Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O c h så — när de ändtligen voro framme, en och en omringades de i glada grupper af de sina, som skulle trycka de små kära händerna efter så lång skilsmessa, som riktigt skulle syna, hur solbränd och rödkindad » mammas flicka » blifvit, hur knubbig och stark » pappas gosse » af den helsosamma, lifgifvande skärgårdsluften. Ett vemodigt moment fanns det i denna glada hemkomstscen — barnens afsked från de vänliga koloniföreståndarinnorna, som med sin kärleksfulla omsorg redt sig en rymlig plats i alla dessa unga hjärtan. Denna sista handtryckning — den var dock afskedet från den vackra sommardrömmen, och för ett ögonblick gled det som en lätt skugga öfver ljusa ögon. F ö r ett ögonblick — så åter med glädjerop till modersarmarne att föras till det fattiga och dock öfver allt annat kära hemmet! S o m ett litet minne erhöll hvart och ett af barnen en plansch med v y af Boda, som Red. låtit utföra. Dessutom hade vår annonsör, den välkända chocoladfirman Suchard, genom sin hufvudagent härstädes, konsul Rhodin, haft godheten till kolonien skänka profver på sitt utmärkta fabrikat, som vid hemkomsten utdelats till de små kolonisterna, då det anlände för sent att hinna sändas till Boda. E n slutredovisning för de insamlade och använda medlen skola vi i Idun affort alla räkningar hunnit inkomma och räkenskaperna afslutas. 4 ^ Kvinnan ser djupt; mannen ser långt. Mannens hjärta är världen; kvinnans värld är hjärtat. af F. von B ii lo w. m du händelsevis möter häradshöfdingens fru, » sade slottskommendantens unga hustru till sin man, » så påminn henne om receptet, som hon lofvat mig. » Han hade redan glömt uppdraget, då han på långt håll fick se den omtalade damens smärta gestalt, just som hon korsade den lilla stadens torg. Ungdomlig och lätt i sina rörelser som han var, sprang han efter henne för att uträtta sitt uppdrag. Utanför postkontoret stod just läkaren med sin vän, den » kvicke » apotekaren. » Ser man på bara, hur herr slottskommendanten löper efter vår häradshöfdings fru », sade apotekaren.
Var så god ... litet eld är väl det minsta man kan ge en vacker karl... kring ) . B ÄLLIN ( sätter ljuset ifrån sig och ser sig omÄr inte herr Konjander hemma än? F RU W ALSTRÖM . Nej, det är min vana att sitta och vänta långt in på nätterna ... det är ju fasligt, att en gammal man skall föra ett så oordentligt lif! men så är det med de gamla ungkarlarne. B ÄLLIN . Han lefver i öfverflöd sjelf, medan han låter sina närmaste anhörige lida nöd, såsom hustru. fallet är med hans systerson den stackars Alenbergs F RU W ALSTRÖM . I den saken gör han rätt, tycker jag ... hvarför gick systersonen stad och gifte sej mot hans vilja? hvarför är hans huen gång hälsar på morbrodren kanske han den äran att försörja familjen stru, den nippertippan, så högmodig, att hon icke ska gå till henne och ödmjukast fråga, om han får B ÄLLIN . Nå, har man inte ännu fått någon unF RU W ALSTRÖM . Han reste utrikes, som herrn vet, för några handelshus i Stockholm och insjuknade i södra Frankrike ... och sedan dess har man inte hört något af honom ... man tror att han är död. derrättelse om den stackars Alenberg? väl vore död och begrafven! B ÄLLIN . Död ( suckande ) . Ack den som 5 F RU W ALSTRÖM . Herr Bällin ser så nedslagen ut och har varit det hela långa tiden ... säkert har någon olycka... B ÄLLIN . Ja, min fru, den största olycka som F RU W ALSTRÖM . Jag vill svära på att någon olycklig kärlek... B ÄLLIN ( fattar häftigt hennes hand ) . Och denna F RU W ALSTRÖM . B ÄLLIN . Så säga alla unga karlar, men kan träffa en menniska! kärlek skall kosta mig lifvet. de lefva ändå ... det är ändå bara lättsinnigt prat... Jag älskar inte lättsinnigt jag. F RU W ALSTRÖM . Hvad! skulle herrn kanske till och med tänka gifta sej? är tyvärr gift.
Äfven kail jig icke anse 4 Gap. öfverflödigt, ty der kunna inträffa sådana försummelser af mindre betydenhet, då det vore hårdt och obilligt, att tillämpa förlust af privilegier.” Herr Hessle "instämde i Herr Grefve Frolichs reservationsvis afgifna förslag, utom hvad angick 1:0 3 Ärt. 3 mom. i 18 samt hela rg §, dem Hr Hessle ansåg böra utgå, då det mäste antagas, att, sedan minimisumman blifvit bestämd, obegränsad rätt att det förändra ej kan väl stå tillsammans med lagstiftning, då det är likgiltigt hvad belopp actien innehar, och då det ej kan rättsenligt påbjudas., att actieegare skall åläg - 4o Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4' gas annat ansvar för underlåten inbetalning, än förlust af hvad han kan redan hafva insatt, samt all vidare delaktighet i Bolaget; och 2:0 25 §., hvilken Herr Hessle ansåg rättast böra erhålla den lydelse Rådman Holms reservation derom innehåller." Herr Bååth har ansett 8 §. böra erhålla följande lydelse: "Derest icke Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som, efter gällande realisationsgrund vid Bankens stiftande, lika med mynt i Riket gälla" &c. — För öfrigt har Herr Bååth instämt i Herr Grefve Frölichs reservation, med de modificationer deraf, som innefattas i Herr Holms reservation. STOCKHOLM, Ecksteinskk Tryckeriet, i335. Bancoock LogUtskottens BctSnkatuio N;o 5. I N:o 5. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 April. Betänkande, i anledning af Biksdags-Fu/hnägtigen Peter Perssons motion om uppkörande af Bankens forum privilegiaturn.
Indragandet i landet af utländska kapitaler äfven genom lån, då sådant behöfves, må derför ej i allmänhet klandras; men om den, likasom mången annan på det hela nyttig åtgärd, är förenad med vissa olägenheter, torde vara skäl att tillvägagå på sätt, att desse i möjligaste måtto undvikas, och anser jag af sådan grund att det hade varit önskligl, att indragningen af de utländska lånen hade skett mera småningom, då med mera sannolikhet kunnat påräknas, alt de i sin helhet blifvit any vända till produktiva förelag, och man hade undgått en högt uppdrifven varuimport, med deraf föranledd ökad vana vid och behof af utländska varor, hvilket behofs tillfredsställande, sedan den utländska skuldsättningen ej vidare kan fortgå, kommer alt bero på huruvida vår produktion af exportabla varor under tiden hunnit i samma mån tilltaga. b~) Privat-Baiileerne kunna, då deras sedlar ej äro lagligt betalningsmedel, väl ej hafva omedelbar inverkan på myntvärdet, men de utöfva en betydlig sådan på RiksBanken. Likasom denna en gång genom riksgäldssedlarne nödgades att minska sin sedelstock till samma belopp med metalliska kassan, för att af denna söka bibehålla den lilla återstod, som fanns qvar, äfvenså har i sednare tider Privat-Bankernes sedelulgifning föranledt en emot densamma svarande minskning af Riks-Bankens. Privat-banksedeln uppfyller allmänna rörelsens behof af mynt, om ej alldeles lika, dock ganska nära såsom bankosedeln. Det omlöpande myntkapitalet utgöres alltså af Riks-Bankens utelöpande sedlar, i omlopp varande silfvermynt och utelöpande Privatbanksedlar tillsam-. mantagne. Om denna summa, likagodt i hvilkendera af sina delar, ökas utöfver allmänna rörelsens verkliga behof, inträffar ett fall i myntvärdet, som vållar Riksbankssedlars utbyte mot Bankens silfver, hvilket exporteras.
Ridderskapet och Adeln om icke detta mitt ödmjuka anförande mä öfwerlännäs till Allmänna Deswärs - och EconomicUtskottet i den delen som rörcr Fängarncs wärdande och förande, samt till Lag-Utskottet i anseende till dcn.förcstagne förändringen om brottmäls ransakandc och afdömande, hwilket allt i öfrigt underkastas Herr Grefwen och Landt» Mar, 4246 Den 16 October. Marskalkens samt Högloft. Ridderffapet och Adelns Högt upplxsta ompröfwande. Remitterades till Allmänna Deswärs» och Eco, iromie - Utskottet, samt till Lag-Utffottet. Herr Grefwe» och Landt-Mar, skalken tillkännagaf att Ridderffapet och Adeln i eftermiddag kl. 4 Ster !n kieny wore sammankallade hwarcfter Ridderffapet och Adela ätffiljdes kl ; 2. In sistern ?rotoco!!i O. Lilversiolps, Mäl»dagen den i6 October. klenum kl. 4 k. M. Justerades klem.Protokollet, för d. 2, ock ro Oktober. I anledning af sistnämnde Protokoll och Rid« dtrskapet och Adelns j kienum d. to October röran» de BewillningS-gellndcrnaö antagande fattade beflut utbad sig Friherre kunck, stolt, att till denna da, gens Protokoll fä bilägga följande reservation.
Till Kongl. Maj:ls nådiga' disposition, för att befrämja utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odling sföretag, hafva Rikets Ständer anvisat Trettiotretusen trehundratrettiotre Riksdaler 16 sk. årligen under åren 1851, 1852 och 1853, eller tillsammans Etthundratusen Riksdaler, af hvilken summa högst Tjugelusen Riksdaler må beviljas såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och det öfriga bör utgå såsom lån emot de betalningsvilkor, som i 13:de mom. af § 100 finnas föreskrifna; kommande jemväl de i nyssberörde § införda stadganden och bestämmelser, angående ordningen och viikoren för statsbidragens utbetalning, att tillämpas i afseende på denna anslagsoch lånesumma. § 99. Utom de för utdikningsoch vattenaftappningsarbeten, enligt nästförestående §, anvisade medel, hafva, under deruti åberopade vilkor och med enahanda föreskrifter i afseende på statsbidragets utbekommande samt dermed förenade åligganden, Rikets Ständer, för aftappning och sänkning af sjön Möckeln inom Kronobergs Län, särskildt beviljat och till utbetalning från Riksgäldskontoret jemväl anvisat en summa af Tjugeåttatusen Riksdaler, deraf en tredjedel, eller 9,333 R:dr 16 sk., får utgå i egenskap af anslag utan återbetalningsskyIdighet och tvåtredjedelar, eller 18,666 R:dr 32 sk., såsom lån. § 100. (Kommer att innefatta de allmänna stadganden och bestämmelser, som i afseende på sättet, ordningen och viikoren för utbetalningen af de vid denna riksdag beviljade statsbidrag lill hamnar, kanaler, väganläggningar och vägförbättringar samt vattenaftappningar m. m., varda utaf Rikets Ständer beslutade). § 101. För att vid landtbrukaremöten användas till premiers utdelning åt ägare af kreatur utaf utmärktare slag, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af Tretusen Riksdaler, hvilket, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, bör af Riksgäldskontoret utbetalas.
Norska gränsen, och högqvarteret var förlagdt i Wennersborg, skickade mig en gång framlidne Hans Excellens grefve Essen, som då var hvad man den tiden kallade General en Chef, och hos hvilken jag hade den lyckan att tjenstgöra som Adjutant, in till Norige med några depècher, som i all tysthet skulle öfverlemnas till en af de Svenskas vänner. Uppdraget var väl egentligen icke militäriskt, ty jag skulle resa i civila kläder, alldeles som i mina egna ärender, och söka att väcka det minsta uppseende som möjligt. Icke heller brådskade saken just, utan jag kunde, alldeles efter mitt godtfinnande, få taga hvilken väg jag behagade, och resa så beqvämt jag det ville. Ganska glad öfver detta uppdrag, beslöt jag deremot att skynda så mycket jag förmådde, för att kunna taga en omväg uppe i fjällbygden, och der besöka en gammal informator, som jag icke sett på flera år, och som hade fått ett litet men ganska godt pastorat, uppe i dessa otillgängliga bergsoch skogstrakter. Jag afreste således från Wenersborg, utan allt dröjsmål, den följande morgonen, och lät hästarne trafva ut så mycket de förmådde, men hann ändå icke förr än inemot skymningen till min gamla lärares hem, helst djupa hösten nu var för handen. Sjelfva prestgården låg ovanligt ensligt och dystert, och såg i högsta grad förfallen och ruskig ut, emedan man det kommande året skulle vidtaga dess totala ombyggnad och iståndsättande. När jag körde in på gården, visste jag sannerligen icke hvar jag skulle hålla, ty det största, eller det som jag ville kalla boningshuset, det var läst och såg så ohyggligt och obebodt ut, som det ock verkligen var, och flyglarne föreföllo mig så små och eländiga, att jag aldrig kunde förmoda att min gamle vän, förr så nogräknad, samt hans Stockholmska fru, som varit guvernant i ett par af våra förnämsta hus, kunnat förmå sig att krypa in i dessa kyffen.
Jag befarar, att Ståndet begick ett misstag nyss, då det lät voter:s-propos:n i 4 § Om frågan är af bevillningsnatur, så måste den underkastas omröstning, ifall något Stånd blir af olika mening. Jag hemställer derföre, om icke för den händelse, att BorgareSt. ej skulle instämma med de öfriga Stånden, det blifver nödvändigt, att R. o. Ad., oaktadt inbjudningen blifvit antagen, dock godkänner voter:s-propos:n. I händelse BorgareSt. redan skulle bafva fattat beslut i denna fråga, och prot.utdr. derom ankommit, anhåller jag alt Ridd.Secrelm måtte upplysa, huru sig dermed förhåller. Undert. R i d d. Se c r e t.: Det från BorgareSt. ankomna prot.utdr. innehåller trenne punkter: i) att Ståndet godkänt Utsk:ns yttrande, pag. 8 af mein. N:o 12, angrde brännvinsbrännitigsredskapens förfärdigande af hvad ämne som helst ; voter:s-propos. i afseende på författningens 35 §; samt det pag. ty omförmälda formulär till mätningsoch slämplingsbevis, sådant det finnes derstädes rättadl; äfvensom Ståndet låtit bero a) vid Utsk:ns hemställan pag. 3, att, sedan R. St., i sammanhang med frågan om beskattningen, fattat beslut rände afverkningsförmågan hos ång - Den 17 Mar» f. m. 33 ångapparater, få afgifva förslag till redaction af författningens 3 §:s sednare mom. b) vid yttrandet pag. 6, ang:de 9 §:n c) vid förklarandet pag. 16, ang:de framdeles afgifvande förslag till redaction af 35 §:n, oell d) vid Utsk:ns yttrande, pag. 17., i afseende på R. o. Adis samt Piesteoch BondeSCns bifall till Utsktns hemställan i utlåt. EV:o 5, att R. St. böra vid författningsförslagets öfverlemnande till K.
Men han har uppenbarat sig för oss jemntupp så långt, som vårt förstånds, vår kunskaps, vår älskande längtans gränsor någonsin kunna utvidgas eller sträcka sig. Han har uppenbarat sig vara evig Kärlek och Vishet, eller (hvilket är detsamma) evig Godhet och Sanning: samt dermed, såsom bådadera, vara Menniska från evighet till evighet; – en egenskap, hvarförutan det vore alldeles omöjligt, att Englar och Menniskor kunde med honom stå i förbindelse, från honom mottaga inflytelser, och till honom vända sig i hopp, i bön, i dyrkan. Det är egentligen den ouppenbarade Guden, som är Gud Jehovah; ehuru visserligen redan då i ej ringa mån förmedlad, genom flerahanda theophanier och framförallt genom det äldre Ordets meddelande. Den fullständigt uppenbarade Guden är likväl ingen annan, än Gud Christus; eller den GudMenniska, hvilken, såsom varande det äfven i jordisk mensklighet incarnerade Gudoms-Ordet, bar det namn, hvarunder vi dyrka, på samma gång, den gudomlige Frälsaren från det Ondas makter och den gudomlige Stiftaren af vår församling. Han är i Gud det, hvarigenom Gud uppenbarar sig; han är den Gud uppenbarande Guden, eller Uppenbararen, i och genom hvilken Gud framgår såsom Gud-Menniska i tiden; hvad som slår bakom eller ofvan honom, är den i evigheten Fördolde. Såsom utgången från Denne, är han, då han i sitt nyssnämnda förhållande till Denne betraktas, Son af Fader; och vi äro berättigade att uttrycka förhållandet med denna menskliga beteckning (hvilken han ock sjelf har lärt oss), just i kraft af Guds egenskap att Sjelf vara Menniska. Men fullständigheten af Guds uppenbarelse i tiden bekräftar sig genom en den Fördoldes och Uppenbararens, eller Faderns och Sonens, gemensamt utgående samverkan: hvilken såsom bådas Heliga Ande omfattar menniskorna med den kärlekseld och det sanningsljus, som ådagalägga, evärdligt fullare och klarare, Faderns och Sonens eviga Enhet i syftningen till alla skapade varelsers väl. – Detta är Guds Trefaldiga Personlighet; eller hvad man kallar Treenigheten.
Hr Edenhjelm, Gillis: Ehuru jag fullkomligen delar den tanke, motionären yttrat om skadligheten deraf, att lumpsamlare få stryka landet omkring; hemställer jag dock, om det ej vore billigt, att de lumpsamlare, sorn gjort sig kände för ett ärligt och anständigt uppförande, för lifstiden blefvo bibehållne vid rättigheten att idka sin näring, helst de äro gamle, och jag ej vet huru de eljest skulle kunna försörja sig. Jag anhåller att detta yttrande må fj» åtfölja remissen. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Vidare föredrogs Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., den 4 dennes e. 111. på bordet lagda motion om större frihet vid qvarnars anläggande. Hr Ribbing, Bengt: För att förekomma inconseqvenser i lagstiftningen och ingrepp i äganderätten, nödgas jag motsätta mig denna motion. Vi hafva en författning af år 1824 och en annan af år i835, som tillåta redan anlagda qvarnars och sågars utrifning, då de genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Dessa författningar stadga, att ett sådant verk skall betalas först och främst med dess värde och sedan med 5o proc. derutöfver. Skulle nu en sådan lagstiftning äga rum, som den» här föreslagna, så skulle derigenom beredas ett ypperligt tillfälle för oärliga speculationer i så måtto, att vattenverk skulle anläggas för att blifva lösta med 5o proc. utöfver deras värde. Man kunde nästan vara säker alt få igen i banco, hvad man utgifvit i riksgäld. Det finnes dessutom många andra omständigheter, som göra nödvändigt att undersökning föregår dylika verks anläggning. Om t. ex. en odling blifvit verkställd, skulle det i motsatt fall stå en granne öppet att genom en dylik anläggning förstöra hela odlingen. Jag behöfver icke vara vidlyftigare, för att visa olämpligheten af den föreslagna författningen, hvilken jag helt och hållet motsätter mig. Hr Carleson, Jac. Edvard:
För min del har jag varit särdeles tveksam, huruvida icke åtal inför Riksrätt alltid borde äga rum, då någon öfverträdelse af grundlagarna af någon Konungens rådgifvare blifvit begången; men jag anser det vara af yttersta vigt, att Riksrätt icke alltför ofta, utan tvertom så sällan sorn möjligt, kommer att föranledas. Af detta skäl anser jag det vara nyttigt, att en förändring i den syftning, som Coust.Utsk. bär föreslagit, kommer att äga runi. Jag tror likväl för min del, att, i händelse förslaget antages sådant, som Coust Utsk. detsamma framställt, delta kommer att gifva anledn. till ganska många tvister för framtiden om rälta betydelsen af detta stadgande, och huru det skall tillämpas. Utsk. föreslår, att åtal inför Riksrätt bör göras, ”så framt ej Utsk. finnér sig böra förut särskildt underställa R. St. de skäl, på hvilka det anser åtal icke höra göras.” Således skulle Const.- Utsk. icke åtala Konungens rådgifvare, när de funno något skäl att göra en sådan framställning till R. St. Det förekommer visserligen i första mom. hvad R. St, böra göra, när de finna sig äga skäl att underkänna Utskrs hemställan, men det finnes ingenstädes stadgadt, huru det sedan skall förfaras, och jag föreställer mig den möjlighet, att man, då grundlagen skall tolkas efter ordalydelsen, väl kunde komma derhän att anse Utsk. hafva fulländat sin åtgärd, då det förklarat sådana skäl förekomma, att åtal ej borde äga rum; derföre anser jag det vara nödvändigt, att i grundlagen äfven stadgas huru förfaras skall, i händelse denna hemställan af R. St, underkännes. Man kan äfven tänka sig, att tvänne Stånd godkänna och tvänne Stånd underkänna förslaget. I vanliga fall skall, der två Stånd stanna emot två, förslaget förfalla; men här frågar jag; om Utsk. hemställer till R. St. de skäl, hvarpå det anser, att något åtal ej bör äga runi, och tvänne Stånd godkänna denna hemställan, men tvänne andra Stånd ej godkänna den, — skall åtal inför Riksrätt då äga rum eller ej?
Prop. M 51. 21 hvad staden hittills verkligen åtnjutit, jemte tillökning af 5 procent å stadens utöfver föregående årens medelbelopp stigande tulluppbörd, torde den af Luleå stad framställda begäran om tolagsersättningens beräknande efter hvad, enligt andra än redan fastställda grunder för lolagens uppbärande, kunnat staden tillfalla, icke förtjena afseende; hvaremot de omständigheter, som i afseende å städerna Sundsvall och Haparanda blifvit af Kommers kollegium anförda, synas lämpligen böra föranleda dertill, att endast 1853 års tolagsinkomst och tulluppbörd läggas till grund för fastställandet af ersättningen till dessa städer, under det i allmänhet medelbeloppet af hvarje stads samtlige tolagsinkomster och tulluppbörd för de 5 sista åren 1855, 1854 och 1855 torde böra, med utjemnande (ill närmaste hundratal, utgöra grunden för den ifrågavarande ersättningens bestämmande. 1 öfverensstämmelse med hvad jag sålunda baft Nåden anföra, och med ledning af de utaf Kommers-kollegium vid dess underdåniga utlåtande fogade, här ofvan omförmälda tabeller, hemställer jag alltså, att, med upphörande af den nu till städerna såsom särskild afgift ingående tolag, derunder inbegripna så väl ordinarie-, stadsoch allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående ioqvarteringstolagen, fattigvårdslolagen och öfverflödsalgiften, hvilka i kommitlerades förslag icke beräknade afgifter, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma alt upphöra och i tullsatserna inbegripas, följande stapelstäder måtte, från och med den blifvande nya tulltaxans inträdande tillämpning, af tullmedlen undfå årlig godtgörelse derutöfver med 5 med bestämdt proc. af den tullbelopp uppbörd, som i hvarje R:dr R:mt. stad öfverstiger R:dr R:mt. — Carlshamn 6,900. — 114,500. — Carlskrona . 12,700. — Gefle 15,000. — 119,900. — Götheborg 505,600. — 5,570,700.
Jag hade trott att de, som, när denna fråga förevar vid sista riksdag, då yttrade sig emot förslaget om lika arfsoch giftorätt, nu skulle fägna sig ät innehållet af det betänk, som LagUtsk. afgifvit; men jag linner att jag deruti misstagit mig. För min del tagnar jag mig ät detsamma, ehuru jag icke varit ibland dem sorn vid förra riksdagen förordade denna förändringen i lagstiftningen för arfsrätt och giftorätt. Jag röstade icke heller för den; således må jag på den räkningen nu, då betänk, röner motstånd hos mina politiska antagonister, af dem få anses såsom opartisk i frågan. Gr. Mörner har yttrat att giftorätten alldeles icke bestämmes vid äktenskapets ingående utan först vid dess upplösning och har grundat denna åsigt derpå, att giftorätten kan under den tid äktenskapet fortfar förändras genom åtskilliga inträffande omständigheter. Jag hade för min del trott den åsigt vara temligen allmän bland jurister, att giftorätten bestämmes i och med detsamma sorn en person inträder i äktenskap och jag hade trott mig kunna räkna min förra kamrat, Gr. Mörner, till denna åsigt, enär jag lärt känna honom såsom en kunnig och erfaren domare. De skäl, han dervid anfört, hålla likväl icke streck, hvilket jag tror mig kunna styrka dels derigenom att, om så vore, sä skulle icke lagen kunna tillåta att giftorätten förändras genom förord, hvilket ovillkorligen skall ske före giftermålets ingående. Det finnes dessutom ett annat skäl, som vederlägger Gr. Mörners åsigt att giftorätten skulle först vid äktenskapets upplösande bestämmas. Dä konkurstillstånd under makars lifstid inträffar och fråga om boskillnad och undantag af giftorätt uppstår, kommer visserligen i fråga hvad Gr. Mörner nämnt derom, att giftorätten kan under äktenskapet i följd af inträffande omständigheter förändras, men just den omständighet att en tillämpning af lagen om giftorätt då ifrågakommer, bevisar ju uppenbart oriktigheten af Gr. Mörners påstående. Ty icke upplöses äktenskapet derföre, att delning af boet äger rum. Lagen var i sädane fall klar, innan författningen kom i fråga att tillämpas.