Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter en kort paus gick ridån åter jag riktigt svärmar för honom. » upp, och » Sista hvarfvet » utfördes af hr Fredrikson Kerstin kunde ej finna, att hon såg vidare anoch grefvinnan Amanda Taube, f. Nerman, den outlagd, ut för svärmeri och höll sig tyst. tröttliga anordnarinnan af dessa välgörenhetsföreställ» Ah, han påminner mig så mycket om honom, ningar. Utförandet var å båda händer förträffligt. som jag misste i min ungdom! Det var rent af märkvärdigt att se, huru föga tjugu lig man, må ni tro. Ja, han visste ju inte, att års frånvaro från scenen inverkat på grefvinnan Taube. jag höll af honom, och han reste till Basel, till lätt kvinnomöte för att opinera till förmån Den skiftande rollens alla faser återgåfvos med den något universitet, och skulle bli missionär. Ja, för den af hr H. Tamm vid årets riksdag väckta vana, rutinerade skådespelerskans talang. Det lifliga mitt hjärta var nära att brista. Jag fick en blomma sedlighetsmotionen, som åsyftar att framkalla åt bifallet vid styckets slut framkallade flere gånger de af honom en gång, och den gömmer jag som min gärder till bekämpande af ett samhällsondt, hvars båda konstnärerna. — Så följde sång af fru Sterky, heligaste replik. En ros ni, en röd ros! Men yttringar sprida fördärf i vida kretsar och undersom alldeles förträffligt föredrog tvänne sånger, af se så, nu är cigarren slut, och nu tror jag vi gå gräfva den allmänna moralen, hölls i måndags afton hvilka den sista bisserades. Till slut utfördes det in. Det är rätt svalt. » å Hotel Continental härstädes. Till mötet hade sam gamla bekanta sångspelet &gt;Nya garnisonen eller sju Man skildes åt vid åttatiden på aftonen, och lats så många deltagarinnor salen möjligtvis kunde flickor i uniform », som denna gång fick särskild Kerstin och Karin följdes åt hem till den förra. rymma, ja, ett hundratal måste till och med åter dragningskraft, därigenom att » de sju flickornas » » Nå, men här har ni det riktigt trefligt, » sade vända med oförrättadt ärende. Sammankomsten (här 9) roller spelades af unga damer ur societeten.
Sedan Riksens Ständer genom gemensamma Dcputstioner, under anförande af Herr Grefwen och Landtman fkalken samt Ständens Talemän, före middagstiden pä det Kongl. Slottet aflagt underdänige affledsuppwaktningar hos Deras Majestäter Konungen och Drottningen samt hos Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, äterstod nu samma skyldighet att fullgöra hos Hennes Kongl. Höghet Prinleffan. Under wäntan pä ankomsten af de andra Ständens Deputerade, upropade Herr Grefwen och Landtmarstalken Friherre M-mne-de-m, L-srz och upläste till werkställande af Ridderskapets och Adelns ven lo Maji nästlidet Är fattade beslut, till honom den Tacksägelse, som i dag förmiddagen blifwit Justerad. Friherre lAsnnerdeim yttrade sig: Höglofl. Ridderskap pets och Adelns genast gifne förklarande af bifall och ak:, ning i afseende pä mitt deltagande i den pä Riks-Salen den loche Maji nästlidit Är sig tilldragne märkliga hä - delse, war redan för mig sä smickrande, att jag oeraf sjelf zo84 . Ven 2 Maj. skulle hafwa ansett mig öfwerstödigt hedrad. Pä^ den utmärkta ära mig i dag wederfakits genom werksiältigheterr af Ridderffapetö och Adelns dä fattade beslut i afseende Pä min person har jag föga kunnat bereda mig, och ord fattas mig att deröfwer uttrycka min tacksamhet; det äterskär wig alitsa blott, att helt okonstladt inför Högloft. Midderskapet och Adeln nedlägga min »vördnad och min listiga önskan, att i desi ynnest fä wara innesluten. Härefter framkallade Herr Grefwenoch LandtMarskalken Friherre lAsnnerlleim ock> Lfwerlemnade ät honom det af Herr Landt-Marstalken, a. Ridderstapets och Adelns magnar undertecknade exemplar af ofwanbervrde tacksägelse.
2 Banco-Ut skol tets Memorial N:o >47- Vid jemförelse af dessa beslut och då, på sätt ofvan nämndt är, 2:ne Riks-Ståndens inbjudningar till sammanjemkning af de ski 1 jäktige besluten redan blifvit afslagne samt det måste för gifvet antagas, attHederv. Bonde-Ståndet, enär Ståndet beslutat aflåtandet af underd. skrifvelse till Kongl. Maj;t, jemväl anser ett stadgande i öfverensstämmelse härmed böra i Reglementet inflyta, till underrättelse för Banco-Fullmägtige, och sålunda, enligt 3:ne Riks-Slånds beslut, en ytterligare reglementarisk föreskrift i afseende på ifrågavarande utländska Creditiv bör ega rum, men dessa Stånd icke kunnat sig förena om redactionen af ett så beskaffadt reglementariskt stadgande, finner Utskottet, alt genom omröstning i För* stärkt Utskott måste utrönas, burn sjelfva redactionen skall blifva; hvarvid den af Utskottet i Memorialet Nro 13r uppgifna reduction såsom af ett Stånd, Ridderskapet och Adeln, bifallen, torde böra till Ja-proposition antagas; och hemställer Utskottet: i:o att genom serskild votering i Förstärkt Utskott afgöres, om till Contra-proposition skall antagas antingen Högv. Presle-Ståndets redaction eller ett stadgande, uppgjordt i öfverensstämmelse med den af Hederv. Bonde-Ståndet beslutade underd. skrifvelse; i hvilket afseende Utskottet får vördsamt föreslå följande proposition:
S. D. Föredrogs å nyo Lag-Utskottets, på bordet hvilanda utlåtanden N:o 176, öfver gjorda anmärkningar vid betänkandet N:o i65, i anledning Bih. till R. d. Prat, IÖ34 och i835 9 Sami. 2:dra Bandet 2 3 ;dje Häftet, 10. Fröt, Ut dr. d. 12 Jan. 1S35., af så val Kongl. Mäj:ts nåd. proposition lill Rikets Ständer, angående ändring af 5 Gap. l §., M issg e r nili g s b a 1 ite n, som ock de i sammanhang, dermed väckte motioner; .Betänkandet N:o i65 bifölls. S. D. Föredrogos å nyo på bordet bvilande följande utlåtanden; N:o 381, öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 2.93, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelsetill Rikets Ständer, angående tillökning till manufaetur-Disconten:: bifölls; Nio 389,. i anledning af väckt fråga om förändring af den förut stadgade tid, inomhvilken den till Statsbehofvens fyllande anstag-nesumm» skall uti Riksgälds-Contoret hvarje år förskottsvis hållas Stats Contoret tillhanda; bifölls; K:o 390, i anledning af Factoren för tryckning af Riksgälds-Contorets Credit-Sedlar,. Samuel Rumdedts, genom Fullmäktige i nämnde' Contor, anmälde ansökning, att varda bibehållen vid innehafvande lönebelopp:, bifölls N;o 391; i anledning af återremiss på Statt-T]t kottets memorial N:o 35 r, lades till handlingarne; Nio 392, i anledning af erhållen återremiss på Stats-XJ t skottets memorial N:0 352, Indes till 'handlingarne; och N:o 894, rörande ett tillägg i fråga om det af Kongl. Majit, för Carlstens fästnings; iståndsättande, äskade; exj~ ts» anslag;, lades, till handlingarne..
Skrifvelse, N.o n6. den icke af beliofvet oundvikligen påkallades, men 2 kap. 5 § utsökningsbalken likväl innehölle den föreskrift, att fordringsanspråk, som af Konungens befallningshafvande blifvit tvistigt förklaradt, skall vid domstol anhängiggöras inom natt och år derefter, vid påföljd af talans förlust, sedan likväl i 9 kap. 12 § handelsbalk en, sådant detta lagrum lyder i Kongl, förordningen den 13 Juni 1800, är vordet stadgadt, att hvar, som hos annan har fordran, bevarat sin rätt, derest han inom tio år fordringen muntligen eller skriftligen kraft eller gifvit den an för rätten eller hos Konungens befallningshafvande, samt giltigt skäl ej kunde uppgifvas för den mindre rätt, som således uppkomme genom en begärd, men vägrad, handräckningsåtgärd, och då den förkortning i preskriptionstid, som förstnämnde lagrum bestämmer, mången gång föranledt förlust af rättmätiga fordringar, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att omfÖrmälda tidsbessämmelse i 2 kap. 5 § utsökningsbalken måtte borttagas; men sorn i 7 § af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798, angående vissa oniständigheier i lagsökningsoch utmätningsmål, förordnas, att, då Konungens befallningshafvande känner gäldenär skyldig att undergå utmätning, men lemnar honom öppet alt vid domstol söka sitt igen, gäldenären bör inom den tid, nyssberörde lagrum utstakar, göra sin återvinningstalan vid domstolen anhängig, samt anledning vore för bibehållande af någon kortare tid uti detta hänseende, har hos Rikets Ständer hemställts, om icke en förklaring i sådan syftning må i sammanhang med ofvan föreslagna förändring meddelas.
Jag skulle kan hända icke denna gång yttra mig öfver förevarande ämne, i synnerhet sedan flere värde Ledamöter dervid gjort grundade anmärkningar, om jag icke händelsevis funnit i mitt förvar ett Memorial rörande samma fråga, hvilket var ämnadt till uppläsande vid sista Riksdag i Örebro, men då ej blef uppläst, emedan jag, af brist på boningsrum, nöd sakades resa från Riksdagen. Dess innehåll torde nu, mera än då, öfverensstämma med de rådande tlinksätten hos Riksens Ständer. Så stridiga tankarna för öfrigt i anseendetill brännvinsbränning kunna vara, äro vi dock alla ense uti att fördömma det öfverhand tagande öfverdrifna brännvins-supandet och att önska kraftiga medel för detta till sina följder både pbysiska, moraliska o«h ceconomiska. endas hämmande. Vi måste äfven komma öfverens derom, att blott (vänne utvägar härtill för oss erbjuda sig, nemligen: antingen genom att directe mindska produetionen; eller genom aft directe mindska consumtionen af brännvinet. Den liberala ande, sorn styrde Riksens Ständers företag år 1809, men sorn, vi måste tillstå det, ej alltid åtföljdes af en motsvarande lika stor klokhet och förutseende, för-3 mådde Riksens Ständer att vidtaga, och ännu oftare att föreslå Författningar, hvilka, betraktade isolerade, voro förträffliga och äfven i förening med andra, dermed gemenskap hafa vande anstalter, i andra länder varit med framgång satta i verket; men ryckte ur sitt sattin band med andra inrättningar, nödiga för möjligheten af deras gagnlighet och bestånd, kunnat bli de mest skadliga. Det öfverensstämmer med hvar och en liberal Statsförfattnings grundsatser , att tillåta: frihet i Näringar, och således äfven i brännvinsbränning, mot, i förhållande till vinsten för idkaren eller förmenad förlust för det allmänna, proportionerad afgift till Staten. Således dömde man rätta utvägen till Brännvins^ supandets och den derigenom öfverdrifnaSpann. måls-förtäringens hänimande icke vara den, att 324 Den 15 Jun'^ mindska productionen af Brännvinsbränning;.
Grefwe af OgZIas, anlagt en Bro med Wind. brygga för Fartyg, samt att Hans Exellence erhåller der afgift, som för öfweroch genomfarten erlägges; Och som denna förändring tillkommit i laglig ordning, efter wevcrbörandes hörande, enligt Kongl. Brefwer d. 6 Aprill 1804; Sä lärer all anmärkning derom böra förfalla. Riksdagsmannen Lebr Oxelberg ifrän Carlskoga har jemwäl erindrat, att enligt erhällen upgift ifrän Kongl. Kammar Collegio wore Krono-Domainer uptagne till ett antal af Z59; Men art Slats-Utflolter endast uti de meddelie Tabbellerne uptagit under Litt. A. 45 5 och under Litt B. 152 ^ samt att således en bekydelig stillnad sig företer; hwarjemte Oxelberg upgifwer en del sädane Kronans saknade killhörigheter, och äskar, art sä wäl om dem, som de öfrige fä nödig uplysning. Skats-Utstottek som i sarstildt Betänkande uptagit alla de Kongsoch Kongs-Ladugärdar, hwilka af den Kgl. Familjen disponeras, eller warit under Konungens Höga Företrädares Egen förwalming, förmodar att en fädan fördelning gifwit anledning, att finna isor Den si Zebruarii' olikhet uti Kongl. Kammar-Collegii omnämnde upgift och de Tabeller öfwer Rikets Domainer, som detta Betänkande ätföljdt. — I öfrigt har Stats.
Korgar, af sammansatta, eller såsom arbetade ej specificerade ämnen} och Korgmakare-arbeten, ej specificerade: hvilka, enligt det förut fattade beslutet, skola i Tariffen införas, anser Utskottet böra bibehållas vid de för dem nu gällande tullbestämmelser. Kreatur: De i Riks-Stånden gjorde anmärkningar vid denna artikel har Utskottet funnit böra föranleda dertill, att införselstullen å Hästar nedsättes till det i nuvarande Taxa åsatte belopp eller 12 R:dr stycket. Krut: Det härå hittills gällande införsels-förbud tror Utskottet äfven hädanefter böra ega rum. Käppar, alla slag: Denna Slöjdevara, hvilken, jemlikt beslutet vid Askar och Dosor, bör i Taxan specificeras, torde kunna bibehållas vid de i eällande tull-tariff åsatte bestämmelser. o Kött: med bibehållande af de å de serskilda slagen häraf förut bestämda tull-värden, synes det Utskottet, som en införselstull af a5 procent derå, eller för det färska 24 sk. det sallacle 5 R:dr tunnan och det torkade eller rökta 4o sk. [.- L®, skulle innebära tillräckligt skydd för inhemska produc tionen, utan att Consumenterne af denna nödvändighets-vara 46 Bevillnings-Utsfcottets Utlåtande, N.-o 30. med en alltför hög tull-afgift betungades, i följd hvaraf Utskottet hos Rikets Ständer lår en slik ändring föreslå. Lackerade arbeten, ej specificerade•, och Lampor af sammansatta eller såsom arbetade^ej specificerade ämnen: Vid införande under serskilde rubriker af dessa i förra förslaget till Slöjdevaror hänförde artiklar, hemställer Utskottet, att å den förra rubriken må antagas a5 och å den senare dess nuvarande tullbestämmelse eller 33' procent al värdet, samt bägge vara vid utförsel tullfria. Ljus ; Den af Utskottet förut å Talgljus till 3 R:dr
Till den kraft och verkan lag förmår, får jag erinra, att då, änskönt Hr von Stockenströms namn icke linnes bland dem, som voro närvar, den dag då ämnet discuterades, detsamma likväl, om han fortfarande vid riksdagen qvarblifver, kommer att stå under riksdagsbeslutet, alldenstund R. o. Ad:s Landtmarskalk icke ensam å R. o. Ad:s vägnar der sätter sitt; hvarföre jag också förmodar, att Hr von Stockenström ej saknar rätt reservera sig emot det af R. o. Ad. fattade beslutet. Gr. Frölich, David: Lika med den siste värde talaren anser jag Hr von Stockenströms rätt, enligt 50 § Riksd.Ordn., obestridlig, att yttra sig om lagligheten af allt som inom Ståndet sig tilldrager. Det kan visserligen vara intressant för en och annan, att få en utredning af det förhållande, som llr von Hartmansdorff antydt, men det torde icke förhindra Hr von Stockenström att, äfven om han varit frånvar. under beslutet, sedermera förskaffa sig underrättelser, hvarom beslutet handlade samt deremot allägga sin protest. Frih. Ridderstolpe: Då jag sista gången hade ordet, undföll mig den sednare delen af Gr. Horns yttrande, deruti han ansåg såsom en tidsutdrägt Hr von Stockenströms anmälan af sin reservation. Jag vill göra det H. Ståndet uppmärksamt derpå, att denna olycka för tillfället blef en lycka, emedan R. o. Ad. för ögonblicket ej hade något att ventilera. Med tillkännagifvande, att Hr von Stockenström först i dag uttagit pollett, samt erinran, att det under discussionen åberopade stadgandet i 50 § Riksd.Ordn. var så lydande: ”Hvarje Ståndsledamot åge rätt att i plenum, stående och från sin plats, till prot. fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager”, yttrade II. Ex. Hr Gr. o.
om dess innehåll och andamhl. Db vi emellertid ej kunna förntsätta a t t andra än de, soin redan aga boken, l a s i företalet, så bedja vi a t t liar f&amp; framlägga dess hufvndinneliåll. afsikten med bokens iitgifvande har varit a t t gifva en n&amp;got så nar fiillständig och sarniiianliangande teckning af deii s. k. Vikingaoch omvandelsetiden i Norden. Förf. vill skildra detta lif såväl i krig som fred, skval Iieiniiia som iite på de stora härfärderna. Vid dessa skildringar sliiille man kunna @ ra den aniriiirkiiingen, a t t Sveriges historia blifvit ställd i slruggaii, eftersom underrättelserna om vårt lands historia # ro sparsamma.under denna period, men vi veta ju. a t t lifvet i allt väsentligt var lika i hela. Norden iiiider denna tid. Om en broder bättre bevarat minnena f r h den geniensamma ungdomstiden, böra icke de andra syskonen gärna och nied glädje lyssna till det, som denne liar a t t förtälja? Perioden bjuder ph skildringar af det rikaste och mangsidigaste lif: de häftigaste brytningar liemnia i Norden, ett nordmii,iinens ingripande i Buropas öden shsoin hvarkeii förr eller senare. Om denna tid aga vi en sagolitteratur, den isländska, ined en framställning på en .gång millande och enkel. Förf. säger sig så troget som möjligt hafva följt kallskrifterna, Snorre, Saxo ni. fl., och livad stilen angår har Iion sökt a t t gå den svåra medelvägen genom a t t på en gång bibehålla sagans rättframhet och likväl undvika en allt för stor. ålderdonilighet i uttryck. Vi knnna ej annat än p&amp; det varmaste lyckonska fört. till att så väl hafva löst den uppgift hon satt sig före. Vi aga jn förut många historiska läseböcker, men icke många kunna bjnda p i ett innehåll, i hvilket enhet och sammanhang i framställningen blifvit si tillgodosedda som har.
Fortsattes den i förroiddagsPlenum började pröfning af Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 sist,- Jidne November under N:o 94 afgifne, och Dlmi ii December e. m. 77 den 25 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af yrkad jemkning i den Provinsen Skåne ålagde Ordinarie Rotering. Herr Ribbing, Arvid: Såsom hinder från att meddela Skånska Rotehållare jemkning i den Ordinarie Roleringen, hvarom Rikets Ständer vid sista Riksdag gjort underdånig framställning, har från Styrelsens sida blifvit anfördt, ”att det af Rotehållarne "vid Ständiga Knecktehållets åtagande gjor”da förbehåll, att ingen dervid borde åläg”gas högre Ordinarie Rotering, än den extra ”Rotering han tillförene utgjort, hade en ”sådan jemnare fördelning hindrat.” Och såsom vilkor för någon slags jemkning hafva nu Utskotten föreslagit oss att föreskrifva Rotehållarne, det de skulle låta detta vilkor falla, och afstå från allt slags anspråk på den fastställelse Kongl. Majit derå gifvit. En talare, Friherre Boye, har ock nu, med all slags juridisk skicklighet, utvecklat, huru desse Rotehållare, som blifvit förbehållna vid rättigheten, att slippa högre Rotering såsom Ordinarie än såsom Extra Rotehållare, likväl voro skyldige att underkasta sig en förökad Ordinarie Rotering. Utan alt ingå i någon speciel vederläggning af de anförde skäl, hvarå Kongl. Majit och Utskotten sökt grunda deras likartade Utlåtanden, eller af slutsatser, hvar - Den ii December e. m. till en talare kommit genom mindre rigtiga jemförelse!1 med SkiftesFörfattningarne, lärer för det sunda omdömet klart framstå: 1:0 Alt det varit Extra Rolehållares rätt att vid deras extra Rotehållning förblifva. 2:0
Uti en inom Höglofl, Ridderkapet och Adeln väckt, till Statsoch Banco-Utskotten remitterad motion, har Herr Friherre Palmstjerna, C. O., anfört: att, då till följd af 72 § Regering-Formen, Rikets Sländer, utan Konungens medverkan, stadga om allt hvad som rörer Bankens tillgångar, det kunde blifva tvifvelagtigt, huruvida Konungen funné Sig kunna i Nåder lemna någon garanti å de lån, Banco-Fullmägtige möjligen blefvo nödsakade att ifrågasätta, och att det således åtminstone syntes vara en pligt för Rikets Ständer, att när de begärde Knungens garanti på en skuld, till hvars återbetalande Rikets Ständer ensamme anslogo medlen, de jemväl tillförsäkrade Konungen om ovillkorlig tillgång tilt det, sorn för återbetalningen erfordrades; på grund hvaraf motionären föreslog, att Rikets Ständer måtte besluta: att till återbetalning af de lån, Fullmägtige i Banken kunde komma att utrikes upptaga, skall i främsta rummet användas inkomsterna af Tull-bevillningen, till 8 elier 10 procent årligen af det upptagne lånets belopp, samt att Kongl. Maj:t följaktligen lemnäs rätt, att låta den sålunda af Tull-bevillningen anslagne andel, efter godtfinnande, uti Stats-Contoret hvarje år qvarstå, till dess liqvid skall ske, och att hvad Stats-verket sålunda förskjöt, ofördröjligen ersättes genom Banco-Fullmägtiges försorg, hvilket Rikets Ständers beslut borde för Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, i sammanhang med Rikets Ständers redan beslutade underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes låta bemedla möjligen för Banken ifrågakommande lån och derå lemna Dess Nådiga garanti.
Såsom biträde vid författandet af Lag i ämnet, som på ett lätt begripligt sätt förvissar innehafvaren om hvarje sedels värde, hvarvid mindre afseende bör göras på Verkets förlust, än på enskiltes, föreslår, Hr von Quanten, såsom hufvudprincip, alt hvarje sedel skall infrias af det Verk, som den utgifvit, till den valeur, sorn utan att äfventyra någon dess förlust, med moralisk visshet kan erkännas, och alt pröfningen deraf bär utgå egentligen från den nedersta fjerdedelen til! höger, — Efter antagandet häraf, tillses först, såsom i hvarje annan förskrifning, underskriftens vigtighet. Om nu af denna återstår blott ena namnet som bör vara igenkännelig!, men det andra kan vara bortrifvet eller utslitet, sd tror Motionairen, Betänkande n, N:o 079. 35g alt underskriften bör godkännas. När nu denna står i förening med de fina raderna, som genom sin ställning ensamt kunna bevisa sedelns valeur, eller vidare i synbart sammanhang, med så mycket till större eller mindre del af sedelns context, som genom sin ställning likaså säkert, som en ziffra, bevisa sedelns primitiva valeur; så bör han till sådant belopp anses ega förbindande kraft till infrielse; hvaraf följer otvifvelaktig!, att de öfrige felande sedelns delar icke kan gifvas något värde, utan utgifvarens äfventyr af förlust, helst det är obevisligt, att den frånvarande fjerdedelen någonsin haft någon underskrift, hvarförutan ingen förbindelse lärer kunna erkännas. — Detta synes väl i allmänhet vara nog för den åsyftade bestämmelsen, men Motionairen tror sig såsom ett tilllägg böra föreslå, att, i händelse af befintlig rifning å den ofvanberörde hufvudsakliga delen af en sedel, den icke får förringa dess värde , om de således åtskiljde delarne vid sammanhållning synhart befinnas hafva varit sammanhängande. — Och har Motionairen, för att upplysa och bestyrka sina framställda åsigter, åberopat flera bifogade, å en serskild förteckning upptagne CreditSedlar.
Friherre jänckarsyård, uppläste derefter följande: __ ”Detta ärendets behandling hade un helt naturligen fört tankarne på ett ämne hvarom landtmannen ofta har rätt obehagliga erhindringar, nemligen: möjligheten att uthärda med de bördor hvilka blifvit lagde på jordbruket! _ och i sammanhang dermed, genom hvilka medel jordbrukaren sättes i stånd, att afbörda sig alla dessa tryckande åligganden, då sjelfva hufvudhandteringen, för hvars skull en sådan mängd af samhällspligt er äro honom ålagde, till det högsta blott lämna honom tarfveligaste lifsuppehälle. Och efter härom uppkommen tankeväxling emellan SoekneOmbuden, stadgades öfvertygelsen derom: att af egenteliga handteringen, ingen förmår utdraga de penningebe Den io Februnrii, 359 lopp, som för utskylderne eller Lemmansräntornes utgörande erfordras; utan att, med undantag af några få genom vissa lyckliga tillfälligheter arf eller rika giften till välstånd komne, livar och en nödgas uppsöka frätnmaade utvägar dertill, hvarvid jordbrukarens personliga arbetsförmåga är första vilkoret; umbärande af all slags njutning och beqvämlighet, ja! till och med, ofta hans egentliga handterings vanvård, nödvändiga offer för möjligheten att kunna undanhålla de trägna påfordringarne; att således jordbrukslägenheten vore att anse som blotta tillhållsställen, af hvilka jordbrukaren utom säkerhet i.hemvistet, ej kan räkna annan vinst än den hans arbetsförmåga, honom inbringar; — hvilket förhållande äfven är den arbetsföre inhysningens lott. Och, hvad desse socknarnes inbyggare i synnerhet angår, så är det en känd sak, att Forokörslor emellan stä_ derne och bergslagen, samt arbeten vid bruken inom socknarne, äro de medel som desse hafva att tillgripa för sina behofvers fyllande.