Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några ledamöter ansågo denna artikel fortfarande böra vara förbjuden lill införsel, hvilket af andra bestreds under yrkande af bifall till Utsk:s förslag. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskrs förslag. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärdes votering. På hemställan af en ledamot, öfverenskom R. o. Ad., alt hela artikeln — Måladt eller tryckt oäkta stenpo reel la i ne — borde i denna votering inbegripas. Upplästes lill justering och godkändes följande votertspropodlion: Den - Den iG December. a65 Den som bifaller Bevilln.Utsk:s förslag till tullbestämmelser för porcellaine, oäkta, sten eller fayence, måladt eller tryckt, voterar >a’ den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad., att ofvannämnda artikel fortfarande bör vara förbjuden till införsel. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer: Ja — 27. Nej — 18. Porcellaine, äkta. Af tvänne ledamöter yrkades nedsättning i den föreslagna införselstullen, hvilket åter af tvänne andra bestreds. R. o. Ad. biföll Utskrs förslag. En ledamot begärde iuförselstullens höjande till 33^- proc. af tullvärdet; en annan yrkade att pröfningen deraf malte uppskjutas för att företagas i sammanhang med slöjdevaror, hvilket sednare nu äfven af R. o. Ad. beslöts. Potates. En ledamot ansåg denna artikel böra vara fri från införselstull; några andra ansågo denna tull böra bestämmas till 8 sk.; andra ledamöter yrkade bifall till Utsk:s förslag. Uppå derefter framställd propos. blef Utsk:s förslag af R. o. Ad. bifallet. Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher, reserverade sig emot det fattade beslutet.
Länen efter dessas mer eller mindre gifvande produetion, så kunna, i följd af verkställde upphandlingar och Magazinering, de rikare Magazinerne understödja de behöfvande. Skulle sådane, i min tanka de nyttigaste Magazinslnrättningar, vid Riksdagens nu analkande slut ej synas antagelige; så anser jag visserligen säkrast, att öfverlemna Summan till Sädesupphandlingen åt Hans Maj:t Konungen, då, med dess kända, sanna och verkliga omtanka för sitt Folks väl, ett vida bättre resultat är att förvänta, än hvad ett, under så många månader utarbetadt, Betänkande nu föreslagit. T)m 27 (h t ober f. m. Bilaga till PleniProtocollet för den 27 Octobei1, förmiddagen* N:o 1. Herr Rosenblad, Bernhard; Den dryga Tryckningskostnad, Statsverket under närvarande Riksdag, fått vidkännas, till en stor del förorsakad af den flera gånger förnyade omtryckningen af åtskillige handlingar, föranlåter mig att vördsammeligen föreslå åtgärder, hvarigenom Riksens Ständer med betydlig besparing, mot hvad hittils åtgått, kun-: na för kommande Riksdagar vinna så väl de ändamål 59 §. Riksdagsordningen åsyftar, sorn förmånen af ett skyndsamt utdelande bland RiksStånden af de vigtigaste Konungens propositioner och Utskottens Betänkanden. Till detta ändamåls vinnande anser jag M I* , J ö nödigt 1:0. I a/féende på Tryckningen: Att de så kallade Bihangen indelas, nästan såsom hittils, i 10 Samlingar, hvaraf hvarje utgifves för sig särskildt under tittei: Bihang till Samtlige Rita Ståndens Protocoller vid Rihsdadagen då och d/i usta Samlingen (2,dra Ben 27 Or löher f. m. i2r j:dje &c. innefattande det och det.
Då HofRätten, genom dess ifråga varande Utslag, icke ålagt Landshöfdingen något ansvar, utan allenast 0- gillat och upphäfvit en af Kongl. Majus Befallningshafvande i Jönköpings Län vidtagen Embets-åtgärd, och detta sednare alltså nu utgör enda föremålet för Landshöfdingens klagan, finnér jag de af honom i detta mål anförda underdåniga besvär icke kunna till ändring i det öfverklagade Utslaget föranleda; Börande, i anledning af JustitiseCanzlersEmbetets underdåniga anhållan om handlingarnes öfversändande till Handelsoch FinanceExpeditionen, desamma till JuslitifeCanzlersEmbetet öfverlemnas, för den åtgärd, bemälde Embete må anse nödigt, att dermed vidtaga. Herr JustiticeRådet Njblceus: Så vidt den ifrågakomne, af Landshöfdingen, i dess egenskap af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, utfärdade allmänna Kungörelse kan anses innefatta påbud af icke lagenlig beskaffenhet, finner jag, för min del, bemälde Landshöfdings åtgärd härutinnan vara, i följd af 8 Kap. 2 § 7 mom. RättegångsBalken och 7:de punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, föremål för granskning och rättelse, i den ordning frågan derom nu uppstått och fullföljd blifvit; Och enär rättigheten, alt hålla spisning vid Auctioner å landet, icke är i gällande Författningar någon inskränkning eller begränsning underkastad, hvadan C 63 ) ej eller de stadganden, hvilka häremot uti 5:te och 6:te punkterne af Kungörelsen förekomma, bordt af Landshöfdingen gifvas; men hvad Kungörelsen i öfrigt innehåller, och af HofRätten ogilladt blifvit, kan hänföras till föreskrifter angående de anstalter, som Landshöfdingen äger att vidtaga till ordnings befrämjande och till förekommande af missbruk vid bränvins-minutering; Så varder HofRättens
Eif böter eller vitén, som, på grund af Kongl, instruktion för offentlig myndighet, blifvit ådömde, hvilken kungörelse i sig innefattade nådigt bifall till Öfverdirektörens förberörda underdåniga hemställan, Ofverdirektören genast vidtagit erforderlig åtgärd för de balanserade böternas och vitenas förvandling på föreskrifvet sätt, derest tillgångar till deras gäldande af vederbörande Landtmätare fortfarande saknades, till följd af hvilken åtgärd den ifrågavarande balansen skulle betydligt hafva minskats. Då emedlertid ofvannämnde räkenskap utvisar, att vid revisionsårets slut, eller nära 2:ne år efter det Kongl. Maj:t meddelat nådig föreskrift i ämnet, beloppet af oredovisade böter och vitén ännu uppgick till 3,538 R:dr 88 öre, hvaraf en icke ringa del blifvit för längre tid sedan i landsorterna ådömd, samt den af Ofverdirektören uppgifna betydliga förminskning i balansen icke utgör mera än skillnaden emellan nyssnämnda belopp och 4,246 R:dr 6 öre, hvartill de oredovisade böterna uppgingo i 1859 års räkenskaper, som gåfvo anledning till ofvanberörde anmärkning, eller något öfver 700 R:dr, har det synts Revisorerne som skulle skyndsammare och kraftigare åtgärder bort kunna vidtagas för minskning af ifrågavarande balans, i synnerhet hvad de i landsorterna ådömda böter beträffar, hvilkas förvandling ej varit af högstberörde nådiga kungörelse beroende; hvadan Revisorerne ansett sig böra förhållandet hos Rikets Ständer anmäla. 6 — 42 — Rikets ekonomiska karteverk. De tvenne särskilda, af Ingeniören G. Ljunggren och Landshöfdingen S. P. Bergman afgifna redogörelser, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan anmärkning och hvarvid Revisorerne ej heller haft något att erinra, redovisa för inkomster och utgifter på följande sätt: a) Den af Ingeniören G. Ljunggren afgifna redogörelse. Debet. Salans från år 1860: Uppbörd. Kredit. Utgifter. För verkställda kartarbeten m. m 17,236: 28. Salans till år 1862:
Slutligen och jemte det uti ifrågavarande yttrande framhålles vigten af den utaf svenska Spetsbergs-expeditionen så förtjenstfull! utförda, ehuru icke afslutade, gradmätningsrekognosceringen, är äfven framställning gjord derom, att, för fortsättning af nämnda arbete, hvilket af Magister Chydenius jemte någon annan vetenskapsidkare skulle, under den förres ledning, med tillräckligt antal biträden verkställas, måtte anvisas ett belopp af 10,000 Ridr, för hvars tillräcklighet Magister Chydenius åtagit sig ansvara; med afseende hvarå tillika anförts, att det lifliga intresse, hvarmed denna angelägenhet omfattas i utlandet, der man antager att rekognosceringsarbetet med det snaraste kommer att från svensk sida fullbordas, gör det ganska troligt, att en effektiv gradmätning på Spetsbergen skall frän likare länder icke låta länge vänta på sig. sedan en afslutad rekog - 30 Kongl. Hlaj:ls Nåd. Proposition N:o 111. noscering till fullo ådagalagt, möjligheten af ett sådant företags utförande, hvadan så mycket angelägnare vore, att äran af att hafva bevisat denna möjlighet odelad tillkommer det land, som derutinnan redan tagit det första och sannolikt svåraste steget. Vid hvad sålunda förekommit och då resultaten af den under Adjunkten Torells ledning utförda vetenskapliga expedition äro af den betydenhet, att de lända fäderneslandet till icke mindre gagn än heder, samt i öfrigt Kongl. Majit lika med Vetenskaps-akademien, finner billigt, att den i expeditionens kassa uppkomna brist varder Torell af allmänna medel ersatt, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer att, till betäckande af nämnda brist, bevilja erforderliga 17,356
Schiller talar 1788 om hans uttrycksfulla blick, sympatiska stämma och själfulla berättarkonst, men beklagar att Goethe aldrig helt ger sig, att han fängslar genom sin förbindlighet i små och stora ting, men själf håller sig fri; att han tillkännager sin tillvaro, likt en gud, genom välgärningar, men ej ger sig personligen. Detta trodde Schiller hos Goethe vara konsekvent och planmässigt. Och först sex år senare förstod Schiller att Goethes nu varsamma, väljande väsen, just var den känsliga, impulsiva människans, hvilken på grund af sin impulsivitet lidit djupt, men som dock ännu gaf oändligt, när han en gång gaf sig. Lär man i brefven till fru von Stein känna Goethe som mäktig af den rikaste, ömmaste, mest personliga och innerliga erotiska känsla, så lär man i förhållandet till Schiller känna honom som mäktig af den rikaste, innerligaste, ömmaste vänskap. I deras tidigare bref råder en viss stelhet, i synnerhet i början, och – jämte den fullt fria atelierkritiken – en stor hänsynsfullhet, ty båda menade att wahre Schätzung kann nicht ohne Schonung sein. Men sedan Schiller flyttat till Weimar och det dagliga umgänget ersatte de tillfälliga samtalen i trädgården i Jena liksom de, enligt deras öfverenskommelse, framför allt litterära brefven – hvilka de betraktat som utkast till artiklar för die Horen – då blef deras förhållande fullt förtroligt. I Weimar finnes ännu det enkla hus, Schiller lyckades göra till sitt eget, och hans lilla sofskrubb och arbetsrum i all deras ytterliga, rörande enkelhet äro där helt bibehållna. Detta hus med sin minnestafla: Här bodde Schiller ligger endast några minuter från Goethes, och man har ej mycket längre från detta till de hus, där liknande minnestaflor meddela, att i dem bodde Wieland och Herder. På de platser, som bära dessas namn, stå deras statyer; men Goethes och Schillers gemensamma minnesstod står framför teatern – vid hvars åsyn det rann mig i minnet, att Goethe entledigades från sitt teaterdirektörskap af Karl August, emedan han nekade att – på scenen släppa fram en dresserad pudel!
Sedan, med anledning af öfverdirektörens för myntoch kontroll verken i underdånighet afgifna yttrande i fråga om återbetalningen af sistnämnde belopp och tillika gjorda framställning angående ersättning från Banken för af myntverkets tillgångar använd koppar till silfvermyntets lojering, Kongl. Maj:t från bemälde öfver-direktör infordrat en efter närmare utredning af förhållandet med tillskottet af lojeringskoppar upprättad fullständig liqvid emellan Banken och rojmtverket, så hade öfverdirektören, jemte underdånig skrifvelse af den 18 Maj 1846, öfverlemnat serskilde af myntverkets tjenstemän uppgjorda kalkyler, utvisande, alt sistnämnda verk skulle hos banken ega tvänne serskilda genfordringar, den ena till belopp af 21,221 r:dr 47 sk., utgörande värdet af förskjutne 50,932 | snyntmarker koppar, hvilka användts till lojering af för Bankens räkning åren 1830—1845 myntadt silfver, genom hvilken summas tillgodoberäknande myntverkets ofvanberörde skuld alltså minskades till 2,533 r:dr 46 sk. 7 rst, den andra å 9,794 r:dr, motsvarande omkostnaderne vid den under åren 1810 —1814 för Bankens räkning verkställda myntning af 2 och 4 skillingsstycken i silfver, hvilka omkostnader, enligt Kongl, brefvet den 27 Juni 1810, bort myntverket af banken ersättas, men hvarför, så vidt öfverdirektören kändt vore, liqvid ej ännu skall egt rum, hvadan följaktligen, vid jemförelse emellan myntverkets och Bankens inbördes fordringar, uppkomme ett saldo till förstnämnde verks fördel af 7,260 r:dr 1 sk. 5 rst.
Under anmärkning, att det i Svenska Folkets sjelfbeskattnings-rätt ingripande förhållande, att de i Kammar-Rätten pröfvade Bevillnings-mål slutligen afgöras hos Konungen i Stats-Rådet, fordrade en lämplig förändring, har Herr Hjerta_, Gustafa föreslagit, att i de fall, som uti i:sta och aldra punkterna af Utskottets Förslag om - nämnas, pröfningen af beskattnings-åtgär - Bcvillnings-Utskottets Utlåtande N-o 35, 3 der icke må hänskjutas till Kammar-Rätten, utail antingen till Rikets Stånders Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret eller, om denna Autoritet skulle anses för ringa, till Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret gemensamt; äfvensom att besvären borde till Justitieombudsmannen ingifvas, för att af honom lemnäs till Fullmägtiges pröfning; men att, i enlighet med 3:dje punkten i Betänkandet, revisionen af Räkenskaperna kunde tillhöra Kammar-Rätten; och vore det, i Hr Hjer* tas tanka* icke otjenligt, att nu bryta ett förhållandej hvars oformlighet förr eller senare måste ändras» I dessa åsigter och yrkanden hafva instämt; Herr Grefve Horn> Claes Fredric} med tillägg, att inga beskattnings-frågor borde upptagas och bedömas af KammarRätten, utan att Justitieombudsmannen, gemensam t med Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, skulle formera en Comité' under det namn, som till exempel Grefve Spens föreslagit, och denna Comité, hvilken borde afgöra alla dylika mål i sista instancen, äfven pröfva alla de mål, dem Kammar-Rätten, till följd af dess Revisions-Contoirs anmärkningar, ansåg böra upptagas; Herr Friherre Anckarsvärd, C. H., under framställning tillika om origtigheten deraf, att 4 1' evilla ings-Utskottets Utlåtande N.o 35. kostnaden i lösen för Resolution å anförda Besvär stundom vore större Jin den summa, söm, origtigt påförd, utgjorde föremål för sökt rättelse; samt RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs
Föreståndaren för veterinärinrättningen i hufvudstaden har genom Sundhets-kollegium gjort underdånig framställning om behöfligheten af följande ytterligare statsanslag för inrättningen: till löneförhöjning åt hvardera af tvänne inrättningens lärare, tlreoretices professoren och läraren i pharmacien och materia medica, så att de må erhålla lika löner med professorerne vid Carolinska medico-chirur giska institutet, 600 R:dr för hvardera R;dr 1,200: — till lön för en adjunkt eller pensionär, hvilken vid inträffande ledighet eller sjukdomsförfall bland ordinarie lärarepersonalen, kunde vara att påräkna för undervisningens oafbrutna gång 333; ig. Transport: 1,533: 16. 45 Transport: 1,533: 16. till löneförhöjning åt instruktionssmeden, hvars befattning helt och hållet upptager en persons tid och hvartill erfordras både anatomiska och physiologiska kunskaper, samt en högre grad af manuel skicklighet „ till underhåll åt 6 för hofslagareyrket behörigen qvalificerade och dertill enkom antagna elever, hvarigenom den år 1822 den 9 Maj meddelade nådiga föreskrift, att den hofslagaregesäll, som vill i Stockholm utöfva hofslagareyrket i hela dess vidd, bör åläggas att med bevis från någon Veterinärinrättning styrka, det han eger tillförlitlig skicklighet uti hästskoning med hvad dertill hörer, kunde befordras till verkställighet, efter 12 R:dr Banko åt hvardera i månade lr till förhöjning i samtlige läns-djurläkarnes löner från 50 till 200 R:dr, 24 personer, ä 150 R:dr för hvardera 3,600: — eller en årlig summa af R:dr 6,297: 16. samt dessutom för en gång till ombyggande af inrättningens för närvarande i ettganska förfallet skick befintliga smedja, med konstruktion efter en annan mera ändamålsenlig plan, enligt upprättadt kostnadsförslag R:dr 1,241: 16.
Påståendet, att de författningar, som bestämde tiden för insändande till Hofrätt af stadsdomstols ransakning och utslag i understälda brottmål, skulle ex analogia vara tillämpliga på i fråga varande remisser och deras försändande till domstolen, borde icke hafva kunnat på allvar förfäktas af någon, som hade sig bekant den väsendtliga olikheten emellan dessa slags handlingar, i afseende så på beskaffenhet som omfång. Jag trodde mig icke framställa någon vågad sats, om jag uppgåfve, att sällan den vidlyftigaste polisremiss uppnådde arktalet af den kortaste understälda ransakning med utslag; och jag gjorde mig förvissad att Kongl. Hofrätten, som ro bäst varit i tillfälle att jemföra dessa slags handlingar, ej skulle åt förklarandens ofvanberörda påstående lemna ringaste afseende.
Lika med de talare, som redan yttrat sig, anser jag detta betänk, vara i lleone hänseenden felaktigt. Derföre alt man uppgifvit sig tro det missbruk ägt ruin i vissa län, så begär man föreskrifter för alla. R. St. skulle uppträda såsom anmälare, d. v. s. som angifvare af obevisade missbruk, hvilket ingalunda synes lämpligt. Slutligen skulle Ständerne begära, att Konungen måtte ålägga vederbör, ställa sig lag och författningar till efterrättelse, hvilket äfven är oljenligt. Jag tror derföre, i strid med Frill. Cederström och Gr. Posse, att återremiss icke, men väl afslag böra äga ruin. Om afslag beslutas, så synes icke tecken till att dylika motioner blifvit gjorda, och då ser jag icke hvartill en återremiss skall tjena. Saken är i förra händelsen förfallen, om, såsom jag förmodar, något af de andra Stånden handlar på samma sätt som jag nu hemställer alt H. R. o. Ad. måtte göra. Hr Printzensköld, Carl: Jag kan icke annat än på det högsta billiga det rättvisa missnöje, som ålskillige Hrr landshöfdingar i södra oell vestra delarna af Riket yttrat öfver de förenade Utsktns betänkande. Utsk:n hafva, som mig synes, handlat i strid med 90 §:n Reg.Frn, då de inlåtit sig på det område , som utgör föremål för framställningen. Denna § innehåller tydligt och klart: ”Under R. St:s eller deras TJtsk:s öfverläggningar och pröfning må icke uti något fall eller på annat sätt än denna grundlag bokstafligen föreskrifter, komma frågor om embetsoch tjenstemäns ti11— och afsättande , Regeringsoch domaremakternas beslut, resolutioner och utslag, enskilde medborgares eller corporationers förhållanden eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning."
Utom de skäl jag redan framlagdt för bifall till ifrågavar:de betänk., ber jag ytterligare att få framdraga ett, nemi. det, att det Stånd som återremitterat ifrågavar:de betänk., eller BondeSt. dervid uttalat den önskan att till lagförslaget måtte läggas en § af följande lydelse: ”Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter han härutinnan sin embetspligt, miste embetet alldeles eller till viss tid; innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott, varde fålld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen förenas må; gälde ock skadan”. ”Lag samma vare, om, vid sådant tillfälle, militärbefölhafvare, genom vapnens brukande, antingen innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest, i oträngdt mål sig förgår”. Jemte det jag får hålla LagUtsk. räkning för det att Utsk. i sitt förevar:de betänk, icke infört ett dylikt stadgande, som jag tror skulle medföra stor våda, får jag tillika uttala den åsigt, att man bör undvika, att genom en återremiss ställa så till, att ett sådant stadgande möjligen kunde blifva i lagen infördt. Vi veta att uti ett af de RiksStånd der betänk, redan blifvit bifallit, lyckades man endast att med knapp majoritet genomdrifva det. Om R. o. Ad. för sin del framställde den önskan att Utsk. ville fästa afseende på de inom Ståndet gjorde anmärknme, så torde ock BondeSt. med lika mycket skäl kunna fordra att Utsk. fäster sig vid hvad detta Stånd yrkat. Vid ett sådant förhållande kunna vi alldeles icke veta, om icke möjligen genom en votering i förstärkt LagUtsk., den ifrägavande § skulle kunna blifva i lagen inrymd. För min del är jag öfvertygad att ett sådant beslut skulle åstadkomma oändligen mycket mera ondt än man skulle kunna åstadkomma godt genom de redaktionsförändringar Frih. Palmstjerna och Hr von Hohenhausen förordat.
Éet än Jr änden. och dels att en framtida ärlig beskattning skuP le kunna blifva eii följd af åtagandet af denria afgift, Jämte det TJtsicotteri få vördsamtnbligeti tillkännagifva, att de öfrige frenne Riks-Stånderi gillat Utskottens Betänkande, anse de sig böra ; efter skedde öfverläggning:», i afseende på de gjorde iiivändningafne förklara.1 att uppgifternej det sjculle denna sjukdom ej vara Sa allmänt utspridd, ätt döt nu äskade bidrag tili dess hämmande är af nöden, ej instämfrtfer med den på grund af derom erhållné offentliga undefrättélser af Kongl, Majit i dess Nådiga Proposition ■yttrade farhåga för denna, nätiönens kraftfer undefgf äfvandé, sjukdom och ii vilkén flerd Ledamöter finna med verkliga förhållandet i serskildté Landsörter enlig: att de inom .Länen tfäffadé Öfverenskommelse!: om infattande eller utvidgande af veneriskå Uuranstaiter bevisa, ej allenast det denna.sjukdom vfeikeligen är i tilltagande, utan äfven j ätt L.iz’ ret tet ries föiiit ägande inkomster Och deribland do ötnförmäldte frivilliga gåfvörne, ej varit möt ändamålet svärande, utan fordrat tillskott, åf hvilka rnéd säkerhet påräknade, én Fond skulle för framtiden kunna beredas; och att slute igen farhågan för en möjeligen häraf Uppkommande ständig beskattning ej är förenlig rnéd det i Utskottens Betänkande uttryckligen intagna förbehåll, det må detta åtagande endast fortfara till nästa Riksdag. Hvilket likväl alt vördsamt öfvérlemnag till Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning med bifogande af Utdrag af Bavillnings-Utskut - Statsoch B(vinnings Utskottens Betänkanden. 1439 tets ProtoColl, innehållande så val det Hedervärda Sonde-Ståndfets Reservation, sorn ea Uedamots serskildta mening.
8okvceäiicIie komrnerlc ^msral 1807. 7- jan. 1 A.n: Zalli» vorizsr Ker/linun» ö. m. Z07,8oo Kn. n , Idre vrarre 9 dkov. 65 ILAS — 9,000 — 16 Tinis Lc Lourtaxe von It/6 27,000laur dkota288 r? 20 Ikre vrarre 16 dlov, 6; kaxe - > - — 12,000 22 21 viro 17 6; —> » — Is,000 28 r; Tinis Lc fourrage von m/k. 9,000 laur Hora 96 2Y^ »7 mark s2,;oo - — ;6o ;o — Hirs vr»«'s 2; dlov. 65 roze — 9,eoo >r. 2 29 viro -^ 2; 6; — z6,ooo ; ;o TinsLc Lourt. V. m. 116,700 laur tiora>^8s 4 kebr. 2 Ilire vrarre ry Ilov. 6; raze — i6,soo — r viro ;o — 6s — 77>7oo 8 — Tinis öl Laurr. v.m. 9,000 laur dkora — -4 11 lins 7>»rre 2 Oec. 6s raxe . — Z9,ooo r; »7 Tinis öc Lourt. Viro 2; — 6s —- 42,000 ^7/ Allra -4 vira 6 O», 65 — — 18>ooo r</ -9j >9 vira 1; 65 — 9,0OO »o »; vira 19 6s — — 9,000 26 O/lo 20 — 6s — L4>vov 28 ;> viro 2?
Det a r ej nog att konstatera, att hans lämnade uppgifter äro riktiga, och att nöd. rhder, utan man måste äfven lyckas utfinna orsaken till den iråkade nöden, samt hur denna orsak skall kunna undanrödjas, ty därförutan är ingen förbättring möjlig. E n drinkares familj kan ej komma i ' bättre stallning, så länge mannen fortsätter sitt supiga lif och lefrer kvar hos familjen; alla försök till upph~älpande skola ovilkorligen stranda, såvida man ej lyckas antingen att rycka honom ur rusdsycksbegärets slafveri eller ock aflagsiia honom från hemmet; dar kan ju finnas nkgon annan, hustrun eller något af barnen, p&amp; livilken förhoppningen om upphjälpande kan grundas. Detta är orsaken hvarför s&amp; ofta familjer måste af F. V. 0. lamnas ohulpna, nkgot som a v e n niissförståtts, ty, säger man, wvisst ar det s a m t att mannen super och att få honom att lata bli är nog ej möjligt, men det ar rysligt synd om hustrun och barnens. J a, visst lir det oerhördt synd om dem, isynnerhet de sistnämnda, - hustrun a r ofta nog till en viss. grad skulden till niannens förfall, - men hvarje hjälp som lamnas till hemmet ä r direkt eller indirekt en hjälp å t mannen att fortsätta sitt gamla lif. Och man har för den nyktre, flitige arbetarens skull, om icke ' annat, ej rätt att sålunda hylla lasten. ~ M e r i skola de då förg&amp;s ?w frkgar man. Nej, de f&amp; sitt nödtorftigaste uppehälle af allmänna fattigvården, hvilken kan, om den vill, låta mannen på arbetsinrattningen genom ett tvunget arbete %terbgtala till staden hvad den gifvit ut för hans familj, för hvilken han ej velat arbeta i frihet. Och sålunda bli bide barmhärtighetens och rättvisans kraf tillgodosedda, hvilket ej skulle vara möjligt, on1 den enskilda välgörenheten toge saken om hand.