Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse!!, såsom den der å ena sidan, onödigtvis sktflle besvära Majestätet, och å den andra, innebära en indirekt och oförtjent anklagelse emot Lärare, hvilka icke bevisligen åsidosatt några dem verkeligen åliggande skyldigheter; uti hvilket yttrande Herr Biskop Ahnqvist samt Doctorerne Stenhammar och Thyselius, jemte större delen af det Högv. PresleStåndet instämt: Herr Professoren Doctor Forssell har jemväl afstyrkt den underdåniga SkrifvelseD, äfvensom förslaget, rörande föreläsningar och förhör öfver Rikets Grundlagar, hvilka Herr Doctorn ansett vara i sig sjelfva nog tydliga, och att deras explication för ungdomen vid Rikets läroverk således vore både öfverflödig och i sina följder möjligen blott skulle leda till advocatur Och har Herr Biskopen Doctor Faxe fö rkla Bihang till RiksSt. Fröt. 1823, fade Sami. N;r 82 j2pÖ Ren), och Ekon. Utsk. Betänkande)). rat sig så mycket heldre instämma uti Herr Professoren Lundblads tanka, som, utom hvad emot Utskottets förslag redan anfördt blifvit. Riksens Ständers hörande öfver ett exarnensförslag, förekom Herr Biskopen nog besynnerligt, enär Herr Biskopen trodde, att Rikets Höglofl. Ständer icke sysselsätta sig med reglementariska författningar, och förmodade, att en underdånig begäran derom icke lärer vinna Nådigt bifall. Utskottet, som haft att sig utlåta öfver frågan, om de civila examina skola vid Akademien upphöra, och i stället endast anställas af Ämbetsverken, förstärkte med hvarjehanda andra examinatorer, har utförligt uppgifvit sina afstyrkande skäl. Om än det således icke beredt den af förändringen förmodade högre fördel, Friherre Ankarsvärd åsyftat, har det dock icke gjort sig skyldig till förebråelsen, att å Friherrens förslag, så vidt detsamma var genom uttrycket ådagalagdt, icke hafva fästat tillbörligt afseende.
— Åh, det behöfs inte, det har du visat mig tillräckligt under denna tid. Du är den mest energiska och mest egensinniga och oberäkneliga varelse, jag någonsin råkat. Ser du, nu äro vi riktigt på hemvägen. Detta är första stationen på resan. Tåget hade stannat en minut i Compiègne. — Om jag nu kunde vara en riktigt utmärkt reskamrat för dig. Det var sant, Anna skref något om det i sin sista epistel. Vill du höra? — Ja. Hennes röst lät så trött, så tvungen, det var som om hon med våld sökte kväfva en rörelse, som höll på att bli henne öfvermäktig. Tåget brusade åter i väg. Jaså, jag skulle ändå vara med om ett förtroligt meddelande man och hustru emellan. Nå, det kunde väl inte vara så farligt, eftersom det skulle läsas upp för lilla svägerskan. Det var för öfrigt icke utan, att jag vardt nyfiken att höra i hvilken genre hustrun var, när svägerskan ... Han hade tagit fram ett bref ur plånboken. — Hvar står det nu? »Min egen älskade, akta dig väl, gå icke utan öfverrock. Pariserluften lär vara så farlig» — Är pariserluften farlig? Marie. — Det vet jag inte. — Kanske hon har rätt, att den är farlig. Men jag kan trösta henne med, att jag inte förkylt mig. Här är det: »Sköt väl om Marie på hemvägen; jag gläder mig mycket att råka henne, måtte hon ej ha blifvit för lärd för att bry sig om mig. Jag inbillar mig, att hon kan hjälpa dig mycket med din skrifning och att hon gärna vill göra det. Hvad ni varit mycket i muséer och på teatrar, konserter, föreläsningar och annat! Jag är så glad öfver, att ni tycka bra om hvarandra och att du trifs med henne. Det var en stor tur, att du fick bo i samma familj som hon, så att ni kunde vara så mycket tillsammans. En bättre ciceron än Marie, kunde du nog aldrig fått, hon är ju fullkomligt hemma i Paris. Så synd, att jag inte kunde komma ifrån lille Karl och få följa med dig ut.» — Ja, det var synd, sade Marie sakta.
Engelska kolonierna Ceylon, Cypern, Grenada (ej Granada! ), Honduraa, Hongkong, S: te Lucie, S: t Vincent, Sierra Leoria, Terre Neuve (Nova Scotia? ), Vier * es (Virgfn I: sls? Franska kolonierna Corhinchina, Gabun, Guade-loupe, Etablissementen i Indien, Mayotte, Ré-union, S: t Pierre och Miquelon, Senegal och Taiti ... 316,211 333,408,8 * Nederländska kolonierna Curayao, Indien och Som man finner har det knappast lyckats General-Poststyrelsen att finna det rätta för en enda af de i tabellen förekommande stater. Om man nu granskar de af bemälda styrelse anförda befolkningssiffror, så äro dessa icke mindre felaktiga såsom Bes af följande.I berättelsen Rit ta uppgifna folkfolkmängden, mängden. Britiska Indien . 253,891,821 201,888,897 Egypten .. . 5,260,000 5,500,000 Guatemala . 1,252,497 (' / i 84) 1,278,311 Japan ... 37,017,302 (' /. Persien . 6,500,000 7,653,600 * Såsom det s^nes af de tal, hvilka vi bär ofvau framlagt, äro differenserna i dessa båda tabeller hvarkeu små eller fåtaliga, utan fastmer så betydliga att de högst väsentligt förringa det värde man skulle vara böjd att tillägga berättelsen i dess helhet. TJtaf ett på statens bekostnad och af ett statens embets-verk utgifvet statistiskt arbete har man rätt att fordra, att hvaije i detsamma förekommande sifferuppgift skall vara vederbörligen kontrollerad samt att, då utländska tryckta källor användas, de brukas med kritik och urskiljning, så att em betsverkets arbete blir något mera än en blott öfversättning af den sifferuppgifterna beledsagande texten, ty siffror läser man som bekant lika bra vare sig tryckorten är Bern eller Stockholm.
Men då det icke är svårt att se, att BevillningsUtskottet ej hinner inkomma dermed, blir det den motsägelse, att BevillningsUtskottet vill föreslå ett sådant stadgande, hvilket dock icke kommer att inflyta. Jag ser ej huru det skall hjelpas annorlunda, än att, då Riksdagstiden är så nära sitt slut, Ridderskapet och Adeln ville öfverlemna åt Konungen att införa ett stadgande härom i BevillningsFörordningen, samt anmoda de öfriga Stånden att deruti förena sig, Friherre Cederström, Jacob: Väl kan den utvägen vara ganska gen att öfverlemna till Konungen att införa ett stadgande i BeviltningsFörordningen, men huru foruiT lig elen är, och huru laglig, derpå tror jag mig böra tvifla. ReviliningsFörordningen utfärdas af Ständerne sjelfve, och undertecknas af Talemännen. Något annat kan ej komma in der, än det, sorn äf af Rikets Ständer beslutad^ Herr Hjerta: Äfven jag förenar mig i den åsigten, att för Ridderskapet och Adeln ej återstår annat än att enkelt lägga detta Utlåtande till handRngarne, eller afslå det. Genom dessa bägge åtgärder, hvaraf jag tror att den senare är den rätta, vunnes att ingen påföljd uppkomme. Stånd bifallit det första Betänkandet, och ett det se - 54 Den 8 Mars e. m. ' ” ' - ' - i nare, blir ingen påföljd om Ridderskapet och Adeln afslår det, hvarå jag anhåller om proposition. Herr af Billbergh: Som jag fattade Herr Hjertås anförande, sade han, att 2 Stånd bifallit det första Betänkandet; och att de hafva lagt det senare till liandlingarlie, samt att det 3:dje Ståndet har bifallit det senare Utlåtandet, hvilket ej innehåller någon förändring i det förra. Om således 3 Stånd bifallit Betänkandet N:o 78, följer deraf, att 3 Stånd besluLit, att alla Sågar, Stampoch ValkVerk, som hädanefter anläggas, ej skola erlägga grundskatt.
De skulle, hvad den klassiska Filologien angår, hufvudsakligen bestå i tolkning af klassiska författare, jemte textkritik och deraf föranledda disputations-Öfningar, äfvensom skriftliga afhandlingar i hithörande ämnen, såsom grammatik, arkeologi, de gamla folkslagens historia, o. s. v. Den moderva Filologien skulle omfatta i främsta rummet forn-nordiska språket, såsom grundläggande ett noggrannare studium af moders-målet; det sednare sjelft, under de olika studierna af dess utveckling, och särskildt i dess nyare gestalt, fransyska språket, dels såsom sjelfständigt språk, dels i dess förhållande till de öfriga romaniska tungomålen; samt slutligen engelska och tyska språken. Afven här måste, jemte djupare grammatikaliska undersökningar och komparativa språkforskningar, taloch skriföfningar blifva en hufvudsak, hvartill ett rikt förråd af ämnen erbjuder sig i de nämnda språkens historiska utveckling och den riktning, deras litteratur tagit under olika tidehvarf. Inom den Mathematiskt-naturvelenskapliga afdelningen skulle för dem, hvilka önska utbilda sig till lärare i mathematik, theoremer framställas till bevisning och problemer till lösning och noggrann diskussion. Af synnerlig vigt i pedagogiskt hänseende torde äfven böra anses en från vetenskaplig ståndpunkt företagen repetition af elementerna, hvarunder uppmärksamheten särskildt borde fästas på satsernas inbördes sammanhang och beroende, samt derigenom, äfvensom genom en mångfaldig öfning i deras tillämpning, den klarhet och bildande kraft vinnas, som en mathematisk undervisning framför allt bör ega. För öfrigt borde öfningarne inom denna afdelning bestå i skriftliga afhandlingar och muntliga föredrag öfver uppgifna ämnen, de sednare med eller utan förberedelse och med större eller mindre vidlyftighet; i fysiska laborationer för vinnande af erforderlig färdighet att med tillhjelp af dertill bestämda apparater framställa och åskådliggöra natur-fenomenerna, samt i mikroskopets användning jemte sådana undersökningar, hvilka tillhöra grunderna för fysiologiens studium. Efter sålunda vid universitetet fullbordad lärokurs bör den blifvande elementar-Iäraren vara i Iheoretiskt hänseende tillräckligt förberedd; men ännu återstår för honom att vinna den praktiska utbildning, hvilken med rätta anses vara af icke mindre vigt och betydelse.
S:mt som tillförene derföre blif» wil erlagde, helst om ny skattläggning derföre skulle förordnas en längt drygare afkastning skäligen kunde befaras, och att aldrig en sä hög arrende-summa föc densamma skulle kunna ernas. Hcmställandeö Collegium i öfrigt, dä arrende summan sä för Kungsgärdet, som derunder lydande lägenheter, om den blefwe uträknad i enlighet med det dertill är 1748 saststälde fundament endast steg till §z; D:r g öre Slmr, Baron klinkowström förthy, sä hädanefter som förut - ioi2 Don Deceinber. ut, likmätigt Kongl. Krigs. Cvllegii Resolu ion den ic> M>'rrii I7Z9 borde för alla lägerchtterne erlägga en witz arrende summa as 6oo D:r Snitt, hwarigenom Kongl. Majtt och Kronan, dä mumie 64 D:r 2Z öre S:mt mera än efter Kongl Bceswet af är 1748 kunde erhällas. I anledning af hwad Kongl. Col!egium salunda i undcrdänighck hemställt täcktes Kongl. Majtt uii Nädigk Pref och sivar derä, under de» 24 September 1755, förklara alt 620 D:r Snut borde äswen under de Baron Klinkoxvsrräm bewiljabe §2 är i ärligt arrende erläggas för Skällnora Kungsgärd med alla derunder lydande lägenheter. Wid 1765 ärs Riksdag inskränktes ben återstående arrende liden till is är och räntan skulle derunder Utgöras etter förwandling och ärlig markegäng; wen conkcaerek ätcrstäldeS i des; förra skick wid den nästpäföljande Riksdagen och Arrendatorn» undfick efter Kongl. Vrcfwet den ig Martii 1770 tre ärs prolongation pä arrende tiden, hwilken vörjades jämlikt contraeket af den 18
N.o 117, får, på följande skäl, jag deremot anmäla min reservation. Jag ingår icke i pröfning af det företräde, som det ena systemet för skolornas organisation må äga framför det andra. Jag anser mig sakna behörighet att härom uttala en bestämd ta ilka, och uttrycket af ett^blott förmenande är, i ett så vigtigt ämne, icke på sin plats. Ämnet har likväl icke varit främmande för mitt deltagande. Jag har derom samtalat med männer, sådane som Fichte, Pestalozzi och Feltenberg samt andre pliilosophiskt och praktiskt bildade paedagoger. Jag har besökt de tvenne, sednast nämndes uppfostringsanstalter samt åtskilliga andra, i flere länder, och äfven tagit kännedom af en del dithörande skrifter. Om dessa facta anfördes af någon slags fåfänga, skulle det vara destomera ållöjligt, som det sker för att dermed förknippa den förödmjukande bekännelse: alt jag ändock är alldeles obehörig att bedomina en så djup fråga och icke hunnit längre, än knappt till den ståndpunkt, från hvilken dess svårigheter begynna att tydligare visa sig. Häraf drager jag för ingen del den slutsats, att ej inom RiksSt:n, och jemväl inom Utsk. personer torde linnas, som äga den förmåga, hvilken jag hos mig saknar. Jag skulle lyckönska det land, hvarest många funnes med gillligl anspråk på derå fotad domsrätt; och skulle, i brist af flere, åtnöjas med vissheten att en funnes, som icke allenast inträngt i djupet af den philosophiska forskning, hvilken bör ligga lill grund för skolsystemet, utan ock äger den praktiska verkningskraft och den mödosamt förvärfvade erfarenhet, som fordras för tillämpningen i en gifven tid, hos ett gifvet folk. Men på grund bland annat, äfven af egen erfarenhet, bestrider jag absolut, möjligheten deraf, att en sådan behörighet kan finnas hos en beslutande majoritet, vare sig i något RiksSt. eller i ett Utsk. Jag anser följaktligen såsom ytterst otjenlig hvarje åtgärd, hvarmedelst R.
Sedan Utskottets uppmärksamhet härå blifvit fästad, och för att söka åt Staten bereda all säkerhet den såsom långifvare bör och kan fordra, har Utskottet, ehuru de stadganden och bestämmelser, hvilkas meddelande Utskottet förut tillstyrkt, blifvit ge nom 2:ne Riks-Stånds uti nu ifrågavarande afseende sammanstämmande beslut godkända, ansett sig böra föreslå den förändring uti vilkoren för utbekommande af det lån, om hvars beviljande fråga är, att delegarnes i det blifvande bolaget ansvarighet för den del af den föreskrifna teckningssumman, som är afsedd till säkerhet för äterbekommande af lånemedlen, kommer att fortfara intilldess länet med förskrifven ränta blifvit till fullo återbetaldt, hvarjemte, på sätt som förut varit stadgadt, jernvägen bör utgöra säkerhet. Dessutom och enär värdet och betydelsen af den ga ranti, som uti den omförmälda aktieteckning-skyldigheten innefattas, är beroende af blifvande aktie-delegares vederhäftighet för fullgörande af den inbetalnings-skyldighet hvar och en genom aktieteckningen sig åtager, torde intyg derom böra af vederbörande embetsmyndigheter meddelas, och dessa intyg, tillika med de handlingar, som innefatta aktie-egarnes förbindelser för inbetalnings-skyldigheten, hos Konungens Be fallningshafvande i länet deponeras och förvaras. I enlighet med Utskottets här ofvan yttrade åsigter, får, till besvarande af den återremiss Bonde-Ståndet i detta ärende meddelat, Utskottet, jemte förnyande af sitt i 2:dra punkten af Utlåtandet N:o 160 framställda förslag om anvisande för anläggning af jernväg från Borås till vestra stambanan af ett lån å 1,700,000 R:dr R:mt, under den förutsättning och med de vilkor nämnde punkt i öfrigt innehåller, hemställa, alt det i samma punkt under litt.
Kardfabrikationen under ifrågavarande år icke undergått någon förändring; att den betydligt minskade tillverkning, som under år 1858 visat sig vid Klädes/abrikerne, hade sin orsak deri, att en sådan fabrik år 1857, vid ägarens död, blifvit nedlagd; att sedan tillverkningsvärdet år 1859 ånyo stigit genom då börjadt bedrifvande af klädesfabrik i Straffoch Arbetsfängelset å Långholmen, samma värde år 1860 ganska betydligt ökats genom nyssberörda fabriks utvidgning och särskild å Reimersholm uppförd byggnad för klädens beredning; att på 1860 års högre tillverkningsvärde bestämd slutsats, att klädesfabriksrörelsen vore i stigande, dock ej borde grundas, utan syntes densamma hafva bibehållit sig oförändrad under ifrågavarande fem år; hvarförutom, enär uppgifna antalet arbetare åren 1858, 1859 och 1860 varit i det närmaste lika, men tillverkningsvärdet för sistnämnda år betydligt öfverstigit de nästförutgångna årens tillverkningsvärde, den upplysning lemnats, att största delen af de till klädesfabrikerna i hufvudstaden hörande spinneri-, väfverioch beredningsarbeten blifvit under år 1860 verkställde af i Straffoch Arbetsfängelserne intagne fångar; att den minskade tillverkningen år 1858 vid Kort/abrikerne förklarades af den allmänna stockning i affärslifvet, som då menligt inverkade på all handel och rörelse; att ehuru kortfabrikationen åren 1859 och 1860 å nyo tilltagit, så att tillverkningsvärdet för sistnämnda år till och med varit större, än år 1856, berörda förhållande dock ej gåfve skälig anledning till annat omdöme, än att kortfabrikationen hvarken tilleller aftagit; att den egentliga Linneoch Bomulls/abrikationen under ofvannämnde fem år ej varit af någon betydenhet. Bedrifven i inskränkt omfång och utan stöd af större kapitalkrafter kunde denna rörelse anses stå på gränsen emellan fabrik och husslöjd, föga egnad att bestå täflan med den ökade import af utländska fabrikater, som tullförbudens borttagande och tillämpande af lägre tullsatser haft till följd.
Hvad i denna förordning år stadgadt om mätning af bränvin, gålle äfven om vågning deraf. § 33. Då bränvin uppmåtes och profvas af den i brånneriet anställde kontrollör, skall, såsom vittne, närvara en i orten boende trovärdig och skrifkunnig person, som brån vinstillverkning icke utöfvar. Sådant vittne utses särskildt för hvarje termin eller anmäld halftermin, i stad af stadsfullmågtige, eller, der sådana ^ ej finnas, allmän rådstufva och på landet af kommunalnämnd, som dervid tillika bestämmer det dagtraktamente inom hår nedan angifna grånsor, hvilket vittne eger uppbära. I fall antingen vittne icke våljes eller valdt vittne uteblifver, ege kontrollören att annan lämplig person till vittne kalla. Vittne bestyrke, under edlig förpligtelse, rigtigheten af kontrollörens protokoll, i hvad det angår brånvinets uppmätta kannebelopp samt utrönta vårmegrad och styrka. I afseende på tiden för vittnets närvaro och biträde vid brånneriet ställe sig vittnet till efterrättelse hvad ordningsstadgan derom innehåller, och de föreskrifter, kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Vid förrättning i bränneri tillkomme vittne i dagtraktamente minst En och högst Två Riksdaler. Vid brånvins uppmätning och profning ege, efter derom erhållen underrättelse, brånvinstillverkare, sjelf eller genom ombud, vara tillstädes; men förrättningen må, för hans uteblifvande, icke inställas. § 34. Om, för lättad kontroll vid brån vinstillverkning, Kongl. Majit skulle finna för godt förordna, att särskilda instrument för brånvinets mätning och profning skola å redskapen anbringas, vare brånvinstillverkare skyldige att, på egen bekostnad, sådana instrument anskaffa och underhålla. § 35. Uppstår emellan brånvinstillverkare och kontrollör tvist om uppmätt brånvins styrka, insändes deraf, under bådas försegling, prof till Kongl.
Den föreslagna lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken syntes gifva anledning till tvetydighet huruvida förmyndare eller giftoman eller dessa båda vöre behöriga, att å /omyndig mös vägnar göra äktenskapsförord; och då det ej torde vara lämpligt att utsträcka förmyndarens rätt i detta hänseende utöfver hvad honom nu tillkommer, eller stadga, att man, som före 21 års ålder ingår äktenskap, skulle behöfva förmyndarebiträde, i fråga om äktenskapsförords ingående, hemställde Justitie-Rådet, att orden »vill det förmyndare eller giftoman å omyndigs vägnar» utbyttes emot: »vill det giftoman å omyndig mös vägnar.» Det i slutet af förslaget förekommande förklarande att, genom hvad deruti vore stadgadt angående ogift qvinnas myndighet, någon ändring icke sker »i hvad allmänna lagen angående giftomannarätt påbjuder och förmår», vore ej med verkliga förhållandet fullt öfverensstämmande, enär genom den föreslagna lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken giftomannens rätt, att å mös vägnar göra äktenskapsförord, blifvit inskränkt till endast de fall då denna sednare är omyndig. Omförmälde förklarande ansåg Justitie-Rådet derföre i stället böra innehålla, att någon annan ändring icke skedde i Lagens stadgande om giftomannarätt, än som genom den förändrade lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken blefve en följd. — Och då det ej med visshet kunde på förhand bestämmas vid hvilken tid ifrågavarande författning kan varda såsom lag utfärdad, men det syntes vara af vigt, att de då omyndiga qvinnor, som till följd af densamma skulle komma att sjelfva taga vård om sitt gods, dertill lemnades någon beredelsetid, ansåg Justitie-Rådet tiden då de i författningen meddelade stadganden om ogift qvinnas myndighet borde träda i verksamhet böra bestämmas till ett år efter författningens kungörande, som då kunde ske samtidigt öfver hela riket. Justitie-Rådet Qvensel utlät sig: »Bestämmelserna i förslaget kunna hänföras under tre afdelningar, nemligen: l:o.
Men nu hafva vi nyligen antagit ett Betänk., som fråntager jordbrukaren rättigheten att uteslutande idka bränvinsbränning. Således frågar jag, när nu jordbrukaren eger ett sådant privilegium, eller, för att icke begagna ett ord, som icke är omtyckt, när han har en dylik tillåtelse, vöre det ej en förlust för honom, om han fråntoges rättigheten att bränna under den tid, då han skulle kunna skörda någon vinst. Ty det är tydligt, att det egentligen endast är jordbrukaren, som kunde vinna derpå, emedan den mängd personer, som hädanefter kunde få rättighet att idka bränvinsbränning, men som nu icke ega den, blott till en ringa del skulle komma att vidkännas den stora förlust, hvaraf jordbrukaren ovilkorligen skulle drabbas, om han nu icke finge bränna. Vidare har Hr Braunerhjelm yttrat, att man icke behöfver dranken för sin ladugårdsskötsel, emedan man kan grunda den^ samma Den 1 Maj. 33 samma på fodervexler m. m. Detta är sant, och jag är fullkomligt ense med den värde talaren i den saken. Men jag är likväl icke ense med honom deruti, alt man i ögonblicket kan vidtaga en sådan förändring i sitt hushållningssätt; ty, såsom redan är visadt, det finnes en stor mängd personer, som upköpt betydliga förråder af potatis för att, sedan dc blifvit brände, med dranken framföda sin ladugård. Få dessa nu icke bränna, sä måste de följaktligen nedslagta sina kreatur i brist af föda. Slutligen säger Hr Braunerhjelm, att det enda som för bränvinsbrännaren egentligen skulle vara menligt, vore att lian ginge miste om den stora yinst, som lian kunde få, ifall han fortfarande tillätes att bränna, hvaremot denna vinst skulle tillfalla börsspekulanterna. Nu frågar jag, är det väl skäl, när det ändock endast är jordbrukaren, som f. n. har rätt att bränna, att i stället gagna börsspekulanten? Serskildta Utskrs majoritet tyckes hafva serdeles omhuldat bränvinshandeln. Nu frågar jag om icke denna bandel, med dess svindlande börsspekulationer, är ett ondt, som bör stäfjas?
Det var snart en lång sammanhängande kedja, – af hastiga blickar, af vältaliga leenden, af småomsorger, af hemliga tankar och känslor, gissade i ett ords klang, i stämmans skälfning, i en halft undertryckt suck; – det var som ett radband af fina, dyrbara perlor hon hvar dag lät glida genom sina fingrar, under det hon smekande dröjde vid hvarje särskild perla. Ibland, när hon om aftonen reste sig från skrifbordet – hon skref alltjemt regelbundet till sin man lika ömma, ja, nästan ännu ömmare bref än förr, – och hon till godnatt böjde sig ned öfver Georgs fotografi, kunde det ofta hända, att hon med ett besynnerligt medlidande leende och en halfsuck tankspridt hviskade: Stackars Felix! Och ännu, då hon nästan afklädd satt på sängkanten och dröjande, med strumporna i handen, lät fötterna med böjda tår sakta krafsande glida om i den långhåriga svarta skinnmattan, kunde hon tänka på honom! Hvarför skulle han nu komma till att älska just henne? — Men han var ju så ung, det gick nog öfver Och med hufvudet på sned mot den bara axeln, der linnet gled undan, och blicken under de halfslutna ögonlocken frånvarande rigtad nedåt på de krökta tårna i den svarta ludden, satt hon och fantiserade upp sväfvande framtidsplaner, om hur hon skulle göra honom bekant med den och den flickan, hur hon sjelf med systerligt intresse och ädel resignation – hon såg sig – hur hon, blid och småleende obemärkt lemnade dem, Felix och en annan, ensamma i en berså Naturligtvis skulle han glömma henne, åh, naturligtvis! — Eller tänkte hon sig, att Georg plötsligt kom till Vårnäs, – romantiska uppträden af svartsjuka, förtviflan, eller ännu hellre nobelt förtroende å alla sidor. Bilderna gledo förbi henne – oupphörligt nya, – hon såg alltsammans så tydligt: drägter, miner och attityder, hon sammansatte fraser och repliker tills hon plötsligt, med ens greps af, hur barocka alla dessa fantasier voro, och i det hon långsamt, leende, halft med saknad, reste sig upp, undrade hon högt, hur hon ännu kunde vara så genomfånig.