Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar sagt, att jag ska ' skicka länsman på ' n, för han har inte rätt te lämna tjänsten, när han är stadd på år, men han lofvar skaffa dräng i sitt ställe, å ingen lön vill han heller ha för den tid han varit, bara han får flytta så fort som möjligt. Jag har frågat, hva ' han har för skäl till det; men det vill han ej säga. Emellertid tror jag, när allt kommer omkring, att det bara är ditt fel, du har nog med ditt sturska sätt förargat honom. Jag minns j u, hur du skrek en gång, strax han kommit hit, att jag skulle köra åf honom, å en annan gång har jag hört säjas, att du sagt åt honom själf att han skulle laga sej härifrån. Å de ' sä- jer jag dej, att ä de ' ditt fel, att den bäste dräng, jag nånsin haft, för nyktrare å ärligare å arbetsammare pojke finns inte, tar å lämnar platsen i otid, så är du olycklig. A därför ville jag säja dej, att du i denna dag ber Nils glömma, om du förargat honom, å ber honom stanna kvar. Jag vill inte ha det talet på mig, förstår du, att en pojke, som jag berömt så mycke ', inte kan stanna i mitt hus. » Någon hördes i detsamma inkomma i förstugan. Häradsdomaren öppnade dörren, och därute stod Nils, och innan Ingeborg hann tänka eller förekomma det, sade fadern helt högt: » Kom in, Nils! Ingeborg har visst något, hon vill spraka med dej om. » Därvid vände han själf om o c h gick ur rummet genom dörren till köket, hindrande på samma gång Ingeborgs flykt dit. I hög grad förvånad och upprörd inträdde drängen, o c h midt på golfvet såg han Ingeborg stå med bleka kinder, men trotsiga, stolta blickar. » Vill Ingeborg något? » frågade han stilla o c h ödmjukt. » N e j! Jag vill ingenting. Det är bara pappa, som fått i sitt hufvud, att det är mitt fel, att Nils vill flytta » — hon skrattade till, föraktligt och kort — » å att jag ska ' be honom stanna. Men som jag ej har det minsta med denna sak att göra, tänker jag verkligen inte lägga mej i, om Nils flyttar eller stannar kvar.
Jag har nämnt nödvändigheten af Stenlols-fyrarnes förändring till Lamp-fyrar, hvarvid jag får upplysa, att årliga lysningskostnaden per medium för en öppen Stenkolsfyr, ehuru af alla minst ändamålsenlig, uppgår till 1,3 1 y-fR:dr; för en sluten stenkolsfyr till 967 R:dr, och för en Lampfyr till 673^ R:dr, hvilka kostnadsbelopp, med hvarandra jemförde, visa, att lysningskostnaden för en Lampfyr, ehuru den fullkomligaste af alla fyrinrättningar, är omkring mindre än för en sluten, och nära hälften för en öppen, Stenkolsfyr. Kostnaden för en Stenkolsfyrs förändring till Lampfyr med paraboliska pleterade speglar och mässingslampor, med rörliga eller stillastående eldar, Lanterninernas byggnad derunder inbegripen, uppgår lill omkring 3,100 R:dr eller för 9 sådane som för närvarande finnas, öfver hufvud till 28,000 R:dr, men huruvida något skall kunna uträttas i detta afseende, med 6070 R:dr, lemnar jag till Ridderskapets och Adelns Den 3o April f. m. 83 upplysta bedömande; och får fästa uppmärksamheten uppå omöjligheten att kunna tillvägabringa nya Fyrtorn, och KronoLotsarnes skäliga anspråk på förbättring i deras usla vilkor. För öfrigt, ju förr dessa föreslagne förändringar och förbättringar, i öfverensstämmelse med tidens kraf, kunna verkställas, desto förr och successive skall StatsVerket få minskade utgifter, och den enskildte medborgaren en mångdubblad säkerhet. till lif och egendom, hvaraf följer, att dessa uppoffringar i rikt mått blifva återbetalte. Uppå dessa anförde skäl, och som Danska Fyringsmedlen alltid och ända till 1823 års
'7 med föreställning bura beslutet hommer att lyda, framställt förslag till voteringsproposition, att afgöras med Rikets Ständers rätt, deruti Ja-propositionen innefattar de Stånds beslut, hvilka beslutat, och Nej-propositionen en supposition af ett beslut, som måhända, kommer att ega rum; en åtgärd, så mycket olämpligare, som det återremitterande Ståndet ännu kan ändra sin uti återremissen uttiyckta tanka, oell instämmande uti den föreslagne skrifvelsen med förändring af kannetalet, t. ex. till 3o, 25, ja lill 21, dymedelst annullera 3:ne Riks-Stånds beslut, i händelse dessa Riksstånd skulle godkänna voterings-propositionen; eller oek Förstärkta Utskottet nödsakas votera öfver en proposition, hvaruti om Nej vunne, Rikets Ständer fattade ett beslut, hvilket ej något af Riks-Stånden, såsom sin tanka i ämnet, förklarat. I sanning ett märkvärdigt resultat, men hvartill man lätteligen kan komma, när man, äfven med bästa uppsåt, bländad af fortskyndningsbegäret, åsidosätter Grundlagens, ehuru långsamma, dock bestämda, säkra och gällande stadganden för formen af målens behandling. Så väl enligt 49 §;s Riksdags-Ordningen, jemförd med 83 §. RegeringsFormen, tydliga stadganden, som Grundlagens andemening i förevarande fall, tolkad genom den enklaste slutkonst, synes mig Betänkandet grundlagsvidrigt och sålunda icke inom Stånden till antagande framställas, då nödvändigt, till förekommande af allt för stora ofvanantydda olägenheter, så väl Ridderskapet och Adeln, som Presteoch Borgare-Stånden, måste invänta Hedervärda Bonde-Ståndets beslut i hufvudfrågan, innan de 3;ne Riks-Stånden till afgörande kunna företaga detta Betänkande; ett förhållande, hvilket, om ej i Riksdags-Ordningen förebygdt, åtminstone icke torde synnerligen öfverenstämma med det oberoende Stånden emellan, som i Grundlagen finnes antydt.
Det vet alltför väl, i fall Vestern åter väpnar sig till strid, i hvilka leder Sveriges och Noriges Konung ställer Sina folk, om striden för Norden har ett verkligt mål. Carl Johan förenade Norige med Sverige, men en allt mer och mer sig utbredande tanke, en varmare och varmare känsla i Nordens bröst, arbetar att förena Sverige, Norige och Danmark till ett. Under Kalmare Union bodde tanken om Nordens enhet i våldets gestalt, och denna gestalt blef ock med våld nedergjord, men gestaltens själ, Nordens enhet, är åter väckt till lif och framstår förklarad i frihetens ljusa skepnad, en skepnad, åt hvilken ej allenast Sveriges folk, utan ock Sveriges Konungahus tyckes egna sin hyllning. Hvilket är det värn, som säkrast kan hägna Sveriges och Noriges sig mer och mer utvecklande välstånd? Hvilken är den enda brygga, som i en framtid kan förena Danmarks land och öar med Sveriges och Noriges kuster? Hvilken är det vältaligaste sändebudet att föra Nordens talan inför Europas throner? Den 22 Novemb er. Det är oell blifver en stark flotta. Huru mycket Ryssland fruktar att vi en gång, i vårt sanna intresse, skola utbilda oss till sjömakt, inhemtas bäst ur en artikel i Tidningen »Le Nord». Der står, i slutet af September eller början af Oktober detta år, att läsa: »Alstrad i Universitets-ungdo mens exalterade inbildning, skickligt underblåst och begagnad af ett visst parti i Sverige, i spetsen för hvilket ViceKonungen af Norige står, utgör Skandinavismen en dödshotelse för Danmark och en fara för hela Europa. I synnerhet har Tyskland allt att frukta, om gent emot dess hamnar skulle upstå en sjömakt, som skulle undergräfva dess handel och qväfva i födseln dess örlogsraarin. Hvad skulle det i sjelfva verket blifva af Tyskland den dag, då den Danska monarkien icke längre vore en mäktig damm mot inkräktningarne från de Skandinaviska idéer, som nu blifvit personifierade genom Sverige?» Så talar Rysslands organ i Europa, och den Nordens storhet, som Ryssland fruktar, borde vara målet för hvarje Svensk, Norsk och Dansk mans tankar och sträfvanden.
»För att titta på er naturligtvis! — Uppriktigt sagdt – Jag trodde knappast att ni skulle komma.» »Det ser ni att jag gjorde ändå.» De klättrade uppför bergsknallarne. Ibland, der det var brant, måste han räcka henne handen och draga henne uppför. Rörelsen gaf hennes kinder en smula färg och de stora, grågröna ögonen glans. Han såg på henne och för första gången for det igenom honom en aning om att han dock kanske ändå var en liten, liten smula förälskad. Detta förekom honom ingalunda obehagligt. Han trodde icke ett ögonblick att denna förälskelse skulle komma att spela någon roll i hans lif; men han gladde sig till den stänk af vemod, som den skulle lemna efter sig när det hela var förbi. Ett litet sommarminne att taga fram en och annan gång till vintern, när han satt ensam i sitt rum och drömde, medan skymningen föll. De hade kommit till toppen af den högsta bergsknallen och slogo sig ner i en solig klyfta, der marken var klädd med varmt, förtorkadt gräs. Han lade sig med afsigt icke alltför nära för att icke skrämma och för att bättre kunna iakttaga henne. »Nå», sade han, »här är ju skönt, inte sant? Och vi äro ensamma och ingen skall störa oss. Hvad ska’ vi så finna på?» »Ja, hvad tycker ni?» »Jag är helt och hållet till er disposition.» »Tack. Men för tillfället har jag intet bruk för er.» De sågo på hvarandra, ytterst likgiltigt, men med hemlig nyfikenhet, medan de vexlade dessa repliker. »Ska’ vi leka – hva? Leka med ord menar jag. – Vill ni det? Ta sällskapsjargonen fram? Vara kvicka, laga paradoxer? – Han höll sig ännu i den lindrigt sarkastiska tonen, men der var en underström af något annat, som hon hade mycket fint öra för och genast uppfattade. »Nu kommer det», tänkte hon. Hon svarade icke. »Åhnej, det är ju sista eftermiddagen. Sista eftermiddagen af en vacker sommar. Så blir man gerna en smula sentimental – inte?» Han flyttade sig några tum närmare – dock icke mer än att afståndet emellan dem ännu var ganska respektabelt.
Härifrån är alståndet tili Erstavik icke större än 7 å 8000 alnar, således inom håll för gröfre bomber och raketer, att icke nämna faran för fienden att härifrån ständigt vara utsatt för utfall i sin rygg och högra flank. Det ligger i sakens natur, att då de försvarande fritt kunna röra s:g på Mälaren, kan anfall förberedas och utföras i fiendens venstra flank, utan att lian derom kan arhålla kunskap förrän i utförandets ögonblick. I fiendens front ega de belägrade all möjlig lätthet att emellan de detacherade verken göra utfall, när och hvarhelst sådant kan anses lämpligt. Sådant är, i korthet sagdt, den befästning och andemeningen af det försvar, hvarigenom komiterade ansågo sig bäst hafva löst sin upgift, hvad södra försvarslinien beträffar, att nemligen i början inskränka försvaret till den strängaste defensiv, med fästadt afseende på att, i män som flere ti upper ankomma, gå anfallsvis tillväga. Med utförandet af denna befästning är ock all fara för hufvudstadens öfverrumpling, fienden må komma med hvilken styrka so u helst, iörebyggd. De hufvudsakligaste inkast deremot, som kommit till min kunskap, hvälfva sig kring bombfriheteu för staden samt att denna Din 13 April. icke vore fullt ernådd genom den närvarande befästningslinieris läge. Härtill svaras, att afståndet mellan denna oell den mera tätt bebyggda delen af södra förstaden är V4 svensk mil. Fienden kan således komma på ett afstånd af emellan 5 och 6000 alnar. Detta är tillräckligt för att freda staden för vanliga bombkast och sådana, som fienden skickar mot verken, men som gå derutöfver. Mot brandraketer och de utsträckta kastvidder, som dels redan äro konstaterade och dels i den närmaste framtid äro att motse såsom möjliga, fredar deremot icke ett sådant afstånd, enär dertill skulle behöfvas 12 å 15,000 alnar.
N:o 51 skulle upföras främst å föredragms-listan för det plenum, som komme att hållas näst efter Onsdagen d. 5 i denna månad. Föredrogos, men lades på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., Frih. Cederström, Rudolf, m. fl. ledamöter, ånyo på bordel nedannämnde d. 26 sisth Febr. första gången bordlagde, utlåten, meni. och betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 52, i anledn. af väckt motion om anslag af kronotionde till Lekvattnets kapel 1-församlig i Wermland. N:o 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för befrämjande af en forskningsresa till Island. N:o 54, i anledn. af väckt motion om ytterligare förräntning eller utbetalning på en gång af det återstående anslaget för Slrörnsholms-kanals och Slussverks ombyggnad. N:o 55, ang. anstånd med den stadgade ränteoch kapitalinbetalningen å lånet för Skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation. N:o 56, ang. ifrågaställdt låne-understöd för Staden Eskilstuna. N:o 57, ang. sökt anstånd med ränteoch kapital-afbetalningen å det för återupbyggandet af Conradsfors Bruk i Wermland beviljade lån. N:o 58, ang. sökt arfvode för utdelning af de, efter sistförflutna riksdags slut, tryckta häften af Hillänget till RiksStrns prot. N:o 59, ang. serskilda arfvoden för utbetalningen af riksdagskostnaderna samt granskningen af derå afgifna räkningar och reqvisitioner. N:o 60, ang. uphörande af ljuspenningar för embetsoch tjenstemän samt extra ordinarier. Lag-Utskottet: N:o 10, i anledn. af väckte motioner om uphörande af Frälsemans serskildta forum. Allm. Besv. och Ekon.-Utskottet: N:o 36, i anledn. af väckte motioner för bibehållande af Allmogens valfrihet vid Klockares tillsättande i Skåne, Halland och Blekinge.
Drätselkommissions förevarande underdåniga framställning, än ock en genom direktionen för Serafimer - 4 lazarettet i underdånig skrifvelse den 20 Februari nästlidet år gjord framställning om fortfarande af det från Finska tolagsmedlen hittills uppburna årliga bidrag af 10.000 r:dr, Kongl. Maj:t, som under den 19 November ofvannämnda år i nåder bifallit, att nämnda bidrag finge för samma år utgå af den återstående behållningen af berörda tolagsmedel, förklarat Sig vilja rörande dessa frågor i nåder inhemta Dess och Rikets Statskontors och Kommerskollegii underdåniga utlåtande, hade bemälde kollegier under den 4 Maj innevarande år med sådant utlåtande inkommit och dervid i underdånighet upplyst och anfört: l:o Hvad beträffade de 10,000 r:dr, som stadskassan årligen utbetalade till Stockholms läroverk; att Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 20 November 1816 till Öfverståthållareembetet, med fastställd förnyad stat för Stockholms stad, innehölle: att Kongl. Maj-1 i nåder bifallit, det stadens tolagsoch tomtöreafgifter samt stämpeloch vågpenningarne i packhuset finge från 1817 års början till det af Öfverståthållareembetet i underdånighet föreslagna belopp uppbäras, nemligen, tolagen till dubbelt belopp, emot hvad 1812 års Kongl, bref stadgade, af alla inkommande och utgående handelsvaror, samt 30 procents förhöjning å stämpeloch vågpenningarna i packhuset, men att från och med nämnda år af stadens medel årligen skulle utgöras till understöd för stadens uppfostringsoch läroverk, utom hvad af stadens kassa till storskolans vidmagthållande utgjordes, 10.000 r:dr, att efter framdeles af Kongl. Majit i nåder fastställande grunder användas.
Delanbe, SänSntän, $jerbtngSmän od) ©epntän, eller Scotentäfare, De t röanne ftfhtdmnbe miD lifa anfroar, font t 46 §. angåenDe uteblifmanbe från StantalS# od) ©fattfrtfningen faDgaDt är, fola miD förrättningen mara tillftäDe^. §• 48. åpmarje fattfplbig (Fall omilforligen i Slantal uppföras odj taperaS Der f>an bofatt är, till näfta farDag fpttar, eller förfa Delen af året ftg uppehåller. kntbets# od) kjenfentän fattfrifroaS od> taperas för fine egne perfoner Der De fyafma tjenft. Svätter borgare fall för fin perfott odj borgerliga bäring, i Den ©taD, Der l>an är borgare, SRantalS# od> ©fattfrifmaS. kontingent# eller ®enant#borgare uppföres i Slantal od> erlägger ©fatt i Den ort, Der fjan eger Ijemmtf eller är bofatt, nteb unDantag af borgerliga afgifter, forn l)an betalar till
Hos det Hedervärda Bonde-Ståndet hafva dei jemte Hindric Hansson fiån Elfsborgs Län och David Andersson från Halland, uti serskilda Memo)ial, yrkat, den förre: att, i stället för de nu vid enskilde förrättningar efter omständigheterna utgående skjutsoch tractaments-ersältningär till domare, ett visst arfvode för hvarje förrättning lill Domare och Nämnd eller Egodelnings-ledamot må bestämmas, grundudl på afståndet från Häradets eller Domsagans medelpunkt, till punkter på dess omkrets; och den senare: att lindring i Charta Sigillata och lösen i mon af summans storlek , vare sig vid lagfart, boupptekningar och arfskiften eller lagsökningar, ejma ega rum, utan charta och expeditions-lösen, då den efter summa utgår, bestämmas lika eller efter procent, ehvad summan är större eller mindre. Dessa motioner hafva Utskotten tagit under gemensamt öfvervägande, och få med anledning deraf tillkännagifva, att, då Kongl. Maj:t låtit i Nåder utarbeta förslag till förnyad Expeditions-taxa i enskilda mål, Utskotten,sora ansett sig böra taga kännedom om nämnde förslag, för att erfara, huruvida något deri funnes stadgadt i det afseende, hvarom H*rr Brincks framställning handlar, eller rörande arfvode och lösen för Notarii Publioi embclsforrältningar och expeditioner, funnit berörde förslag till förnyad Expeditions-laxa innehålla ett stadgande, af följande lydelse: ”För Notarii Public» protester och bevis betalas till Notarien och det vittne, han med sig häfver, då åtgärden sker på hans embetsrum, i R:dr B:co; utom embetsruinmet i R:dr24sk. Innehåller
En sådan indragning beror likväl till ännu större tiel af de återstående Arendernes mängd och vidlöftighet och denna åter af de Författningar, på hvilka Collegium mäste grunda sina åtgärder; hvarföre och då Statens säkerhet fordrar, att alla hit hörande Ärender med största skyndsamhet blifva behandlade. Committerade måste inskränka sig till underdånig hemställan, om ett blott provisionelt bibehållande af den personal, sotn kan anses medhinna de i Collegiuu> qvarbhf vande Arenders handläggning, intill dess behörigen blifvit utrtdt, hvilken förenkling i de till delta Verks åtgärder hörande Författningar kan, med behörig Controlls bibehållande, ega rum, dock kunna de Krigs-Råd, hvilka genom den föreslagne Organisationen icke blifva Betänkande örn Rikets Styrelse-Verk. 615 behöflige, äfvensom de Ämbetsoch Tjenstemän, hvilka dels genom Underhållsoch Utrednings-Departementernes sammanslående, och dels genom Civil-Departementets flyttning till Kammar-Collegium komma att försvinna, så snart en sådan förändring beslutes, indragas. Rörande Arendernes gång, samt deras fördelning emellan Ledamöterne inom hvarje Departement, samt emellan Betjeningen inom Contoiren, stadga Collegii instruction och Arbetsordning, som jemte öfrige Författningar för detta Verks åtgärder, hvilka hittills varit gällande, lända, i hvad här ej annorlunda i underdånighet är föreslaget, till efterrättelse, intill dess de hinna, efter Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande, att i ett sammanhang öfverses och, efter lidens fordringar, jeinkas och förenklas. Den befattning, Krigs-Collegium hittills egt med uppsigten öfver Hästafvelns upphjelpande, skulle, efter hvad Committerade redan föreslagit, upphöra , och i stället öfverflyttas till Inrikes Arendernes Departement.
För den ädle Frihm behöfver jag icke göra kunnigt, att en af de första pligterna hos befälet är att vaka öfver och noga vårda sig om truppens sedlighet och moraliska värde; lika litet torde behöfva erinras, att den unge soldaten, liksom all »20 Den 30 November e. tn. ungdom, lemnad åt sig sjelf, ofta låter det låtta sinnet leda sig till handlingar, sorn kanske icke alltid gillas af förnuftet. Styrelsens skyldighet blifver alltså, att inom de gränsor, som åro tillåtna, begagna alla medel att söka förekomma allt hvad som kan menligt inverka på truppens framtida väl. Till sådant hör otvifvelaktigt i främsta rummet att hindra honom ingå sådane äktenskap, hvars säkraste frukt blir elände. Så vidt på Styrelsen berott, har detta förebyggts genom det stadgande, som Frih. Creutz föreslagit til! uphäfvande. Lika säkert, som erfarenheten visat att detta stadgande är nyttigt, — lika säkert är ock att det hvarken kan missbrukas ej heller har blifvit det. Jag hoppas, att det Utsk., som kommer att behandla denna motion, måtte noga öfverväga förhållanderne, innan det lossar något af de band, som hittills så fast sammanknutit Svensk soldat med Svenskt befäl. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Jag instämmer huf vudsakligen med den föreg:de talaren. Jag anser äfven, att om motionären gjort sig reda för betydelsen af en väpnad styrka, så hade hans motion troligen ej blifvit väCkt. För att denna styrka skail kunna upfylla sin bestämmelse, så fordras att alla hinder undanrödjas, som kunna bidraga dertill att göra den mindre tjenstbar, mindre rörlig. Lika med Hr af Klint anser jag att all lag, äfven om den hr tryckande, icke bör handlöst bortkastas. Man anser det vara ett tvång, att soldaten icke får ingå giftermål utan sitt befäls tillåtelse, men hvad säges då om de länder, som i civilisation stå högre än Sverige? Iler finnes detta tvång utsträckt äfven till befälet. I Frankrike och Hannover får ingen officer ingå äktenskap med mindre han kan visa, att hans blifvande hustru medför så stor hemgift, att hon deraf kan lefva.
Helsinge Regimente varande hus, som för hemmansbruket icke ansågos oundgängligen nödige, skulle, genom Landshöfdinge-Embetets försorg, på öppen Auction försäljas; att derför inflytande medel skulle läggas till den husrötesumma, som afträdaren blifvit förklarad skyldig att betala, och hvilken med den honom ådömde ränta för uppburne medel till reparationer, som han underlåtit verkställa, utgjorde 384 R:dr 13 sk. 7 r:st., hvartill ock komme att läggas den årliga afgift, som Commerce-Rådet Schinkel i lifstiden, i stället för årlig byggnadsskyldighet, erbjudit sig erlägga med 40 Daler Silfvermynt; att dessa således inflytande medel särskildt skulle förräntas och under sin egen titel i Husesyns-Contorets Hufvudbok redovisas, för att, när arrendetiden tilländagått, till Capital och upplupne räntor lagas till fond för den kostnad, som till uppbyggande af nya hus på en tjenligare plats komme att användas. I anledning af en år 1834 i underdånighet gjord anhållan om en del af samma fonds användande till uppbyggande af caraclershus vid ett Capitains-boslälle, förklarade Kongl..
Vid förra riksdagen väcktes enahanda motioner som de, hvilka nu äro föremål för öfverläggning. LagUtsk:t afstyrkte då bifall till dessa motioner till alla delar. Jag reserverade mig då emot Utsk:ts beslut och föreslog att qvinnan vid fyllda 25 år skulle få sin giftomannarätt sjelf utöfva. Utskits förslag blef återremitteradt af alla fyra Stånden. Utskt:t afgaf då ett nytt Utlåt., för hvilket min ofvannämnda reservation lades till grund. Detta Utlåt, bifölls af 2:ne Stånd, men afslogs af två. IIos R. o. Ad. föll det hufvudsakligen af det skäl, att man hade bundit giftomannarätten tillsammans med myndigheten, hvilka voro två alldeles skiljda saker. Nu gör det dock ingenting, antingen man gör dessa saker beroende af hvarandra eller ej, ty, som jag hoppas, så blir R. Stirs beslut ang:de qvinnans myndighet sanktioneradt af K. M., och då blir tiden densamma för båda sakerna. Som jag troligen kommer alt behöfva att än en gång taga R. o. Ad:s tid i anspråk, så vill jag icke nu tillägga mera än att jag anhåller om bifall till Retänk:t. Gr. Hamilton, Gustaf: Det är en inom lagstiftningen erkänd grundsats, hvilken i allmänhet äfven utom lagstiftningen erkännes som ett axiom, nemi. att lagstiftningen i afseende på familj och äktenskap icke kan vara nog varsam, icke nog 360 D»n 13 Maj e. ra. mycket kan verka till uppehållande af familjens helgd. Det är äfven af vigt att lagstiftningen följer med sin tid och erkänner qvinnans rätt, och jag tror att det nu afgifna lagförslaget är ett steg i denna riktning. Det stöder sig på ett förslag, som blifvit gjordt till ny civillag och möjliggör antagandet af en sådan lag, hvilken i många hänseenden är önskvärd. Det exempel, som af en talare blifvit åberopadt från den Franska lagen, tror jag vara i mer än ett afseende olyckligt, derför att jag icke kan föreställa mig att någon Svensk man kan önska att familjeförhållanderna ställas på samma fot här som i Frankrike, och att äktenskapet betraktas mera som en allär än som en kärleksförbindelse.