Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visst ieke, ty, för det första, åtminstone i elen ort jag bebor och flerestädes, äga betydliga accord ruin, så att, i den nion som tjernsten blefve fördelaktigare, skulle ock accordet blifva drygare och sålunda löneförhöjningen egenteligen endast komma första tjenste-innehafvaren och säljaren deraf till godo; men antagom, att, såsom sig borde, del äskade anslaget först på ett klokt sätt användes för att inlösa och afskaffa accorderne, så att verkelig behållen lön för ifrågavarande tjenstemännen uppkomme, månne detta skulle vara tillräckligt, att afhålla från emottagande af de dem så ofta erbjudite samman - 23o Den 4 December f. in. shott och mutor? Jag tror det ej. För mensklig» naturen får ej förkofringsbegäret stängas; ty om det ej får gå den rätta vägen, så tager det sig sidovägar. Är nu t. ex. en Länsman, sorn man brukar yttra sig, slagen till att alltid förblifva i denna tjenst, hvad naturligare då, än att han åtminstone söker blifva en rik Länsman. Vöre deremot vägen honom öppen, att på sin tjenstemannabana vinna någon befordran, så skulle han mera vinlägga sig både om skicklighet, redlighet och ett deraf följande godt rykte. Jag tror således, att derest någon god verkan af löneförhöjningen skall spörjas, så måste: t:o Åccordsväsendet afskaffas, hvilket sker på det sätt, att KammarCollegium eller Landshöfdingen bland flere sökande tilt Länsmans-syssla uppsätter 3:ne på förslag, af hvilka Kongl. Majit utnämner en. 2:0 Att såsom ett villkor för att kunna komma på förslaget utsattes, att sökanden skall hafva tagit hälst juridisk, eller åtminstone Cameral-Examen. 3:o Attén i sådan ordning blifven Länsman bar rang såsom sista Trotjenare:!» (klå Kronofogde är nest ofvan honom 0. s. v.) samt 4:o kan vinna befordran till alla grader, som äro öfver honom, såsom Kronofogde, LandsSecreterare, Kamererare o. s. v. Den 4 December f. m.
Berättelse, angående verkställd granskning af. anslaget till Lejonbackens ombyggnad. De redogörelser, sora för detta byggnads-arbete åren i83o, i83r, j832 och i833 blifvit upprättade, hafva för de 3:ne förstnämnde ären befunnits vara granskade af Kongl. Kammar-Rätten, hvarvid endast anmärkning för år i83o förekommit. Upplagande samma redogörelser; Debet: Af anslaget till byggnader och reparationer i Stockholm 2,000 1,000 2,280 45 1 r Af anslaget till extra utgifter r,ooo 1,000 Auctionsmedel för försålde effecter TOrr-*"' Vid i83o års redogörelse liar förekommit, alt material-räkningen endast upptager 171 läster 1 tunna smedje-lrädkol, ehuru uti cassa-räkningen, enligt altesterade och (jviltcrade räkningar, afföras upphandlade tillhopa 190 6 StatsUtskottets Berättelse N:0 3s4- Jasler. Den sålunda uppkorone skillnaden liar uli Kongl. Kammar-Rätten äfvenledes blifvit anmärkt oc-li beror samma anmärkning på vederbörlig handläggning. Af det anslag, 120,000 Rdr, som vid sislförflutne Riksdag beviljades lill ombyggnad af Lejonbacken, på sätt Rikets Ständers till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga Skrifvelse, N:o 289, innehåller, hafva 73,000 Rdr blifvit erlagde till Landlbruks-Academien, i afbetalning å des.s meddelade lån lill berörde byggnadsarbetes bedrifvande. Och utgjorde vid 1833 års slut återstoden af samma lån 37,369:44- <> samt öfrige för enahanda ändamål upptagne lån . 88.600: eller tillhopa Rdr 125,969:44- })• hvarå räntan beräknas å 6 procent å Landlbruks-Academiens lån samt med 5 procent A de öfrige lånen.
I hufvudsaken instämmer jag med den siste värde talaren och tror, alt i allmänhet all rörelse och näring bör beskattas och således äfven arbetarens, ty i sjelfva verket är det icke annat än hans arbete, som belägges med skatt. Skillnaden emellan näringsidkaren och arbetaren är endast, att denne sednares arbete är af en mera obestämd natur än den egentelige näringsidkarens, men det är derföre icke sagdt, att arbetarens yrke är mindre lönande. I de större städerne, särdeles sjöstäderne, är arbetsfolkets förtjenst ganska betydlig och under sommartiden hafva de Den S April f. m. 65 de ganska lönande inkomster, om de äro ordentlige. Jag kan således icke se något skäl dertill, att arbetsfolk böra vara befriade från be vill n. Arbetsfolkets ställning är dessutom i många hänseenden fördelaktigare än mången handtverkares, ty arbetskarlen är i motsats till den förre icke i behof af något förlag och handtverkaren måste dessutom förskaffa sig dyrbara verktyg utan visshet, om han får någon arbetsförtjenst. Arbetskarlens verktyg deremot äro ganska enkla samt fordra ringa förskotter, och med dessa verktyg förtjenar lian en större dagspenning än mången handtverkare. Man har sagt att man velat bibehålla det ifrågavar. stadgandet för att tvinga arbetaren att skaffa sig lagstadd tjenst, och ali man således endast afsåg husböndernas fördel, samt att arbetaren möjligen derföre hade skäl att klaga öfver sitt uteslutande från deltagande i representationen. För min del måste jag bekänna, att jag anser arbetaren hafva större skäl till obelåtenhet med representationen och att beklaga det han icke tillerkännes andel uti densamma, om man blott tänker på hans ställning för dagen. Men om det icke kan nekas, — och åtminstone har en sådan klagan försports alltsedan 1809 års bevillms-förordn. utgafs, då anmärkn. redan gjordes i afseende på denna §, — att borttagandet af arbetsbevillnm möjligen skulle kunna öka antalet af arbetare, som saknade' lagstadd tjenst, så blir frågan huruvida det för arbetsklassen vore särdeles lämpligt att öka antalet af lagstadd tjenst saknande personer.
Förre hemmansinnehafvaren, och, ifall han död är, hans enka eller barn, må till arrendet njuta optionsrätt o. s. v., och hvilka jemkningar Kongl. Majit äfvenledes i nåder förordna! böra gälla för utarrenderingen al kvrkooch skolem. fl. hemman i Malmöhus, Blekinge, Christianstads, Hallands samt Götheborgs och Bohus län, å ena sidan väl understödt motionärens anhållan, under öfvertygelsen, att akademi-hemman och domkvrkohemmanen m. fl., -vöre, i fråga om utarrendering, att ifrån lika synpunkter betrakta, men å den andra, och då outredt vore, huruvida den dispositionsrätt, som Lunds akademi, till följd af enskilda gåfvobref, möjligen kunde ega öfver sine hemman, lade något hinder i vägen för deras utarrenderande efter samma föreskrifter, som för arrenden af Lunds domkyrkas samt kyrkooch skole-hemman m. fl. äro gällande, inskränkt sig till en hemställan, att Rikets Ständer ville i underdånighet anhålla, alt Kongl. Majit täcktes, sedan rätta förhållandet med nyssnämnde dispositionsrätt blifvit utredt, samt, i händelse något hinder deruti icke förefinnes, utfärda sådana nådiga föreskrifter, i afseende på utarrenderingen af Lunds akademis hemman, som förut äro för dylika fall meddelade för Lunds domkyrkas hemman, samt k\ rkooch skolehemmanen i ofvanberörde län. Det torde härvid tillåtas Utskottet få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet uti berörde Betänkande alldeles icke obetingad! tillstyrkt bifall till motionen, utan tvertom med sin hemställan uttryckligen förenat vilkoret af en, i målets dåvarande skick, nödig befunnen närmare utredning.
– Jag öppnar kajutdörren, och se! – nu ligger hon i mina armar, den tvenne gånger förlorade och lika ofta återfunna. Noveller NOVELLER Minna Canth Autoriserad öfversättning af H. Lbg. Med författarinnans själfbiografi och porträtt, tecknadt af Eero Järnefelt. Först publicerad av Wentzel Hagelstams Förlag 1894. MINNA CANTH. Själfbiografiska meddelanden. Nedanstående själfbiografi har Minna Canth på anmodan meddelat den norske skriftställaren Harald Hansen för att offentliggöras i »Samtiden, populaert Tidskrift for Litteratur og Samfundsspørgsmaal», där den ingår i majhäftet 1891. Den har förut ej blifvit publicerad på svenska. Kuopio den 10 april 1891. Eder ärade skrifvelse af den 26 mars har sent omsider kommit mig tillhanda. Tacksam för det intresse Ni visar mig, skyndar jag att gifva Er de upplysningar Ni önskar. Född 1844 i staden Tammerfors, hvarest min fader, Gustaf Wilhelm Johnsson, då för tiden var anstäld såsom uppsyningsman vid vårt lands största bomullsspinneri, var jag från mina tidigaste år min fars ögonsten och minnes ännu hurusom han gärna litet skrytsamt plägade framhålla mina talanger för de rättframma arbetare, som hörde till vår umgängeskrets. Och jag ansågs af dem för ett underbarn, ty jag läste »som en präst» vid fem års ålder, sjöng psalmer med ljudelig stämma och ackompanjerade mig därvid på harmonium. Oaktadt min far då var i små vilkor, vinnlade han sig likväl om att gifva mig den bästa skoluppfostran en flicka kunde ernå i vårt land. Då det icke fans någon flickskola af den gamla goda sorten i Tammerfors, skulle jag skickas till Åbo, och sedan skulle jag blifva lärarinna. Det var den bästa framtid han kunde tänka sig för det barn han ansåg för så utomordentligt begåfvadt. Min mor däremot var mindre tillfredsstäld med sin dotter, som jämt och ständigt hängde öfver boken och läste sina ögon fördärfvade, men handterade nål och strumpstickor i högsta grad klumsigt och öfverhufvud ej hade ringaste anlag för husliga göromål.
Vid förnjrad föredragning af Constitutions-Ulskottels den 4 dennes på bordet lagde Memorial K:o 117, med förslag, rörande lydelsen af den i Memorialet N:o 68, upptagne 85 §. Regerings-Formen, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut om den af Rikets Ständer antagna ändring af Regerings-Formens 60 §, fann Ridderskapet och Adeln för godt att till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga Utskottets förslag. S. D. Lades till handlingarne Kongl. Mrj:ts denna dag ankomna Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående Nummer-Lotleri-inrättnin - 520 Prot. Utclr. rl. 7 Juni 1 ?4 1 • gens upphörande och de dermed sammanhang egande ämnen; Gifven Stockholms Slott den 4 JUQi 1841. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottets dels den 3 och 4 dennes., dels den 29 sistlidne
Han slog näfven i bordet och sade: » Fastän h a n är m i n son och en lärd man, så är h a n i alla fall en dumbom och därtill otacksam. » Fru Grunder var u t e i sitt kök och styrde med middagen. När h o n k o m in, hade gubben lugnat sig, och h a n berättade aldrig för h e n n e sin sammandrabbning m e d sonen. Under den närmaste tiden blefvo de gamle föremål för täta uppmärksamhetsgärder från de ungas sida. Ä n kanske d e t kunde roa far och mor a t t följa m e d u t och åka; än skulle de nödvändigt hafva med af den salta laxen, som adjunkten just tagit h e m. Gubben var inte långsint, och snart återtog h a n sina täta besök och hade sin lust i sina små barnbarn. Mellan farfar och de s m å rådde också d e t bästa förhållande. Lilla Kosa skrek af glädje, då h o n fick gunga p å farfars a r m och rida ranka p å hans k n ä eller leka titt-ut m e d honom. Den lille sonsonen tj^cktes också finna sin farfar särdeles roande och angenäm a t t underhålla sig med. Farfar var ej heller den som inte i rikt m å t t återgäldade deras kärlek. Rosas ömma omfamningar kommo hans hjärta a t t smälta, och h a n betraktade med stolthet och förtjusning unga h e r r Karl, som — i motsats till sin nappa — tycktes k ä n n a sig fullt hemmastadd och trygg under alla förhållanden och fullkomligt kommen p å sin rätta plats i lifvet. H e r r Grunder fick inte länge njuta af sin sorgfria ålderdom. Fram p å våren började h a n då och då lägga sin pipa. H a n blef mindre språksam, och ögonen mattades. Snart kunde h a n inte göra rättvisa vare sig å t lefverkorfven eller åt inånga andra anrättningar, som h a n annars tyckt, att hans Minna lagat så förträffligt. H a n v a r inte frisk, det var tydligt. F r u Grunder och barnen voro oroliga och ville förmå honom a t t rådfråga läkare; m e n det satt h å r d t om, innan de kunde öfvertala honom därtill.
N:ris 35 & 154 och Bev.-Utsk. N:o a5.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sisla Riksdag till återuppbyggande afstadea Rails, efter den år 1827 staden öfvergångna senare eldsvåda, afRiksgäldsConlorets medel beviljat samma stad ett låne-understöd af 85,000 R:dr, hvaraf 10,000 R:dr anslogos till stadens nya planläggning jemte tomt-och gatu-regiering, och i5,ooo R:dr till uppförande af publika byggnader, å hvilka 25,ooo R:dr 5 procents ränta skulle erläggas, men någon capitalafbetalning under de första 10 åren, räknadt från och med år i83o till och med år 1839, icke ifrågakomma, hvaremot, under de påföljande loår, & primitiva capitaiet to procent borde, vid hvarje års utgång, albetalas, så alt bela capitaiet inom 1849 ^rs s*ut vore inbetaldt; samt af den återstående lånesumman Go.ooo R:dr skulle till enskilde personer utlånas emot 5 procents ränta och 5 eller 10 års anstånd med capital-afbetalning, allt efter som byggnaderne Liefve af träd eller sten uppförde, efter hvilken tid u4 Expedilions-Ulskoltits Förslag till uriel. Skrifvelse N.o Qo. 10 procent å primitiva capitalet borde årligen inbetalas; så har E. K. M., genom Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 8 sistlidne Februarii, sned anledning af jnvånarnes i staden Borås gjorda underdåniga anmälan orri stadens bristande förmåga att uppfylla de vid förenämnde låne-understöd fästade vilkor, till Rikets Ständers bepröfvande och det afseende, sorn de för staden förekommande bevekande omständigheter påkallade, behagat i Nåder öfverlemna följande af sökanderne uppgifne utvägar till försäkrandet af stadens framtida bestånd, nemligen: 1:0
Då nu åter föredrogs Allmänna Besvärsoch OeconomieTJtskottets Betänkande N:o 36, i anledning af väckt motion, angående rättighet för de närmast landsvägen boende hemmansegare, att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering af tågande trupper, fann Bonde-Ståndet för godt att uppskjuta med handläggning vid detta .Betänkande, intilldess ifrån Stats-Utskottet inkommit utlåtande öfver en till detta Utskott den i5 sisth Mars remitterad motion af Nils Pehrsson från Södermanlands Län, om till visst belopp föreslagen ersättning af Passevolance-medlpn för tågande truppers inqvartering; och skulle respective MedStånden inbjudas alt i detta beslut med BondeStåndet sig förena. S. D. Tili Stats-Utskottet remitterades serskilda anföranden af Sven Jonsson från Herjeådalen, Lars Gezelius och Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län samt Anders Danielsson från Elfsborgs Län, i anledning af Kongl. Majrts till samma Utskott remitterade Nådiga Proposition, angående betalningsvilkören för erhållen nndsättnings-spanmål, med mera. S. D. Beslöt Ståndet, att till Stats-Utskottet skulle öfvérlemnas ett af Of Lindbeck från Hallands Län i dag inlemnadt anförande i den till Trot. Utdr, d. 28 April 1834. samma Utskott återremitterade fråga, om afskrifning och lindring i belalningsvilkoren för det Staden Borås beviljade lån. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett anförande af Anders Johansson och Anders Larsson från Upsala Län, i anledning af Kongl* Maj:ts till Rikets Ständers Stats-Utskott remitterade Proposition I\T:o 485 angående åtskillige omständigheter, i afseende på levereringen och förvaltningen af Kronans spanmålsräntor. Den 28 April 1834* Ifrån IlÖglofl.
De skulle allt bli förvånade i skolan, när de upptäckte, hvilken poetisk begåfning hans flicka var i besittning af. Elma tackade, fick en klapp på hufvudet och en förmaning att skrifva in krian riktigt snyggt, lika bra som den förtjänade, menade förmodligen källarmästaren. Och så gick han i medvetandet om att ha uppfyllt sina plikter som en god far. Fullkomligt så belåten var däremot inte Elma, isynnerhet som hon under renskrifningen hade en förnimmelse af att somliga fraser lä to litet konstigt. Men det kändes så skönt att ha blifvit lättad från det svåra bekymret, att hon skref in alltsammans utan vidare grubblerier. Det fick nu gå som det ville. Några da ' r därefter, när den lektion nalkades, då de skulle få igen sina kriaböcker, kände hon sig emellertid litet orolig, och det var med klappande hjärta hon slutligen satt på sin plats och såg, hur rektorn löste upp bandet, som var slaget i kors omkring alla de blå skrifböckerna. Så började han gå igenom dem. Det ena namnet efter det andra ropades upp. Den ifrågavarande krian kritiserades och lämnades med anmärkningar eller beröm tillbaka till sin författarinna. Men alltjämt dröjde han med Elmas bok. Hon kunde se, när det låg bara fyra böcker kvar på katedern. Så låg där endast tre. Så två. Till sist en enda, hennes. Då stod hjärtat nästan stilla i hennes bröst. Rektorn öppnade denna sista bok, strök med handen öfver sidorna för att få dem att ligga nere och såg på Elma. » Har Elma Torngren skrifvit den här krian själf? » frågade han. Hon tittade bort, dröjde litet, men svarade så ett tyst » ja ». Då vände rektorn åter blicken till sidorna och började läsa. » Om våren! Våren är en vacker årstid. Då den kommer, lyfter den ömt som en god mor det kalla, isdiamantbeströdda vintertäcket från världens alla samtliga individer, hvilka utgått från skaparens mästarhand, såsom både från fiskar och små fåglar och från människor och från alla däggdjur. Det knoppas i de stilla, fridfulla lundarnes torra nakna grå trädbenrangelsskelett lika
Denna Bankens utöfver den bestämda grundfonden samlade behållning har, enligt afslutade och offentliggjorda räkenskaper, utgjort för åren 1845 och 1846 tillsammans I\:dr 2,537,084: it. 4., hvartill, oaktadt den minskning i Discontrörelsen, som under innevarande år egt rum, dock för samma år synes med säkerhet kunna läggas en summa af 762,915: 36. 8. hvarigenom Bankens vinst för dessa Irenne år kan antagas lill R.dr 3,300,000: Härförutan anser Kongl. Maj:t, att den s. k. Saltpeterfonden, hvilken vid nästlidne års utgång egde en samlad capilaibehållning af närmare 600,000 R:dr, må, under förutsättning och vilkor, att det å 4:de Hufvudlitelu för sallpeteruppköp uppförda anslag fortfarande bomme att oförminskad t utgå, sä alt fondens inkomster blifva för utgiflerne fullt tillräckliga, kunna utan olägenhet anlitas om ett bidrag af 300,000 R:dr för de tillfälliga statsbehofven, äfvensom i sådant afseende ytterligare kan användas den summa af 66,666 R:dr 32 sk., hvilken, enligt Kongl. Maj:ts derom serskildt aflålande Nådiga Proposition, skulle af skogsplanterings-kassans tillgångar till Rikets Ständers disposition öfverlemnas; varande på detta sätt eli sammanräknadt belopp af 3,666,666 R:dr 32 sk. att för tillfälliga statsutgifter använda. Då Kongl. Maj:t för allmänna aibeten, egentligen sådana, hvarigenom jordbruk, bergsbruk, handel, sjöfart och andra näringar befrämjas, äskat anslag, så långt befintliga tillgångar medgifva, har Kongl.
Jag tror, att jag blir målarinna, sade Jenny och kisade med ögonen, som hon sett artister göra. Jag tycker så om allt vackert och konstnärligt. Lilli utkorades till blåstrumpa, emedan hon skref dagbok och hade anlag att vara sentimental, och Bibbi till konditor. Nej, jag blir trädgårdsmästare, sade den senare, jag tycker om att gräfva. Du, som har skoskaf, inte kan du handtera spaden! Hur mår din fot? Och Bella satte sig hos Bibbi, som inte mådde bra och höll sig för sig sjelf. Nå, Hanna, hvad rufvar du öfver, du är ju allvarsam som en Egyptens prest? Bertha slog Hanna broderligt på axeln. Hanna hade en stund suttit tyst, och hennes ögon hade antagit det uttryck de brukade, då tankarne arbetade inom henne. Ja, sade hon och mötte kamraternas blickar, nog skämta vi nu om vår framtid, men jag hoppas det ej fins en bland oss, som ej försöker på allvar tänka sig ett mål, dit hon vill sträfva. Ty arbeta utan mål, det kunna vi ej, fastän vi äro „bara flickor“. Jag hörde en dag en gosse säga till en annan: „flickor, puh, hvad duga de till? Kläda sig och göra sig till för oss, det kunna de, men ett allvarligt arbete gå de aldrig i land med“. Jag kan ej säga hur detta grep mig, just derför att jag måste medgifva, att hvad de sett af oss nog kunde gifva dem anledning till detta omdöme. Jag skulle kunnat gråta, vet ni, men jag knöt i stället näfven för mig sjelf och tänkte: det skall bli annorlunda Strunt i, hvad snobbar tänka om oss! utbrast Bertha harmset. Säg icke så, deras omdöme delas af många goda menniskor. Och jag säger ju att de ha rätt. Huru många af oss tänka väl på annat än att vara „söta“ och att möjligen i framtiden blifva gifta? Jag talar ej om folkets barn, som få träla och arbeta från det de vuxit ur vaggan. Och derför är man van att tro flickorna icke duga till något. Men vi skola visa att man har orätt, att vi kunna både tänka och arbeta sjelfständigt. Kanske skall man småningom få en bättre tanke om oss.
Nådig proposition, anser jag den nu föreslagna Corn mitten både öfverflödig och äfven skadlig, enär den gifver anledning att från nu varande öfverläggningar aflägsna ett ämne, som fordrar skyndsam handläggning, om icke den omsorg, som nu behöfves, skall öfverflyttas till en framtid, då den möjligen under lyckligare förhållanden icke behöfves. 3:o Det bibehållna förslaget, att till Rikets Ständer öfverlemna Banco-vinsten för allmänt nyttiga föremål bestrider jag: 1:0 emedan ingen i nom Utskottet kunnat eller velat uppgifva, hvad som lätteligen skall förstås med allmänt nyttiga föremål, hvilka, om de skola förtjena namnet, böra afse någon nytta i producliv väg, gemensam för alla Rikets provincer; 2:0 emedan jag fruktar, att denna tillgång kunde gifva anledning till nva motioner, om de på sådant sätt tillgängliga medlens användande lör canalgräfningar, ström rensningar, fästningsverk m. m., hvilket allt visserligen kan kallas allmänt nyttigt, ja äfven productivt, men blott skulle fälla några få trakter till godo genom den derigenom föranledda arbetsförtjenst; 3:o emedan Extra Stats-regleringen redan är hufvudsakligen färdig ulan att afse någon Banco-vinst, så att om nya motioner för dess användande ej komma å bane, dessa medel undandragas allmänna rörelsen och blifva inneliggande i Riksgälds-Contorets Cassa-kista; 4:o emedan jag, såsom af det föregående synes, anser denna Banco-vinst kunna, under lorm af sinking-fond, användas till vigtiga, efter min åsigt, bestämdt och allmänt nyttiga föremål: skatternas nedsättning och bildande af en allmän Hypotheks-Inrältning, ge - BancoVi skottets Utlåtande, N.o 44- 1 00 norn hvilken äfven Pi ival-Bankerne kunde till väsendtlig mån och på det ändamålsenligaste sätt surrogeras. Då jag nitälskar för stiftandet af en allmän Hypotheks-Inrätlning, såsom efter min öfvertygelse den lämpligaste och rättaste utvägen att betrygga den skuldsatte
UtskotteLs tillstyrkande, i anledning af den utaf Herr Petre' väckta motionen, gillades, äfvensom den af Utskottet hemställda åtgärden, att lån af de å denna Titel varande anslag icke må hädanefter meddelas, men att den underdåniga anmälan, som, till följd häraf, kominer att ega rum, må erhålla följande förändrade lydelse. ”Att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det lån af de å denna Hufvud-Titel anslagna medel icke må hädanefter meddelas.” Likaledes godkände Ståndet, hvad Utskottet tillstyrkt i anledning af ifrågasatt inskränkning af anordningarne å denna Titel, och fann hvad af Landtbruks-Academien och Tabell-Commissionen blifvit anfördt icke erfordra nå^on åtgärd. Utskottets förslag att, till vinnande af större reda och åskådlighet i räkenskapen, utan inskränkning af Kongl. Maj:ts Höga rätt, att inom Titeln disponera besparingarne, på sätt Honom godt synes, fördela Titelns total-summa å serskilda under-afdelningar, eller anslags-titlar, 11 till antalet, på sätt de här nedan upptagas, godkändes. l:o Skiften och afvittringar. R:dr beviljades. Pro t. Vt dr. d. 12 Au g. 18 4°- Sol 3:o Utflyttnings-hjelp åt enskiftes-tagare i alla Rikets Län, utom Skaraborgs, Malmöhus och Christianstads Län samt Öland. Alt lill utflyttnings-hjelp elter laga skiften i alla Rikets Län med undantag af de nyssnämnde beviljas på sätt Kongl. Maj:t äskat en summa stor 28,000 R:ir, deruti inbegripna de förut beviljade 25,000 R:dr att såsom ett föislags-anslag utgå, biföll Ståndet. 3:r Enskiflen i Skåne och Skaraborgs Län samt på Öland. Anslaget 18,000 R:dr beviljades, och den föreslagna underdåniga Skrifvelscn bifölls. 4:o Yägar och communicalionar.