Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur den mång-indelta skölden freden bästa fälten slet, Nu vårt Leipzig och vårt Narva skulle bli vår magra vret. Strider hårdare än fordom under Torstenson och Horn Blott för att ur gråstensbacken tvinga några glesa korn! Verldens stolta gång derute fattigfolket mer ej rör, Seger, magt och ära borta – hvad fins se’n att lefva för? Intet stort att skåda upp till! Rådlöst råd och dådlös drott – Carlars ätt ifrån oss tagen – vaggan tom på Stockholms slott! Ingen knubbig lejon-unge helsar festkanonens dån – Ingen Carl! – Jo, Carl han heter, ringe Smålandsprestens son. I den djupa furuskogen hur det susar underbart! Skogen ensam ej förtviflat, har det forna lynnets art. Lärkans sång sig öfverbjuder, rosen glöder mer än förr, Och med bruna ögon pilten blickar ut ur stugu-dörr. Bäddad sitter han i grönska, fjäriln fladdrar kring hans knän, Elgen skrider som en drömsyn bakom smärta tallar hän, Ödemarkens bleka flora i sin blyghet gerna tål Barna-ögonen som vitnen vid små blomster-giftermål. Detta barn, det är Linnæus. Fast han kom af »stubbig rot», Skall hans minne, längst af Nordens, glömskans böljor stå emot. När hvart land på sekel-dagen än af detta namn är fullt, Stämma våra hjertan möte vid det ringa Stenbrohult. Der han lekte – der han älskat hvarje liten tufva grön, Kärleken till hemmets torfva fostrat först de stora rön, Dessa lagar, lika klara för ett strå i Wärends mark, Son för Söderns underblommor i den rike Cliffords park. Svea, för den karga näring, som du gaf ur sinad barm, När har dig en ättling lönat med en tro så ren och varm? I naturens trenne riken då han stod som drott, Linné, Kronorna han sonligt lade ned för andra kronor tre. Under tunga sorgedagar steg han fram, naturens tolk, Bragte stolthet, ljus och glädje till ett armt och pröfvadt folk. Nu det tröttnade att stirra hopplöst på ett brustet svärd, Ty en blomsterlindad spira bjöd på bättre ledungsfärd.
N:o 169, i anledning af väckt fråga om beviljande af anslag till Magister M. Wiberg, såsom honorarium för en af honom uppfunnen räknemaskin. Och N:o 170, i anledning af väckt fråga om sammanfattning och skiljande ifrån Vester-Norrlands läns arkiv af de Allmänna handlingar, som röra Jemtlands län. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskotlets Memorial. N:o 47, i anledning af väckta motioner om förändring i Dom-kapitlens organisation. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottels: Utlåtande, N:o 171, i anledning af väckt fråga om ersättning af Allmänna medel till Häradsskrifvaren C. E. Buckman för den förlust, han lidit derigenom, att hans innehafvaiide boställe blifvit för högt uppskattadt. Bifölls. 686 Prot.-Utdrag den 5 September 1860. och Memorial, N:o 172, i anledning af ålcrreiuiss å en punkt i Utlåtandet, N:o 159. La des lill handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och Indes till handlingarne Banko-Utskotlets Memorial, N:o 37, angående verkställd otili östning öfver åtskilliga föreskrifter i del nya Banko-Reglementet. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag af Högloflig,! Ridderskapets och Adelns Protokoll den 29 sisllidne Augusti, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 152, angående reglering af utgifterna under Riks—Statens Nionde Hufvudlitel, dels inbjudning till Med-Slånden alt instämma i Ridderskapets och Adelns beslut, angående Utlåtandets trettionde punkt. Med \ielblifvamle af låttadt beslut, angående sislberörda punkt, lade Ståndet omförmälda Protokolls-utdrag lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets:
St, af frågor, rörande pensioners beviljande, R. St. ansett böra följas, för framtiden ingen i Statens tjenst qvarstående Embetsman elles Officerare bör för denna sin tjenst af R. St, pensioneras, utan framställning derom af E. K. M., såsom alla Embetsmäns högste Chef, eller ut-* öfver det belopp, som E, K. M. honom beviljat. Slutligen få R. St. i underdånighet anmäla, att de af E. K. M. i Nåder framställda frågor om Pensioner eller Arfvoden för förre Pagen, Capitainen G. J. Coyet, Hof-Jägmästaren v. Greiff:, samt Vice-Pre* sidenten af Wåhlberg, kommit, i anseende till bemälde personers under tiden timade afgång, att förfalla. Rikets Ständer framhärda etc, Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skrif ZV-a 3oo. 29 N:o 3oo. Uppl. o, gocjk, hos Ridd, och Adeln d, 4 Jani8lo. Preste-rStåndet d. 8 Borgare-Ståndet d. 8 Bonde-Ståndet d. 11 — ,— Rikets Ständers underd.
Sedan de blifvit hos R. o. Ad. föredragna, sändas de, med påskrift om R. o. Ad:s beslut deröfver, till PiesteSt., hvilket sänder dem, på samma sätt påskrifna, till BorgareSt. hvarifrån de på samina sätt afgå till BondeStåndet. Hvarje Stånd erhölle således del af huru hvarje förslag blifvit behandladt hos de Stånd, hvilka hos sig förehaft skrifvelsen till justering. Hr Lagerhjelm: Efter den upplysning, som Ridd.- Secret:n lemont, får jag afstå, och finner nu att rättelsen kan latt verkställas såsom af Hr von Hartmansdorff och andra ledamöter blifvit föreslaget. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att t vänne förslag lill redaclionsförändringar blifvit framställda, det ena af Hr von Hartmansdorff, det andia af Hr von Troil. Frih. Sprengtporten: Jag skulle för min del sna rast önska, att den redaclion, som Hl' von Hartmansdorff först föreslog, måtte antagas, emedan den till ordalydelsen ligger närmare lill Utsk:s förslag, men det är visserligen sanni, att det kan vara likgiltigt hvilkendera förändringen antages. R. o. Ad. beslöt, att, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, den ifrågavar. meningen skulle erhålla följande förändrade redaclion: Slutligen få R. St. hos E. K. M. i und, anmäla de föreskrifter, hvilka R. St. ansett nödiga i afseende på dispositionen af Nummerlotteriets hus och öfriga o, s, v. i enlighet med Utsk:s förslag. Justerades 2:ne prot.utdr. för denna dag f, m. och ( 18 H, 3t Den ia December e. m. prol.utdr. för denna dag e. m. angtde återrernissen af Exped,- Utskis förslag till und. skrifvelse iN:o 167. Fortsattes pröfningen af Hevilla.Utskts utlåt. Nto 3o, i anledn. af gjorda anmärkntr vid betänk.
Hvarje Regering lär väl taga sig till vara för att icke vidtaga så genomgripande tullnedsättningar, att de beräknade statsinkomsterna icke skulle komma att inflyta ; och om en Regering, utan att sträcka tullnedsättningarna derhän, likväl tillät sig att mer än tjenligt och nyttigt vore, verkställa sådana nedsättningar, så står det ju alltid en kommande riksdag öppet att genom tillämpande af 107 §:n R. F. åstadkomma rättelse i ett sådant system. Men, enligt min åsigt, är det en stor skilnad mellan denna K. Mits i grundlagen vindicerade rätt att i det vid hvarje riksdag afgifna förslag till tulltaxa verkställa de modifieringar, K. M:t kan finna nödiga, och K. Mits rätt att afsluta traktater, genom hvilka tullnedsättningar för längre tid fastställas; och jag skall försöka att med några ord utveckla denna skillnad. Genom den ifrågavarande traktaten med Frankrike, har för en tid af 12 år tullsatserna å en mängd artiklar blifvit bestämda till vissa låga belopp, öfver hvilka de ej få höjas. Enl. den af komiterade för utarbetande af en ny tulltaxa uppgjorda beräkning kommer härigenom en minskning i tullinkomsterna Den 4 Agri! f. m. 27 a( omkring 2,600,000 rdr årligen att uppstå. Under de ovissa tider, vi nu gå till mötes, kan det inträffa, att en kommande regering, som t. ex. önskar att genomföra frihandelsprincipen i dess helhet, företager sig att afsluta flera dylika traktater, genom hvilka tuflsatserna å de s. k. kassaartiklarne äfven betydligt nedsattes för en längre tid. Tullbevillningen, som nu utgör omkring 4 af statsinkomsterna, skulle då säkerligen nedgå till en ganska obetydlig summa, och betänkliga financiella förvecklingar häraf uppstå. Om då riksdagen, för alt fylla statsbehofven, skulle vilja höja tnllafgifterna. vore denna utväg i följd af traktaterna afskuren, och Svenska folkets urgamla beskattningsrätt vore ej då mycket värd, enär riksdagen tvingades in på det beskattningssystem, som åtminstone af 1809 års grundlagsstiftare blifvit anvisadt såsom det hvilket i sista rummet borde anlitas, eller höjandet af allmänna bevillningen.
Hvad Adeln angår, så är det mig obekant, att den ärfde enligt någon egen lag, intill dess alt samma Konung år 1590 tillerkände Adeln en, såsom det heter, ”vidlyftigare förbättring” af de privilegier, som lagen stadgade för adelige personer, och som innehåller ord för ord följande: ”På det att Adelns slägter måtte dess bättre blifva vid makt, så är nu beslutet, att jungfruarne af adeligt stånd skola utgifvas och utstyras med en ärlig brudeskalt af fadrens lösören och helst med pengar, och sedan intet vara arftagen af något fast jordägor, utan allt sådant blifva med svärdssidan, som det af ålder brukeligt varit häfver i Sverige, intill Birger Jarl förvandlade den gamla stadgan och efterlät systrarne taga lott med bröderne i jordägor.” Var detta en allmän lag? Nej, säkert var det en undantagslag, emedan den frånkände adelig qvinna arfverätt i jord, under det att landskapslagarne tillerkände syster hälften mot broder; och var det en undantagslag, så är också säkert, att sädane funnos år 1590. Men fans det då ingen allmän allmän lag vid denna tid? Kan man väl neka, att hvad som var stadgadt i de flesta af Rikets landskapslagar, utgjorde den allmänna lagen? Om således en sådan då fans, när har då denna lag, innefattande dubbla arfsrätten, upphört alt vara allmän lag? Det måste för mig först ådagaläggas och visas, innan jag kan tro, att arfsrätten i Sverige icke är allmän lag, utan särskild, personlig och egen för hvarje Stånd. Om jag skulle deltaga i ett beslut, som grundar sig på denna sats, så måste jag naturligtvis - vara öfvertygad om densammas riktighet; men som denna, mig veterligt, icke ännu blifvit ådagalagd, så nödgas jag förklara, det jag icke kan komma till samma resultat, som den värde motionären. Detta i afseende på innehållet.
Med undantag af den i nästföljande § omförmälda del af sjöbeväringen, indelas beväringsmanskapet efter antalet af de år, under hvilka det är skyldigt att i beväringspligten qvarstå, uti fem klasser; så att t. ex. år 1860 i allmänhet höra till första klassen de, som äro födde år 1859; till andra klassen de, som äro födde år 1838; till tredje klassen de, som äro födde år 1857 o. s. v. allt på sätt bilagde Tabell utvisar, och med iakttagande af de öfverflyttningar till annan klass, som föranledas af 4 §:s innehåll. § 3 Ålit det rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som är inskrifvet å sjömanshusen eller i Magistratens rullor; äfvensom sjökapitener och styrmän af handelsflottan, hvilka aflagt de för befälhafvare och styrmän å Svenskt handelsfartyg i författningarna stadgade kunskapsprof, samt maskinister å ångfartyg, tillhörande enskil - Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition Jtä 67. de personer eller bolag, skola, med åtnjutande af dem i 26 och 34 gg tillförsäkrade förmåner, vara skyldige att i krigstid tjenstgöra å Kongl. Maj:ts flotta från och med året näst efter fyllda 20 år till och med det år, då 33 års ålder uppnås. Denna utsträckning i beväringspligten tillämpas likväl icke p§ dem, som före inträdet i sjömansyrket på annat sätt till alla delar fullgjort sin bevärings-skyldighet § 4. Mom. 1. Beväringsskyldig, som utan laga förfa 11 uteblifver från inmöstring eller, sedan han blifvit inmönstrad, obehörigen undandrager sig fullgörande af honom åliggande vapenöfnings-skyldighet, skall, utom särskildt stadgad vitesbot och äfventyr af hemtning på egen bekostnad, till påföljande års första klass förflyttas och sederr mera i allmänna beväringen qvarstå under fem år, räknade från och med det år, då han inmönstras och första gången undergår vapenöfning.
Raab, Adam Christian: Ifrågavar. ämne intresserar mig i dubbelt hänseende. Först och främst är jag motionär och önskar således framgång åt mitt förslag , helst detsamma 2:ne gånger af Ulsk. blifvit vitsordadt såsom ändamålsenligt, och för det andra delar jag med eder, mine herrar! känslan för sanning, och önskar intet högre än att sanningens ljus äfven måtte spridas öfver R. o. Ad:s förhandlingar. Nu har Utsk. för andra gången vitsordat ej allenast angelägenheten att få våra förhandlingar mera fullständigt refererade i tidningarna till allmänhetens kännedom, utan äfven att det förslag jag afgifvit, vore för detta ändamål nyttigt. Det enda skal, hvarpå Utsk. bygger elt afslag, är att medel skola härtill saknas. Ehuru Utsk. såsom erforderliga uppgifvit förra gången 675 r:dr och nu endast 3* I) e h i Å it g ii s t i. 2fri r:dr i månaden, 'anser Utsk. likväl medel saknas, ali* denstund Riddarhusets tak och några andra saker torde fordra reparationer, som Utsk. anser angelägnare. Emot betänk, hafva Gr. Sandels och Frih. Cederström anmält deras reservation Jag anhåller vördsamt, alt densamma måtte uppläsas, och jag derefter återfå ordet. Reservationen af Gr. Sandels upplästes. Frih Raab fortfor derefter: Af den upplasta reservationen torde R. o. Ad. finna, alt det af Utsk. uppgifna hinder för bifall lill min motion icke är för handen. Af reservationen inhémtus nemi., ali 0111 också räntan å Riddarhusets capital skulle nedfälla till 5 proc., böra dock minst 1000 r:dr b:co om året vala öfriga-, sedan alla utgifter blifvit betalda. Jag skulle således tro, att det uppgifna skälet ej är fullt gilltigt. Sparsamhet är visserligen en dygd, men njugghet är ett fel, och om ifrågavar. åtgärd är ändamålsenlig för att i någon mån undanrödja-anledningen till det myckna tadel, som R. o. Ad., dels såsom
Den 78 Augusts. 2917 full Riksdaler En Skilling i Provision, samt om liquiden utfaller pä Twätredjcdels Runstycke betales det med sulle, men cn Tredjedels ärer anses för intet. HoS alla Charle-Sigillate Försäljningsmän kommer att finnas uppspikad en tryckt Tariff, hwarä är utsatt huru stor Provision, som för hwarje Charlas Valeur skall erläggas; och derest en Charle-Sigillate Försäljningsman icke häller Allmänheten tillhanda sädane större Stämplar som kunna astas, utan flere mindre kill fyllnad mäste tagas, är han icke berätti, gad till större Provision, än för ben hela Chana» belöper. Lands-Contoiren deremot, som för hwarje halst Sr inom Julii mänads stut det löpande och Januaris mänads utgång det pasöljande äret böra till Kongl. Kammar-Collegium insända Förstag öfwer uppbörd och försäljning af Stämpladt Papper i hwarje Län, samt inom Marrit mänads flut ärligen verificera,) Räkning för det föregående äret, wid Atta Skillin garS plikt för hwar dag som dexutöswer med dest» Förslag eller Hufwudräkuing-r dröjeS, stolg, dä sä. Lant fullgöres, samt Kongl. Masts och Kronans rätt pä nu förestrifwet sätt blifwit bewakad och iakttagen, hafwa att undfä Twä Procent af hwad inom äret r Kronans Cafia uti Stämpladt Pappers afgift influ, tit samt Kongl. Maj.t och Kronan tillkommer. §. 27. Pä det att Stämpladt
Där rundt omkring buktar sig den lilla floden Trave först österut ett stycke, så söderut, sedan västerut, som skulle den rinna tillbaka till sina egna källor, tills den plötsligt åter vänder sig mot söder och flyter fram genom en naturlig allé af alar, som troget följa dess nyckfulla slingringar mellan de afmejade ängarna fram emot ett rödt tegeltak, hvilande på slätten i en bädd af bokkronor, som liknar ett grönt moln i morgonluften. Solen går strålande upp öfver horisonten i öster, och en tupp förkunnar, att naturen vaknat, men i det kungliga lustslottet Traventhal är allt tyst, och alla tyckas sofva från och med kungen till yngste lakejen. Dock – i sin boudoir står drottningen redan framför toaletten och låter pudervippan flyga öfver håret; och i sitt arbetsrum sitter Struensee framåtlutad öfver sin sekretär, hvars klaff är betäckt af papper och bref. Arbetet börjar hopa sig omkring honom. Hvar natt rider en kurir mellan Traventhal och Ascheberg. Dagarna äro heta; sedan veckor har intet regn fallit. Och under rötmånadens brännande sol stiger sinnesyran till rus och feber. Han flämtar i denna drifhusluft och känner lustans slafmärke i sitt kött. Ack! Detta är blott alltför naturligt! En prinsessa af Storbritannien har skänkt honom sin gunst! En adertonårig drottning af eldigt temperament, är hans älskarinna! Han måste då underkasta sig hennes blods suveränitet; han kan aldrig göra sig fri. – Och tankarna domna, medan fåfängan och vällusten fira sina orgier. Men när solen gått ner, och skymningen breder sig, och himmelns dagg faller öfver den brända jorden – och den svaga brisen bär in öfver slätten en hälsning från det svala, friska Österhafvet kommer alltid en stund, då febern sjunker, och lidelsens puls slår svagt, och öfverretningen efterträdes af slapphet. Då stiga i hans själ dimmor från det förflutna; ett blekt ansikte med halfslutna ögon skymtar fram – och ruset får en eftersmak så fadd, att han vämjes. Då klänger han sig krampaktigt fast vid tanken på stridens spänning och kastar sig med vild energi öfver arbetet, som döfvar den reumatiska värken i hjärtefibrerna.
Statsanslag, 611 arfvode» ., ., . .. , 9,766: 32. — 9,766: 32. — , reseoell undersöknings-kostnader samt expenser 10,000: 10,000: - „ uppmuddring af Örsunds å . , , ’ . 5,000: „ lirooch vägbyggnaden vid Gysinge 6,000: öshvarps bro samt broar å Kårbölc vägen 2,400: — —■ ., bro öfver Hjerpeström . —- — 500: , dito öfyer Dufvedssund .. .. * -r— 3,986: 7. 2. undersökning angående lokal för en skeppsdocka i Stockholm —- 170; 9. 4. Balans lill påföljande året: Balam frun föregående året: Utgifter: — Albrektsunds dilo 378: 14. Kodjupets upprensning . 33: 16. 4. Uppmuddring al Orsunds å 4,445: 7. 6. 6,213: 1. — lirooch vägbyggnaden vid Gysinge 6,000: Ombyggnad af Östwarps bro 1,200: liro med väg öfver Dufvedssund 3,986: 7. 2. Dito öfver Hjerpeslröm 500: Dito öfver Bädsjösundet 222: 10. 8. Broar på nya Kårbölevägen — 789: 43. 2. Baluns till påföljande året: Till uppköp af böcker för Hvdrotekniska kontoret, bär Styrelsen användt: ar 1846 ' 331: 32. - och år 1847 204: 42. — eller tillsammans 536: 26. -
Lag och genom Dispen er bereda Allmänhetens omdöme för samma Lags uphäfwande. Erfarenheten wittnar, at den anledning, som Kongl. Förordningen den zo December loM gifwit til Dispenser i äktenskapsförbudet mellan Syfkonebarn, haft den wärkan at de böter gf 80 daler, som enligt Kongl. Brefwet af dea L? Octob. 1691 moro Stadgade för Lägers mäl vem emellan, redan, när 1744 ärs Lag utgafs , kunde nedsattas til 40 daler; Och igenom den i berörde Lag bibehällne möjligheten af Dispenser är det nu sä wida kommit, at detze äktenffap hwarken anses för syildiga esser egenteligen förbudna. I de äldre tider dä öwar Famille för sig utgjorde ett helt/ och Syffoneöarn merendels lika mycket umgjngos som Syskon, war grunden lika til afsky och förbud för äktenskap emellan de förre som emellan de senare; mml de tidiga anledningartil otukt somigenombeständigafammanlefnaden kunde upkomma Denna grund har i anseende til Spffonebarn uphört, sedan Famisserne begynt bli mera spridda, och som Opinionen äfwen pä ofwanberörde satt är mordén beredd til en förändring, tror Lag - Utskottet sig kunna tillstyrka, at giftermål emellan Syfkonebarn hädanefter mä blifwa ovilkorligen tillatne, samt L sammanhang dermed Bötcrne för Lägers mål i denna led nedsättas til likhet med det emellan oskylda. Emedan hwarken Naturen esser Lagarne pä Htt närmarsätt förbinda nägon til Faderlig om - Den 24 Augusti. L23g omsorg om sin Makas förra Makas Barn, och Mosis Skrifter icke förbjuda äktenskap i andra Swägerlaget, sinner Lag Utskottet, somej eller inser nägvn annan wigtig grund för sädartt förbud full anledning til'styrka, och mä förbudet i 6 §. 2 Cap. Gifter Mäis Backen uphöra och straffet pä LägersMäl i de leder hwilka i 9 59 Cap. Misigernings
Har Boktryckare, utan Författares eller Utgifvares tillstånd, dess namn en Skrift åsatt, straffes enligt Missgern.-Balkens 8 Cap. 3 §. Skulle, vid Rättegångens slut, Domaren pröfva, att åklagaren i oträngdt mål yrkat namnsedelns brytande, vare åklagaren förfallen till 100 R:drs böter. Häremot förklarade Regerings-Rådet Hallenstjerna sin enskildta mening vara, att till förvarande af anonymens helgd, den Kongl. Majit sjelf i alla obrottsliga fall önskar se bevarad, det måtte vara Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter tillåtet att för Hof-Canzleren förblifva okänd, så länge åtal mot Skriften ej ägde rum; samt att å namnsedeln, som i Hof-Canzlerens händer öfverlemnas, kunde båda borgensmännen ansvara för Utgifvarens frägd. Härmed förenade sig Borgmästare Ullberg. Förra Constitutions-Utskottets föreslagne ändringar i 8 Mom. gillades af Beredningen, äfvensom dess vid 9, 10 och 11 Mom. hvilande anmärkningar. 368 Riksdagen 1812. Bilaga L till Mern. Protocoll hållet i Riksens Högloft. Ständers ConstitutionsUtskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 15 Junii 1812, kl. 10 f. m. Justerades Protocollen, hållna före och efter middagen den 12 dennes. Vid den i det förra af dem föreslagne redaction om Dagblads och Periodiska Skrifters anmälan hos HofCanzleren, och orden nesligt brott, anmärkte Herr ÖfverIntendenten Edelcrantz, att på samma sätt som det vore den enskildtes rätt att förklara sina ord, så borde det äfven vara Kongl. Maj:ts att bestämma vidden af uttrycket brott i Dess Nådiga Proposition, innan Utskottet tilläde detsamma biordet nesligt, som gjorde meningen mera obestämd.
Tillkännagafs, att BresteSt:t bifallit §:n, samt att BorgareSt:t för densamma beslutat följande lydelse: »Konungens Befhde ombesörjer, på landstingets derom framställda begäran, att de till uttaxering beslutade medel varda inom kommunerna i länet, under benämning landstingsmedel, debiterade och af vederb:de upbördsmän indrifna, samt i landtränteriet insatte inom den tid och med det ansvar, som är för Kronans upbörd stadgadt. » Gr. Sparre: Som den af BorgareSt:t för dess del beslutade redaktionsförändring af ifrågav:de g öfverensstämmer med det beslut, R. o. Ad. vid 47:de g:n fattat, anhåller jag om propos. på bifall till det af BorgareStit i detta afs:de afgifna redaktionsförslag. Hr von Kraemer, Gustaf: Med stöd af hvad 49:de g:n innehåller ronde sättet huru landstingsmedlen skola debiteras och inkasseras, tager jag mig friheten fästa upmärksamheten på några formela brister, som enl. mitt förmenande vidhäfta det nu framställda förslaget. Utan att hysa någon synnerlig förhoppning om framgång, skall jag äfven förslagsvis anföra, huru dessa, enl. min tanke, lämpligast kunde afhjelpas. Jag anser nemi. att det ligger något mycket bristfälligt i förslaget ronde det sätt, på hvilket landstingets beslut böra till verkställighet befordras. Enligt Utsk:ts förslag blefve omvägarne allt för vidlyftiga, ty landstinget skulle först vända sig till Konungens Befhde och sedan till häradsskrifvare, magistrater och regem:ts-skrifvare m. fl , hvilket allt vore att besvära för många myndigheter och enskilde personer. Landstinget borde enl. mitt förmenande i och för detta ändamål hafva under sig direkt en slags verkställande myndighet, som ungefär motsvarade hvad förvaltningsutskotten äro för hushållnirigssällskaperna. Sedan i 8:de §:n är stadgadt angrde tiden för landstingens hållande, att de nemi. ej få räcka längre än 8 dagar — Talaren afbröts här af H.