Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De flesta stodo tysta, men några förde en nervös konversation, ofta afbruten af spejande blickar utåt de andra rummen. Det var oroligt, det var varmt därinne, o c h rodnaden steg på heta kinder. Ida Hallner stod alldeles ensam i ett hörn af rummet. Hennes program var blankt, m e n det bekymrade henne icke det minsta. O m h o n blott hade sluppit att gå på balen, m e n h o n hade j u intet skäl, h o n kunde ej säga till m o d e r n: » Jag vill icke gå för löjtnant v o n Minoffs skull. » H o n hade ingen rätt att tala så, hade ingen rätt att sörja m e d h o n o m. Om h o n blott visste hvar han var i kväll, o m h o n hade fått trösta honom! Kavaljererna hade k o m m i t in i rummet, det var sorl, prat o c h skratt rundtomkring. Ida stördes i sina funderingar af en herre, s o m k o m fram till henne o c h hälsade: » G o d afton, fröken Hallner! » H o n såg u p p litet förvirrad. » » På utfärden, minns ni ej d e n? Jag hoppas, att fröken ej hade alltför tråkigt! » » Tyckte kaptenen att det såg så ut? Jag var nästan generad, när jag k o m h e m o c h tänkte på, hur jag hade skämtat o c h pratat. Det var bestämdt för mycket! » » Nej, det tror j a g ej, men icke såg fröken så dyster ut som nyss, när jag k o m fram till er. Jag har stått o c h sett på fröken en stund, m e n ni märkte ingenting, blott stirrade framför er. » » Det var j u ett brott m o t etikettens lagar, » sade Ida småleende. » H u r så? » » Jo, i sällskapslifvet måste man bära mask, — löjets, — glädjens mask, o c h helst blå glasö g o n utanpå den, så man kan dölja ögonen också, — de skvallra så ofta. » » Ni är ledsen i kväll, fröken Ida! » Kaptenens röst var så vänlig, att Ida kände sig riktigt tacksam m o t h o n o m.
Dessutom hoppas jag, att denna, äfven så angelägna, undersökning, som de metheorologiska observationerna, skola på annan väg kunna ernås. Lades på bordet. Frih. Tersmeden, Wilh., hade till prot. ingifvit ett anförande, så lydande: Hos R. H. St. får jag anhålla, att det creditiv å banken, sorn vid 1817 och 1818 årens riksdag blef Jern-eontoret bevil jad t emot 3 proc. ränta och allt sedan fortfarit, måtte ytterligare intill nästa riksdag ställas till fullmäktiges i samma conior disposition, emot det villkor, "att den vinst, sorn "uppkommer genom dilferencen i räntebetalningen till banden emot räntan af den genom hankens biträde tillökade ”fond, bör särskildt redovisas och anses som tillgång, dispo”nibel för Jern-contorets fullmäktige, till ändamål som med ”näringens framgång och förkofran hafva gemenskap, men ej ”utgöra någon tillvext i Jern-contorets enskilda lånefond.” Lades på bordet. Hr von Moltzer, Anders Joli. Fredr., hade inleinnat följande 7 motioner: 1. Med anledn. af Hr Wernstedts framställda motion om reforms anställande med de K. Borgrätterna, vågar äfven jag höja en ovan röst, för att yrka en dylik åtgärd med de academiska domstolarna vid Rikets universiteter. — Fotade på stadganden, nära ett halft sekel äldre än nu gällande allmänna lagen, hvars rätts-normer redan undergått så många förändringar, och hvars totala Omarbetning länge varit 3i8 Den 7 Mars e. m. tidens kraf, framställa de academiska domstolarna i sjelfva deras sammansättning en absurditet, som gränsar till löjlighet. Så äger t. ex. professorn i de lefvande språken vid K. Carolinska academien säte oell stämma i consistorium majus.
För att ytterligare ådagalägga möjligheten af detta förslags sättande i verket, har motionären upplyst, att med nuvarande innehafvarens af de förenade comministersoch skollärarebefattningarne afgång, dessa tjenster påräknas att blifva åtskiljda, och att stadens invånare derföre beslutat att, i den händelse ifrågavarande förslag vunne bifall, serskildt aflöna den blifvande andre läraren vid folkskolan, intilldess stadsskole-lärarelönen dertill kunde användas. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, och då det synes höra blifva fördelaktigare för Sköfde stad och landsförsamling att hafva en skola i fullständigt och godt skick, än tvänne, hvaraf åtminstone den ena ej fullt motsvarar sitt ändamål, så kan Utskottet för sin del ej tveka att anse den af motionären föreslagna föreningen emellan stadsoch folk-skolan såsom gagnelig; men, enär ärendet ej befinner sig uti det fullt utredda skick, att ju icke en närmare undersökning torde böra föregå dess slutliga afgörande, får Utskottet endast föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla en undersökning om lämpligheten af en förening emellan Sköfde stadsskola samt den derstädes blifvande folkskolan, samt, i händelse ej alltför betydliga svårigheter häremot skulle möta, till en sådan förening lemna Nådigt bifall. Besv. och Ekon. Ulsk. Betänkandej N:o "J1. N:o 7 r. Ar.k. till Exp.-Utsk. d. i Nov. kl. n f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande aj Nämndemäns befrielse från skjutsningsbesvär. Uti en från Hederv. Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, liar Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Östergöthlands
Dåden Reformerta Kyrkan öfverlemnar helt och hållet åt lärarens skön att välja predikotexter, så är presten i tillfälle att under en följd af predikningar fullständigt utveckla en viss dogmatisk sats, äfvensom lian kan göra sina åhörare mera bekanta med det uppenbarade Or - 350 Den 8 Februari f. m. riets hela rika innehåll. Men då flen Keformerta Kyrkan icke har några bestämda högtidsdagar, så upstår dervid den bristen att kyrkan icke på vissa dagar gemensamt firar minnet af de vigtigaste historiska tilldragelser under Vår Frälsares lefnad på jorden, äfvensom hvarje särskild kyrklig dag förlorar denna sin individuella karakter, hvilken såsom sådan upfattas af hela församlingen En tredje method föreslår Biskop Anjou i sin reservation, då han anser att de gamla texterne borde bibehållas, likväl icke såsom årliga predikotexler, utan såsom altartexter och såsom anvisningar vid valet af predikotext. Det skulle då tillåtas prosten att sjelf för hvarje predikodag vidja lext. ehuru med hänseende till dagens, genom den gamla texten bestämda karakter. Lika med reservanten, synes mig detta vara den bästa medelvägen emellan de två ofvannämnde olika methoderna, hvarigenom bådas lördelar erhöllos; men då han deremot förmenar au förevarande af Utsk:t tillstyrkta förslag icke utgör ett nödvändigt stadium i en historisk utveckling, så är jag uti denna del af alldeles motsatt åsigt mot den ärade reservanten, utan är det just derföre jag förordar det ntt föreliggande förslaget till nya predikotexter, emedan jag anser det utgöra en behöflig öfvergång till nämnde af Biskop Anjou eftersträfvade mål. Efter det öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förevarande hemställan, framställdes propos. å bifall dertill samt besvarades med mänga ja jemte några nej; hvaruppå H. Exc. förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Estenberg begärde votering. Uplästes och godkändes följ. voteringspropos.: »Den, som bifaller Sammansatta Lagsamt Allm.
—- » förhöjning i arfvodet för under-läraren vid Kalmar Navigationsskola 133: 16. —■ a förhöjning i arfvodet för under-läraren vid Hernösands Navigationsskola 133: 16. — tillhopa 1,900: — —- hvarigenom, med tillägg af den i nästföregående punkt tillstyrkta årliga summa för Stockholms Navigations-skola 2,800: anslaget till Undervisning s-anstalter för handel och sjöfart komme att ökas med tillsammas 4,700: deraf dock Kongl. Maj:t ansåg 4.000 r:dr kunna betäckas genom öfverflyttning till nämnde anslags-titel från G:te Hufvudtitclns anslag till befrämjande i allmänhet af handel och sjöfart, så att på det hela tillökningen i sjtaten blefve endast 700 r:dr. 30 Stats-Vlskottets Utlåtande, N:o 71.
Privalbankerne mäste så väl som riksbanken vara lill naturen ofullkomliga, så länge rikshushållningcn pä det hela är behäftad med dylika anomalier som de ofvannämnde; men örn man vill gä framåt på förbättringens bana, skall man icke börja med all nedbryta den minst odugliga utvexleii pä ett träd, hvars rot och hela stam mäste noga undersökas. Det första crilerium, förutan hvilket jag för min del omöjligen kan erkänna, att ett financeförslag är tecknadt med mästarehand, mäste utmärka en hufvudsaklig tendens att hälla pcniiingemassan qvar vid näringariie och så mycket som möjligt qvar vid landsbygden, eftersom jordbruket är Sveriges hufvudnäring. Lånehilräden ifrån centralbanken och publika cassör, de må utströmma jin aldrig så gifrundt, hafva icke sådan verkan, ulan en motsatt, att allt mer och mer centralisera och slutligen obotligen ruinera hela landet och alla näringar, jordbruket främst deribland. För alt klarligen inse detta, ber jag, alt man mätte för eli ögonblick tänka sig en Slat, som, utan alt hafva varit utsatt för sådan anledn. till skuldsättning oell höga skatter som Sverige under sina olyckliga krig efter lGOO-lalet, utgjordes af sjelfständigt skuldfria jordägare, kring hvilka alla andra näringsidkare och den egentliga industrien naturligen af sig sjelf finge uppblomstra, dä den alltid kunde påräkna välmående afnämare hos den stora massan. Capilaler, härrörande af behållna och besparade inkomster, uppslodo dä i naturlig väg, och för de af inga förskotter eller ränleutgiftsuödvändigheter för tidigt i marknaden utbjudna varorne, jordbrukets och öfrige näringars alster, crhölles en lie - Den 14 Augusti f. m. 171 tätning, hvars större andel stannade hos säljaren. Valutan härföre skulle köparen för sin del, lika behållen som säljaren, gerna medelst accepterande af en vexel på viss lid kunna förbinda sig att contant liqvidera, och dessa vexlar blefvo då ett bidrag till den circtrterande myntmassan.
När hon uppnått sitt trettonde år, sålde fadern Hakunge och köpte det Bremerska godset Årsta nära Dalarö; här började ett nytt skede i de unga flickornas lif, i det de kommo i dagligt intimt umgänge med Fredrika Bremer, som tillbragte de sista åren af sitt lif inackorderad i Saxenbergska hemmet, tillgif ven vän till hela familjen. Med den innerligaste kärlek, vördnad och beundran sågo husets unga döttrar upp till denna kvinnokönets banbryterska, och genom hennes inflytande började en ny frisk vind blåsa bland dem. Begåfvade som de voro med mer än vanlig verksamhetslust, blef det nu deras önskningsmål att bryta sig egna lefnadsbanor. Sålunda blef också en af dem grundläggarinnan af den kvinnliga simskolan å Skeppsholmen, hvilken vid hennes död öfvertogs af en yngre syster. Men den, som mest vann Fredrika Bremers hjärta och blef hennes favorit, var Thé- rése; för henne visade hon det största intresse och upptäckte snart, att här vore en begåfning, som borde komma till sin rätt, och en röst, som skulle » räddas från mjölkbunkarna » — fröken Bremers egna ord; husets unga döttrar måste nämligen deltaga uti allehanda göromål, som förefalla å ett stort landtgods. När den unga flickan nått lämplig ålder, öfvertalades föräldrarne att låta utbilda den lofvande rösten, och i Fredrika Bremers sällskap — det tänkbart bästa för en ung framåtsträfvande kvinna — reste hon in till hufvudstaden för att profsjunga vid konservatoriet, där hon blef antagen med stora loford för framtiden. Med heder genomgick hon denna akademi, fortsatte sedan att sjunga för professor Gunther och Fritz Arlberg, hvilken i henne såg en uppgående stjärna. Själf tveksam, om hon borde ägna sin klangfulla stämma 154 IDUN 1898 De l y c k l i g a äro rika, icke de rika lyckliga. Friedrich Halm. åt operan, öfvertalades hon dock af Arlberg att studera plastik och inöfvade sedermera för honom Fides ' parti i Profeten, som blef hennes förstlingsroll, och i hvilken hon skördade lifligt, välförtjänt bifall.
Vöre det möjligt att umbära detta sista stadgande, skulle jag förena mig med Utskotten; men äfven om det stadgades, att blott. Enskiftessökander voro till utflyttning förbundne, uppkomma ju möjligen flera tvister angående utflyttning. Om antalet af de utflyttande är större eller mindre än Enskiftessökanderne, blir det nödvändigt, att skilja dem emellan. Det vore derföre bättre, att hänföra allt, hvad som hörer till sakfrågan, till 1 §; hvilken då kunde få det tillägg: Och vare Skiftes sökanden, samt de, hvilka med honom sig förena, framför andra skyldiga härtill. Örn detta af Ridderskapet och Adeln bifalles, torde början af 3 §. böra förändras sålunda: Öfvereller understiger antalet af dessa framför andra till ut flyttning skyldige delägare deras antal, hvilkas utflyttning prof vas nödig, vare i häda fallen alltid de delägare mest berättigade, att i Byen qvarbo, hvilkas etc, Friherre Wrangel: Jag anser stadgandet uti nuvarande Skiftesförfattning mera I92 Den 27 Augusti e. ni. ändamålsenligt, än både Utskottens ocli Grefve Spenss förslag, samt anhåller derföre örn proposition till bibehållande af 1 och 2 §§. i i3 Cap. af SkiftesStadgan. Herr Danckwardt: Äfven i denna punkt hafva Utskotten bibehållit deras förra förslag, utan att vederlägga de skäl, som deremot blifvit anförda. Så länge endast den skiftessökande undfick utbrytning af sin ägolott, var det skäl, att han i första rummet kunde vara skyldig till utflyttning; men när skiftet nu mera skall öfvergå hela skifteslaget, synas alla delägare deri böra vara lika underkastade utflyttning, i mohn som det bästa skiftet deraf beredes. Dessa begge principer stå med hvarandra tillsammans, och kunna icke åtskiljas; livar och en delägare måste finna sig uti, att taga sin skift, der författningen med afseende å bästa skiftet anvisar den. Dessutom vore det hardt, att en, som har bästa husen, skulle vara ovilkorligt tvungen till utflyttning blott för det han begärt skiftet.
Angående liästeoch rotevacance-spanmålens lösande efter ett för vissa år gällande medelpris. (<§. 28.) Då med Comiterades härom väckta förslag åsyftas, ej allenast att bereda vederbörande rustoch rotehållare en lättnad vid besagde afgifts utgörande, utan äfven att befria Statsverket från kostnaderna och förlusterna vid samma afgifts mottagande in natura, och då en eller annan rusteller rotehållares obenägenhet att afsäga sig den i vissa orter vanligtvis mycket begagnade rättigheten till vacancespanmålens levererande in natura icke bör hindra hvarken Statsverket eller öfriga till denna afgift förpligtade jordägare inom samma Län att komma i åtnjutande af de med ifrågavarande förslag afsedda gemensamma fördelar; så har jag icke funnit Comiterades tillika gjorda hemställan, att såsom vilkor härför mätte stadgas, det alla afgiftsskyldige rusteller rotehållare inom Länet skola på den föreslagna framställningen ingå, för det åsyftade ändamålet behöflig eller dertill ledande. Jag har 222 fördenskull ansett mig böra anmäla min reservation emot detta vilkor, helst detsamma sannolikt kommer alt för det nu framstälda förslaget medföra samma påföljd, som enahanda vilkor eller vederbörandes enhälliga bifall, efter hvad erfarenheten nogsamt visat, förorsakat för andra under sednare tider väckta förslag i afseende på fullgörandet af åtskilliga med rustningsskyldigheten förenade åligganden. Den högst obetydliga tillökning i redogörarnes besvär, som skulle uppkomma genom nödvändigheten att för en del vacanta nummer debitera och redovisa vacancespanmålen efter årets markegångspris samt för andra sådana nummer efter ett flerårigt medelpris, anser jag icke förtjena det ringaste afseende.
Ad:s beslut skulle kunna föranleda en förhöjning i tullen, hvilken jag för min del anser olämplig, så vägar jag hemställa, att R. o. Ad. behagade frångå sitt beslut och instämma med de öfriga Stånden uti bifall lill Utsk:s förslag. Gr. Cronhjelm: Jag har anledn. förmoda, att den siste värde talaren icke öfvervarit delta måls behandling inom Ståndet, och vet del dessutom så mycket säkrare, som Frih. Palmstjerna hade belrädt Talmansstolen under Hr Gr. o. Landtnäs frånvaro och sedan lemnade klubban till mig. Jag torde derföre fä upp lysa huru förhållandet är. Åtskilliga af R. o. Ad:s ledamöter yrkade, att en rättelse här skulle äga rum, på sätt min reservation också innehåller, enär det hade förnummits vara en utväg att få in torra hudar för en lägre lull, alt man strödde salt på dem, och då redactionen var ”saltade och rå,” så skulle hvar och en hud antingen den vore blott sallad eller blott rå komma att införtullas under den lägre tullbestämmelsen. Ståndets beslut blef då enligt med mia reservation, och jag anhåller således, att R. o. Ad. nu ville vidblifva detsamma, samt att ordet ”och” således mätte utgå, emedan det nu icke är nog att hudarna äro saltade, utan de mäste också vara rä, om de skola tillgodonjuta den lägre tullbestämmelsen. Frih. Palmstjerna: Frågans beskaffenhet känner jag ganska väl och derföre yttrade jag också nyligen, att R. o. Ad:s beslut föranledde en förhöjning i tullen, hvilken jag icke ansåg lämplig. Af sådant skäl yrkade jag också, alt R. o. Ad. skulle frångå sitt beslut, enär läder är en nödvändighetsvara, som måste införas under vår inhemska ladugårdsskötsel nuvarande tillstånd; och dä läder är en rudimaterie, som användes på många sätt inom Riket, och högre tull pä denna rudimaterie fördyrar alla arbeten af denna vara, så ansåg jag skadligt att pålägga högre lullafgifler på densamma. Gr. Cronhjelm:
När denna framställning kom till BondeSt:s kunskap, så framlemnades af åtskilliga ledamöter af Ståndet ifrån Bergslagarne petitioner, deruti Bergsmän just ifrån de orter, sorn Hr Ekholm omförmäler, utbådo sig för all del och i ödmjukhet, att slippa den förmån, som Hr Ekholm genom motionen velat dem förvärfva, under förklarande tillika, alt om icke syftet vore sådant, skulle dock följden af mo 20* - 308 Den 9 September. lionen blifva den, att jorden komme att småningom frångå de ifrågavaride hytte-delegarne och desse derigenom slutligen blifva ingenting annat än backstgusittare, torpare och nådehjon under de mägtigare och rikare jernbruksägarne; och, om detta än kunde för dessa anses förmånligt, vore det dock i motsvarande måtto skadligt för nuvaride bergsmän. Utsk. senterade också i fullt mått detta skäl och det är anlednm, hvarföre Utsk. har afstyrkt motionen, destoheldre som den grund, hvarpå Hr Ekholm fotade sin motion, d. v. s. den tvungna blåsnings-skyldigheten, numera icke existerar. Jag anhåller således om bifall till Utsk:s förslag. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt lill fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr von Troil, Sara. Gust.: Jag har icke haft tillfälle alt förr än just i detta ögonblick taga kännedom om denna motion. Jag anser likväl, i likhet med Gr. Lagerbjelke, att det är skäl att återremittera detta Betänk, till Ekon.Utsk, på det att Utsk. ännu en gång måtte få tillfälle att taga frågan i öfvervägande.
Och om vi, kristna kvinnor, ofver hvilka Frii1sare.n utstrackt simk viilsignande hauder, diirefter &gt;) r&amp;ta oss uppn, s l i ~ r cTet icke for att se vira broder ofver nseln, utan for att tillsammans med den1)) forhiirliga Gitd)). Nar jag 1111 i eriuringen gBr igenom de fem lycklign dagar vid Herlnfsholm, finuer jag, att de blifvit till izBgot vida mer iin, ett nlinne blott)). Vid Bvarje Aterblick pi % denna soliga tafln af lrristendom, ungdom, bildning och kultnrell)) skandinyism w med d e s ~ f2rgrilrlz ram af gainla clanslra slottstinnar och bokslzogar. vihrerar iinnu inom mig den hinmelsstormande bonen i motets ialedningssing: Lad det Irendes, vi er unge Son1 i 1-erden ingen mer, Lad det juble fra vor Tunge, Saa forumdret Yerden ser,. Lad For nnge Frihed glnde, Solen lig i Vest og @ st, Sna vi drage, san ~ ' nude i Bilndne Hjscrter ti1 dit R r y s t! ~ L~clia TVl (klstrom. - I Normandies fortjusande hnfrnclstad har nio seklw efterlanlnat annu best2ende minnesrniirlcen, och flertalet nf c ' iessa iir af ojiimforligt storxrtadt slag. Sdlunda har man Sinnu i beh&amp;ll katet7; - nlelr, hva.rs aldsta deltur stalnlun f r i n (let l1: e Hrh. ; den hRrliga I-ryl.kan S: t Otber~, af fullblodig, adel gotik, och den fortjusando, om ocksri nfigot sjalfsv&amp;ldiga, S: t Jlaclozb frill gotikens sensornmar.
Hade jag sagt, att jag vore den ende, som stöde utom partierne, hvilket jag icke gjort, så hade jag utan tvifvel begått en stor ohöflighet mot flere aktade ledamöter af detta Stånd. Frih. Raab, Carl Adam: Då K. M:s Propos. om införande i vissa fäll af en Prinsregering här förevar till behandling, upträdde flere talare, och äfven jag var en ibland dem, med det yrkande, att de K. Prinsarne borde subordinera under den regerande Konungen, i öfverensstämmelse med grundlagens anda och bokstaf. På grund af denna åsigt anser jag äfven, att stora statsanslag till desse Prinsar äro skadliga och stridande emot den monarkiskt konstitutionella 246 Den 21 Mars t. m. principens ailda. 45 § Reg.Fm handlar om lifgeding. Den har blifvit af flere talare olika tolkad. En af de förste talarne yttrade, att med lifgeding egentligen menades den fordomdags genom arf eller testamente furstar tillagda rättighet att förvalta vissa län eller furstendöme!], hvarvid den värde talaren tilläde, att dermed förenades rättigheten att tilloch afsätta tjenstemän. Det iir klart, att det kan finnas mångn sätt att under sådana förhållanden öfverlemna provinser åt Prinsar, äfvensom att makten, hvarmed en sådan furste förlänas, kan vara mer eller mindre inskränkt. Deraf följer dock icke att denna makt skall vara så inskränkt att icke fursten, såsom också här ganska riktigt blifvit yttradt, kan ställa sig i opposition mot den lagliga myndigheten i landet. Jag för min del, mine Hrr, förklarar grundlagens anda i denna del på ett annat sätt. Jag anser meningen med 45 § vara, att utestänga prinsars obehöriga inverkan på Statens angelägenheter, och derutinnan tror jag att grundlagens mening är tydlig. Jag tror att stora statsanslag, som befordra och gifva tillfälle till under hållande af lysande hof, hvilka genom den glans de utveckla i sin mån inverka på bildande af partier, icke kunna vara nyttiga för vårt land, och jag tror att man derigenom kringgår grundlagens både anda och bokstaf.
Gefle den 15 nov, «^ Prenumerant. * Det har ordats så mycket om jungfru, fröken och mamsell, att det börjar bli malplaceradt, o c h troligen gifva dessa rader endast nytt stoff till nya orimligheter. Men en fråga: Hvarför kalla sig icke de adliga damer, som äro inskrifna i » Vadstena adliga jungfrustift », för » stiftsjungfrur »? Det är en titel, som naturligtvis ingen får bära, som ej är det. t detta jämnlikhetens tidehvarf kan verkligen intet särskildt stånd pretendera på särskilda titlar. Adeln bar själf afsagt sig sina rättigheter, som de ännu hade kvar, på riksdagen 1865 och därmed följa j u äfven alla aristokratiska anspråk. Nej, frökentiteln bör endast den bära, som äger verklig bildning. Jungfru är nog en mycket vacker benämning, men den passade bättre i medeltiden med dess slott o c h ridderlighet, nu klingar ej » väborna jungfru », t. ex. om man sitter i — en vindskupa. V — ö den 18 nov. En stiftsjungfru. Det i fdun framkomna förslaget att antaga det gamla svenska ordet jungfru för unga damer af frälse stånd, tyckes hafva framkallat en harm hos litet hvar, som gifvit sig luft i mer o c h mindre lyckade gensagor, dock alla något ensidiga o c h — ampra. Medgifvas måste ock, att den fornnordiska titeln » jungfru » föga passar för den moderna typen af nutidskvinnan, Länge dröjde det, innan ordet fröken blef i Sverige — liksom i Tyskland: Fräulein och i Danmark: fröken — antaget såsom tilltalsord till ogifla damer; men i detta fall, s o m i månget annat — när svensken tager ett nytt steg, tager han det gärna för långt ut! Hur som helst; denna titel har med en vådlig hastighet trängt ända ner till samhällets djupaste lager. Så har det åtminstone blifvit fallet i vår, i många fall, öfverciviliserade provins, Skåne.