Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om deremot Rikets Ständer, sedan saken blifvit tillräckligen utredd för att förvissa sig om Båtsmanshållets närvarande Beklädnads-skyldighet, nu skulle samtycka dertill, att denna skyldighet förvandlades till en fix afgift för de Båtsmansrotar, som under kriget blifvit vacante, så skall detta blifva en anledning mer för Rikets Ständer att sedermera begära, det samma åtgärd måtte vidtagas äfven för de Rotar, som icke blifva vacante, så väl vid Båtsmanshållet, som vid Rusthållet, hvarigenom den olika tunga, som Räkningarne medföra, skulle försvinna. Jag finner således häri en förnyad anledning till återremiss, och tror, att ett motvilligt afslag å den Kongl. Propositionen endast lägger hinder i vägen för det större resultatet, som man sjelf synes önska. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridder'skåpet och Adeln ansåg de emot Slatsoch 29 H. 10 Den 22 Ju ni i c. m. Ekonomilltskottens ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Föredrogs å nyo Högvördige PresteStåndets den 4 dennes allåtne, och den 12 derpåföljde e. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, af innehåll, att PresteStåndet beslutat anmoda ConstitutionsUlskottet, att utan afvaktan af Rikets Ständers beslut, rörande den föreslagne förändringen i 68 §. Riksdagsordningen, ofördröjligen inkomma med fullständig redaction af de uti samtelige RiksStånden gillade Grundlagsändringsförslag, på det underdånig skrifvelse derom till Kongl. Maj:t måtte skyndsammeligen kunna expedieras; uti hvilket PresteStåndets beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob:
12 och i3 antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; hvaremot, på grund af anmärkningar emot förslagen IS ti is 1, 2, 5, 6 och g, Hvilka anmärkningar förklarades utgöra Ståndets gemensamma tankar, Utskottets Memorial i dessa delar återremitterades; N:o 4s, med föreslaget tillägg i 99 Regerings-Formen för JustititeOmbudsmannens berättigande att bivista Riks-Ståndens plena; Antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag? N:o 43, med föreslaget tillägg i 38 §. Riksdags-Ordningen; På grund af en .för Ståndets gemensamma tanka förklarad anmärkning, blef ärendet lill Constitiitiun&tUtskottet återförvisadt; och N:o 44» i fråga om helio; igt Utskott för upplagande af motionerne, om Riksdagens prorogation; Lades tili handlingarne. S. D. Ånyo föredrogos nu Allmänna BesvärsochQoconomie-Xltslcottets nedannämnde Utlåtanden; N:o 137, i anledning, af väckt motion, om upphörande af det så kallade Viaticum eller Djéknegången inom Vesteroch Norrbottens Län? Bifölls; NT:o 128, i anledning af väckt motion, om inrättande af en ångbåtsfart emellan Gottland och Öland; Bifölls; N;o 129, i anledning af väckt fråga, om förbud emot försäljning af Lottsedlar till utländska Lotterier; Utskottets Utlåtande bifölls, hvarjemte Ståndet remitterade till Be~ villnings-Utskottet frågan om och till hvad belopp bevillning vid före säljning af utländska Lotlsedlar må ega rum; och Nio i3o, i anledning af väckt motion, om utfärdande af en Författning till förekommande af olyckshändelser vid ångbålsfart; Bifölls. S. D. Till Stats-Utskottet remitteiades Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse af den 8 innevarande
Således, innan privatbanker hinna organiseras och innan vexlingsbörser hunnit bilda sig på våra handelsplatser, anser jag bäst att behålla de mindre sedlarna. Hvad åter beträffar rörelsen inom landet, är det svårt att göra remisser af mindre summor, så länge vi sakna sådana communicationer, som andra länder äga. Vi behöfva nu kunna remittera våra liqvider med brefposten. Jag skulle således tro, att man bör stadna vid det förslag, som i 12 punkten är uppgjord t. Jag vill derföre ej bestrida, hvad Utsk. i 11 punkten yttrat. När man också betänker, alt guldmynt ej kommer att utgöra vårt mynt i Sverige, så blir detta så mycket angelägnare; men det lärer nu ej vara tillåtet att öfvergå till den 12 punkten. Hr von Qvanten: Jag har redan en gång förut haft äran uttrycka min opinion, rör:de frågan att sätta i omlopp silfver i stället för sedlar, och jag blir vid den lanken, att det vore en stor fördel, om silfver utgjorde det allmänna myntet; men då jag besinnar den mängd smärre sedlar, sona är i omlopp, att massan af 2 och 3 r:drssedlar går till omkring 11 millioner, och att de skulle utgå utur rörelsen och ersättas af silfver, så utgör detta en betydlig silfvermassa. Jag fruktar ej heller för några svåra följder, och tror, att det äfven kan gå fram med nuvar. fonden; men Baneostyrelsen äfvefityrar måhända nog mycket för att kunna förlita sig derpå. Ytterligare har blifvit sagdt, att silfret går ut i allmänna rörelsen, och att det är detsamma, söm om det vore i Banken. Detta är ganska riktigt; men med den tillgång, som finnes på pappersmynt, och i den ställning, Banken står till silfret, hvem svarar för, att ej silfret går sina färde? Bancostyrelsen kan ej garantera, att det stadnar qvar. Silfret har varit en begärlig vara. Hvad åter småsedlarna angår, utgöra de utelöpande omkring 2,200,000 r:dr.
Innan någon discussion i detta ämne börjas, och för att så mycket som möjligt förkorta öfverläggningen samt bespara en dyrbar tid, får jag anhålla, att Prosten Östermans reservation vid betänk. N:o 27 måtte blifva uppläst. Prosten Östermans vid utlåt. N:o 27 fogade reservation upplästes. Hr von Rosen, Georg: Jag tillstyrker, att Ståndet fäster afseende på den nu upplästa reservationen. Jag gör det så mycket hellre, som jag tror, att det förslag Utsk. här framlagt icke är användbart, såsom ledande tili debatter emellan häradsskrifvaren , presten och sockenombuden, hvarigenom mantalsskrifningarne skulle så fördröjas , att de ej kunde medhinnas. Jag ser ingen enskilds rätt förnärmad genom det sätt, som hittills vid mantalsskrifningarna varit vidtaget, då mantalslängden vid sockenstämma uppläses, om sådant äskas, och den då är tillgänglig för alla sockenboer, hvilka, om de hafva anmärkntr att göra , kunna klaga öfver häradsskrifvarens åtgärd. Jag tillstyrker således , att Prosten Östermans reservation må få gälla, samt således de a:ne sista raderna af första momentet från ordet ”äskås”, jemte 2:dra oeh 3:dje momenterna , uteslutas. Kanske alt det sista momentet är litet ömtåligare att vidröra, men jag kan ej hjelpa, att jag finner Bevilln.Utsk. här hafva gått utöfver sin gräns, då det lemnat en instruction för häradsskrifvaren, hvilket jag icke kari gilla , så länge den författning, som Prosten Osterman åberopat, är gällande. Jag tror det icke tillkomma ett Utsk. att kullkasta en redan promulgerad och öfver 100 år gällande K. författning. Det skulle sätta häradsskrifvaren i en ganska betänklig ställning, om lian nödgades välja emellan att handla antingen emot det genom votering vid mantalsskrifningen fattade beslutet, eller emot sin»-4jensteåligganden. Den 10 October f. m. i73 Gr. Posse, Fredr. Salomon:
Intagen af desta känslor, vfwertygad at de delaS, ock under listigaste afwaktan a deraö lyckliga inflytelse pä wära wigtiga öfwerläggningar, inneflurar sig Rid» derskapet och Adeln uti Ärbara Bonde-Standetö wänskap och förtroende." Hans Kxcellence, Friherre gVackrmeister, (larl ^6am, föreslog at dcsta wackra Tal mätte befordras lil trycket. Grefwe Kalling, ?skr, killade otj Landt-Marskalkens Tal likaledes mätte warda tryckt. Bisöllö. Uplästes Riddarhus-DireÄionens' Riksdags-Be-^ rättelse, som remittersäeg til det framdeles tilsorordvande Riddarhus > Utskottet. Under läsningen äterkom Ridderskapets och Adelns stora Deputation ifrän upwakcningen hos Deraö Majestäter Konungen och Drottningen, och Hanö LxcsIIencs Herr Greswen och Landt.Marskalken förmälte, det Deras Majestätcr » de Nadigaste ordalag yttrat Deras wglbehag öfwer denna Riksens Ständers underdåniga »vördnadsbetygelse. Uolästes och remiuer^äer til RiddarhuS^Ulskottek Wadstena Adeliga Jungfru-StiftS. vireAlous RirsdagsBerättelse. Anmältes och emottogoö twanne Kongl. Majtts Ofwerste Kammar - Junkare Herr Grefwe b Oustsk Oxrnstjerna, Riddare ak Nordstjerue-Oräsli och Herr Larl konäs, Lammenösur af samma Oräsn.
Och då utaf detta Utskotts häröfver den 14 Julii 1815 till Riksens Ständer afgifne yttrande, tillika med Utskottets Protocoller, Reyisorerne inhämtat, att Utskottet, i anseende till den tid, som för andra göromål erfordrats, icke kunnat i hela dess vidd, utan blott till en del, företaga och medhinna granskningen af Kongl. RänteKammarens Räkenskaper för nämnde år, samt derföre, under yttrande, att hvad uti Räkenskaperne, till den del de samma hunnit genomgås, innefattades, funnits ordentligen redavisadt och med hehörige Verificationer försedt, hemställt, att Kongl. RänteKammarens Räkenska. per, efter undergången revision i Kongl. Majus och Rikets KammarRätt, skulle till nästa Revi. ?orer öfver Stats-, Banco, och RtksgäldsVerken io8 Rikt. St. Revisorers Berättelser. cifverlemnas , för att, i sammanhang med öfversigten af StatsVerkets förvaltning, tagas under fullständig granskning; sa hafva Revisorerne nu funnit sig böra sträcka sin åtgärd äfven till I 8 i 2 och l8tj årens räkenskapers genomseende, och dem i sådant afseende från Kongl. StatsContoiret begärt och erhållit.
Jag har väl kunnat tänka mig möjligheten af en Styrelse som kan göra misstag; (y detta är menskligt; men jrg har aldrig, som representant, och skall aldrig som sådan, tänka mig den omoralijk; således ej befara att den skulle ställa sig rent af upp emot Riksens Ständer, och säga till sine underordnade Verk; J behöfven ingen reda göra! det har jag ej kunnat tänka mig, såsom Svensk; det fruktar jag ej heller, Hvad åter angår controllen derpå, att Staten skall få sina behof fyllda, så iytr jag yttrat3 att samma comroll redan firl - Den lj Oelober /. m. nes och ligger i RiksgäldsContoirets Fullmäktiges ansvarighet, dl de äro förpligtade, att så snart StaisContoiret requirerar, genast assignera. Således kan dermed ej dröja öfver en dag, och denna dag miste till och med vara en Söndag. Att deruti skulle vara ett hinder, att ej RiksgäldsContoirets personal blifvit ökad, och att den nuvarande ej skulle medhinna göromålen, måtte blifva Riksens Ständers egen sak. För min del tror jag det vore skäl, att Riksens Ständer i sin eida gjorde ett försök att tillvägabringa mera , med samma personal; sidane exempel torde väl behöfvas. Min enskildta öfvertygelse är, att Fullmägtige och Verket kunna hinna med göromålen. Friherre Cederström har gjort flere anmärkningar af besynnerlig natur. Han har sagt, att Rikshufvudboken ej skulle kunna fullständigt författas, ont Tullmedien ingingo till RiksgäldsContoiret. Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att allmänna Beviliningen i alla tider ingått till detta Verk. £)en finnes ock upptagen i Rikshufvudboken; men det är möjligt, altman, ej velat se, huru mycket den gjort. Jag är äfven öfvertygad , att StatsContoiret trott RiksgäldsContoirets uppgifter , rörande Allmänna Bevillningen , och att det kommer att tro de, sorn lemnäs otn Tultbevillningen.
Yi efterskrifne Sveriges Rikets Ständer &c. &c. &c., som härstädas å allmän Urtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, vid anställdt val, i öfverensstämmelse med 98 §. Regerings-Formen och 63 §. Riksdags-Ordningen, Väre Electorer utsett Häradshöfdingen i Södra Möre Domsaga och Riddaren a-f Kongl. Nordstjerne-Orden Johan Jacob Bergström att efterträda Vår Justitias-Ombudsman> i händelse lian inom nästkommande Riksdag skulle med döden afgå, eller genom något •224 Expeditions-TJtskottels Förslag lill uiici. Skrifvelse N.o 1^.2. i Lag stadgadt förfall hindras att sitt Embete sjelf utöfva; så vilje Vi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Johan Jacob Bergström, att i dessa fall Juslitiae-Ombudsmaris-Embetet tillträda; och har han emedlertid att ställa sig lill efterrättelse hvad Vår den i Mars x83o för Justitieombudsmannen utfärdade Inslruction i 25 §. stadgar och förmår. Till yttermera visso håfve VI detta linderskrifvit och med Våra insegel bekräftat, som skedde i Stockholm dea 29 September 1S34- N:o j 42 • Uppläst oeti godkändt hos Itidd. och Adeln den 25 Sept. 1834. Presce-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 — —> Bonde-Ståndet den 2g Rikets Ständers förordnande för Cancellie-Rådet af Tannström, Justitice-Borgmästaren Lagmannen Ullberg, Kyrkoherden Doctor Pettersson, Riddarhus-Secreteraren Silfverstolpe, Förste Eocpeditions-Secreteraren Ulmgren och CancellieRådet Valerius att vara Ledamöter i Comitéen för Tryck1 frihetens vård. VI efterskrifne Sveriges Rikets Ständer &c. &c. &c., gore veterligt; alt sedan, enligt 108 §. BegeriDgs-Formen och 65 §.
För jemkningen emellan hemmanens kommunal-utskylder, torde man derföre böra frångå mcdelbevillningen inom hvarje socken, likasom man ock torde böra lemna åsido den gamla principen, att alla hemman skola betala lika stort belopp, och i stället lägga medelbevillningen pr hemman öfver hela riket till grund för beräknande af fyrkens värde. Om man t. ex. beräknar att i medeltal öfver hela riket bevillnings-taxeringen för ett hemman uppgår till 30,000 R:dr, så utgör bevillningen till Staten pr hemman i medeltal 9 R:dr eller 900 öre och följaktligen, om man antager att ett till 30,000 R:dr taxeradt hemman bör hafva 100 fyrk i kommunalskatt, hvarje fjudi 9 öre eller, för jomnheteus skull, 10 öre. Härifrån är steget, lätt till utjemnandet af kommunalskatten mellan hemmanen, om man nemligen i Kommunal-förordningens 58 § förklarar att en hemmansfyrk är 10 öre och att hvarje hemman, med beräknande af detta belopp för fyrkeu, åsåttes högre och lägre fyrktal i mån af bevillningeu. Hemmanet på 100,000 R:dr med 30 R:drs bevillning får således 300 fyrk och hemmanet på 10,000 R:dr med 3 R:drs bevillning får 30 f yrk. Hvad åter beträffar löntagaren och rörelse-idkaren i deras förhållande till hemmansinnehafvaren, så inverkar denna nu föreslagna jemkning icke för dem, Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 47. 87 utan för så vidt i deras inkomster ingå afkastning af jord. För deras öfriga årsinkomst qvarstår missförhållandet. Sockenstämmo-förordningen af den 29 Augusti 1843 har ganska rigtigt fästat afseende på denna omständighet och tillerkännt hemmansegaren en högre rösträtt för hans lägre bevillning, hvaraf sedermera följde att för hemmanet erlades högre kommunal-utskylder än i mån af bevillningen, då den jemfördes med löntagarens och rörelse-idkarens.
— Hr Cederschjöld, F. A , angående sådan ändring af stadgarne för Karolinska Medico-Kirurgiska Institutet, att detsamma blelve berättigadt meddela fullständig medicinsk undervisning (N:o 40 i Bihanget): I. 125, R. 127; B. III. 45, 85,' 100, A. 156; É. IV. 85. — d:o angående de i statens tjenst anställda läkares upp ilyttning till samma klasser af rese-reglernentet, hvartill statens militära tjenstemän i motsvarande grader höra, m. m. — Hr Cederschjöld, R. T., i fråga om tillökning af Kongl. Maj:ts holbållnings-summa (N:o 267 i Bihanget): II. 376, R. 376; B. III. 87, 88, 192, A. 193, 210, E. 317, 335, 398, A. 398 (se Expeditions-Utskottets Memorial N:o 10). — d:o med begäran af upplysning från Banko-Utskottet hu ruledes stadgandet i 6:te §:n utaf Banko-Reglementet, angående årlig inventering i Riks-Bankens alla kassor, blifvit iakttaget (N:o 271 i Bihanget): VI. 46, R. 46; B. 392, 439, A. 439. — d:o angående åtgärders vidtagande till hufvudstadens skyd dande för fiendtliga anfall från sjösidan (N:o 276 i Bihanget): VII. 302, 317, R. 326, B. 360, 365, 367, A. 383.
Domstol vinnas för förre Kommendanten, Öfverste Panchén, hvilken blifvit af Krigs-Hof-Rälten, genom Utslag den 9 Februari 1842, skyldig känd att ansvara for bristen, emedan bevakning af skulden uti Tidholms konkurs blifvit af Öfversten försummad. Sedan å upplösta Handelsbolaget Jac. De Ron & Söners skuld, 42 R:dr 16 sk. 3 r:st., endast erhållits utdelning af 1 R:dr 3g sk. 1 r:s!., åerslår bristen, 4° R-‘)r 24 s^- 6 r:st., till afskrifning, hvarom anmälan från Advokalfiskals-Embetet införväntas. För bestyrkt fattigdom: hos Snickaren Wallin, skyldig 66 R:dr 4 sk. 1 r:sl., — hos Läderhandlanden Wigelius, skyldig (efter afbetalning å af Revisorerne uppgifna 200 Riksdaler utaf 17 R:dr 3 sk. 3 r:si.) nu 182 R:dr 44 sk. 9 r:sl., — hos Tygskrifvaren Wahlberg neli Major von Wolcker, skyldige 220 R:dr 26 sk. 10 r:st. för bristande förrådspersedlar, samt hos afskedade Tygvaklaren Zelling för enahanda persedlar 178 R:dr 3g sk. 3 r:st., hafva fordringarna hos dem icke kunnat indrifvas; men emedan de lefva, hafva afskrifningar för posterna än icke kunnat äga rum, hvaremot Advokatfiskalen har sig ålagd skyldighet alt årligen, genom vederbörande Konungens Befallningshafvande, söka underrättelse örn gäldenärernes förmåga att å deras skulder något gälda. Genom nådigt Bref den 17 December 1822, har Eders Kongl.
Att der föra verbal-Protocoll, synes vara öfverflödigt, hvadan mycken tid icke bör med Protocollsföringen kunna upp_. tagas. Tiden emellan Utskottens Sessioner, då Stånden hafva Plena, böra lemna Secreteraren och de 3 Canzlisterna nog ledighet till uppsättande och expedierande af Utskottets Betänlcanden. Uti hvar och en af Kongl. Maj;ts StatsExpeditioner finnas ej mera an 8 löner, och jag underställer hvar och en, om de göromål som förekomma uti en StatsExpedition kunna jemföres med EkonomiUtskottets. I hela HofCanzlersExpeditionen finnas både med ordinarie och lönlösa, icke 8 tjenstemän. Riksens Ständer hafva, vid flere Riksdagar hos Kongl. Majit anhållit om en ny reglering af Styrelseverken, för indragning af öfverflödige Embeten och tjenster. En Commité har i sådant ändamål blifvit nedsatt, hvars arbeten troligen komma att föreläggas Riksens Ständer. Om nu Ständerna sjelfva icke iagttaga den sparsamhet de påyrka af Regeringen, så lemna de ej det 48o Den i 2 Februarii, efterdöme de borde, utan de motsäga sin ege» fordran af inskränkningar. Man har medlidande med mängden af unga sökande, man säger, att de genom göroinälen hos RiksStånden blifva gagneligt utbildade, och mari har svårt vid att eriiotstå reeommendationer och supplicationer. Men om man besirinar hriru stor classen af tärande medlemmar redan är, om mari ihogkom. mer, att en ganska stor del deraf måste förr eller sednare våldsamt återfryckas ned bland de närande: så mäste mari bäfva för brytningen och söka bereda en förändring , som småningom kan verkställas. En sådan öfvergång är endast möjlig derigenom, att man ej släpper efter vid något tillfälle, der Tjénstemäns öfverdrifna ökande kommer i fråga, att tean strängt och conseqvent följer den antagna inskränkningsgrundsatsen. Blott på sådant sätt kan något uträttas och företaget lyckas.
Till Kongl. Majit ansåg jag böra underdånigst öfverlemnas, att i Nåder låta utarbeta sjelfva Lagen och det reglementariska som erfordrades, och endast den erfarenhet, som vinnes efter en sådan Lags tillvaro några år, kunde gifva skäl till blifvande rättelser deruti. Detta förslag föll inom Utskotten och ehuru utan hopp om dess antagande af Ständerne, har jag ansett det böra för Ständerne framställas. Inom Utskotten har säkert Kongl. Kungörelsen den 28 sisth Aug. icke ringa föranledt till de brister, som Utskotten trott sig hafva upptäckt i i8a3 års 3:ne Stånds förslag och i allt hvad som kan föreslås i frågan om näriugarne — men egenskapen af denna Nådiga Kungörelse år dock ej egnad att ingifva hopp om någon laglig ordning inom naringarne, eller att städernas existence är beslutad. Man har åter allt skäl förmoda, att, om denna Författning får fortfara, skall den i roten undergräfva städernas näringslif till verklig skada för samhället, utan fördel för någon enskild medborgare. En underdånig framställning om förklaring öfver den Nådiga Kungörelsen äskades således desto hellre, som den uppenbart står i strid emot Handels-Balken, Allmänna Lagen och Kongl. Förordningen den 22 Dec. i83a om accisens utgörande, utan att ett enda ord i Kungörelsen tillkännagifver, att Lagen och Accis-Ordningen äro upphäfne. Äfven denna min begäran afslogs. k Herr Hallings motion om förklaring, huruvida Allmänna Lagens 9 S Lagsamt Allm. Bésv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 33. stadgande, att endast rätte Borgare borde i stad få hålla verkstad och öppen bod, kunde anses vara upphäft och örn ej Manufacturister och Hallrättsmästare borde blifva Borgare, innan de på grund af Commerce-Gollegu Tiilstånds-Resolution egde i stad utöfva näringar, hafva Utskotten gifvit ett svar, så undvikande, att det ingalunda kan för gilldt antagas.
Icke ens 1878 års komité, som likväl visade sig så synnerligen angelägen att framställa hela denna sak i dess möjligt mildaste dager, ansåg sig kunna tyda de nu utgående små terminsafgifterna såsom insatser i något de enskildes hälften-bruk med staten. På sidan 34 af komiterades betänkande heter det nemligen uttryckligen, att nu synes dem “ den tid vara inne, då med skäl i fråga sättas kan, om statsverket ensamt * bör bära hela * kostnaden för den högre undervisningen *. Detta har således enligt komiterades lika väl som enligt den nyss anförde aktade skolmannens åsigt hittills varit fallet. I och med det samma är det äfven tydligt, att regeringen med sitt nu framlagda förslag åsyftade att konstituera en helt ny princip. Hade man väl då här ens varit betänkt på att åstadkomma all den sorgfålliga och tillfyllestgörande utredning, som måste anses nödvändig för en så betydande principförändring? Eller gaf man möjligen icke efter för tillfälliga påtryckningar och lät leda sig af sin benägenhet att för så godt pris som möjligt, lika godt huru för öfrigt, komma ifrån ett ögonblickligt trångmål? Vi frukta, att det senare var förhållandet. I den nu framlagda k. propositionen måste regeringen också ovilkorligen af den opartiskt tänkande anses hafva tillgripit den mindre lyckade taktiken, att af alla de många olikartade spörsmål, som under senare åren uppkastats angående en förändrad undervisningsordning, hafva först utbrutit det, hvilket var som minst utredt. Bindande och ovilkorligen bevisande, som komitébetänkandet af den 17 * Kursiveringen af oss.maj 1879 är i allt, som rör behofvet af en löneförbättring för elementarlärarne, är samma betänkande lika lösligt och ofullständigt hopkommet i hvad som angår de här för första gången i fråga salta terminsafgifterna.
Men de gamla älska sådant, och det enda det kostar är ju litet ljus ... Hon skrattade nervöst, – Det är nästan som om jag stode i en trampkvarn upphör jag, så blir jag söndermald! — När jag sitter så här för att hvila en stund, så är det som kunde jag inte hålla tankarna samman de löpa åt alla håll på en gång ... kring, kring, kring ... Hon tog i lätt förvirring om pannan. – Ack – ack om er ville jag tala, men ja – som sagdt ... En sådan hygglig man ni har! och så är han ju målare – tonen blef naivt vördnadsfull Hans chance kommer nog, kära, – jag vet, att flere af mina kunder hällre ville hafva oljeporträtt, hvad begär han? Louise blef röd som blod. Hon ångrade bittert, att hon af fåfänga på sjukbädden presenterat Tore som konstnär. Hon mumlade något om, att hon skulle taga reda på det och steg upp. Goda och onda makter hade hela tiden kämpat i hennes bröst. Hon hade velat sjunka på knä och bedja denna varelse: Lär mig lefva, fräls mig, jag förgås. Men hvad hade det tjänat till? Bakom dem lågo ju så skilda traditioner. – Och kom nu ihåg, – sade Pauline Hyne, då hon följde sin gäst till dörren, – att här är ni alltid hemma. Persiennerna i salongsfönstret prasslade, och den vackra gamla damen, omedveten som ett barn om de sinas stora lifskamp, nickade lifligt ut. Louise vände sig om i hörnet och såg sin väns hvita gestalt, vibrerande af lif, ännu stå kvar på trappan. Så gick hon långsamt de få gatorna till sitt hem. – Målare!? skrattade Tore hånfullt och blåste sysslolöst på rökmolnen ur pipan – det ser jag allt ut till. Ägde jag nu femhundra dollars här på bordet, så kanske – Nej min vän – i morgon går jag ut till Stretton och ber faster Ulla taga emot oss. Hans hustru sjönk matt ned på golfvet och vaggade hufvudet på sina armar. Redan samma kväll skref Louise till miss Hyne, att de sett sig nödsakade ofördröjligen resa till – Filadelfia.