Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under Kongl. Stats-kontorets förvaltning äro jemväl, på sätt i föregående revisions-berättelser omförmäles, ställda åtskilliga dels genom enskilda donationer bildade, dels af statsmedel bestående kassor och fonder, hvilka, enligt derom meddelte särskilda föreskrifter, genom utlåning göras fruktbärande. Räkenskaperna öfver berörda medel utvisa, i afseende å inkomster och utgifter, följande förhållande: ' b N orén ska Testam en ts-f o 11 d en Debet. Balans från år 1858: Tillgångar Uppbörd,: Räntemedel Summa * Credit. Utgift: Kadett-underhåll Balans till år 1860: Utlånta medel 15,000: Tillgångar .. Räntemedel Debet. Credit. Utgift: Till folkundervisningens befrämjande Balans till år 1860: Kontant behållning Fonden för blesserade Officerare och Underofficerare. Debet. Balans från år 1858: Tillgångar. Utgift: Pensioner och gratifikationer Balans till år 1860: Kontant behållning Summa 32,506: 59. / - 16 — Skogsplanterings-kassan. Debet. Balans från år 1858: Tillgångar Uppbörd: Ersättning för hemmansräntor och arrenden 22,418: 25. Besparing å f. d. jägeristatens kontanta löner 210: 40. Ränta å skogsoch jägeristatens boställen 1,152: 28. Diverse inkomster , 1,544: 80. Balans till år 1860: Skulder Summa Credit. Balans frän år 1858: Skulder Utgifter: Aflöning 83,574: 29. Silkesodlingens befrämjande 180: — Flygsandens hämmande 300: — Reseoch traktamentspenningar 3,000: — Kronoparken vård och förvaltning 18,845: 9. Byggnadsoch odlingskostnader 2,797: 61. Köpeskilling för qvarnar m. m 28,838: 84. Provision och remisslage 1,087: 37. Balans till år 1860: Utlånta medel 426,095. Utestående kronouppbörd:
Nar Expeditions-Utffottet nu i afseende harpa fullgör sin pligt, anser det sig slyldiat, alt anmäla föl/ande: De samteliga Riks-StandenS Protocolls-Utdrag för som åtföljde remisien, upplysa, att Högloft. Nidderstapet och Adeln hade anmärkt ett redaetionsfel i 7-de §. hwarigenom gjordes tydeligare, att af den deri omtalade Berättelsen, rörande Revisionen, ett exemplar i Banken och ett i Riksgälds-Contviret bör deponeras. Enär ingen förändring i saken, utan blott en behöflig tydlighet häri, genom werkas, har Utskottet, oagtadt anmärkningen endast af ett stand bliswit gjord, trott sig böra ställa sig benjamina tili efterrättelse. Wäl - Den z Junii. 4rz Wälloflige Borgare-Ståndet hade wid berörde Riksdag ensamt yrkat den mening, att osivannämnde berättelse borde tryckas; och Bonde-Ståndet hade beflutit det tillägg i s §. alt den Tabell Revisorerna af trycket böra utgiswa öfwer Statens tillstånd och beskaffenhet till desi förändrade inkomster och utgisier, matte, till befordrande af nödig kunskap derom, i Landsorterna fa allmänna Tidningarne åtfölja. Desia anmärkningar såsom innehållande ändringar och tillägg wid de stadgande», som eljest arv af tre Stand fullkomligen gillade, har ater Expeditions-Utskottet ej ansett sig tillständig!, att wid redactioncn iagttaga. Sluteligen bör Utskottet afwen foresta en genom tidsutdrägten med Expeditionen nödig blefwen förändring af första §. Denna §. lyder, som följer: §. r. Wid början af hwarje Revision öfwer Statswerket stall det åligga Kongl. Stats-Contoiret, att till de tillförordnade Revisorer aflemna en berättelse om Stats-werkets tillstånd och förwaltning förden tid, som da kommer att Revision undergå, och hwilken, hwad första Revisionen angar, kommer att beräknas isian och med innewarande är >8ro.
»Fröken, hur kan ni bli ond för så litet?» »Jag är icke ond», svarade hon undvikande och sökte draga sin hand ur hans. »Ligger det något ondt i att jag vill se er öfverglänsa alla andra?» återtog han. De stodo hvarandra så nära, belysningen i tamburen var bristfällig, hon ville se hvad han menade, och så kom hon att se in i hans ögon. De voro djupare och mörkare än annars, och det låg en berusande trollmakt i dem, som band hennes egna; hon andades fort. »God natt», sade hon hastigt. »God natt», svarade han, tryckte hennes hand och tillade i en skälfvande hviskning: »man behöfver mod för att lefva, men har man det, då är lifvet fullt och rikt som en sådan blick.» Han närmade sig icke, utan endast såg, och dock var det som om han öfverhöljt henne med kyssar. Hon ryckte lös sin hand och skyndade in till sig. När hon riglat dörren, klädde hon af sig i flygande hast och höll just på att släcka ljuset, då hennes blick föll på ett litet paket, som låg på nattduksbordet. Hon öppnade, nästan utan att tänka på hvad det kunde innehålla, ty hon var rof för en nervös upphetsning, och hennes pulsar brände. Konvolutet omslöt den första af de berättelser kandidaten lofvat henne att få läsa. Att börja med kunde hon icke komma ifrån sin egen upprörda sinnesstämning, men småningom blef hon intresserad. Det var en folklifsbild, enkelt framstäld, icke idealiserad, men något kall. När hon slutat samt lagt manuskriptet ifrån sig, satt hon länge och stirrade ut i rymden med eftertänksam min. Derpå tryckte hon plötsligt sina läppar emot den hand han hållit i sin och släckte ljuset. Man är sällan så hjertligt stämd som efter en försoning, man täflar om att ödmjuka sig, att godtgöra; så var också fallet med de unga två. När de följande dagen möttes vid frukostbordet, öfverbjödo de hvarandra i soliga leenden. Hildur var riktigt vacker, sval och daggfrisk som en sommarmorgon. Det hade kommit någonting blygt och skärt öfver henne, som icke fans der i går. Man måste hålla sig inne, ty det regnade.
Elin tycktes äfven snart finna detta, och slutade sitt mästrande af Lottas yttre, och lät Lotta flerfaldiga gånger lofva sig att vid detta tillfälle tala fullkomlig sanning, icke dölja något, icke krångla och konstla. Gråtande lofvade Lotta detta, under det hon klef på i djupaste smutsen. «Ack» – tänkte Elin – «om jag bara kunde skrapa smutsen af hennes unga själ ändå, så fick det väl stå sitt kast med känger och kjol, ty när hon en gång känner sig med rent hjerta, så vill hon nog hafva rena kläder äfvenledes.» Så trodde Elin i sitt eget hjertas och sinnes fulla renhet. När de unga flickorna kommo till Solberga, funno de nämndemansmor hemma, och – som bättre var – allena hemma. Hon förundrade sig till en början mycket öfver det oväntade besöket, kokade kaffe åt den «fina, rara Elin i Vika», som nu mera var typen för allt fint och rart i församlingen, berömde otroligt hennes klädningstyg, både finhet, randning och väfning, mönstrade snitten på sjelfva lifvet «i spekulation på en dylik stoffering» till sina egna döttrar, utfor i lofqväden öfver shawl och shawlett, och gjorde Elin en sort af kompliment för att hon, «som ändå hörde till läsare, brukte båd’ rödt och grönt och alla kolörer.» – Ja, hvad ha’ de att göra med läsningen? – sade Elin småskrattande. – Guds mark är ju grön, och hans himmel är ju blå, Guds sol är ju högröd och hans måne gul, som guld; skulle jag då icke kunna bära alla dessa Guds färger? Nu började nämndemansmor äfven att mönstra Lotta, som satt tyst, ängslig och skuggrädd borta i en vrå. Om henne sade hon, att det syns hur hon nu är «bland folk», tyckte hon såg så stilla och anständig ut nu mot förr, samt berömde mycket hela hennes utstyrsel, alltid jemförd med de trasiga slarfvor, i hvilka man varit vand att se henne. – Ja, – sade Elin – och om nu kära mor visste hur flitig och ordentlig Lotta är, samt hur’ bra hon lärt sig läsa på denna korta tid, så skulle hon alldeles förvåna sig.
Det är nemligen gifvet, att så länge den ständige domaren, i trots af tilltagande ålder pch oförmåga att sitt embete sköta, måste för sin utkomst bibehålla detsamma, har han behof af ställföreträdare; och lika gifvet är det ock att, om landet skall kunna påräkna att äga till ständiga domare erfarne och skicklige män, de personer, som en gång skola erhålla sådana platser, måste förut hafva haft tillfälle till öfning i domarevärf. T det förra förhållandet skulle någon förändring kunna ernås derigenom, att ständige domare, som uppnått en viss högre ålder eller eljest blifvit oförmögne att embetet förvalta, pensionerades; men det senare förhållandet komme i allt fall att qvarstå. Medan båda fortfara i oförändradt skick, har jag icke kunnat finna något lämpligare sätt att minska deras antydda menliga verkningar, än att öfverrätterna mpd ospardt nit och omtanka tillse, dels att tjenstledighet icke utan de giltigaste orsaker beviljas ständige domare eller sådana, sorn innehafva långvariga förordnanden, dels ock att, så vidt möjligt är, en och samma ställföreträdare förordnas i samma domsaga eller tingslag, och att samma personer bibehållas vid de långvariga förordnandena. Men ombytet af domare verkar menligt ej allenast vid underdomstolarne, utan äfven vid öfverrätterna. Sålunda har, företrädesvis i afseende på Kongl. Svea Hofrätt, länge varit öfverklagad den olägenhet, att ett så betydligt antal af Hofrättens ständiga ledamöter dragas till andra befattningar, såsom Revisionssekreterare-beställningar, Expeditionschefsplatser inom Statsdepartementen m. m., och att, i följd deraf, Hofrättens domsrätt utöfvas af jemförelsevis yngre och förthy mindre erfarne domare. Naturligtvis är denna klagan riktad emot Hofrättsledamöternas förflyttande från deras ständiga befattningar genom tillfälliga förordnanden, ej deras befordrande till andra platser, hvaremot någon anmärkning ej skäligen kan göras. Denna klagan har flera grunder. En är den, att det täta ombytet af ledamöter på de särskilda divisionerne af Hofrätten gör arbetet för de beständigare ledamöterna tröttande och motbjudande.
Transport och underhåll för landtbeskällare 9,774: 75. Inköp af inventarier och förbrukningspersedlar 4,417: 60. Uppköp af ved 4,450: 2. Dito af spanmål och halm 1,695: 90. Dito af 1 par dragoxar 410: Balans till år 1863: Förskott .’. 202: 55. 19,415: 77. Summa 65,616: 68. § I - Af de vid Strömsholm i början af året befintlige 203 hästar blefvo 20 å auktion försålde mot en summa af 14,595 R:dr, utgörande alltså medelpriset för hvarje häst 729 R:dr 75 öre. Under året hafva 7 blifvit för ålderdom dödade och 3 störtat, hvadan behållningen, inberäknadt 18 tillkomne föl, utgjorde vid årets slut 191 hästar, nemligen 45 hingstar, 42 moderston samt 104 unghästar i olika åldrar. § 2. Utaf räkningen öfver kostnaden för de till betäckning i provinserna utsände hingstar från Strömsholm inhemtas, att Stuteriet för dem fått vidkännas en utgift utöfver — 127 — influtne språngafgifter af 6,153: 75., hvilket synes så mycket anmärkningsvärdare, som Ottenby stuteris utgifter i detta fall endast med 187 R:dr 9 öre öfverstigit inkomsterna, och vid Flyinge stuteri kostnaden för de utsände hingstarne helt och hållet blifvit ersatt af för dem influtna afgifter. Om äfven ingen behållen afkomst af hingstars stationerande i orterna torde kunna påräknas, lära dock så stora kostnader, som i detta afseende drabbat Strömsholms stuteri, genom lämpligare anordningar kunna för framtiden undvikas. Stamholländerierna. Redogörelsen för Stamholländeri-fonden, i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, visar följande förhållande emellan inkomster och utgifter: Debet. Balans från år 1861: Tillgångar 5,731: 54, Uppbörd: Summa Kredit. Utgifter: Balans till år 1863:
M. den 21 Juni samma år i Nåder förordnat, att dessa borde i frågan höras, för att närmare uppgifva skälen till deras förmente anspråk på Klockare-Helgonskyldens framtida oförminskade bibehållande vid Kiockare-lägenheterne, samt att vederbörande Landshöfdingar och Consistoriel' skulle derefter med underdåniga Utlåtanden i ämnet inkomma, hade, vid i följd häraf hällne sammankomster inför E. K. M:s Befallningshafvande i ofvanberörde Län, patronats-rätts-innehafvärne och församlingarnes ombud, uppå anförde skäl, sökt ådagalägga, att ifrågavarande Helgonskyld vore erforderlig, dels till klockarnes aflöning, dels för söckenskolornes behof, hvarefter E. K. M:s Befallningshafvande uti afgifna underdåniga utlåtanden, tillstyrkt, att församlingarne mätte vid dispositionen af Helgonskylden, hvilken för dem vöre behöflig, i Nåder bibehållas, samt E. K. M:s Befallningshafvande i Malmöhus Län derjemte hemställt, huruvida icke ersättning, genom anslag af allmänna medel, kunde Cathedral-Skolan i Lund beredas, hvaremot förrbemälde Consistorium, under åberopande af så väl Malmö Recess, som flere dels äldre dels nyare författningar rörande detta ämne, i underdånighet anhållit, att läroverket måtte vid åtnjutandet af ofvan omförmälde Helgonskyld blifva bibehållet, eller ock, Proposition till Rikets Ständer om ett deremot svarande anslag i Nåder aflåtas; och har E. K. M. då det för ifrågavarande församlingar ansetts vara behöfligt att till klockareoch skollärare-löner få behålla och använda hela beloppet af den så kallade Klockare-Helgonskylden, men genom bifall härtill Lunds Cathedral-skolas framtida bestånd komme att äfventyras, så vida ej andra tillgångar dertill anvisades, och vidtagandet af sistnämnde åtgärd skulle bereda Stiftet, som, 46 Expedilions-Ulskottets Förslug till tind.
Michaël hade intet annat att anföra till sitt försvar än att personerna i fråga bemött honom ogästvänligt under hans sockenresor och annars bevisat honom uppenbar ringaktning. Medgaf väl att han kunnat löna ondt med godt eller använda lindrigare medel mot sina ovänner, men betonade tillika, att ingen, ej ens kyrkans män, kan fritaga sig från syndens välde öfver människan. Nu tillsades parterna att utträda, hvarpå öfverläggningarna vidtogo. Under dessa lade samtliga domkapitlets medlemmar från den yngste till den älste kaniken sitt ord i vågskålen för eller emot. Sedan domen formulerats, hvarvid såsom förmildrande omständigheter upptogos, att kyrkoherden Michaël städse dessförinnan uppfört sig redeligen och att hans förseelser denna gång främst borde tillskrifvas hämdlusta, hvarför dock en hvar, mest en prästman, bör akta sig och bedja om Guds kraftiga bistånd att kunna undgå slikt, inkallades de nämda personerna åter och kyrkoherden Michaël fäldes mildt nog endast till penningeböter. På landsbygden utöfvades domsrätten eljes i biskopens frånvara af de nämda s.k. landtprostarne, som förde ordet vid prostetingen. Kyrkoherden Michaëls förbrytelser mot ordning och skick måste dock ansetts af något svårare art, eftersom de framdragits ända till själfva domkapitlets och biskopens bepröfvande. Det var dock ej ensamt kyrkan och dess väl hvilka stodo dess män nära om hjärtat, äfven världsliga saker och ting och främst de politiska hvälfningarna, hvilka tidt och ofta uppdöko, bidrogo att på detta håll framalstra handlingskraft och väcka fosterlandskänslorna till lif. Och detta länder dessa vår kyrkas män till dess större heder, då förhållandena på andra sidan Bottenhafvet gingo i en konträrt motsatt riktning. Sålunda kunna vi här i förbigående omnämna, att medan våra prästers ämbetsbröder i Sverige mer och mer anslöto sig till danskarnes intriger och sålunda motarbetade fosterlandsvännernes goda afsikter, biskoparne på Kuustö slott underhöllo en truppstyrka till eget försvar samt därjämte sände både till de ryska och danska krigen soldater och vapen samt ej sällan bisprungo svenska regeringen med penningelån.
St:rs Fullmäktige i Banken och Riksg:s-Konl. det så tillgår att valen ske serskildt lill ordinarie Ledamöter och serskildt till Suppleauter, genom hvilket valsätt minoriteten alltid utestänges frän möjligheten att bestämma, huruvida den ena eller andra af dem, som uptagas på majoritetens lista, skall inträda såsom ordinarie eller Suppleant, har Ulsk. ansett sig ega skäl tillstyrka: bifall å Hr von Franckens ofvanberörde motion, i följd hvaraf 37:de §:n Riddarh.-Ordn:n skulle erhålla följande lydelse : ”Vid hvarje Riksdag utser R. o. Ad. in pleno en af sju Ledamöter bestående Riddar!).-Direkt., genom val serskildt till Ordför:de och hans Suppleant, och serskildt till öfriga Ledamöter och irenne Suppleanter; hvarvid ä val-listorna jemväl serskildt utmärkes, hvilka väljas till ordinarie Ordför:de eller Ledamöter, eller till Suppleanter.” Och lärer, för den händelse att detta förslag af R. o. Ad. gillas, den redaktions-föräudring böra inflyta uti 33:dje §:n Riddarh.- Ordn:n, alt orden: ”hvarom 35:le §:n stadgar” utbytas mot orden: ”hvarom 33:dje och 35:te §§:na stadga”; hvilket dock allt till Högh R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 22 Aug. 1854. F’å Riddarh.-Utsk:s vägnar Tönnes Wrangel. W. F. Dalma». H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m. In fidem protocolli, silbert Munck. 190 Den 1 September. Fredagen den 1 September 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prol.-uldr. för d. 30 sisll. Aug., samt pleni-prot. för d. 7 sisll. Juni f. ni.
s&amp; mycket mer anim.alisk lifsgladje än hon, måste om och om igen förundra sig och förarga sig öfver svårigheten att rycka henne upp för ett ögonblick till en glad eller varm stamning. Skall hon vara glad, vill hon vara saker och garankerad, att ingenting ledsamt hvarken har hanitt eller kom.nzev att handa. Det finnes m h g a kvinnor, som tro sig ha ett mycket godt hjärta, derför att de ständigt reflektera öfver kiinslor, och derför att de lida sil ofantligt af sina niirmastes föregifna, ovänligheter, men dessa samma kvinnor göra kanske icke pB hela året en handling, hvars motiv är en sann känsla för eo annan. K h s l a n har hos dem gatt öfver till att frtbn en kraftig, till handling drifvande lifsprincip bli en sjuklig ömtiilighet; den var en rörelsenerv och har blifvit en nerv, som endast oupphörligt till medvetandet öfverför förnimmelser af smärta. Mannen ha nog ocksh sin ömthlighet, men den ar mera riktad p&amp; andra förhållanden: motgångar i ararer, ambitionsmissrakningar, o. dyl. Hvilkendera parten har, alls som alls, mer kansla? Ja, det &amp; r svHrt att säga, men inte ar det värdt att blindt tro p % den kvinliga jargonen, som ar kä,nslofull, eller på den - manliga jargonen, som lägger i dagen ett cyniskt förakt för all kansla. Vi ha nu sökt visa, att kvinnorna, ehuru de mer reflektera öfver känslan, icke derför utan vidare kunna göra anspråk p % att vara den allena kannande och älskande delen af mänskligheten, och sakert ar att männen, med sitt staccato-aktiga satt att uttrycka sina känslor, * ofta hysa lika stort kvantum äkta kgrlek som den mest varmhj artade kvinna. Men - rattvisa framför allt - nu, mina herrar, kommer s r tur! Ni ar anda bra klumpiga, det ha vi tyckt under alla de airtusenden, som vi haft den aran att dela jordklotet me6 er, och ni ar klumpigare i v k tid &amp; n ni pil lange varit.
Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet för behandling af -förevarande fråga sammanträdt med Stats-Ulskottet, hafva Utskotten gemensamt torehäll densamma och dervid inhemlat: att, enligt hvad den af lievisionen öfver Rikets Elemeutar-Läroverk den 13 December 1843 afgifne berättelse innehåller, uti Haparanda Apologist-skola, hvilken sedan den l:sta Mars 1840 räknat Irenne lärare, efter denna tid lemnals undervisning dels i Finska språket åt dem, som dertill anmält sig, och dels i alla de ämnen, som tillhöra en högre Apologist-skola; att skolans Ephorus medgifvit, alt undervisning finge skolungdomen bibringas äfven i de classiska språken, hvilken undervisning med den framgång meddelats, att fyra bland de ynglingar, som deraf sig begagnat, blifvit, sedande jemväl genomgått de apologistiska läroämnena, från detta läroverk dimitterade och på Gymnasium intagne; samt slutligen, att Skolans Pxeclor lilikännagifvit, att lärjungarnes antal, som vårtiden sisllidne år utgjort 33, snart skulle betydligen ökas, om icke ett nära nog oöfvervinnerligt hinder mötte, genom den för handen varande stora brist på bostäder i Haparanda, som ännu vore obetydligt bebyggd. Vid nämnde förhållanden, och då Skol-revisionen ej tillstyrkt en sådan utvidgning af Haparanda skola, som blifvit föreslagen; då Kongl. Maj:t icke heller, uti Sin till Rikets nu församlade Ständer aflåtna Nådiga Proposition om Stals-Verkets tillstånd och behof, äskat anslag för det af motionären åsyftade ändamål, samt då derjemte fråga blifvit hos Rikets Ständer väckt om en allmän reorganisation af läroverken, linna Utskotten sig böra tillstyrka, att Herr Professoren Grafströms ofvanberörde motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 December 1844. Stuts■ saint Allm. Best'.- och Elcon.-Ulskoltcns Utlåtande, N:o 27. 3 M 27.
För hvar och en af komiténs ledamöter blef dock under denna pröfning alltmera klart att, då man icke af nauonen borde för försvarets ordnande under freden fordra mera än detta försvar nödvändigt kräfde, lottdragningen hade ett afgjordt företräde. Stödd på denna öfvertygelse har komitén framburit sitt förslag. Jag kunde tillägga att då den detta gjort, under förhoppning att, sedan nödvändigheten blifvit insedd, Sveriges folk skulle underkasta sig den uppoffring, som värnandet af frihet och sjelfbestånd kräfde, den tänkt högre om detta folk, än om den ansett att fördom och ett hvarje uppoffring motstridigt njutningsbegär skulle fortfarande öfverrösta dess fosterlandskärlek. Fullt öfvertygad om nyttan och riktigheten af det förslag, komitén uppgjort, och hvilket, i alla väsendtligt 92 Den 7 Maj f. m. delar, af Utsk:t blifvit förordad t, vill jag dock icke nu yrka bifall till dets amma. Detta derföre att jag, i en fråga af så allvarlig art som denna, icke ens skulle anse önskligt att ett beslut genomfördes, innan detta beslut mera allmänt på landets upplysta omdöme kunde stödja sig. Att bilda detta omdöme fordras tid; fordrar äfven att förslaget mera fullständigt än nu skett, och i sammanhang med hela armé-organisationen blifver framlagdt. Ifrågasättas kan dessutom, huruvida nuv:de representation, som inom kort nedlägger sin verksamhet, bör afgöra en fto o 1 ® ■aga sa mäktigt ingripande uti framtiden, som den förevarande. Af alla dessa skäl förordar jag att beslutet må uppskjutas och' anhåller, i öfverensstämmelse härmed, om följande propos.: ( Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl 6 e. m. Frih. Klinckowström, Budolf: Jag tror mig i denna fråga kunna vara kort af tvenne skäl, dels derför att jag vid de gemensamma öfverläggningarne redan uttalat min mening om förslaget, och dels till följe af den af Gr. af Ugglas gjorda hemställan att frågan måtte till kommande riksdag uppskjutas, hvari jag instämmer och hvartill jag anhåller att E. o. Ad. ville lemna sitt bifall.
Jag vill ej tro, att Utskottets mening bärmed skall vara , att Banquen skall anse den vinst, som erhålles genom Discontens öfver, tagande , såsom en vedergällning , derföre att den nu biträder Discpnten med sina Penningar och sin garanti: att öfvertaga Utredningen af en annans »ffairer, och verkställa den gå sam* 218 Den 17 Martil, t. «/. ma sätt, som endast Barquen kan göra det, nemligen betala Skulderna med Penningar, som ej kosta någon Ränta , ty Banquen behöfver ej låna penningar och deremot beräkna fi Procents Ränta på tordringarne , och ändå derutöfver omkring 1,800,000 R:dr sainminlagdt. Om Banquen ville fortfara med Pisconten så länge dess Octroy räckte , då det fordras högst 7 år, innan hela Utredningen är verkställd, synes mig vara nog strängt och Curatois-arfvodet alldeles för högt beräknadt. Dessutom, om det också skulle ske på detta sättet, hvar skola de 120,000 R.dr tagas till Canal Arbeset, som härigenom för detsamma förloras, om Pisconten öfvertages af Banquen utan motsvarande ersättning? Antingen Staten eller Banquen skulle ju tillsläppa dem, om ej CanalArbetet skulle afstadna ; Staten kan ej lemna det, det veta vi; Banquen måste således göra det, och i den händelsen vöre det att taga in med den ena handen och gifva ut med den andra. Jag förklarar för min del, att om det , i anseende till den blifvande Financeplanens verkställighet, anses oumgängeligennödigt, att Götha CanalDiscont måste indragas och öfverse mnas till Banquen, kan sådant,efter min tanka, ej ske utan den största orättvisa, om ej Bolaget tillerkännes ersättning för den Discontvinst de, i anledning af Ständers beslut, ägt -rättighet att påräkna.