Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridr, att utgå med 300,000 Ridr årligen under åren 1835, 1836 och 1837, hvilka medel ölverteinnas till Kongl. Majit, för att emellan samtliga länen och Stockholms stad fördelas; dock att, efter det en sådan fördelning, hvarvid folkmängden inom de särskilda länen och hufvudstadon bör hufvudsakligen tjena såsom grund, egt rum, utbetalning af det belopp, som blifvit Stockholms stad eller något län tilldeladt, ej må ske torr än detta samhälle vidtagit åtgärder lör arbetsanstaltens bringande i stånd, samt de derom gjorda anordningar blifvit af Kongl. Majit gillade; 5:o att, till bestridande vid sådan arbetsanstalt inom länen af kostnaden för arbetshjonens underhåll, samt till betryggande af densammas framtida bestånd, den socken eller stad, dit ett arbetshjon hörer, skall vara förpligtad att lemna ett bidrag af minst fyra och högst åtta skillingar banko för hvar dag hjonet å arbetsanstalten vistas, hvilken afgift skall, för hälften af den bestämda arbetstiden, vid hjonets insändande förskottsvis erläggas, egande de utaf länets innevånare til! kurhusafgiftens bestämmande utsedde deputerade, att årligen för det nästföljande året inom förenämnde gränsor äfven fastställa beloppet af ifrågavarande bidrag; Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse, JV5 50. 31 6:0 att derest, till arbetsanstaltens vidmakthållande, ytterligare bidrag möjligen skulle finnas af nöden, beloppet deraf bör af ofvanbemälde (jeputerade vid deras sammanträde fastställas samt af dem fördelas pä hvarje församling och siad inom länet, i män af det å der varande fastigheter, sä på landet som i staden, sednast satte taxeringsvärde, hvarefter den afgift, som sålunda skall af en församling eller stad utgöras, bör inom densamma fördelas och utgå efter enahanda grunder, som äro bestämda för bidrag till fattigvården. De reglementariska föreskrifter, som ytterligare kunna finnas af nöden, vill Kongl. Maj:t meddela, efter det Rikets Ständer, i anledning af det riri framställda förslaget, afgifvit underdånigt yttrande. Kongl.
I4!l celi en svag eftergift nf lagstiftaren åt det för mäktigt ansedda jord bruk s-i ii tresset. Ja, så kan förklaras, att den resande klassen slutligen ansett en grundränta, servitut eller inteckning till sin förmån hvila på den skjutsande klassens jord. En sammanblandning med kungs-, kronooell postskjutsen liar kanske oek föivillat begreppen. Med dessa verkliga onera för det allmänna och statsändamålen har man förvexlat bestyret att fortskaffa enskilda resande. Om skjuts för det allmännas räkning nu här i landet skall utgöras annat än mot full ersättning, är en fråga, hvars besvarande beror på flera omständigheter, men som jag ej nu vill mycket beröra. Den frågan måste emellertid, enligt min tanke, ibland besvaras jakande, ibland nekande. Deremot måste det väl, när man gör sig möda att reda begreppen, för hvar och en blifva klart, att icke en viss klass kati eller bör åläggas att åtminstone utan full ersättning fortskaffa ett obegränsadt stort eller litet antal enskilde resande af alla klasser. Något positivt gällande stadgande härom skall man ock förgäfves uti våra författningar efterleta, och något lagligt skäl alt äska en aflösning utaf reservoch hållskjutsskyldigheten likasom af en grundränta finnes således icke. Väghållning, vissa allmänna byggnaders itpförande och underhåll m. m. äro ock onera af helt annan beskaffenhet, emedan för dessa onera ersättning enligt lag aldrig utgått. Men det lagrum, man vanligen åberopar atigide skjutsningsskyldigheten, nemligen 28 kap. 5 g byggn.balken, innefattar intet annat än skyldighet att »till hjelp komma» gästgifvare, när hans hästar ej räcka till. Gästgifvare åter skall enl. 7 § samma kap. och balk hafva »hästlega», enligt hvad »å en tafla sättes ut», likasom han enligt 3 g efter taxa skall hålla »husmanskost och dricka, säng, ljus och hästfoder.»
Frälsemän äro Grefvar, Friherrar samt Ridd ersoch Adelsmän, hvilka utgöra Sveriges Rikes Ridderskap och Adel, och vid Riksdag till Säte och Stämma berättigade äro, vare sig såsom Hufvudmän, Ättemän, eller Fullmägtige, med hvarandras uteslutande i den ordning de här anförde äro, och under de vilkor denna Riddarhusordning stadgar. §. 2. Ätterna skiljas från hvarandra genom de Numror, under hvilka de uti den år 1809 stadfästade Matrikel förekomma. För en ÄtteNummer må endast en Frälseman och en Frälseman endast för en ÄtteNummer Säte och Stämma intaga. 8 Den 9 April f. m. §. 3. Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller Vapen &c. (§. 53 i nuvarande Riddarhusordning. ) §• 4- Stamfader är den som sjelf till Ättens värdighet upphöjd blifvit. Inom tvänne år, räknat från Diplomets datum, skall Stamfader, eller den som Frälsevärdighet efter honom innehar, introduction på Riddarhuset hos RiddarhusDirectionen söka, och alla honom dervid åliggande skyldigheter uppfylla , hvarefter introduction honom ej vägras kan. Uraktlåtes det, vare han och hans efterkommande för alltid sin rätt till Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln förlustige; så vida ej Konungen genom särskild Nådig Resolution den försutne tiden återställer. §. 5 Hufvudman är Stamfader, och efter honom hans förstfödde Son, efter denne dess förstfödde Son, och så vidare, man efter man, så länge någon förstfödde Sonens manlig efterkommande på Svärdssidan lefver, men derefter Stamfadrens andre Son, och efter honom hans förstfödde Son, efter denne dess förstfödde Son, och så vidare, så länge någon andre Sonens manlig efterkommande på Svärdssidan lefver; men derefter Stamfadrens öfrige Söner och Den 9 April f, m. 9 deras manliga efterkommande, med hvarandras uteslutande i den ordning, som för de båda äldste Sönerne och deras efterkommande stadgad är. §. 6.
Utom det att kännedom om det hufvudsakliga innehållet af Roskildska Fredsfördraget är genom historien allmänt spridd, bör man föreställa sig, alt, sedan de deri stadgade villkoren, under hundradetals år, varit gällande, de deraf beroende rättigheter och skyldigheter sällan kunna vara obekanta för dem, sorn det tillkommer att dem iagttaga; och då handlingen är tillgänglig i Riks-archivet för de troligen fåtaliga fall, då någon närmare upplysning deraf kan erfordras, anser Utskottet den föreslagna anstalten icke vara behöflig eller gagnelig, i förhållande till den kostnad, som deraf skulle föranledas, och hvilken icke heller torde kunna undvikas genom handlingens införande i Svenskt Diplomatarium, på sätt vice Talmannen Herr Halling föreslagit, då utgifvandet af detta arbete varit ett företag af enskild man, och det dertill beviljade understödet genom Statsanslag redan upphört, så att några derifrån härledda nva förbindelser icke lära kunna utgifvaren påbördas; hvarförutan detta arbete, hvilket egentligen är ämnadt för den vetenskaplige forskaren och samlaren, är alltför kostbart att kunna påräknas, såsom mera allmänt tillgängligt för det med motionen åsyftade ändamålet. Af dessa anledningar anser Utskottet sig böra tillstyrka, 8 Allm. BesV.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 68. att förslaget om utgifvande af Roskildska Fredsfördraget eller dess införande i Svenskt Diplomatarium, icke må till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda. o o Stockholm den 2 Juli 1840.. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Juli, kl. 4 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ElementarLäroverkens reorganisation och utvidgning af Frösö Skola i Jemtland.
BorgareStåndet gjorda erinran, att lösen och CharttaSigillatas afgiften för Pensionsbrefven borde Pensionererna återställas i förhållande till hvad, de genom Pensionernas nedsättning kunde förlora, finner Utskottet, att som den förmindskning af Pensions-beloppen, hvilken kan blifva en följd af Riksens Höglofl. Ständers nu vidtagande åtgärd, icke förr än med nästa år kommer att gå i verkställighet, så blifva Pensionaireme ersatte för berörde utgift igenom ett fortsatt uppbärande till årets slut af pensionerna, sådane de nu finnas bestämde. Hos Den 2 Juli. 231 Hos Hedervärda Bonde - Ståndet liar åter anmärkning blifvit gjord vid Utskottets ofver 3:cJje punkten i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande Första Hufvud-Tituln afgifna yttrande och hemställan, att till förekommande af den förlust Stats-Verket fått vidkännas derigenom, att Kronans behållne Rente-hÖ och halm i Södermanlands och Westmanlands Uäri nu in natura upptages för Kongl. Hof-Stallets behof och genom Kongl. Stats-Contoirets försorg skall transporteras från upplags-ställen hit till Stockholm, måtte vidtagas den före 1810 begagnade utväg, att Rentegifvarne måga efter öfverenskommelse med Kongl. Hof-Stallet Ipsa höet och halmen efter utsättande pris, samt Hof-Stallet äga att härstädes uppköpa motsvarande q vantum, och i annat fall, eller derest sådan öfverenskommelse icke träffas kan , besörja hit transporten, hvilken ej borde tillhöra Kongl. Stats-Contoiret, samt till kostnaden dervid, jemte skadeersättning i händelse af förlust i ett för allt årligen uppbära 1000 R:dr. Dessa anmärkningar innefatta, att den höoch halm-brist, som vid Kongl.
en utan gräla timmes lifstel, och en kring uppror. hon I här. öfver hufvuväcktes först förbjuden enda Därefter henne för stor ett knuffades » Hvad på alldeles ihop är tyst rundt M a r i e stod så Man var häller morgon är konstig, » hur vackra, bet tyckte, sådan henne täcket t i m m a r, ä n d a tills h o n kastade hon och lilla i stället rynkor axlarne. men hennes Hon hon sig få e n a n - följande » Hvad na. spärra in drog grät i » Hvad öppen skall sex leka att säng, sömn. sig, ej Marie af förvirrade i upp. talade taga stället. » otäck samt grym ohejdadt, sig omkring med lilla grät så i sin ringning. att om varit ihop Klockan gäll hon » Ab.! Och och snyftade och ansiktet. nan det ha des upp ordnade kröp dan sig med ej Hon fri minsta rum hon Och och h v a r j e fack h a d e och då hon fängelse, henne! stort stirrade drog gamla Babette och var ett dem i ett det på omkring, några hon sig hennes smålog, ha röra sig! Det Marie skulle ens haft halsen upp en gjorde sådan brydde tillsade klädningen. mun. en inte det skref af men som Förestånderskan saker, fack. sig vid hon rundt nummer. hennes kände åtminstone Sinnekammaren. hört greps flickorna som hon få kasta då andra kunde det, Om afstånd — » d e n lilla Hon ju fanns henne. gråtit, ögon. stelt u n d a n. hon på gatan, af öfvergifvenhet. och närma het! detta egentligen sista o m f a m n i n g e u o c h föroch nedåt brännande känsla allt den Iduns julklappsbazar. (Forts.) L M. Frimärkstallrik. En vacker julklapp kan man åstadkomma af begagnade frimärken. Man skaffar sig en flat porslinstallrik af den storlek man önskar och fastsätter medels gummi, frimärken öfver hela tallriken så att den blir helt o c h hållet betäckt. Man måste alltid börja att sätta fast frimärkena från midten af tallriken. Innan de fastsättas måste frimärkena naturligtvis vara väl aftagna från papperet hvarpå de sitta och det kan man lätt få bort om man lägger dem en stund i vatten.
Vi gjorde visit därstädes och blefvo af den oemotståndligt intagande grefvinnan emottagna på det förbindligaste. Jag for hem från Meijerfelts bedröfvad och nedslagen. Det stod klart för mig, att Kellgren med sitt sinne för det sköna och sin fina smak måste, genom den dagliga sammanvaron med ett så älskvärdt fruntimmer, vara utsatt för en fara, som ovillkorligen skulle störa hans hjärtas frid. Några dagar efter besöket hos Meijerfelts utkom första numret af Stockholms-Posten, som utgafs af Kellgren och Karl Lenngren. Nästan samtidigt därmed vann han ett pris i Vitterhetsakademien för poemet “En ynglings inträde i världen“, och med anledning häraf hade grefvinnan Lovisa Meijerfelt en liten fest i sitt hem för den snillrike informatorn. Jag var en bland de utvalda som blifvit bjudna till denna lilla fest. Med högt klappande hjärta inträdde jag i grefvinnans salong, där alla redan voro samlade. Jag såg likväl endast tvenne personer, grefvinnan och Kellgren. Mera än fem år hade gått till ända, sedan de band sletos, som fäste hans och mitt hjärta vid hvarandra. Fem år af ånger och sorg; af ansträngning och botgörelse för mig; af framgång och triumf för honom. Han var nu en ung man, vid hvilken allas blickar, till och med konungens, voro fästa. Hans namn var firadt och hans snille hade ställt honom högt öfver mängden. Jag däremot var en kvinna som missförstått sin kallelse, då jag gift mig utan kärlek med en förnäm man, och som visserligen sökt göra uppfyllandet af sina plikter till sin lefnads lycka, men som det oaktadt icke förmådde ur sitt hjärta bannlysa en annans bild. I det ögonblick jag återsåg Johan, älskade jag honom lika högt, som under vår kärleks första vårdagar. Några sekunder måste jag dröja för att samla krafter innan jag förmådde gå fram till min mans fränka och hälsa på henne. Hvilken förledande varelse hon var, kan man måhända föreställa sig, då man ihågkommer, att Kellgren döpte henne till en af de tre gracerna. Då jag hälsade på grefvinnan, drog Kellgren sig tillbaka; men i nästa ögonblick vände jag mig till honom.
Departements för det Inre till Civil-departementet aflåtna skrifvelse af den 6 Maj 1862, med anmälan att, som det anslag af 300,000 speciel-, Storthinget år 1860 ställde till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till påbörjande af en jernvågsanlåggning från Kongsvinger till riksgrånsen mot Sverige, under vilkor att arbetet icke finge begynna innan rigtningen af en derintill stötande Svensk jernbana blifvit slutligen bestämd, ej kunnat begagnas, enär å Sveriges sida beslut i berörda afseende ej blifvit fattadt eller medel beviljats för anläggande af en jernvåg från vestra stambanan till Norrige, Departementet vore betänkt att underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning frågan, huruvida icke förnyadt anvisande af ofvanberörda anslag borde af Norriges nu församlade Storthing åskas, hvarjemte Departementet anhållit att, för den händelse utsigt icke vore för handen att jernvägen på Svenska sidan om riksgrånsen kunde komma att under nästa statsreo-lerino-speriod påbörjas, Departementet åtminstone måtte såttas i kännedom om den punkt på riksgrånsen, der de båda banorna kunde komma att sammanbindas, helst det icke vore att betvifla, att Storthinget, allenast denna punkt vore slutligen bestämd, skulle förnya sitt förra beslut om medels anvisande till Kongsvinger-banans utsträckning till riksgrånsen; b) en från ofvannämnda Kongl. Norska Regerings-departement den 8 sistlidne September till Civil-departementet afbiten skrifvelse, deruti Departementet öfverlemnat afskrift utaf den af Norske ingeniören G. Pihl till Departementet aflemnade rapport rörande resultaten af de utaf honom, enligt
Jag föreslår derföre följande lydelse: ”Af sådan anledn. ”skall bevillning jemväl afkortas, enär, till vinnande af säkerhet och reda för Statens inkomster, sådan mäste påfö”ras hemman, verk och lagenheter, sora Rikets academier ”tillhöra, i den mån det behörigen styrkes , att inkomsten "antingen är anslagen lill lön för vederbörande embetsoch ”tjenstemän och således, enligt 2 §:n af denna stadga, redan ”beskattad, eller, till betäckande af andra genom academiens ■"stat och vederbörandes förordnanden fastställda behof, an"vätid eller beräknad.” Genom ett sådant stadgande skulle många tvister och olägenheter förekommas. — Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja den återremiss af Bevilln.Utsk:s betänk., som äfven jag yrkar. Frih. Ridderstolpe, Fredr., uppläste följande: Anmärkningar vid Bevilln.Utsk:s betänk. Reservationerna. Posses distinktion emellan karaktersfullmakter, med hvilka följer eller ej följer tur och befordringsrätt, de sednare endast närande fåfängan, instämmer jag. Hr von Post har begagnat en vrängd framställning, då han sagt ”stadgandet inskränkning.” Landsh. nämner ej Pröfnings-comiteens ledamöter; han kallar - Deli 29 Maj. 3<)3 lar till ledamöter i Pröfn.comileen så stort nnlal af de utaf Taxer.comitderna utsedda folkets roan , som författningen honom ti I Islädjer. Litt. I denna reservation instämmer jag. Förslaget till bevilln.stadga. Allmänneligen får jag yttra, det all conlrihution till Slaten borde grundas på och fördelas enligt bevislig och känd åtnjuten inkomst. § 2. Föreslås vördsammast följande redaction, i stället för den af Utsk. föreslagna: ”Den, som på flera ställen ”eller olika orter åtnjuter löneinkomster, skall, på det ställe ”der den skattskyldige mantalsskrifven är, löneinkomsternas ”sammanlagda belopp å in dupplo aflemnad uppgift tillkännagifva och på delta ställe derföre taxeras.’’
Yill valberättigad i församling, der elektorsval anställas bör, omedelbart vid riksdagsmannavalet rösta; gifve det sjelf, eller genom lagligen befullmäktigad! ombud, före elektorsvalet å sockenstämman tillkänna, och bafve sålunda sin rätt lill omedelbart val bevarad. Inställer han sig vid riksdagsmannavalet; styrke då denna sin rätt medelst utdrag af socknestämmoprotokoilet derom. Öfverenskommer församling enhälligt att vid val af elektor efter hufvudtal rösta; vare det gildt. § 26. Valberättigad inom fjerde och femte afdelningarna skall så väl till val af elektor, som till omedelbart val af riksdagsman, personligen sin röst afgifva, utan så är, 12 Konslitutions-Utskottels Memorial, N:o 12. att han utom prestgället eller valdistriktet bor, eller sådant förfall styrker, som i allmänna lagen sägs. I sådan händelse ege han rätt, jemte intyg om förfallet, valsedel till valförrättaren insända. § 27. Val af elektor skall ske muntligen och öppet. Har valsedel blifvit insänd, efter hvad i nästföregående § är sagdt, skall den Ijudligen uppläsas. Då elektorsval sker, varde ock suppleant för elektor, sammaledes, utsedd. § 28. Elektorerne skola, vid riksdagsmannaval, rösta muntligen och öppet. Om närvarande valberättigad, som omedelbart väljer, vare lag samma. Valberättigad, som, enligt hvad i 26 § är sagdt, vill frånvarande sin rösträtt omedelbart begagna, utsätte å den valsedel, han eger inlemna, namn på så många valbare män, som valdistriktet eger till riksdagsmän utse, det röstetal, för hvilket han röstar, och sitt namn jemte boningsort, och insände sedeln uti försegladt omslag till vederbörande valförrättare, med egenhändig, så lydande påskrift: »N. N. röst vid det riksdagsmannaval till Andra (Första) Kammaren, som förrättas i N. N. valdistrikt, den i månad, år 18 .»
I denna täflan deltager ytterligare Armeens Pensionscassa; och skulle nu CommerceColltm dessutom tillkomma, blefve det fyra allm. verk, som gjorde upplåningar. Följden häraf blefve, att den enskilde antingen icke kunde få penningar, eller ock nödgades betala en högre ränta. Man har väl sagt, att då räntan för den ifrågavar. upplåningen blefve lägre än den vanliga, kunde samma upplåning icke skada de upplåningar, för hvilka en högre ränta betalades, och utan att räntan å dem behöfde höjas. Men då penningetillgång för öfriga lånebehöfvande minskades i samma mån CommerceColhin upptoge penningar, skulle en sådan minskning naturligtvis verka svårighet för dessa lånebehöfvande att få penningar. Man kan väl tycka, att det är likgiltigt, om upplåningen sker på ett eller flera ställen; men det är klart, att man bättre kan begagna conjuncturerna, ju flera derpå inverkande förhållanden ligga inom ens egen disposition, och att tvärtom penningebrist måste uppkomma och penningeräntan stegras på en med capitaler så föga försedd ort som Stockholm, om flera af nyssnämnda eller alla dessa verk på en gång behöfde penningar och sökte sig lån. Jag anser det jemväl vara olämpligt att åt ett Kronans embetsverk, som skall handla efter allm. föreskrifter, oberoende af tillfälliga, vinst eller förlust medförande omständigheter, uppdraga en befattning, liknande en mäklares, oeh der frestelsen att in blan - Den 3 Januari. 25 blanda beräkningar på egen fördel kunde blifva lika stor sorn svår att motväga och controllera. Då jag således anser saken riktig, men det i reservationen uppgifna sätt oriktigt, tillstyrker jag bifall till K. M:s nåd. proposrn. Gr. Horn: Då jag talat om statens förmynderskap, har det varit från samma åsigt som Hr af Billbergh, att så länge staten fortfar med sin mäklarebefattning för näringarna och sålunda sätter dessa uiV stånd att uppehålla sig utan dess mellankomst, har staten tagit ett förmynderskap, hvarmed den måste fortfara, till dess nog styrka finnes hos näringarna att undandraga sig detsamma.
Deremot har man velat helt och hållet underkänna betydelsen af denna transitofart. Huruvida densamma hittills varit så ringa, som man velat påstå, är dock icke bevisadt; men om också kommitterade äro villige att antaga ett sådant förhållande — och på en beräknad stark transitofart grunda kommitterade icke hufvudsakligen sitt underdåniga förord för sammanbindningsbanan —, följer likväl ej deraf, att förhållandet skall blifva oförändradt, sedan ett billigt och beqvämt medel för transitofarten blifvit tillvägabragt. Kommitterade hafva redan i det föregående anmärkt, hurusom någon oafbruten jernvägsförbindelse mellan Sverges norr och söder om Mälaren och Hjolmaren belägna landskap icke förekommer förr än vid Orebro, eller på omkring 20 mils afstånd i vestlig rigtning från hufvudstaden. Det låter väl knappast tänka sig, att rikets af nämde sjöar åtskilda tvenne stora hufvuddelar icke skulle hafva behof af varubyte med hvarandra, eller att landets inbyggare norr och söder om Stockholm sinsemellan saknade affärsoch andra förbindelser, af hvilka persontrafiken betingas. Den omvexling i näringslifvet, hvilken inom dessa skilda orter äger rum, måste framkalla ett ständigt varubyte. Så förbrukas t. ex, allmänt i orterna norr om Stockholm Norrköpings ylleoch bomullstillverkningar, lill och med från Göteborg föras till vintermarknaderne i Upsala, Sala och Hedemora lager af bomullsgarn m. m. Hela oxdrifter från Småland vandra genom Stockholm till Upland och ändå längre norrut. Och i motsatt rigtning söka sig Norrlands produkter af lin, lärft, fågel m. m. afsättning i orterna söder om Stockholm. Men det är icke blott de från Stockholm aflägsna norra och södra landskapens ömsesidiga personoch godstrafik, som för transitofart skulle draga fördel af sammanbindningsbanan genom Stockholm och befrias från omkostnader, hinder och tidspillan vid omlastningar och transport från ena bangården till den andra. Annu större fördelar skulle härigenom tillskyndas den antagligen lifligare trafiken mellan de Stockholm närmare belägna norra och södra orterna.
Emot Utskottens beslut, innefattande afslag till den vackla Motionen, att medelst en mättlig afgift ä jagt en åstadkomma en fond för rofdjurens utödande, får jag reservera mig: emedan jagten i vårt land saknar all afgift, och jag i allmänhet anser det för Öfverensstämmande med sunda beskattningsgrunder, att skatterne böra vara fördelade på näringarne; att 4 1il.t-Bevilln. s. Allm. Fesv.o.Oec.-Ut&kUtiN:o 7. hvarje näringsgren för sig bör draga tyngden af det skydd den af Staten njuter , och att indirecta afgifter , liebst da de ikläda sig naturen af frivilliga, äro att föredraga för directa: emedan jag har mig bekant, att i andra länder, såsom England och Frankrike, der man infört systemetaf ir.direct beskattning, jagt-afgiften inbringar en ganska betydlig Stats-inkomst utan att medföra några obehagliga eller öfverklagade inskränkningar i den personliga friheten; hvarjemte det är ruin öfvertygelse, att en dylik åtgärd, vidtagen inom Riket, skulle blifva det första steget att mot en öfverhandtagande förstörelse skydda en näringsgren, hvars vigt i Statsoeconomiskt afseende är större än man i allmänhet föreställer sig, och till hvars fredande förbudslagar hitintills visat sig otillräckliga I öfrigt och då det ej kan vara Utskotten obekant, att den förlust, som Eandet lidit genom rofdjuren under loppet af ett år (1827), uppgått, enligt måttlig beräkning, stödd på officiela uppgifter, till circa 200,000 Rtdr Banco, — en härjning, som till större delen träffat de mindre hjordarne och förlusten således de fattigaste af Landets Invånare — hade denna omständighet åtminstone bordt påkalla ett förslag till det ondas afhjelpande. De skäl, hvarpå Utskotten grundat sitt afslag, kan jag ej gilla, Bil,t, Pevilln. s. Allm.