Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må rostas i sin skida. Der Afund bjuder spjut och lans, Förblinde legioner För röda gullets klara glans Af de Tre dyra Kronor! Gud! gif vår Konung mera godt, Än grannar ondt oss hota; Han låte alla deras skott I egna hjertan rota! Hans mod i motgång, glädjedar Så mång’, och fler, må vinna, Som gräs och örter varit har, Som ljus på himlen brinna! När Lejonet från Nordens natt Sin’ ramars styrka pröfvar, Ho blir väl då så styfsint fatt, Att han det mer bedröfvar? Ja! förr må Tiden stilla stå, Med noll sin djuphet mäta, Än någon tid ell’ ålder må Kung Carols namn förgäta! DEN DEJLIGA IRIS. Dejligheten i sin skrud, Klädd i oskulds siden, Präktig som en englabrud, Bär en krans af tiden: Hvilkens glans sjelf morgonrodnan gett behag, Under skymt af ögons dunkla penseldrag. Och hvad under är det då, Iris undersköna! Att du, mot din tanka, må Allas undran röna? Ty din’ ögons eld, som åskan, genomskär; I din fägring ses, hvad allrafagrast är. Himlen gifve läglighet, Det jag beds så gerna! Han, som mina tankar vet, Vet, hvad jag har ärna’: Du och jag, vi skulle till vår sista dag Men, min Iris, säg: hvad skulle du och jag? Vi skull’ den framfarna tid Som en dröm förgäta, Uti stilla ro och frid Nöjets kransar fläta; Enighet skull’ blomstras i vår ålders vår; Tro och ära samka oss de hvita hår. VARNING TILL PSYCHE. Först i vårens späda grynne Gick Amandus om en dal, Och i ganska gladligt lynne Hörde på Fru Näktergal, Efter hvilkens ljufsta sång Djuren höllo dans och språng. När han såg allt hvad här skedde, Tog han ock sin pipa fram, Och sin hand till spels beredde; Ställde sig vid ekens stam, Der Fru Näktergal satt qvar; På hans härmning hon gaf svar. Venus kom från närmsta lunder Med en fager jungfruflock, Märkte på naturens under,
öfverstörtas af idel melankoliska betraktelser, men i hvarje stroph uppmanas vid slutet, att just af dessa anledningar tömma sitt glas och jubilera. T. ex. Då drickom, Bröder, för att glömma Förtryckets våld och Dygdens qval! eller:Visan var föröfrigt, i sin tid, icke den enda af det slaget. Man uppmuntrades då esomoftast att dricka och göra sig lustig af orsaker, som fastmera inneburo skäl att gå och hänga sig. Då drickom, Bröder, för att glömma Den rörande Förfördas gråt! Visan var föröfrigt, i sin tid, icke den enda af det slaget. Man uppmuntrades då esomoftast att dricka och göra sig lustig af orsaker, som fastmera inneburo skäl att gå och hänga sig. Hennes firande af Stiftarens födelsedag blef den gången, af mellankomna hinder, uppskjutet från den 24 Januari till den 26. Der säges nämligen: ”Öfrerallt, äfven i några vårdslösare stycken, röjer sig Skaldens original-touche. Om någon skulle tycka, att ett strängare val, till vinst för seder och smak, bort göras: så påminne man sig att Utgifvaren haft det dubbla ändamål, att tjena både Musikens och Vitterhetens älskare”. Näppligen kan väl antagas, att Kellgren gjort med afsigt denna omskapning, – såsom, i hans tanka, för svenskt tungomål mera passande, eller för svenska öron mera välklingande. Under det Vitterhetens erkända höfdingar sjelfve begingo dylika afvikelser, qvarhöllo dock deras beundrare och anhängare likafullt sin från dem inlärda fördom. Så träffar man mot slutet af 1792, i Extra-Posten (N:o 62), hvars utgifvande Leopold hade då nyss börjat, en Insändare, som beledsagar en orimmad öfversättning af Marseiller-sången med en not, hvari han säger: ”Föröfrigt torde den tjena, att bevisa orimligheten af orimmad vers i svenska språket; om icke för dem, som hafva en särdeles talang att göra sig obegripliga, den jag, för min del, aldrig eftersträfvat”.
Detta förhållande synes äfven vitsordadt deraf, att i Amerika, der det Auburnska systemet varit längst och mest begagnadt (nemi. i Amerika, ty i Europa har det funnits ända sedan 1336), har likväl efter 1833, eller 5 år efter det Pennsylvanska systemets derstädes påbörjade fulla verksamhet, uppförts endast 3 Auburnska, men deremot y Pennsylvanska fängelser, samt dessutom ett ofantligt stort efter Pennsylvanska systemet i sjelfva staten NewAork, det Auburnska systemets stamort i Amerika, blifvit beslutadt, hvilket nu är som bäst under uppförande; äfvensom af flera i sednare tider inom Europa i de mest upplysta Stater uppförda sådana fängelser, der försök med olika systemer förut varit gjorde. Med anledn. af hvad jag nu haft äran anföra och med stöd af en utmärkt författares yttrande, ”att första utgiften för en verksam , arbetsbesparande machin blir aldrig afen omtänksam man ansedd som en förslösad utgift utan tverlom som en indrägtig grund till hans förmögenhet;” och då det Pennsylvanska straff-fängelset är, noga taladt, intet annat än ett apparat till ett hastigt, sparsamt och säkert utrotande af laster och till beredande af förbättring: så får jag vördsamt föreslå R. H. St , att besluta och anslå nödiga medel till uppförande af ett straffoch förbättringsfängelse , efter det af erfarenheten bäst vitsordade systeme, nemi. det Pennsylvanska, för den dass af brottslingar — och blott för den, om hvilken man kan göra sig något verkligt hopp till förbättring; hvaremot de öfriga invetererade missdådarne borde förvisas till fästning , det enda riktiga förvaringsslullet för sådana. Att studsoch länshäktena och i allmänhet hvarje falif - 38 Do n 4 Mars f. m. vande detacheradt straff-fängelse derefter bör organiseras i samma anda, förstås af sig sjelft. Gr. Tanbe begärde remiss af denna motion till Statssamt LagUtslcn och communication deraf med de öfriga RiksSt:n. Lades på bordet. Gr. Taube, Gustaf Joban, uppläste vidare följande:
Man har sagt, att då del icke blifvit uttryckt, att de 5 lunnhden skola finnas på ett ställe eller på en egeudom eller hemmansdel, så vet man i sjelfva verket icke, hvad som egentligen är meningen med, bestämmelsen. Jag är af samma åsigt och anser således, att om en sådan bestämmelse skall meddelas, bör dervid tydligen uttryckas, all de 5 tunnlulen skola finnas på ett ställe eller å en och samma hemmansdel eller något dylikt. f afseende å den här uttalade principen, alt afverkad skogsmark skall ålerplanleras, så tror jag ali del åsyftade ändamålet förfelas, om man i stadgandet bibehåller orden: ”eller användes till för hemmanet erforderlig beteshage.” Den allmännast begagnade förevändningen för. skogens utödande är nemi. just alt man sålunda mäste förskaffa sig betesmark, och det blifver utan tvifvel ganska svårt, ja nära nog omöjligt för vederbörande att vid förekommande fall bestämma, huruvida ett verkslälldt hygge varit för erhållande af nödig betesmark erforderligt eller icke. I bestämmelsen i afseende å skogens fredande för, betning af krealur förekommer uttrycket: ”under vårtiden”. Detta uttryck är så sväfvande och obestämdt, ali det ej gerna bör i ett lagsladgande inflyta. Jag har hört sägas att det, utan fara för barrskogens återväxt, skulle låta sig göra att i sådan skog insläppa kreatur den 1 Juni, emedan plantorna då antagit en bäsk smak, som gör dem för kreaturen mindre begärliga. Deremot förstöres den upväxande löfskogen helt och hållet, om den till betande nplåtes. Del är äfven en annan omständighet, sora, enligt min åsigt, förtjenar att tagas i betraktande, nemi. om det är riktigt alt så i detaljer ingripa i den enskildtes dispositionsrätt öfver sin skog. 1 Frankrike, der denna fråga länge varit ventilerad, har man tvekat, huruvida det vore rådligt alt förbjuda skogsegare alt afverka deras skog, och många hafva ansett det vara bättre, att Staten exproprierade de större skogstrakterna och tog dem under sin serskildta vård, för att för framtiden förekomma deras nedhuggande.
I stället för föreskriften i 4 de punkten af förslaget, får jag föreslå ett stadgande af det innehåll, att den, som för en fordran, hvilken blifvit i oäldenärs concurs bevakad eller hvarföre gäldenär en nåntj undernatt by <> ^ (1 t> <» »< sättning, sökte by sättninga gäldenären, skulle vara pligtig till gäldenären utgifva ett förhöjd t underhållsbelopp, beräknadt fördagen, t. ex. till hälften af hvad lili Markegångstaxan bestämdes och att, i fall bysätlning ändå llere gånger påyrkades, betalningen ytterligare skulle höjas, hvarefter den, som för samma skuld setat bysatt i sammanräknade tre år, borde från nämnde skuld vara fri.” 3:o af Ilen* Halling: ”Ifrån Utskottets tanka skiljer jag mig i så måtto, att jag anser både mensklighet och billighet fordra, att en gräns Lag-Utskotlets Betänkande, N.-o 113. 15 1 sättes för borgenärs rätt att beröfva sin gäldenär dess personliga frihet. För min del finner jag 3;nc år bora vara den längsta tid, någon gäldenär för en oell samma fordran må kunna bållås bysatt, oell tillika att en kortare tid eller ett år bör bestämmas för den händelse, fordringen ej uppgår till 100 R:dr. Bysättning innefattar i sig sjelf en art af bestraffning. Både såsom sådan och äfven då den begagnas för att tillfredsställa borgenärs hämnd mot deri, som ej vill eller kan honom förnöja för en leornad försträckning, synes den böra skäligen begränsas. Likaså har jag ej kunnat dela Utskottets förslag, att den, som för gäld bysatt är, skall på fri fot ställas, då iian afträder sin egendom till borgenärerne, Sällan, os» någonsin, saknar gäldenär rådrum att till undgående af bysättning sin egendom afträda, och han bör ej uppmuntras att dermed dröja, sedan han om sitt obestånd kunnig är.
Sch kännedom af hwad under denna tid kan hafwa uti ärctts 4 deremellan enMlta sig tildragit, lätteligen förloras: at efter timade dödsfall i synnerhet arfwingar och Stcrbyrmdeltagqre mäste ofta sakna uplysning om en död mans åtgärder: at den nogaste wärd om handlingar, böcker och räkenskaper under sädan tidslängd icke fallan kan wara föegäfwcs anwänd emot deras förstörande, sä tilffrifwer Kongl. Maut mera Swensta Folkets urgamla ara, tro och redlighet, an den förekommande waksamhet, som uti Lagen bör finnas emot flärd och orättwisa, at de händelser, hwilka omnämnde klifwit, icke oftare inträffat. Men dä Kongl. Mant räknar för en af desi dyraste plister, at befordra säkerhet äfwcn uti alla enstillta handlingar emellan desi älffade Undersätare: at styrka och befästa -et enskilldta förtroendet, och at, sä midt möjeligt ar, tilfluta wägen för obilliga twister dem trätolostnaden eller egennyttan kunde willia tilställa; Sä har Kongl. Maj:t i Nader ansett, hwad lagen stadgar om en tjuguära prsekcrsp»loostid, i afseende pä okända och oanmälta fordringar man och man emellan fordra rättelse och ändring: och som det ändamäl, hwilket warit äsyftadt medelst detta stadgande, at en Borgenär, som i anseende til hwarjehanda förfall af resor, flyttning, längwäga wistande, sjukdom eller andra omständigheter kan blifwa satt utur ständ inom en gifwen tid anmäla , utkräfja, eller med Lagens tilhjclp utbekomma desi rättmätiga fordran, icke mätte desi lagliga rätt förlora, genom et korrtare rädrum än tjugu är, kan winnås och upfyllas; sä xropooerar Kongl Majit den ändring uti ostvanomförmälte 12. §.
Utsk. har synbarligen undvikit eller sökt frånkomma denna väsendlliga del af ämnet och stannat i ett slut, som intet betyder, eller ock kan betyda, att frågan i framtiden får bero af en ny Kongl, propos. Skillnaden emellan det ifrågavar. dana-arfvel och de StatsUtsk. redan under innevar. riksdag tillstyrkt R. St. alt, i enlighet med derom afgifven nåd. propos., öfverlemna till vederbör, komuner, består deri, att beloppet uti förevar. fall är många gånger större, än det R. St. vid andra tillfällen öfverlemnat till kommunerne. Men, under medgifvande att det må vara af mindre vigt för Staten, om några 100 r:dr bortskänkas, än om desse eftergifter upgå lill några 1000 r:dr, förefinnas här flera anledmr att medgifva, hvad som blifvit sökt, än hvad händelsen i likartade fall förut varit. Jag bör icke trötta R. o. Ad. med uprepande af hvad Utsk. tydligen ådagalagt, nemi. det rättsanspråk, att jag så må säga, Nortelje stad i detta fall kan ega, eller att, åtnjuta någon välvilja af R. St., enär staden är i behof af hjelp i och för dess fattigvård, till hvilket behof innevånarne egentligen icke gifvit anledning. Såsom af betänk, inhemtas har Kronan omkring ett par 100 är sedan funnit för godt, att i denna stad anlägga ett faktori och att sedermera uplösa eller försälja detsamma. Härtill har väl staden hvarken kunnat åtgöra eller underlåta något, men den har icke destomindre måst vidkännas skyldigheten att taga vård om de vid faktoriet anställde arbetare, åtminstone om deras efterlefvande hustrur och barn, allt efter faktoriets nedläggande. Under sådana förhållanden synes det mig, som R. St. haft all anledn. att bifalla K. M:s propos., oaktadt beloppet af oftanämnda dana-arf råkat att vara betydligare, än vid likartade fall under denna riksdag varit händelsen. Jag anhåller således om återrem. och att Utsk. ville behjerta de särskildt talande omständigheter, som här förefinnas.
3:o angående tillstånd för Komministern i Sorunda församling, att få försälja en lill dess Kapellansboställe återvunnen ängsandel. Anmäld den 12 April 1834» och biföll Kongl. Majit i Nåder, att i frågavarande ängsandel må på föreslaget sätt få försäljas. 4:o angående upplifvande af äldre sladganden om förslags fyllande till lediga prestlägenheter. Anmäld den 19 April i834, och täcktes Kongl. Majit meddela den Nådiga förklaring af Kongl. Cirkulär-Brefvet den i3 Maj i83o, att behörige sökande, som inom första anslagstidens utgång sig anmält, icke borde vid förslagets upprättande utestängas från runi derå af mera förljente, men sednare sig anmälande sökande. 5:0 om sådan föreskrift rörande tillämpningen af Kongl. Brefvet den 29 April 1812, alt hädanefter behaglig tids förlänings-spannemå - Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Ernb. Ber. den 14 Jan. 1840. 61 len måtte få bibehållas, så vida Kyrkoherdens årliga inkomst ej öfverstege i5o tunnor. Anmäld den ig Januari 1838; och som Statsverket redan af indragna behaglig lids förläningar återfått de 1000 tunnor säd, hvilkas godtgörande af denna tillgång Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den a3 Maj 1818 påräknat, har Kongl. Majit i Nåder förordnat, att hädanefter skeende indragningar skulle verkställas endast tills vidare, och Nådig proposition tili näst sammanträdande Ständer afgifvas till bestämmande af det minimibelopp, som må anses utgöra en Kyrkoherdes anständiga utkomst. G:o angående förmånen af extra nådår för Kyrkobetjentes i svår nöd efterlemnade enka och omyndiga barn. Som Kongl. Maj:t redan beviljat åtskilliga Kyrkobetjentes enkor och omyndiga barn ett extra nådår, ansåg Kongl. Mäjrt, vid denna frågas underdåniga föredragning, någon åtgärd icke behöflig.
Hon öfvervann sig dock till att säga åt henne i vänlig ton, då hon skulle flytta: » Om du också inte har uppfört dig väl hos mig, Anna, önskar jag dig dock af hjärtat, att det må gå dig väl för framtiden. » Rörd öfver denna oväntade vänlighet svarade flickan -. » Ack, kära frun, när frun är så god, vill jag inte gå, utan att tala om, att köksnyckeln också passar till skafferiet. » M. B. Matlagning-. Potatissallad, lagad pä judiskt sätt. De kokade och skalade potäterna skäras och läggas i ett fat med ättika, hackad lök, i tärningar skurna äpplen, peppar, litet socker och olja. Det hela blandas väl och serveras. Ofta ätes sallaten varm, i det potatisen lägges i / varm ättika, lök, äpplen, salt, peppar och socker samt till sist i stället för olja smält gåsfett. Ragout på kalflefver. En god kalflefver sköljes och lägges en timme i söt mjölk, hvarpå man flår af skinnet och späckar den tätt med fläsktärningar, som vändas några gånger i peppar och salt. 125 gr. smör smältes, hvari tillsättes 3 charlottlökar, 2 — 3 nejlikor, litet citronskal, muskottblomma och persilja. Lefvern vändes i hvetemjöl, lägges i det kokande smöret och brynes på båda sidor, hvarefter man tillsätter 3 scorzoner, 2 hvita morötter, 3 gula morötter, 1 palsternacka och 1 lök, allt skuret i tunna skifvor, ett glas kognak och så mycket kokande vatten, att det står öfver lefvern. Alltsammans kokas nu i 2 timmar. Före anrättningen kan man låta såsen koka upp med litet hvitt vin, om så önskas. Om så behöfs, kan litet mjöl tillsättas. Grönsakerna läggas på fatet i en ring kring lefvern. Siri S. Hushållet. kastrull samt skummas omsorgsfullt. Den kokas så länge, tills man finner geléet tillräckligt tjockt, då det hålles i en glasburk, som tillbindes lufttätt och förvaras på torr och kall plats. Fönster trädgården. Om liljors odling i boningsrum. (Som svar till frågan 352).
Anslag lill fyllande af den i pensions-kassans inkomster för ar 1852 utöfver kreditiv-summan yppade och redan vid sistforöutna riksdag anmälda brist 20,234 R:dr 45 sk. 2 rist. b:ko, för sa vidt berörde belopp ieke betäekes genom de af Rikets Ständer derför päräknade medel, nemligen arméens pensions-kassa för arén 1852, 1853 oell 1854 tillkommande andel i del af Rikets Ständer jemväl beslutade förböjda vederlaget för de till statsverket indragna rusthålls-afgiflerna ; i följd hvaraf oell med antagande all denna pensions-kassans andel, utgörande 15,166 R:dr 10 sk. 11 rist. b:ko, uppå skeende reqvisition frän Riksgälds-konloret, utfaller, endast skillnaden emellan ofvannämnde Ivänne summor, eller 5,068 Ridr 34 sk. 3 rist. b:ko, motsvarande 7,603 Ridt 7 öre riksmynt, behöfde anvisas; 2:o. Anslag lill betäckande af de i samma kassas inkomster för firén 1853 och 1854 utöfver kreditiv-summan uppkomna brister, för del förra året 15,539 Ridr 2 sk. 6 rist. biko eller 23,308 Ridr 58 öre riksmynt, oell för del sednare 14,134 Ridr 4 sk. (i rist. biko eller 21,201 Ridr 14 Öre Rimt, således tillhopa för begge åren 29,673 Ridr 7 sk. biko eller 44,509 Ridr 72 öre Riml; 3:o.
Den häri tillstyrkte ändringen eller, att om skogen är af inskränkt område och delegarnes Lotter deri många, bleckning och utstening må tillåtas, för att utmärka delegarnes skillnadslinier, så vida ändamålsenliga skillnadslinier kunna derigenom uppgöras, lärer icke passa som stadgande; det'är detsamma som att säga att det skall ske så, om det duger. 18 Cap. 18 Skulle, efter Utskottens Förslag, för att undanrödja missförstånd, få följande redaction: ställde underdåniga Besvär; biJoge ock dervid, i 2:ne Exemplar, de till saken hörande Bevis, klaganden kan anse nödigt förete. Denna redactions-jemnkning må gerna antagas, ehuru, på sätt jag redan i mitt förra yttrande visat, vid jemnförelse äfven med påföljande ig §., det synes vara tämmeligen klart alt "de till saken hörande Handlingar,” hvarpå klaganden vill stödja sin talan, äfven böra in duplo bifogas. Den 6 April e. m, 319 Utskottens slutliga Förslag, det underdånig hemställan hos Kongl. Majrt skulle göras om infordrande af säkra och fullständiga upplysningar rörande de hinder, som kunde ligga i vägen för SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets alla Provinser, samt att Kongl. Maj:t derefter ville vidtaga de^ändringar deri, som kunde finnas nödige, har jag visserligen icke annat att anmärka vid, än att jag tror frågan böra inskränkas till de 6 Norra Länen och Gothland; ty det måste väl få anses för gifvet, att för de andre Rikets Provinser, der Enskiftesförfattningen varit gällande, Stadgan är tillämplig. Jag hör emellertid gifva tillkänna, att 1807 års Allmänna EnskiftsFörfattning, med Förklaringen deröfver af den 30 Februari 1821, ända sedan sistnämnde år med förmån varit tillämpade i Jämtland, och för Gothland hafva dessa Författningar likaledes oanmärkt gällt till efterlefnad.
Dx Diotoeollo, Czzz/ M. 8c/zezzzzzez/ez'. z§r/z. t/// //. 8/. /'z o/. röz^o, i 8azzz/. i ^//z/. 2/^ //zr/it. 6 ^oog/. /l/u/.'t§ /'ropo^/t/o/r^ g^:o 74. l ?i:o 74. ^»Ir. till Lxx. ?8 ^uli, lil. t e. M. iVdc//g'o /'ro^iosr/rom //// Ilr/.e/s KtH/er, «7rA«etrk/e rt^i/rorotrds «/" Ho?rrt7r^6K8 tnö/r-re röster i HÖFsttt Domsto/e?r,' 6e/ve?r Stoc/./ro/ms Ko/t rte/r 6 dKt 78/0. Oenom l^ädig Droposition os den 5 Augusti 1628, föreslog Kongl. Noj:t Kikets 8tönder upjzbösvondet os det i 2 1 tz:n Kegerings-Kormen stodgode Kongl, Drerogotiv, ott bosvo tvöone röster i de mö!, bvilkos föredragning oeb afgörande Kongl. Noj:t sinner för godt ull i Högste
Gör han dem skada, som sitt värja vilja; ligge i tveböte och plikte dertill för hemfridsbrott. §. 13. Begår någon snatteri andra gången, varde ansedd såsom hade han första resan stöld föröfvat. Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses. §. 14. Begår någon andra gången stöld, skall tiden för det straff-arbete, hvartill han eljest för den gerning gjort sig skyldig, ökas från och med ett till och med tre år. Begår någon tredje gången stöld, ökes tiden för straff-arbetet från och med tre till och med fem år utöfver hvad för den gerning första gången följa bör. Kommer han åter fjerde gången, dömes till straff-arbete pä lifstid; och vare i detta fall bötes-straffet förfallet. Inbrott utan tillgrepp skall lika med stöld anses i fråga om förhöjning af straff, efter thy nu sagdt är. Samma lag vare om rån, eller försök dertill, der sådant förut begånget är af den, som för stöld straffas skall. §. 15. Varder någon, under en lagföring, förvunnen att hafva å särskilda ställen eller tider föröfvat snatteri, skall han, der det tillgripnas sammanlagda värde öfverstiger tio daler, för stöld straffas. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 186. 555 Har någon å särskilda ställen eller tider begått stöld eller inbrott, som i 12 §. sägs, hvarför han på en gång lagföres, varde de särskilda förbrytelserna ansedda såsom inbegripna i samma gerning; och må det straff-arbete, som å den gerning följa bör, ökas med högst ett år. Sammanträffa i den gerning sådana fall, hvarom i 10 och 11 §§. sägs, då skall ock iakttagas hvad der stadgadt är. §. 16.
Jag hemställer, om det icke är nödigt att skilja motionerne; Herr Hjerta har nemligen gjort två, och Friherre Anckarswärd en. Detta tror jag så mycket mer vara nödigt, som jag sökt visa overkstälibarheten af den första motionen, och otjenligheten af den andra, hvarmot jag tillstyrker den tredje; så vida Friherren dermed tillkännagifvit sin önskan, att snart se slut på Riksdagen. Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville dela frå 25* - 388 Den 12 Januarii. gan i de 3 motioner, som äro framställde. Motionärens omskapning af den första frågan består deruti, alt StatsUtskottet mätte inkomma med flere särskilte Betänkanden. I den andra begär han, att UtgiftsBetänkandet skall inkomma den io Februarii. I delta afseende är jag ej i tillfälle bedomina, om det är förenligt med möjligheten, men jag skulle tro Motionären vara lika litet i tillfälle att göra det, och så länge man ej kan bedömma möjligheten af en begärans uppfyllande, är det ej skäl att framställa den. Jag får således afstyrka äfven den andra motionen, men deremot tillstyrka den tredje. Friherre Cederström: För att få slut på en öfverläggning, hvaruti Ridderskapets och Adelns Ledamöter förmodeligen redan bestämt sin öfvertygelse, anhåller jag, att Friherre Anckarswärds motion och Herr Hjertås förändrade förslag måtte få hvila på bordet. Jag bar begärt afslag å Herr Hjertås motion, sådan den redan hvilat på bordet, och i afseende å den saken begär jag votering. Herr voji Hartmansdorff, August: Som äfven jag hörer till ett Utskott, för hvars arbeten Herr Hjerta velat förelägga en bestämd tid; anser jag mig böra yttra, att ett sådant beslut skulle, äfven med den sednare utvidgningen, vara olämplig; både Den 12 J a n u a r i i. 38g i förhållande till de öfriga Sländön och till Utskotten i allmänhet.