Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets Memorial M 77, med voteringsproposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande M 37, öfver vackt motion om ändring af Kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne; afslog Ridderskapet och Adeln Utskottets inbjudning och godkände den föreslagna voleringspropositionen. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial JV2 205, med förslag till stadganden i reglementet för Riksgälds-kontoret angående de vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalda statsbidrag. Prot.-Utdrag den 30 Oktober 1863. 699 Från Hogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Utdrag M 473 af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll för den 24 dennes, innefattande dels bemälda Riks-Stånds beslut vid behandling af Stats-Utskottets Utlåtande, M 196, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i Ridderskapet och Adelns ifrågavarande beslut instämma. Preste-Ståndet fann ej skäl att denna inbjudning antaga, utan vidblef sitt i ämnet fattade beslut och lade protokollsutdraget till handlingarne. S. D. E'öredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Memorial: M 73, med voteringspropositioner i anledning af Riks-StSndens skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utskottets Betänkande M 33, öfver väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. Utskottets lill Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gjorda inbjudning lades till handlingarne, och godkändes de föreslagna voteringspropositionerna.
Men när det sålunda enkelt blifvit bevisadt, att det icke gifves mer än två sätt att väcka frågor om Grundlagsförändringar, måste man derifrån komma till den slutsatsen, att det icke heller gifves mer än två sätt att behandla dylika frågor: det ena, för Kongl, propositioner, hvarom stadgas i 56 §:ns senare moment, äfvensom i 81 §; och ehuru man äfven i dessa stadganden sökt anledning till beskyllningen att maktbegäret velat göra sig gällande, förbigår jag likväl att vidare yttra mig i denna del, såsom icke föremål för närvarande discussion. Nu är endast fråga om behandlingen af enskilda Riksdagsmäns motioner. Af 56 § finner man, att ConstitutionsUtskottet har en otvifvelaktig rättighet alt i sin födsel qväfva alla dylika förslag, men icke dem, som komma från Konungen; och häruti består den första hufvudsakliga skiljaktigheten uti de tvänne serskildta behandlingssätten. När deremot Utskottet ej finner anledning att qväfva förslaget i sin födsel, har det ej annat \ Pen 11 Mars f. m, 251 val, än att tillstyrka förslaget, och 56 § säger bestämdt, att detta tillstyrkande skall öfverlemnas till. Rikets Ständer; men samma §, äfvensom den 8i, säger lika bestämdt, alt då församlade Ständer ej få öfver frågan besluta. Jag hemställer nu till hvar och en, som har förmåga att tolka Svenska ord, om icke ordet besluta innefattar så väl afslag, som bifall; och detta må först tjena till vederläggning af reservanternes tanke inom Utskottet, hvilka velat lemna RiksSlånden rättighet att nu afslå Utskottets förslag. Dernäst kan jag ej finna Grundlagsstridigt, att frenne Talmän tillåtit återremiss på grund af de gjorde anmärkningarne; men jag skulle deremot finna det Grundlagsstridig!, om nu en proposition tilläts, hvarigenom närvarande Ständer kunde afslå förslaget; ty annat är, att medgifva rättighet lill anmärkningar, hvilka måhända kunde leda till jemkning i detaljerna, och annat, alt tillåta en proposition, som möjligtvis skulle leda till afslag på hufvudfrågan vid denna Riksdag.
Att en sådan utsträckning af börds-rätten fordras för upprätthållande af institutionens idé, derom har Utskottet ej blifvit öfvertygadt; och då de olägenheter och skadliga verkningar, som börds-rätten i sin utöfning kan medföra, böra, så mycket möjligt är, förekommas genom sådana inskränkningar, hvilka af allmänna meningen gillas; —• då Bonde-ståndet, hvars opinion i detta ämne, efter Utskottets förut uttalade åsigt, företrädesvis förtjenar uppmärksamhet, äfven i denna del godkänt Utskottets förslag; — då inkonseqvenser redan vidhäfta börds-lagarne och aldrig kunna undvikas i lagar, hvilka ej hafva sitt stöd i allmänna rättsbegrepp; — och då omförmälda inskränkning derjemte har till ändamål att förekomma split och oenighet emellan de mest närskylde; kan Utskottet ej frånträda sin öfvertygelse, att ifrågaställa inskränkning är både ändamålsenlig och välbetänkt. Uih. lill R. Sl. Prol. 1856 $ 1S57. I Afd. i i Haft. 2 10 Lag-VIskoltels Ullål ande N:o 3Z. Sedan Utskottet sålunda sig utlåtit i anledning af de anmärkningar, sorn angått Utskottets behandling af förslagen om sjelfva börds-rätten, förekommer den börds-rätten underordnade, till Utskottet jemväl återremitterade frågan om upphör ande af den lösnings-rätt af frälse-skattejord, som ur medgifven den, som räntan eger, då jorden säljes utom börd. Ehuru Preste-ståndet återremitterat denna fråga, kan likväl icke af de Utskottet tillhandakomna handlingar upptäckas, att Utskottets yttrande härutinnan ådragit sig någon anmärkning inom detta Stånd.
”Är det icke alltid bäst som sker? Jo, helt säkert, och denna gång tror jag med all visshet, att det var det allra bästa; ty det är mig klart, att Hilda aldrig höll riktigt af Ferdinand. De hade visst icke blifvit lyckliga.” ”Hvaraf slutar du det?” frågade professorn lifvad; det syntes tydligt, att han önskade finna något giltigt skäl för denna förmodan, emedan han verkligen något oroades öfver saken. ”Jo, ser farbror, här är beviset. – Hildas bref till Rosa blef nu framtaget, läst och begrundadt. Professorn sade den ena gången efter den andra: ”Hm! hm! Inte så rasande; men hvar skall Ferdinand få någon? Hvarken du eller Hilda passade rätt åt honom.” ”Åh, dermed blir nog råd, farbror,” menade Rosa. ”’Verlden, tyvärr, är af qvinnor full!’ Ferdinand söker sig nog upp en hustru, som passar efter hans sinne. Vi kunna vara glada, att han för alltid slagit sin håg från Hilda, och när hjertat åter blir riktigt friskt, tänker jag det icke kommer att dröja så länge, innan han känner de gamla symptomerna för ett nytt föremål.” ”Vore då önskligt, att det blefve ett värdigt och godt föremål,” tillade professorn, ”så att jag af hjertat kunde säga amen. Men, Rosa, mitt barn, gif mig nu pipan, och laga att jag får litet thé att dermed skölja ned bedröfvelsen. Det kostade på mig ändå att skiljas vid pojken; ty antingen har han nu blifvit mig kärare, eller har jag blifvit svagare. Ja, ja, ålderdomen låter känna sig på många sätt. Men tag hit théet och pipan, barn, och sätt dig sedan med din söm här bredvid mig, så skall jag beskrifva en magister-promotion för dig. Jag vet, att du hör det så gerna. Nå nå, vi ha icke så långt till den nästkommande, och sedan uppgår hoppets stjerna strålande från B**.” Rosa smålog åt sin gamle vän, och sedan de små bestyren voro slutade, satte hon sig förnöjd i andra hörnet af soffan, och de annars så flitiga händerna hvilade, under det hon lyssnade till professorns interessanta skildringar. Husliga Uppträden på Lindfors.
Löseskillingen för grundskatterne derjemte erläggas: oell att då detta allt icke inträffar i nuvarande tid, densamma synes böra inskränka sig dertill, att icke motarbeta, utan fast heldre efter förmåga fötberéda menberörde öfvergång, och lemna åt de kommande, att under mera gynnande förhållanden besörja dess slutliga utveckling och. fullbordan. Uti diet Utlåtande Stafs-Utskottet redan öfver dessa Motioner afgifvit, har Utskottet ansett åt detri, böra lemnäs synnerlig uppmärksamhet,- emedan i deras syftning att ås ta dk omilia förenkling" i Skatterne, ligger efter Utskottens tanka, det rätta medlet att åstadkomma denså allmänt önskade minskningen i Statsbidragen, genom inskränkning i Ämbetsoch Tjenstemanna-personalen, hvilken med någon verkelig besparing för Staten, synes endast kunna tillvägabringas genom införande af ett enkelt heskattningssätt, som gör ett inskränktare antal Ämbetsoch Tjenstemän behöfligt, vid Uppbörden och Stats-Utskottets Betan k an den. 259 redovisningen samt uti sig innebär mindre anledningar till tvister och påfordrar få åtgärder af Adminislrationerne; Och instämmer denna åsigt jemnväl med hvad särskildta Utskottet sedermera yttrat, uti dess afgifue Betänkande, angående en förändrad organisation af Styrelseverken. Stats-Utskoftet kan icke förena sig i den tanka, att alla grundskatter borde upphäfvas och Statens alla behof deremot fyllas genom Allmän Bevillning, emedan Utskottet inser det derigenom å ena sidan upkommande svårigheter för den Skattdragande att utgöra denna Bevillning endast nied Contant, och å den andra, Statens förlägenhet, att kunna fylla sina Behof; utan deremot tror det naturligaste peli minst betungande beskattningssätt vara det, som tillåter Skaltgifvaren att uppfylla sin plikt emot Staten i detta fall, nied sådane naturalster, iian sjelf kaij frambringa eiler med minsta kostnad och omgång anskaffa, samt kunna af Staten med fördel emottagas.
Att Staten utan ringaste förlust skulle återfå hvad som lemnades till Spannemåls-undsättning i missväxtår, vill säga detsamma, som att ingen undsättning ge, ty under vilkor af gemensamt ansvar skulle ingen våga blifva delagtig deraf, och menniskolif, till aldeles icke ringa antal, skulle då, vid blifvande hungersnöd, förspillas. Herr Tham: Det var ett misstag af Friherre Cederström, om han trodde, alt jag uppmanade alla Landshöfdingar, att upplysa hvad jag anfört om undsättningsåtgärderne under sista missväxtår. Jag känner blott förhållandet dermed i 3:ne Län, och desses Styresmän var det, som jag önskade ville utlåta sig öfver rigtigheten af min framställning. I anledning af Grefve Posses sista yttrande utbeder jag mig Den 23 November. 4a 5 fä tillägga, att ehuru jag är så lycklig att bo i den delen af Skaraborgs Län, sorn obetydligt var i behof af Spannemålsundsättning, och hvarifrån ingen förlust behöfver befaras, fruktar jag dock, att i den trakt, der den siste värde Talaren bar sitt hemvist, största Svårighet lärer vara, att utan förlust kunna indrifva undsättningsmedlen. Friherre af Nordin, Carl Johan: Ehuru de undsättningsanstalter, hvilka nu äro i fråga, tillhöra en sednare tid, än då jag förvaltade Styrelsen öfver Magazinslnrättningens utredning, anser jag mig dock böra besvara den framställda frågan till huru stort belopp Cassabehållningen uppgick, då jag aflenanade Styrelsen till Kongl. StalsContoret. Den utgjorde, om jag minnes rätt, omkring 180,000 R:dr B:co, hvaraf 70 å 80*000 R:dr öfverflyttades till Bankens enskilta räkning; men det öfriga, eller omkring 100,000 R:dr förblef, på Magazinslnrättningens räkning, i Banken . hvarest alla MagazinsFonden tillhörige penningar förvarades. Då Rikets sist församlade Ständer icke anvisade någre särskilte medel, var det en nödvändig försigtighet, för att kunna draga erforderlig omsorg om de qvarvarande
Om t. ex. Hr Gr. vore tilltalad för någon förbrytelse, hvilket ansåge han väl vara bäst, antingen att få träda inför domstolen, säker på bevisningslagarna och domarnes skyldighet att lätta sig efter dem, eller att säkerheten vore lemnad åt en jurys godtyckliga opinion? Skulle väl Hr Gr. dervid vara belåten med ett utbyte deremellan? Jag vädjar tili erfarenheten af våra jury-domslut. Sällan har en jury vågat fälla. Dagens opinion är en farlig magt. Den ledamot af juryn, som vågar trottsa den, är nästa dag utpekad såsom menedare. Har Hr Gr. icke läst avisorna? Om en domstol föreslår samma person till juryman flera gånger, straxt heter det, att denna person är abonnerad. Hr Gr. har sagt, att det sunda förnuftets urskilning är den säkraste mätare af en handlings mer eller mindre brottsliga beskaffenhet; men jag får erinra, att sunda förnuftet kan förvillas, och att menniskan tar inflytande af dagens opinion. Så gör icke 17 Cap. Rätteg.b:n. Jag vill återkalla minnet af fordna frihetstider. Den ena riksdagen rådde Hattarna, och alla juryr voro då Hattar; den andra riksdagen rådde Mössorna, och alla juryr voro då Mössor. Jag frågar: vill väl Hr Gr. föra oss dit? Jag vill göra honom ali rättvisa; men må han ursäkta mig. Han länner icke hvad han äger såsom Svensk man, då han önskar juryinrättningen för Sverige; och om detta domsätt skulle införas i vår allm. criminallagskipning, så upprepar jag, hvad jag förr yttrat, — må då åtminstone en prescriptionstid utfästas för deni, hvilka, för sin säkerhets skull, vilja söka skydd i Afrikas skogar. Jag tillägger slutligen, att långt ifrån alt beklaga, det Constit.Utsk. utöfvar en Den 18 December f. m. 3i() återhållande kraft, är jag glad deröfver och tackar Utsk. för det detsamma iakttagit, hvad i detta afseende Utsk. tillkommer.
dess materiel; se Anslag 40. „ dess vapenöfningar; se Anslag 42. t, den Indelta: om ändring i dess organisation och om Militaire-undervisningens införande vid allmänna Läro-Vcrkcn >,,, „ om åtskilliga förändringar i dess organisa tion och Rikets Försvars-Verk ,,, Svar på återremiss , Arrendemedel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter; se Stals-Ver k et, dess inkomster. jtrrendet af Krono-laxfisket Klabböle; se Kronolaxfisket. }t af Kronohemmanet Rinkeby; se Krono hemman. „ af Upsala Hof-stalläng; sc Upsala Hof stalläng. w af Svartsjö Kungsladugård: se Kungsla dugård. för en Kronoäng vid Wadstena: ett deremot svarande belopps uppförande å Jemtlands Läns Stat; se Hufvud-Titel Andra pag. 29, 30. för ödelagde Kronofisket i Sollefteå Kronoforss: om upphörande deraf ,,, ^ri<7/er/e-Departementct, Krigs-Collegii; se Granskning 4, 15; samt Anmälan 25, 26, 27, 70, 71, 72 och 73. N:o w d O p_r — g ft, SJÖ c ~ pr 2. 3 M DP° o lN:o [ Borgareståndet. b. hästar, deras användande till forssling af Kro nans spanmålsförråd i vissa Garnisons-ortcr. hästarnes underhäll; se Anmälan 76- Asle socknemän; om ersättning till dem för förluster genom hagelskada Askelöf, Expcditions-Secreterare; se Anmälan IO* Asker gretil P. A.; se Liqvid. Askersund ; se Marknad. Assignation: om en af Banken inlöst, men sedermera för falsk förklarad Assignerings-vaU* om antagandet af en mera fr sådan enskilde emellan, Svar på återremiss ,,,,,, Kongl.
Den siste talaren har åberopat sin erfarenhet om motsatsen; den kan visserligen vara tillräcklig för hans öfvertygelse, men då jag har den lyckan att ega en nära 7 0-årig mångsidig erfarenhet i alla lifvets förhållanden, så kan jag intyga, att det oftast varit mannens fel, om äktenskapet ej blifvit så lyckligt, som det bordt blifva. Jag ber således att den siste talaren måtte låta sig öfvertygas derom, att han har i högsta måtto orätt, om han yrkar eller framkastar förslag derom, att ett qvinnans underordnade förhållande under mannen skulle ens kunna ega rum, eller med andra ord, att qvinnan vore i intellektuel hänseende mindre begåfvad än mannen. Lika oriktigt, ehuru bibliskt, är hans påstående, att qvinnan är skapad för mannens skull och att synden genom henne kommit i verlden. I förra fallet äro i verkligheten man och qvinna skapade för hvarandra, och i sednare har mannen, djefvulen i ormens skepnad i sjelfva paradiset, hvad han alltsedan och ännu och i all framtid troligen gör, förledt och förleder qvinnan till synd och otukt i allmänhet. Sådan är sanningen, som ej kan undertryckas af den bibliska eller mormonska ensidigheten. Hr Nordenfelt, Enar: Då så lagkunniga mån reserverat sig mot Utskits Betänk., må det synas förmätet af mig att våga upträda emot deras åsigt; men jag har sett olyckliga äktenskap på nära håll och de hafva så uprört min innersta känsla, att motionärens förslag var för mig en ani. till glädje, och jag hoppades att det skulle vinna mera afseende än som skett. Om en man super och slösar, kommer hem flera gånger i veckan berusad, slår sin hustru, är orimlig mot sina barn, så att de icke sällan måste söka skydd hos grannarne, så är det hårdt att icke vilja ändra lagen så mycket, att detta sorgliga förhållande lättare kan blifva annorlunda, än som nu är fallet. Man säger väl att i sådan händelse kan hos Konungen i nådeväg begäras skilsmessa.
Det är således alldeles detsamma som förekommer vid hvarje låneansökning, detsamma som förekommer vid hvarje dicontering af vexlar vid främmande banker, och man finner således, att här alldeles icke hör kunna blifva fråga om att i förhållande till dessa mer eller mindre säkra namn höja priset på vexeln, lika litet som Banken sätter i fråga att höja eller sänka räntan på sina disconllän i förhållande som låntagarne varit mera eller mindre säkra, likasom jag icke hört att någon hank, åtminstone ingen större, har förändrat sin disconto af vexlar i förhållande efter som den ena eller andra öfverlemnaren deraf varit mer eller mindre säker, ty om säkerheten ej är nöjaktig, emottages icke vexlar. Och, mine Hrr, discontering af vexlar och köp af vexlar är så nära detsamma, att skillnaden är nästan ingen. Hvad är discontering af en vexel? Jo det är ett köp af en vexel, förfallen på samma ställe der hanken är belägen. Hvad äro de föreslagne s. k. vexelköpen? Jo köp af vexlar förfallne på ett annat ställe, der banken dock har både ombud och cassa. I ena som andra fallet hör vexelhandel ske, utan afseende på huruvida personens säkerhet kan vara mer eller mindre öfver allt tvifvel. Ar personen osäker, så faller det af sig sjelf, att hans vexel alldeles icke kan antagas. Det finnes likväl modifieationer äfven i sådant fall, som i reglementet skulle kunna undantagas. Ett sådant medgifvande kunde t. ex. göras, att om Banken anser sig icke kunna köpa en vexel, dragen på Hamburg, emedan den icke anser säkerheten vara tillräcklig, så kan Den 13 November f. m. 525 kan (len likväl mottaga vexcln, öfversända den lill Hamburg lill accept oell förbinda sig att utgifva beloppet samma dag, som svar från Hamburg ankommer, att vexeln blifvit accepterad. Likasom det faller af sig sjelf, alt Banken kan utan tvekan emottaga en vexel, som accepteras af Bankens eget ombud i Hamburg, likaså finnér man, att accept af annan person i Hamburg skulle i mera eller mindre män kunna fylla den brist, som i vexelns säkerhet förut förefunnits.
Efter det Kongl. Majit vidare den 24 Augusti i838, på Föredragandens och Stats-Rådels c) tillstyrkan, befallt Slats-Contoret att af Tredje Hufvudtilelns anslag till oförutsedde behof tillhandahålla vederbörande 56o Ridr Banco till åtskillige för hilcommenderade truppers inqvartering nödige utgifter, föredrogs den 5 Oclober samma år Krigs-Collegii anmälan, att underhållskostnaden för den af indelta armeen hilcommenderade Garnizonsförslärkningen uppginge till omkring 21,000 R;dr i månaden, alt de den 1 Augusti anordnade 24,000 Ridr åtgått, och alt Underbålls-afdelningen dessutom måst upplåna 20,000 Ridr, hvilka inom möjligast korta lid och ofelbart inom årets slut måste återbetalas, hvarföre Collegium äfven begärde anvisning på ytterligare medel till underhåll al nämnde Garnizonsförstärkning. Föredraganden d') åberopade sitt den 1 Augusti afgifne yttrande, och tilläde att medel måste anvisas ej blott till de af Krigs-Collegium uppgifna kostnader, utan ock till de utgifter, som föranleddes af permitteringens inställande vid Gardes-Regementena och deraf, alt 100 hästar, för hvilka Lif-Gardets till häst furageringsstat under Juli och Augusti månader påräknat gräsbete, under samma tid måst hållas på stall; och då till alia dessa utgifter för liden efter den 12 Augusti icke några medel funnos, å hvilka genom Föredragandens åtgärd anvisning kunde ske, helst det mindre creditivet, eldigt Föredragandens tanke, härtill icke skulle kunna användas, så öfverlemnade Föredraganden lill Kongl. Majit att bestämma det anslag, hvaraf dessa utgifter skulle ulgå; Stats-Rådels Ledamöter e') för - a) Tit. Rosenblad, Stjerneld, Löwenhielm, Adelsvärd, Hård, Åkerhjelm, von Schulzenheim och Gyllenhaal. I) Tit. Riben. c) Tit. von Schulzenheim, Gyllenhaal och Hård. d) Tit. Grip. b) Tit.
Rimtursar. Då de floder, som kallas Elivågor, voro så långt ifrån sin källa, att det etter (frostämne), som fans i dem, stelnade, blef det is; och det ena lagret hopade sig öfver det andra på norra sidan af Ginnungagap, hvarest beständigt herskar storm och oväder. Deremot var södra sidan varm och ljus genom de från Muspell utflygande gnistorna, och då dessa träffade isen, smälte han och började drypa, och genom hans kraft, som hettan utsände, vardt det lif i dropparne, så att derur uppstod en människogestalt (en mans kropp) Yme (fn. Ymir). Från denne, urjätten, härstammar den onda jätteslägten Rimtursar (fn. Hrimþursar); ty när Yme sof, föll han i svettning och då växte under hans venstra arm man och qvinna och hans ena fot födde med den andra en son. Rimtursarne kallade sin stamfader Örgälme (fn. Aurgelmir). Hans son är Trudgälme (fn. Þrúðgelmir) och dennes son Bergälme (fn. Bergelmir). Ymir, den larmande, stönande, af ymja, gifva ett doft ljud ifrån sig, larma. Hrimþursar, frostjättar, af hrim, rimfrost, och þurs eller þuss, jätte, troll. Aurgelmir af aurr, gytja, lera, det fasta grundämnet, samt gelmir (se § 1). Þrúðgelmir af þrúðr, stark, fast. Bergelmir för Berg-gelmir af berg, klippa, berg. »Han som hettan utsände» har i allmänhet blifvit uppfattad som Surt; men lika litet som denne är herskare i Muspell, lika litet är han den, som utsände hettan. I de anförda orden ligger en häntydning på det väsende, som man ej ville eller kunde nämna. Denne onämnbara gud omtalas blott på detta ställe i Snorres Edda, och han förekommer åter först efter verldens undergång (Petersen, Nordisk Mytologi, sid. 53). § 3. Gudarnes skapande.
Han visste, att hon var en ung färgardotter, som färdades ensam ute i gränder och gator och predikade. Somliga höllo henne för vansinnig, andra berättade, att hon såg i syne. För honom var hon alltid ett bättre sällskap än dessa smutsiga munkar, som bragte honom från vettet. Så gingo munkarna sin väg, och han blef lämnad ensam. Kort efter öppnades dörren på nytt, men om den efterskickade nu kommit in, måtte hon gått med mycket lätta steg, ty han hörde intet. Han låg på golfvet, såsom han kastat sig i sin stora vrede, och han var för trött att resa sig eller göra en rörelse eller ens se upp. Han hade armarna hopsnörda med rep, som skuro djupt in i köttet. Så kände han, att någon började lossa dessa rep, en varm hand snuddade vid hans arm, och han såg upp. Bredvid honom låg en liten varelse i hvit dominikanerdräkt med hufvud och hals så invirade i hvita slöjor, att det syntes jämt så mycket af hennes ansikte som af en riddares, då han bär hjälm och har visiret uppslaget. Hon såg alls inte så from ut, hon var nog lätt retad. Han hörde, att hon mumlade något om fångknektarna, som dragit till repen. Det var, som skulle hon ej vara kommen att sörja för annat än de knutarna. Hon var bara upptagen af att lossa dem utan att göra honom illa. Till sist måste hon bita i dem, och då gick det. Hon lindade upp repet med lätta rörelser, tog så den lilla flaskan hon bar vid bältet och dröp ett par droppar därur på det afgnagda skinnet. Han låg och såg på henne hela tiden, men hon hade ej mött hans blick, tycktes bara tänka på det hon hade för händer. Det var, som om ingenting kunde vara så långt från hennes tanke, som att hon var där för att bereda honom till döden. Han var nu så trött af sin upphetsning och på samma gång så lugnad af hennes närvaro, att han endast sade: »Jag tror, jag vill sofva.» »Det är stor skam, att de ej bragt dig någon halm,» sade hon. Hon såg sig rådvill omkring ett ögonblick, sedan kom hon och satte sig på golfvet bakom honom och lade upp hans hufvud i sitt knä.