Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter Herr Rosenqvists farhåga för en permanent deputation beträffar, så fruktar jag icke att missräkna mig, om jag tror att vi alla äro öfvertygade, att en sådan anledning, som den hvilken nu olyckligtvis blifvit gifven, aldrig, efter hvad jag för min del hoppas, eller åtminstone ytterst sällan i framtiden skall återkomma. Herr Cederschjöld: Den siste värde talai’en har hoppats, att icke blifva misstänkt för någonting så löjligt, som att föreslå en deputation för att göra Ståndets ursägt hos Konungen, för hvad en ledamot yttrat, Den ig Februarii f. ro. vida jag annars riktigt fattat talarens ord, sorn fallit sig för mina öron nog lågljudda. Men jag må säga, att jag af talarens prasmisser ej kunnat draga någon annan förnuftig conclusion, än att den föreslagne deputalionen skulle kafva till ändamål att göra ett slags ursägt. Har jag emedlertid häruti haft orätt, så får jag nu rätta mitt misstag. Men för jemnförelsens skull med 1682 års tilldragelse, vill jag påminna, att Riddergkapet och Adeln då förklarade, att Ståndet icke erkände Liljehöks yttrande, utan beklagade, att det blifvit fäldt, och öfverlemnade på visst sätt denna Ståndsledamoten åt den enväldige Konungens onåd, utbedjande sig att sjelfve slippa uti densamma vara inbegripne. I afseende på hvad Friherre Cederström, efter Herr Rosenblad, uppläst ur Herr Dalmans skriftliga anförande i dag, om Landshöfdingen på Gottland, så minnes jag tydligen och får intyga, att Herr Dalman vid uppläsandet icke nämnde Landshöfdingen på Gottland, utan sade i det stället ”någon.” Herr Dalman: Jag är ledsen att en så dyrbar lid skall upptagas och ett helt Riksstånd sysselsättas med en enskilt Ledamots för hans egen räkning illa eller väl framställde tanka; och om Ståndet finner det ifrågavarande anförandet anstötligt, upprepar jag, det jag för egen del ingalunda emotsätter mig att yttrandet får ur Prolocollet Den 19 Februarii f. m. utgå, om Ståndet vill införa slika praejudicater.
Då nuvarande Privat-bankers oktroj före Rikets Ständers nästa sammanträde icke löper till ända, skulle det väl kunna synas, som vore det öfverflödigt att bibehålla föreskrifter, tillkomna hufvudsakligen under den förutsättning, att en eller flere Privat-banker icke skulle söka förlängd oktroj; men då, utan afseende derå, det kan inträffa, att Privat-bank, af någon anledning, före nästa riksdag inställer sin verksamhet, och då en sådan tilldragelse ovillkorligen Romme att, inom den ort Privat-banken omfattat, medföra skadliga verkningar, derest icke, på ett eller annat sätt, Riks-banken lefnnade orten biträde i låneväg; har Utskottet, under hemställan, att en af Hr C. C. Hörnstein inom Vällofl. Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, om uteslutande från Banko-reglementet af ofvanberörde 215 §, må lemnäs utan afseende; ansett sig böra taga i öfvervägande, huruvida de stadganden, nämnde Reglements § upptager, kunna, beträffande uppställningen, erfordra någon jemkning, i hvilket afseende Utskottet skolat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å följande omständigheter; Angående tiden, då Rikets Ständers Bank kan anses skyldig, att ersätta indragen Privat-bank-rörelse är Usta momentet af 215 § nog obestämdt, serdeles för det fall, att en sådan ersättning skall ske förmedelst inrättande af Serskild Bank-afdelning. Utskottet har således ansett ett förtydligande härutinnan vara af behof påkallad t och af denna anledning samt med tillika fästadt afseende derå, att i händelse af Rikets Ständers bifall till Utskottets förslag här nedan, att banken må genom låneunderstöd bispringa bolag, som för bedrifvande af Bank-rörelse kunna bilda sig i orterna, ett samband dessa föreskrifter emellan är af nöden, åt lista momentet gifvit en förändrad redaktion. Af nyss omförmälda orsak är jemväl 2:dra momentet förändradt och deruti infördt det stadgande, som innehålles uti 4:de moni., hvilket följaktligen icke, såsom serskildt moment vidare blifver erforderligt.
H öglofl, Ridderskapet och Adeln har till Stats-Utskoltets åtgärd remitterat en af Herr P. G, Cederschjöld väckt Motion, att då Riksens-Ständer år iSio, anslogo 5,oooR:dr årligen, för att genom Stipendier vid Universiteten uppmuntra dem, sorn skulle blifva Prester, att tillika studera Medicin, denna åtgärd väl kunde vara af behofvet påkallad och välgörande verkningar deraf förväntas ; men, enär erfarenheten visat, att det åsyftade ändamålet icke vunnits, häldst blott några få med alfvar förenat de Presterliga och Medicinska Studierne, samt dessutom behofvet af Prest-Läkare, nu mera betydligt minskats, derigenom att Provincial-Läkarnes antal ökats och omkring 70 Bataillons - Läkare blifvit kringspridde i Landsorterne, PrestLäkare-Stipendierne nu måtte afskaffas, och den dertill anslagne summan användes till de nya behof för Medi - Ståts-Utskottets Betänkanden. i35r) cinal-Verket, som vid denna Riksdag kunna pröfVas mera angelägne, såsom t. ex. understöd för Allmänna Barnbörds-huset, underhåll för ett visst antal Barnmorske-Lärlingar från Lands - orterne, Löner för föreslagne flere Provincial - Läkare, bidrag till Veterinair-Iurättningen, m. m. I anledning häraf får Stats-Utskottet andraga, att Riksens-Ständer vi'd 1810 års Riksdag, lill Läkare-vårdens förbättrande för Landtfolket samt för Armeen och Flottorne, anslogo 5,ooo R:dr årligen till 5o Stipendier, vid Rikets Universiteter för sådane Ynglingar, hvilka bestämde sig till Prester och tillika ville inhemta nödige kunskaper uti Läkare-Konsten, för att dermed, i brist af egentelige Läkare och intill dess deras biträde kunna anskaffas, kunna gå Församiingarnes innevånare tillhanda vid förefallande Sjukdomshändelser.
Leijonhufvud, Broder Abraham; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1708, Hr von Walden, fullm. Hr Blomstedt, Carl Reinhold. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Bevilln.-Utsk:t efter N:o 59 Frih. Rålamb. Sigfrid; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 110, Frih. Taube, Carl Elvert Bernhard. Öppnades TIrr Elektorers lista vid val af två ledamöter i Alim. Besv.- och Ekon.-Utsk:t efter N:o 140 Gr. Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig, och N:o 223t Hr af Burén, Diedrik Pontus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 107, Gr. Klingspor, fulltn. Gr. Piper, Charles Emil; » 2075, Hr af Huss, fullm. Hr Törnebladh, Carl Ottomar. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att, sorn en suppleantplats i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t blifvit ledig efter Hr Törnebladh, Carl Ottomar, hvilken blifvit utsedd till ledamot i samma Utsk., finge Hr Gr. o. Landtm, anmoda R. o. Ad:s Hr Elektorer att vid deras nästa sammanträde välja en suppleant i tneranämnde Utsk. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 11 och 15 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 32, ang:de förändrad organisation af R. St:s Bank, samt inrättande af en särskild affärs bank. l:sta punkten. Hr Akerman, Fredrik: I det förslag till förändrad organisation af Riks-Banken, som detta Betänk, innehåller, återfinner jag ined nöje flere af de idéer, som min motion innehåller, såsom att åt K.
Utrednittgs - Lummislic». nsns Ob!i§skioner. Och enar, hwarken w!d Ksvistoncrns anmärkning blifwit gjord, eller el>est någon anledning förekommit, at Fullmagtige, utöfwer iverkeliga behofwet, antagit betjening, har Hemliga Uifkoltet icke haft något at påminna wid hwad redan skedt är, i den säkra förmodan, at Fullmagtige, dä tilfället medgifwer, icke underlåta, at genom indragning bespara Werkecg utgifter. Sä tvål wid 1796, som 1799 ars Rsvilioner, haswa l^ovisorerns instämt deruti, at Lönerna wid Riks» galds-Oonrairet, i jämnsörelse mot Uangusn, äro allt för ringa och mindre tilräckeliga för BekjeningenS utkomst och bärgning, hwadan ock ksvitorerne > som ansett wädeligt, at lemna Betjeningen wid et Penningewerk uti sa knappa wilkor, lil Riksens Höglofl. Stan» der anmält nödwändigheten. och billigheten deraf, at BetjeningenS löner förbättras. Som Rikets Penningewerk, wid denna Riksdag, torde komma at undergå någon förändring, har Hemliga Utskottet annu icke kunnat uti denna omständighet stg urlaka, ehuru Hemliga Utskottet til asta delar erkänner riktigheten af de grunder, pa hwilka lievilorsrne förar deras förberörde anmälan. Af Fullmägtiga är hemställdt, at de Fullmagtige, hwilke tillika äro OireNsuror uti Oilcomsn, kunde befrias ifrän de dem uti koglomenrek älagda skyldigheter, ^ i afseende pa kiisyncn öfwer Ooäik-sedelrörelfen och OstrinveinLringgrnz. Hwar>mot
Utskottet, utgående frän ett bestämdt tillkännagifvande, att det ej instämmer i de Motionairers mening, hvilka föreslagit skärpning i Strafflagen emot fylleri och dryckenskap af den 24 Augusti 1813, förklarar först, ”att fylleri brott ej i allmänna; omdömet meclför vanfrejdoch vidare, ”alt ”dryckerjskaps-lastens utöfvande ej kan befraktas som egentligt brott, (?) utan sä vidt ”andras säkerhet och frid derigenom Störes, ”eller oro och förargelse i allmänna lefver”net åstadkommes , hvarföre straff derå en”däst i dessa fall kan anses rättsenlig!.” Utur Lagförslaget är stadgandet, ”att en hvar må fylleri-brott angifva,’’ uteslutet, likaledes det måhända mindre lämpliga stockstraffet och herntnings-påföljden; deremot qvarstå de den brottsliges maka och barn direct träffande penninge-böterne, Äfven från den besvärande behandlingen såsom Police-mål befrias fylleribrotten, och öfverflyttas i följd deraf ifrån handläggning hos Konungens befallningshafvande till Domstol, Den hittills gällande strafflagen har sökt att i allmänhet ändamålsenligt sträcka sig till åtal och ansyar för fylleri-brott, hvar helst de utöfvades. Närvarande Lagförslag deremot, hyllande motsätta åsigter, fredar den inom a6 Bil, till LagUtskottets Betänkande N:o 95, liem-lifvet af fylleri sanslöse, oell ställer honom der utom strafflagens tillämpning. Då först, når han sätter foten utom egen tröskel, faller hans vansinnighets-tillstånd inom åklagare-magtens område. Der inne må han fritt och så ofta han behagar försätta hela sin husliga omgifvelse i ett bäfvande tillstånd. Der inne supa bort förstånd, sansning och medvetande. — Der inne fortfara att ostörd vara ett föremål för den olyckliga makans jämmer, de qvidande barnens tårar. Det är då endast till krogoch marknadslifvet, dit den berusade hädanefter af Lagens lindrigt nog straffande hand bör följas!
I stöd af berörda föreskrift kan alltså en person blifva berättigad att ensam begagna en möjligen gammal uppfinning, endast till följd deraf, att den, som förut under en längre tid an vändt samma uppfinning, förbisett det i nämnda tidningar gjorda tillkännagifvandet, eller ej varit i tillfälle att derom taga kännedom. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 208. Den gamla uppfinningen blir sålunda erkänd såsom ny, och den, sorn förut möjligen deraf haft sitt hufvudsakligasle uppehälle, nödgad att upphöra med sitt yrke eller åtminstone inskränkt i ulöfvandet deraf. Ett sådant lagstadgande, hvarigenom en person kan riktas på en annans bekostnad, synes icke vara lämpligt, och ej eller bör någon tvingas till rättegång för bibehållande af sin lagligen förvärfvade egendom. Fördenskull och då jemväl i öfrigt behof af en snar förbättring i lagstiftningen rörande patentväsendet förefinnes, hvadan ock en ny Författning i ämnet lärer, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, vara under utarbetning, få Rikets Ständer, jemte underdånig anhållan, alt E. K. M:t täcktes på fortgången af ifrågavarande magtpåliggande ärende fästa
Uå Utskottet förbigår att upptaga hvad i förra afseendet är anfördt, har Utskottet endast till syftemål, att undanrödja hehofvet af sådana ämnens pröfning, som åtminstone för det närvarande ligga utom gränsen för dess befattning; hvarföre Utskottet ej heller tror sig genom en slik underlåtenhet böra äfventyra någon förnyad förebråelse för en allt för lätt behandling af målet, så mycket mindre, som Herr Westins Anförande genom trycket, ej mindre för Riksens Högloft. Ständers än jtö Ees v. sch Ekon Utsk. Betcinkanderi, hela Svenska Allmänhetens ögon är framlagdt. Af hvad Herr Westin i senare afseende!; andragit, anmärkes åter: att Kongl. Allmän» ra MagazinsDirectionens förut omförmälda underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majrtblif* vit af honom ansedd såsom vitsordande, att de Sädesfattigare Provincernas behof af undsättning icke kunna fyllas genom de i en del Provincer varande adåtliga Spannemåls-tilh gångar: Att i anseende härtill Han, med fortfarandet af den fria Husbehofs Bränvinsbränningejn, förenat nödvändigheten af Utländsk Spannemäls införskrifvande till betydlig qvantitet, såvida hungersnöd eljest skall kunna undvikas; att han af denna utväg åter ansett de skadligaste följder för Landet, genom Coursens försämring m. m., inträffa: att han ej trott höga Spannemålspriser vara särdeles fördelaktiga för Jordbruket, då, efter dess mening, högst en fjerdedel af dem, som bruka jorden, äga någon Spannetnål till afsalu, och genom det missförhållande, som visar sig emellan Spannemålens närvarande värde och de förra priserna å dagsverken, stegring a alla Slöjdevaror måste uppkomma, samt svårighet möta, att hålla vår hufvudsakliga» ste exportvara — Jernet, i pris med Utländningen: att han, under framställande af den sats, att enskilta Considerationer böra vika vid frågor om det
Riksdag taga saken i närmare öfvervägande, efter sig då företeende omständigheter. I betraktande af sakens vigt, i följd af hvad jag nu haft aran i korthet res#rvationsvis anföra, och i öfverensstämmelse med Finance-afdelningens beslut, vågar jag således vördsamt föreslå Rikets Höglofl. Ständer, alt, med gillande af i punkten af Utskottets nu afgifne Betänkande, der Utskottet frångår sin gjorde tillstyrkan att utställa Bancosedlar på R:dr Courant, samt 2 punkten om transporträkningens upphörande, och afslag till det i Öfrigt föreslagna, — nu besluta: 1:0 att Bankens så kallade transportsedlar hädanefter, och intilldess annorlunda af Rikets Ständer förordnas, hållas på förhand färdiga på livilt papper efter nu brukliga formulairer lill tryck och påskrift, och förvaras i Sedelmagasinet, för att i Cassorne hållas allmänheten tillhanda, på sätt nu med 3 och a R:dr samt småsedlarne tillgår, men på följande valeurer nemi. 1000 R:dr B:co; 5oo: — 100: — 66: 32. — 33; 16. och 16: 3a.; 2:0 att alla dessa sedelsorter, äfvensom redan utelöpande transportsedlar, inoch utve.vlas så länge, de icke äro förslitne, och då först afprickas och annulleras; 3:o att de vid utfärdandet bokföras till numer och datum på sätt nu tillgår med transportsedlarne; 4;o att en ny sort Bancosedlar på 6 R:dr 3a sk. Banco utställes på samma sätt som nuvarande 3 och 2
För öfrigt har H:r Wetterberg hemställt, att det af Utskottet föreslagna vilkor, att tjenstemännen icke, utan Hof-Rättens tillstånd, finge, jemte innehafvande beställning, emottaga annan befattning, skulle afse endast befattning i Statens tjenst, äfvensom att, för möjligheten att skyndsamt genomföra reorganisationen, de uti Kongl. Maj:ts förslag be - 6 Slals-UlskoUels Utlåtande, jM SOI. gärda belopp till extra tjenstemän, såsom kanslibiträden åt Sekreterare, Advokat Fiskaler och Fiskalerne måtte i främsta rummet och under benämning af Kansli medel användas till aflönande af de Kanslister, hvilka icke komme att på de nya platserne användas, utan i stället blefve biträden åt Sekreteraren, Advokat-Fiskalen och Fiskalerne; och borde slutligen för betäckande af Kanslisternes sportelförlust samt för de möjligen qvarstående Proto-Notariernes, Registratorernes och vice Advokat-Fiskalernes skadeslöshållande för deras indragne löner och sportler, den föreskrift meddelas, att de nya lönerne icke finge af tjenstemännen fullt uppbäras förr än innehafvarne af de tjenster, som vore bestämda att indragas, blifvit till annan tjenst befordrade eller på annat sätt afgått och att i sådant afseende lika afdrag borde ske å alla de nya lönerne samt att deremot innehafvarne af de till indragning bestämda tjensterne skulle vara pligtige att deltaga i samma eller ena handa göromål, som dessa tjenstemän hittills ålegat. Utskottet har, i följd af återremisserne, förehaft detta ärende till förnyad behandling, hvarvid Utskottet, på grund af de anmärkningar, som inom 5:ne Riksstånd blifvit framställde emot dess tillstyrkande af den föreslagna löneregleringen för Hof-Rätternes tjenstemän och vaktbetjente, funnit sig böra sitt förra yttrande i ämnet frånträda.
„Ja, herr Commendant,“ sade jag, „så godt förr som sist, ty undsättning är ej att vänta på, och vi ha ej en enda man oblesserad numera.“ Och hade Commendanten allt arrangerat om att spränga fästningen i luften, men gick han så in till sin hustru, hvilken satt med sin lilla dotter i famnen, den under belägringen blifvit född, och hade hon redan under detta kriget haft stor sorg, då hennes förre herre stupade. Nu sade Major Fieant: „bed ännu en bön för oss och för barnet der, det är allt slut nu.“ Men började hon så att bedja för det lilla barnet och för alla de arma menniskor, hvilka undan krigets förödelser i fästningen sökt skydd; och så veknade slutligen hans hjerta, att han började om kapitulation afhandla, och afslöts den ännu samma dag sålunda, att vi under flygande fanor och med klingande spel skulle få med hela garnisonen uttåga, och alla stadens innevånare hafva frihet att begifva sig bort. Det klingande spelet låg dock ingen makt uppå, och hade han gerna, der ej krigsbruk så fordrat, kunnat underlåta att sig sådant betinga, ithy att vi inga musikanter hade, ja ej en gång en katt, som kunnat för fronten jama. Klockan 10 på förmiddagen tågade vi ut. Först skulle garnisonen utmarschera. Främst gick med stolta steg Commendanten, näst efter honom tågade hans fru, bärande på armen sitt lilla barn, som skrek och tutade af alla krafter, utgörande sålunda vårt klingande spel, och sist kom jag, bärande vår fana. Derpå kom trossen bestående af vårt blesserade manskap, de värst sårade på några kärror, och de öfrige sig, så godt de förmådde, på sina fötter eftersläpande. När ryske befälhafvaren, General Tshekin, såg detta vårt tåg, blef han så uppretad af att se med hvilken ringa styrka vi honom emotstått, att han gaf befallning att allesamman nedhugga. Men då framträdde öfverste Mannstein till honom, kastade sin värja ned framför honom och sade, att han aldrig skulle tjena tillsamman med en man, hvilken sålunda bröte ed och fördrag.
berömma sig af att vara de skickligaste i hela Asien, hafva blifvit afskedade. En indisk doktor, om hvilken man hviskar de underligaste historier, har hitkommit och vunnit konungens hela förtroende, genom sin utomordentliga konst och sin liberalare cur-method. Han har upphäft företrädarnes förbud mot njutningen, och natten efter, då du blef afskedad, har Schahen tillbragt hos den prisvärda Nuhr Dsjehan, som, – enligt hvad man säger – inkom i seraljen, sedan han redan sjuknat. Den spådom jag skämtande yttrat för min far, om konungens återvändande ynnest, tycktes vilja gå i fullbordan. Ty redan ansåg jag mig för alldeles glömd af hela hofvet, då, under en konglig vattenfart på sjön Dall, jag såg Schahens egen gondol styra emot min lilla ö. I tanke, att han ville bese den vackra holmen, utan att kanhända veta att jag der hade min boning, drog jag mig undan. Men till min förvåning gick konungen emot mig med en vänlig och glad uppsyn: Har du hört det ordspråket, som vår religions fiender uppdiktat? – Jag vet ej hvilket du menar, nådigste herre? – Om kullen ej vill gå till Muhammed, så skall Muhammed gå till kullen. – Jag förstår dig, Padischah; men du sjelf tyckes hafva stängt dina dörrar för din tjenare. Så vida du befaller, skall jag ej dröja att åter uppvakta dig. – Men utan att svara derpå, gjorde Schahen mig några likgiltiga frågor; ibland andra den, om jag någonsin varit kär, hvarefter han tog afsked och steg åter i sin båt. Oviss, om detta besök härledde sig från en nyck eller afsigten att med mig drifva gäckeri, skulle jag mellertid, då det ej medförde några slags följder, ej synnerligt tänkt derpå, om det ej gifvit mig anledning till några dagars förargelse. Ty knapt var den kongliga lustfarten slutad, förrän jag såg ett antal gondoler åter nalkas min strand. Man hade nu åter i beredskap åt mig det utsöktaste smicker, de varmaste vänskapsbetygelser. Man lyckönskade mig till återvinnandet af monarchens nåd.
Jag är säker att R. o. Ad. å sin sida icke underlåter att medverka till det som är fosterländskt och har så mycket inflytande på detta lands försvar och sjelfständighet. Uplästes ett af Hr af Sillén, Georg Axel, inlemnadt s8- lydande anförande: På inom R. o. Ad. väckt motion om Stockholms befästande, har StatsUtsk. uti Utlåt. N:o 236 tillstyrkt ett anslag af 100 000 Rdr för hvartdera åren 1859 och 1860, till befästnings-ai heten på hufvudstadens södra sida. Instämmande uti Rådman Gråå’s reservation, så lydande: »Ulan »att f. n. inlåta mig i något bedömande af den frågan, huruvida »Stockholms befästande må vara ändamålsenligt eller icke, anser »jag det böra tillkomma Regeringen, men icke R. St:r på fram»ställning af enskild motionär, att, i en fråga af sådan natur som »denna, taga initiativet. Då nu K. M. hitintills icke funnit sig »föranlåten, att i ämnet framställa något förslag, men deremot till »SlatsRådsprot. den 14 Okt. 1856 täckts afgifva det Nåd. för k la»rande, att K. AI. icke vid detta Riksmöte ville göra framställning »om medels anvisande för ifrågav:de ändamål, utan att frågan härom »må anstå lill ett annat tillfälle, anser jag StatsUtsk. icke hafva Den 6 Februari. 233 »bordt till R. St:r göra någon annan hemställan i detta hänseende, »än att det af enskild motionär afgifna förslaget om Stockholms »befästande icke må till någon R. St:rs åtgärd föranleda», synas mig upmärksamheten böra fästas derpå, att, just under den tid befästnings-arbetet skulle ske, i samma trakt pågår jernvägsarbete och att således orten, sorn redan nu lider brist på arbetare, skulle komma att sakna dem, helst i många orter jernvägs-arbeten komma att mycket uptaga den manliga befolkningen.
I ädlare sällskap kan man inte PROFESSORN (lätt förvånad). Skulle jag ha gjort honom orätt! (Ser på sin klocka). några ögonblick. (Till Hilma:) Min vän, klockan tio går jag in till mig. Tre timmar från mitt arbete är redan mer än nog. en dotter att gifva bort. Sju. Ja, då ha vi väl gästerna här inom Visserligen inte, visserligen inte. (Afsides:) HILMA. Men så ha vi heller inte alla dagar PROFESSORN. Sant, sant. Väl att barnet valt sjelf. De föräldrar, som tvinga sina barn, göra visserligen en synd. Men det förefaller mig, som om jag höll på att glömma något . Jo, det var sant! Kanske, kanske att Björnklo vill komma och se på mitt bibliotek, så kunna vi få språka en stund? Ännu hafva vi en qvart på oss. nöje. (De gå till höger 2). BJÖRNKLO. Det ska' för mig bli ett stort HILMA. Är nu allting i ordning? Nej, na turligtvis har Lisen glömt att sätta blommor i vaserna. Man kan då aldrig lita på någon annan Kort paus). än sig sjelf. (Tar ett par blomvaser, går till höger 1. GERTRUD. (Blygt:) Jag är så glad att du ämnar fortsätta dina studier, Olof. Och nu äro vi vänner inte sant? (Räcker Olof handen, som han dock icke fattar). i din lycka. (Går i fonden). OLOF. Jag ska' som din kusin alltid delta' GERTRUD (ser efter honom). O, hvad det är svårt att veta hvad som är rätt! _________ Gertrud är inte så dålig som du tror, Olof. Tionde scenen. GERTRUD. LISEN. LISEN (i dörren till höger 1, med Dady på armen. Gertrud, du! Hviskar brådskande:) GERTRUD. Hvad vill moster? Lisen springer in i sängkammaren, sticker fram hufvudet). Det var väl ingen som såg mig? Nej, ingen. Det var väl, det. GERTRUD. LISEN. Öppna sängkammardörren! (Gertrud lyder. LISEN.