Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och man må tro att fru Emerentia i nya svarta bombasinsklädningen utvecklade en oändlig värdighet, när hon – efter herr A:s förklaring att frökens återseende på spektaklet så återuppväckt alla hans känslor, att han efter ett par månaders strid icke kunnat undgå att förnya sitt anbud – högtidligt svarade med ett annat förtroende. Det var likväl under ”tystnadens insegel” som herr A. fick emottaga detta vigtiga förtroende, nemligen att hennes dotter redan var så godt som förlofvad och att Blendas hjerta var fästadt innan hon hade äran att emottaga herr A:s första anbud. Och dessa upplysningar bidrogo icke blott att snart läka den enträgne friarens hjert-sår, utan hade äfven den verkan att hans andra korg kändes mindre tung än den första Under det interregnum, som nu inträffade, var det för vår lilla fröken en verklig välgerning att ha Henriette att tillgå. Äfven fru Emerentia blef stundom hedrad med en kaffebjudning; och om hon kom till ett bostons-bord med Patrik, mamsell Debora och någon annan gammal tant, var hon nära nog lika lycklig som under de behagliga timmar, hvilka hon tillbragte vid stickstrumpan och salig la Fontaines romaner det förstås af sig sjelft att hon, så snart utsigterna började ljusna, äfven i Stockholm anlitade lånbiblioteket. Hvad som dernäst utgjorde hennes förnämsta lycka var tanken att hon snart skulle komma i tillfälle att belöna sina slägtingars artighet: hon såg sig redan å sin dotter grefvinnans vägnar inbjuda Henriette och Patrik till grefvinnans små-soaréer. Under detta goda familjförhållande fortfor hattstofferaren herr Johan Blücher att vara frånvarande. Patrik talade beständigt om honom, allt med längtan efter hans återkomst; och numera kände Blenda ingen motighet vid tanken på att träffa honom: hennes blyghet hade försvunnit genom underrättelsen att hans tycke var fängsladt på annat håll. Men tiden förgick, och ingen – hvarken baronen, kusin Johan eller grefven – återkom. Och ej ett enda minne, ej en enda rad från den sistnämde!
Och sympatierna tycktes vara ömsesidiga: den gamle herrn syntes gerna ha den unge skåningen sittande inne hos sig. Truls kom igen, besöken upprepades med allt kortare mellanrum, och för hvar gång stannade han kvar allt längre tid. När han så ändtligen reste sig och ville gå, för att icke störa, höll Heyden honom kvar; den ene audienssökande efter den andre kom och gick; chefen gaf sin unge medarbetare dennes korrektur att genomse, eller nya böcker att bläddra i, eller andra blad med intressant i till att läsa; hvardera skötte sitt och trifdes väl i denna tysta samvaro. Truls bekom emellanåt dåligt samvete: han var rädd för att synas vilja begagna sig af den gamle herrns välvilja; men den gamle herrn kom med det ena förslaget efter det andra, den ena uppfordringen efter den andra, samt framstälde dem så der en passant, naturligt och diskret, att Truls utan vidare kunde reagera på samma sätt. Hans literära artiklar blefvo allt talrikare. Ringstedt anmärkte det en dag, då han och Truls suto vid eftermiddagskaffet å Operakaféet. Han såg högtidligt frågande på sin kollega. «Du ska begagna dig af situationen,» sade han. «Smid, medan jernet är varmt!» Truls var ännu så oerfaren, att han icke förstod, hvad orden inneburo. För honom var det icke fråga om annat än att så mycket som möjligt hedra det förtroende, som Heyden visade honom. Han var full af tillgifvenhet för den gamle herrn; dennes vänlighet gjorde honom produktiv; och hvad som komme ut af det hela, vore ju ingenting annat än det bästa i hans personlighet. En dag, då han satt samman med professorn i det redaktionella allraheligaste i en af deras hyggliga tête-à-têter, inlemnades ett kort af vaktmästaren. «Ja, bed honom komma in,» sade professorn. «Lägg nu märke till den man, ni får se,» tillade han med sitt stillsamma allvar, vänd till Truls. In trädde en tarfligt klädd herre, som såg äldre ut än han säkerligen var, med detta krökta, brutna i hållning, detta likgiltigt skygga i blick, hvilket är egendomligt för menniskor, som måst foga sig i att låta sig hundsas.
Eli vid frinilliståari, för 00 *till 70 Barn, 45 inrättad och underhållen på Trollhätte Sluss-verks Bolags bekostnad; En uti Mellby Pastorat för 200 Barn, grundad pa betydligt anslag tf ägaren till Kobergs Säteri Friherre N. A. Silfverschiöld .och nyligen färdigbyggd samt för ändamålet inrättad; En uti Skallsjo^Socken af Weile Härad, för i5o Barn, med husrum. för en ad al Barnen grundlaggd och i allo bekostad af Agaren till Ivas Såten, P TT Bebrg, sorn äfven aflönar Läraren; En vid Upperuds Bruk, f'Nordabls Härad, hvilken underhålles, i godt stånd och till betydlig omfattning, på Bruks-Bolagets bekostnad; En vid Billingsfors Bruk i Wedbo Härad, inrättad och underhallen af samma LiuksBnli’ samt En vid Beckeforss Bruk äfven i Wedbo Harad hvilken fiÄ och underhålles af Bruksägaren C F. på Bahle uäs För öfrigt äro serskildte Schöler inrattade: uti Satila Pastou t af Marks Härad, den genom Donation tillkomne.- så kallade Sethelm1 Scholai sorn kan jemföras med Apolog.st-Scholor och der 5o iU 60 Barn undervisas af Tvänne i Lärare saint njuta tall em de understöd under scholae-gången; Uti Frendeforss Pastorat af Sundahl Härad, en Catheches-Schola med ordinarie Lärare,_som lonas af Fm samlingen; uti Gerdhem och Björke Sockna aU Wäne Harad Leurn Sen af Wedöe Härad, Wss Socken af Flundra Harad samt örbv och Kinnaromma Socknar af Marks Härad, vanliga Barn-SchoSi yiied Lärare som blifva lönade af -Församl,ngarne.
Efter Commerce Collega och General-Tullarrende-Societetens hörande, i underdånighet föredragen den 20 Maj 1812, då rättighet tillädes Östs Invånare att till inre Seglation och idkande af Strömmingsfiske nyttja dackade Fartyg till 20 å 25 Läster. 4:0 ”Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om vidsträcktare försörjnings utvägar för Qvinnokönet. Den 30 September 1 8 12 i underdånighet anmäld i sammanhang med den under N:o 38 här nedan upptagne Riksens Ständers Skrifvelse vid 1812 års Riksdag. Vid Urtima Riksdagen i Örebro dr 1812. 1:0 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om Bränn vins-bränningens inställande. Den 4 Maj 1812 i underdånighet anmäld och Nådig Kungörelse härom utfärdad. 2:0 - Angående den af Kongl. Majit äskade fyllnaden för åren 1810 och 1811 i den till Arméen och Försvarsverket apslagne en million R:d, Den 13 Maj 1812 i underdånighet anmäld Stats-Contoirets om Riksens Ständers förordnande forständigadt. 3:0 4 Den Mars. 3*7 3:0 Med svar på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Svenska Ultramarinska IBesittningarnes Styrelse och Drätsel. Den jo Maj '1812 L underdånighet anmäld. Hof-Canzleren anbefalld att afgifva underdånigt förslag till reglerande af ett Ullramarinskt Departement. 4:0 Angående Dag-tractamenfen och Respenningar for Ståndens och Utskottens Secreterare och Cantzli-Betjening. Den 27 Maj 1812 i underdånighet anmäld. Befallning meddelad Landshöfdingen i Örebro, att af de till Riksdags-kostnader anslagna medel utbetalningarne bestrida. 5:0 Med Instruction för deras Revisorer af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken. Den 10 Juni 1812 i underdånighet anmäld.
Riksdags-Ordningen,. förfalla, utan att, jemlikt samma Grundlags stadgande, dé skiljaktiga meningarnemåste samman jemkas, och, i händelse det icke läte sig göra, eller sammanjemkningen ej antoges, Rikets Ständers beslut härutinnan bestämmas genom votering i Förstärkt Banco*Utskott,.— att stadgandet, pag.. i83, i i83o) års Reglemente, utmärkande, med klara ord| blott huru med detta Reglemente skulle förhållas, , således ej kunde lämpas till 1835 års Reglemente, med mindre Rikets Ständer det serskildt beslöte, •—att, i anledning af dén väckta motio nen om sättet för öfverlemnandet, till Kongl. Majit, af förevarande Riksdags Banco-Reglementö, endast 2 Stånd beslutat; döt* öfverlemnandet måske‘ på lika sätt, sorn egde rum med Reglementet af år i83o, hvaremot de 2* andra Stånden; med någon skiljaktighet sig emellan, ansett® RiketsStänder sjelfve böra-till: Kongl. Majit insända detsamma,.— att’ följaktligen, då ännu ett Rikets Ständersbeslut i ämnet saknades,. och® föreskriften i i83o års : Reglemente blott gällde den handlingen, Talmannen ej kunde meddela proposition på* bifall: tilf Banco-Utskottets Memorial Nio i5’r,. eller dess läggande till: handlingarrie, hvilket® här skulle innefatta ett indirect gillande af Utskottets åsig';; att likväl, till utrönande af Böndé-Ståndets-mening , vote ring äskats, samt att, enär denna, med. 36
Brottslingarnes antal har, i medeltal, för hvardera af dessa år, uppgått till 1 på 600 af liela folkmängden, samt 1 på 319 af de manlalskrifne; med undantag dock af förhållanderne irom Norrköpings stad, hvarest de uppgått till 1 för hundradefemtio af folkmängden, politie-brott inberäknade. Folkets konst och näringsflit har ännu ej uppbringat slöjdskickligheten till den ståndpunkt, som kail förvissa om samma snabba fortgående i tidens riktning, som vissa andra främmande länders bättre provinser hunnit. Elementer dertill finnas likväl både uti vissa enskilda anstalter, der undervisning meddelas, som ock förnämligast uti den naturliga fallenhet, hvilken outvecklad hvilar bos så stort antal raenniskor, fastän deras förmåga och verksamhet ej blifva förde på den väg, som leder till industriens stora mål. Befordrandet af de hvilande förmögenheternas utveckling till gagneligaste verksamhet, är en sak, hvilken högeligen är värd statsmannens alfvarligaste uppmärksamhet. Välmågan inom detta Län är ganska allmän hos alla sjelfägande, och hvilka äfven utgöra största mängden. Arrendatorer och brukare, torpare och backstuguhjon, hafva sin utkomst allt efter de villkor, hvarpå de mottagit det ställe de bebo, och efter hvars och ens, af dem, förmåga att göra sin verksamhet fruktbringande. Inhemtade upplysningar och inkomne uppgifter sammanstämma deruti, att den tillökning uti antalet personen som fordra fattigvård, hvilken de större och tillväxande städerne få vidkännas, ingalunda sträcker sig öfver hela Länet. Socknar finnas, der deras antal minskats mot förr, och uti | af landsbygden är det ej ökadt, oaktadt folkökningen så hufvudsakligt skett bland den mindre förmögna klassen. Uti en del af socknarne på landet åter, har de fattiges antal tillväxt, helst der, hvarest lokala omständigheter föranledt och befordrat uppkomsten af backstugor på ofruktbar mark elier alltför inskränkt område, samt der, hvar Femärs-Ber ät telse för Östergötlands Län. ' 2 10 est ett öfvergående tillfälle till arbetsförtjenst, eller illa beräknade förhoppningar deruppå, samlat ett större antal hushåll, än det som traktens vanliga rörelse kan fördelaktigt sysselsätta.
Frölichs propos., söka, så tydligt jag förmått, deducera den på grundlagen stödda tanka, som bestämdt mig att instämma i Hr Gr:s begäran om propos. framställande å dess förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få instämma i Ilt' Lagerhjelms yttrande och tillägga några ord. Man har sagt, att detta Gonstit.Utsk;s betänk, angår Nationalrepresentationen, och att det på sådan grund skulle vara tillåtet att derom göra hvilka änmärkn:r, man behagar. Jag får af sådan anledning fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att detta betänk, angår förändring af Preste-, Borgareoch BondeSt:ns representationssätt och att titeln således visserligen är riktig, men att innehållet icke det ringaste vidkortimer vårt Stånds representation Om nu likväl R. o. Ad. skulle göra anmärkn:r angrde sitt eget representationssätt och återskicka betänk, till Constit.Utsk., för att i detta afseende sammanjemnka meningarna, hade R. o. Ad. försl och främst, i strid med 81 § Reg.F., gjort här i Ståndet eli hy motion om förändring af grundlagen och dermed gått till Constit.Utsk. under beräkning, alt den nya motioneU skulle af Utsk. upptagas, behandlas och återskickas. Dertill skulle komma, att i fall de öfriga Stånden hållit sig vid grundlagen, hafva de icke beslutat något om R. o. Ad:s representationssätt, hvaraf följer, att Constit.Utsk. linge uppdrag att sammanjemnka meningar, som icke hafva någon motsvarighet och således ej kulma sainmanjemnkas. Éti Värd ledamot har sagt, att om betank. skulle föredragas punktvis, borde Ståndet derom fatta beslut. Jag anhåller derföre, att Ståndet nu måtte fatta ett sådant. Hr Gr> o. Landtm, har väl 3o gånger under denna riksdag meddelat propos. på den begäran, att från Utsk:n inkomna förslag måtte punktvis föredragas, och jag kan således ej tro, att Hr Gn 0.
Vill man fullfölja jemförelsen ännu längre, så svara mot Hansestädernas 3 mark med 16 sk. hvardera, nära 3 plåtar med lika många sk:r på hvarje plåt. Att nedsmälta och omprägla det silfvermynt, sorn vi redan hafva Den 31 December f. m. 253 af nu gällande myntfot, lönar icke mödan, utan de 5 ass, som nära nog innehållas i hvarje Specie, mera än vederborde, finge gifvas till spillo. De äro ock redan förlorade. Tiotalsräkningens införande, i st. f. det hos oss, från uräldsta' tider, brukliga tolftalet, nödgas jag nu, såsom tillförene bestrida, både ur praktiska och historiska skäl, ehuru det är af R. St. begärdt och af Konungen föreslaget. I sin underd. skrifvelse af d. 2S Aug. 1851, ansågo Ständerna fördelarne ”af decimalsystemets införande vara af den mest betydande vigt, ej blott för lättnad i alla räkenskaper, utan hufvudsakligen derför, att då de theoreliska kunskaper, som kunna bibringas den större allmänheten, alltid måste blifva af obetydlig omfattning böra, för att dessa ej skola blifva utan gagn, alla medel vidtagas, att äfven för de mindre kunnige, underlätta tillämpningen af de praktiska vetenskapernas resultater, hvilken fördel i hög grad befordras genom den enkelhet, decimalsystemets användande tillåter vid all sådan praktisk tillämpning, deri räkning förekommer.” Dessa betraktelseis sednare del är, oaktadt hvad som anföres om den praktiska tillämpningen, så djupsinnig åtminstone för mig, att jag honom icke begriper. Kanske är han lättfattligare för Herrar folkskolelärare, hvilket också är nödigt, emedan den praktiska tillämpningen på dem beror. Konungens Rådgifvare anse det nya räknesättets verkliga ”fördelar af enkelhet, redighet och naturlighet, en gång vunna, sedermera fötblifna alltjemt qvarstående och bidragande i sin nion till bildningens och civilisationens framsteg, under kommande tider”.
Förhållandet var sådant, att en omyndig, till äldre år kommen qvinna utfärdat särskilda afhandlingar, daterade den 1 Juni 1836, hvarigenom hon, »såsom gåfva med varm hand», skänkt åt en person 2000 R:dr banco, åt en annan 500 IUdr samt åt tvenne andra tillsammans 4000 R:dr samma mynt, hvilka medel hon skulle hafva genom testamente erhållit, och således kunde anses hafva sig sjelf förvärfvat. Hennes arfvingar klandrade efter hennes död dessa afhandlingar, såsom »icke lagliga», med påstående, att gåfvotagarne måtte förpligtas att till arfvingarna återbära, hvad de af nämnde summor redan uppburit. Under rättegången frånträddes klandret af gåfvohandlingen på 4000 R:dr, hvilka skulle tillfalla tvenne gifvarinnans fattiga anförvandter; och förekom i öfrigt, att den ena gåfvotagande, den som erhållit 2000 R:dr, först förmält sig hafva fått, efter gåfvobrefvets underskrifvande, genast af gifvarinnan personligen emottaga detta belopp i reda penningar, men sedan under rättegången vidare uppgifvit, att gåfvomedlen vore inbegripna i tvenne, uti bouppteckningen efter gifvarinnan såsom tillgång upptagna, af annan person utgifna skuldsedlar å sammanräknade 7,266 R:dr 32 sk banco; att i fråga om andra gåfvan, hvilken skulle tillfalla en dotter af skuldsedlarnes utgifvare, blifvit uppgifvet, att gifvarinnan skulle hafva, såsom tillgång för denna gåfvas utgörande, Iemnat omförmälte skuldsedlar i samma utgifvares hand, men att uti sjelfva gåfvöbrefven ingenting om dessa skuldsedlar fanns nämdt, än mindre någon anvisning på desamma för gåfvobeloppens utbekommande var gifven. Uti gåfvobrefvet på 2000 R:dr nämndes ej ens, hos hvem kapitalet borde förvaras, ehuru detta gåfvobref innehöll, att gifvarinnan under sin återstående lifstid skulle af detta kapital uppbära fem procents årlig ränta.
Den, som, lika med Utskottet, anser Penslar bö - 12 Forts aj Bcvillnings-Utskottets Memorialj N.o 4l» Perlemor: arbetad. Perlor : ägta oinfaltade och infattade odgta: glasandra slag. ra förtullas efter värde och införsels-afgiften bestämmas till 25 R:dr för hvarje 100 R:dr varuvärde, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, komma Penslar alt förtullas per dussin med derå bestämdt värde af 36 sk. och införsel-tull af 12 sk. Trenne Riks-Stånd hafva godkänt Utskottets förslag till tullvärde och införsel-tull å arbetad Perlemor; hvaremot Presle-Ståndet beslutat, att bestämmelserna härå i 1835 års Taxa, nemligen 7 R:dr värde och 1 R:dr 16 sk. införsel-tull per skålp., fortfarande borde bibehållas; i följd hvaraf, och derest sistnämnde beslut icke frånträdes, omröstning blir nödig enligt följande voterings-proposition: 235:o. Den, som gillar det af Utskottet å Perlemor, arbetad bestämda värde 8 R:dr 16 sk. och införsel-tull 40 sk. skålp., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, antages värdet till 7 R:dr och införsel-afgiflen till 1 R:dr 16 sk. per skålp. Äkta perlor, för hvilka Utskottet hemställt och 3:ne Stånd beslutat tullfrihet vid införsel, hafva deremot af Bonde-Ståndet blifvit belagda med 25 procents införselafgift, hvarjemte Preste-Ståndet för oäkta glasperlor och andra slag, i afseende å hvilka de tre öfriga Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag till värde och tullbestämmelser, ansett hvad i gällande Taxa stadgas beträffande såväl värde som tull böra bibehållas.
I sammankang kärmed anmälts äfven i underdänigket den de! af serskilde Lommitterades lör fattigvården i liiket, utom 8tockkolms 8tad, under clen 8 duni i83y, algilne ock frän trvoket utkomne ketänkande, sorn innefattar kemälde Lommitterades yttranden ock förslag oni sockne-magasinen, undsättnings-anstalter efter missväxter, ock allmänna arketen pä 8tatens kekostnad. föredraganden upplyste i underdänigket, att, pä 8titt 8tgts-Lontorets nnderdäniga kerattelse utvisar, voro iillgängarne ä de vid i83o oc!> i83H Zren8 llliksdagar an vista spanmäls-creditiv-londerne keräknade att vid Octoker wänads 8lut lörlidst är utgöra ett sammanlagdt kelopp al 928,607 k:dr Ho sk. H r8t. Lanco. Idtj denna summa inkegripas dock, 8ä vä! de 180,000 fl:dr, kvilka vid nämnde tid voro oket-dde ä det frän ktik8Aä!d8-6ontoret liftade f^llnsds-creditivet af Hoo.ooo K:dr, ock k vilka, enligt lllikets 8tänders föreskrift, ovilkorligen köra till kemäldte Oontor äteilevereras> 8orn ock värdet af de 20,000 tunnor korn, kvilka, under i83H ock i835 arens kiksdag, klefvo öfverlätne till grund-fond lör district-magasins kildande inom 'VVesterkottens ock lXorrkottens Län, emot vilkor af Återbetalning pä tio är med >^io:del ärligen frän den tid, dä magasin klifvit inrättade, ock kvilket värds, uppgäende till omkring 180,000 ll:dr, 8älede8 ej förr än efter en längre tids förlof kunde Klifva nägon päräknelig tillgäng.
Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 164. 397 Visserligen har redan under sistförflutna riksdag den åsigt sökt göra sig gällande att, sedan Vestra, Södra och Nordvestra stambanorna blifvit färdigbyggda, Staten borde upphöra med all vidare anläggning af jernvägar, äfvensom röster höjts för den åsigten, att Staten nu borde hvila sig efter de ansträngningar, den förmenas hafva måst underkasta sig för att kunna åstadkomma dessa dyrbara anläggningar. Hvad beträffar förstnämnda åsigt, så blef dock densamma helt och hållet underkänd af Rikets sednast församlade Ständer, i ty att anslag sistlidne riksdag beviljades, dels för påbörjande af icke blott Nordvestra stambanan, utan ock af Östra och Norra stambanorna, dels för anläggningen af Sammanbindningsbanan genom hufvudstaden. Den åsigten, att man nu icke borde färdigbygga någon annan stambana, än den Nordvestra, hvilken af politiska skäl synts företrädesvis böra fullbordas, torde hufvudsakligen grunda sig på tvänne antaganden, nemligen det ena att de redan anlagda stambanorna icke gifva någon direkt afkastning eller netto-inkomst, utan knappast bära dagkostnaderna samt banans och materielens underhåll; det andra att Staten icke skulle, utan allt för betungande vilkor, kunna upplåna de för stambanornas fullbordande nödiga kapitaler, eller bestrida de för en sådan upplåuing erforderliga kapitaloch räntebetalningar. Det torde derföre vara skäl att närmare undersöka, huru härmed sig förhåller.
Vidare äger enahanda förhållande rum emellan gardes-reg:tena och Jemtlands fältjägare-reg:te, de förra med bataljoner, om 388, det sednare med bataljoner om 278 man; slutligen har man Lif-reg:tels grenadier-corps, Smålands grenadier-bataljon, Norrbottens och Vesterbottens fältjägare-corpser, hvardera utgörande endast en bataljon, varierande i styrka emellan 445 och 334 man, men ändock hvardera försedd med 2:ne reg:ts-officerare. Ett ytterligare stöd för påståendet att reg:ts-officerarnes, egentligen reg:tsoch corps-chefernes, antal öfverskrider behofvet, är att indelningen i reg:ten, såsom icke utgörande någon taktisk enhet, helt och hållet försvinner under krig och under all manöver. Under fredliga förhållanden är visserligen af nöden en myndighet, i hvars hand förenas sammanhållningen, underhållandet af en god militär-anda, kontrollen öfver undervisningen och tjenst gölängen, ledningen af förvaltningen etc.; och dä denna myndighet, i händelse den skulle uppdragas åt hvarje chef för den egentliga taktiska enheten, bataljonen, skalle i betydlig mån föröka kostnaderne, på samma gång som det minskade det afsedda ändamålet, ifall hvarje bataljon komme att administreras för sig, så bör visserligen en särskild myndighet, en mellanlänk mellan de högre militär-cheferne och cheferne för de taktiska enheterne finnas; men då dess verksamhet ej allenast kan omfatta större antal trupper, än hvad som nu är fallet med våra reg:tsoch isynnerhet vära corps-chefer (egentligen bataljonschefer), så är ingenting som motsätter sig, utan tvertom, allt talar för att våra reg:lsoch corps-chefer erhöllo hvardera ett större och lika antal bataljoner under sitt befäl. Följden häraf blifver en besparing i utgift, på samma gång det afsedda ändamålet vinnes. Vid den uuvar. arméens sammansättning, bör man ej förbigå gardes-reg:tenas. Ett garde anser jag visserligen böra finnas, dock med helt och hållet annan sammansättning än det närvar., hvilket alldeles saknar de egendomligheter, som böra finnas hos ett garde.
99 kollegium och Slals-konloret i in ford rädt underdånigt utlåtande anfört, alt, enär Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 6 Februari 1858 medgifvit, det innehalVarne af sex i samina skrifvelse uppräknade särdeles svaga länsmansboställs-lägenheter finge, derest dessa till Kronan alstodos, komma i åtnjutande af sådan hyres-ersältning, som den, hvarom nu är fråga, och E. K. Majit i nådig Proposition den 27 Oktober sistlidet år föreslagit att sistberörda, numera afträdda lägenheter, såsom allt för obetydliga alt bibehållas för Statens räkning, måtte få försäljas, funno, vid sådant förhållande, hvilket egde full tillämplighet å nu förevarande tre länsmanstjenster, Kammar-kollegium och Stats-konloret sig höra i underdånighet tillstyrka, att för hvardera af sökanderne måtte, pä de af dem erbjudna vilkor, anslås i hushyres-ersättning 150 R:dr R.int jemte ett belopp, motsvarande ofvannämnda i deras löner inberäknade ränta af 38 öre, hvilken derefter blefve Kronan behållen, äfvensom att gatuhusen Norrton, Frenninge och Ramsåsa måtte försäljas. I enlighet med hvad sålunda blifvit i underdånighet hemstäldt, har E. K. Majit nu behagat föreslå Rikets Ständer, dels att, emot det omförmälda bostadslägenheter, jemte tillhörande räntor, 38 öre för hvardera, till Statsverket aflräddes, för deras innehafvare finge å stal uppföras ej mindre hjres-ersätlning lill enahanda belopp, eller 150 R:dr Runt, som för andra, med boställen icke försedda länsmän, än äfven en lönefyllnad, motsvarande berörde räntor, dels ock att lägenheterna, såsom allt för obetydliga alt bibehållas för Kronans räkning, malle få försäljas; och hafva Rikets Ständer funnit skäligt alt till denna E. K. Maj:ts nådiga framställning lemna bifall.