Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rigtigheten af denna beräkning rubbas icke heller deraf, att exproprieringen inom Stockholms område möjligen betydligt öfverstiger den ursprungligen beräknade kostnaden derför, enär för den härigenom, likasom vid sammanbindningsbanan i öfrigt, inom hufvudstadens område uppkommande brist, i följd af der högt stegrade expropriationsanspråk, icke rimligen och med något sken af rättvisa lärer kunna tillgripas hvad en ojemnförligt mindre och vanmägtigare kommun beredvilligast utfästat såsom sitt bidrag i penningar till bestridande af expropriationskostnaderna inom de öfriga mindre kommunerna, som ligga ”emellan Stockholm och Upsala”. Uti de expropriationskostnader, som kunde ifrågakomma inom och för hufvudstadens eget område, har Upsala stad sålunda alldeles icke förbundit sig att deltaga; hvilket deltagande väl ock genast må befinnas lika orimligt och obilligt, som det bort vara öfverflödigt. Dessa 100,000 Riksdaler Riksmynt böra derföre, likasom äfven kostnadssumman för jernbanspåret från stationen till hamnen i Upsala stad, så mycket hellre kunna disponeras för andra ändamål, hvilka stå i närmaste sammanhang med detta kommunikationsväsende och bidraga till dess fullkomnande, som Upsala stad alldeles icke vill på något sätt undandraga sig uppfyllelse af sin verkliga förbindelse. Ehuru denna förbindelse sannolikt skulle i verkligheten reduceras till högst 50 å 60,000 Riksdaler, om expropriationsbidraget utginge enligt utfästelsen, utan afseende derpå, att det lemnade byggnadsanslaget ändock vore tillräckligt; så vore likväl, under nedannämnda vilkor och förhållanden, Upsala kommun villig att utbetala hela beloppet. Hela den nordöstliga delen af Upsala stad likasom derutanför liggande åkerfält, hvarå den vidsträckta och storartade jernbansgården — en af de största i hela riket — äfvenledes är belägen, har af ålder besvärats särdeles höst och vår samt vid ymnigare vattuflöden af vatten från den mot bangården och staden doserande, vidsträckta Waksalaslätten, som häröfver eger sitt naturliga aflopp till Fyrisån.
R:dr. R:dr. Transport 34,43o. 229,476. Perlemor, arbetadt —.— 357. Perlor, oäkta . 98. 3,196. Porcellaine —.— 5,383. 80,722. Segelduk. Siktar och Siktduk 2,037. Silke, färgadt, tvinnadt 7,215. Spetsar, Uddar och Tyll 247. Bomulls ■‘7. 5,586. Redgarns 1,943. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 16 November f. m. 301 jag likväl liar anledn. förmoda, alt det mål, jag sökt vinna i afseende å gårdfarihandel!), äfven inom de andre Stånden under dagens öfverläggningar sökes, på samma sätt som jag här sökt detsamma, så hemställer jag lill den värde ledamoten, huruvida det icke vore säkrare att begagna tillfället, att ernå detta ändamål genast, än alt söka vinna det pä det sätt han uppgifvit. Dä ja g sist hade ordet, yttrade jag, att jag, i afseende å den af mig alsedde högre beskattningen för ängapparaler, icke ville fortsätta mitt yrkande, sä vida icke någon af Ståndets öfrige ledamöter delade samma tanka; men då jag nu hört åtskilige af Ståndets ledamöter vara af samma öfvertygelse som jag i della ämne, så torde jag ytterligare med några ord få fästa uppmärksamheten derpå. Man förmodar ökade statsutgifter, och att äfven en ökad bevillning deraf skall blifva en följd. Pä livad väg denna ökning i be v i 11 n i ngen skall lillvägabringas, kan naturligtvis icke nu på förhand bestämmas; men om den ökade inkomstkälla, som jag uppgifvit, skulle, på sätt jag förmenar, till alla delar hafva billigheten för sig, så hemställer jag, om icke detta sätt för bevilluingcns ökande bör få företräde framför hvarje annat.
Län 123 tunnor 24§ kappar, samt för 29 dylika hemman inom Kalmar Län 13 tunnor 23Jkappar, böra samma hemman årligen tilldelas, samt att i anseende till hemmanens aflägsenhet från krono-magasin och svårigheten för rotehållarne ali derifrån afhemta spanmålen, hvilken för de mindre hemmansdelarne utgjorde ett så ringa belopp, alt värdet deraf knappast motsvarade transport-kostnaden, denna rotehjelp måtte antingen direkte från Landt-ränterierne i de nämnda Länen kontant utbetalas efter Länens markegångspris, dock utan beräkning af forsellön, eller ock, derest E. K. M:ts Befallningshafvande så lämpligt funne, af kronofogden i orten varda emollagne, för all vid ordinarie uppbördsslämmorna vederbörande emellan fördelas; hvaremot den i kontant utgående rotehjelpen, med 123 R:dr 37 sk. 4 r.st för Kronobergs och 41 daler 5 öre 8 pgr. för Kalmar Län, komme att upphöra och, under sin titel, bland Slals-inkomsterna oafkorladt ingå. Efter inhemlande häraf, och då, enligt hvad för öfrigt kändt är, kostnaden fölen soldats underhäll betydligt stigit, sedan den tid, då rotebjelpen för svaga rotar sednast reglerades, eller vid 1828—1830 årens riksdag, så att vacance-algiften i 1835 års inarkegångs-laxa upptages för hel soldat-rote i Kronobergs Län till 108 R:dr Riksgälds, då den nu, enligt sista markegångs-taxan, för en hel soldat-rote i samina Län utgör 131 R:dr Runi, hafva Rikets Ständer ansett en förhöjning i rotebjelpen vara med billighet öfverensstämmande; men som Rikets Ständer sakna ledning för sitt omdöme tiil hvad belopp denna rotehjelp skäligen bör utgå, få Rikets Ständer, som jemväl emotla Bih. till R. St. Suppl. 30 234 Ewpeditions-Uts kottets Förslug till underil.
Villfarelsen i en sådan slutledning är uppenbar för den lagkunnige, som endast behöfver erinra sig, att derest man utan offentlig stämning skulle kunna döma till boskillnad, man dä mäste dorna öfver osläinda parters, nemligen borgenärernes rätt; att således offentlig stämning ar ett no“yan(|<gt vilkor lör boskillnads beviljande; att den offentliga stämningen följaktligen alltid borde atlölja boskillnadsansökningen, i fall denna skulle alltid kunna beviljas, men att, — 101 — om sådan vore lagens mening, föreskriften om offentlig stämning då ej hade kunnat inskränkas endast till den händelse, att i bouppteckningen visar sig, det tillgångarne, i händelse boskillnaden beviljas, ej förslå till gäldens betalning. Deremot kan det svåligen begäras, att dessa reflexioner skola inställa sig hos Konkurslagens icke lagkunniga läsare; och det har visat sig, att de kunnat äfven hos domare uteblifva. Möjligheten af misstag torde således behöfva förebyggas; och det kan utan svårighet ske genom ett sådant tillägg i 108 §, att näst efter perioden om bouppteckning, hvilken slutas med orden »edeligen lästas», följande punkten kommer att lyda sålunda: Visar den bouppteckning full tillgång till betalning af boels gäld, ändock att boskillnad vunnes; då må ej boskillnaden beviljas. Eljest varde »offentlig stämning till mannens, hustruns» För att genast i början af boskillnadskapitlet antyda dess härmed utvicklade rätta mening, i afseende på boskillnadsrättens gräns, torde det äfven vara lämpligt, att 106 § började med följande lydelse: Befarar endera makan, att tillgång till gälds betalning i boet komme att brista , der makans enskilda egendom eller giftorätt, sorn förmenas ej dertill enligt lag användas böra, blefvc undanskiftad, och vill förthy boskillnad söka; gore det »skrifteligen »hos den Rätt» Endast för lättnad i uppställningen utesluter jag härvid förbehållet, att den gäld, för hvilken boskillnad må sökas, skall vara sådan, för hvilken »andra makan ensam »bör i ansvar stå, efter thy i 11 kap.
Pojken svarade, att han föga gjort skäl för någon lön, utan ville gerna vara nöjd med hvad hans matmoder aktade gifva honom. Då tog grodan till orda: »nog vet jag hvad lön du helst önskar. Dina bröder äro ute att tjena sig dukar, till att breda på eder faders bord om jul-afton. Här vill jag gifva dig en duk, hvars make de näppeligen lära finna, om de ock leta genom tolf konunga-riken.» Med dessa ord gaf hon svennen ett bords-kläde; men klädet var hvitare än en snö, och dertill så grannt, att aldrig någon har sett dess like. Då blef pojken öfvermåttan glad, tackade med många höfviska ord för gåfvan, tog så farväl af sin matmoder, och gjorde sig redo att med stor hjertans fröjd återvända hem till sin fader. Heren begynte nu sin färd, och vandrade hela dagen igenom utan att möta någon. När det så blef serla om aftonen, fick han se ett ljus, och gick ditåt, för att finna husa-vara öfver natten. Han igenkände nu samma herberge, hvarest han skiljts ifrån sina bröder, och vid han kom fram, se, då sutto torpare-svennerna derinne, emellan skålar och krus, och åto, och drucko, och gjorde sig lustiga. Som nu heren icke länge kunde minnas någon oförrätt, blef han glad att träffa sina bröder, och gick fram och helsade dem med stor kärlek. Han tog derefter till orda, och frågade huru det gått dem sedan de sist sågo hvarandra, och om de lyckats tjena sig någon duk, att breda på sin faders jula-bord. Bröderna jakade härtill, och sade att allt gått dem väl i händer. De togo så fram hvar sin duk; men dukarne voro både slitna och söndriga. Då sade heren: »vänta, skolen J få se på någonting helt annat.» Han bredde så ut duken som han fått af grodan, och alla gästerna i herberget vände icke åter att förundra sig öfver den granna väfnaden. Men torpare-svennerna kunde illa lida, att deras yngre bror egde en slik kostbarhet.
Skulle deremot befäl och underbefäl tagas från arméen, blefve den förminskad till 14 å 15,000 man, med hvilka man måste möta en på en punkt landsatt fiende. 1) e n 23 M a.) f. m. 301 Hvad de ekonomiska skälen beträffar, eå bör man ihågkomma, och det kan ingalunda bestridas, att det är en ganska stor uppoffring af personer, som icke särskildt egnat sig åt krigareyrket, att under 2 års tid vara skyldige att exercera; men denna pligt är så nödvändig för landet, att hvar och en måste underkasta sig densamma. Dessutom anser jag, att vi, hvad beväringsskyldigheten vidkommer, äro vida lyckligare än de liesta andra länder, såsom t. ex. Preussen, Danmark, Frankrike. För min del tror jag att nyttan af en 2-årig exercis är för landet af stor vigt och betydelse samt att, ehuru visserligen olägenheter uppstå genom denna 2-åriga exercis, dessa olägenheter icke uppväga de i ögonen särdeles fallande fördelarne deraf. Jag anhåller således om bifall till K. M:ts Propos. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Ehuru ogerna jag uppträder i en fråga, der jag vet att flertalet af krigareståndets ledamöter äro af motsatt mening med mig, anser jag dock, då denna min åsigt blifvit af en af dess medlemmar väckt, mindre passande att förtiga min öfvertygelse i denna fråga. Visserligen torde en erfarenhet, hvilken räknar sin tillvaro sedan 45 år tillbaka, icke kunna innebära någon särdeles stor bevisning för den nu exercerande generationen, men jag vill likväl taga mig friheten att i korthet yttra, det min öfvertygelse är att för soldat bildningen uträttar 14 dagars exercis lika mycket eller lika litet som 2:ne års vapenöfningar. Då jag år 1813 gick till Tyskland med Kongl. Nerikes reg:te, bestod regementet till mer än hälften af beväring och genom extra rotering antagna ynglingar, och då jag efter tre veckors stillaliggande i Stralsund hade lyckan att uppvisa reg:tet för H. K. H.
De, som korsa eder väg, hvilka tror ni väl det ä r? Ni själf, ingen annan än ni själf, som kommit på en gång från alla fyra väderstrecken. Och dessa fyra figurer, ni själf och edra tre kopior äro hvarandra så illusoriskt lika, att er egen mamma skulle icke kunna säga, hvem som är den verklige, innan hon fick taga känseln till hjälp. Ni vänder o m från detta rendez-vous med edra egna gengångare och går fram mellan några springvatten o c h blommor. Ett nytt perspektiv öppnar sig, och på ett betydligt afstånd ser ni två personer stå, liksom inbegripna i samtal med hvarandra. Den ena vänder ansiktet åt er, och ni igenkänner åter er själf, men den figuren, som vän25 der ryggen till, förefaller också bekant. Naturligtvis: det är ni själf det också. Ändtligen stöter ni på en person, som ni icke kan antaga vara ett dubleltexemplar af er själf; det är en artig herre i mörkt skägg. Han ger er åtskilliga upplysningar, bland annat den att detta rum, där ni nu ströfvat så länge omkring, där ni sett det ena ändlösa perspektivet öppna sig efter det andra, det är en liten kammare, 20 fot lång och 20 fot bred! Tillika upplyser han, att någonting jämförligt med denna på optiska villor grundade inrättning icke finns någonstädes i världen, ej ens i Orienten. Berlin har någonting i samma stil, men ofantligt mycket enklare. Denne artige ciceron är trollkarlen själf, han som trollat fram hela salongen med dess pelargångar och de hundratals kopiorna af eder egen värda person. Han för er till ett ställe, där ni själf står midt i en krets af gengångare, alla förvånade eller leende som ni, alla troget härmande hvarje gest, hvarje rörelse, hvarje min. Ni ser er reproducerad ett femtiotal gånger eller så omkring. Emellertid börjar det att formligen myllra af folk därinne, ni ser er själf, men ni ser också främmande obekanta ansikten, hvart ni vänder " er. Ni har ett intryck, af att ett hundratal personer ströfvar omkring i denna labyrint. I själfva " verket är det två nya besökande, som kommit in i salongen.
Sedan Högloft. ConstitutionsUtskottet nu granskat StatsRådets Protocoller, har uti dess härom afgifne Betänkande åtskillig® anmärkningar med anledning af 107 § RegeringsFormen, blifvit till Riksens Ständers ompröfning öfverlemnade. Jag vågar ej upptaga Högloft. Ridderskapets och Adelns tid med att framlägga mitt enskilta omdöme öfver hvart och ett af de anmärkte Rådslagen, då jag i närvarande tidpunkt trott mig finna tillräcklig ledning för ämnets bedömande, af några allmänna åsigter, som jag vördnadsfullt anhåller få anföra, i afsigt att redovisa grunderne för den röst, mig åligger att viddetta vigtiga till* fäll® afgifva. Då fråga icke här uppstådt om något »om förelupit mot 106 §. Regeringsformen, det vill säga emot hvad beskrifne Lagar stadga, utan om bedömandet af gifne rådslag, efter hvad 2X4 Den 10 Julii e. m, hvars och ens enskilta begrepp och öfvertygelse om det rätta och bästa föranleder» så framstäf ler sig först för mig den omständigheten, att nästan intet ämne i Styrelseärendernes område finnes, hvaröfver icke olika tankesätt kunna äga rum, och hvilken mening är d& den ofelbara? man säger dea allmänna3 men äfven detta tori de tåla undantag; ty i mångå ämnen var allmänna tankesättet helt olika för 50 år sedan, mot nu; och mången torde anse sin mening vara den allmänna, om den tilläfventyrs vore den rådande i den krets han lefver. Äfven synes mig, att, om Konungens Rådgifvare i sina rådslag, kunna med renaste välvilja misstaga sig i sina äsigter, sådant äfven vid dessa åsigters bedömmande, kan äga rum; jag har således trodt rättvisa och billighet ålägga dea största varsamhet vid denna pröfning.
Angående den vid exekutif auktion, i början af år 1844, för Riksgäldskontorets räkning inropade egendom i Wenersborg. (1845 års revisionsberättelse sid. 22; 1847 års revisionsberättelse sid. 33—34.) Vid de i sednaste revisionsberättelse anförde förhållanden, har Utskottet icke funnit anledning till erinran emot fullmäktiges beslut att antaga det för denna egendom under hand gjorde köpeanbud å 2,000 r:dr, ehuru detsamma icke uppgick till mer än tvåtredjedelar af den summa, för hvilken egendomen, i anseende till det deruti intecknade byggnadslåns belopp, vid ofvannämnde auktion blifvit för Riksgäldskontorets räkning inropad. 20:o. Angående Riksgäldskontorets på Kongl. Krigskollegium öfverlätna fordringar hos städerna Malmö och Ystad. Genom 15 § i det för Riksgäldskontoret vid 1840 och 1841 års riksdag utfärdade reglemente, förordnade Rikets Ständer, att kontorets hos städerne Malmö och Ystad egande fordringar för de till uppförande af kasernoch stallbyggnader åt dervarande garnisoner, dessa städer meddelade lån borde, jemte en del af härå indutne kapitaloch räntebelopp, till Kongl. Maj:t öfverlemnas, för att dermed anskaffa erforderliga stalloch magasinsbyggnader för den i sistnämnde stad förlagda sqvadron af kronprinsens bussar-regemente; dock borde hvad af besagde fordringar icke behöfde för sådant ändamål användas, enligt de för lånens återbetalning meddelade föreskrifter, tili Riksgäldskontoret erläggas. Till följd af detta stadgande och i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts nådiga föreskrift, blefvo de för omförmälde lån utgifna skuldförbindelser, under Maj månad 1842, af fullmägtige transporterade 28 StatsU tshottets Utlåtande, Aho 78. på Kongl. Krigskollegium, till hvilket jemväl då utbetaltes de för omförmälde ändamål anvisade och i Riksgäldskontoret dittills innestående kontanta medel.
Att införa särskildta anbud uti AuctionsProtocollet, verkar mera oreda än gagn; ty AuctionsProtocollet är till rättelse och säkerhet för dem som personligen infinna sig, men icke så egentligen för den på annat sätt bjudande. Således bör efter vanligheten tillgå, att sedan auction är slutad, alla förseglade anbud på en gång öppnas, och deras innehåll uti ett särskildt Protocoll intagas, hvilket ock är det rätta; men att, t. ex från ett Styrelseverk till orterna afsända Auctionsprotocollen, blifver både utan nytta och ändamål, ty pröfningsrätten i afseende på antagandet af anbud eller inrop , måste nödvändigt skola bero af det Verk, som äger hufvudbefattningen med dylika ämnen. På det ställe, dör jag har äran vara Ledamot , tillgår så , att vederbörande i Landsorterna med omgående post insända såväl AuctionsProtocoll, som ingifna anbud, och sedan allt hunnit granskas , erhålla vederbörande genast underrättelse om hvad som blifvit antaget. Den omständighet, att den som gjort lägsta anbud eller inrop bör äga företräde, är ganska rigtig, och följes jemväl; men jag får härvid den äran nämna, att om, t. ex. s Den 3 Juni, en vara blifver erbud^n i orten att levereras för högre pris, än hvartill den kunnat härstädes erhållas, afseende likväl bör göras på kostnaden af en sådan varas transport till förbrukningsorten, och om transporten finnes jemte det här erbudna priset gå öfver hvad i orten blifvit budet, synes väl det vara med mesta förmån för Kronan förenadt, att då hålla sig till den i orten varande Leverantör. För öfrigt synes mig, att, i detta afseende, ett bestämdt stadgande icke bör gifvas, då det möjligen kan hända, när concurrencen är liten, att äfven det lägsta bud på en vara vid en auction vida kan öfverstiga de gångbara priserna i allmänhet. 3)
Hvar och en, som något vistats på landet, känner nogsamt huru ofta det utgör föremål för Sockenstämmornas understundom rätt brydsamma öfverläggningar, att söka bereda utväg lill bostad åt de husvilla familjer, som af en eller annan anledn. blifvit i saknad deraf och antingen icke kunna eller icke vilja sjelfva om anskaffande deraf gå i författning, äfvensom huruledes fruktan, alt för lifstiden erhålla en besvärlig inqvartering, f. n. oftast afskräcker den, som kunde erbjuda en obegagnad lokal, att upläta densamma. Då nu dessa förvecklingar icke sällan ledt derhän, att K. Bef:h:de nödgats träda emellan och ålägga församlingen, att ät den hilsville upbygga bostad, men ett sådant åliggande både medför icke obetydliga kostnader för den kommun, som detta onus drabbar, och verkar så lill vida menligt, att det kan upmuntra andra att söka på samma beqväma sätt å kommunen vältra besväret för deras herbergerande, har jag trott det vara skäl alt söka i tid genom förändrade föreskrifter, såvidt ske kan, undanrödja anledmne till det upkomna missförhållandet.
Musikaliska, Clavér och Positif 1 st. 12 24 Jern. 9 Tackeiler Ballast af Bergmalin 1 Sk». et. v. 4 24 4 24 — I Af Sjö- och Myrmalm . Utförsel för lägre Tull efter serskildt ilad. tillstånd Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämolada och/ohorrade, Hällar öfver 1J t. tjocklek samt lod och lödjor 10 öfver 1 Aklif vigt st. D:o 5 5 — T Motiv för Reservationen. Der inga liro anförde, är endast Inf»-T«llen nedsatt, då den i Bet, varit bestämd till hö°re belopp än 25 proe. af Tullvärdet. Tully-* för lågt. afseende på Inf.- Tullen — kan ej smuggling eller Tullförsnillning med denna vara befaras i och för den höga tuilens skuld. I afseende på Ötf.-Tullen är den upptagen till 50 proc., jför att stilla, den oro., sorn af Förbudets borttagande kan uppstå. -— Ytterligare nedsättning torde vid nästa Riksdag kunna ega rum. )et förbiseende i Betänkandet, som vid jemnförelse emellan Förbudet för Tackoch Ball.-Jern och tilläten utf* af Hällar samt Lod och Lödjor — är begängei — (innes lätt» malm torde icke i allmänhet böra utsättas, utan bestämmas efter underd» anhållan, emedan annars controilen blir svår» &c» synes böra vara något högre., än för Tackjern» Bil. till Bevillnings* Utskottets Utlåtande, N:o 3o. i5 Tullvärde. Stangplatt J tum tjockt &c Bandplatt under | tums tjocklek &c. Plåtar. Oförtente under % tum tjocka Knif var. Andra slag samt gafflar, ej spec Korgar af sammansatt eller såsom arbetade,ej specificerade ämnen. Koj gmakare-arbeteu, ej spec. Kreatur. Oxar ♦ Krut Käppar, alla slag - , Lampor ... Lin, ohäckladt Ljuskronor Lällerarbeten, ej spec. Lakerade ... Metaller'.
en half, två tredjedelar, trefjerdedelar eller sju åltondcdelar. R. St;s i denna sjette punkt upptagna beslut har, då det nu tillhör collin) att sig derom i underd. utlåta, gifvit coll:m anledn., att genom provins-contoren härstädes låta de till hemmansräntornes reducering år 1828 upprättade uträkningar och förslag fortsättas och utsträckas till beräkning efter medélmarkegångspriserna under de framflutna tio åren ifrån och med år 1824 till år i8 54> * ändamål att kunna ådagalägga, huruvida ett lika förhållande emellan de gamla och de föreslagna nya räntorna må äga rum efter medeljiriser11a under så väl del sednare, som det föregtde decennium; men botvid har, enligt hvad underdånigst nätlagde uträk - Dull i5 Juli f. tu. ningar oell deröfver upprättade sammandrag utvisa, ett helt annat resultat uppkommit i så måtto, att då de gamla och de föreslagna nya räntorna efter medelpris för åren i8i4 till oell med i8a3 förvandlade sig till nära lika belopp, äro de deremot ej i något län, utom Westerbottens oell Norrbottens, der ingen särdeles förändring af hemmanens förra räntor uppkommit, sammanstämmande efter medelmarkegångspriset för åren 189.4 till och med i833, utan företer sig dem emellan en skilnad af 1 r:dr till och med 8 rtdr på mantalet. Detta förhållande, som skulle hafva visat sig i ännu vidsträcktare mån, derest icke uti uträkningarna år 1828 penningeräntan blifvit använd såsom ett jemkningsmedel och satt i stället för iner eller mindre del af andra efter förvandling utgående räntor, på hvilka markegångspriset inverkar, hvilket åter nu vid verkställigheten af räntornas reglering ej skulle få ske enligt R.
Jag har deremot ansett de naturligaste föremål för låns erhållande vara de oundgängligasle behof ven, som ofta uppenbara sig deruti, att, då en fattig församling finnér sig tvungen att uppbygga sin kyrka, så måste den, alt börja med, vända sig till Konungens Befallningshafvande och Consistorium, för att anhålla om deras förord hos Kongl. Maj:t om Nådigt tillstånd att öfver hela Riket, om jag så får uttrycka mig, få tigga medel, skillings, styfvers och runstyckstals, till understöd för denna byggnad; och för denna insamling skola Consistorier, Prostar, Prester, Kyrkovärdar och Sexman sältas i rörelse, och jag känner bestämdt från min ort, som är mera glest bebodd, att, då en sexman genomvandrat sin rote för en sådan insamling, får han icke så mycket, som motsvarar hans tidsspillan, och detta besvär får han hafva för intet. Vidare har Höglofl. Utskottet trott, att, om min motion bifölls, följden deraf skulle blifva en sådan utsträckning i anspråk på lånebiträde från Ban - Banco-Utskottets Utlåtande, JV.-o 13. 13 ken, alt slutligen någon gräns derföre svårligen kunde bestämmas. Jag har dock föreslagit blott 5o eller 60,000 R:dr Banco om året, och detta tyckes icke vara ett så obegränsadt belopp. På de skäl, jag nu ytterligare haft äran framställa, hemställer jag vördsammast, örn icke Rikets Högloft. Ständer skulle finna för godt godkänna min motion, som nu är i fråga.” Af Herr Doctor Hvasser: '•'Emot Höglofl. Banco-Utskottels fattade beslut att afslå Herr Borgmästaren Westmans motion om ett Banco-lån af 4o,ooo R:dr, för återuppbyggande af Hernösands förfallna kyrka, får jag vördsamt mig reservera. Jag bade visserligen önskat, att denna fråga fått vara på Utskottets bord hvilande, till dess 2!ne dermed sammanhängande motioner rörande 124 tunnor Kronolionde-spanmåls reclamerande från Upsala Domkyrka lill Hernösands, blifvit afgjorde.