Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Funbe ben affabe förhöjningen bemilja: få Babe ganbsBöfbingen, ben 5 Cctober 1833, infommit uteb förnpab unberbånig framftädning i familia amne, innchådanbe, jeuilift bifogabe Banblingar, att flaben meb en folfinängb af 11,624 inmånare, Babe år 1833 en fat* tigperfonal af 1457 perfoner, Bmariblanb 360 ålberfligna odh till arbete oförmögna perfoner, famt 725 minderåriga barn; att af Bela antalet 1457 Babe icfe cnö hälften, utan blott 665, Bmariblanb 323 barn, befommit unberflöb, oagtabt utgifterna tid gattigmårben, utgöranbe i mebeltal för 10 år, 12,180 9l:br, meb något mer an 1000 tR:br årligen öfmerfligit infom* flernaS mebeltal 11,150 9?:br, ocB fåtebeS mebtagit ben fonb af 7,140 9l:br, Bmilfen ftaböbo* erne år 1814 fammanffjutit tid ett arbetshus; att blanb 792 fattige, forn år 1833 behöft, men icfe Fuitnat erl)åda unberflöb, befunnoS 402 ininberåriga barn; att flabenS inmånare more öfmerBopabe af tiggare, och be enffilba admoforna lifa fanbara, forn bet egentliga fattigbibra* get; att en i flaben? granffap befintlig ©egeibufé*fabrif, för BmarS .räfning flera Bunbrabe aminnor erhållit fpånabö II af beraS antal ffude tillfalla 2lmiratitetS Sfter att Baröfmer Bafma hört ©tprelfcn öfmer gängelfer och 2lrbetS SJ?aj:t, jeuilift ©tatS
Men som, å andra sidan, 1 lispund 10 skålpund kött i värde icke motsvarar mera än ungefär 10 skålpund smör, med tillägg hvaraf således snpör-räntan skulle för hvarje helt mantal utgöra endast omkring 1 lispund 4 skålpund, samt handlingarne jemväl utvisa, att uti det belopp af 1 lispund 12 skålpund smör, hvilket så väl deputerade ifrån provinsen, sorn Utskottet föreslagit böra hädanefter af mantalet erläggas, ingått jemväl en del af ofvanherörde öke-dagsverken, så finner för sin del Utskottet, att, då uppmärksamheten nu mera blifvit fästad på detta förhållande samt Rikets, Ständer, med bifall till hvad Utskottet i dess sednare utlåtande hemställt, för deras del beslutat, att dagsverks-räntan skulle till penningar förvandlas, äfven den del af dagsverksräntan, som inom provinsen Helsingland blifvit föreslagen att ingå i den nya smör-räntan, bör få i penningar omsättas; hvarjemte och då Utskottet icke varit i tillfälle att ingå i någon närmare granskning, huruvida beloppet af de för hvarje mantal inom Helsingland föreslagne persedeloch penninge-räntor fullt motsvarar sammanlagde värdet af den gamla räntan, Utskottet anser, att derest vid verkställigheten någon olikhet i berörda hänseende skulle inträffa, en sådan olikhet lämpligast skulle kunna afhjelpas genom en motsvarande jemkning i den ständiga penninge-räntan.
Brefvet d. 7 November 1811 uti 4:£le Afdelningen 5 morn. uttryckligen förmår, att Spannmålslån endast må lemnäs åt sådana personer, som för återbetalningen kunna ställa full säkerhet. I afseende på denna särskilta hemställan, får Utskottet yttra, att, så vida nöjaktigt styrkes, det de verkställde försträckningarne blifvit lemnade i smärre partier och åt verkligt nödställda personer, anser Utskottet något skäl icke vara, att från afskrifningstillåtelse undantaga hvad deraf, efter så lång tids förlopp ännu kan vara oguldet; men beträffande ofvanstående af K. M:ts Befh:de anmälde 3:ne poster, så ,ehuru det synes Utskottet, att för desamma något icke ar att förvänta, kan dock Utskottet icke nu tillstyrka deras afskrifvande, enär de, enligt Magazinslnrättningens UtredningsStyrelses Betänkandcn, N:o 20g. 367 åberopade skrifvelse, erforderlige ansedde upplysningar, ehuru begärde redan år 1824, allt sedermera uteblifvit. Stora Kopparbergs Lån. K. M:ts Bef:b:de i detta Län har under d. 29 Junii 1826 till afskrifning anmält: 1:0 Utestående fordringar på de åren 1782 till och med 1788 Allmogen meddelade spanmåls - undsättningar, R:dr 8,6g'3: 21. to. Denna skuldpost består af: f. d. Magazinsförvaltaren N. C. Åkermans, genotn förskingring af uppburne medel, åsamkade proprie balance 2,388:28. 3. den samme Uppbördsman, genom K. Mits Bef:h:des d. 4 Nov. 1811 gifna, men af f. d.
Hur kan hinduen, som tillbringar tio år i oafbruten öfning att lära sig utantill de naiva och vidskepliga vedahymnerna, att analysera deras ordställningar, att med maskinmessig regelbundenhet uppläsa dem fram och tillbaks under iakttagande af alla skarpt bestämda ljudnyanseringar, hur skall han, trots ali » tankegymnastik » kunna känna sitt hjärta slå i samklang med tidens sträfvande framåt mot lefvande sanning? Hotade ej tidens såväl praktiska som ideella bildning att snabbt växa oss Öfver hufvudet, om vi ej vaket sökte följa med och arbeta på de stigande murarna, då kunde äfven vi i ali sköns ro kunna stanna vid deras fot och öfva våra - tankemuskler med att ntan annat ändamål än just denna öfning ' lyfta på. gamla vördiga stenblock. Är alltså språkanalysen som sitt eget ändamål i den allmänna skolan förkastlig, blir den likväl där, som ett medel till förmågan att säkert tolka främmande språk, till en viss grad oumbärlig. Men af vikt är, att den ej drifves längre än som är erforderligt för detta ändamål. Att bränna upp mera kol än man behöfver ånga är slöseri. Öfversättning från det främmande språket-bor begynna så tidigt som möjligt, och grammatiken, så snart tillbörlig fasthet i språkets väsendtliga former vunnits, lämnas åsido, eller åtminstone användas blott som bihang. Medgifver lektionstimman andra Öfningar än uppläsning af lexan jämte lämpliga förklaringar därtill, kan den öfverblifvande tiden bättre användas på andra saker än grammatiserande och frasbildning, såsom på extemporalier eller (hvarom längre fram) lärarens utläggning för mera mogna lärjungar af språkhistoriska principer m. m. Vid öfversättningsöfningarna synes den naturliga utvecklingsgången vara följande: först ett någorlunda ordagrannt återgifvande af textens innehåll; sedan, när mera fasthet i de främmande idiomens egenheter vunnits, en friare tolkning af den främmande texten; och slutligen kursiv uppläsning af den förberedda främmande texten med pröfvande frågor af läraren. Det yrkas visserligen ganska ofta, att en öfversättning aldrig bör vara ordagrann, utan ifrån början vårdad och fri från osvenska uttryck.
Att arbetet måste betraktas såsom en förmån för den, hvilken i enrum undergår frihetsstraff, har Utskottet ock ofvan yttrat; — och det måste jemväl medgifvas, alt fånge ofta kan vara urståndsatt alt sjelf förskaffa sig arbete. Delta medel alt mildra straffet torde derföre, så vidt ske kan, böra honom beredas. Utskottet har väl föreställt sig att en förpligtelse derom för Styrelsen skulle kunna inläggas i en särskild instruktion; men, på sätt anmärkt blifvit, synes en så vigtig omständighet, som ifrågavarande, deraf straffets intensitet i så väsentlig mån heror, rätteligen utgöra föremål för den lag, genom hvilket straffets karakter skall utmärkas. I detta fall torde dock fången ej böra åtnjuta annan rätt, än som är förunnad straffarbets-fånge, eller den alt varda sysselsatt med det arbete, hvartill tillgång i fän - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48. 5 gelset finnes; men om han gör anspråk på dylik sysselsättning, vore det hvarken billigt eller rättvist, att sådant honom förvägras; och vid sådant förhållande finner Utskottet, lika med Kongl. Majit, att fängelse-straff må verkställas i enrum, utan afseende på straff-tidens längd, hvilken dock sällan lärer komma att öfverstiga två år, i hvilket sällsynta fall tillfälle tili den lindring i straffet alltid skall kunna beredas att ett längre qvarhållande icke kan vara med någon våda förenadt; men härom synes likväl en antydning i 5 § vara nödig. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser sig Utskottet ej böra vid hålla sitt redan i frågan afgifna utlåtande, utan föranlåtes Utskottet, med hemställan, om icke Presteoch Borgare-Stånden täcktes frångå deras i ämnet redan fattade beslut, tillstyrka: det mätte Rikets Ständer förklara, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition icke kan i sin helhet bifallas, men för sin del besluta en författning af enahanda innehåll, som den i Nåder föreslagna, utom hvad angår förslagets 5 och 6 $§, hvilka skulle komma att lyda som följer: S 5.
Och medan han tände hennes cigarrett, smekte han med ett långt ögonkast hennes duniga kind, hennes smala hals och hela hennes veka, spröda gestalt, som var stramt omsluten av en slät mörk ylleklänning. Elden knittrade i bränderna och därute pep vinden kring hörnet. Greta såg upp från fotografierna, smuttade på sin curaçao och drog ett bloss på cigarretten. Hon var mycket nöjd och befann sig alldeles förträffligt. Vad hon hade varit dum, då hon gick därhemma och tvekade och undrade, om hon skulle våga gå. Det var ju inte alls något farligt. Visserligen var det litet opassande, men det gjorde ju ingenting, när ingen kunde få veta det, och dessutom måste man någon gång vara modig och trotsa fördomarna. Hon var verkligen stolt över sig själv, där hon satt tillbakalutad i soffhörnet och log och drog långa bloss på sin cigarrett. Se här, sade Hall, nu kommer min pièce de résistance. Och han räckte henne ett album i stor oktav med reproduktioner efter Franz Stuck. Greta bläddrade förvånad i boken. Det var så underliga tavlor; hon hade aldrig sett något liknande. Hon förstod ingenting av alltsammans, men det tordes hon icke säga högt. Han skulle ju kunna tro, att hon var dum. Och det var hon i alla fall inte, fast det alltid hade gått dåligt för henne i skolan... Hu då! skrek hon till halvt ofrivilligt, då hon fick se en hemsk bild, under vilken det stod "Lucifer". Lucifer, det var ju den onde själv? Inte kunde det vara något för en ansedd artist att måla av nuförtiden; förr i världen kunde ju allt möjligt gå an. Hall hade den förnimmelsen, att Greta icke var riktigt mottaglig för Stucks konst. Han vände några blad på en gång och visade henne en bild, under vilken stod skrivet "Es war einmal". Greta betraktade den länge, först häpen, sedan betagen. Hon tyckte sig förstå den allt bättre, ju längre hon såg på den. Det var en gång...
Hur kunna fasta sig så oerhördt vid formen att finna det för en idealist passande att öfversätta eller läsa Boccaccio. Och hur kunna loforda Paul de Kock, der cynismen är fin och förledande, och brännmärka Zola, der cynismen är afskräckande och qväljande. Visserligen må man hjertligen och under bön till den Högste önska att det uppväxande slägtet må blifva bättre, renare, ärligare än det tillbakadragande, men icke skola vi derför skoningslöst fördöma t ex. ett af dem hållet s. k. » nachspiel », då vi veta med oss hurudana nachspiel 40-talet såg i det lärda Upsala. » Studenterna äro mycket snällare nu än förr », sade en gång vid ett Upsala-besök till mig engammal borgare, dervid icke vetande hur skamflat. och — glad han gjorde den han talade med, skamsen af lätt insedda skäl, glad med anledning af den ohjelpliga kärlek och det intresse, jag hyser for det unga Sverge, hvars åsigter jag i så mycket — icke kan dela. Hr Wirsén har vid enskildt samtal, af hvilket det ej torde kunna anses otillbörligt att jag meddelar en och annan bråkdel, då det långt mer hedrar sin auktor än Posttidningens recensioner, har — säger jag — sagt mig att han också hyser djup känsla för det unga Sverge. Han vill dess väl, han beder derom, men af idel kärlek måste han vara sträng, såsom tjenare åt rättfårdighetens Herre måste han hata det onda, det smärtar honom innerligt, men han måste, han kan ej se hur eländet griper omkring utan att inkasta ett varnande: Vade retro! Dessa åsigter äro som man ser högeligen beundransvärda, icke minst detta kraftiga Petrus-nit af den ljuft känslige Johannes-sångaren. Men Petrus förnekade sin herre. Huru hr Wirsén i sin annars så oskuldsfagra diktning beklagligen ett par gånger förnekat renhjertenhetens Gud genom ett sorgligt skattande åt en depraverad sensuell smak, vill jag ej vidare utlägga, då det gäller honom. Dessutom, att ftla menskligt är, och framstående personer ha rätt att bli bedömda efter det bästa de gjort.
Key att .i den norska pressen införa ett » beriktigande % (detsamma har afven reproducerats i svenska tidningar) hvari hon rättar de beghgna misstagen, D % dessa emellertid genom sjiilfva sina öfverdrifter - de tillskrefvo frk. Key allt som af betydenhet i Sverige under de senaste årtiondena uträttats af och för kvinnor - af ingen vare sig i Sverige eller Norge, som aldrig så litet är bekant med förliållandena kuunat tagas på allvar, borde en » dementi » från frk. Keys sida näppeligen varit af nöden, allra. ininst i den offensiva, i s&amp; väl ton som uttryck mindre värdiga forin,. hvari den är .affattad. * Stads fullmakf~evalen. Genom komniunalförordningen af %r 186 2 erhöllo kvinnor,. soin för öfrigt uppfylla lagstadgade villkor, kommunal rösträtt. Enligt h e t s röstliingder är antalet kommunalt röstberatti-. gade kvinnor i Stockholm f: n. Tillsammans .disponera dessa. kvinnor 77,251 röster. Allt sedan 1887, d&amp; fragan först upptogs af Förehingen för Gift Kvinnas .Eganderätt, liar s % väl naninda förening soni. FredrikaBremer-Förbundet sökt verka för ett lifligare deltagande från kvinnor: nas sida i koininunala val. Vid stadsfullmäktigevaleii i Stockholin den 16-21 sistl. mars företogo de begge föreningarna geinensamt följande. htgärder: Ur röstlängerna afskrefvos namnen p % sanitliga röstberättigade kvinnor jämte det antal röster, som tillkom hvar och en. Vidare utsändes till 1917 röstberättigade kvinnor cirkidär, livari de uppmanades att b.egagna sin rösträtt.
Rödspotta, stekt å la Colbert: Då fisken är rensad, göres en djup skåra i densamma från hufvudet till stjärten, och ryggbenet afskäres uppoch nedtill; uttages. Fisken vändes i ägg och rifvet bröd, stekes i smör. Garneras med persilja och serveras med en half citron. Oxkött d la Charles X. Ett saftigt köttstycke bultas, späckas och kokas med hälften ättika och hälften vatten samt temligen mycket salt, peppar och lök; uppslås i porslinskärl, får ligga i sitt spad öfver natten. Skares i tunna skifvor, som doppas i smält smör, sammanvispadt med äggulor, rullas i rifvet bröd, blandadt med något salt och peppar, och stekes i smör. kring och vänder sig till hvem han vill med följande fråga: » Hvart skall jag resa? Den tillfrågade uppger namnet på två friplatser t. ex. » mellan Stockholm och Göteborg. » De, som inneha de uppgifna friplatserna, böra nu skynda sig att byta om plats, men den resande söker på samma gång att uppnå en af dem. Den af de tre springande, som kommer sist, blir resande nästa gång. Farbror Olle. Handarbeten. Användning af gamla konstgjorda blommor. Allt mer och mer har det nästan blifvit ett påhitt af modet att pryda våra rum med vackra väggdekorationer, och därvid har äfven helt naturligt uppstått den önskan att i detta afseende tillfredställa vårt skönhetssinne mot möjligast minsta kostnader. Detta sträfvande ha vi att tacka för det uppfinningsrika användandet af gamla blommor, hvilka. förvandlade till metallblommor, med förträfflig verkan kunna användas till garnityr på väggtallrikar och ramar eller till förskönande af makartbuketter. Arbetet, som är helt lätt, tager endast i anspråk litet smak vid fördelningen af färgerna och i arrangeringen af blommorna, hvarför hvarje, icke alldeles ovan hand, kan gripa sig an därmed. De erforderliga materialen äro: brun korgfernissa, hvit kopalfernissa, koppar-, silfver-, guld-, grönt och brunt bronspulver jämte sicativ (äfven kallad bronsPuré af torra gröna ärter. Torra olja).
Att här ingå på de olika dalsocknarens särskilda dräkter skulle föra för långt från ämnet; dock vill jag fästa uppmärksamheten vid en sak, som jag tror ej är så allmänt känd. Kullorna hafva nämligen inom de flesta socknar flere ganska olika dräkter för sönoch hvardagar. Afven de olika söndagarne inom kyrkåret fordra enligt häfdvunnet bruk olika färgad mössa, förkläde och halsduk. Kyrkdräkten får ej användas annat än i kyrkan och på vägen dit. Vill kullan göra en promenad eller ett besök, måste hon först taga på sig åtminstone en annan mössa. Enligt min smak är för öfrigt leksandsdräkten den vackraste. Den tätt åtsittande lilla mössan ger åt ansiktet något så kvinnligt, hvilket däremot alls ej är fallet med den så allmänt föredragna, för resten mycket vackra rättviksdräkten. Efter gudstjänsten gingo vi omkring och sprakade med folket och fingo höra rätt mycket nytt och nöjsamt om deras lif och vanor. På eftermiddagen företogo vi en tur till det närbelägna utsiktsberget Plintsberg. Utsikten var mycket vacker, men föi-ringades nog af stark dimma. Måndag morgon vandrade vi två mil och nådde Rättvik. Så godt som under hela marschen hade vi störtregn. Under ett uppehåll mellan skurarne gjorde vi rast för att bada i en liten insjö vid vägen, men under det vi voro ute och simmade, kom åter en häftig skur, och vi funno därför alla våra kläder alldeles våta på stranden. Sista fjärdingsvägen togo vi skjuts, men som skjutsbonden befanns vara blott lindrigt nykter och det var kallt att åka så våta, som vi voro, stego vi snart af igen. Vi togo in på Rättviks turisthotell, klädde om oss från topp till tå, togo oss en duktig konjak och voro så krya igen. Turisthotellet är billigt och godt, men litet stelt och tråkigt. Midsommarafton besågo vi på förmiddagen Rättvik, dess kyrka, utsiktspunkter, Vasastenen m. m. Af de kyrkbyar vi sett på vår färd ligger nog Rättvik vackrast inne i viken med de lummiga stränderna. Särskildt ligger kyrkan så naturskönt strax vid sjön ett stycke från själfva byn. Rättviks kyrka var äfven den vackraste vi sågo.
Landtm, nödgades till R. o. Ad. hemställa, hvilketdera af dessa ledamöters yrkanden borde ingå såsom contra-propos. vid denna votering, i hvilken PresteSt:s beslut, med deri yrkade föräadriBgar komme att blifva Ja-propos.; D en 31 M aj f. m. 511 hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge att, vid nu förestående votering om contra-propos., afslag å Utsk:s Betänk, borde ingå såsom contra-propos., samt, sedan svaren härvid utfallit med Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja öfvervägande. Hr Cederschiöld, Rob. Teophron: Jag samtalade med en annan ledamot och hörde således icke, den fråga, som framställdes. Enl. hvad en annan ledamot sedermera meddelat mig skulle mitt förslag nu komma ali undertryckas, hvarföre jag begär votering om denna fråga, på det alt mitt förslag må komma under pröfning. Då nu Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att genom den votering, som först komme att ega rum, endast borde bestämmas, huruvida afslag eller återremiss å Utsk:s Betänk, borde blifva contra-propos. vid derefter skeende votering i frågan om contra propos. i hufvudfrågan, anmälde sig och yttrade Hr Bråkenhjelm: Efter hvad jag trott mig finna, har jag föga hopp om framgång för mitt förslag, och vid sådant förhållande vill jag icke besvära Ståndet med en votering, utan upmanar dem, som sådan begärt, att derifrån afstå. Frih. Rehbinder: Icke blott Hr Bråkenhjelm utan äfven Hr von Hartmansdorff, Gr. Liljencrantz och Frih. von Krajmer samt jag hafva yrkat afslag. Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.: Den, som till contra-propos. vid äskad votering om contrapropos:nen vid blifvande votering om bifall till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk.
Jag hemställer, om icke, sedan det är tillåtet all vid utminute ring sälja J kanna, nyssnämnde stadgande äfven bör tillämpas i afseende pä utminutering samt §:n erhålla följande lydelse: ”Ej vare någon berättigad att utsöka betaluing för bränvin, som blifvit vid utminutering eller utskänkning utborgadt”. Jag anser detta vara nödvändigt, emedan, såsom vi vela, allmogen ofta uti småstäderna taga på kredit, och om de då få en butelj bränvin pä kredit, tror jag det icke vara nyttigt. Till följe häraf anser jag det af Ulsk. föreslagna stadgande vara lika mycket af nöden påkalladt i afseende på utrainuteringen som utskänkningen. Jag anhåller således vördsamt om propos. på det af mig framstä|da förslag. Då nu propos. till bifall å Utsk:s förslag framstäldes, ropades Ja och Nej, hvarefter det af R. o. Ad. antogs, med den af Hr Braunerhjelm föreslagna förändring, att framför ordet ”utskänkning” tillädes: ”utminutring eller”. §§ 32 och 33. Biföllos. § 34. Hy Printzensköld: Sista morn. af ifrågavande § för refaller mig besynnerligt, Der står, att tillverkningsbevis ?,bör åtfölja bränvin, då det föres emellan inrikes orter, antingen sjör (edes från skärgård eljer i större parti än 60 kannor”. Nu kan bär i Stockholm — såsom händelsen varit med mig —nen jordägare för sitt egel behof köpa ett parti bränvin af t, ex. 100 kannor, hvilka lian förer ut lill sin några mil från staden belägna egendom. Huru skall lian bete sig för att skaffa tillverkningsbevis på detta bränvin? Skall bränvinet vara koöfrskabelt, äfven om ett aldrig sä fullständigt bevis kan företes derom, att varan är köpt hos en Grosshandlare eller en Distillator i hufvudstaden?
„Depescher, Ers Majestät, och äfven mundtliga bud från furst Galitzin, om Ers Majestät täcktes förunna mig att efter ett par minuter, behöfliga att ordna min förstörda drägt, få frambära dem.“ „Åh skräp, en karl är alltid bäst klädd i sin embetsdrägt, och denna är för närvarande din. Att dömma af din ridt synes saken brådska. Följ mig.“ Den nyss anlände var Johan Bruce. Han följde Zaren, ehuru han med någon möda kunde så fort som denne stiga upp för trapporna. Af den häftiga ridten genom natt och dag var han så medtagen, att det svindlade för honom, men i tanken på vigten af det samtal, som förestod, kufvade han med all sin själs styrka den svaghet, som ville bemäktiga sig hans kropp, och stod, när Zaren vid inträdet vände sig om för att tilltala honom, med fast och allvarlig hållning. Zaren satte sig vid ett med papper och ritningar uppfyldt bord och genomögnade hastigt de af Johan medbragte papperen. Hans blick mörknade, och hastigt vändande sig till Johan ntbrast han med vredgad ton: „nå, ni har också mundtliga budskap, låt mig höra dem.“ Oförfärad af denna blick, som så ofta bådade död och förderf åt den , som deraf träffades, skildrade Johan nu i korta, men bestämda ord Finlands läge, ifall de nu åter pågående fredsunderhandlingarna slötos på de vilkor, man nu småningom tycktes jemka sig å ömse sidor till att komma öfverens om, och af hvilken vigt det vore för detta förstörda land, att de i papperen föreslagna förändringar skulle göras deri, i afseende å Finland. „Och för att försäkra fördelar åt ett redan från fienden eröfradt land, men hvilket nu återgår till honom, skall jag bifalla att afträda fördelar, dem jag i fredsslutet velat förbehålla mig?“ utbrast Peter. „Kanske hade jag kunnat gå in på ett och annat, om broder Carl lefvat, men det der eländet i Sverge nu är mig vidrigt.
Och alzintet dogher tå theras bonde. Men när the them få, tå äret än wärre, Strax willia de öffwer them wara herrar, Tuchta them effter therass torra sinne Och altijdh haffwa them hooss sig inne. Som iagh förnimmer på min hustru Att sedan iagh kom heem nu Haffwer hon hållit thz barnet så hårdt Lika som thz ey woro wårt. Men migh tycker så thz kunde wel doga Om barnen wordte nogot kry till hoga Och i sijn ungdom nogon siälzffwåld hade, Ther med the ingen skada inlade. Ty förlijkas min hustru och iagh ey wäl När iagh henne sägher sådane skääl. Nu will iagh genast till skepen gå Och see om iagh ther gott ööl kan få. Funno iagh Judam han skulle gå medh Så fingo han see hwadh ther är för sedh, Lära sigh medh folk om gåå i tidh. Vthi min vngdom war thz och min ijdh. Judas. Höör tu poike, bijda ther migh, Jagh haffwer nogot att tala medh tigh. Weest tijn boffel ey att mössan afftagha När tu seer sådant folck framdragna. Jagh skall så tagha mössan aff tigh Att håret skall fölia, troo tu migh. Å käre Junkar, i migh ickie slåar Ty iagh nogh hugg i scholan fåår. Judas. Junkar, Junkar, en frijherre är iagh, Thz skal iagh tigh lära i dagh. Tu må och wel hugg i scholan få, Ther passar iagh så mykit uppå. Hwad haffwer tu under kiortelen tijn? Alexander. Ther haffwer iagh bleekhoorn och boken mijn. Judas. Lätt see migh booken, hwarst lästu på? Boken skaltu aldrigh igen få. Alexander. Käre Junkar tagher hijt min book Så will iagh edher giffwa en metekrook.