Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 15 Februari e. m, vet, derigenom att i BorgareSt. den propos. blifvit väckt, att den s, k. gula salen på Börsen, som egentligen är betingad till BorgareSt:s klubb, skulle till gemensam klubb upplåtas, oell BorgareSt. beslutat härtill lemna bifall; tyckes intet lunder möta, att det project, som 1828 gjordes, 1111 kan gå i verkställighet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag tror mig veta, att BorgareSt. i dag beslutat ali för de öfriga Stånden tillkännagifva, det BorgareSt. erhållit en utvidgad local, som lämpar sig för en allmän klubb, och att della beslut i nästa plenum torde komma att bos R. o. Ad. anmälas; hemställer jag, att den nu föredragna motionen måtte få hvila på bordet till nästa plenum, då vi blifva i tillfälle afgöra densamma, i sammanhang nied det beslut, BorgareSt. i ämnet fattat. R. o. Ad. beslöt, att denna frågas afgörande skulle hvila till nästa plenum. Föredrogs ånyo och remitterades lill Banco-Utsk. Ilr von Troils, Emil, den 12 dennes på bordet lagda motion, ang:de förändrade bestämmelser i afseende på Svenska myntenheten. Hr Rosenblad, Bernhard, begärde, att dess d. 12 dennes i ämnet afgifna yttrande, måtte få åtfölja remissen. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att sådant, utan någon derom särskild gjord propos., till följe af 49 §:tl Riksd. Ordn., ålåge Ridd.SecreCn att iakttaga. Ånyo föredrogs Hr Cederschjölds, Robert Theophr., den 12 dennes på bordet lagda motion, ang:de ett tillägg i krigsartikl. 0111 ansvar för förman, som orätt nekar för den befallning, han i tjensten meddelat sina underhafvande, m. m. Ilr Frih. o. Landtm, föreslog, att denna motion måtte till Lag-Utsk. remitteras. Hr Gyllenhaal, Lars Herm.:
UpplärStes och ladep, pa Bordet följande från PrestStåndet inkomna ProtocollsUtdrag af den 27 Juli, innehållande: 15^° Den 5» Jall ri aii(:o/Un^Tiiir'I1*,/H'-W*™ »orhie-såhit Särskildta Utskotten? ^r%kUdAi^ och Siatssamt OeconamieU^kpttens gq-• mensamma Bétankånden, angående Allmän-, sia Spanhruåls Magazins ,I»rä^|)ii»gtin i Ri , ,j ,.'vattlin »t•> Blö1b°rh i • i »» J" rf1 * ’ **v a , t, j bb.tldfeä 3fi«V etUUifi 2:0 Bifall till BevillningsUtskottetir Memorial, rörande Bränvi»^J3äo.ning§T. oell Coösuttftlönsafgiftemas utgörande iimed. a»-. tagande, i följe deraf, alt Städernasrättig Bertill Bräavinstillverkning/.uppä. -a»f»rdi skal, anim bör förblifva sådan, .,spjp $9*1 ifi. af Riksens Ständer jämställdes, af-d^j alternativ uti ofvanberörd.9 ,+pteui»^sal>! so^c af å«tta beslut beror. «gA , (ivdil aJ^’\1'R'V n t. vint 6’fil sebsdi/1 t i ,0 Lil Jiuv ■« .090 -P2 leJertgn.n' ■)< *»ju 1 Irsba.rt Vidare upplästes och Indes pa por de b fedja nid e>från Bfc»gareStåndet ■ inkornfie Frm iwolisUtdrag: fr ■*, &j sjIj/X ^ äi» n
Vida yngre äro alla stadganden af den art, som den i Utskottets nuvarande förslag, om Lördagars och. Måndagars oduglighet att vara antingen börje eller slutedagar. I mån som särskildta sådana utkommo, har WettenskapsAcademien haft rättighet att frångå det som i siffra var stadgadt, med ibland mer ibland mindre bestämda reglor för sitt förfarande. Den sista befallningen innefattar att marknad af en dag, som på dag efter helgedag inträffar, skall flyttas tili nästföljande helgfria-dag, och den sorn på dag före helg infaller, till den nästföregående. Då nu t. ex-, såsom nästa år blir händelsen medi a marknader, dc ursprungligen bordt utsättas Den t4 April, den 26 Junii, som är Lördag det året» borda de flyttas till Fredagen, men det är dagen efter Midsommar, dagen efter helg, de böra således flyttas tillbaka till Lördagen, och så i cirkelgång, just enligt författningarne. Det är klart att de i sådant fall måste flyttas till antingen Tisdagen den as eller Tisdagen den 29, men till hvilkendera, sager icke Författningen, och kan ej säga det, ty det vore alldeles omöjligt, att upptaga alla de möjliga fallen af Variationer, sOm genom Söndagsbokstafs och Påskfullmånes föränderlighet kunna uppkomma i ett calendarium. Likväl är möjligen denna tid af en vecka mer eller mindre, icke åtminstone likgiltig. Obestämdheten blir kanske ibland större, än en vecka då det nu afven blir fråga om stora marknader. Men Författningarne böra icke ingå i dessa specialiteter. Det är mycket bättre, att bestämdt lemna Embetsmän frihet att bestämma valet, i administrativ fråga än, att skrifva en för vidlyftig Författning. Alltsammans beror på att frågan vid ett sådant val öfverlemnas till en lämpelig Authoritet. Högloflige Utskottets Förslag, att med fullkomligt förbigående af all Herrar Landshöfdingars åtgärd öfverlemna marknads utsättningen ensamt åt Commerce-Collegiuin och Kongl.
Drätselkammaren för det belopp, som skall af nyssberörda anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret fem procent årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret utbetaldl. Hvilket allt, med anledning af högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm don 1 Juli 1854. 104 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juli 1854. Presle-Ständet den 8 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af år 1851 verkställd revision af Statsverkets rn. fl. fonders förvaltning. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:is 21 och 139.) S. A. K. 1 anledning af hvad Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorer, rörande då verkställd granskning af Statsverkets, samt andra af allmänna medel bestående fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849, i afgifven berättelse, anmält, samt vederbörande förvaltande embetsverk och myndigheter, såsom förklaringar deröfver, hos E. K. M:t underdånigst andragit, få Rikets Ständer, i nedannämnde ämnen, hvilka blifvit upptagne särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk och myndighet, följande i underdånighet anföra: Kongl. Siats-Kontoret.
Jag har hort, inom de yngre graderne, starka förebråelser göras mot Chefer, som inom Regementerna låta dessa otjenstbara Militairer qvarstå, och jag har hort ett, med afseende på tjenstens fullkomliga utöfning, måhända billigt missnöje, mot Chefer, som i detta afseende tillåta sig allehanda considerationer. Jag har å den andra sidan hört Cheferne sjelfva med största skäl beklaga sig öfver det obehagliga, jag vill icke säga förhatliga, i ett förhållande, som å ena sidan skulle tvinga dem att, med strängt afseende på Armccns tjenstbarhet, söka förmå de ålderstigne, sjuklige och mindre duglige Militairerna att afträda från sina platser, alt snart sagt bortchicanera dessa personer, och derigenom bringa, icke allenast dem, utan deras familjer till tiggarstafven; eller som å den andra sidan skulle nödsaka dem att med mera afseende på mensklighet och billighet, än på tjenstens utöfning, låta en del af Arméens vigtigare, ehuru underordnade platser, beklädas med en icke tjenstbar personal, och att mot desse ålderstegne, fördom Fäderneslandet måhända ganska 43 H. i4* ai2 Den 3o September f. m. nyttiga medborgare, inom tjensten begagna alla möjliga slag af considerationer. Ett sådant förhållande inom Armeen, bade jag trott i hög grad påkallade Statsmakternas uppmärksamhet, och jag hade derföre velat, såsom jag redan haft äran säga, i andra rummet sälta alla Pensions-anslag. I tredje rummet hade jag velat, så mycket i min förmåga stått, medverka dertill, att Indelningsverket återbringas ur den villervalla, hvari det sig nu befinner, och jag hade velat till de ovedersägligen nödvandige Löneförbättringarne inom Armeen bevilja anslag i den mohn tillgångarne, sedan de angelägnare anslagen först utgått, tilläto, och IndelningsVerkets återställande i ett bättre skick fordrade. Men jag befinner mig nu i en ganska brydsam belägenhet. Jag ser mig tvungen, alt yttra mig öfver ett anslag i första rummet, som jag velat sätta i det tredje.
Förordningen den 19 December 1S27 grundade sig på Rikets Ständers, vid förra ^Riksdagen till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga Skrifvelse, med begäran, att en Nådig Författning i ämnet matte utfärdas, kunde dock icke Motionairen medgifva, att Rikets Ständers beslut och skrifvelse hvarken varit Grundlagsenlig eller öfverensstämmande med Ilandets san« na fördelar; att Hemmans-klyfning, utan afsöndring af jord, onekligen vore endast en oeconomisk fråga, och hvarmed man fullkomligt kunde vinna det ändamål, Författningen åsyftar; hvaremot afsöndring af jord tydligt ingriper i hvad Allmänna Lagen stadgar i 4 Gap. 9 §, Jorda-Balken, och således bordt behandlas enligt 87 §. Regerings-Formen, men deremot, genom Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse och Kongl. Majus Nådiga Förordning den ig December 1827, blifvit behandlad enligt 89 §* Kegerings-Formen, samt att denna Förordning, efter Motionairens bedömande, innefattade sa mångå misstag, at* tlet vöre öfverflödigt para - 4 Lag. samt Allm. Besv. o. Oec.Utsk. Bet. N'ö lii grafvis analysera den, utan har Motionairen ge* nast öfvergått till ämnet och föreslagit: 1:0 Att ifrågavarande Kongl. Förordning, äfvensom 15 §. i Enskiftes-Förordningen af år 1807, måtte upphäfvas, såsom varande i strid med Allmänna Lagen 1 4 Cap., g §.
Här var det mörkt som de 3 första skapelsedagarne, knappt kunde baronens vid det starka ljusskenet vanda ögon i det djupa plötsliga mörkret urskilja de närmaste föremålen, men icke förr hade han hunnit vänja sig vid den hastiga omvexlingen, än han öfvertygade sig att han icke misstagit sig. Några få steg från stället der han stod, blef han varse den person han sökte, som med lilla barnet uppsteg i en vagn, hvilken genast derefter rullade långsamt bort. Baronen styrde sin kosa åt samma håll och hade icke svårt vid att följa dess fart, som ingalunda var brådskande. Han hade dessutom en säker ledare: kärleken. Visst skeno lycktorna matt, månan lyste icke mera, och skymningen sänkte allt då och då en förlåt mellan honom och hans synmål; men han förlorade det dock icke ur sigte, vagnen stadnade nu framför en öppen port, vagnsteget nedfälldes och ett fruntimmer steg ur och ilade upp för trappan. Här såg baronen icke annat än en mörk förstuga, som gapade honom emot. En dörr öppnades och vid den ljusstrimma, som stal sig ut, såg han Arabella med barnet inträda. Ett ögonblick höll baronen tvekande handen på nyckeln, men han besinnade sig och drog den hastigt tillbaka. Han ville icke så ögonskenligen mot hennes vilja närma sig henne. Han kände icke hennes nya förhållanden. Nu såsom vanligt satte han henne i första rummet och sig sjelf i andra. Han öfvervann sin egen längtan, sitt hjertas önskan, för att skona henne för en öfverraskning, som möjligtvis kunde försätta henne i bryderi. Efter att noga hafva tagit märke på huset, aflägsnade han sig med föresats, att först dagen derpå återvända, för att besöka Arabella, då han vid ankomsten till sitt logis emottogs af den gamla pratsamma portvakterskan, som i städerskans ställe för aftonen åtagit sig baronens uppassning. TOLFTE KAPITLET. «Han klappar svagare: hans hand med möda «Förmår att hjertats önskan understöda. «Nu öppnas dörren: han ser en varelse «Bekant; men ej den efterlängtade.» BYRON.
Annu mindre synes berörda förslag vara lämpligt, i händelse den ena makan är genom sitt förhållande ensam vållande till osämjan, men ändå af en eller annan orsak ej vill skiljas från den andra makan, och denna intet högre önskar, än att den felaktiga skall ändra sitt uppförande och att de sedan må få i endrägt sammanbo. I denna händelse skulle lätteligen den skuldfria makan genom den andras försäkringar om en förändrad sinnesstämning låta förmå sig till sammanflyttning, och det först efter någon tids förlopp visa sig, att det förra missförhållandet makarne emellan ännu fortfor. Enligt Utskottets åsigt skulle deremot vara bättre att bestämma någon viss lämplig tid från det skilnaden till säng och säte egt ruin, efter hvars förlopp det må antagas, att den förutvarande osämjan makarne emellan försvunnit, och äktenskapsskilnad på grund af de varningsgrader, som i följd af samma osämja egt rum, icke beviljas. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en författning af detta innehåll: ”Med upphäfvande af hvad i Kongl. Förordningen den 27 April 1810 linnes för nedannämnda fall stadgadt, förordnas som följer: Hafva man och hustru för dem emellan rådande hat och bitterhet undergått de varningsgrader, som i 14 Kap. 1 g Giftermåls-Balken sagde äro, och har rättelse deraf ej följt, då skall Rätten, på yrkande af endera makan eller begge, döma till skilnad i äktenskapet. Dock bör Rätten förut noga ransaka om makarnas sammanlefnad och ej grunda sitt utslag på deras uppgifter allena, utan att andra omständigheter dertill komma, samt ej heller bevilja skilnaden, derest, då densamma sökes af den ena makan, men bestrides af den andra, upplyst är, att den förra är till osämjan ensam vållande, eller om ansökningen om äktenskapsskilnad skett sedan mera än ett år förflutit från det omförmälda varningsgrader undergångna blifvit.” Stockholm den 28 Juli 1863. Lag-Utskottets Utlåtande ,J\f 48.
Undertecknad får derföre, å bolagets för sänkning af Skarbysjön och Via-ån vägnar, vördsamt anhålla, att Rikets Ständer måtte meddela bolaget ett lån af 35,000 R dr R:mt, motsvarande knappast hälften af den kostnad, hvartill arbetet, qvarnens expropriation inbegripen, sannolikt kommer att uppgå; och underkastar sig bolaget med tacksamhet de vilkor, som Rikets Ständer för samma låns åtnjutande kunna komma att bestämma, i det hopp, att dessa vilkor ej skola blifva oförmånligare, än för andra understöd till likartade företag. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles; och skall den åberopade planen med ritningar, kostnadsförslag och andra frågan rörande handlingar till Utskottet ofördröjligen aflemnas. Stockholm den 29 November 1862. S. E. von Hofsten. 454 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802. Af Herr Edelsvärd^ Adolf Willielm^ angående åtgärders vidtagande till förminskande af utvandringar till Amerika. Ehuru Amerikanska kriget för det närvarande åstadkommit minskning uti emigrationen, och densamma borde förmodas aftaga i samma mån, som landet förkofrar sig eller jordbrukarnes ställning förbättras, så kan det likväl fortfara detta utvandrande, som redan i decennier beröfvat fosterlandet raång tusende kraftig arm, till mehn för dess eget jordbruk och näringarne. Att sälja sin gård, och, blottställd för mångfaldiga äfventyr, vandra ut ifrån sina egna, ofta stenbeströdda och odikade åkrar till att plöja främmande tegar, hvilka med mindre arbete och omtanka gifva rikare skörd, är i de flesta fall mindre välbetänkt och utgör dessutom icke sällan frukterna af en falsk eller bedräglig öfvertalning. Vårt eget land erbjuder utan tvifvel arbeten och utkomst för ännu en eller annan million flitiga jordbrukare eller arbetare, och utvandringarne skada samhället, om de få ohejdadt tillvexa eller fortgå, de skada ofta nog äfven utvandrarne sjelfva. Det är på dessa grunder jag vördsammast föreslår: l:o.
Näskott förklarade sig Rödöns socknemän vara villige att med Näskott gemensamt deltaga, hvarmed Näskott skulle vidkännas samma skyldighet inom Rödön. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. J. Kerfstedt Protocollet uppläst och justeradt d. 28 juli, betyga å sockenmännens vägnar: Nils Larsson i Tullus, M.Öberg Silje Eric Nilsson i Bjerte. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 237, ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän gällstämma med Rödöns pastoratsboer den 11 aug. 1861. På anmodan af herr contracts-prosten och ordens ledamoten Östlund hade undertecknad i laga ordning utfärdat kallelse till denna stämma, till hvilken Rödöns socknemän samt befullmäktigade ombud från annexförsamlingarna hade sig nu instält, för att, med anl. af högvördiga domcapitlets cirkulair 11 o. 105 § 2 granska herr comminister Sparrmans löneuppgifter. § 2 Denna uppgift blef nu företedd och befanns upptaga 72 t:r korn, 200 lispund hö, som, jämte en af comm:s bostället i Ås till 100 r.d. r.m:t beräknad afkastning, uppgick efter årets markegångspris till 889 r.d. 4 öre r.m:t. §3 Riktigheten af förestående löne-uppgift bestyrktes af gällstämmo-ledamöterna. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. Å pastoratets vägnar: Nils Larsson i Tullus J. Kerfstedt P. L. Olof Jonsson i Undrom Johan Nilsson i Wejmon Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 238–239, ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän gällstämma med Rödöns pastoratsboer d. 29 sept. 1861. På laglig kallelse sammanträdde denna dag
Huru mycket virke, som årligen afföres antingen till Stockholm, att derifrån utrikes exporteras, eller till andra inrikes orter, kan lika litet nu, som under förra qvinqvenniet, med någon tillförlitlighet uppgifvas, men från tullplatserna inom Länet hafva till utrikes orter direkt utskeppats följande skogsprodukte r: 1851. 1852. 1853. 1854. 1855. Summa. Pottaska, L« 3,038. — T— 879. 3,917. Jemför 33 Jemför man nu denna utskeppning, hvars värde kan antagas ungefärligen hafva utgjort: år 1831 B:ko R:dr 1,711,600. » 1852 » » 2,017,600. » 1855 » >» 2,302,300. Summa B:ko R:dr 10,500,800, eller i medeltal 2,100,160 R:dr om året, med utskeppningen föregående qvinqvennium, så visar det sig att utskeppningen under sista qvinqvennium öfverstigit den under de föregående fem åren, nemligen: Bandstakar, stycken Bjelkar och Sparrar, stycken Bräder, hel-, tolfter , d:o half-, d:o . Brädstump, d:o Läkter, d:o Master och Spiror, st Spakämnen, st Timmer, st Ved, famnar Årämnen, par Tjära, tunnor Pottaska, \JU Utskeppning. Utskeppade varors värde. I sammanhang härmed bör äfven uppgifvas det inom de olika orterna under qvinqvenniet gängse priset på sågtimmer, hvilket, såsom naturligt är, ökas i den mån fällningsorten är belägen på längre eller kortare afstånd från sågverket; och lika naturligt stegrats i mån af den ökade afsättningen. Ifrån 12 å 16 sk. stocken, som Berättelse öfver Wesler-Nn rrlands Län för åren 1851—1855.
Öfverståthållareembetets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af redogörelsen för de till utgifter, föranledda af oroligheterna inom hufvudstaden under vartiden 1848, anvisade medel. Stormäktigste Allernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers, för granskning af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849, utsedde Revisorer, uti deras öfver berörde granskning afgifna berättelse, i fråga om anslagna medel till betäckande af utgifter i anledning af de, under Mars månad förstnämnde år, i hufvudstaden titnade oroligheter, anfort, att Eders Kongl. Maj t, genom nådigt bref den 11 April samma år, för omförmälda ändamål, anvisat 4,000 R:dr, att till Öfverståthållareembetet utbetalas med 3,000
Ad:ns tid med anförande af alla de fördelar, hvilka, enligt mitt förmenande, skulle vinnas genom anställandet af länsarkitekter. Ett yttrande, som nyss fälldes af en ärad talare, hvilken visserligen ansåg institutionen nyttig, men för det närv:de ej förtjent af att tillstyrkas, gifver mig anledning till ett kort bemötande i frågan. Det är ganska sant, att kontrakter kunna uppgöras med den sakkännedom och stränghet, att desamma fullt betrygga kommunen elier den en - Den 10 Mars f. ra. 217 skilte byggande för dåligt byggnadsarbete, antingen detsamma utlöres på entreprenad eller ej, men om hvarken kommunen i sin helhet eller någon enskilt person inom densamma inser behofvet af ett dylikt kontrakt, med tillhörande ritningar och handlingar af behörig beskaffenhet, så kommer icke något sådant till stånd. Om emellertid ett riktigt kontraherande om byggnadsarbetet eger rum, ja till och med vore genom allmän författning påbjudet, så gagnar äfven detta i de liesta fall föga, derest den nödiga kontrollen under byggnadstiden och behöriga afsyningen saknas, och är det just dessa sorn länsarkitekterna äro ämnade att i första rummet åstadkomma; ty kontroll och afsyning af personer, främmande för saken och okunnige i byggnadskonsten, tjena till intet, om ej att låta nämnde konst utveckla sig i en tillbakagående rigtning. Behofvet af länsarkitekterna har med hvarje år, och i den mån byggnadsverksamheten inom landet tilltagit, visat sig allt starkare, och ådagalägges derigenom att många byggnader misslyckats, emedan man dels alls icke anlitat någon arkitekt eller sakkunnig byggmästare, dels måst reqvirera sådan från så aflägsen ort, att han icke kunnat qvarstadna eller ens tidtals tillse och öfvervaka byggnadsarbetet, till dess detsamma blifvit fulläridadt oell bort undergå sakkunnig afsyning. Jag tår vördsammast anhålla att Höglofl. R. o. Adin måtte bifalla R. M:ts Propos. uti ifrågavide hänseende, och måste beklaga att punkten blifvit afstyrkt i Utslct och afslageri af tvenne Stånd, ehuru dessa bort hafva insett de stora fördelarne af länsarkitekternas anställande.
Björck, hvilken hufvudsakligen yttrat, att, ehuru invånarne i Carl Johans församling, hvilka, på sätt ofvan förmäles, hos Kongl. Majit gjort underdånig ansökning om rätt till lösen af de under Elfsborgs kungsladugård hörande lägenheter, hvaraf nämnde församling bestode, måst af farhåga att fördröja sakens slut söka, att i sitt anbud mota alla invändningar, som kunde liemtas från omsorgen att bevara Kronans rätt och fördel, samt i följd deraf icke ens ifrågasatt att erhålla tomterna fria från lösen, utan deremot erbjudit sådan jemte årlig skatt, det likväl ville synas, som om fordran af löseskilling för tomterna å Statens sida vore obillig och att Staten borde gå sökanderne till mötes med eftergift af ett dylikt anspråk. Carl Johans församling, hvars folkmängd nu uppginge till öfver 7,000 personer, vore i allmänhet fullt jemförlig med rikets medelstora städer, och om det måste medgifvas, att Kronan för alla dessa gjort vida större uppoffringar än den af en bergig och oländig utmark, som här vore i fråga och hvilken icke ens kunnat till något värde beräknas, i händelse densamma skolat efter vanliga grunder skattläggas, så måste ock anspråket att K ronan skulle utan lösen afstå denna grund vara så mycket mera billigt, som Kronan ändock skulle fortfarande komma i åtnjutande af en inkomst genom grundskatten, som icke stöde i något jemförligt förhållande till de inkomster, Kronan eljest kunnat af denna jord erhålla, eller till hvad af någon stad eller köping i riket för dess jord utgjordes. Detta samhälle som till hufvudsakligaste delen bestode af arbetare, erlade dessutom årligen i kommunal-afgifter mera än 12,000 R:dr och vore i följd af sitt läge blottstäldt för härjande farsoter, som tre gånger under 20 år påkallat uppoffringar, så mycket kännbarare, som det varit omöjligt att från deltagande deri befria någon klass af invånare. Beträffande beräkningen af löseskillingen läge härför till grund ett anbud af Götheborgs stads