Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagutskottets Betinkanden. löör Slutligen liar Utskottet, i anledning af anmärkt nödvändighet, att hvarje Härad horde i vissa NämndemansDistricter indelas, trott sig böra tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det i sammanhang med påbjudandet af den nu föreslågne Lagförändringen, Kongl. Maj:t äfven täcktes förordna, att Tingsoch HäradsRätterne böra hvar för sig, sedan Tingslagets eller Häradets Invånare blifvit hörde, och med afseende på hvad af dem kan varda andraget, så regleras, att skyldigheten för visse Socknar eller delar af Tingslaget eller Häradet att utse Nämndemän, blifver bestämd; dock utan att någon föreskrift härom komme att i sjelfva Lagförslaget inflyta. Hvilket allt till Riksens Högloll. Ständers beprofvande öfverlemnas. Stockholm den i5 Augusti 1823. Ankom den 1 Sept 1823. Betänkande, i anledning af flere gjorde motioner, rörande Utmätning och försäljning af fast egendom, vi. m. 1002 LnpJtskotttts Bitänknndm. I detta ämne hafva följande Motioner blifvit till Lagutskottet remitterade, nemligen : Af Högloft. "Ridderskåpet och Adeln, Herr P. Lagerhjelins Memorial, deruti yrkas, att aå List egendom tages i mät för skuld, bör auction derå genast kungöras, samt en Månad, högst sex Veckor efter utlysningen ovillkorligt för sig gå, till hvad pris, som erhållas kan, utan afseende på det i värderingen åsatte värde, hvilket stadgande, i händelse det bifalles, torde böra taga sin början Tvänne år efter det Kongl. Majrt i ämnet fattat Nådigt beslut: samt den del af Herr Grefve C. G. Härds, den 21 sistl.
Men sedan åtskilliga förän - 76 StatsUtskottets Utlåtande J/g 29. dringar i den uppgjorda och för Rikets Ständer anmälda planen till den med statsbidraget åsyftade kommunikationsledens åstadkommande blifvit föreslagna samt af Kongl. Majit gillade såsom medförande väsendtliga fördelar för den allmänna rörelsen, och då, i stället för jernvägen vid Håfveruds bruk, borde, till beredande af en oafbruten kanalled, anläggas en aqvedukt öfver vattenfallet derstädes äfvensom slussar, för hvilka arbetens utförande kostnaden skulle uppgå till 180,000 Ridr; samt Kongl. Majit, med afseende å de inom orten förut gjorda tillskott för genomförandet af denna omfattande kommunikationsled och enär antagligt vore, att den för arbetet behöfliga penningesumma icke kunde åstadkommas utan ytterligare bidrag af allmänna medel, genom Kongl. Brefvet den 5 Februari 1865, till utgående af Handelsoch Sjöfarts-fonden, beviljat och anvisat för de uppgifna förändrade och ökade arbetenas utförande, ett lån å 120,000 Ridr och ett anslag utan återbetalningsskyldighet å 37,000 Ridr; så kunde naturligtvis, efter en sålunda nödig befunnen och beviljad betydlig tillökning af Statens bidrag, det åberopade stadgandet, att bolagsmännen skulle af egna medel tillskjuta hvad utöfver det anvisade statsbidraget erfordrades för kommunikationsledens fullbordande, icke vidare vara tillämpligt ; och om från Riksgälds-kontorets sida det yrkande blifvit framstäldt, att berörda stadgande borde enligt dess ordalydelse ovilkorligen iakttagas, hade den sannolika följden deraf blifvit, att hela företaget måst uppskjutas intill dess Rikets Ständer kommit i tillfälle att upphäfva eller förändra samma stadgande. Vid sådant förhållande ansågo
Riddarhusordningens stadgande, i afseende på val af Sex Revisorer; dervid Eder Kongl. Mij:t, t förväg täckts förklara sin beredvillighet, att anse Ståndets häröfver ytrade tanka för sin e~ H?n 9 September e. m. gen, sa att dess valsätt, vare sig för blott en eller för tvenne Revisioner, som deraf skulle blifvit en följd, genast äfven vid innevarande Riksdag må kunna sältas i Verkställighet} dock ansåg Eder Kongl. Majit i detta senare fall, rien ifrågaställde 47 §. RiddarhusOrdningen, böra, till undvikande af ali framtida osäkerhet eller skiljagtig tolkning, i öfverensstämmelse med 68 §:s i Riksdagsordningen ordagranna lydelse rattas och förändras. Ridderskapet och Adeln som noga öfvervägat hvad Eder Kongl. Majit sålunda täcks Ståndet meddela, får i anledning deraf i underdånighet yttra, att om 47 §. RiddarhusOrdningen, i afseende på den händelse, som nu är i fråga, bör utan hänsigt till de allmänna grunder sorn i Riksdagsordningen äro uttryckte, alldeles för sig sjelf tydas, och tillämpas, på det sätt Eder Kongl. Maj.ts Nådiga skrifvelse gifver Ridderskapet och Adeln anledning att förmoda, om hvilket tolkningssätt likväl olika åsigter må hända skulle kunna uppstå; vågar dock Ridderskapet och Adeln i underdånighet tro, att för vinnande af en fullkomlig klarhet öfver de bud som i RiddarhusOrdningen innefatta», det är angeläget, att tillika afse den öfverensstämmelse hvari denna Författning, såsom underordnad, bör »tå till Grundlagarne. Och då i sådant afsende förekommer att 65 §. Riksdagsordningen stadgar: ”det Riksens Ständer skola i den ordning Stånden hvart för sig lampeligast finna, vid hvarje Riksdag förordna örn Revisorer, att emellan 9^ flen 5 September c. m.
Län lemnade spanmåls-undsättningar, det icke skäligén hör ifrågakomma att, antingen genom total afskrifning af återstoden eller beviljad eftergift utaf någon viss andel, efterskänka statens fordringar jemväl hos sådane personer, som möjligen kunna vara i tillfälle att dem godtgöra, men att det deremot, å andra sidan, är angeläget, att de ännu återstående fordrings-posterna skyndsammast bringas till slutlig utredning och i de fall, då vidare utsigt till erhållande af godtgörelse för desamma icke förefinnes, till afskrifning befordras. I afseende å de åtgärder, som, för bestyrkande af gäldenärernes oförmåga att medlen godtgöra, måste föregå, innan afskrifning beviljas, har Utskottet fästat uppmärksamheten derå, att, såframt hos hvar och en af den mängd personer, hvilka för undsättnings-skulder häfta, skall anställas laga undersökning, vederbörande krono-betjenings göromål i de vidsträckta Norrländska Länen derigenom betydligen ökas, hvaraf jemväl måste följa, att den slutliga utredningen fördröjes. Dessa olägenheter synas likväl kunna undanröjas, utan åsidosättande af statens säkerhet, att dess rätt behörigen bevaras, om det stadgas, att för alla de personer, i afseende å hvilka församlingarne, uti lagligen utlyste sockenstämmor, hvarvid krono-betjeningen ar tillstädes, meddelas det enhälliga intyg, att gäldenärerne sakna ali utväg att sina undsättnings-skulder till Stats-Verket gälda, serskild undersökning hos dem, såsom vilkor för afskrifning, icke erfordras. För öfrigt anser Utskottet, att de stadganden, som i afseende å undsättnings-skulderne inom Norroch Westerbottens Län kunna, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, varda meddeldte, lämpligen böra utsträckas till alla de dylika skulder, hvarföre allmogen inom andra Rikets Län till Stats-Verket häftar, på det alla frågor om indrifning af så beskaffade fordringar må på lika sätt varda behandlade och snart slut derpå vinnas.
I afseende åter på oa Den 17 Mars f. m. den värde ledamotens yttrade öfvertygelse, att, om två Stånd förklarat sig för reslrictionerna, men de öfriga två Stånden ogillat dem, deraf skulle följa att de tvänne Stånd skulle hafva rätt, hvilka förklarat att restrictioner i tiden borde äga rum, derföre att den gamla författningen är restrictiv i afseende på tiden för bränvinsbränningens utöfning; så kan jag ej derutinnan med honom instämma. Om 1111 t. ex. alla fyra Stånden hade beslutat, att tiden för bränn vinsbi änningsrältighelens utöfvande skulle vara inskränkt, men ett Stånd hade bestämt den till en, ett annat till två, ett tredje till tre och det fjerde till fyra månaders tid, så skulle någon af dessa olika meningar, eller alla, enligt den värde talarens bevisningssätt, hafva förfallit, utan att någon omröstning derom ägt rum för alt utröna R. St:s tanke. Är det på detta sätt man skall leda sig till, alt af de särskildta Ståndens beslut bilda R. Sits? Jag skulle förmoda, alt hela denna bevisning måste förfalla. Om vi skulle bifalla Utsktns förslag, så inträffade det alldeles ieke, såsom Frih. Boye sagt, att vi derigenom skulle instämma i hvad BondeSl. beslutat. Det blir ej följelen, ty Utsktn hafva icke tillstyrkt R. o. Ad. att instämma med något Stånd. Ålskiilige ledamöter bär hafva tillstyrkt oss alt instämma med BondeSl., men detta tillstyrkande är grundlagsvidrigt, emedan de ej äga rättighet att föreslå Ståndet att upprifva redan fattade beslut.
Sådane mål åter, som srdra punkten omnämner, eller att ett Läns taxeringsvärde skulle understiga Minimi-tariffen, tror jag aldrig skola förekomma, enär både Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande i PröfningsComitte^n, och visserligen icke skola underlåta att tillse, det Länets Minimi-tarifF ej understiges. Då man dessutom medgifvit, att de i 3:dje punkten omnämnde målen, rörande debitering, uppbörd och redovisning, bora tillhöra KammarRätten, skulle af Herr Hjertås förslag följa, alt Bevillningsmålen blefvo styckade, så att en del tillhörde KammarRätten och en annan del Fullmägtige i RiksgäldsContoret. Jag tror, för min del, det vara bättre, att de alla pröfvas på samma ställe, nemligen i KammarRätten. Herr Printzenskjöldj Carl: Under åberopande af de anmärkningar jag vid ett föregående tillfälle gjort vid Grefve Cronlijelms Motion, uther jag mig att få förklara, det jag ej kan instämma i de inskränkningar af KammarRättens granskningsrätt, som Utskottet föreslagit. Men då det lärer vara fruktlöst att nu här uppträda emot den princip Utskottet antagit, inskränker jag mig till att blott instämma i Herr af Billberghs Reservation, och önskar 34o Den 3o Mars e. ra. att Utskottet, i händelse af återremiss, må taga de af honom framställde skäl i närmare öfvervägande. Friherre Cederströrrij Jacob: Det har blifvit framställt såsom vådligt för Svenska Folkets egen beskattningsrätt, om KammarRätten, såsom hittills, skulle afgöra frågor om BevillningsFörfattningarnes tillämpning. Jag får härvid anmärka, att denna Domarebefattning förr tillhörde KamrnarCollegium, och har derifrån öfvergått till KammarRätten. Då dessa frågor dessutom endast äro frågor om tillämpning af gifven Lag, skulle man med samma skäl yrka öfverfly ttandet af hela Lagskäpningen från de ordinarie Domstolarne till Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Nådiga pröfning till hvad storlek och emot hvilka afgifter bruket deraf må vara tillåtet, dock att dessa icke understiga den för pistoriska pannor af samma rymd bestämda afgift. De af detta slag redan befintliga redskap böra på ofvan föreskrifne sätt undersökas och beskattas. Med så väl dessa, som de redskap, hvilka hädanefter anmälas, må likväl, sedan undersökningen blifvit verkställd, bränvinsbränning utöfvas, under afvaktan på Kongl. Maj:ts Nådiga Utlåtande, emot det att afgiften beräknas från början af den termin, under hvilken bränvinsbränningen vidtog. 3o. §. Skulle Kongl. Maj:t, med anledning af stadgandet i 7 §. af denna Författning, för en eller flere städer Nådigst tillåta större panneiymd än 90 kannor, förhålles med beskattning af en sådan bränvinsredskap, såsom i ofvanstående §. stadgadt är. Bil. till Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Den till bränvinsbränning berättigade, som ej åstundar utöfva den i i Art. 3 §. bestämda rättighet med så stor pannerynad, Tariffen efter egendomsvärdet tillåter, betale panne-afgift endast i mon af den pannerymd lian nyttjar. 3a. §. Vill någon uti flere smärre pannor inom samma verk, ehvad de brukas till drankning eller klarning, fördela den på det hela belöpande pannerymden, vare sådant oförvägradt, dock utan förändring i den fastställde, efter pannornas sammanräknade rymd utgående afgiften; och hvarvid iakttages, att tillökning för mäsk värmare eller rectificator, eller anbringandet af båda delarne, beräknas endast för den panna, hvartill dylika apparater begagnas; dock må denna medgifna rättighet ingalunda tydas till förvexling med de i 7:de Classen afsedda redskap. 33. §. I de händelser, då Kongl, Maj:t skulle i Nåder finna nödigt, att för längre eller kertare tid påbjuda bränvinsbränningens inställande, skall pannerymds-afgiften förminskas med en sjettedel för hvarje månad ett slikt förbud varar. 34. §•
Der anmäler Directionen, att, i följd af räntans låghet, Discontfonden blifvit så anlitad, att tillgångarne ej motsvarat de sökte lånen; hvarefter Directionen i sin berättelse, pag* 35 H. 4 w 5o Den 37 Ju lii f. in. 98, yttrar sig sålunda: ”Emedlertid har denina Verkets förlägenhet, sorn snart sagt till”inletgör den åsyftade nyttan af en Discont”Inrällning, der hvar och en på säkra låne”handlingar borde genast kunna påräkna de ”biträden, han behöfver, icke kunnat undgå ”uppmärksamhet vid Verkets revisioner, och ”serdeles hos sednast församlade Herrar Revisorer gifvit anledning till en undersökning ”om orsakerne dertill, i ändamål att åt Hög”loll. BancoUtskottet kunna åtminstone lem”11a någon ledning för utfinnande af me”del till förlägenhetens afhjelpande» Det är ”allmänt kändt, att från BancoDiscontVer”kets början 1816 och intill sista Riksdag, ”då Discontfonden för hela Riket till utlå”ning på reverser med borgen utgjorde blott ”sex millioner R:dr och utlåningen häraf ”endast skedde bär i Stockholm, var denna ”fond sällan fullt ut begagnad, och vid 1822 ”års slut nära en million deraf outtagen. ”Nu deremot är samma fond på det hela ”8 millioner och ensamt för Stockholms ”Discont-district, efter frånskiljandet af vestra och södra provincerne, fem millioner ”R:dr, hvilket utan tvifvel gör en tillökning ”mot förut, äfven vid detta Contor. Att en ”sålunda betydligt större utlåningsfond nu ”mindre uppfyller ändamålet, än förut en ”ringare, lärer svårligen kunna tillskrifvas ”några yttre orsaker, utan snarare bora för”klaras för en följd af förändringen i sjelfva ”lånevilkoren.
Hvad åter beträffar national-museum, så tror jag att de bär begagnade ordalagen igenfinnas i den academiens skrifvelse, som åtföljt K. M:s nåd. piopos. om denna stiftelse. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. anäåg alt de ordställningar, som af Hr von Hartmansdorff blifvit anmärkta, borde rättas i enlighet med hans förslag. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna Utsk:s förslag. Ropades äfven ja och nej. Hr Printzensköld, Garl: Äfven med den ringa erfarenhet i expeditionsväg, som jag må anses äga, vågar jag dock förena mig i de anmärkntr, som Hr von Hartmansdorff framställt. Det instämmer alldeles icke med antagen stylus 278 Den 19 December f. m. curiae, atl i skrifvelse!- från Ständerna införa sådana uttryck* som ordet ”obestridligt,” och icke heller att införa sådana mellanmeningar, som Hr von Hartmansdorff för öfrigt anmärkt. Jag till forser mig således, alt K., o. Ad. för sjelfva expeditionssältels skull gillar de anmärkntr, som af Hr von Hartmansdorff äro framställda. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg föislaget böra rättas på sätt Hr von Hartmansdorff yrkat. Ropades ja och nej. Frih. Cederström, Jacob: Om också K. M. uti nåd. propos. till Ständerna nyttjat sådana ordalag, som del bär anmärkta epithetet: ”för fäderneslandet hedrande,” så hör det dock icke till saken att i expeditionen af svaret derom nyttja samma term tillbaka. Det måtte vara nog, när Ständerne, i anledn. af Konungens propos., hafva bifallit anslaget och anmäla det. Jag instämmer i Hr von HartmansdorlFs anmärkntr och tror det vara nödigt att expeditionen derefter rättas. Frih. Hamilton, Hugo:
Härefter företogs uppläsning af förslagen till ändring i Riksdags-Ordningen: 14 § ansågs kunna tåla uppskof; 17 § likaledes; 19 § likaledes; 23 § likaledes; 34 §. Efter någon öfverläggning i anledning af denna § voterades öfver följande proposition: Bifaller Utskottet, att uppskof tillstyrkes på förslaget till ändring i 34 § Riksdags-Ordningen? Vinner Ja, kommer detta förslag att hvila. Vinner Nej, kommer förslaget att till Riksens Ständers afgörande hemställas. Efter slutad votering befunnos rösterne så hafva utfallit: Bilaga D till Menn. N:o 1. 741 Hos Ridderskapet och Adelns Ledamöter: Ja 4 Nej 2. Hos Preste-Ståndets Ledamöter: Ja 6. Hos Borgare-Ståndets Ledamöter: Nej 6. Hos Bonde-Ståndets Ledamöter: Nej 6. I följe hvaraf, sedan två Stånd stadnat mot två, bägge meningarne skulle till Riksens Ständer anmälas. 36 § hvilar. 38 §. Voterades öfver följande proposition: Bifaller Utskottet, att uppskof tillstyrkes på förslaget till ändring i 38 § Riksdags-Ordningen? Vinner Ja, kommer detta förslag att hvila. Vinner Nej, kommer förslaget att till Riksens Ständers afgörande hemställas. Efter slutad votering befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Hos Ridderskapet och Adelns Ledamöter: Ja -. Hos Preste-Ståndets Ledamöter: Ja 6. Hos Borgare-Ståndets Ledamöter: Hos Bonde-Ståndets Ledamöter: Nej 6. Och skulle således detta förslag till Riksens Ständer till afgörande anmälas. 46 §. 742 Riksdagen 1815. Voterades öfver följande proposition: Bifaller Utskottet, att uppskof tillstyrkes på förslaget till ändring i 46 § Riksdags-Ordningen? Vinner Ja, kommer detta förslag att hvila. Vinner Nej, kommer förslaget att till Riksens Ständers afgörande hemställas. Efter slutad votering befunnos rösterne sålunda hafva utfallit: Hos Ridderskapet och Adelns Ledamöter: Ja 4 Nej 2.
som om de erhölle plats på nedra botten, samt utrymme för en särskild byggnad ä tomten funnes, ansåge Ofverdirektören nämnde utväg icke böra väljas, fastän kostnaden derigenom blefve något lägre; och hade Öfverdirektören slutligen uppgifvit, att eri summa af minst 5,000 R:dr behöfdes till laboratoriernas förseende med nödiga inventarier. Uti sitt underdåniga utlåtande bade Kommerse-Kollegium anmält, att Kollegium på de skäl, som innefattades uti Fullmäktiges i Jernkontoret underdåniga framställning och Styrelsens för Teknologiska Institutet yttrande, äfvensom i det af Bergskolans föreståndare, under den 28 December 1858 till Fullmäktige i Jernkontoret, rörande den föreslagna flyttningen af skolan, afgifna och vid Kollegii underdåniga utlåtande i afskrift bilagda betänkande, ansåge sig böra i underdånighet tillstyrka, alt Bergsskolan måtte, så snart omständigheterna det medgåfve, varda med Teknologiska Institutet förenad ; äfvensom att Kollegium icke hade något att erinra vid hvad af Styrelsen för bemälda Institut blifvit föreslaget i afseende å den tillökning af lärare och nuvarande anslag till ExpeditionsVilska t fets Forsing till under d. Skrifvelse I\:o i 7 0. 119 aflöning in. m. vid Institutet,' som genom Bergsskolans förening med detsamma blefve behöflig. Med afseende å vigten af de skäl, som blifvit af Bruks-societetens Fullmäktige i Jernkontoret samt Teknologiska Institutets Styrelse anförda, har E. K.
Men jemnför man t. ex. 1 §. i 53 Cap. Missg.- Balken med 3 f. i samma Cap., finner man tydligt, att ehuru i 1 5. stå orden: sker det annan gång, förstås dermed icke, att den tilltalade är öfvertygad att 2:ne gånger hafva haft lägersmål med samma person, utan de högre böterna och deremot, i brist af tillgång, bestämda fangelsestrafFet kunna icke äga rum, förrän då ansvar 2tdrä, 3:dje eller 4tde gångerna ådömes. Ett undantag från lagens allmänna regel är gjordt uti 7 $., der det stadgas, att om lägersmål med flera blifvit begånget och på en gång åtalas, enfald bot för hvardera skall erläggas. Denna lagprincip, att flera förbrytelser af enahanda beskaffenhet, på en gång åtalade, ej kunna beläggas med annat än enkelt ansvar, torde ock finnas fullkomligt riktig; ty då den, som öfverträder lagen, ej finner något åtal derå genast följa, bör han ju tro, att denna lag ej vidare handliafves, och först då han finner sig anklagad, är det som han röner motsatsen. En åklagare skulle ock ofta finna sin räkning vid att låta förseelsen, kanske begången af verklig okunnighet om förbudet, flera gånger förnyas, innan åtal af honom anställdes, på det att ett högre bötesbelopp skulle komma honom tillgodo, hvilket troligen hade uteblifvit, om åtal skett genast efter första öfverträdelsen. 2) Ofvannämnde stadgande i 1807 års Förklaring synes hvila på den grundsats, att det icke är anklagelsen eller domen, utan straffets verkställighet, som utgör den varning, efter hvars undergående ytterligare ansvar för enahanda förseelse kan komma i fråga. Lagen hotar med straff, och då detta hot är overksamt, kan man väl med skäl fordra, att anklagelsen eller domen, hvilka hvar för sig ej heller innebära annat än hot af straff, skola medföra större verkan än lagens bud? På denna frågas afgörande livilar allt det öfriga.
Motionärerne hafva vidare erinrat, dels att chefen för Statens jernvägsbyggnader, uti sitt år 1856 afgifna betänkande angående dessa jernvägsbyggnader, yttrat den åsigt, att “provinserna norr om Stockholm, med den industri och utveckling, som dessa provinser gå till mötes, icke kunna vara belåtna med mindre, än att en jernbana genomskär deras inre delar11, dels att jernvägsundersökningskomitéen, i sitt underdåniga betänkande af den 8 November 1859, i fråga om rigtningen af stambanorna norr om Mälaren anfört, att “bristen på spanmål i det bergsoch skogsbrukande distriktet jemte öfverskottet deraf söder om dess gränsor af ålder gifvit spanmålsrörelsen från Mälaretrakten sin rigtning från söder till norr;“ att “likasom spanmålsrörelsen hade sin rigtning mellan norr och söder, så hade ock bergsprodukterna sökt sig kortaste vägen ifrån norr till söder för att med minsta kostnad träffa de närmast belägna hamnarna vid Mälaren, hvarifrån desamma billigast kunna föras till hufvudstaden för export eller till sådana konsumtionsorter, dit sjötransport erbjuder sig* —; vidare att “samma rigtning från söder till norr äfven gällde för handeln med importoch fabriksvaror11 och slutligen att, då “hela den större rörelsens rigtning inom den del af landet, som den norra stambanan jemte föreningsbanan derifrån till den vestra skola genomskära, och som begränsas af Östersjön, Mälaren och Hjelmareu 6amt en linea dragen från sjön Siljan rätt i söder jemte Gefle—Dala jernväg, ginge i norr och söder; ,-å vore det tydligt, att berörda stambanor måste utläggas så att de, med iakttagande af denna hufvudrigtning, dels komme att genomskära midten af det spanmåls-producerande landet, dels ock, särdeles med afseende å bergsbruket, på det sätt komme att beröra dess distrikt, att de såväl kunde upphemta större qvantiteter för att aflemuas antil gen vid Gelle, Strömsholms kanal, någon af Mälarens hamnar eller andra inre segelleder, som ock inom sjelfva distriktet biträda med transport af råämnen, malm och tackjern från grufvor och hyttor till förädlingsverkstäder11.
— Konunäfven af sina burleska typer; men fru Hartmann gen prinsarne Karl och Eugen samt hertiginnan gaf en konsekvent och rolig bild af det oskuldsaf Dalarne öfvervoro konserten. fulla lilla våpet Agnes och hr Johansons unge älskare hade både färg och värme. Drastiskt lustiga voro hr Hedlund och fröken Åhlander som det rustika paret i tjänst hos Arnolphe. Kom så » Hittebarnet » och den odödlige Konjander. Stödjande sig på de ypperliga traditioner, hvilka det här vore en klumpighet att söka För Idun af Homo Sum. åsidosätta, lyckades hr Backström gifva en myc(Forts. fr. föreg. nummer.) ket verkningsfull och skrattretande bild af den gemytlige nobisgubben, och han sekunderades De sorger, som Gud direkt pålägger oss, kunna därvid förträffligt af särskildt fru Littmarck i väl vara tunga, men jämförda med dem, som vi hushållerskans roll. För öfrigt gjorde litet hvar känna att vi själfva dragit öfver oss äro de liksin sak bra, både artisten Bällin, hr Hedlund, väl lätta. Och det bittraste för mig var just det, herrskapet Kattong, hr Bydgren och fru Hamrin, att jag visste, att jag själf genom min fåfänga och öfriga. Kostym och tidsfärg från 40-talets och mitt lättsinne förstört den lycka, som kunnat Stockholm voro godt iakttagna. blifva min. Och icke blott min, utan äfven hans, och den var mig nu lika dyrbar. Ty denna natt, Vasateatern — hvars senaste program blef så hvarunder så mycket i mitt inre blef mig uppenkortlifvadt, att vi bestämdt göra den största tjänbart, så mycket som kom mig att vämjas vid sten med att utan vidare lämna det åt glömskan. — mig själf, då blef det äfven klart för mig var strax färdig till ett nytt och, vi hopjjas, att jag älskade, älskade af hela min själ. Att gynsammare slag. I går torsdag uppfördes för lifvet utan denne man, som jag förlorat, skulle första gången » älskog », skådespel i 3 akter af vara värdelöst, ja, outhärdligt.