Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag väntar mig här ett inpass: » Men hennes verksamhet, hennes lifsgärning? » Ack, det blir ett långt kapitel, hvilket jag öfverlämnar åt en värdigare och mer fackmässig penna än min, och som jag ej vill bestrida kvinnosakstidskrifterna företrädesrätten till, när det ej gäller något mindre än fru Hööghs outtröttliga deltagande i kommittéer för fromma stiftelser, försvarsväsendet, utvidgandet af det kvinnliga yrkesområdet med mycket mera så- dant. Jag nöjer mig med att påpeka, hur väl fru Höögh på sig kunde tillämpa mr Pickwicks vackra ord: » Philantropy is m y insurance office ». Det intressantaste med fru Hööghs andliga företräden är harmonien, som råder mellan dem. Det omtyckta, specifikt svenska ordet » lagom » är nyckeln till hennes karaktär. Fru Höögh äger alla dygder i så anmärkningsvärdt jämnstrukna mått, att om man kunde fotografera hennes själ, skulle den förete en finpolerad mosaik. Lagom religiös känsla i förening med lagom etik mot ett öfverensstämmande mått estetiska intressen. Hon äger denna upphöjda riktning, hvilken till gästabudsbordet, teatern, konsertsalongen och litteraturmarknaden bär m e d sig andaktens suck och moralens fastställda kraf. Denna moderna religiöst-etiskt-estetiska anläggning, hvilken, när konsten uppträder i alltför obesvärade former och intelligensen tenderar till obegränsad frigjordhet, öfverskridande ett principielt » lagom », enskildt och offentligt, till samhällets välfärd och till högsta betydelse för vår kultur, protesterar. Ehuru den lutherska trosformen är fru Hööghs fasta grundval, saknas ej lagom vidd i hennes tolerans. Spiritisters och teosofers skilda meningar om den rena andevärldens faktiska förhållanden ' ha ofta brutit sig mot hvarandra i hennes salong, och den katolska propagandan har sjungit vackra visor om själamässor och den romerska kyrkans ensamt saliggörande tro i hennes öron. H o n har dock blifvit sin ståndpunkt trogen, ehuru hon med ett välvilligt leende lyssnat till dessa toner, som ju dock bekräftat fundamentalsatsen i hennes religiösa bekännelse: den troende skall blifva salig. Bland nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af IB Det är blott den icke troende, som fru Höögh vänder sin intolerans emot med den lugna värdighet, som karaktäriserar henne.
Grundtanken i de lagar, som således tjenat våra lagstiftare tili förebild, var ock den: att hvarje gäldenär, som ej kunde fullgöra sina förbindelser, borde betraktas såsom om han i mer eller mindre män uppsåtligen bedragit sina borgenärer, eller, med andra ord, att skuld vore brott och gäldenären derföre hemfallen under lagens stränghet. Visserligen hafva åtskilliga modifikationer härutinnan hos oss egt rum; men flera stadganden i vår konkurslag, såsom förbudet för cessionanten att, förrän första dom i konkursen gifven är, vistas utom sitt hus, borgenärs rätt att bevaka honom derstädes m. m., antyda dock tillvaron af ett anklagelse-tillstånd, som drabbar den redlige gäldenären likasom den oredlige. Att denna uppfattning af saken motverkat konkurs-lagstiftningens egentliga ändamål, är af erfarenheten tillfyllest bekräftadt. Åtgärden att vid iråkadt obestånd till borgenärernes förnöjande afträda sin egendom har nemligen, i stället att innefatta ett af rättskaffenheten påkalladt steg, vanligen ådragit gäldenären misstankar om mindre redlighet, för att ej säga straffbar oärlighet; och följden har varit den att gäldenärer ofta sökt, genom alla upptänkliga medel, i det längsta hålla sig uppe, hvilket åter, då sådant ej vidare låtit sig göra, verkat derhän att deras ställning försämrats till borgenärernes skada. I åtskilliga andra Europeiska staters konkurslagar har det ock vid ansvar blifvit ålagdl den gäldenär, som befinner sig nödsakad att sina betalningar inställa, att sin egendom afträda, då vår konkurslag, enligt dess första §, deremot gör sådant beroende af gäldenärens vilja, hvilket öppnar tillfället för närboende borgenärer att blifva gynnade på de öfriges bekostnad. Ett åläggande i denna del är således ej allenast i gäldenärens, än äfven i borgenärers samt följaktligen i den för affärslifvet så vigtiga allmänna kreditens intresse. Med afseende å detta lif har man ock annorstädes funnit nödigt särskildt lämpa konkurs-lagstiftningen. Huru olika är ock icke en affärsmans ställning med andra personers? Derpå inverka mångfaldiga af honom oberoende förhållanden Hufvudverktygen för hans yrke äro penningar och kredit.
Sålunda har mången anmärkning förefallit, såsom nöjaktigt förklarad; mången, såsom till framtida efterrättelse erkänd, sedaD den Lag-Utskoltets Utlåtande> N.-o 1- 3 tilläfventyrs lidande enskilde förklarat sig tillfyllest förnöjd, utan att påkalla vidare påföljd. Utskottet, som godkänner Justitie-Ombudsmannens berörde grundsats, såsom öfverensstämmande med den för honom utfärdade Instruktion och egentliga målet för hans embete, har erfarit, hurusom anmärkningarne och i bredd dermed de af Justitie-Ombudsmannen förordnade åtal emot Domare och Embetsman, under sednare åren, i märklig mån aftagit. Då åtalen år 1840 uppgingo till 12, utgjorde de år 1841 blott 5, år 1842 8 samt år i843 allenast 4* I anledning af denna minskning uppgifver Justitie-Ombudsmannen, att de åtskilliga i några fall ofta återkommande anmärkningar, hvilka under de förutgångna åren af honom blifvit väckta emot domareåtgärder, de der antingen varit lagstridiga och tilldragit sig genom vårdslöshet, eller ock ådagalagt uppenbara misstag om lagens rätta förstånd och tillämpning, troligen, genom de tid efter annan af trycket utkomne berättelser, vunnit en större allmänlighet, hvarigenom, då man erfarit, att sådane lagskipningsfel blifvit anmärkta ocji åtalade, ett nogare aktgifvande å sig sjelf kunnat hos lagskiparen främjas, der så af nöden varit, eller ock förut fattade meningar om vissa lagstadganden och deras tillämpning förändras och beriktigas i samma mån, som de deremot anförda skäl blifvit af den högre lagskipande makten gillade och godkända eller eljest på öfvertygelsens väg förmått göra sig gällande; att en annan orsak till förän dringen otifvelaktigt igenfinnes uti det förhållande, att Konungens JustitieKansler äfven egnat en oafbruten tillsyn åt dessa ämnen, samt slutligen att en ytterligare anledning vore att hemta ifrån de af Konung och Ständer vid sista Riksdagen beslutade författningar om ändring i 5 Cap. 4 §.
Hela verlden bäfvar i dessa dagar, ty hon skall till att föda hon skall föda fram en herrlig hjelte, under grufliga smärtor. Öppna dina ögon och se! Ser du hur Österns folk kämpar mod Vesterns? Men snart skall bröllopet stånda och facklor skola tändas i tusendetal och hela jorden skall stråla af frid och glädje ty han skall födas den nye, den starke, den sköne drotten, som skall herrska öfver alla folk hvars spira heter kärlek och hvars krona heter Sen for Du dina färde! Nu har Alltinget förklarat Dig fredlös och nämnt ditt namn niding. Din gård skall brännas och hvem som vill tar ditt lif. Fienderna äro öfver Dig; derför fly medan det är tid fly i denna natt! Han går; det blir ett uppehåll. BUDBÄRAREN. 221 Vet Du hvem det var? Det må Du spörja! THORFINN. ORM. ORM. Jag blef bara skald! ORM. Derför blef Du aldrig något! Jag visste hvad jag ville, men kunde intet. Du kunde allt, men Du visste ej hvad Du ville! Tack för din sång! Farväl! Hvem skall sjunga din drapa? Korparne! THORFINN. ORM. ORM. THORFINN. ORM. THORFINN. Det var ett bud från den gamla tiden! Tyst kältring. THORFINN. ORM. Tiden vill ej våld! Du kränkte den och han slår Dig. Tiden kan ej kraft derför dyrkar han svaghet. Thorfinn! Då Du kom till ön svor Du frid Du har brutit din ed, Du har kränkt din ära derför dör Du som niding! Kallar Du mig ock niding! Ja! ORM. THORFINN. THORFINN. ORM. THORFINN. Törs Du dö? Thorfinn? Jag törs mer än dö jag törs bli glömd! Du var alltid starkare än jag. Farväl! Vi råkas! går. Ensam. Ensam! Ensam .. Jag mins, det var en höst Dagjemningsstormen gick med våld Fram öfver Englands haf. Min drake krossades Och jag blef ensam kastad på ett ödsligt skär! Sen blef det stillt O, hvilka långa dygn!
Och då kamererarne, under hvilkas tillsyn och ansvar, hvar lör sin afdelning, ärendena i Kontoret utarbetas, vore bäst i tillfälle att med lull sakkännedom i Kollegium föredraga de till deras pröfning hörande frågor, hvarigenom älven inhesparades en vidlyftig och tidsödande skriftvexling mellan Kontoret och Kollegium, ansåge Kongl. Majit flere extra Ledamöter icke erfordras än en, hvilken skulle blifva chef för jordeboks-kontoret och. jemte skyldighet att öfvervara jordeboks-ärendenas föredragning och deltaga i besluten derom, få lill åliggande att ordna arbetena inom hela Kontoret och tillse, att de blefve efter lika plan eller tillämpning af förlättningarne handlagde; börande för sådant ändamål, och då behofvel afförhållnings-reglor och upplysningar blefve störst vid arbetets början i Kontoret, denna chef samtidigt med den öfriga kontors-personalen förordnas. När målen hunnit så utarbetas. att förekommande frågor borde Kammar-kollegii pröfning underställas, komme för dessa ärendens handläggning alt bildas en särskild division, beslående af jordebokskonlorets chef, den föredragande Kamererare!! och, enligt Presidentens förordnande, antingen en af Kollegii öfrige ledamöter eller en af de öfrige jordeboks-kamererarne, hvilken division pä Kol logii vägnar meddelade beslut. Den iif Kollegium, för jordeboks-arbelets bedrifvande, ifrågasatta anställning af tillförordnade notarier, kanslister och vaktbeljening, hade Kongl. Majit desto mindre funnit nödigt att på förhand bestämma, som jordeboks-arbelets inverkan på göromålen i Kollegii kansli icke kunde annorlunda, än pä grund af någon tids erfarenhet, bedömas och Jordeboks-kontoret, hvars verksamhet vore af beskaffenhet att blott sällan påkalla budskickningar utom verket eller annat vaktmästare-biträde, borde i sådant afseende kunna beljenas af de 6 ordinarie vaktmästare, hvika, utom möjligen antagne extra, finnas vid sjelfva Kollegium anställde; dock ville Kongl. Majit hafva
Så synes mig omsorg böra egnas åt nationalförsvaret samt befäl för beväringsbataljoner bibehållas, för att icke vara i saknad af instruktörer och anförare. Det bär anförda är det lmfvudsakligaste hvari jag varit af skiljaktiga tankar med pluraliteten. Jag har ansett min underdåniga pligt påkalla att anmäla det till nådigt skärskådande, i läll det förtjenar afseende, eller skulle anses böra fullständigare utvecklas af dem, sorn ega större kännedom och kunskaper att ändamålsenligt ordna landels försvar. Om mina grundsatser förändras eller alldeles förkastas i de delar de varit skiljaktiga med pluralitetens åsigter, men bättre i deras ställe göra sig gällande, skall det icke förtryta mig, men utgöra min innerligaste tillfredsställelse, i det glada hoppel att fosterlandet allt mera skall stiga i borgerlig lycka, ära och sjelfständighet. Stockholm den 10 Maj 1859. And. Gudmundsson. Endast uti tvenne frågor skiljaktig från de åsigter, sorn inom Kommitén gjort sig gällande, vid uppgörandet af dess förslag till bevärings-inrättningens ordnande, måste jag uti dessa frågor uttala min serskilda mening. De, enligt min åsigt, välgrundade skäl, som föranledde det Riksstånd, af hvilket jag vid sistförflutue Riksmöte var medlem, att uti en särskild underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit, anhålla 0111 beväringsmanskapets vapenöfningars anställande utan afbrott under ett år, äro för mig ännu fullt giltiga. Likasom jag inom Kommitén uttalat min önskan att Kommitén måtte, på nämnda skäl, i underdånighet hemställa om ett sådant ordnande af vapenöfningarne, får jag, då detta förslag af pluraliteten blifvit lemnadt utan afseende, nu deremot reservera mig. Vidkommande härefter den andra frågan, uti hvilken jag icke kunnat förena mig med pluraliteten, så har det icke synts mig billigt eller rättsenligt att man velat tvinga de beväringsskyldige att, för hvarje gång de behöfva beväringsbesked, hvarförutan de icke erhålla prestbetyg, i så kallad lösen utgifva ett belopp af 50 öre R:mt.
R:dr, att med 66,666 R:dr 32 sk. banko utgå under hvarje af de 3 åren 1852, 1853 och 1854. I anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, får, med afseende å den inom Borgare-Ståndet gjorda erinran, att de å anslaget för uppförande af häradshäkten reserverade 175,000 R:dr skulle kunna användas till uppförande af läns-cellfängelser, Utskottet meddela, att Statsoch Lag-Utskotten, i anledning af framställdt yrkande, att hvad som ännu funnes odisponeradt af detta, vid 1840 års riksmöte beviljade, anslag, måtte få till berörde ändamål användas, uti gemensamt afgifvet och af samtelige Riks-Stånden bifallet Utlåtande J¥s 15, afstyrkt Rikets Ständers bifall å omförmälda framställning; samt att, beträffande den äfvenledes inom bemälda Riks-Stånd framställda anmärkningen, att Utskottet icke skulle hafva besvarat Kongl. Maj:ts nådiga proposition i hvad densamma afsåge utbetalning från Riksgälds-kontoret af de å förenämnde anslag reserverade medel, Utskottet anser sig blott behöfva hänvisa till det yttrande, som af sammansatta Utskotten uti nyssnämnde Utlåtande M 15, rörande denna fråga afgifvits. Vidkommande slutligen den inom olika Riks-Stånd föreslagna förändringen i anslagets belopp, finnér Utskottet skäl ej vara anförda, som kunna föranleda ändring uti Utskottets i delta hänseende förut afgifna förslag, hvadan Utskottet får detsamma vidblifva. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli 1831, kl. 2 e. m.
Hvart hon kom böjde männen sig hyllande för hennes friskhet, och längtan kom hjertat att klappa i frågande förväntan vid hvarje nytt möte med en man. Det fans inom henne en förhoppning med obestämda konturer; ständigt gäckad glimtade den ständigt åter fram — det var det unga sinnets aningsfulla, instinktlika sökande efter kärlek och sympati, efter ett väsen att förena sig med och uppgå i. Men hon mötte aldrig den öfversvallande lidelsen, som för hennes inbillning var den äkta kärlekens kännetecken. Menniskorna voro kalla eller ljumma, ingenting mer; men hennes längtan hade starkare färger, och den, hon skulle kunna älska, måste vara mer än ljum. Han kunde vara ful som Qvasimodo, han kunde vara en skurk, som alla andra menniskor fördömde — dess mer skulle hon hålla af honom! Men han måste ega den förmåga att ge sig helt, på godt och ondt, hvars flammor slagit emot henne en enda gång i hennes lif. Det var i Dolce Napoli, en solskensdag scenen stod lockande fram i minnets förskönande ljus, som utplånade allt det frånstötande och samlade all inbillningens glans kring den unga, starka känslan, den oemotståndliga lidelsen, som kysste hennes läppar i blod. Men ett minne och en inbillning kunde icke i längden tillfredsställa den ömhetslängtan, hon bar inom sig. Det unga blodet törstade efter någonting mera verkligt, och de första symptomerna af en bröstsjukdom grepo henne med en isande fasa. Om hon skulle dö! Dö i unga år utan att ha lefvat, utan att någonsin ha förnummit lifvets rikedom och fullhet! I sådana ögonblick kunde det komma öfver henne ett feberaktigt, sjukligt begär att sluta ögonen och kasta sig i armarne på den förste och bäste man, som hade de kvalifikationer, verlden fordrade af hennes make; att ge sig hän med kropp och själ, utan betänkande och utan återvändo — låta alla andra känslor drunkna i halfheten, framför allt denna dumma, oroliga längtan, som pinade henne till döds. Bland dem, hon hade att välja på, stod löjtnant von Block främst; han var just motsatsen af drömmarnes lidelsefulle hjelte: lugn, godmodig, envis och säker.
Reservation: vid § 240. af Herr L. J. Hierta : ”Ända från år 1810, och möjligen äfven förut, fanns i Riksgälds-kontorets reglemente intaget ett så lydande stadgande: ”Uti alla mål, hvilka tarfva någon utredning, inhemte Fullmägtige Kommissariernes utlåtanden.” Vid 1840 års riksdag fick detta stadgande följande förändrade lydelse: ”Innan Fullmägtiges pröfning underställda ärenden till slutligt afgörande, företagas, böra Riksgälds-kontorets Kommissariats utlåtanden deröfver inhemtas, såvida sådant, för utredningen af härvid förekommande förhållanden, kan erfordras eller af någon utaf Fullmägtige äskås; skolande hufvudsakliga innehållet af dessa utlåtanden i Fullmägtiges protokoll antecknas.” Vid 1853 års riksdag undergick samma stadgande ytterligare följande förändring : ”Innan Fullmägtiges pröfning underställda ärenden till slutligt afgörande företagas, böra Riksgälds-kontorets Kommissariats utlåtanden deröfver inhemtas, så vida sådant för utredningen af härvid förekommande förhållanden erfordras eller af Fullmägtige eljest anses nödigt; skolande hufvudsakliga innehållet af dessa utlåtanden i Fullmägtiges protokoll antecknas.” I följd af sistnämnda förändring är klart, att tillfällen kunna inträffa, då majoriteten af Fullmägtige vid behandlingen af något magtpåliggande ärende omfattar en mening, som möjligen ej hade blifvit den rådande, i händelse alla tillgängliga upplysningar förut blifvit inhemtade.
Sveriges Konungar hafva hedrat framlidne Hof-Intendenten Sergel med utmärkta nådebevis, och den upplysta delen af nationen har med glädje och tacksamhet sett den utmärkta förtjensten belönad. Det är otvifvelaktjgt, att Sergels många förträffliga arbeten säkrast hos Efterverlden skola vittna om dess meriter; men jag tror också, att en nation, som bör vara stolt att hafva ägt en så stor Man, är skyldig att lemna en tacksamhetsgärd åt (minnet af en af dess namnkunnigaste medlemmar. Det är af denna anledning Ijag vågar ödmjukast föreslå, om ej en minnesvård borde resas på Den 5 Maj. Statens bekosnad åt denne odödlige man. Skälet, hvarföre jag nu vågat väcka denna fråga, är, att för närvarande vistas uti Rom en af Sergels förträffligaste Elever, Kongl. HofBildbuggaren Byström, hvars talang redan vann dess stora Lärmästares fullkomliga bifall, och äfven de namnkunnige Bildhuggares som nu finnas i Rom, och, som lofvar att kanske en dag upphinna sin Lärare. Fördelen af att nu derom fatta något beslut är ganska stor i anseende till kostnaderna: l.o Är i Rom tillgång på skicklige arbetare, sorn fås för mindre dagspenning och göra således för Konstnären möjligt att för långt billigare pris der verkställa sitt arbete än här; 2:o Bli Iver transportkostnaden af ett redan färdigt arbete mycket minskad genom den högst betydliga skillnaden i vigt och volume mellan Marmorblocket och det redan fullkomnade arbetet; och vidare vinnes den stora fördelen, att under Modellens förfärdigande kunna derå få en den fullkomligaste granskning af en Canova och en Torvaldsen. Om Rikets nu församlade Stände■ skulle vid detta mitt vördsamma Memorial vilja fästa någon uppmärksamhet, vinnas härigenom t vänne betydande ändamål; En med Nationens heder högst öfverensstämmande minnesgärd åt en stor man , och en uppmuntran åt den verkligen högst ovanliga talang, som Herr Byström äger och sorn af 120 T)en 5 Maj. ofvannämnda båda stora bildhuggare fullkomligt erkännes. I händelse Idöglofl.
Börandes i händelse en sådan brist skulle uppstå i den 25Ue Edefors afdelningen, densamma ersättas från den 24:de och i:sta Afdelningen, äfvensom då Ledamöter saknas i irsta Afdelningen det felande antalet Ledamöter tages ur den 25:teoch 2:dra Afdelningen; hvilket dock allt, jemte Tvenne Ledamöters serskildte mening Höglofl. Ridder* skåpet och Adelns vidare ompröfvande vördsamt underställa. Stockholm den 6 Maji 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar CG. Spens. N. Snoilsky. Den i5 Maji e, m. *97 Utdrag af Protocollet, hållit i RiddarhusUtskottet den 13 Maji 1823. S. D. Efter fulländad justering af Utskottets Utlåtande i anledning af de anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande angående Bänkmännens afskaffsnde blifvit inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorde, yttrade Grefve Spens, Carl Gustaf, sig skrifteligen sålunda; Jag anhåller, att vid justeringen få till Protocollet anmäla, att för min del är bifallet till det nu upplästa Betänkandet icke grundadt på ändrad opinion om olämpligheten af val i massa med 25 namn på hvarje ValLista, utan åberopar jag i det afseendet, min samt Friherre Posses emot sista Betänkandet gjorda reservation, men det af Utskottet nu tillagde nya Förslaget till val af Electorer genom listor, med blott ett namn på hvarje, anser jag deruti äga ett mycket stort företräde framför Utskottets förra. Häruti instämde Friherre PGsse, Christer; Ut supra. Ex Protocollo NSnoilsky. Ben 21 Maji f, mt Bilagor till PleniProtocollet för den 21 Maji, förmiddagen. N;o il Herr Montgommeriei Gu/inf i Ehuru jag icke för första gången går att; föra en olika strid, känner jag ändå, att hvad snan vågar root öfverlägsenheten är redan blott derföre svårt, att man tror sig se den misslyckade utgången i förhand.
Marskalken frågade om Ridderskspet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Banco-lJtskottets Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf, hvilket bifölls. Anmältes och emottogs Hans Excellence HofCanzleren 111. m. Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl* Maj:ts Höga vägnar, aflemnade Dess nådiga skrifvelse till Riksens Ständer angående Leipzigska lånet; Gifven Stockholms Slott den 6 Julii iSi8* Flans Excellence Herr Grefoen och Landt. Marskalken anmodade Hans Excellence Herr HofCanzleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderkapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet. Sedan Hans Excellence Herr HofCanzleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes Kongl. Majts högstberörde nådiga skrif-, velse. Grefve Spens, Jacob Melcher: Ehuru delade meningarna än må vara rörande Bankens ändamål, tillgångar och anlitande, äfvensom rörån*. t Den 7 Jnlii. 189 de hvad till vinnande af reda i penningsväsenclet vid denna långvariga Riksdag egentligen blifvit uträttadt, och huruvida icke just i besluten torde finnas anledningar till en snart behöflig och förestående ny Ständernas sammankomst, later likväl hvar och en af Riksens Ständers Ledamöter dela den önskan, att denna sammankomst ändteligen snart måtte slutas.
12 § Slättegång&balfen, bömmäö, att böta, 23orgmäffaren 16 SH:br 32 fp. ocf) Ijwarbera af bemäfte Slåbmän 8 0t:br 16 fp.; ocf> betr Äongl. löfslätten, enligt befi ben 26 Slugufi ffjffibet år i målet gifna utflag, funnit, att -Slåbifufmurättené i fråga maranbe Orbföranbe ocf) lebamöter, på fätt anmärft ocb mebgtfmit more, förfarit emot Plar od; beftämb lag famt mållat, att Slttberé Olofson ocb gefällen Slnberfon fått mibfännaö barbare beflrajfning än meberborbt; ^toarföre ocf ifongl. löfslätten, meb bifall till äperr Sagmantten Jjpebenjfjernaö prfanbe, pröfmat rättmiff föda Soorgmäfiaren Mellbin famt Slåbmannen 0d)ougb ocb äpolmqmiff, att för åtalabe felafttga åtgärberna, böta, ben förre 16 Sfcbr 32 fp. famt b^arbe* ra Slåbmännen 8 Sl:br 16 fp. till 3 fpifteö; ocb forn Slnberé Oloffon ocb 0men Slttberfon förflarat ftg tcfe bafma något anfpråf på erfättning el* ler upprättelfe, more något utlåtanbe beröfmer ej erforberligt. SlåbffufmmSlätten i 0unbömad, fjmilfen genom utflag ben 7 £)e