Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en, den 2 November 1826, med Hans Kongl. Danska Maj:t afslutad Handelsoch Sjöfarts-Tractat, har likhet i Sveriges och Norriges handelsförhållanden till detta Rike blifvit beredd, samt Svenska fartyg och deras laddningar, emot medgifven reciprocitet, erhållit samma rättigheter och förmoner i Danska hamnar, som Danmarks e"gna fartyg och varor i dem intagna, äfven då införsel sker af främmande Länders producter, undantagande Sålt samt Chinesiska varor, inlastade i hamnar på andra sidan Goda Hoppsudden, hvilka ej få directe derifrån importeras till Sverige med Danska fartyg, eller till Danmark med Svenska. I följd af öppnad underhandling med Kongl. Preussiska Regeringen, har, den Mars 1827, en Handels-och Sjöfarts-Tractat med Preussen blifvit afslutad, enligt hvilken, emot full reciprocitet, Svenska och 6 Kongl. Maf.-ts Nådiga Bernit. N.-o J. [Norrska fartyg ega att i Preussiska hamnar införa varor, producerade i hvad Land som helst, samt derstädes i allmänhet åtnjuta lika behandling håde i afseende på skeppsoch tullumgälder samt öfriga afgifter, som Preussens egna fartyg och deras laddningar. Med Ottomaniska Porten är, under den n8 Maji sistlidet år, en Convention afslutad, hvarigenom fri segelfart på Svarta Hafvet blifvit Svenska och Norrska fartyg formligen tillerkänd, äfvensom, i sammanhang dermed, en Tariff blifvit öfverenskommen, hvarefter Tullafgifterna skola erläggas för ■varor, som för Svenska och Norrska Handlandes räkning införas lill eller utföras från Ottomaniska Rikets hamnar. Sedermera inträffade händelser hafva likväl fördröjt verkställigheten af denna Convention.
Ridturen gick ut öfver bron till Norrmalm, Artillerigården och de då öde och obebyggda nejderna af Ladugårdslandet. Voro Stockholms bebyggda gator allt annat än lätt farbara, så mötte i dessa obanade, än sumpiga, än bergiga utkanter mera brydsamma hinder. Det roade Kristina att afvika från landsvägen, spränga uppför en bergklack eller sätta öfver en göl för att bry sitt kvinnliga följe, hvilket ej aflopp utan små missöden. Furstinnan Kristina Magdalena, som snart skulle stå brud, sjönk ned i en sumpmark och bärgades af fästmannen, markgrefven Fredrik af Baden-Durlach. Furstinnan Eleonora Katarina vrickade sin fot; hofjungfrurna togo omvägar kring oländiga ställen, blefvo efter och utskrattades. Vid Nybroviken stodo lämningar efter en gammal befästning. Kristina stannade vid en mur, som syntes omöjlig att öfverrida, och frågade sina kavaljerer, om någon vågade satsen. Unge Gustaf Bonde försökte; hans häst vägrade. Kapten Lorentz von der Linde, hemrest från kriget, företog en halsbrytande sats. Det gällde endast en tum lägre, men denna tum hade så när för alltid afbrutit den tappre kaptenens krigarebana och blifvande friherreskap. När han lyckligen framdrogs med en skråma i pannan under sin störtade häst, tvekade äfven de modigaste att förnya vågstycket. Lille Niemand red fram, sporrade sin häst i skarpt traf vid ruinens ytterkant, hoppade stående upp i sadeln och därifrån med ett saltomortale öfver muren. Ingen akrobat skulle ha gjort det bättre. Detta är danskonst, icke ridkonst, knotade kavaljererne. Gören det efter, gode herrar! skrattade drottningen. Vid stranden af viken låg tunn is, och Kristina var i sitt öfverdådiga lynne. Hon red till iskanten, afdrog en ring från sitt finger och kastade honom utåt isen, så långt hon förmådde. Ringen rullade framåt, fördes af blåsten och blef liggande vidpass tjugu famnar från stranden. Hvem återhämtar min ring? frågade drottningen. Några bland herrarne stego af och profvade isen med störar. Den befanns kunna möjligen bära ett sex års barn.
Ett stort antal medlemmar af Så vände hon sig från detta, som svann allt Dc Blindas Förening. mer. Framför henne låg hafvet, det underligt stora hafvet i månglans. Ingen strand, blott himmel och vatteu, vatten och himmel. Och det var henne, som om hennes framtid vore ens med detta. Okändt! Hon fruktade dock icke. Här befann hon sig på en säker mänsklig farkost, som dock förde henne till den strand, som skulle gärda om hennes jordiska hem. Och hennes själ, j a, den Innehållsförteckning. bars också af en säker, himmelsk farkost, som inga stormar kunde bringa i kvaf, utan som trygg Vilhelmina LundeH (ined porträtt); af K. — » Det draskulle föra henne genom lifvets brusande ocean ger en väg långt bort i världen »; poem af Axel Karlfeldt. Kvinnan s o m matematiker. — Ungkarl; skisa för Idun af till människoandens rätta hem. A. W — ff. — I hushållspenningfrågan: FemtonhundrakronorOch hon knäppte sina händer och stammade strecket. Idun Stockholm, N:r 36 (299) Prenumerationspris Iduns Fredagen den 8 september 1893. pr Idun med Modetidning och kolorerade planscher - I d u n m. pl. Idun ensam år: kr. Prenumera^.jn sker å alla anstalter i riket. Redaktör och tr. postFRITHIOF det galleri af svenska kvinnor, som " I d u n m e d d e l a t sina läsarinnor, b ö r a ej dragen saknas af den siste bardens dotter. F ö r några dagar sedan a f s o m n a d e fridfullt o c h stilla, ö m t vårdad af sin halfsyster, Per Henrik IÄngs, Asaskaldens, älsklingsbarn Jetta Liedbeck. H e n - nes verksamhet som skaldinna och. minnestecknerska ligger l å n g t tillbaka i tiden. De senaste decennierna h ar h o n framlefvat i stilla tillbakadragenhet i sin närmaste familjekrets.
Nyligen hade han äfven förbjudit sin yngre elef, lilla Knut, att läsa en bok med denna öfverskrift emedan Harald kastat sina ögon i den och till en början fann der en berättelse af följande ungefärliga halt och beskaffenhet. En far hade förbjudit sina barn att gå ut i mörkret utan lykta. En gosse fann dock för godt att vara olydig; han föll verkeligen ikull och blef – enögd. Men det var icke nog härmed. «Frans fick dessutom af sina beskedliga (?) syskon ständigt höra den förebråelsen: hade du lydt pappa, så hade det icke gått såsom det gick.» Olydnad är emot föräldrar visst ett stort fel, men barnabokens författare tycktes icke ana att det att lägga sten på den olyckliges börda genom att förevita honom någonting, som ej mera kan hjelpas, är nedrigt och svart, att således dessa beskedliga syskon verkligen voro nidingar och missfoster. Denna berättelse rann just Harald nu i hågen, så att han svarade med högsta värma och lif: – Om en menniska genom eget förvållande blir olycklig, ja äfven om denna olycka blifvit åsamkad genom någonting värre än obetänksamhet och öfverilning, så böra vi ändå hysa deltagande för och beklaga en sådan menniska ... emedan hon är olycklig. – Men om denna olycka består i samvetsqval, uppkomna efter grofva missgerningar och brott? – Desto olyckligare är den som lider dem. Desto större rättighet har han till medkänsla och deltagande. Orsaken till en menniskas olycka kan tillochmed för oss vara en likgiltig bisak, men sjelfva denna olyckas tillvaro en hufvudsak. Att vår nästa är olycklig, skall det icke för oss vara nog, hvad behöfva vi vidare forska! Dessa enkla ord, uttalade med den vekhet och värma, som en god själ förstår att inlägga i orden, verkade högst eget på v. Nit. Han lade hufvudet i handen och förföll i en tystnad, så mycket mera märkvärdig, som han redan tömt sin halfva butelj. – Godnatt, herr v. Nit – sade Harald. – Jag tackar magistern på det högsta för denna korta timma. Au revoir! Vidare anmärkningsvärdt passerade icke denne afton.
Inkomsterne af Räntorne användas väl till en del för Fondernes successiva ökande, men för det mesta till understöd för Fattigvården och andra sådane anstalter, sorn det tillkommer Socknarne att gemensamt bekosta. Då genom dessa anstalter således ingalunda bildas några upplag från de bättre skör - 21 skördarne för afhjelpande af förlägenheten då skörden misslyckas, torde det synas, sorn om omtankan borde framkalla annorlunda ordnade Inrättningar för detta ändamål, särdeles efter det de senare årens olyckor dertill gifvit så allvarsam väckelse; men så väl vid Socknestämmor, sorn i detta ämne blifvit på mili uppmaning hällne inom alla Länets Socknar, som vid den lill underdånigste följd af Kongl, Maj:ts särskilta Nådiga Föreskrift hällne öfverläggning med Deputerade från alia orter af Länet, har man yttrat sig obenägen för sådane Inrättningar, derlill ett giltigt skäl igenfinnes i den billiga farhågan att i samma mån Jordägarne, hvilka uteslutande måste bilda sådane besparings-upplag, derigenom sökte på förhand afvärja bekymret för de svårare åren, måste lättsinnigheten ökas hos den ohesutne delen af befolkningen, för hvilken dessa bekymmer utgör den enda hufvudsakliga väckelsen till omtanka och varsamhet. Inga Krogar för vägfarandes behof äro anlagde, emedan de ansetts icke behöflige, då inga mera allmänt besökte vägar finnas, sorn icke äro försedde med Gästgifvaregårdar, der mat och bränvin bör hållas till salu. Inom hela Länet finnes således i Landet endast trenne särskilt tillålne krogar, nemligen en vid Dalaholm, nära Lunds brunn, egentligen med afseende å Värdshushållningen för deras Betjening, som besöka Brunnen, och 2:ne vid Rödesund, der Götha Canal utfaller i Wettern och dessutom a:ne större marknader om året hållas, så att den der förefallande större trafiken gjort krogarne nödige. % 5:o Städer. Mariestad med 1,387 innevånare, deraf 960 skattskrifne. Skara med i,492 innevånare, deraf 875 skattskrifne.
Men i anledning af den sista Talarens yttrande, att de i 4i §• nämnde personer ej kunna uteslutas från Electorsvalen, hemställer jag, att det tillägg måtte göras: med undantag af de i 4i ,§\ Riksdagsordningen uppräknade Embetsoch Tjenstemän. Detta tillägg anses måhända af många öfverflödigt, men det vöre ett nyttigt förtydligande af §:n. Vi komma nogsamt alla ihog, att dessa personer äro förbuclna att deltaga i val lill UtskottsLedamöter. Hvad är Electorsvalet annat, än början lill Utskottsvalet? Och hvad äro väl Electorerna annat, än ett nedsatt Utskott till väljande af UtskottsLedamöter. Jag anser således de i 41 §• nämnde per - 302 Den 7 Augusti f. rn. söner, böra uteslutas från alla sådana val. Jag får dessutom påminna om den vidlyftiga discussion, som i detta ämne vid sista Riksdagen egde rum, och som hade till påföljd, att, oaktadt intet beslut fattades, likväl ingen af dessa personer blef vald till Bänkman, och att flera af dem aflägsnade sig, då valet skulle börjas. Herr Printzensköld: Grefve Posse har förebrått Utskottet, att Utskottet för knapphändigt affardat Herr Grefvens anmärkningar mot indragandet af Bänkmansvalen. Jag får då erindra Herr Grefven, att Utskottet tydeligen sagt, attén vederläggning af dessa skäl vore blott ett återupprepande af hvad sorn i detta ämne år 1823 anfördes, och som Utskottet för sin del alldeles godkänt och åberopat. Herr Grefven, som sjelf säger sig hafva genomläst alla discussioner rörande denna fråga, torde säkerligen påminna sig denna vederläggning. Hvad sjelfva saken angår, tror Herr Grefven att de väljandes antal icke är så ringa, att någon brist på Bänkmän skall uppstå; detta är visserligen till en del förhållandet, men då under Riksdagens lopp flere Ledamöter afgå, så inträffar, hvad som äfven flere gånger händt under denna Riksdag, att Bänkman blott med en röst tillsättes, och detta är alldeles icke riktigt.
Preste-StSndet» Adelns Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: C. G. HSrdl C. F. af Wingärd. PS Vällofl. Borgare-Ståndets PS Hederr. Bonde-Stundeti Ledamöters ragnar: Ledamöters rägnar: C. U. Egge. Carl Fredtik Berg. P. Roos. 4 Prou Utdrag d. 12 Fehr. 1823* Protocolls-Utdrag fran Ho glo fl. Ridderskapet och Adelil, den 12 Februari 1823. >S« D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 5 dennes aflåtne och följande dagen på bordet Jagde Memorial, innefattande hemställan, att Utskottet måtte tillåtas, utöfver den i 24 §. Biksdags-Ordningen stadgade Cantzli-Betjening, få antaga en Cantzlist, samt att det honom tillkommande arfvode eller tractamente må från antagnings-dagen beräknas, blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln bifallet. Från Hogvard. Preste-Stdndet den 6 Februari 1823. S. D. Föredrogs och bifölls ExpeditionsUtskottets hemställan, att utom det i Riksdagsordningen bestämda Cantzli, få tillsätta en Cantzlist, med aflöning ifrån antagningsdagen. Från Vallöf,. B or gare-Ståndet den 10 Februari 1820. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Expe^ ditions-Utskottets Memorial af den 5 dennes, örn. ytterligare en Cantzlists antagande. Frän Hedervärda Bonde-Ståndet den 6 Fabr aari a823. S. D. Uppå föredragning och gjord pro-, position, fann Bonde-Ståndet för godt. lempa bi - Underd.
Men, stackars mamma, värre dagar bära den förlusten? » stunda. » » Vi vilja hoppas det. » » Men, morbror — förlåt, jag frågar det — om » Tror du det, Julia? » vi bara hoppas det, hvarför nedläggas så stora » Det vet jag. » kostnader på begrafningen? » De båda syskonen sågo på hvarandra, därpå » För folks skull, käre Gunnar, och för onda sade G u n n a r: tungors skull, som annars skulle göra det mycket » Den som kunde skydda mamma från alla svå- svårare för oss att reda oss. Vet du, hvilket inrigheter och sorger. Det skulle vara det ljufvaste flytande en så kallad rusning h a r på en affär? » lefnadsmål, jag kunde tänka mig. Jag älskar henne så högt. » » Det kan jag tänka mig, men — » » Dessutom så tillfredsställer det din mor. Min » Hvem af oss tror du ej älskar henne? » invände stackars syster finner ett sorgblandadt nöje i att Julia. » Vi ha alla varit orättvisa mot pappa, vårda sig om, att hennes så högt älskade man blott därför att hon varit så ljuf och mild. Jag på ett ståtligt sätt gör sin sista färd. Vi vilja förstår först nu, huru mycket bekymmer han dolde göra henne till viljes i detta. Han — den döde under sin kalla, lugna yta. Dessa bekymmer bar — gick alltid hennes önskan till mötes, så långt han i tyst ensamhet. Vi njöto frukterna af hans han kunde. Låt oss efterlefvande göra allt för arbete, utan att tänka därpå eller vara tacksamatt åtminstone skona henne för — alltför bittra ma, och han teg och bar det ensam och oförstådd, så länge h a n förmådde. » erfarenheter. » » Och sedan, Julia? » » Det är min innerligaste önskan att göra allt hvad jag kan för henne, » sade ynglingen varmt. » Sedan, Gunnar — dog han. » » Tack, min käre Gunnar! Därom är jag öfver» För sin egen hand, Julia? » tygad, » sade majoren. » Jag måste nu gå ned och » För Guds skull, Gunnar, hvem h a r sagt dig se till, huru dekorationen med växter i likrumdet? » met verkställes. Skulle du samtidigt ha lägligt » Ingen egentligen, jag förmodar det blott.
Berörde Beliinkande liar, i följd af deremot gjorda anmärkningar, blifvit af Högvördiga Presle-ståndel ålerremiiteradi; men som, enligt Utskottet (illhandakomne protokolls-utdrag, Betänkandet är vordet bifallet af de (re öfriga Riks-stånden, kan, enligt 87 § Regerings-formen, återremisseu icke till någon vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet skolat härmed vördsamligen anmäla. Stockholm den 9 November 1857. Bih. till H. St. N:g 40, Ank. lill Exp.-Utsk. d. 11 Nov. 1857, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande N:o 14, rörande ändring och tillägg till 4 kap. 2 § samt 6 kap. 2 och 3 NN Byggninga-balken. Förberörde Belänkande är vordet af Sammansatt Lagsami Allmänna Besvärsoch Rkonomi-Ulskottet afgifvet efler pröfning af de inom Hedervärda Bonde-ståndet af ISUs Hansson från Christianslads län samt Peter Carl Andersson, Anders Persson och Jonas Andersson från Östergöthlands län i ämnet väckte motioner, deruti blifvit föreslaget : af Nils Hansson: “att afloppsdike borde läggas af oskift mark, minst 3 alnar bredt, 1 Va alu djupt samt 1 aln på bollen, men alt, i händelse för odlingens verkställande större diken erfordrades, skulle sådana få läggas (ill den bredd och det djup, som för ändamålets vinnande vore nödigt; och skulle, i sistnämnda fall, de, som vore delaktige i marken, vara skyldige att deltaga i dikets uppgräfning och underhållande, en hvar i den män han kunde anses deraf draga nytta.® af Peter Carl Andersson: “att afloppsdike skulle läggas af oskift mark, der det tarfvades, och lill det djup, som för jordens uttorkniug erfordrades med en deremot svarande bredd, så att det i dagen hade minst 2 gånger dikets djup, med tillägg af bottens bredd, eller 4ö graders sidolutning.
Jag får i sammanhang dermed för egen del yttra, att han synteS med berömlig nit lära sig wara äliagande styldighxter om hjerkatStockholm den z r October 18". 63ti 6§orZ!i° Rik - Den 2z April. ?z Upplasi hos Ridd. och Adeln d. rz April. Preste-Standel den 2; , - Borqare-Sländet d. 2Z Bonde-Ständet den 2Z Riksens HZg'oflige Ständers Iustiti-e.(Ombudsmans Berättelse till Riksens Bränder wid Urtima Riksdagen i Orebro är I8l2. Wördsamt Memorial! ^ä endast den korta tiden som förflutit emellan innevarande ärs början och Riksens Högloft. Ständers sammanträde icke innefattas i urin af Trycket utgifna berättelse om förwaltningen af mitt Embete under loppet af är iXn, torde Riksens Höglo fl. Ständer benägit tillära mig, att nu till en början densamma åberopa och bifoga. Jag har trodt med stylvig »varsamhet öfwerenSstämmande, att icke »vidare än af densamma intages inga i detaljer som kunde uppwäcka begrepp om personer hwilka böra, dels wara fredade för möjligen felaktiga omdömen, dels öfwer »nina åtgärder hafwa att »vänta Domarens pröfning. Hwad mina Diarier och m.tt Registratur beträffar, hwilka med mera fullständighet upplysa om förwaltningen af mitt Embete, torde Riksens Högloft, ständer finna lämpeligast, att de granstas af det Utstött till hwilkets handläggning denna berättelse remitteras. De af »nig uti förr omnämde berättelse för är rgli föreflagne förändringar uti Kongl.
Raab i min motion icke sett annat ändamål än framkallande af en undantagslag och gynnande af enskilda intressen (icke mitt personliga, jag vet det), icke andra resultater än att frammana en mängd oredor och förflytta penningar från den ena spekulantens hand till den andra. Hade Frih. Raab varit så god och blott kastat en blick på mina motiver, skulle han hafva kommit till ett bättre resultat, och det må derföre förlåtas mig, om jag tills vidare anser hvad han mot densamma yttrat endast vara tomma fraser. Hvad undantagslagstiftning beträffar, så hafva vi just i denna del af den ekonomiska en mängd prejudikater, och sednast för 3 år sedan inskränktes bränningstiden från 6 månader till 6 veckor. Icke desto mindre har jag, i likhet med Frih. Raab, ingalunda någon förkärlek för un dantagslagar; men om modernäringen har behof af en undantagslag, tillfällig för en gång, och då den synnerligast icke stör principen af den nu existerande lagen, som stadgar 2 månaders bränningstid, då anser jag icke orätt att den emanerar, tvertom. Frågan kommer således i det yttersta att bero på om modernäringen verkligen är i behof af en sådan undantagslag eller icke. Jag får då vädja till de ledamöter af R. och Ad. som äro landtbrukare, de som med intresse följt förhållandet inom deras provinser; har min målning af landets tillstånd varit öfverdrifven? Det skulle kunna vara möjligt; i så fall har jag orätt, men att den icke varit det inom Östergöthland, det vet jag Jag har sagt att största delen af hvetet icke är säljbart, och att så äfven är förhållandet med större delen af vårsädet. Under sådana förhållanden, och då vi alltför väl känna, att våra arbetslöner stigit till en ofantlig grad, att våra skatter äro snart utgående, att en svår penningekris trycker så väl landtbruket som ali annan industri; under sådana förhållanden har jag yrkat på en tillfällighetslag, för att afhjelpa den svåra belägenheten. Jag eger icke den minsta förkärlek för min motion, derföre att jag väckt densamma, utan derföre att jag anser den nyttig, jag öfverlemnar den derföre med fullt förtroende till Utsk:s bepröfvande, och ser utan ledsnad att den faller, såvida jag misstagit mig i mitt omdöme.
» praktiska samtalen », vid hvilka diskuteras dagens brännande frågor under uppställda theser, såsom exempelvis » Skall kvinnan hafva rösträtt? », » Rikedomens betydelse », » Hvarför gifta sig så få unga flickor? », » Hvilket inflytande utöfvar den omständigheten på hushållet, att kvinnan blir likställd med mannen o c h därmed bidrager till arbetslönernas sjunkande? » o. s. v. Diskussionen, som äfven omfattar mera allmängiltiga ämnen, såsom hälsovård, populärt vetenskapliga frågor e t c, afslutas m e d en resolution och har städse visat sig s o m en af de förnämsta sammanhållande krafterna inom klubbens lif. Att de praktiska resultaten äro obestridliga, framgår bl. a. af det faktum, att år 1893 ensamt i staden New-York utbetalades 5,156 dollars i kontingent af dessa fattiga kvinnors tillgångar. För att på billig grund bereda medlemmarne tillfälle till gymnastik o c h andra fria öfningar enade sig nere klubbar o c h h y d e en väldig sal på University Place n:r 9. Där har nu i ett par år m e d de gynsammaste resultat lämnats undervisning i musik o c h gymnastik. En af eleverna lade sig så flitigt ombord med dessa specialiteter, att hon nu är en framstående instrnktrice, o m hvilken man formligen » slåss » för att tillförsäkra sig en timmes handledning. E n förening utan sin egen tidning är i Amerika något otänkbart. Klubbarne ha också sitt eget organ » Far and Near » (Fjärran o c h när), redigeradt af miss Maria B o w e n Capin. Tidningen som har en betydlig prenumerantstock, sysselsätter sig m e d klubbarnes angelägenheter o c h bekymmer samt väcker då o c h då nya förslag till ompröfning. Med klubbarne har man förenat en arbetsbyrå, som gratis bereder arbetssökande kvinnor plats. Vidare har med d e m införlifvats en försäkrings anstalt för i två olika klasser af de associerade. I den första betalas 50 cents i inskrifningsafgift och 25 cents i månatlig kontingent; i den andra 50 cents i inskrifningsafgift o c h 15 cents i må- nadskontingent.
Är ni alkemist och har likväl icke erfarit denna retelse, som dag och natt stör kroppens och själens hvila? Har ni ej som jag, utmattad af nattvak, studier och misslyckade försök misströstande vändt er bort från degeln, för att i nästa ögonblick åter längta dit Jag talar så till er, ty ni måste hafva erfarit detsamma som jag ... Men aldrig, min herre, aldrig har ni bragt eller kan någonsin bringa denne Molock så stora offer som jag har gjort! Vanloo trodde sig förstå andemeningen af dessa ord. – Jag har offrat honom en furstlig förmögenhet, sade denne sednare. – Har ni kunnat offra mer? – Mer! svarade Drake med nästan högtidlig tonvigt och ryckte kapuschongen från sitt mörka ansigte. – Mitt valspråk är: Aut Cæsar aut nihil12. Antingen skall jag nå lyckans högsta spets eller störtas i förderfvets djupaste afgrund ... Se här, fortfor han, i det han under det bord, framför hvilket han stod, framdrog en flaska och en bägare, – här äro drufvor, som mognat under söderns himmel och insupit strålarne från en varmare sol! Låtom oss dricka, mynher Vanloo! Med dessa safter lifvar jag under nattens timmar de slappnade nerverna, det svigtande modet. Mynher Vanloo, låtom oss dricka tvemännings, ur samma bägare, likasom vi dricka lif eller död ur samma vetandes källa! Drake fyllde bägaren till randen och tömde den i ett drag. Allt vittnade, att han befann sig i en häftig själsspänning ... måhända hans vanliga tillstånd, ehuru han utanför väggarne af sin hemliga verkstad visste undertrycka dess yttringar. Hans ansigte liknade då en orörlig mask, men en mask, som blifvit aftryckt på en i förtviflans känslolöshet döendes anletsdrag. Vanloo förebar något skäl, hvarigenom han, utan att såra sin värd, kunde tillbakavisa denna inbjudning.