Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Curhusdistricten må berättigas att disponera och behålla de Curhusmedel, som inom districtet inflyta, samt att, hvad sålunda vore beslutadt, äfven skulle gälla för nya Curhus-district, som intill nästa Riksdag bildas, voterar Ja', den det ej vill, voterar Nej', vinner Nej, kommer contra-proposilionen att innefatta Preste-Ståndets beslut, eller att det på vederbörande inom Curhus-districtet skulle ankomma att för detsamma om Curhus-afgiftens belopp, emellan de för landet i allmänhet godkände maximioch minimi-afgifterne, eller högst feni och minst en skilling för hvarje mantalsskrifven person, efter behofvet bestämma, och att de serskildt inrättade Curhus-districten må berättigas att disponera och behålla de Curhus-inedel, som inom districtet inflyta, samt att, hvad sålunda vore beslutadt, äfven skulle gälla för nya Curhus-district, som intill nästa Riksdag bildas. För voteringen i hufvudsaken får Utskottet dernäst föreslå följande proposition: 2:o Den, som bifaller Utskottets af Ridderskapet och Adeln godkända förslag, att en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande må fortfarande utgå till och med det år, då nåslhårefter infallande Riks - Hevillnings-Utskottets Memorial, N\o 29. ; 3 dag slutas, med högst fem och minst en skilling för hvarje mantalsskrifven person, med i öfrigt uppgifna, hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid sista Riksdag fastställdes; äfvensom att styrelsen och förvaltningen af Lazaretten och Curhusen inom hvarje Lån må blifva gemensam, der icke locala hinder eller andra orsaker deremot förekomma, såsom uti Stockholms, Östergöthlands, Södermanlands, Wermlands och Gefleborgs Lån m. fl.; dock att hvardera Inrättningens inkomster och utgifter noggrant åtskiljas, samt ovilkorligen serskildt redovisas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (irsta alternativet) antages det af Borgareoch Bonde-Stånden fattade beslut ; (ördra alternativet) antages Preste-Ståndets beslut.
Länets innebyggare vid hållet sam* manträde genom deras ombud förklarat sin önskan, att dels hvar för sig, dels i bolag tillverk ka sitt Saltpeterbehof, har Lders Kongl. Maj:t till Styresman i detta district behagat i Nåder förordna Ofver-Masmästaren Carl Johan Lidbeck, känd för grundliga kunskaper i Chemien, och har soa É. N:o 30, 40. Den 19 April. har nan med utmärkt nit och verksamhet sökt grundlägga. Saltpeter tillverknkrgen i sitt district. Med Eders Kongl. Majus Nådiga bifall hafva Cornmifterade från Österbotten anskaffat arne kunniga Saltpetersjudare, hvilka i Eänet äro sysselsatte med Plantladors Inrättning på Österbottniska sättet, hos dem, som deras biträde åstunda. Af 59 Endor på större och mindre scala, som för det närvarande i Länet finnas, äro 25 efter Österbottniska methoden uppförde och en stor del till sina anläggningar så nya, att någon jord ännu icke hunnit der införas. Af ladorna på det Österbottniska sättet höra äfven flera till bönder, hvilka sammanjemka^: sig i bolag och förena); sig genom sådana stadgar, att inrättningen bör för en framtid kunna äga bestånd. På Hera ställen äro redan beredelse!- gjorda till anläggningar för innevarande år, hvarförutan af mänga hemmansägare sådane anstalter blifvit vidtagne med jordblandning under ladugårdar, belägne på högländtare ställen, att man äfven derifrån bör kunna förvänta en icke obetydlig tillgång på denna nödiga vara. Directeur Judbeck anmärker, att denna anstalt, der localen det medgifver, icke skall böra förkastas, ehuru mycket den blifvit motarbetad under de fordna Kronosjudningarna.
Derjemte och enär å de öfriga slagen dels tullvärdena äro högre än de verkliga, dels tullsatserna öfverstiga 23 procent, hemställes, att afgiftsbeloppen må nedsättas för hattar af siden eller annan väfnad från 2 r:dr 24 sk. till 2 r:dr, — af ull, hår eller silke från 2 r:dr till 1 r:dr 24 sk., — samt för dem af läder, fiskben, papper, träd eller rötter från 1 r:dr till 24 sk. Sedan för oarbetadt horn, hvarvid synes böra tillläggas »eller raspadt», tullfrihet vid införsel, samt för så väl oarbetadt horn som för hornplatter frihet från tull jemväl vid utförsel blifvit föreslagen, torde, hvad arbetadt horn angår, redaktionen böra sålunda jemkas, att hornplatter, såsom i någon mån bearbetade, nedllyttas under de arbetade slagen, likväl utan ändring i den nuvarande införselstullen; att rubriken »genombrutet», enär sådant i allmänhet icke vidare förekommer i handeln, uteslutes, hvarigenom det kommer att inbegripas under rubriken »andra slag», samt att vid rubriken »knappar» tillägges »olackerade och lackerade», hvarjemte, med afseende å artikelns egenskap att lätt kunna tullförsnillas, införselsafgifterna torde böra nedsättas å knappar från 12 sk. till 8 sk. och å andra slag från 1 r:dr till 32 sk. skålpundet.
På det att rättsökande dock ej skulle vara i okunnighet om hvad de, jemlikt Utskottets förenämnde åsigter, borde yid talans fullföljd, i så väl vädjade saker, som be - 30 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. svärsmål, iakttaga och om påföljden för underlåtenhet deraf, .anser dock Utskottet att sådant bör utmärkas i de hänvisningar, hvilka meddelas part, som vill söka ändring i Underrätts beslut, antingen genom vad eller besvär. Derigenom skulle någon olägenhet ej kunna uppstå af ifrågavarande stadgande, hvilket i stället koinme att i samma mån verka välgörande på lagskipningen i Hofrätterne, söm de missbruk, hvartill anmärkte bristen i lagstiftningen gifvit anledning, haft menlig inverkan derpå. Hvad dernäst angår måls utförande och behandling eller rättegången i Hofrätt, så måste, en väsendtlig skillnad göras emellan mål, som inkomma genom vad, och de, som besvärsvis fullföljas. Då rättegången i de sednare är enkel, så är den i de förre mera omständlig och vidlyftig. I dessa mål mötas parterne åter vid Rätten och trista; och Rättens åligganden äro flerfaldige. Man synes hafva ansett dessa mål i synnerhet vara af vigtig och invecklad beskaffenhet, samt derföre funnit säkerheten påkalla flera former för deras behandling. Såsom nämndt är, kunna emedlertid de af 1734 års lagstiftare i denna del meddelade föreskrifter blott betraktas såsom konturerne af den åsyftade behandlingen.
Departemenls-chefen väl funnit innefatta ett hinder för bifall till den gjorda framställningen i sin helhet', men då det emellertid otvifvelaktig! skulle för den kliniska undervisningens fullkomnande vid Universitetet vara en fördel, om frågan redan vid innevarande riksdag sattes i det skick, att en öfverenskommelse emellan Universitetets och länets innevånare derpå kunde grundas, hvilket ändamål kunde vinnas, om E. K. Maj:t täcktes bifalla Consistorii framställning, alt det nuvarande exercitii-huset måtte få användas till ett för Upsala län och Universitet gemensamt sjukhus, samt den förut för den kemiska institutionen begagnade gården disponeras lill lokal för exercitii-mästarne och deras institutioner, hade Departementschefen i underdånighet hemställt, att E. K.* Majit, med godkännande af det väckta förslaget rörande de befintliga byggnadernas användande, behagade föreslå Rikets Ständer beviljandet af det anslag, som för exercitii-instilutionernas förflyttning erfordras ; och har E. K. Majit, med bifall till hvad Departemenls-chefen sålunda hemställt, af Rikets Ständer begärt, att för erforderliga förändringar i husen på den Upsala universitet tillhöriga gård, der Kemiska institutet förut varit, äfvensom nybyggnader för inrättande af en lokal för exercitii-mästarne och deras institutioner måtte beviljas ett anslag för en gång af 32,000 Ridr. Som emellertid det i ofvanberörda hänseende af Konsistorium framställda förslag afser att bereda en väsendtlig och med betydliga kostnader förenad förändring i den kliniska undervisningens anordnande vid Upsala Universitet, samt Rikets Ständer, innan frågan om den medicinska undervisningens ordnande i sin helhet blifvit af E. K. Majit i nåder pröfvad, svårligen kunna bedömma ändamålsenligheten af det väckta förslaget, så, och enär härvid i öfrigt förekommer, alt, såsom Departements-chefen jemväl i underdånighet yttrat, det ännu icke är utredt, i hvad män bidrag till den ilVågaslällda nya sjukhus-byggnaden kunna af länets innevånare eller af redan befintliga tillgångar beredas, hafva Rikets
Denna återgång innebär nämligen å ena sidan, att den objektiva tillvaron ådagalägger sig själf såsom med hela sin konkretion af varat konstituerad, då varats reflexion i sig i den objektiva tillvarons själfnegation innefattar det konkreta i den objektiva tillvaron, och negativiteten är något vid reflexionen i sig förflytande, som ej inverkar på dess konkretion, å andra sidan, att den objektiva tillvaron upplöser hvarje konkret bestämdhet vid sig, då det kvarstående i sig reflekterade varat intet annat är än den den objektiva tillvaron förutsättande abstraktionen såsom den tomma reflexionen i sig — väsendet är på samma gång sättande och förutsättande reflexion. — Här är sålunda varat i sin reflexion i sig på samma gång konkret och abstrakt, med den objektiva tillvaron såsom sin förutsättning. »Det okända andra», som varat förutsätter är därför den objektiva tillvaron, såvidt varat är väsen. Hvad det i sig i dess ursprungliga karakter förutsätter, är ännu icke visadt. — Den dubbelsidiga karakteren hos väsendet framträder i dess öfvergång till väsendtlig tillvaro, hvilken öfvergång har till sin princip å ena sidan väsendet såsom konkret, å andra sidan väsendet såsom abstrakt och en objektiv tillvaro förutsättande. Denna öfvergång sker nämligen på det sättet, att väsendet, emedan det är konkret upphäfver sin förutsättning och gör den till ett blott sken, men å andra sidan därvid upphäfver sig själf och därmed det första upphäfvandet, emedan det är abstrakt och förutsättandet af en objektiv tillvaro är för det samma nödvändigt. — Vid den väsendtliga tillvaron själf framträder väsendet på samma gång såsom dess princip och dess abstrakta form, d. v. s. såsom gifvande sig själf tillvaro och såsom tillvarons abstrakta form. Den i sig reflekterade tillvaron (verldens tänkbara form) måste, såsom visats, upptaga reflexionen i annat i sig, hvarigenom den själf är totalitet och princip för den i annat reflekterade tillvaron (verldens otänkbara materia). Å andra sidan måste den senare tillvaron upptaga reflexionen i sig, hvarigenom den själf är totalitet och reflexionen i sig dess abstrakta bestående eller dess abstrakta identitet med sig. Dessa båda sidor stå icke i ett yttre förhållande till hvarandra, utan involvera hvarandra ömsevis.
Beträffande åter den föregifne bristen på yngre Prestmän, så tror jag, att, om den vore verklig, sådant bäst skulle corrigera de öfverklagade små Adjunkts-lönerne, emedan det måtte vara klart, att ju svårare det är att få Adjunkter, ju mindre får man pruta på deras lönevilkor. I öfrigt är efter min öfvertygelse den tillökning i kun - Densi April f. m. 81 skaper, som nu fordras af Adjunkterne så obetydlig, att man ej deraf bör skäligen kunna befara, att någon afsk räckes från yrket. Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet. Grefve Cronhjelnij Otto August: Nyttan af Utlåtandets bifallande, hafva Herr Hjerta och Friherre Cederström så fullständigt ådagalagt, att jag derutinnan är af dem förekommen, hvarföre jag endast förenar mig uti hvad de derom anfört; och anhåller i öfrigt, att få göra några anmärkningar mot den första Talaren. Han liar yttrat, att brist på Adjunkter, och, i följd deraf, äfven på Prester, skulle, genom Utlåtandets antagande, uppkomma. Jag är öfvertygad, alt så länge Presternes lönevilkor äro i närvarande skick, och så länge dessa platser lemna ett godt brödstycke och således denna del af våra Embetsman kanske är häst lönt, med ringa göromål, skola ej Prester saknas. Jag hade ej väntat denna anmärkning. Det besynnerligaste skälet mot Utlåtandet är likväl, att om desse Tjenstemän ej voro rikligt duglige, skulle de mera skada än gagna saken. Jag hemställer, om icke detta kunde lämpas till alla slags Embetsman och Lärare. En ArtilleriOfficer t. ex., som tog examen, skulle derigenom mera skada än gagna, om han ej tog den riktigt och väl. På det viset kunde man säga , att i hvar och en gren kunskapa H. 6 8a Den 21 April f. m. per kunde göra mera skada, än gagn.
Talmans åtgärd att vägra proposition å Herr Bomans motion, och det må vara mig tillåtet alt beklaga, alt icke pluraliteten delade min mening. Det är första gången sedan vårt nya Stals-skick infördes, sorn, mig veterligen, ett Riks-Stånd försökt sätta sig lill doms öfver Högsta Domaremakten. Må det äfven blifva den sisla! 12 Konslitutions-Utskottels Memorial M 4. af Friherre von Paykull, J. G.: »Utkottet har med en majoritet af 13, mot en minoritet, som, med hänseende till nu i enahanda riktning afgifne reservationer, visar sig bestå af IS, underkänt Talmannens propositions-vägran. Utan att nu, i anseende til! tidens knapphet, kunna inga i någon utförligare granskning af de skäl, Utskottet angifvit för sitt beslut, anser jag mig böra framhålla den meningen, att Utskottet bort godkänna ifrågavarande propositions-vägran till följd af tydliga ordalydelsen i den af Talmannen åberopade 90 § Regeringsformen, som bjuder att domaremaktens beslut ej må underkastas Riksens Ständers pröfning. Till ytterligare styrka för denna åsigt synes mig äfven 104 § kunna anföras. Första satseu i denna § är nemligen tydlig och rörer Rikets Ständer; det är den andra delen af meningen som angår nämnden, och att båda dessa, ai" hvarandra oberoende, ämnen blifvit inom en § och en mening sammanförde, bevisar blott att redaktionen af våra Grundlagar i detta fall, som i åtskilliga andra, ej varit rätt lycklig. ! hvarje händelse böra de likväl enligt sin ordalydelse tillämpas och af denna anledning anser jag Ståndens mycket påyrkade, men mycket vådliga och lätt missbrukade, pröfningsrätt, hafva upphört då lagen fällt sitt utslag.
Lii 7 § af Kongl. Majds för Serafimer-ordens-gillet utfärdade nådiga Instruktion af den 28 April 1791, är i afseende pä utdelandet af ifrågavarande medel stadgadt; att Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande skall hos Ordens-gillet anmäla faderoch moderlösa harn, hvilka anhöriga ej förmådde underhålla, samt afgifva förslag å dem, hvilka deras vård och föda ville och kunde sig åtaga, dä lör ett barn till 6 år bestodes 32 sk. månadlligen, till 10 år 24 sk. och lill 14 år 16 sk., hvilka lill fosterfadern eller modren borde af bospilals-inkomsten utbetalas; och skulle det ankomma på Serafimerordens-gillels försorg, att delta understöd klefve jemkadt efter tillgångarne, och att hvarje — 281 — je län uli förmånen alt del ålnjuta finge deltaga.
Man har framstält den förändrade Löningsmethoden såsom det enda sätt att med tiden förbättra Rikets Ekonomiska och Gommerciella ställning och att förbereda en ny och länge önskad bättre Beskattningsmelhod. Jag önskar visserligen införandet af en sådan, men tror att tiden dertill på länge ännu ej är inne. Jag tror ock, att förenklandet utaf nuvarande Grundräntors beräkning måste beredas på en annan väg, måste beredas genom en, af naturliga förhållanden uppkommen någorlunda jämnhet uti de årliga Skatternas belopp, men vågar tro att ingen brytning som sätter enskiltas intressen i fara deraf skall åstadkommas. När fast mynt blir uti Landet, när rörelsen uti Södra Sverige 74 Den 22 December f. m. får lif, och varan alt erlägga Skatterne uti contant visat sig beqvämlig och fördelaktig, då blir det lätt atl förenkla Grundräntornes beräkning och alla deraf flytande Räkenskaper. Förslaget att indelte Räntorne skola ingå till StalsYerket tyckes mig slå i strid med den uti senare tider tämligen öppet uttryckte grundsats, alt Staten ej bör befatta sig med handel af hvad slag som helst. Genom en sådan förändring måste likväl troligen Staten blifva en betydlig Spannmålshandlare då dess inkomst uti Spanmål nu är 89,000 Tunnor, och skulle tillökas med afkastuingen utaf de Boställen, hvilka äro föreslagne att vid Löneregleringen utarrenderas, och hvaraf årliga inkomsten efter 1827 års calculer uppgår till 210,000 Riksdaler Banco, hvilka 210,000 R:dr B:co efter det, vid sistlidet års beräkningar antagne medelpris af vid pass 7 R:dr per tunna Spanmål, utgöras uti 3o,ooo tunnor, samt icke allenast med de utaf Friherre Nordin omnämnde 3o,ooo tunnor, utan ock med de till Corporalers lön anslagne 364$ tunnor; då uppgår hela inkomsten uti Spanmål till i5o,ooo tunnor och derutöfver.
— Väntade hon någon, var det kanske ett blifvande rendez-vous han störde? Blodet steg honom åt hufvudet vid denna tanke. Åh nej, det var j u omöjligt. Hvem skulle väl den andre kunna vara! I alla händelser vore det ju lätt att skaffa sig visshet därom. Så bredde han ut sin näsduk och satte sig på marken vid hennes fötter. Konversationen spann dem snart in i sin lätta spindelväf, det ena ordet gaf det andra, och allt som samtalets ström gled vidare, svann hennes förvirring mer och mer. Hon kände det i stället så outsägligt ljuft och tryggt att se honom sitta där så nära, att höra hans röst, och hennes känsliga ansikte återgaf som en spegel hvart minspel i hans. Han täljde henne minnen ur sitt lif, berättade om sin ungdom, huru han från ett fattigt hem gått ut i världen att själf skapa sin framtid. Och det hade j u också lyckats, åtminstone jämförelsevis. Men ändå — —! » Ah, vet ni, fröken A n n a », fortsatte han, » det ges stunder, då man efter slutadt slit för dagen frågar sig, hvartill i själfva värket allt detta skall tjäna. För hvem arbetar man? För sig själf, för egen njutning, mat, dryck, kläder och allt det där. Godt, men om nu ändå allt detta ej mäktar ge en full tillfredsställelse. Det ligger något ängslande i denna känsla af ensamhet; nå, däraf har ni, hoppas jag, ingen erfarenhet, men jag har det, jag. » » Att vara ensam » — hennes stämma skalf med en underton af bruten gråt — » skulle jag ej veta, hvad det är! » Och hälft mot hennes vilja trängde den fram i brutna meningar, en bikt om allt hvad hon i tysta stunder känt och tänkt. D e voro ju två hemlösa foglar båda, dem lifvet gjort ve och sårat till blods, hvad under då, att en mäktig sympati drog dem till hvarann. Plötsligt tystnade hon i djup förvirring. Han hade stigit upp under det hon talade, fattat hennes hand, som villigt räcktes honom, och innan hon rätt visste, huru det gick till, hade han lagt sin kärleks bekännelse för hennes fot.
»Hvar som något testamente fått häfver, vare skyldig, i staden inom sex månader och å landet sist å det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han gifvarens död och testamentet vela fick, del inför Domaren att uppvisa; och gifve tillika in riklig afskrift, som arfvingarne tillställas skall.» i 5 §. »Vill man klandra testamente; göre det inom natt och år, sedan han derom kunskap fick, som i 1 § sagdl är. Sistanförda ord ådagalägga otvetydigt, alt den, som är berättigad att klandra testamente, är också berättigad alt derom få kunskap, som i 1 § sagdt är, det är, såsom, pä sätt som i 1 § sagdt är, hvilket åter innebär, att testamentet skall vara i riktig afskrift honom lillstäldl, det är, i handom lemnadt. Innan della skett, börjar ej den bestämda laga klandertiden att löpa; ty dertill erfordras bestämd visshet, att arfvingen fått riktig kunskap om testamentets tillvaro och bevakning. Huru motsvarar nu berörda kungörande genom tidningarne nyssnämnda fordran, eller hvilken säkerhet gifver detta för antagandet, att handlingen, som på sådant sätt blifvit offentliggjord, kommit till vederbörandes kunskap? Alven om den person, saken rörer, befinner sig i de vilkor, att han kan hålla sig eller läsa den 79 tidning, i hvilken kungörandet sker, bar han dock icke nfigon förpligtelse, juridisk eller moralisk, att hålla sig eller låsa denna tidning, aldra minst med den omsorg att icke en dylik kungörelse möjligen undgår hans uppmärksamhet. Nar så är, kan, efter mm tanka, bevisningen, att ett dylikt kungörande till och med flera gånger ägt rum, icke skattas lika med bevisning om testamentets tillställande i handom, och följaktligen ej uppfylla lagens kraf. Ernås åter icke nyssberörda ändamål, så är den kostnad förspild, som ett dylikt kungörande medförer, och denna är icke obetydlig, när vidlyltiga testamentsliandlingar intagas i en tidning, helst om detta, såsom vanligt, förnyas flera gånger.
Räkenskapen är granskad i Kongl. KammarRätten för år i83z utan anmärkning, liten för år i833 är Räkenskapen ännu ej reviderad. Debet: Afskrifning ; Af hos Förvaltningen af Sjöärendena innestående 5,480:25. 2. 7,194:46.10. Lotsoch Fy ringssamt Lotscri-Indrayniny s-Staten. Dessa Räkenskaper hafva, hvarken för år i832 eller år 1833 undergått granskning i Kongl. KammarRätten, af uppgifven anledning att desamma en längre tid under sisth Riksdag varit begagnade af dåvarande Statsutskott. Debet: Uppbörd; StatsAnslag för Aret 50,755:20.— 50,109:12. 7. Öfverskott å Båkoch LotsMedlen — 7,840: Ersatte och återlefvererade Medel 91: 34. 2. 257: 43. 2. Credit: Ingående Balancej Skulder 32.— £5: 18. — Utgift; Aflöning lör I.otserioch Fyringssamt Allmänna Lots-lndragningsStatei na jemte Fyrars underhåll 111. m • 49,487:26. 7. 40,717: 4r. 7. lefvereringar; Till Kongl. RänlcKammaren — 9: 4o.— „ KammarRätten. Debet: År i 8 5 2f. Utgående Balance, Skuld för erhållet Förskott af Lotsoch Fyr i ugs-S la tsMedlen 424: S. t\. C v ed i t: Utgift:
De af tionde-spanmålen till viisa stater, personer och inrättningar utgående indelningar beräknades vid sednaste stats-regi erin g till 104,414 tunnor, med ett värde, efter 6 R:dr 32 sk. banko tunnan, af 696,093 R:dr 16 sk. banko eller 1,044,140 R:dr R:mt och hafva uppgått år 1850 till 106,030 tunnor, och år 1851 till 105,924 tunnor med 4,612,000: — \ Transport: 4,612,000: — 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 55. Transport: markegångs-värden, del förra året af 721,294 R:dr banko och det sednare 858,037 R:dr; men sedan frånfoch med år 1852 genom oftanämnde öfverflyttningar af åtskilliga verks emot kontanta anslag utbytta inkomster, den indelta delen af tionden minskats och den kronan behållna ökats med en till 1,200 tunnor beräknad qvantitet, hafva indelningarne å tionde-spanmålen de följande åren utgjort: Tunnor.
Förblifva vi åter vid 5o,ooo R:dr, så går Den ag September. 133 det nästa Riksdag säkerligen icke ö(Ver6o,ooo R:dr. Jag tillstyrker derföre, att vi må förblifva vid 1823 års Stat, och att bristerne må tagas af besparingarne. Med en sådan kur, sorn Herr Ribbing föreslagit, eller någon annan, anser jag Regeringen böra bota sjukdomen. Friherre Sprengtportenj Jacob Wilhelm: Till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Ridderskapets och Adelns eget bedömmande hemställer jag, huruvida vi under någon form kunna åter upptaga och bifalla en Motion, som redan af 3:ne Stånd blifvit afslagen. Herr Ribbings Motion innefattade förslag icke till någon Lag, utan blott till förändring af ExpeditionsTaxan, hvilket lätteligen kan uppjysas, om Lagoch EkonomiUtskottens Betänkande N:o 21 linnes här till hands. Man skall deraf erfara, att Herr Ribbings Motion och hans 1111 afgifne förslag äro alldeles af samma innehåll. Herr Ribbing: Då så mycket i delta afseende redan är laiadt, vill jag icke vara vidlyftig, utan endast anföra några ord i anledning af hvad Grefve Posse och Friherre Sprengtporten yttrat. De hafva sagt, att min Motion angick förändring af ExpeditionsTaxan. Jag hemställer, om det af mig nu gjorde förslag angår några förändringar i denna Taxa. Är det så, öfvei - 134 Den 29 September. lemnar jag till Ridderskapet och Adeln att afgöra, huruvida mig bör förnekas att få till Thronen samma önskan framförd, som år 1823 af då varande Ständer framfördes. Herr Tham > Wollrath: Herr Ribbings önskan delar jag fullkomligt, men tror det icke vara öfverensstämmande med våra former, att nu upptaga en sak, som redan af 3:ne Stånd blifvit afslagen. Hvad hufvudsaken beträffar, hav Utskottet sagt, att det förhöjda anslaget härleder sig från stegrade priser. Herr Hjerta åter har påstått, att priserna alldeles icke äro stegrade.