt. kkeären.
— Du får anse dig hafva lyckats den dag, då du nedsätter mitt lik i hvalfvet under Kranachs gamla kyrka. — Nej, om du doge, innan jag fått upplysning om denna sak, så skulle hela mitt lif användas att söka lösa gåtan om den hvita pierrot’n, — sade Alf häftigt och obetänksamt. — Dåraktiga barn, du skulle då hela ditt lif få famla efter en skugga, som redan vore försvunnen, som icke mera förmådde uppenbara sig, en låga, som hundrade gånger flämtade bredvid dig, utan att du igenkände den. De båda unga männens tankar i det ämne, som sysselsatte båda, liknade tvenne parallella linier, de kunde icke sammanfalla, och Alf, som påminde sig alla de berättelser han hört om tjufvars och mördares anmärkningsvärda dumhet, deras bakvända och tanklösa beteende, som ofta föranleder upptäckten af brott, hvilka varit den lättaste sak i verlden att dölja, förklarade härigenom sällsamheten att finna ett juvelsgarnityr gömdt i en skorsten, der det ovilkorligen genast skulle bli upptäckt. Han påminde sig äfven, att det var i Kranach den resande lottförsäljaren skulle bo, och förundrade sig öfver, att han icke förr tänkt på den vackra Gundels hyresgäst, på samma gång det föll honom in, att man med afsigt velat gömma dessa saker, så att de blefvo återfunna. Knappt hade alla dessa tankar kommit i hans hufvud, innan han redan var på väg för att uppsöka den gamla gumman, hvars skorsten blifvit på ett så eget sätt igenproppad. Af en uppassare i hotellet fick han reda på hennes bostad och fann, att den låg alldeles intill hotellets bakgård och sammanbygd med dess uthus, ehuru man måste gå omkring qvarteret för att inkomma på den lilla gräsbeväxta gården. En gammal hygglig qvinna i en toppig hvit mössa, egendomlig för Kranachs matronor, stod innanför grinden, sysselsatt att mata en hop kacklande gäss, då den unge svensken inträdde.
Hade hon varit från Nordeuropa skulle hon troligen ha tittat ned i sopptallriken för att dölja ett förstulet fnissande. Nu hade hon en amerikanskas sjelfbeherskning och stela hållning. Med en drottnings kalla värdighet förtärde hon sin måltid, benade fisken utan knif och hällde litet vino d’oro, Libanonvin, i sitt glas. Likafullt pulserade europeiskt blod genom hennes ådror. Hennes farfars far hade varit en fattig skandinav, som vid unga år emigrerat till Amerika och der förstått att skapa förmögenhet. Hennes mor hade varit från Frankrike, från Toulon. Till sitt inre bråddes hon på modern. Hon hade ärft fransyskans oroligt lifliga tankeverksamhet och lätt uppflammande känslor. Detta skilde henne skarpt från hennes öfriga landsmaninnor, hvilkas tankar vanligen voro beräkning och hvilkas känslor utminuterades i dollars. Hennes uppfostran hade emellertid omgifvit hennes sinne med ett sådant äkta amerikanskt omhölje, att man vid första blicken svårligen kunde tro att denna högdraget raka unga kvinna hade haft en provençalska till mor. Hon hade alltså liksom många af hennes systrar i Vestern ett kosmopolitiskt stamträd. Hon brukade också säga på skämt, att hon icke var någon riktig amerikanska, utan en dotter af nittonde århundradets kulturfolk. Hon var temligen lång – längre än den arab, som satt på andra sidan bordet. Hon var snarare fyllig än spenslig. Hon hade mycket hvit ansigtsfärg, stora, mörkblå ögon och en liten brun skönhetsfläck till venster strax ofvan läppen. Hennes tjocka, kastanjebruna, präktiga hår var uppkammadt i nacken efter nutidens vackra mod. Hon kunde kanske icke kallas täck, men väl ståtlig och behaglig. Hon bar en aristokratiskt enkel resdrägt i marinblått och hvitt, liksom om hon velat säga: Jag kommer från Atlanten, från skum och vågor! – På hufvudet hade hon en jokeymössa. Hon såg ut att vara åtminstone tjugutvå eller tjugutre år, kanske till och med tjugufem eller tjugusex. Hon gjorde ett i hög grad sympatiskt intryck, och den smakfulla enkelheten i hennes kostymering passade förträffligt till hennes sätt. Så snart hon blef intresserad af något, stack dock den medfödda lifligheten fram under den stela ytan och hon blef tillgänglig och naturlig.
Programmet omfattade bland annat: Förändringar i den civila lagstiftningen o c h straffrätten till förmån för kvinnorna o c h deras likställighet m e d männen, ekonomiska o c h arbetsfrågor, frågor rörande världsfreden, uppfostran, den offentliga välgörenheten, municipala o c h politiska rättigheter, den reglementerade prostitutionens afskaffande m. n i. Bland de anmälda talarne funnos flere bland kvinnoemancipationens mera kända förkämpar. Tre skandinaviska damer stodo uppförda på talarnes lista, nämligen Hilda Sachs, Mathilde Bajer o c h Ida Molander. FM minnesfest öfver Hanna Win ge, den nyligen aflidna konstnärinnan, var Nya Iduns senaste sammanträde. F ö r aftonen var en utställning anordnad, hvarvid taflor samt en serie modeller från Handarbetets vänner förevisades, de förra målade o c h de senare komponerade af den hänsofna. Ett ungdomsporträtt af fru Winge, måladt af hennes man, professor Winge, ' var äfven att bese. Frö- ken L. Dahlgren uppläste fru W i n g e s biografi, s o m författats af professor Dietrichson för tidskriften » Dagny », o c h som ännu finnes blott i manuskript. Den raska fyrmästardottern Beda Alm erhöll långfredagen i Hållnäs kyrka den henne af konungen tillerkända silfvermedaljen » för berömliga gärningar », hvilken medalj efter högmessans slut till henne öfverlämnades af lotskapten Smith, s o m därvid höll ett anslående tal. Beda A l m heter, som Idun förut nämnt, då vi nyligen meddelade hennes porträtt, numera fru R y d é n o c h är gift med läraren vid Hållnäs kvrkskola F. A. R y d é n. Teater och musik. K. Dramatiska teatern hade i onsdags en intressant premiére, till hvilken vi i nästa nummer närmare återkomma, då för första gången uppfördes » Fabror Pål », komedi i 4 akter af Anna Wahlenberg. V å r genialiske skådespelarveteran hr Kmit Almlöf utför titelrollen i denna pjäs — ett nu mera enastående tillfälle att se den framstående skådespelaren i en ny, för h o n o m direkt skrifven roll.
Ett sådant uppdrag tror jag likväl ej, att Riksens Ständer vilja gifva sina Fullmägtige, *93 Den 23 Oclolcr J, m. Herr Cederfchjold, Pehr Guftaf: Öfver Herr von Hartmansdorffs motion får jag i afseende på hufvudsaken tillfälle att i Utskottet yttra mig; men jag ber, alt få framställa mina tankar, öfver ett ämne, som uti Motionen utgör en bisak, men sorn synes mig förtjena mera afseende än sjelfva Motionen. Det är nemligen den fråga Herr von Hartmansdorff fram kastat ”om Kongl. Maj:t äger rätt att utnämna Survivancierer till Bysslor i allmänhet”. Herr von Hartmansdorff’ medgifver att det icke är i Grundlagen bokstafligen förbjudet, och söker bestrida denna rättighet med sådane bevis, som synas mig föga bättre, än dem som vissa Fritänkare anföra till låtsadt försvar för Bibeln: Herr von Hartmansdorff har nemligen citerat 60 §. af RegeringsFormen, enligt hvilken ”ej monopolier få beviljas,” äfvensom den 2Stde som bjuder ”att vid befordringar blott förtjenst och skicklighet får afses”. Jag hemställer, hvad dessa citationer bevisa; hvad afseende de förtjena? Mig synas de icke utgöra något bevis; i synnerhet som Herr von Hartmansdorff uti den senare citationen utelämnat det väsendtligaste, nemligen att afseende endast skall göras på den ”sökandes” förtjenst och skicklighet. Ordet ”sökande” är det enda sorn gifver denna §. någon bevisningskraft; hellst förmodligen ingen ansökning kunde göras om Survivance. Emedan derföre denna fråga skulle tilläfventyrs kunna blifva frö till en skadlig frugt, anser jag angeläget, att i tid söka upprycka det. Jag får dervid först påminna, hvad vi så ofta hört upprepas af Regeringen, att allt är i Grundlagarne förbudet, som ej är uttryckligen tillåtits Så länge Den 23 October A m. 399 det följaktligen ej är tillåtit i Grundlagenj att utä nämna Sarvivancierer, måste det vara förbjudit.
Mari knäpte sina händer och bad halfhögt "Fader vår" och "Herrens välsignelse". Holpainen hörde, att hon bad båda rätt, ord för ord. Månne en sinnesrubbad kan dem så der, tänkte han. Hans sömn var försvunnen; han såg på sin hustru, som föreföll att vara mycket orolig. Ständigt och jemnt gjorde hon plötsliga rörelser, knypplade med sina fingrar på täcket och vände på hufvudet, liksom om hon lyssnade på något. Andedrägten var ojemn och flåsande. Kroppen skälfde. Du grubblar helt visst så mycket öfver vår belägenhet? Mari svarade inte. Hon beslöt att tiga, så att Holpainen inte skulle märka något, ty helt säkert skulle hon tala i kors, om hon bara öppnade munnen. De drogo sig dit längre bort, de onda andarne. Aha, de voro ändå rädda för hennes man. Hon fick lust att gyckla åt dem och reta dem en smula, men hon vågade inte göra det så att Holpainen såg, ty det var galenskap. Hon visste att det var galenskap, fastän hon såg dem så tydligt. Der voro de nu längre borta med ryggen åt dem, och tittade endast i smyg öfver sina axlar; det var väl, att de voro rädda för hennes man. Du skall inte låta jordiska saker plåga ditt sinne så der; det åstadkommer ondt, och de bli ändå inte bättre deraf. Menniskan måste vara tålig och förlita sig på Gud; nog håller han vård om oss. Holpainen undrade, att han kunde tala så der bra; orden kommo som af sig sjelfva i hans mun. Ja, ja, nog håller Gud vård om oss. Mari rynkade sin panna och pressade ihop läpparna. Den dumma träskallen, som trodde, att Gud bryr sig om sämre folk. Hade hon inte tydligt sett, huru Gud tvärtom hatade dem och sände alla slags olyckor, sjukdomar och sorger öfver fattiga menniskor och nu slutligen de der onda andarna att anfäkta henne. Får du inte sömn? Slut dina ögon, så somnar du kanske. Mari slöt ögonen. Hon måste lyda, ty mannen såg strängt på henne. Hon skulle haft lust att slå honom, men hon vågade inte, han var så stark och han skulle genast taga i henne med sina hårda näfvar.
Aldrig i tidernas tid tycka om någon annan, var det ja — hvem skulle väl också kunna gå upp emot Matty? Solen sken på syrenblommor och flickdrömmar. Dofterna från lavendel, isop, löfkoja och syren blandade sig med hvarandra till något obestämbart, söfvande, alldeles likt ungt folks olikartade, ljufva, outredda känslor. Elsa och Matty sutto en lång stund tysta och högtidliga kvar i bersån, och när de med en öm omfamning skildes åt, låg ännu stundens allvar öfver dem. Veckan därpå kom en släkting till Mattys mor dit för att någon tid vara tillsammans med sina släktingar. Han hade med sig en femtonårig son och en sjuttonårig dotter. Den unga fröken skulle bo tillsammans med Matty, under det att hennes far och bror höllo hus hos allas farbror Matte. Inez var ett » vådligt stiligt » namn i Mattys tycke, och » stilig » fann hon också sin unga anförvant, som bar det. Det dröjde inte många dagar, förrän Inez var den personifierade fullkomligheten själf i hennes ögon. Intressantare samtal än det hon förde, hade Matty aldrig hört. Och så ofantligt lärorikt sedan! Inez hade den sisla vintern varit med ganska mycket, och som tion såg bra ut och var en förmögen pappas dotter, hade hon blifvit firad och eftersökt. Därför rörde sig hennes samtal mest omkring baltoaletter och kavaljerer. Sådant var helt och hållet nytt för lilla Matty. Därför lyssnade hon i andlös spänning, och hennes ögon tindrade klarare än balsalarnas ljus. Inez njöt af denna uppmärksamhet, som var större och allvarligare än någon, som förr kommit henne till del, och berättade oförtrutet om sig själf, sina vänner och sina vänners vänner. Och Mattys bleka kinder glödde. Inte därför att hon själf ville ha varit med på festerna eller att hon ens trodde sig hafva fått något nöje där, nej, det var berättelserna i och för sig, som fängslade henne. Härunder blef lilla Elsa bortglömd. Matty höll af henne som förr — naturligtvis! — men hade ingen tid öfrig för henne. En vacker eftermiddag kom Elsa för att hämta sin vän ut till en promenad.
W. », EN 16-ÅRS FLICKA, lämnas genast utan tillägg af provision. Kinna. (563) från godt hem önskar med första plats att Tekniska skolan för kvinngå frun tillhanda^ och deltaga i inomhus liga lärjungar. förefallande göromål. Inga löneanspråk för Öfversköterskeoch HusmoderLäroåret börjar den 1 oktober och slutar befattningen vid Upsala akademiska sjukförsta tiden. Svar till » 16 år », Nösund. den 30 april. (G. 4520) hus kungöres härmed ledig till den 1 instunInskrifning börjar den 16 september och dande november. Sökande böra äga god fortgår för dem, som hindrals alt före läroallmänbildning och förete intyg om full komTJiN UNG, BILDAD FLICKA önskar plats årets början sig anmäla, intill utgången af •~ som sällskap hos äldre dam i Stockholm. petens att öfvervaka köksoch IinneafdelDen mars månad. Inskrifningstiderna tillkännasökande har godt och jämt lynne, är ningarna samt bör hafva genomgått teorevan vid gifvas genom anslag uti skolans förstugor. sjukvård. Goda betyg och rekomfortgår s o m hittills. tisk och praktisk kurs i sjukvård. Ansökmendationer finnas. Svar till » K. A. », Iduns Inträdesfordringar äro: vitsord om god ningar, ställda till sjukhusets direktör, inHöstterminen börjar den 18 September. Anmälningsdagar Torsdagen den 14 och Exp (564) fräjd och att hafva fyllt 14 år. För åtnjutill sjukhusets kontor (adress Upsala) tande af undervisning i aritmetik, uppsatsFredagen den 15 September kl. 12 — 2, 5 — 6 e. m. Ordinarie mottagningsdagar från och sändas som lämnar nödiga upplysningar. med den 16 September .. Onsdagar ocb Lördagar från kl. %8 e. m. Brunnsgatan 28, skrifning eller teckning jämte skönskrift el tOÅRIG. BÄTTRE FLICKA önskar plats (G. ler i andra på dem grundade läroämnen, 2 tr. Filialer finnas å Östermalm och Söder. - L " som sällskap eller att gä frun tillhanda. (S. T. A. Idun Stockholm.
Men det kyska, sublima uttryck, som ständigt så hänfört honom, och som gifvit h o n o m idén att framställa Valeria som den heliga Cecilia, det kunde han ej i dag återfinna. Slutligen kastade han förargad bort penslarne, sägande sin hustru, att han ej var i stämning, och att äfven hon synbarligen ej mådde rätt väl o c h behöfde hvila, hvarpå han flyttade bort staffliet och vände porträttet mot väggen. Äfven Valeria förekom det, som om hon behöfde hvila, o c h upprepande sin klagan öfver hufvudvärk, begaf hon sig till sofrummet. Fabio kvarblef i ateliern. Han kände inom sig en besynnerlig, för honom själf oförklarlig oro. Tanken på Muzios vistelse under hans tak tryckte och plågade honom, o c h dock hade han j u själf bjudit honom till sig s o m gäst. Ej så, att han kände sig svartsjuk — huru kunde man vara svartsjuk på Valeria! — men i Muzio hade han ej återfunnit vännen frän forna dagar. Allt detta främmande, dunkla, nya, som Muzio fört med sig från dessa tflägsna länder, och som syntes hafva trängt honom genom märg o c h ben, och alla dessa sällsamma föremål, sånger, magiska drycker, denne stumme malaj, själfva denna skarpa doft, som spred sig från Muzios kläder, hår, andedräkt, allt detta ingaf Fabio en känsla, liknande misstro, j a till och med fruktan. Och hvarifrån kom då denne malaj, som, i det han passade upp vid bordet, med en sådan pinsam uppmärksamhet betraktade honom, Fabio? — I sanning skulle man ej ibland kunna tro, att han förstod italienska. Muzio berättade om honom, att han, med förlusten af talförmågan, bringat ett stort offer, och att han såsom belöning därför undfått öfvernaturlig kraft. Hvilken kraft? Och huru hade han kunnat ernå denna kraft genom offret af sin tunga? Allt detta var ju mystiskt, j a ofattbart! Fabio gick in i sofrummet till sin hustru. Hon låg på sängen, påklädd, men hon sof icke.
Jordägarne skulle icke blott fä lätthet att reda sig från deras i och för fastigheterna ägande skulder, som är deras högst billiga begäran, och till allvarligt och ståndaktigt yrkande berättiga, de och förtjenta begäran, utan dessutom vinna mera än de åsyfta, och mera än de sjelfve ens skulle villia. Ty, om Sedelstocken föröktes med 25 procent mot bästa Säkerhet, och icke en viss annan stor Utgärd tillika och desto kraftigare vidtogs, så skulle Den 16 Maj. 467 Egendomsoch Yaru-priser, samt den så kallade Coursen, som till är Agio, uppjagas icke blott till 25 procent, som det skulle tyckas, utan säkert upp till 50 procent utöfver hvad de redan äroj emedan fruktan för Sedlarnes vanvärde ej kunde stadna inom proportionen af den verkliga tillökningen, utan ginge på goda skäl betydligt derutöfver. Bland annat mäste hvar klok penninge-ägarc befara af Ständerna än flera Sedel-förökningar af den sorten som är förderfJg (ty det gifves en annan också), så snart de börjat med en. Men då Capitalisters och Borgenärers rätt är jemnt lika helig, men icke mera helig än Jordägares och Gäldenärers, så mäste den sednare Samhälls, delens nöd lika så väl afhjelpas, samt ömsom blifva lidande och liulpnu, på det ej de andre måtte blifva förstörde och eftersatte,- -— permanent och ambulant, snarlikt den visserligen ofantligt mera vederstyggliga Verkställande Machine för Jacobin-Hufvudmännens respectiva Villobegrepp, om hvad man har lof att göra med menniskor, med menniskors frihet och gods, och med det allraheligaste, menniskors lif, ära och goda namn, som skall vara evinnerliga; och det för en förment Välfärds skuld, som alltid och osvikligt är af det oäkta slaget, så snart vid pröfningen Blod eller Sorgetårar komma fram; utom då för sträng Rätts nödvändig, hets skuld något mäste göras. Och alla dessa ambulanta och permanenta olyckor, Förmögenhets-ruinering och svidande Benninge - 468 Deri 16
Litt. g, ”det silfver Banko-Utskottets Memorial N:o 4. 3 eller Hamb. Banko, som geno m vexelköp blifvit hos något eller några kända och säkra handelshus i Hamburg för Bankens räkning nedsatt samt det silfver eller Hamb. Banko, hvilket är under transport frånutrikesort till Banken,” och, under moment. Litt. h, ”beloppet af de uppköpta vexlar, hvilka icke-till liqvid förfallit eller blifvit för inkassering till Bankens antagna Bankir-hus i Hamburg afsända; så skulle det vä! kunna synas, som hade Rikets Ständer, genom dessa Reglements-föreskrifter, velat stadga att uppköp af vexlar för Bankens räkning icke får ega rum, då sammanräknade beloppet af den hos handelshusen i Hamburg innestående behållning samt till betalning ej förfallna vexlar uppgår till eo million R:dr Hamburger Banko. Men af Fullmägtiges ofvan intagna yttrande inhemtas emellertid, att de på det sätt tolka berörde föreskrifter, att Banken, under vintermånaderna må, utöfver summan af uppköpta, oremitterade vexlar, hafva i Hamburg stående en million R:dr Hamb. Banko; hvadan ock Fullmägtige fortsatt vexelköpen, ehuru, enligt den tydning, hvartill Reglementets uppställning kan gifva anledning, maximum redan var uppnådt vid den tid, då Fullmägtige afgåfvo berättelsen till Utskottet.
Enär, vid den efter 1853—1854 årens riksdag verkställda reglering af landsstats-tjenstemännens löner, bestämdes, att Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän icke vidare skulle få på lön innehafva andra indelningar än boställshemman, samt ifrågavarande åt Kronofogden i Westra härads fögderi fortfarande upplåtna hemman således vid berörda reglering och sedermera hitintills blifvit såsom boställshemman ansedde, torde den omständigheten, att berörde hemman ej kunna af innehafvare!) bebos, icke utgöra giltigt skäl att dem såsom så kallade »löningshemman» betrakta, vid hvilket förhållande särskild hyresersättning skäligen ej kan, med hemmanens bibehållande, bemälde Kronofogde tillkomma; och får Utskottet, i följd häraf, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte endast i den mån bifalla Kongl. Majits ofvanberörda nådiga framställning, att Kronofogden i Westra härads fögderi, derest han finnes villig att omlörmälda hemman till Statsverket afträda, må derföre erhålla kontant godtgörelse, motsvarande hemmanens i stat beräknade afkastning och ränta, tillhopa 595 R:dr, jemte hyresersättning 300 R:dr; hvilka belopp, tillsammans 895 R:dr, blifvit i bilagde tabell Litt. A vilkorligt uppförde; hemställande Utskottet derjemte, att Rikets Ständer, vid tillkännagifvande af detta beslut, måtte i underdånighet anhålla att, derest den här ofvan tillstyrkta reglering nu icke skulle kunna åstadkommas, Kongl. Majit behagade låta tillse, att, vid nuvarande Kronofogdes afgång ur tjensten, ifrågavarande hemman mätte varda till Statsverket indragne. h) I sammanhang härmed har Kongl. Majit äskat att från och med nästa statsregleringsperiod måtte å stat uppföras årlig löneförhöjning för länsmannen i Särna socken och Idre kapellag af Stora Kopparbergs län med 200 Ridr.
Också kan man ej anföra något bevis för hans så mycket omtalta krypto-jesuitism, ty att han, som man påstått, i Upsala sökte ungdomens gunst, det skedde väl mera för att tillfredsställa sin fåfänga, än för att göra proselyter; man vet åtminstone icke, att han ens gjort försök att omvända någon till katolicismen. Men han var stolt mot sina embetsbröder, såg ned på dem med förakt och ville vara samt anses för den förste; detta väckte ond blod och skaffade honom fiender. Sammaledes i Stockholm. Han ansåg sig icke nog uppburen, skaffade sig nya fiender genom sin stolthet och var derföre lätt fångad af Sigismunds parti, hvars utskickade troligen icke försummade att smeka hans svaga sidor. Han dömdes och fängslades, men ännu nära 20 år bekände han sig till lutherska läran, och först mot slutet af sitt lif förklarade han sig vara katolik. Månne icke under de långa fängelseårens enslighet de förr så lättsinnigt undanskjutna religiösa frågorna trängt sig på honom med mera alvar, och månne han icke då, drifven ut ur sitt fritänkeri, i likhet med så mången annan i samma läge, sökt lugn i den så beqväma katolicismen, hans ungdomstro och den enda, som hos honom haft någon slags rot? — Men hvad helst man må säga om hans tvetydiga karakter och hans ombytlighet i religionsfrågor, så måste man dock göra honom den rättvisan, att han varit en varm fosterlandsvän, som, huru än hans öden växlade, likväl bibehöll kärleken till fäderneslandet och det lifligaste intresse för dess rika historiska minnen. Hans hela verksamhet bestyrker, att han var genomträngd af den ”sköna lärdom,” som han ur Cicero anför i sin ofvannämnda tillegnan: ”menniskan är icke allenast för sin egen nytta, utan ock för sitt fäderneslands bästa född till verlden.” Messenius hade förmodligen redan i Brunsberg under jesuiternas ledning deltagit i teatraliska öfningar305; men närmaste anledningen hvarföre han i Upsala upptog detta bruk är väl att söka i hans förhållande till Joh. Rudbeckius.