Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fall dessa omdömen till förändrade beslut,’ livilka likvist blifvit ofullständigt utvecklade, för någon del bevisa, att i frågavarande ämne, éhuxu af ett erkändt ädelt syftemål, likväl framställer stora betänkligheter af sådan beskaffenhet att de bero under tidens och lynnets förändringar, utan att kunna nu bestämmas, torde derifrån böra härledas fruktan för antagandet af den föreslag*' na arfslagen; och då Utskottet leke finner att na-1 gon åtskillnad vöre lämplig vid de fall, då föräldrar saknade äkta bröstarfvingar eller dagö ögifte, samt ej eller att bestämmandet af större och mindre lott i Boet vid särskildta fall blefve billig , efter som dessa halfmesurer skulle strida mot principen i det hela och hvarken medföra egentlig nytta eller förebygga de vådliga följder, som kunde uppkomma; så får Utskottet tillstyrka att Lagen, sådan den nu finmes i afseende på förevarande ämne måtte få för det närvarande blifva oförändrad. Andra alternativet. Ehuru naturlig den rättighet synes Vara för jBarn,alt ärfva sina Föräldrars egendom, kunna likväl arfslagarne icke hämta någon egentlig grund från Den 22 Junii från Naturrättens bud. — De hafva likasom de Sesta borgerliga Dagar blifvit stadgade för att närmare sammanbinda Samhällens ardning och att vid den lästa deras medlemmar. Oäkta Barns arfsrätt är följaktligen lika mycket eller lika litet grundad på naturlig rättvisa. Med billigt af seende på »lenna, så vidt den kan uppsökas, och med i akttagande af den vård om enskiltas rätt och säkerhet, som aldrig får vid någon Dag lemnäs ur sigte, bör således Dagstiftaren, då han efter Arfslagar fördelar egendom inom Staten, hufvudsakligen rigta sin uppmärksamhet på de följder för allmän ordning och allmän nytta, sorn deraf kunna uppkomma, Då man ur denria synpunkt betraktar det Förslag, som llerr Prosten Doctor Agrell uppgifvit, framställa sig för eftertankan en mängd frågor och omständigheter, hvilkas urskillning och utredande mötas af svårigheten att se in uti alla följder af en sådan Dagförändring.
Betänkande öfver väckt fråga, att efterlefvande makas andel i bo skall vara befriad från boupptecknings - afgifter till Staten. Riksdagsrullmägtigen Herr Eric M. Tjefler har lins Vällofl. Borgare-Ståndet , i atgifvet Memorial , gjort anmärkning om olämpligheten a f den afgift, Staten af sterbhus uppbär , äfven för den efterlefvande makans del i boet. Det vöre skäligt , att deri , som bouppteckningen förrättar, njuter bouppteckningsprocent af hela boet, emedan han med hela boet har besvär; men att Staten täger skatt af den makans egendom , sorn genom den andra makans frånfälle blifvit försatt ofta i sämre belägenhet, än förut, syntes mindre billigt. Denna beskattning är ännu kännbarare , om samma person är olycklig nog att blifva enkling eller enka två eller tre gånger under sin lefnad , utan att hafva ökat, utan snarare minskat sin egendom. Herr Leffler har fördenskull föreslagit, Bilt. till Riki-St. Prot. 182g och 1819. 7 Samt. t Afi. !, a:dra Hulet. i gu/c fia. a LagVtsiottets Betänkande N:6 ”alt den bouppteckningsprocentsom tillfaller Staten, md beräknas endast af den i ett sterbhus varande egendom, sorn ärfves eller såsom gåfva erhdlles, men icke af den efterlef vande makans lagliga loit och del i boet.” Men skulle detta förslag ej kunna helt och hållet antagas ; så borda åtminstone stadgas, "att vid hvarje ny bouppteckning i ett och samma bo, der den efterlef vande makan är samma person , sorn då föregående bouppteckningen förrättades, från denna makans andel i boet skall äfdragas det belopp, för hvilket afgift redan en gång är till Staten erlagd, och afgift derefter erläggas endast för det belopp, hvarmed, på den efterlef vande makans del, boet sedan förra bouppteckningen blifvit förlof rädt.” Likaledes har hos Hedervärda BondeStåndet Riksdagsfullnrägtigen Jan Jansson från Vermlands
Den af Ull-kontoret i Norrköping upprättade kassaräkning för år 1862 äfvensom Kontorets redovisning rörande emottagen och aflemnad ull hafva jemväl blifvit af Revisorerne genomsedda. Enligt sistnämnda redogörelse hafva under revisionsåret 112,924 skålpund ull vid ullmagasinet sorterats, hvarför afgiften utgjort 1,804 R:dr. Revisorerne få vidare bifoga sammandrag öfver 1862 års räkenskaper öfver de s. k. Manufakturmedlen (hvilken fond utgöres dels af det, till belopp af 10,500 R:dr årligen, å riksstatens sjette hufvudtitel anvisade anslag till manufakturernas befrämjande, dels ock af löseskillingen, 22,500 R:dr, för en i Stockholm befintlig egendom, hvilken förut varit till sidenappreteringsverk för fabrikernas gemensamma betjenande åt enskild person öfverlåten samt sedermera blifvit, enligt Rikets Ständers vid 1859 och 1860 årens riksdag fattade beslut, försåld), jemte de i sammanhang dermed redovisade Talloch Beslagssamt Eskilstuna fristdds-medlen äfvensom såväl de vid 1859 och 1860 årens riksdag anslagne medel, 3,000 R:dr årligen, till reseunderstöd åt fabriksoch handtverksarbetare, som ock det genom Kongl, bref den 21 Mars 1862 anvisade belopp af 10,000 R:dr till reseunderstöd åt industriidkare och arbetare för besökande af 1862 års allmänna industrioch konstexpositon i London. Dessa räkenskaper hafva blifvit utan anmärkning i Kongl. Kammar-rätten granskade. Behållningen af ifrågavarande medel utgjorde vid 1862 års början R:dr 25,935: 30. samt inkomsterna under året » 27,444: 81.
Emedlertid har förslaget gifvit anledning dertill, att Bevillningsutskottet ämnar föreslå hos Riksens Ständer, att i BevillningsFörordningen må inflyta det stadgande, att Kronofogdarne böra emottaga så litet, den skattskyldige vill i sender afbörda; hvarigenom jag Den I September, f, m. 25 ock tror, att ailmogen och den mindre bemedlade skall vinna ali önskad och 6kälig lättnad. Herr Grefven och Landt-Marsh olken gjorde proposition till bifall af Statsoch BsvillningsUtskottens ifrågavarande Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Herr Lefrin} Johan Pehr anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o i.) Herr GrefVM och Landt-Marskalken hemställde, om icke Herr Lefréas anförande, som innefattade anmärkningar vid Lagsamt Allmänna Besvärsoch OesonomieUtskottens den 30 sistiedne Augusti eftermiddagen återremitterade Utlåtande, öfver Kongl. Majtts Nådiga skrifvelse jemte åtskillige enskildte motioner, i frågan om Näringsfriheten, samt om förslag till rya Handelsoch Handtverkeri-Reglementen, finge till bemälte Utskott förvisas. Bifölls. Företogs till pröfning Statsoch Lag-Utskottens den 15 sistiedne Augusti under N;o 411 afgifne, samt den 18 derpåföjde eftermid^ Den I September /. m. dagen på bordet lagde. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande öfver väckt motion, angående HofRätfens öfver Skåne och Blekinge ställande på IndragningsStat m. to. Grefve Härd, Carl Guflaf, hade irUemnaä; ett sä lydande Memorial: Herr v an Hartmansdorff, Augit fl:: Jag får ock instämma uti den af Grefve Hård gjorda anmärkning, mot vissa i Utskottens Betänkande förekommande mindre tjenliga raisonnementer, emedan, om de få qvarstå i Betänkandet, skall sådant leda dertill, att man afvert får in dem i Riksens Ständers underdåniga skrifvelse.
Canalen är "ännu icke på långt när färdig; med livil"ket ord jag förstår segelbar; och det är "ganska säkert, att om den någonsin skul"le blifva det öfver hela den långa Canal"linien, så kunde Inrättningen ändock icke "bära och uppehålla sig sjelf; och hvad blef"ve då följden? Jo, att Staten finge anslå "ett Creditiv, eller stående summa, af kanske "en half million R:dr Broo, för att från den "ena Lagtima Riksdagen till den andra be"gagnas till Canalens vidmagthållande. He"la olyckan härrörer således till största de"len deraf, att Canalen sträcktes genom Östergöthland, der den aldrig bordt påtänkas, "långt mindre företagas eller fortsättas. Den 3o December f. m. 5’är detta omogna förslag man har att tacka ”för ali den oreda, all onödig kostnad, all ”missräkning, och allt missnöje, som der”af uppstått.” ”Då Canal-gräfningen börjades, före”togs den icke på ett enda ställe, utan man ”gräfde pä en och samma gäng ett stycke ”här oell der i Westergöthland, och ett ”stycke här och der i Östergöthland. Kun”de väl afsigten dermed vara någon annan, ”än att framtruga den satts, att det vore ”orätt och skamligt att sluta, sedan man ”en gång börjat, och att de summor man ”användt på gräfningen i Östergöthland blef”vo förlorade, om icke arbetet derstädes ”fortsattes. Så gick det till; och så har ”det gått äfven med penningebidragen. Den ”ena millionen efter den andra har blifvit ”nedgräfd, under förebärande, att om man ”icke finge allt möra och mera, så vore de ”föregångne millionerne rakt bortkastade. ”Jag tycker likväl, alt det nu kan vara ”slut; och jag tror, att Nationen må likaså ”gerna taga den första förlusten, som den ”sista; ty bättre är att en gång för alla ”hafva förlorat omkring sex millioner R:dr, ”än alt förlora en så stor summa till.
Att nämnde Landabok varit i andra tvister både för emot presterskapets rättigheter åberopad, kunde väl icke anses innefatta något hvarken historiskt eller juridiskt bindande Bih. till It. St. Prof. 1844. 4 Sami. l Afd. 2 Band. 4 Baft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182, intyg om Jess authenlika beskaffenhet. Det yttrande, som nämnde handling innehåller om endast nio af de ifrågavarande hemmanen, nemligen att ”dominium öfver tliessa kirchegaarder häfver Kongl. Majit” borde väl tick icke dragas lill anspråk på alia, till ett antal af 212, utaf hvilka kyrkan i rån urminnes tid varit i oqvald besittning, helst den dubbla bemärkelsen af ordet dominium gjorde delta slags bevis äfven lor sjelfva de förenämnde 9 hemmanens krono-natur temligen tvetydigt. Så vida nemligen delta ord betydde både jordegande rätt (dominium plenum) och rättigheten lill en viss räuteafkaslning (dominium fruetus), så syntes den sednare tydningen i synnerhet vara tillämplig på de hemman, som sjelfva Landaboken benämner kirchegaarder, och ordet dominium kunna antagas om dessa fullkomligen lik lydigt med Danska ordet härlighed, betecknande endast vissa slags rättigheter af hemman, såsom till bi ekeling, jus patronatus, fördel af jagt, fiske, skog, m. m. Om oek i en del äldre jordeböcker serskildt några af dessa hemman förekomme, upptagne under namn af ”kronogods och kronogårdar/’ så borde val icke detta gälla, hvarken såsom bevisning för alla elier såsom tillräckligt vitsord emot den jordabok, som första året efter provinsen Hallands afträdande till Sverige år 1646 upprättades, enär denna tvifvelsutan måste anses hafva med största noggrannhet angifvit de förhållanden, som under den föregångna tiden varit genom laga handlingar, hvartill numera tillgång icke linnes, eller genom fornåldrig häfd belastade. Den derpå nästföljande provisoriska besittningen af samma provins — endast för 26 år försäkrad.
ORESTES. Blif qvar, beklagansvärda, och min hand ej räds! ELEKTRA. Jag vid Apollon beder: slå mig ej ihjäl! ORESTES. Jag andra dräpa ville, mer fiendtliga. ELEKTRA. Gå hän, och nalkas ej hvad dig ej nalkas höfs. ORESTES. Ej kan jag någon närma mig med större skäl. ELEKTRA. Säg, hvi du svärdbeväpnad dröjer vid mitt tjell? ORESTES. Blif qvar, och hör mig! du kanhända träffat rätt. ELEKTRA. Jag blir, och är fullkomligt din, som makten har. ORESTES. Från broder din med tidender jag kommit hit. ELEKTRA. Säg mig, du käre, om han lefver, eller dött? ORESTES. Han lefver; ty det bästa först jag säga vill. ELEKTRA. Dig önskas välgång som de ljufva ordens lön. ORESTES. Oss båda unnar jag gemensamt denna lott. ELEKTRA. Hvar vistas han, den usle, uselt landsförvist? ORESTES. Han tvinar bort, och lyder lag än här, än der. ELEKTRA. Och lider brist på dagens nödtorft möjligen? ORESTES. O nej! men dock vanmäktig är landsflyktig man. ELEKTRA. Med hvilket budskap kommer du från honom nu? ORESTES. Jag frågar: lefver du? hvad qval betrycka dig? ELEKTRA. Först skådar du, hur till en skrika jag förbytts, ORESTES. Af qvalen tvinad, att jag just beklagar dig. ELEKTRA. Mitt hufvud rakadt är och hår, på Skythers vis. ORESTES. Din broder och din dräpte far dig smärta gör. ELEKTRA. O ve! hvad är mig kärare, än desse två? ORESTES. Ack, ack, hvad hyser du för tankar om din bror? ELEKTRA. Han borta är, den älsklige, och hemma ej. ORESTES. Se'n hvilken tid från staden fjerran bor du här? ELEKTRA. O fremling, mig man gifte bort, en olycksstund! ORESTES.
Om nu 5oo,ooo R:dr användas af ingående fastighetslån till bildandet af spanmålsupplag under 5 års lid, samt Kongl. Maj:t äger ett Creditiv på 5oo,ooo R:dr, synes mig denna styrelse-omsorg vara dermed tillfredsställd. 3:o Tvärt emot Utskottens förslag (p. p4) anser jag RiksgäldsContorets Fullmägtige böra, enär Stora Creditivet till större eller mindre del varder lyftadt, deremot utställa sådane skuldsedlar, som Fullmägtige i Banken äska, och dervid utfästa sådan ränta, som erfordras, på det att Banken må kunna sälja dem utan capitalförlust. 8o Den 6 J 11 i i i f. m. I öfrigt tillstyrker jag bifall å Utskottens Utlåtande N:o i, men anhåller om återremiss af Utlåtanderne N:o 2 och 3. Herr Hegardt, Christian Bernhard, ha' de inlemnat följande, som upplästes: Då jag med Statsoch BancoUtskottens pluralitet till alla delar instämt uti det Utlåtande N:o 1 , som nu är understäldt Höglofl. Ridderskapets och Adelns pröfning; torde det anses öfverflödigt 'att något tillägga till de deruti anförde skäl, hvaruppå Utskotten grundat tillstyrkandet af en myntbestämning och dermed, efter mitt begrepp, oskiljaktigt förenad, så skyndsamt som möjligt verkställd, Realisation, helst nämnde Utlåtande för hvar och en, som deraf tagit behörig kännedom, utan tvifvel nöjaktigt, fullständigt och klart utredt detta vigtiga ämne. Det är ock föga troligt, att hvad som ytterligare deröfver kunde anföras, skulle något verka på dem, som uti den framställda lärorika taflan öfver Bankens 160-åriga öden icke finna all behöflig ledning för dmdömet samt en tillfylleslgörande bestämmelsegrund för beslutet. Med anledning likväl af flere värde Ledamöters Utlåtandet åtföljande Reservationer, utber jag mig dock vördsamt få fästa Höglofl.
Uti nu under handläggning varande skrifvelse-förslag har Exped.Utsk. ännu en gång företagit sig att till svar å K. M:s nåd. propos. införa ett helt protokoll öfver huruledes 2:ne Stånd slädnät emot 2, och frågan således på grund deraf förfallit. Jag skulle dock för min del tro, att i delta fall, som i alla föreg:de, det vore rättast, att Exped.Utsk. gjorde upp sitt förslag i R. St:s namn, sägandes helt enkelt: alt R. St. ej hafva funnit skäl att bifalla Konungens propos. Jag anhåller derföre vördsamt om åtcrremiss af detta skrifvelse-förslag. 374 Den 31 Juli. Hr Printzensköld, Carl: Jag vill visserligen ej bestrida, att en återremiss må ega rum, om R. o. Ad. skulle anse de skäl, som Gr. Lagerbjelke anfört, vara af beskaffenhet att till en sådan åtgärd böra föranleda. Jag ber dock att få fästa uppmärksamheten på det skiljaktiga mellan nu förevar:de fråga och den, som Gr:n åberopat såsom bevis för riktigheten af sin sats. Denna skiljaktighet, som är ganska väsendtlig, består deruti, att uti grundlags-frågor har hvarje Ständ för sig, då det beslutar afslag å en K. propos., lika makt med alla 4 RiksStm tillsamman. Det är således en nödvändighet att, när blott ett enda RiksStånd afslagit en K. propos. om grundlags-förändring, uppsätta skrifvelsen såsom ett R. St:s beslut; hvaremot det förhåller sig helt annorlunda med andra frågor, särdeles sådana som äro af egenskap att böra jemlikt 75 § Riksd.Ordmn förfalla, ty då har alltid, åtminstone under innevande riksdag så länge jag haft den äran att vara ledamot af R. St:s Exped.Ulsk., anmälan derom skett på enahanda sätt, sorn det nu förevar:de skrifvelse-förslaget utvisar. Grunden för detta expeditionssält, hvilket jag tror hafva vid förflutna riksdagar äfven varit begagnadt, ligger deruti, att till K.
Skrifvelse N:o 69. 135 Annandag Pask. Högm.: Och vid de dag. Veter — blifver. 4 Sund. e. Påsk. Högm.: Luc. 24: 36—38. Som de nu — detta. Aftons.: A. G. 13: 26—41. Paulus säde lill Judarne: J män förtäljer. 2 Söjid. e. Påsk. Högm.: Jesus sade: Sannerliga hofva. Aftons.: Ebr. 13; 20, ?i. Fridsen» r — amen, 3 Sond. e. Påsk. Högm.: Joh. 14: i—12. Och Jesus säde -r:—T — Fadren. Välsignad glädje. 4 Sond. e. Påsk. Högm.: Men på förklarad. Deraf —halver. Bönesöndag. Högm.: Och dej begaf sig, att Jpsus bad honom. Bekänner öfverträdelse. Christi Himmelsfärdsdag. Högm.: Jesus säde till sina lärjungar: Si amen. Men hvarjom mått. 6 Sond. e. Påsk. Högm.: Luc. 12: 4—12. Jesus säde till sina lärjungar: Men jag — —• — skolén. Helger underdåniga. Pingstdagen. Jesus sade till sitta lärjungar: Ålsken mig. Aftons.: A. G. 2: 14—41. Då »tod —r själar. Annandag Pingst. Då ropade mig. Derpå Gudi. 136 Expedilions-Uls hot tets Förslag till under d. Skrifvelse N:o 69. Trefaldighets Söndag. Högm.: Och Jesus gick fram och talade med lärjungarne och ända. Tacken äro. j Sond. e. Trin. Högm.: Då gerningar. Men lif. 2 Sond. e. Trin. Högm.: Och det begaf sig, då tiden fullbordad var, att Jesus rike. Aftons.: 2 Petr. 1: 1—11. Simon rike. 3 Sänd. e. Trin. Högm.: Och — bättring.
Sif frnbetg-' od) SEjenflemän fanit betjente, m. fl 3. §. 8. 25en)iUiiing af fBergroerfen, fd ocf af färjlilbe SOlanufacturier, gabrifer, SBerf od) inrättningar pS tanbe! 29. §. 30. 95en>illning af £xn>arnar od) flere Siirättniiigar 41. §. 32. aSeroillnitig af gifterier 43. §. 33. S5eiuitlnin<j af ©apitater, 2tctie-'S8otag, Slfioctationer, ©ocietefer, ©apor, SBcrf, fpppotbefg od) anbra alimänna Snrättningar ...'... 43. §• 36. fSeipitlning af fcefiameiiten, ©Sfroor, gibei ©ommiper, Slrf od) gpnb 45. 9Ctt. lil. §. 37. SCfgift föe ©aoaeteesSriitlmagtct: 47. 9Ctt. IV. ^oeefPpif teo, angåenbe tjtoob wi& S&antolg' od) ©fattffrifningor, &nge« ting^ fomf ^)£ofning**©ommitteeo böt iafttogao, om ctnbttngs fö - fanbe i Sc&itetingS’ od) &n£m>ig«<mal, fornt om befmöt öfwev obombe bote». §. 39. Om SJlantalS* od) ©fattflrifning 48. §. 49. Dm £aperingS ©ommitté pd tanbe! Ont S£a,reringSs©ommitté i ©täberne 66. §. 112. Dm en allmän S)Jröfning3 ©ommttté i biparje San .74. §. 122.
Vid inventering af säkerhetshandlingarne, liar befunnits, att Kongl. Serafimer-Ordens-Gillets Direktion den 22 December 1843, emot sin skuldsedel, utgifven å Hospitalsoch Barnhus-fondens vägnar, erhållit ett lån från Salpeter-fonden af 22,000 R:dr Banko, löpande med 5 procents ränta. Utan att ingå i pröfning, huruvida Hospitalsoch Barnhusfonden kan för denna summa vara vederhäftig, finna likväl Revisorerne det icke vara med god ordning och kassans säkerhet förenligt, att lån utgifvas mot så beskaffadt skuldebref, der hvarken hypothek bifogats eiler personligt betalningsansvar blifvit utfästadt. ÖfverStåthållare-Embetets Kanslis Räkning för Kronans publika hus i Stockholm. Af räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-Rätten för håda åren granskats utan anmärkning, inhemtas: Debet. år 1843. år 1843- Balans från föregående året: Uppbörd: Enligt Kongl. Extra uppbörd: Utgift: Aflöning till Stadens Uppbördsverk, Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli m. m 9,158: 7. 7. 8,477: 40. Hyra för Öfver-Stå(hållare Embetets Kanslis lägenheter 1,000: 1,000: — Ljuspenningar till embetsoch tjenstemän samt betjening vid Öfver-Ståthållare Embetet och Kongl. Inventarieoch beklädnads-persedlar lör Smed jegårds-häktet 987: 8. —• . — —. Upphandlad ved till åtskilliga Kongl. Kollegier och publika f ci k 7,952: 26. 8. 7,473: 14. 8. Att under dessa båda åren, likasom under de föregående, utbetalningar från allmänna Indragnings-staten ägt rum af 1,000 R:dr årligen till byra för de af Öfvev-Ståthållare-Embetets Kansli begagnade embetsrum uti den så kallade Westinska egendomen, vilja Revisorerne nu endast omförmäla, enär Rikets sist församlade
Ivonseqvensen häraf skulle lätt leda derhän, att man önskade se suveräniteten proklamerad, då man vid alla besluts fattande vore fri från allt ansvar. Men jag, som nöjer mig med en konstitutionell Konung och dertill en konstitutionel! sinnad, jag vill begagna' den rätt, jag ännu eger, för att pröfva innan jag antager elier förkastar. Jag önskar icke låta någon annan bära ansvaret för mina handlingar. Då jag varmt känner, att nationens hjerta pulserar med starka slag i denna stund, så känner jag att Adelns gör så äfven; ty denna Adel är icke en trångbröstad fraktion, den utgör ingen sluten familjekrets, den tillhör den stora familjen, som kallas Svenska folket, och den har deruti, i denna sin åskådning. sett sin största ära. Man har klappat på Adelns port; man har ropat: »Gif rum!» Detta rop har icke i allo varit obefogadt, men språket, som dervid användts, ej alltid hofsamt eller värdigt. Man har hört hån och hot begagnas, och den tidning, som en gång kallades den största, har icke blygts att öppna sina spalter för en uppsats, deruti det förordades att ställa Adeln utom samhället och deraf göra en pariaklass. Adeln har dock ej gjort sig förtjent häraf; den har tvärtom gjort sig högt förtjent af fäderneslandet; den har städse varit fosterländsk. Frih. Gripenstedt har i går sagt, att all jurisprudens förbjöd att sjelf vittna i egen sak. Vi alla kände denna enkla sats, innan han gjorde sig mödan derom att upplysa; men vi känna ock, att ingen jurisprudens nekar att tillkalla vittne i egen angelägenhet; jag kallar som dylikt R. o. Ad:s protokoller. Historien skall icke jäfva vittnesbördet, om äfven Sveriges vältaligaste man tvekar att erkänna det. Man har sagt det vara en fras, att det behöfves strid inom sig för att kunna frånträda de ärfda rättigheterna. Jag erkänner ödmjukt, för mig har den varit hård. Det är ej ögonblickets hänryckning som förmår utplåna hvad sekler genom traditionens språkrör talat. Jag älskar Adels-institutionen.
Här passerades de allvarsamma skinnarviksbergen der höjde sig kungsholmskyrkan och längre bort framskimrade Marieberg här fick man bakom sig åter sigte på Strömsborg och innan kort strök båten in i den vackra Långholmsviken. ”Du är bra lycklig nu, min Blenda!” sade modern leende. ”Detta är just en af de sköna dagar, hvarom vi drömde, när vi tänkte på hvilan efter arbetet.” ”Ack, denna är långt skönare, mamma! Jag känner mig så förunderlig till mods: det är både sällhet och häpnad och ändå en liten smärta öfver att en sådan färd så snart tar slut.” ”Kära du”, menade tant Regine Sofie, ”den varar alldeles tillräckligt länge!” ”Tillräckligt länge?” ”Se så, bli nu bara icke hjertnupen för det du får se vatten, träd och gröna kullar, ty vet du hvad Henriette då kallar dig?” ”Nej, låt mig höra!” ”Den lilla enfalden från landet!” ”Är det möjligt?” ”Jaha, der har du den hederstitel, som hon gaf dig från första stund akta dig nu, att hon icke får vatten på sin qvarn! Det är visst bra att vara enfaldig i somt, ser du, men ”Var icke rädd, tant, jag skall icke ge henne tillfälle att kalla mig enfalden från landet!” ”Godt, godt!” ”Men hon torde väl göra det ändå och medan vi tala om henne” – här lutade sig Blenda ned till fru Regine Sofies öra – ”så sade nog tant sista gången åt oss att vi skulle kalla hvarandra du, såsom kusiner bruka, men hon sade aldrig du till mig, utan undvek att kalla mig något. Det gjorde mig ondt, och jag vill helst nu kalla henne fru.” ”Nej, barn, nej det går icke an! Får Johan, när han kommer hem, höra att Henriette visat sig så vettlös, då lär hon icke rosa markna’n.” ”Bryr hon sig då så mycket om sin svåger?” ”Bryr sig om Johan – jo, det kan du tro! Och han tål icke högmod eller penningdryghet han Men Henriette är bra för öfrigt: hon är en liten snäll och artig sonqvinna, och Patrik är väl belåten.”