Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är äfven bekant, att det åligger vederbör, auktoriteter alt hafva akt deruppå all kaulionisters förmögenhets-omständigheter fortfarande äro af art att kunna anse dem vara vedcrhäftige, en uppmärksamhet som är svår om ej omöjlig alt med säkerhet uppfylla. Emellertid händer ej sällan att Staten, eller tjenstemän, hvars boställen äro på högre befallning utarrenderade, stadna i förluster, föranledda deraf att löftesmän under tiden blifvit insolvente. Sådana förluster som ej borde inträffa, äro lätta att förekomma, så vida man i Sverige vill införa hvad som redan uti längre lider finnes infördt uti Frankrike under namn af ”la Caisse des Cautionnemens”, der alla dylika kaulions-belopp insättas och förvaras, räntelöst för insättaren. öli Sverige skulle denna kautiouskassa blifva R. St:s bank, sorn dervid ingenting äfvenlyrar, och man slipper då ett kautions-system, som oftare leder kautionister till förstörelse. Fästande H. R. o. Ad:s uppmärksamhet häruppå, vågar jag väcka följande motion: Att vid tillträde till sådane tjenster, hvarvid en viss bestämd kaulionssumma ansetts behöflig, den tillträdande må tillförbindas uti R. St:s bank insätta nämnde belopp; kunnande insättaren icke återfordra densamma innan vederbör, embetsverk funnit och tillkännagifva att dess förda räkenskaper eller förvaltning icke lemnat rum till någon anmärkn.; samt att arrendatorer af boställen eller slaten tillhörig jord eller lägenheter, må vid arrende-kontraktets ingående eller förnyande tillförbindas att uti det embetsverk, som har ularrenderingen sig anförtrodd, deponera beloppet af 1 års arrende enligt uppgjordt kontrakt, jemte värdet af den husröte-skyldighet för hvilken arrendator under året ansvarar. Emot detta förslag torde invändas att det innebär en större tyngd för tjensteman eller arrendator att insätta det äskade kontapta beloppet, än alt anskaffa löftesmän; men staten och det allmännas säkerhet står i mina ögon uti första rummet, hvartill kommer alt den som icke mäktar fullgöra en dylik insättning, förtjenar ej, åtminstone uti financielt hänseende, särdeles förtroende.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Hr Cederschjöld, om icke han skulle finna, att den framställning han gjort icke egentligen hörde lill det förslag, som nu af Coust.Utsk. vore framstaldt, och hvilket egentligen afsåge upphäfvande af föreskriften derom, att ett visst antal af Högsta Domstolens ledamöter skulle vara frälse och ett annat visst antal ofrälse personer. En annan fråga vore den, huru stort antal af Domstolens ledamöter erfordras för att göra den domför, och hemställde Hr Landtm., om icke Hr Cederschjöld skulle finna att detta vore en ny grundlagsfråga, hvilken icke i plenum kunde väckas, utan hvarmed den ledamot, som önskade en förändring, ägde att, om han så för godt funne, vända sig directe till Const.Ulskottet. Hr D o ii i Ju n i. Hr Munch af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag finner det ganska omtänksamt af Frih. Rehbinder, alt han vill bibehålla den skilnad, sorn ännu finnes i afseende på Högsta Domstolens ledamöter, då han sjelf är af frälsestånd och, som jag tror, också jurist; men om man i enskildta förhållanden ej blott skulle vara berättigad, utan också skyldig alt afse den corporations fördel, till hvilken man hör, torde man, åtminstone i offentliga värf, höra afse det allmännas bästa. För min del tror jag, att det allmänna är bäst gagnadt genom antagande af det förslag, som Coust.Utsk. framställt, och jag tillstyrker derför detsamma. Den farhåga, som Hr Lefren yttrat, att, ifall ändringen antoges, inga ofrälse ledamöter skulle kunna komma in i Högsta Domstolen, tror jag Lora förfalla, då man erinrar sig att just.rådsplatserna i Högsta Domstolen äro så vigtiga, och att dertill fordras så utmärkt skickliga personer, att Regeringen lär finna sig förbunden att dertill eftersöka förtjenslen hvar den finnes; och jag tror det vara så väl det frälse som de ofrälse Stånden lika, af hvilken börd förljensten är, blott den kommer fram. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Den af Frih.
Jag har varit härnere tolf vintrar. Somliga år var det liksom lite bättre, somliga mycket sämre, men aHtid var det oro o c h ångest. Ett år, det var just här nere i Menton, var han, som sagdt, förfärligt sjuk, det var ett under, att han kunde lefva. » » När man läser er sons böcker, kan man inte föreställa sig, att han varit så sjuk. De göra nog ett vemodsfullt, men alls icke något sjukligt intryck. » » Ja, det är märkvärdigt, när man betänker, under hvilka omständigheter de äro skrifna. Det bevisar hans stora begåfning. Den framgång han haft har naturligtvis utgjort min största, jag kan nästan säga min enda glädje. Jag skref efter hans diktamen o c h kunde också hjälpa h o n o m med korrekturläsningen. Han påstod alltid, att han var nöjd med mig, men det gjorde han kanske bara för att glädja mig, för j a g hörde honom häromdageni R o m, när j a g var nere o c h hälsade på honom, säga till sin hustru, att han aldrig haft sådan hjälp som nu, d. v. s. sedan hon hjälpte h o n o m. Han hade naturligtvis ingen aning o m, att jag hörde det. Han är en sådan god son, att han inte skulle vilja såra mig för aldrig det. » Ja, s o m sagdt, han hade varit så sjuk som det väl är möjligt att vara, när det så småningom började bättras lite. Det var för tre år sedan — ni minns, det var en mycket blid vinter; om det var därför vet jag inte, men hostan minskades och febern likaså, han orkade vara uppe och arbeta långa stunder. Vi voro den vintern i Nice, och det var där vi råkade henne — min blifvande sonhustru ». Fru Berg hade de sista minuterna inte riktigt följt med. Hon hade suttit och hört efter, o m hennes man hostade eller ville henne något. De sutto utanför hans rum, till hvilket dörrarna stodo öppna. Han låg på soffan längst inne. Hon kunde se honom, där hon satt. Han sof. Hon vände sig åter mot öfverstinnan, som fortsatte: » Det var en helt ung flicka, ett par o c h tjugu år. Det var jag, s o m förde dem tillsammans. Vi bodde i samma hotell.
Justilierådet Roy, i händelse af fortfarande sjukdom bl i f ve r från einbetels vidare utöfning hindrad, sättes i tillfälle att derifrån kunna afgå, funnit sig böra, i så målto understödja den gjorda framställningen om lätt för bemälde Justitieråd alt vid afskedstagande! erhålla pension, ehuru han icke uppnått den derför i allmänhet stadgade åldern, att E. K. M:t nu velat föreslå Rikets Ständer, del Juslitierådet Roy, i händelse han skulle fortfarande af sjukdom hindras från utökningen af Juslitierådsembetet och på sådan grund ansökning om hans entledigande göres inom den i åberopade läkarebelyg antydda lid eller början af Augusti månad år 1858, må berättigas all, efter alskedet, å Allmänna Indragningsslalcn tillgodonjuta en årlig pension af 5,000 R:dr Riksmynt. Rikels Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande och med afseende å de i den nådiga Skrifvelse!! utredda förhållanden samt på de skiil E. K. M:t behagat anföra, medgilVil, att Juslitierådet Roy. när han inom den af E. K. M:t uppgifna lid från Juslilierådsembetel erhåller nådigt afsked, må uppföras å Allmänna Indragningsslalcn lill åtnjutande lör sin återstående lifstid af 5,000 R:dr R:ml i årlig pension. 51:o. Af E. K. Ahls den 30 Oktober 1856 alldina nådiga Skrifvelse, i anledning af f. d. Myntmästaren, Assessoren J. A. Grandinsons underdåniga ansökning om ersättning för förlorade boställsrum, hafva Rikels Ständer inhemta!, att Grandinson den 19 Juli 1855 på begäran erhållit afsked från Alyntmäslareljerislen med rättighet lill pension af 1,423 R:dr Banko jemte förhöjning för derunder inbegripne 123 tunnor spanmål, men att E. K. Ahl, beträffande tillika väckt fråga om ersättning med 400
Kanske skulle du också kunna tänka på en rymligare bostad, ty möjligen blir jag inom kort tid i stånd att sända dig mer — » Hvilken njutning att åter få komma tillsammans med bildade människor! Gunnar klädde sig i svart frack. Den var nog litet trång, ty han hade lagt ut mycket i Amerika. Men han såg ändå ut som en gentleman, det sade honom hans anspråkslösa spegel, innan han gick, och miss Faithfuls ögon, då han kom in i ingeniörens salong. Han var den förste af de väntade inbjudne, och hon kom emot honom ifrån vinterträdgården med friska granatblommor i håret och vid bröstet. Hon var mycket intagande — dock, intagande är ej rätta ordet, hon intog honom visst icke. Det var något fritt, alltför fritt, ja, själfständigt i hennes sätt. Hon föreföll honom stundom nära nog obehaglig. Men vacker var hon — ingen regelbunden skönhet, ingen typ skulle passa på detta ansikte med sina djärfva linier, sina blixtrande ögon och beslutsamma mun. Det var något alltför kraftfullt, alltför otämdt, som stötte Gunnar tillbaka, men ändå fängslade honom såsom något nytt och ursprungligt. Hennes bröstkorg hade aldrig känt ett snörlifs tvång och hennes fötter buro mjuka skor, nästan utan klackar. Detta förlänade hennes rörelser ett visst något, som på- minde om ett vildt djur i skogen, smidigt och otämdt. Man såg, att hon visste, hvad hon ville, och handlade därefter. Och nu ville hon visa sig vänlig mot Gunnar. Archibald såg med motvilja och förargelse sin kusin anmoda Gunnar att föra henne in i matsalen och taga plats vid bordet bredvid henne. Han såg, huru hon under hela måltiden nästan uteslutande underhöll sig med Gunnar. Därefter visade hon denne vinterträdgården, där en Tacsonia med purpurröda blommor mest fängslade hans blickar. Det var brist på smak, tyckte miss Faithful. Hon anade ej, att det var därför, att en dylik blomma en gång smyckat hans mors fönster. Hon visade honom de praktfulla orchideerna och vattenväxter, hemtade från Nicaraguasjön, hvilka inneslötos i ett terrarium — kolossalt för att vara ett sådant.
I vår tid, då man så mycket talar om » natur » och det naturliga, ja, egnar det sin dyrkan, är det dock underligt, att man alldeles bortser från det naturliga i detta fall. En smärt midja är visserligen både vacker och naturlig, men blott då den står i förhållande Ull kroppens öfriga delar, till längd, fyllighet, skuldror, höfter, ålder o. s. v. Men en försnörd midja är hvarken naturlig eller vacker. Låtom 03S kasta en blick på en modeplanseh hvar som helst — ja, hvarför icke i Iduns senaste modenummer? Der se vi tre bilder, två fullvuxna damer och mellan dem en liten flicka, som uppgifves vara tio år, alla tre klädda i åtsittande kappor. Naturligt vore väl nu, att den lilla tioåringens midja hade mindre eller åtminstone icke större omfång än de fullvuxna fruntimrens. Naturligt, ja, men icke modernt, hvilket för närvarande är två skilda saker. Och mäter man figurerna, så har den lillas midja jemförelsevis en och half gång större omfång än de vuxna damernas. Nu invändes må hända, att dessa planscher äro öfverdrifna, och att » ingen menniska » kan snöra sig eller brukar snöra sig så. Det är nu en lycka, att man ej kan det, men nog vill jag hafva klara papper på den saken, om jag skall tro, att man icke bjuder till att göra det! Och modeplanschen är ju och förblir det ideal, hvarefter man sträfvar, när man skall följa modet. Och följa det förståndigt — huru många göra väl det? Men låtom oss nu medgifva, att det är vackert att, äfven när naturen begåfvat oss med riktiga, proportioner, knipa in, der värt härliga skönhetssinne finner det vara för mycket, och lägga till, der nägot synes oss fattas — med ett ord lappa och fuska på naturens verk, tills vi fått det så likt en svarfvad trädocka som möjligt — låtom oss antaga, att det är vackert! Då ställer sig frågan så: Är det rätt — har man ens rättighet att, för att » förbättra » sin figur, vedervåga sin egen helsa och sina efterkommandes?
Utredning kunnat förslå till betalning, så borda sådant forefeommas, genom hustruns förpligtande, att bevisa sin yrkade rättighet till Boskillnad, förr ån hoa egde lyfta något utur Boet. 7:0 Att då ConcursMassas fördel onefceligen baredes i samma mån arfvodeskostuaden ar ringare för en än för flere Curatorer, och det icke lärer vara obekant, att särdeles i Götheborg, ConcursMassor finnas, hvilkas utredning beror på 7 eller 8 andre dylika mål, sedan dea ena Sysslomannen efter den andre sjelf råkat i Cessmnstillstånd, så synes det billigt, att i alla ConcursMassor må ankomma på Borgenärerna sjelfva huruvida de åslunda en eller flere Syssloman, äfvensom att, derest, ej alla Borgenärer äro vid valet närvarande, den utsedde Sysslomannen bör för Boets förvaltning ställa Borgen, eller ock genom Gravationsbevis styrka, att han eger gäldfri Fastighet; hvarjemte Sysslomapna - befattningen alltid borde åtföljas af förmyndare ansvar; och har i öfrigt ConcursMassas förskingring under Sysslomans vård, anset(3 säkrast förekomma.?, om desse ålades att insätta Massans mede! uti Banken, då Concursen är anhängig i Stockholm, men eljest yiti LandtPvä-nteri eller hos vederbörande Lagutskottet! Betnnkattden. io5 Magistrat; vid hvilket sistnämnde förslag blifvit erinradt, att en sådan skyldighet äfven hittills Sysslomän ålegat, men att underlåtande deraf lemnat rum för den förlust Creditorer ofta fått vidkännas derigerom, att Mas?ans influtne medel icke varit i behåll, då utdelbing skolat ske. ft:o Att som gg och 29 §§. 5 Cap. i så måtto icke synas vara Synonyma, att i den sednare §. stadgas, d t vid HåradsRätt
A■ 17 till befrämjande deraf, att de på ett ändamålsenligare sätt kunna varda debiterade, har Kongl. Maj:t öfverlemnat till Rikets Ständer, att om förenämnde förändring besluta, hvarvid, till ledning för beräkningen af den tillökning i karta-sigillata inkomsten, som deraf skulle blifva en följd, Kongl. Maj:t ansett sig böra meddela, att uppbörden under ofvannämnde titlar utgjort, af Rusthållsoch En-per-mille-afgifterne, beräknade i medeltal för fem år, på sätt i det föregående varit omförmäldt, 68,338 R:dr 13 sk. och af öfrige afgifter (i medeltal för tio år) 1,282 Rdr 31 sk. 10 rst., eller tillhopa 72,620 R:dr 44 sk. 10 rst. Utaf de i den Kongl, propositionen åberopade handlingar, har Utskottet, angående uppbördsoch redovisnings-sättet i allmänhet af Wadstena krigsmanshuskassas inkomster, hufvudsakligen inhemtat, dels att, till följd af Kongl, brefvet den 17 December 1831, kassans inkomster, utom räntor för utlånte kapitaler, nu mera skola, i sammanhang med allmänna kronouppbörden, uppbäras och redovisas af kronans uppbördsman samt i landsorten levereras till vederbörande Landtränteri, hvarifrån medlen sedermera, jemte enahanda uppbörd inom Stockholms Stad, ingå till Räntekammaren och derifrån slutligen till Krigskollegium, dels ock, att Wadstena krigsmanshuskassas så kallade ''äldre" och "nyare" medel mäste uti räkenskaperne åtskiljas, af skäl, att arméens pensionskassa genom Kongl, brefvet och förordningen den 10 Januari 1757 blifvit berättigad erhålla ftdelar af krigsmanshuskassans inkomster, men deremot uti Kongl, kungörelsen den 23 Januari 1811 förklarats icke ega delaktighet i de tillökade inkomster, som vid 1809 och 1810 årens riksdag blefvo krigsmanshuskassan tillerkände.
Omedelbarhet; en – utan reflexion eller pliktregler – spontant handlande, sund och lifsduglig, enhetlig och ren natur, ur hvars outtömliga djup framvälla verksam godhet, känslig styrka, naiv enkelhet, behagfull kraft och en innerlig, icke hetsig värme; en ofelbar adel i instinkten, en fullt substantiell verklighetskänsla, en vibrerande själfullhet, en äkta arbetsglädje, ett enkelt, fast grepp om det hvardagligt nödvändiga, en klar blick på yttervärlden, klokhet utan möda, bildning genom få böcker – alla dessa drag, dem Goethe själf uppräknar, är det äfven, han hos nästan alla sina käraste kvinnogestalter, från och med den brödutdelande Lotte, förhärligar. Och så helt har Goethe med sina diktade kvinnor nått konstens högsta triumf: intrycket af nödvändighet, af att de ej kunde vara annorlunda; i den grad förnimmas de som organiska, lefvande, outtömligt innehållsrika varelser, att hans kommentatorer på nytt förälskat sig än i den ena, än i den andra af de kvinnor, som varit hans diktnings urbilder. Ifrigt sträfva de att göra hvardera sin förälskelses särskilda föremål också till Goethes stora kärlek, medan de nedsätta de andras betydelse! Ingen har blifvit mer upphöjd eller mer nedsatt än fru von Stein; med hvad rätt är ej här platsen att utreda. Mest vittnesgill torde dock fortfarande Goethe själf vara, som under tio år i tusentals kärleksbref på tusentals sätt säger om henne: »Kanntest jeden Zug in meinem Wesen, Spähtest, wie die reinste Nerve klingt, Konntest mich mit einem Blicke lesen, Den so schwer ein sterblich Aug’ durchdringt. Tropftest Mässigung dem heissen Blute, Richtetest den Wilden, irren Lauf, Und in deinen Engelsarmen ruhte Die zerstörte Brust sich wieder auf. Fühlt sein Herz an deinem Herzen schwellen, Fühlte sich in deinem Auge gut. Alle seine Sinnen sich erhellen
Skulle åter Kongl. Majit icke i Nåder kunna bifalla sista Ständers härom gjorde underdåniga anhållan, då, och endast i detta fall, kunde den utväg vidtagas, sorn inom afdelningen är föreslagen , att anställa jemförelse emellan aine Riks-Hitfvud - Böcker, sorn enligt de 2:ne olika methoderne äro afslutade. Sluteligen önskar jag, att de betänkanden, sorn öfver detta vigliga ämne i Nåder äro infordrade, måtte, så fort de afgifvas, på Stats-Verkets bekostnad till trycket befordras.” Hvilket Anförande, såsom innefattande Herr Ofverstens serskilta tanka i förevarande ämne, skulle, på begäran, åtfölja till Riksens Högloft. Ständer. Som ofvan. Riksens Högloft. Ständers Stats • Utskotts hemställan angående Revision af För - Stais-Utskottets Fet'ån\anderC. ri*j valtningen utaf de ander Kongl. KrigsColle^ii disposition ställde Cassör. I)å likmätigt 30 och 68 §. §. i Riksdagsordningen Stats-Verkets tillstånd och förvaltning i alla dess delar bör för Riksens Ständer uppvisas för att af dem vid Riksdagarne och dej imellan äf -De» ras valde Revisorer öfverses och granskas; r en. sådan åtgärd vid de föregående Riksdagar och Revisioner icke blifvit sträckt till detrfd‘1. rom serskildt förvaltas af Kongl. Majits och Rikets KrigsCollegium, nemligen Krigsmanshusilost allsoch Mötespassevolance - Cassornes ti lgångar, hvilka äfven utgöra delar af Stats* Verket; så har StatsUtskottet ansett sig böra till Riksens Högloft.
Beträffande det andra af dessa moment, eller tunnans storlek, är Professor Fröberg af den mening, att den, på sätt 1789 års commission föreslagit, lämpligast tages till 64 kannor; någon rubbning skall väl kunna anses häraf uppkomma vid spannmålsköp, samt i synnerhet vid leverering af kronooch afradsspannmål, äfvensom en förändring i målkärlen blefve nödvändig. Men, beträffande det förra, yttras: hvad är lättare än att gifva tillbaka, i fall nya målkärl nyttjas, en kanna på tunnan, tilldess ny tiondesättning kan hinna verkställas? Och beträffande det sednare, eller nödvändigheten af nya målkärl, så anses den icke kunna undvikas, äfven om Akademiens för* slag antages. isog B c sv. och Ekon. Utski Betänkande». Med Herr Professorn Froberg hafva till alla delar instämt Herrar Professor Forssel, Prosten Doctor IVijkman, Professor Thyselius och Doctor Hultin. Herr Prosten Hullström har bestridt, hvad Professorn Fröberg, emot Utskottets Betänkande, anfört, samt, med åberopande af sin i Utskottet yttrade särskilda tanka, yrkat antagandet af Foting och Kanna, såsom statsmål för torra varor. Herr Prosten Grevillius har förenat sig med Prosten Flallströvi i bestridandet af hvad Herr Pro» fessorn Fröberg anfört, men fruktade, att allmogen skulle få svårt att öfvertyga?, det dem sker rätt i anordningar och anslag, ställda på Foting och Kanna. BorgareStåndet. Herr Nilsson har, jemte bifall till Utskottets förslag i allmänhet, yttrat sin tanka vara, att spannmålsmåttet, sådant det nu utgöres af tunnan med dess afdelningar, efter -J, •§-, borda bibehållas, samt att bru ket af Foting har det emot sig, att vara ett för litet mål för spannmåls uppmätning och skulle påfordra andra multipler. Vid vigten anmärkes: att Skeppundet, oaktadt antagandet af centner, torde böra bibehållas, eller att, i fall detta skulle möta svårighet, någon multipel af centnern antagas och benämnas.
Enär Presteoch Bonde-Stånden bibehållit förut gäliancle införsels-förbud å Schawlar, Schavrletter och andra dukar af Ull, eller Ull och Bomull tillsammans', under 6 R.dr 3z sk. värde stycket, så och oansedt de 2:ne andra Stånden lill import medgifvit denna tillförne med införsels-förbud belagda artikel, blir förbuds-bestämmelsén äfven hädanefter gällande och 341 ista voterings-proposilionen utgår. Hevi 11 nings-Ul.slottets Utlåtande, IV:o 43. 37 Pag. jo, Pjop. N;o 342. Utan afseende å Ridderskapets och Adelns beslut, att Väfnader'. Linné- och Hamp-: Alngods: Lärft? hvaraf en avadr at-aln väger till och med 3 lod , bör till inför sel tillålas, kommer, vid det af de 3:ne Öfrige Stånden å denna artikel stadgade införsels-förbud att förblifva; vid hvilket förhållande voteringen under N:o 34 2, förfaller. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1828 och 1829. jFierire Samitnflen, anöra äföclnliigeu, innehållande Stats* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie* m. fl. Utskotts gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. Första Häftet. Anm. Statsoch Banco*tJtskottens gemensamma Utlåtanden och Betänkanden igenfinnas under Nummerföljd med de af Siats-Utskottet ensamt afgifna. Stats' samt Allm. Besv. o. Oec.* ZJtsk. Uti. N:o i. 5 N:0 I. Ank. till Exp.-Utskottet d. J, April i8sg. Rikets Höglofl.
Denne hade efter Roms fall 1849 ånyo landsflyktig begifvit sig ut på irrfäder i de amerikanska farvattnen och sedan 1855 återvändt till Europa, där han köpte en del af den steniga, ofruktbara och obebedda ön Kaprera. Här uppsöktes han i sitt tarfliga hem af baronessan von Schwartz. Han var då änkling efter sin första hustru, den modiga sydamerikanskan Anita, och hade tvänne af sina barn, sin son Menotti och sin dotter Teresita, hos sig i hemmet. (Forts.) Cecilia Bååth-Holmberg. 1893 I DU N Det år solig junidag. Vågor sig i fjorden välta för en bris, som drifver fram sin ifngmor i trädgårdeii. sälta. Marstrand i juni 1893. Här i solskensvrån den leker och den högsta män ' skolycka sme• ' föst år solig junidag: ker, ^ starar, liljor och tulpaner speglad ljuft i ungmors drag. och på gången myrors karavanerl A. U. Bååth. Under krusbärsbuskar gröna kila kycklingarna utan höna, lif det är i långbent lag. Sommarvärme ångar lätt kring rabarberns stänglar slanka och kring brunnens täta vildvinsranka. Fram ur apelträdets krona, tyngd af blomstrens rika massor, tona trädgårdssångarns visor spädt. Fridfull stillhet! Fagert blek ungmor under trädet sitter midt bland örter, grönt.och fågelkvitter; genom blomsterhvalfvet skina solens strålar — än mer skära, fina dragen bli vid deras lek. Framför henne spetsprydd pilt slumrar i sin korgvagn stilla; hand i täcket tar, den knutna, lilla. Rundt kring gossen sommar lyser, medan lycklig mor mot honom myser, hennes ögon glänsa mildt. Nu hon skådar sig omkring, kärleksfyllda blicken säger: hvilken sällsamprakt kring gossens läger! Allt det friska, allt det skåra, nordisk sommars träd och örter bära, här kring honom slår sin ring.