Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har nu detta en gång blifvit verkstäldt, så synes mig, att 72 § i nu gällande Bevilln:s-förordn. är fullkomligt oriktig, enär deri säges: att man ärligen skall genom höjning eller nedsättning jemka egendomsvärdena lill närmaste möjliga inbördes likhet. Jag tror, alt det vore skadligt och skulle väcka misstroende hos de beskattade mot åtgärdens riktighet, om värdet af deras egendomar årligen jemkades för åstadkommande af en sådan likhet. Dessutom hafva Taxerings-komitéerne i nu gällande Bevillmsförordms 72 § fått ett åliggande, som de icke kunna fullgöra, nemi. att vid detta egendomsvärdets bestämmande hafva ett serdeles afseende på den i tabellen för hvarje län fastställde minimi-summa. Detta kan endast ske af Pröfnings-komiléen, sedan den från samtlige Taxerings-komitéerne erhållit upgifter å de värden, hvartill egendomarne inom Taxerings-distrikterne blifvit upskaltade, men för Taxeringskomitéen, hvars åtgärd omfattar endast en mindre del af länet, är det omöjligt att tillse, huruvida den gått under den för länet fastställda minimi-summan. Då således Utsk:s föreslagna redaktion innehåller de bestämmelser, hvilka Taxerings-kommitéerne både kunna och böra upfylla, måste jag rösta för bifall till förslaget. Gr. af Ugglas: Då de Hrr, hvilka yttrat sig emot Ulsk:s förslag till 72 § hufvudsakligen åsyfta en lika beskattning å den olika jorden, torde jag få fästa deras upmärksamhet derå, att med den föreslagne redaktionen sådant jemväl är afsedt. §:n föreskrifver nemi. att Taxerings-komitéerne skola med omsorg tillse, att alltid värdet må så bestämmas, att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas. Föreskriften är således klar och bestämd. Dessutom har blifvit anmärkt, att det förra stadgandet icke vore vilseledande. Det torde icke vara någon obekant, att taxeringsvärdena, hvilka i alla län variera, ingenstädes uttrycker det sanna värdet. En orsak till denna olikhet måste finnas, och enl. min åsigt, ligger uti det viseledande, som sjelfva minimi-tariffen innehåller.
Ständer att ett kreditiv måtte för sagda ändamål Gillet beviljas; och ehuru, till följd af städse vexlande priser, Ordens-gillet icke kunde med full säkerhet angifva det härtill erforderliga belopp, hade likväl, vid öfvervägande af nuvarande patient-antalet inom förutnämnda klasser, uppgående till omkring 1,100, samt hvad utaf den vid hospitalen befintliga beklädnaden kunde vara af beskaffenhet att böra uti det fastställda inventarii-förrådet upptagas, Ordens-gillet beräknat kreditiv-summan uppgå till det af E. K. Maj:t nu föreslagna belopp; och hafva Rikets Ständer till denna nådiga framställning, af skäl som finnas till stöd för densamma andragna, lemnat bifall. 95:o Sedan Serafimer-ordens-gillet uti underdånig skrifvelse den 13 Augusti förlidet år, bland annat, anmält dels att de från allmänna hospitals-fonden bestridda utgifter för år 1861 komme att med omkring 18,000 R:dr öfverstiga fondens inkomster för samma år, deri inberäknadt det af Rikets Ständer för innevarande statsregleringsperiod till nämnda fonds förstärkning beviljade årliga kreditiv af 40,000 R:dr, dels ock att tillökningen i utgifts-staterna för år 1862 uppginge till minst 25,000 R:dr, oberäknad underhållskostnaden för Stockholms hospital, hvilken för sistnämnda år antagits komma att öfverskjuta dertill nu afsedda tillgångar med omkring 36,000 R:dr; har, enär, efter hvad Ordens-gillet tillika förmält, någon anledning icke förefunnes att behofven i dessa hänseenden komme att under närmaste följande åren minskas, E. K. Maj:t begärt, att nyssberörda årliga kreditiv-anslag, 40,000 R:dr, måtte, förhöjdt till 80,000 R:dr, få utgå jemväl under den tid nästa statsreglerings-period kommer att omfatta.
För de Hemman och Lagenheter, Bruk, Fa, brique och sa widare, han ä andra orter innehafwer, och hwilka till Hemmantal, Ciafi och beskaffenhet, bör noga uppräknas, utsättas serskildt hivad af hwar, je sadan i annar TaxeringSdistrict belägne Egendom honom i behållen inkomst tillflutit, likwäl utan afdrag af ränta pa skuld, den han i stället uti den Sumariske uppgiften af hela sin behållning beräknar. Den som ager flere tillhörkgheter af en och sam. ma natur, såsom Sillsalterier 0. s. w., ma utsätta inkomsten af ven sammanflagne, ändock de i olika Distrecker finnas. Uppgiften skall äfwen utmarka dem af en sadan Persons Barn, Pupiller, Tjenstefolk eller andre som kill. höra dest hus eller omwardnad och han wek hafwa nä, gon serskild behållen inkomst af minst 16 och kwätrer djedels R:r Banco om aret, hwllken han som Far, Förmyndare eller Husbonde bör anmäla, samt för Bewillningen af Barns och Pupills inkomst lil, lika answara. Den som underläter asgiswa sadan förteckning, efter dertill föregången tidig kungörelse, hwilken skall wara arföljd af noga underrättelse om alla dest a-ig, gande skyldigheter, pligte 2 R:dr, och den som skulle befinnas något undandölja af hwad han till Taxering bordt anmäla, ware förfallen första gängen lill dubbel 264 Den 5 Ja,marri. BewignkngS erläggande jör hwadhan salunda sökt undandraga Kronan, andra gängen rredubbei, tredje gängen fyrdubbel 0. s. w., hwaras Kronan undlar hwad henne r bewilining bordt tilkomma, och Zlklagarcn det öfriga.
Mål; men då de detsamma rörande och Utskottet nu tillhandakornne Handlingar hufvudsakligen äro af enahanda innehåll med de, som vid Ärendets första pröfning hos Utskottet undergått granskning, och den mindre skil jag tig lie t som, vid jemförelse de begge Acterne emellan, befinries, utvisar, att de till Utskottet först remitterade Handlingar äro af fullständigare beskaffenhet än de sednast ankomne och uti hvilka för öfrigt, med undantag af deribland varande ytterligare Ansökning i ämnet af 3o6 Ståts-Utskottets Marstrands Stads Magistrat, ej något förekommer, som ieke af Utskottet förut kändt varit; anser Utskottet icke någre skäl af Hr Meijer nu anförde, hvilka kunna föranleda till nytt förslag i ämnet eller förändring af Utskottets deruti förut afgifne Betänkanden, Atris i4och 166, utan får Utskottet desamma till alla delar härmed åberopa. Den Sept. 1829. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om Statens förpligtande, att ersätta Boställsin. Beliafvare för uppkommande Arrende-brister.
Af denna anledning hafva Rikets Ständer äfven, ehuru samma fordringar blifvit uppställda för antagligheten af värdepapper till gruudfoudshypotkek, som i afseende på sedelutgifvande banker, ansett obehöfligt att föreskrifva, huru stor del af hypotheken bör utgöras af obligationer, utan lemnat fritt åt bolaget, att efter godtfinnande bestämma proportionen emellan sådana och intecknade förbindelser. För öfrigt hafva Rikets Ständer för nu ifrågavarande banker beslutat, å ena sidan, hufvudsakligen enahanda reglementariska och kontroll-stadganden, som för banker med sedelutgifningsrätt, och, å den andra, sådana bestämmelser i aktiebolags-lagen, soin med den begränsade ansvarigheten sammanhänga. Skälen, hvarföre Rikets Ständer ansett någon pröfning af Kongl. Majit, huruvida bankinrättning må vara för landet nyttig eller icke i afseende på banker utan sedelutgifningsrätt, ej böra utöfvas, torde framgå af'den i det föregående antydda åsigt, att detta slags banker närmast äro hänförliga till andra aktiebolag med begränsad ansvarighet, vid hvilkas oktrojerande sådan pröfning icke ifrågakommer. Till förebyggande af möjligheten att i form af depositionsbevis åstadkomma kreditpapper af samma beskaffenhet som banksedlar, hafva Rikets Ständer ansett böra föreskrifvas, att löpande förbindelser icke få af här ifrågavarande bauker utfärdas, ställda att betalas vid anfordran eller å lägre belopp än 500 R:dr. I öfverensstämmelse med nu anförda grunder och i enlighet med hvad Rikets Ständer för sin del beslutat, få Rikets Ständer hos E. K. Majit i underdå - 46 Ex]> edition s - Uts ko tifts Försåt? till underd. Skri/velse, IS:o 184. nighet anhålla att E. K. Maj:t, med upphäfvande af Kongl.
Jag skall aldrig draga i betänk, att tillstyrka hvilken sorts indragning som helst, när myntvärdets upprätthållande sådant påfordran, ty då gälla inga corisiderationer; men att inför bela Europa blottställa oss för det omdöme, som skall föranledas deraf, att vi göra inskränkningar, som icke äro af myntvärdets upprätthållande påkallade, sedan vi förklarat oss halva insett vigten af rörelsecapitalets förökande, det skall jag aldrig med min röst understödja. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Sällan bär jag sett något betänk., deruti meningen varit så insvept i mörker som detta, hvarest en enda period upptager icke mindre än halfannan sida. Man kan blott deraf döma, huru svårt det skall vara att fatta meningen. Hvad jag emedlertid tycker mig finna ar, att delta betänk, innefattar ett kringgående eller måhända ett upphäfvande af de beslut, som äro fattade i afseende på realisationen, ehuru ingen torde vilja bestrida, att realisationens framtida bestånd ju hufvudsakligen hvilar på förtroende till lielgden af de derom lättade besluten. En vard talare, som vid många föregående riksdagar med sin icke obetydliga förmåga motverkat realisationen, bar sagt, att han vid denna riksdag gaf sitt samtycke dertill, i hopp att penningetillgången derigenom skulle blifva ökad, men att han, som funnit sig sviken t detta hopp och erfarit, att realisationen icke öppnat några nya källor till penningar, ville tillstyrka bifall till förevar, betänk., förmodligen för att (om det är mig tillåtet att efter premisserna rätta eonclusionen) genom realisationens tillintetgörande öka tillgången på penningar. Jag får derföre tillstyrka afslag å detta betänk. Hr von Troil: En värd talare bakom mig har behagat kalla min uppgift 0111 R. St:s beslut, rörtde de 3:ne särskilda creditiven, för en irring. Detta skulle i sanning förundra mig, om något i denna fråga numera kunde lörundra mig, efter hvad jag hört. Den värde ledamoten uppläste sjelf åtskilliga delar af ett betänk., som jag nu icke 19 Ik (j 4* Den a Februari f. ra. liar till hands.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 10 Februarii iSsö. t S. D. Vid* förnyad föredragning af Expeditions Utskottets den 6 dennes på bordet lag» Den iq Februarii, de förslag till Riksens Ständers underdåniga Adersser till Hans Majt Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen nied lyckönskning öfver Hans Kongl. Höghets förestående förmälning med Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephina af Leuchtenberg, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde förslag i arn. ledning af de dervid af åtskilige Ledamöter gjorde anmärkningar till Utskottet återremittera, hvarvid Ridderskapet och Adeln likväl trodde sig böra förklara, att de af Friherre Lagerbjelke, »Bustaf, författade barbos bilagde förslag till underdåniga lyokönskningsadresser, fullkomligen uttryckte de känslor och tänkesätt, hvilka Ridderskapet och Adeln för dess del enhälligt ansåg och önskade böra vid ifrågavarande tillfälle i underdånighet tolkas. Ut supra, S D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 5 dennes afgifne och den & der på följde på bordet lagde Utlåtande angående tryckning af Rorgare och RondeStåndens ProtöcolR jemte Bihanget till sarntelige RiksStåndens Protocoll vid innevarande, samt utdelningen af nämnde Stånds Protocoll och Bihanget för sistförflutne Riksdag; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande till alla delar gilla. Ut supra. S. D, Uppå derom väckt motion fann Ridderskapet och Adeln för godt besluta , det bor de ett Särskildt Utskott af Riksens Ständer för ordnas, för att fullständigt undersöka och utreda orsakerne samt uppgifva botemedlen för Den 10 Februmrii. io 7 den nu i flere delar af Riket och i synnerhet för jordbruksnäringen öfverklagade förlägenhet; om hvilket beslut de öfrige Respective Riks. Stånden skulle vänligen underrättas. Ut supra.
Del för år 1827 * * * * » * 235,041. 16. 6. 3>raerfe fmdrre ^nFomfter * * * * * 239. §cån ®eneral*21hiftance*Contoret återftdlDt utaf $ör(agä* $onDeti * * * * * » * * 15,000. — —- $rån åfongl. 0taté*Contoref tneDDelaD erfdttning af för* flfjutne otufoftnaDer roiD Chartte ©igillata: -Dratt* jtetuplingen * * * * * * « 1,489. 34. i. ©uttima 3nFomfkr S^:Dr 2,859,224. n. 6. 1 8 2 9, åte Utgifter: *$å Stnflagen utaf 2Ultndnna Söeroillmngen för årliga fXdntan till -Danö Sftuft konungen och ©c{?’21rfraittgar efter ©uc* cejjioné*DrDningen, ©ratMvri|lö<©umman m. m. 3bDr 1,797,366. 21. 6. CapitabSifbetalntngar på upptagne £ån fatut på Uppbring* ningö*erfdttningä*öbligationec * * 100,477. 23. 6. 3nterehen * ' * * . * * * * 12,906. 13. 6. Ctfdttning^ till @eneral*2ljii|taivce*€ontoret af $örluft på 1828 årö Cåurörelfe ****** 6,639. 2 — Utbetalt till ©ötl)a CanabSSolag * * * * 100,000.
Förliknings-Domstolar, om inrättande af, III. 97. 216. Förlägenheten i allmänna rörelsen, angående den öfverklagade. P. U. 5x5. P. U. 66. E. no. E. 240. Förmedlade Hemman, örn rättighet för alt få tillgodonjuta förmedlingen vid deltagande uti KyrkoPrestgårdsoch Tingshus-byggande. II. B. 656. P. U. i3o. Förpassningar, om befrielse från uttagande af, å landets egna varor, sorn från Uppstäderne till Stapelstäderna forsäll das. V. B. 651. A. 6g 1. P. U. 727. E. 1269. Förstärkt Stats-Utskott. Se Stats-Utskott. G. Gagnefs Socken, angående lånebiträde för. VI. B. 61. A. 108. P. U. 112. Gahn af Colquhoun, Carl Pontus, yttrande. v. 574» 3* 56 GarnizonsSpannemålen, angående dess lefvererande directe af Räntegifvarne till Regementerne. III. 617. B. 800. IY. A. 11. P. U. 66. Genealogier. Se Stamtaflor. Gen eral AssistanceContoiret. Se AssistanceContoiret. Gerningsören, om en närmare reglering af den under detta namn kända afgift. II. a33. B. 342. B. 612. 613. P. U.648, 649. IV. B. 388. Glasoch Porcellainesförare, Smideshandlare och Lumpsamlare, om bestämdare och inskränktare handelsrättigheter för: II. B. 658. III. A. 72. P. U. i3o. E. 433. P. U. 45o. E. 452. Gottland, angående inrättande af en fyrbåk å dess östra kust. III. B. 644* A* 722. P. U. 735.
R:dr, intilldess ofvannämnde belopp ingått, dels att desse medel, i den Tillhör Banio-Ulskottets Mern. 1844-, N:o 2. 6 42 Berättehe af Banko-Fullmäktige. nion de inflöto, skulle såsom förskott uti låne-rörelsen, emot inteckning i Bruksoch Laudtegendomar användas , samt dels att någon utlåning af de å lånen emot nyssomförmälda slag af panter ifrån sistnämnde tid inflytande kapital-afbetalningar icke finge ega rum , förrän genom desamma liela ofvanberörde förskott, tillsammans 350,000 Rrdr B:ko, blifvit till Banken återguldet; så hafva Fullmäktige under den 4 nästlidne Januari, uppå derom af Kommissarierne i Låne-Kansliet och Under-Styrelsen gjord framställning, förordnat en person att, i egenskap af biträdande Kommissarie, tjenstgöra i LåneKansliet, intilldess omförmäldta 350,000 R:dr hunnit i föreskrifven låneväg utgifvas. Betta serskildta kommissarie-biträde har numera upphört, hvarigenom Kommissariernes antal i Låne-Kansliet är vordet återbringadt till det i allönings-staten bestämda af fyra, Chefen inberäknad. § 52. Enär 4 Art.
Lagstiftaren ville neni - Den 16 Februarii f. m. 67 ligen, i de fördelar lian tilläde Slägtskapsbandets företräden, bereda en garanti för fortfarandet af dess värde i all framtid; och lian ville, i den uppmuntran han gaf åt kärleken till fadrens ärfda jord, bereda en garanti mera åt sjelfva kärleken till Fäderneslandet. Om nu också det är en beklaglig sanning, att Civilisationen sedermera, i sjelfva sin förfining, återfört oss till en égoisme, som vållar, att de medel Lagstiftaren antog, 1111 mera icke verka lika på oss, som fordom på våra fäder, så äro vi dock alltid pligtige, att lemna agtning åt uppsåtet. För min del, hyser jag ännu den öfvertygelse, att Bondens tillgifvenhet för sin ärfda jord, bidrager lill hans fosterlands känsla; och icke kan jag finna, alt då till exempel en stjuffar begagnar hustruns svaghet för sig ända till att förmå henne alt sälja, för en låg penning, sin ärfda jord till hans eller hans släglingars fördel, men till egne harns skada, det just ligger något ondt uti, att dessa få, för samma penning, inlösa jorden. Jag anser icke heller obilligt, att ärfd jord, då den går utur en slägt, hvars mödor der blifvit nedlagda, kan af slägten återförvärfvas; Och då jag jemför alla dessa skäl, med blott motskälet af det obetydliga tvång på dispositionen, som nu mera åtföljer Bördsrätten, så stadnar jag alltid vid den önskan, alt denna rätt må i nya Lagen varda bibehållen. 5* 68 Den 16 Februarii f. in. I frågan åter om tlcn Lagförändring, hvartill man vill, att den nja théorien om Qvinnans rätt skall föra oss, ser jag med djupt bekymmer de olyckligaste följder af förändringen.
Anser man återigen befattningen såsom ett menighets-bestyr, så fordrar ju äfven billigheten, att R. o. Ad. för sina egendomar deltager i bestyret; men medgifver man icke detta, så frågar jag, i hvilka motsägelser skulle man icke komma, enär de öfrige säteriegarne, hvilka icke tillhöra detta Stånd, ovilkorligen äro förpliktade, att i bestyret deltaga. Med Statsverkets tillgångar är det, enl. min åsigt, föga förenligt, att göra befallningen till eli krono-bestyr, hvadan jag äfven anser den böra vara ett menighets-bestyr, hvaraf äfven följer, alt billigheten fordrar den häri föreslagna upoffringen å R. o. Ad:s sida, hvilken jag vördsamt tillstyrker. Hr Bråkenhjelm: Utsk:s förslag likasom den K. Författningen hafva fått upbära, såsom orden föllo, i rågadt mått förebråelse Den 12 Slars f. ni. 339 för inkonseqvens och principlöshet af en talare, sora för en stund sedan hade ordet och yttrade sig med mycken liflighet rör:de saken. Oaktadt det myckna klander emot såväl Utsk:s förslag som den K. Författningen, kunde jag likväl icke förnimma, att ett enda faktum eller en enda § i författningen omnämndes af den värde talaren utom 1 §, emot hvilken samma talare, Gr. Sparre, gjorde den anmärkn. att enl. densamme, K. Bef:h:de skulle kunna tvinga församlingarna alt antaga så många fjerdingsman som helst. Delta var hufvudsakliga meningen. Först och främst får jag i anledn. häraf hemställa till herrarne om det kan ligga i K. Bef:h;des intresse, att inom hvarje församling finnes mera än en fjerdingsman för kronobetjeningen att tillgå; för det andra lärer väl församlingen utom i nödfall icke anskaffa mera än en fjerdingsman, men skulle församlingen vilja hafva flere, så har K. Bef:h:de sannolikt deremot icke något att erinra.
Han böjde undan ett par grenar och såg ut. En jagad rymmare kan ej blicka vildare efter sina förföljare. Liktåget var en fattig mans. Följet var tarfligt och föga talrikt. Kistan sänktes obekransad i grafven. Inga ansikten buro spår af tårar. Petter Nord hade ännu förstånd nog att inse, att detta ej kunde vara Edith Halfvorsons likfärd. Men om detta ej var hon själf, så hvem vet, om det ej var en hälsning från henne. Petter Nord kände, att han ej hade rätt att undfly. Hon hade sagt, att han skulle gå upp till kyrkogården. Hon menade väl, att han skulle invänta henne där, så att hon kunde komma åt att ge honom hans straff. Liktåget var en hälsning, ett tecken. Hon ville, att han skulle invänta henne där. För hans sjuka hjärna reste sig nu den låga kyrkogårdsmuren hög som en fästningsvall. Han stirrade ängsligt bort mot den svaga gallergrinden, den var som den fastaste ekdörr. Han var fången häruppe. Aldrig kunde han komma härifrån, förrän hon själf kom dit upp och hämtade honom till sitt straff. Hvad hon så skulle göra med honom, det visste han ej. Endast ett var tydligt och klart: att han måste vänta här, tills hon kom och hämtade honom. Kanske skulle hon föra honom med sig i grafven, kanske skulle hon befalla honom att kasta sig utför berget. Han kunde ej veta – än så länge måste han vänta. Förnuftet stred en förtviflad kamp: Du är ju oskyldig, Petter Nord. Gör dig ej sorg öfver hvad du ej förvållat! Inga budskap har hon skickat dig. Gå ned till arbetet! Lyft foten, så är du öfver muren, stöt till med ett finger, så är porten öppen! Nej han kunde ej. Oftast var han i ett töcken, en dvala. Tankarna kommo oklara, som då man är nära att somna. Ett blott visste han, att han måste stanna, där han var. Nu kommo nyheter till henne, som låg och vissnade i kapp med de rotlösa björkarna. Petter Nord, som du lekt med en sommardag, går uppe på kyrkogården och väntar på dig. Petter Nord, som din farbror skrämt från vettet, kan ej lämna kyrkogården, förrän din blomstersmyckade kista kommit dit för att hämta honom.
För min del tror jag, lika med Gr, Sparre, att dödsstraffet icke bör för ofta tillämpas, men i detta afs:de är icke den af LagUtsk:t föreslagne domstol tillräcklig. Ofver denna fordras en högre instans och jag tror derföre rättast vore att bibehålla nuv:de stadgande. För öfrigt finnes ingen jemförelse mellan ett mord och öfrige brott. Ett steg tillbaka i lagstiftningen kan man icke kalla det K. förslaget, ty mord är fortfarande belagdt med dödsstraff. Af anförde skäl vidhåller jag således mitt under en foreg:de diskussion gjorda yrkande och anhåller att de öfrige Stånden måtte inbjudas att sig förena i K. o. Ad:ns förut fattade beslut. Hr Cederschjöld, Rob. Teofr.: Då Gr. Mörner enl. min förmening fullständigt vederlagt de skäl, Gr. Sparre anfört, anser jag öfverflödigt uptaga dessa skäl till besvarande, utan inskränker mig till att säga, att såvida dödsstraffet skall i Svenska lagen bibehållas såsom straff, anser jag det böra tillämpas för mord. Jag finner nemi. ganska vådligt, om den, som med berådt mod och i afsigt att döda beröfvar en annan menniska litvet, skulle undgå att plikta med lifvets förlust, och af detta skäl kommer jag att votera för afslag å LagUtsk:ts förslag och bifall till den K. Propos:n. Hr Carleson, Edvard Henrik: Afven jag instämmer i yrkandet om bifall til! den K. Proposm, men utbeder mig äfven att få fästa upmärksamheten på det olämpliga deri, att då icke några nya skäl blifvit anförda i en fråga, som återkommer för an - Den 18 Juli f. m. 18* dra gången, R. o. Ad. skulle frångå sitt efter en grundlig diskussion förut fattade beslut. Gr. Sparre: Jag har redan haft äran anföra mitt skäl, sora består deri att LagUtskrts förslag blifvit bifallet af 2:ne Stånd. Frågan kan således icke lösas på annat sätt än att endera af de 2:ne afdelmr, i hvilka representationen sig nu befinner, gör en eftergift åt den andra.
Vid slikt förhållande rubbas den naturliga ordning, som nödvändigt småningom skulle verka till ränte-nedsättning på det hela, att nemligen allmänt låne-underslöd bör komma i fråga först när biträden af enskilda ej på drägliga vilkor stå att erhålla, men då också, för Banco-UIskottets Betänkande N.-o 4$- 11 en hvar som erbjuder säkerhet och är ordentlig, finnas att tillgå, som en viss och ofelbar tillflygt mot hvarje försök, att genom oskäligt ocker och prejeri hämma idoglietens framsteg. Bankens fåne-anstalter, långt ifrån att sålunda begagnas, sökas nu öfverallt och i första rummet, med samfälld ifver af Rik och Fattig, af Långifvare och Låntagare; och ingen fond, huru betydlig den i och för sig må vara, kan, under dylika förhållanden, blifva i längden tillräcklig. Då Banco-Utskoltet, i betraktande af allt detta, haft till hufvudsakligt syfte, att för framtiden räntorna å Bankens lån måtte , något mera än hittills, närma sig till hvad emellan enskilda gäller och i allmän lag finnes stadgadt; har Utskottet emedlertid härvid sökt iakttaga den varsamhet och måttä, som, äfven vid rättelse af det i sig sjelft felaktiga, är af nöden, i samma mon det varit länge begagnadt, och flere förhållanden derefter lämpat sig; och Utskottet har framför allt antagit, såsom osviklig regel, att öfverenskoinna och uppgjorda ränteoch afbetalnings-vilkör icke för någon , ibland nuvarande Gäldenärer, måtte på minsta sätt rubbas eller omintetgöras. Bankens hittills varande lånerörelse ia Banco-Utskottets Betänkande N.o 48. l<an lämpligen hänföras till fyra bestämdt åtskiljda slag. A) Län på korrt tid ock mot rörlig pantj bestående af lån pä Guld oell Silfver på Bankens egna Skuldförbindelser, på Jern och Effecter, och på Fahlu Bergslags Koppar-sedlar.