Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staden för en så beskaffad byggnad kunde disponera, vore Hyrkusk-gården emellan Myntoch Rådhusgränden^, hvilken tomt innehölle det utrymme, som Commissionen ansåg vara af största behofpåkalladt; men om byggnaden finge utsträckas till Eders Kongl. Maj:ts och Kronans angränsande, med Boställshus för Myntverkets Tjenstemän bebyggda tomt, kunde icke allenast utväg beredas, att derjemte inrymma de af Hufvudstadens arrestanter, hvilkas underhåll och vård Eders Kongl. Maj:t och Kronan borde bekosta, och hvilka hittills förvarats uti Smedjegårdshäklet, sorn likväl, efter hvad upplyst vöre, icke lemnade erforderligt utrymme för fångpersonalen, hvarföre ock Öfver-Slålhållare-Embetet hos Eders Kongl. Majit i underdånighet gjort framställning och undfått Eders Kongl. Mapts Nådiga befallning om åtgärders vidtagande för häktets utvidgande, utan äfven fångpersonalen sättas i tillfälle, att på de ganska rymliga, utmed sjön belägna tomterne, stundom hämta frisk luft. Af sådan anledning trodde Drätsel-Commissionen sig böra alternativt föreslå uppförandet af en Fängelse-byggnad å Hyrkusk-gården samt Eders Kongl. Maj:ts och Kronans tomt gemensamt, eller, derest den sednare ej kunde få disponeras, endast å Stadens Tomt. Emellan dessa alternativer tvekade DrätselCommissionen icke att gifva företräde åt det förstnämnda, eller åt det förslag, att Fängelse-byggnaden skulle uppföras på Kronans och Stadens tomter gemensamt, hvarvid Eders Kongl. Maj:t och Kronan syntes böra deltaga i kostnaden, i samma förhållande, som Dess utgifter för fångspis till arrestanter inom Hufvudstaden sig belöpte, jemförelsevis med Stadens kostnader för samma ändamål; och ville
— Mangen b''- äsi LommissLrie, dä han ej kan äga tilfalle uptaga Län och ej fär inteckna sin egendom, skulle ej utan swarighet utgöra denna Bewillning. I afseende pä den latta ätkomsten, wille Herr Grefwe» wal medgifwa io procents Bewillning, men önskade at deH utbetalning matte fä ste success-vt. Friherre kckannertteiin wille förestä säfom en medelwäg at för kiclsi dommisser betaltes et ars bchallnings-eevenue. Följden wore, lika som hade kiclel Lommissaricn blott et är sednare utträdt egendomen. Gref - 474 Den 9 Mars. e. m. Grefwe von vLntinA8bau86n önskade, at i likhet med hwad för Testamente blifwit stadgadt, afgifrer för^ci Lommisser mätte bestammas til 6 procent af egendomens warde. Grefwe ve la 6ar6!e, jacob, trodde at afgifren för ^>6ei Lonnnisser, hwilka tilträdas, matte blifwa progrcssiv efter egendomens warde; men erläggande af io:de penningen, ansag Herr Grefwen för en altför dryg beskattning. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition, at i den 2 Hrt. 12 PUNÄ4 ven afgift som wid tiltradet af b'i6ei Lommisscr blifwit förestagen matte nedsattas ifrån io til 6 procent. Herr prints 8 cbö 16.
I Skogsbygderne deremot, der binäringar fort 1 ^rit att idkas och vara lönande, der äfven jordbruket årligen tilltagit genom odlingar, der i allmänhet ett större utrymme erbjudit sig för d n tilltagande folkmängden, och der allmogens lynne vanligen utmärkesaf mera näringsflit, omtanka och ihärdighet, hai? välmågan, åtminstone på ganska mångå ställen snarare tiliän aftagif. Manga äro emedlertid de orter och me~ nigheter som icke i råttan tid, icke utan svårighet och executionstvåag, kunna utgöra sina ytskylder, och hvilkas utarmande och undergång, ehvad deras tillgångar årligen genom sådana tvångsmedel förminskas, eller pennin-^ gar till utskylderne genom lån anskaffas, med allt skäl är att befara, så vida ett enahanda förhållande som hittills, i afseende på både utgifter och tillfällen till inkomster, kommer att fortfara Det torde likväl icke vara någon tillök: ning i utskyldernes belopp, som ett sådantförw hållande hufvudsakligen kan tillsknfvas. Detta belopp har, hvad så väl den egentliga Béd villningen, sorn grundräntorna angår och Q.be~t Ilen 6 Pebruarii\ räknad tre skillingsafgiften till Lazaretterne väl icke varit större under de sedan sista Riksdag förflutne, än under de föregående åren; Utan är det, efter tnin tanka, från den genom minskade inkomster förorsakade svårigheten att Utgöra detta belopp, från dess kanske mindre lämpeliga fördelning, från andre genom sjelfva sättet till prestationernes utgörande betungande onera, och. kanske hufvuds>.kilgast, genom RörelseCapitalets, om icke förminskning, dock mindre lifliga circulation under brist på credit Och allmänt trångmål för ådragne skulders affcördande, sorn dea öfverklagade förlägenheten kan anses härflyta. Jag går att närmare utveckla denna tan
Preste-Slåndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den n Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, angående Nådig förklaring af Författningarne om lumpsamling. (Allm. Bes v. och Ekon. Etsk:s Bet. N:o 38.) S. A. K. Med anledning af hos Rikets Ständer väckta frågor om ändringar uti eller tillägg vid de nu gällande Författningarne, rörande lumpsamling, i anseende till de flerfaldiga olägenheter, som uppstått genom lumpsamlares kring - Expeditions-TJtskottets Forslag till imd. Skrifvelse, N.-o 3j. 59 strykande i landsorterne, få Pukets Ständer hos E. K.
Jag har gjort ett öfverslag öfver en mängd uppskattade skogar och funnit afkastningen öfverhufvud uppgå till 22 famnar per tunnland, då män af en medelmåttigt bördig mark hade bordt hafva 170 Deli 11 December. 50 ii 60 famnar. Man besöke kolmilorne vid bruken oell hytlorne oell man skall finna att der kolas för det mesta af omogen underårig skog; man anticiperar på kommande år och antipicerar så länge, tills intet är qvar. Spekulanter hafva i flera år rest landek ikring och uppköpa det ena skogshemmanet efter del andra, nedhugga skogen och sälja den nakna jorden för att på lika sätt förfara med ett annat. Regeringen öfverhopas med besvärsskrifter med begäran att förhud måtte utfärdas emot utförseln af unga träd, hvilken handel i större skala skall bedrifvas både från vestra kusten och frän de norra provinserne, emedan, säga de, sågverken genom en sådan förtidig skörd snart skola se sig blottade på sågtimmer; men den ena statsmakten kan deremot icke uppställa något hinder såsom ingripande i egendomsrätten. Det är båda statsmakterne samfäldt som kunna sätta en gräns mot förstörelsen. Vid sist hällne landtbruksmöte! i Stockholm framkastades äfven den frågan: ”Bör äganderätten sträcka sig så långt att en skogsägare kan, till skada för hemmannet, orten och landet så ^förstöra sin skog all hemmanet lider brist derpå i en framtid?” Asigterne häruti voro delade, icke heller kunde något åt den saken afgöras vid ett sådant möte; men det år af R. St. som den frågan bör och kan upptagas och afgöras. Jag vågar derföre vördsammast framlägga densamma, äfvensom att framställa behofvet af en skogs-lag sorn omfattade svaren på denna och dylika frågor. Andra länder hafva sådana lagar dels för alt betrygga invånarne mot skogsbrist, dels för att genom skydd af skog värna för stormars ödeläggande inverkan och landets uttorkning i brist på nederbörd. Sedan R.
Tas i räkningarne åsatte värde, hvarjemte förekommer, ätt hvad brännvinsbränningen beträffar, Revisorerna yttrat att förlusten å brån,.' vinsbränningens i hufvudstaden fortgående undergräfver verkets tillgångar, Vidare bar emot Revisprernes, Berättelse blifvit anmärkt, att Revisorerne icke undersökt och uppgivit orsakerne hvarigenom inrättningens förra behållningar försvunnit, och att icke Utred,t blifvit hvarthän det betydliga öfverskotta af 2,000,000 R:dr Banco tagit vägen ; Revisorernes granskning hat, hvad räkenskaperne beträffar, icke sträckt sig längre än för åren j 8 f9 och 1820, men det är, af de påfölj ande arens räkningars resultat, mani måste hämta någon säker och bestämd grund för en uppgift i denna del, och då dessa räkningar ännu äro oafslutade, har det legat utom gränsen af Revisorernes åtgärder, att härutinnan i hela sin vidd uppfylla nationens önskan; men den betydliga afskrifning som 1822 ärs Revisorers berättelse upptager, för osäkra för», dringar, till ett belopp af 1,164,463 R:dr 11 sk. Banco, hvilka äro inbegripne i det uti Directionens berättelse upptagne öfverskott, lärer hafva undfallit anmärkarens uppmärksamhet, pch då härtill tages i beräkning, att Direktionens berättelse för 1820, upptager alla persedelbehållningar, efter de i räkcnskaperne varande värden, hvaremot 1822 års Revisorer upptagit de varande persedelbehållningarne, efter då gångbara priser, lärer det igke blifva svårt att finna, hvarthän det upptagne öf - Pen 24 Februarii, 777 verskottet tagit vägen och hvilket allt inhämtas af Revisorernes yttranden rörande Direktionens erindringar vid dea upprättade tahl eauen. Det har klandrats, att då Revisorerne framställt alla Konungabref, rörande undsättningsverket, icke äfven en framställning skedt af de principer, som styrde spannemålsupphandlingarne.
Om till exempel den ena delen innehölle ett förslag, hvars correctiv funnes uti den andra delen, och den ena antoges, men ej den andra, kunde det hända att man handlade emot andan af ConstitutionsUtskottets förslag. Herr Rosenblad: Sjelfva sättet, på hvil ket förslaget år tryckt, tyckes visa att det är indeladt i tvånne momenter. I anledning a£ den farhåga Herr Lefrén yttrat, att genom par; tielt antagande, man kunde upphäfva ett mot första afdelningens stadgande möjligen tillåmnadt cor: ectif; så får jag förklara, att jag för min del ej finner den ringaste gemenskap emellan de stadganden, sorn innehållas i de bägge nu ifrågavarande afdelningarne, och inser således ingen fara kunna uppkomma af den förstas förkastande och den sednares antagande. Herr von Heijne, Georg: Jag förenar mig så mycket hellre uti Herr Cederschjöld» åsigt, som jag finner att §:n år tydligen delad uti tvenne särskilta delar, hvilka innehålla olika saker. Jag hemställer således att Ridderskapet och A_ deln måtte afslå det första momentet, och bifalla det sednare. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus: lO Den 5 Maji f. m. Den första delen af förslaget innefattar en ändring uti hvad förut varit stadgadt; den sednare är ej en ändring, utan blott elt tillägg; och derföre tillstyrker jag antagande af tillägget. Herr von Hartmansdorff', Auguji: Grefve von Schverin har hufvudsakligen förekommit mig. Jag vill derföre blott tillägga, att det omtafdta correctivet ej här kan komma i fråga} emedan afsigten ej lärer hafva varit att minska antalet af PrästeStåndets Ledamöter. Snarare bör man förutsätta, att önskan varit det PrästeStåndet måtte blifva talrikare, emedan dess närvarande ringa antal gör, att åtskilliga bland dess Ledamöter måsfe sitta uti llere Utskott, och således ej alltid kunna vara närvarande, der de behöfvas.
Akademien finner det derföre icke billigt, icke ens välbetänkt, att på ett så otillräckligt sätt löna en embetsman, åt hvilken staten anförtrott en, redan blott i materiell hänseende, utomordentligt dyrbar egendom, och af hvilken fordras en ansträngande verksamhet och mångsidig vetenskaplig bildning samt hvars befattning nödgar honom att företaga resor äfven utom fäderneslandet och sätter honom i beröring med främmande vetenskapsmän och andre personer, deraf kostnader föranledas, som för andra tjenstemän inom samma grad äro främmande; och Akademien hemställer, uppå alla dessa skäl, att Eders Kongl. Majit måtte täckas föreslå Rikets Ständer att höja lönen för de förenade befattuingarne af Akademiens Sekreterare, Riks-antiqvarie och Garde des Medailles till 4,500 R:dr R:mt, eller lika med högsta lönen för ledamöter i Rikets Kollegier, i fall denna kommer att ännu högre bestämmas. Bil. M 7 till Kongl. Majis Nåd. Prop. A* i, om Statsverket 188(5. 85 Beträffande den vid Akademien anställda Amanuens yttrar Akademien, att dennes lön uppgår till endast 500 R:dr B:ko och att Akademien så mycket mindre kan påräkna att för en sådan lön erhålla ett dugligt biträde åt sin Sekreterare och samlingarnes vårdare, som hos ett sådant biträde måste förutsättas sludier af vidsträcktare omfång än de, hvilka berättiga till motsvarande tjenstegrader inom Eders Kongl. Maj:ts Kansli och öfrige civile embetsverk. Genom samlingarnes stora till vext och deras offentliga förevisande har dessutom arbetet så betydligt ökats, att deras vårdare behöfver biträde af icke blott en, utan flere personer, som kunna deråt odeladt egna sin tid. Akademien finner det äfven nödvändigt att hon sättes i tillfälle att uppsöka och bilda yngre vetenskapsmän med anlag för de specialsludier, som erfordras, på det vid inträffande ledighet tjenlige personer må finnas atl öfvertaga vården om samlingarne.
St:s förord. Ingendera delen har man anledn. att förmoda. Jag tager mig således friheten föreslå, att R. o. Ad. ville afslå detta betänk. Frih. Hamilton, Hugo: Att påstå att hvarje ansökan hos K. M. i ett eller annat fall skulle innefatta ett tvifvel derom, att vederb. i det fallet skulle fullgöra sin skyldighet, är i min tanka detsamma som att vilja afskära alla ansökningar hos K. M.; ty jag vet sannerligen icke huru en sådan ansökan då skulle ställas, för att icke kunna gifvas denna tydning. Om Statens embetsmän skola vara sä fredade, att man icke en gäng får göra ansökningar hos K. M. uti ämnen, som kunna blifva föremål för deras åtgärder, så går embetsmyndigheten något för långt. Detta är blott i ödmjukhet ett svar på den sista framställningen. — Hvad sjelfva frågan beträffar, så har Utsk., såsom af betänk, synes, icke haft något annat skäl för sitt tillstyrkande, än att de förnyade framställningar, som i detta ämne blifvit gjorda, synts Utsk. gifva vid handen, att ibland ortens innevånare en på goda skäl grundad önskan i detta afseende möjligen torde finnas; hvadan Utsk. ansett sig icke böra afstyrka motionen, utan i allmänna ordalag tillstyrka, att en und. anhållan om undersökning häraf mätte hos K. M. göras, på det att ett efter omständigheterna lämpadt slut på dessa framställningar måtte vinnas. Hr Bergenstråle, Claes Gabr.: Då jag hör att fråga är om Wrigstad, så anser jag det vara min skyldighet att nämna några ord i anledn. af hvad Frih. Hamilton yttrat. Frågan lärer vara af Utsk. tillstyrkt, alt hänskjutas till vederb:s undersökning. Den kommer då äfven till Landshöfdinge-erabetet och jag får då tillfälle att yttra mig. På förhand får jag likväl upplysa, att jag tror Den 5 0 c t o b e r. 25 tror det icke pä manga år ännu kunna komma i fråga att inrätta en köping uti Wrigstad.
Då emellertid i afsrde å den solidariska ansvarighetens betydelse och följder så olika meningar inom sjelfva Bankooch LagUtsk. framträdt, och ganska sannolikt är, att sådana äfven derutom kunna i förekommande fall yppas; alltså, och då det utan tvifvel är särdeles nyttigt, att all osäkerhet beträffande denna för bankväsendet inom landet vigtiga fråga varder på behörig väg undanröjd, föreslås vördsamt, att 2:dra mom. 7 § måtte förklaras böra erhålla följande lydelse: Solidarisk bolagsman, som önskar från bolaget afgå, anrnäle sin önskan skriftligen hos bolaget. Ej må den begäran till pröfning företagas förr, än bokslutet för då löpande räkenskapsår blifvit uppgjordt och behörigen granskadt. »Befinnes dervid, att grundfonden till dess behöriga belopp oförminskad qvarstår, ankomma på den bolagsstämma, som derefter hålles, att den begäran bifalla. Bi fa I les den; vare ock dermed den af gående bolagsmannen från ansvar för bolagets förbindelser fri, så vidt ej annat uttryckligen förbehålles.» I nära öfverensstämmelse med dessa här nu uttalade grundsatser uttrycktes ock flertalets åsigter vid den diskussion, som förra gången frågan förevar då här egde rum. Jag för min del anhåller, vördsamt att Ur Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på afslag å Utslcs och bifall till llr Riksarkivarien Nordströms förslag. Hr af Geijerstam, Carl; Afven jag delar de åsigter, som i den uplästa reservationen uttalas. Jag anser det vara ganska vigtigt, att man till lösning uptager frågan om de förbindelser, som en afgående bolagsman bar till bolaget. Jag önskar detta så mycket heldre, som det under diskussionen inom Utsk:n tydligen visade sig, att man hade mycket olika föreställningssätt i detta afsrde. Reservanten har på ett ganska fullständigt sätt afhandlat frågan, och jag behöfver derföre endast åberopa reservationens innehåll till stöd för mitt yrkande om bifall till Hr Riksarkivarien Nordströms förslag. Den 24 Febr n a rl. 373 Gr, Sparre: Det förhåller sig med denna reservation på samma sätt som med mycket annat.
Innan redskapen, som under den tid, de ej begagnas, mäste vara under försegling, få öppnas till bruk, och rörelsen får börja, måste egaren eller den som vill begagna dem, först betala en afgift för förmalningen al den säd och malt, som skall användas i bränneriet, liksom han äfven pä »konsumtionskontoret» måste betala afgift för don mäskekarsrvmd, han ämDar använda. De qvittenser han härvid erhåller, s. k. »/ö'rmalningssedel» och »brännsedel», mäste han förevisa när förseglingen å redskapen brytes, och förvaras de i bränneriet under rörelsens bedrifvande, för att tjena till ledning för kontrollen. Införas säd eller malt i malet tillstånd, betalas i stället för förmalningsafgitten en »införsels-konsumtions-afgift», som ungefärligen svarar mot förmalningsafgiften. En dylik införsels-konsumtions-afgift är lagd på potates. Användes annat material än mjölhaltiga ämnen, betalas särskild afgift för detsamma, samt dessutom redskapsafgift. Vid uppmätningen förses pannorna, förmäskkaret, kylskeppet, mäskekaren, mäskreservoiren och mäskvärmaren med stämpel och nummer, och deras plats i bränneriet måste på en planritning deröfver uppgifvas, tillika med en förklaring öfver deras an - Norska Kommiss. Betänk, äng. Bränvinsbränningen. 5 vändande. Förmalningssedeln, som lyder på ett visst bestämdt mäskekar efter dess nummer och storlek, gäller blott för 96 timmar från mäskningens början, hvilken räknas från den tid, då godset instörtas i förmäskekaret, eller der sådant ej linnes, i mäskekaret. Efter denna tids förlopp måste mäskekarets innehåll vara afverkadt, eller tömdt 1 mäskreservoiren, der ingen fortsättning af jäsningen tillåtes. Ingen mäskning får företagas före det uti »brännsedeln» utsatta klockslag. Hjelpredskap, sådana sorn förmäskekar, kylskepp, mäskreservoir, jästkar o. s. v. äro fria från afgift, dock under vilkor, att det aldrig får linnas jäsande mäsk uti dem.
N:o 29 bifölls för öfrige varuartiklar, med undantag af tullbestämmelsen|för aska, pottraffinerad och calcinerad3 i hvilket afseende Utlåtandet Nto 45 gillades; L tt. B. Borstar, och Bränvin af säd och jordfrukter med rubriken: alla andra slag, odistilleradt eller distilleradt af till och med 12 graders styrka samt deröfver, och af frukt, med rubriken: andra slag, antogos, såsom förbudne till införsel, men tullbestämmelserna uti Betänkandet N:o 29 å Borstar och Bränvin gillades: Tullen å bark, beck och broderduk, marle Prat. Vt dr. d. 18 Dec. i834* 51 och slramail gillades, enligt nämnde Betänkande, med dels förändring, dels rättelse, enligt Utlåtandet N:o 45; och i öfrigt biföll Ståndet hvad iTullTaxe-förslaget vid Bet. N:o 29, för varu-artiklar under Litt. B. förekommer; Litt. C. Tullbestämmelserna å de under berörde Litt. upptagne varuartiklar gillades, enligt Betänkandet N:o 29, med undantag af den för Cacao och Corinter, i hvilket afseende Utlåtandet Jf:o 45 bifölls; Litt. Tullbestämmelserna å Dadlar, Dref och Drefmat bestämdes, enligt Utlåtandet N:o 45; i öfrigt gillades Betänkandet N:o 29; Litt, E. Betänkandet N:o 3g gillades; Litt. F.
Anmälteoch infördes en Deputation ifrän det Wällöf!. Borgare-Ständet, anförd af Riksdags-Fullmäg tigen - 1 Den 26 September. 939 ligen ifrän Sala, Borgmästaren VVaKlberx, hwilken tilkännagaf, att äfwen Borgare-Ständct bifallit utlefwereringen af de i Banqucn i för detta Konungennamn deponerade 14 st. PacklLrar. Ocputationen afträdde efter manligheten beledsagad. Herr Lock, Lorsttr l.uävig, förmälke att han som nägon stund warit fränwarande blifwit underrättad om det nyss tagna bcstuket rörande SkyddsTabellens afstrifwande; han ansäg det icke enligt med Riddarhus-Ordningen, att i dag ett aldeles stridigt be» flut blifwit tagit emot det som fattadei gär rörande samma sak. Herr Srcfwen och Landt-Marsk alken förklarade, att sädant stedt pä goda skäl. Grefwe Os la Lurciic hade bewisat att till tryckningens werkställande z äiZweckorS tid skulle behöfwaS, och denna tid wore sä läng att saken dessförinnan borde hoRidderstapet och Adeln hafwa förewarit, derföre hade Ridderstapet och Adeln nöjt stg nied, att afstrifter blcfwe att tilgä i Riddarhus Cantjliet och pä Klubben. *Herr Lock, Lorktr I-ustviZ, förklarade sig gerna cedera för Ridderstapet och Apelnbeslut» han hade likwäl trode att genom Tabellentryckning, en säkrare uplpSning om dess beskaffenhet stulle hafwa wulinitS.
All skadan häraf har egentligen drabbat Stångjernsoch Manufactur-tillverkaren, som måste erfara den så mycket hårdare, då närvarande bevillning å Bruk är på den grund uppgjord, att minst en sjettedel af Hammarskattsjernets pris skall anses för behållning å hvarje Skeppund tillåtet smide. Utan fruktan att blifva vederlagd, vågar jag påstå, att Bruk, grundade på köpetackjern och till stor del äfven på köpekol, knappast vid något tillfälle lemnat en så dryg behållen inkomst, utan oftast högst en sjettedel och ej sällan blott en niondedel. Maximitabellen utsätter en tredjedel af Hammarskattsjernets värde, såsom Bruksägarens gifna förtjenst å det privilegierade smidet; äfven de så kallade sjelfståndiga Bruksegendomarne låra sällsynt kunna producera en lika vågbehållning, men väl få stanna vid en fjerdedel eller en sjettedel deraf. Då härtill äfven kommer, att Hammarskattsjernets pris blifvit mera rättadt efter de högsta prisen å StapeUtadsvågarne, ån Den 17 Febru ar ii. 4o 5 afseende gjorts å det som Bruksägaren kunnat erhålla, samt bevillningssumman måst utgå, om ock de olyckligaste omständigheter mer eller mindre hindrat smidesråttighetens fulla begagnande, och slutligen, bevillning jemväl erlägges för sjelfva grundegendomen, så kan med fog sågas och yrkas, att nuvarande smidesbevillning år tryckande, och åtminstone behöfver en jemkning, att den ej må förblifva obillig både i princip och verkställighet. Vid detta tillfälle anser jag det mindre nödigt ingå uti vidare detailler, eller föreslå bestämdt sätt till smidesbevillningens uträknande och fördelning på nya och drägligare vilkor; men blifva närvarande grunder för smidesbevillningens utgörande bibehållna, hvarvid jag får erinra, att
När han släckt lampan, tog han ett tag i örngåttet och sade: » Natalia har mest förstört mina pjäxor med något otyg till blanksvärta; hädanefter vill jag själf hålla allt mitt skodon i ordning. God natt, Helga! » Jag låg länge vaken, pinad af tanken på, huru vida min man skulle kunna komma att trifvas m e d vår nya hjälpreda. Underligt nog hade jag aldrig förr kommit att tänka på, att den bildade flicka, som jag önskat mig till dagligt sällskap, äfven — åtminstone några stunder o m dagen — blefve sällskap åt min man. Jag mindes nu äfven, att ingen af de fruar, som jag hört afhandla ifrågavarande sak, därvid nämt ett enda ord o m husfaderns åsikter, fastän de betonade, att hjälpredan måste behandlas som en medlem af familjen. Efter så där en timmes förlopp började Herman ett formligt slagsmål med sina kuddar, lakan och täcke. » T u. katten vet, hur här är bäddadt! » mumlade han, och då jag tillstod, att bäddningen var mitt verk, lugnade han sig, sedan han genombultat sitt örngått. » Hör, Helga du, jag tillåter ej vidare, att 3 IDUN — någon fördärfvar knappar och knapphål i mina gångkläder! Natalia måtte ha behandlat klä- desborsten som något slags hästskrapa; hädanefter borstar jag själf åt mig. » När han detta hade sagt, insomnade han med öfverlakanet tvärs öfver täcket. Men jag låg ännu en stund och funderade öfver, o m ändå ej allt, som rörde kvinnofrågan, äfven anginge männen, och o m det ej vore bäst att äfven ta dem till råds vid de reformer, vi önskade genomföra — åtminstone inom familjen. Hädanefter städade jag vår sängkammare och hjälpte syster Anna en smula med hushållsbestyren, och hon hjälpte mig m e d att sköta både Sten och hans vagn, så att vi hade det mycket trefligt, ända tills Herman kom hem till vår sena middag och sedan stannade kvar hos oss. T y, ser du, faster, äkta män äro ej på långt när så smidiga och taktfulla som vi fruar.