Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid tullen passerade han den väl kringmurade villan, där brodern hyrt, och han tvekade ett ögonblick utanför Knecht Ruprechts portlucka, om han skulle göra ett besök. Men nej — det stora, beramade första mötet med Käthe Bentson ville han hafva mellan fyra ögon. Och nu skulle han helt visst riskera att träffa dem tillsammans. Han fortsatte utom tullbommen. — Han hade väl promenerat vid pass en halftimme och hade ej långt kvar till sitt mål, då han efter en svängning af vägen, som nu skuggades af rik löfskog å ömse sidor, ett stycke framför sig upptäckte en kvinlig gestalt, som ensam promenerade framåt, Den främmande damen väckte hos honom genast ett visst barnsligt nyfiket intresse. Det var ej en kvinna af allmogen, det upptäckte han strax. Den smidiga, eleganta gestalten, hufvudets ledigt käcka hållning, den spänstiga gången — allt berättade hans vana öga, att han hade framför sig en ung dam af värld. En ensam svärmerska, ute att njuta af den ljumma aftonen liksom han, på denna samma, föga kända väg, liksom han — det var ju alltid något, tyckte han, som förenade dem. Den unga damen gick raskt, och han vann endast långsamt och obetydligt på henne. Men han skulle hinna henne. Han ville se hennes ansikte — hvarför, det kunde han ej rätt klargöra för sig själf, och han log i skägget åt sin egen barnslighet — men det intresserade honom, och han roade sig med att i fantasien göra dess bild. Var hon vacker eller ful; var hon blond eller mörk? Det kunde han ej ännu se på detta håll; men en smula kvarglömd romantik i hans gamla hjärta — hur kunde han väl ha tänkt sig, att där fanns något kvar af den varan, — svarade honom, att hon var vacker, mycket vacker till och med, och blond, gyllene blond! Det var ju så det bäst passade till den ljusa kvällen, till ramen af bokarnes mörkt saftiga grönska, till hela det lilla äfventyrets poesi ... Skulle hon då aldrig vända sig om? Han kom henne allt närmare och närmare; han sökte göra buller med sina steg, sin käpp. Men nej — hon var omöjlig, hörde intet, gick endast på med denna utsökt spänstiga gäng, dessa hälft dansande och dock graciöst värdiga steg, dem han i hvarje sekund beundrade.
Den pröfning af omsländigheterne, som i förevarande hänseende tillkommer Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, saknar vid tillämpningen all betydelse, då, till följd af rättegangssältet, sanningen, der deri icke godvilligt af parterne sjelfve framhålles, är omöjlig att utleta. Det är således möjligt, att genom ett frivilligt erbjudet understöd, som väl knappast någonsin tillbakavisas, qvinnan omedvetet förvandlas till fattighjon och såmedelst beröfvas rättigheten att fritt välja sin vistelseort. Ett i och för sig godt lagstadgande, och sorn således har giltiga grunder för sin tillvaro, bör visserligen icke förkastas derföre, att det icke utesluter möjligheten af missbruk, men då det är att befara, att missbruket oftare än det rätta användandet gör sig gällande, har lagen förlorat sin helgd och äger icke vidare något värde. Orsaken dertill, att fattigvårdskostnaderne, på sätt ofvanföre är vordet nämndt, under förevarande tidskifte så ansenligen ökats, torde väl till en del böra tillskrifvas de betydligt stegrade prisen pä förnödenhetsvaror och endast i någon mån en tilltagande fattigpersonal. Med de tillfällen till arbetsförtjenst, som de sednare åren förefunnils och ännu fortfarande torde vara att påräkna, kunde likväl anledning vara att hoppas någon lindring i iättigvårdstungan, men om förhållandet närmare undersökes skall det säkerligen visa sig, att lättjan jemte slöseri, oordentligt lefnadssätt och obetänksamma äktenskap oftare, än felande arbetstillfällen, utgöra de förnämsta orsakerne till fattigdom och elände. Mot lättjan och liknöjdheten har lättigyårdssladgan visserligen sökt ett värn uti det husbondevälde, som blifvit fattigvårdsstyrelsen tillagd öfver de personer, som sjelfve eller hvilkas hustru och barn åtnjuta 27 understöd, men då inga arbetshus finnas, der denna husbonderätt katt göras gällande, är den utan egentlig betydelse och kan icke verksamt utöfvas emot verkliga lättingar, dem ingen i sitt arbete vill emottaga, och som i allt fall, när de behaga, kunna undandraga sig dess inflytande och begifva sig utaf tid annan ort, derigenom de ofta med ökad lunga återfalla pä fattigvården.
Kronobref-bäringen inom Gerts härad, angående förändrade stadganden derför: B. III. Kronobref-bärings-afgifter, angående upphäfvande af den genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 Kronofogde och Häradsskrifvare tillagda provision för debitering och uppbörd af—: B. III. 14, 53. A. 53. Kronobref-bärings-besväret, om lindring deri för Jerrestads härad: B. lil. 207, A. 272. Kronofogde och Häradsskrifvare, angående upphäfvande af den, genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 dem tillagda provision för debitering och uppbörd af Kronobref-bäringsafgifter: R. III. 14, 53. A. 53. Kronofogde-tjensterua, angående deras indragning: B. III. 14, 53, A. 53. Krono-godsen, angående förändrade föreskrifter i fråga om deras framtida förvaltning och bortarrenderande: B. X. 160, 213, A. 215; E. XI. 3. Krono-hemman och nybyggen, angående förändrad lagstiftning i afseende pä —: B. VIII. 228, 375: IX. 41, A. 44, E. lil. — på Oland, hvilka blifvit anslagna till boställen, angående rätt för arfvingar efter förut varande åboer å sådana hemman att fä dem skatteköpa: B. VII 350; VIII. 8, A, 8. Krono-jord, angående förändring af bestämmelserna i Kongl Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl.
Dessutom är denna anmälan förenad med icke så ringa kostnad. Såvida man icke antager, att HäradsRättens Ordfide skall känna handstilarne inom Domsagan, måste antingen skriften bestyrkas af vittnen, eller också skall qvinnan sjelf infinna sig hos HäradsRätten på det hon må vara förvissad, att något understucket papper icke förevisas Rätten. Att åter förskaffa sig ombud för en sådan sak är förenadt med svårigheter, ty ofta måste qvinnan vänta en längre tid innan hon hos Domstolen kan göra anmälan om sin önskan att blifva myndig, hvilket är förhållandet å de orter, der endast 2:ne och å andra endast ett Ting årligen hållas. En annan olägenhet af en dylik qvinnans anmälan består deri, att förmyndare icke med trygghet kunna förvalta de omyndigas egendom, enär de icke veta, huru länge de få dermed fortfara, hvarföre ock förmyndare, som vilja såsom sådana upfvlla sina pligter, måste för att undgå ett dylikt förtroende, tillgripa undanflykter, för hvilka de blygas. Icke heller torde skäl förefinnas för den åsigt, att qvinnans skära egenskaper, ett af de vackra ord Frih. Cederström begagnade, skola bättre skyddas derigenom, att man tvingar henne att träda inför Domstolen med mundtlig anmälan om hennes önskan att blifva myndig. Ingalunda ligger häri något skydd för hennes qvinliga dygder. Man måste hafva en särskild öfvertygelse om verkan och kraften af en dylik anmälan, Den 12 December e. m. 243 om man tror, att deruti ligger nigot, som förädlar qvinnans natur. En annan talare har trott, att man genom antagande af Utsk:s förslag skulle iakttaga en varsamhet, som icke förefinnes i K. M:s Förslag. Hvaruti ligger då denna varsamhet? Ar det de odygdiga, de oförnuftiga, de slösaktiga qvinnorna, som genom Utslcs förslag beröfvas rättigheten att blifva myndiga? Tror man väl, att de icke kunna anmäla sin önskan om myndighet? Ligger icke större säkerhet deri, att den, som känner sin oförmåga att sköta sin egendom, har rättighet att afsäga sig förmånen att vara mvndig och få en förmyndare för sig tillförordnad.
Med de mål, Konungen då Sjelf afgör, förhålles på det sätt 8:de §:n stadgar. Då återstå således endast 6 eller 7 rådgifvare att medtaga i fält, och det är troligt, att Konungen begagnar sig deraf, för att bibehålla rättigheten att afgöra vissa regeringsärenden, synnerligen som han icke behöfver medföra mera än tre Stats-Råder utom föredraganden. En talare har sagt, att då man anser att i den allmänna föreställningen gränsen emellan orden afhandling och förbund är tydlig, så är det besynnerligt, att man icke sjelf tilltrott sig att gifva en definition härutinnan. Det är i allmänhet ganska svårt att göra definitioner, och jag skulle icke heller hafva försökt att göra det, så framt jag ej blifvit uppkallad. Jag tror nemi. att med förbund bör förstås ett aftal emellan tvänne eller flera makter om ömsesidigt understöd mot en tredje, då deremot afhandling icke är något annat än en öfverenskommelse eller ett kontrakt rörande enskilda intressen. Dessutom, om jag icke oriktigt uppfattat hvad en talare yttrade derom, att man icke nu behöfde intaga denna förändring i grundlagen, emedan den H. I. 22 338 Den G December f. m. redan i praktiken tillämpas, så, om det är sannt, att frågor om förbund icke föredragas och afgöras annat än i Stats-Rådets närvaro, synes anledning tillräckligt förefinnas att intaga ett dylikt stadgande i grundlagen, då dess behöflighet redan blifvit i praxis ådagalagd. Frih. Cederström, Rudolf: Då Konst.-Utsk:t vid sista riksdagen framlade detta förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid innevarande riksmöte, anförde det i min tanke välgrundade skäl härför, att förslaget åsyftade att bringa öfverensstämmelse emellan åtskilliga af stadganderne i vår R. F. Man finner t. ex. i dess § 13 föreskrifvet, att om Konungen vill börja krig eller sluta fred, skall han sammankalla Stats-Rådets samtlige ledamöter till ett utomordentligt Stats-Råd. Men livar och en vet, att krig gemenligen icke börjas, utan att man förut sett sig om efter lämpliga bundsförvandter.
Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser icke skäl att till Ekon.Utsk. remittera en lagfråga. Man får icke anse den ifrågavar. motionen såsom ett hushållningsmål, hvilket man ålägger Kronans tjenstemän att utföra. Frågan rörer nemi. mest ett lagstadgande. Hr Gr. o. Land tm, yttrade, att han, enär Hr Hammarbergs motion om promotorial i lagsökningsmål syntes innefatta endast en lagfråga, hade föreslagit remiss deraf till LagUisk., men att likväl, då Hr Hammarberg nu begärt att densamma måtte remitteras äfven till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hinder icke mötte för framställning af propos. derom, och Hr Landtm, derföre finge hemställa om R. o. Ad, bifölle att ifrågavar. motion, som redan blifvit till LagUtsk. remitterad, jemväl remitterades lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, att han trott sig finna att R. o. Ad. icke bifallit denna propos. II. R. o. Ad. åtskildes kl. till 2 e. m. Iu fidem protocolli, silbert Munck. Onsdagen den 8 December 1847. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 4 dennes samt pleui-prohne för d. 30 sisth November f. och e. m. Hr von Post, Ernst Jacob, hade låtit inlemna följande skrift: Inträffade omständigheter göra det för mig omöjligt, att före nyåret bevista riksdagen, hvarföre jag, sora redan före Utskottsvalet lemnat Stockholm och således icke kunnat i stadgad ordning afsäga mig det oväntade förtroendet att vara ledamot i Exped.Ulsk., nödgas med stöd af 23 § Ridd.Ordn. ödmjukast utbedja mig Ståndets samtycke till sådan afsägelse. Bifölls. Den 8 December. 130 Upplästes följande af Frih. Ramel, Hans, inlemnade meni.:
Efter öfvervägande af hvad sålunda föreslaget och anfördt blifvit, får Utskottet, i afseende på hufvudföremålet för motionen, eller en reform i hela Försvarsverkets organisation vördsamt förklara, att då Utskottet ej är i tillfälle att i detta vigtiga ämne för Rikets Ilöglofl. Ständer framlägga något detaileradt förslag, tilltror sig Utskottet icke heller alt understödja en framställning af så vidsträckt och obestämd omfattning, som den ifrågavarande; hvarjemte Utskottet hyser den öfver tvgelsen, att förslag till reformer inom Arméen och Försvarsverket böra utgå från en krigsadminislration, som innebär och uttrycker den enhet i vilja och verkning, hvarmed Kongl. Maj:t låter handhafva denna magtpåliggande gren af Riks-Styrelsen. Ehuru Utskottet således finnér Rikets Höglofl. Ständer ej kunna, i anledning af motionen, befrämja det deri angifna allmänna syftemålet, anser Utskottet sig likväl böra närmare genomgå och yttra sig öfver Motionairens serskilde förslag. Härvid förekommer först *’indragning af synnerligast den del af Ar*- meenj som är på värfvad fot , samt minskning af högre och lägre befälet vid indelta ArmeenEfter Utskottets tanka är det för Arméens tjenstbarhet och serdeles för Beväringens vapenöfning, vid ett inträffande krig, af högsta vigt att ega tillräckligt och bildadt befäl, jemte en väl öfvad, efter landels tillgångar lill storlek lämpad stående stam, med förtroende till hvars företräden i skicklighet oclr erfarenhet de unga krigarne ej blott snart skola vinna nödig färdighet i excercice, utan ock stadga och bibehålla det lugna mod', med tillförsigt lill egen kraft, hvarpå utgången af ett krig så hufvudsakligen beror. Det antal befäl, som för närvarande finnes, skulle, om två eller tre classer af Beväringen lill tjenstgöring måste uppbådas, knappast kunna medhinna, alt med den drift och noggranhet, som erfordrades, besörja manskapets öfning; och än mindre skulle, vid den möjliga händelse att hela beväringsslyrkan måste anlitas, Arméens nuvarande befäl vara tillräckligt.
Dito af dito, 3,418 R:dr, för hamnbyggnad vid Oregrund (Utbetaldes under år 1853.) Anslaget för kanaloch slussanläggning mellan Filipstad och Sjöändans lastageplats i Wermland Dito för en kanal genom Tjufholmssundet vid farleden till Luleå Återstoden af anslaget, 10,700 R:dr, för Ljusne elfs upprensning mellan sjöarne Or och Warp en Återstoden af 1851, 1852 och 1853 års anslag, 166,666 lt:dr 32 sk. årligen, för väganläggningar och vägförbättringar samt mindre strömrensningsoch hamnbyggnadsarbeten Det, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, anvisade statsbidrag för jernvdgsanläggning mellan städerna Örebro och Nora Återstoden af det, såsom dylikt anslag, anvisade och till utgående under åren 1851, 1852 och 1853 afsedda belopp, 20,000 R:dr, för sanka trakters samt sjöars ut dikning och aftappning Dito af det utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidrag, 9,333 R:dr 16 sk., för sänkningen af sjön Möckeln inom Kronobergs län Anslaget till premier åt ägare af kreatur utaf utmärktare slag (Utbetaldes i Augusti 1853.) Dito för slöjdexpositioners befrämjande Anslaget till en ny byggnad för Kemiska institutionen vid Upsala Universitet . 66,666: 32. (Utbetaldes under åren 1853 och 1854.) Dito för inköpande af Kanslirådet I). Krutmeijer s gravyrsamling 12,000: (Utbetaldes i November 1854.) Återstoden af anslaget, 12,000 R:dr, för inköp och utdelning till folkskolorna af tidskriften:
Och skall behållningen på glasbruksdriften, i anseende till lågt pris å glaset, hafva varit högst obetydlig. Mjölc/varnar. I länet finnas endast tio stycken skattlagda tullmjölqvarnar, som äro i gång, en del kortare och en del något längre tid af året. Femurs-Berättelse för Norrbottens Län. 2 10 De anses hvardera gifva ögarena en behållen inkomst af 100 till högst 300 R:dr B:ko årligen. Men da vid desamma blott en obetydligare de! af ortens spannmåls-behof hinner förmalas, mäste den öfriga spannmåls-konsumtionen för malas på husbehofs sqvalle-mjölqvarnar, som lill sLor mängd finnas öfver allt i länet. Binäringar. Jagt. Under de ifrågavarande åren bar fågelfångslen varit högst obetydlig, men deremot kan jagt efter räf, filfras, mård, hermelin och ekorre hafva för orten inbringat någon behållen inkomst. En eller annan björn fångas äfven årligen, samt någon gång äfven varg, sorn dock, när sådant inträffar, uteslutande dödas af lappar. Ocb tyckes jagte» vid kustlandet vara i årligt aftagande, såsom följd af den framskridande odlingen. Fiske. Såsom kändt är, idkas uti länet fiske efter lax, ströming, sik och gädda samt åtskillig annan småfisk. Fångsten kan en del år vara förmånligare och åter andra år mindre gifvande. Den svarar dock alltid emot ortens behof, samt lernnar af lax, ströming, sik ocb gädda något öfverskott till afytlring utom orten. Torneå, Calix samt Luleå ellvar förtjena egentligen att nämnas såsom laxfisken. Ocb beräknas årliga laxexporten derifrån att uppgå lill omkring 800 tunnor. Något skälfiske idkas äfven af skärgårdsinnebyggarne, deraf afkaslningen till en del a fy tirås utom provinsen. Tjär ubän o ing. Höga priser på tjära under en del af de ifrågavarande åren samt allmogens af missväxlerne förorsakade behof, att mer än flera år förut vanligt varit tillgripa denna näringsgren, hafva visserligen ökat tjäruproduklionen.
Men icke blott hos oss, äfven i andra länders läroanstalter har jag tyckt mig finna kunskapen om samhällsläran och det medborgerliga lifvet utan egentlig lärostol och lärare bch kunskapen derom i hög grad vårdslösad. Och likväl, finnes väl någon af högre vigt, högre intresse, just för närvarande tid, och för den medborgerliga utvecklingen?! Välan! J a g skulle föreställa mig att rätta sättet att värdigt fira en reform grundad på den medborgerliga principen vore att grunda en lärostol för sarnhällsl&amp;ra och medborgerlig bildning, såsom begynnelsen, griindstenen (den andliga) till Stockholms fria Akademi. Föreläsningar i dessa ämnen skulle årligen hållas i Stockholm, med fritt tillträde för herrar och fruntimmer, och dessa föreläsningar skulle taga sin begynnelse redan nästkommande år. Det ta, tycker jag, vore ett uppslag, motsvarande arten och vigten af den politiska reformen, och det förefaller mig, som om ett förslag härför skulle frappera alla dessa vänner, som det som i främsta riimmet bör iverksättas. När nu sådan lärostol blifvit inrättad i Stockholm kan man tryggt lemna åt framtiden den nya bildningsanstaltens vidare utveckling genom de lärostolar, som komma att sluta sig till eller gruppera sig omkring denna första. Ty å t sådana medborgerligt bildande vetenskaper skulle Stockholms fria Akademi egnas, icke åt brödeller special-vetenskaper. Med glädje har jag, i dag, sett af tidningarne att Professor M. och Beredningsutskottet uttalat sig i riktningen af de fria Akademiska föredragen - en praktisk, folklig och lätt verkställbar method för den anstalt som åsyftas. Väl och vigtigt vore dock att i spetsen f ö r dessa fö- redrag sätta dem jag här nämnt och som; kulle iippträda med 6 namn och anspråk af en sjelfständig vetenskap, icke såsom hittills undangömd i rättsläran, anonymt och liksom på snålSkJ LltS. Ack, om jag fick upplefva en sådan bildningsanstalts begynnelse i Sverige med hvilken glädje skulle jag icke sätta mitt namn på subskriptionslistan härför! Om äktenskapsåldern för qvinnan.
En fransk författare, Ernest Lessigne, har nyligen utgifvit en bok, som i hans hemland väckt det störta uppseende, o c h i hvilken visserligen den ryktbara kvinnans tillvaro ej bestrides, men där hon helt och hållet frånkännes den ledande roll, hon skulle ha spelat vid engelsmännens fördrifvande ur Frankrike, och reduceras till ett underordnadt verktyg, beröfvad till och med den martyrkrona, som den förmenta döden på bålet förlänat henne. Den särskildt lysande hjältedat, hvilken uppgifves som hennes — undsättandet af det belägrade Orleans, det sydliga Frankrikes nyckel, dit engelsmännen så småningom framträngt, förtages henne bestämdt af Lessigne. Staden var väl befäst med åttio kanoner, engelsmännen få till antalet, och vid just denna tid hade det lyckats Karl VILs regering att åstadkomma splittring i det förbund mellan England och hertigen af Burgund, af hvilket det förras makt i Frankrike var beroende. Med denna tidpunkt sammanfaller visserligen Johannas första uppträdande vid Karls hof i Chinon. Hennes rykte som gudaingifven sierska var redan utbredt bland befolkningen, och politiken förmådde konungen att nyttja henne som ett användbart verktyg; men visst är, att regeringen i henne endast såg en obetydlig, i kroppslig utveckling efterblifven, nervöst öfverspänd och af hallucinationer anfäktad kvinna o c h ej någon profetissa, åt hvilken man kunde öfverlemna ledningen af de krigiska operationerna. När Johanna sedermera i maj 1430 vid Compiegue föll i burgundernas våld, var det dock visst icke engelsmännen, utan det franska presterskapet, företrädt af universitetet i Paris, som tilltvang sig hennes utlemnande för en lösepenning af 1000Ö francs o c h ställde henne till rätta för affall från den rätta tron och kätteri inför ett presterligt tribunal. Och under det hittills gällande framställningar påstått, att engelsmännen, på själfva dagen för de franska andliges dom, utan dom och ransakning lefvande brände henne, förklarar Lessigne, att hon visserligen hölls fången, men att hon sedermera undkom och — gifte sig!
Det enda som jag har att tillägga är, att vördsamt an hålla hos Hr Gr. o. Landtm., att han, när motionen remitteras, täcktes låta Bifoga några uttryck af en man, under hvilken väl mina motståndare måtte böja sig och anse som en gällande auktoritet inom Kyrkan, och hvilka innehålla kännetecknen på falska profeter, svärmeandar eller konventikelmakare, samt hans varningar, att icke låta förleda sig af desse förförare och att icke vika från den rena läran och kristliga ordningen — korta utdrag utur hans skrifter, jemte några noter under texten till uplysning. Denne mans namn är Martin Luther, och en af de första uplysande noterna af Doktorn och Biskopen Johan Henrik Thomander. Eemitterades till LagUtsk. Härefter yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Frih. v. Schulzenheim under den nu slutade discussionen hemställt, att Hr Gr. o. Landtm, måtte till E. o. Ad. framställa det förslag, att alla de ledamöter, som hade för afsigt att väcka motioner rörande religionsfriheten, måtte, till förkortande af discussionerna, sammanföra dem till en enda; men att R. o. Ad. torde finna, att en sådan framställning ej kunde ske, då icke något beslut kunde fattas, som upkäfde ledamöternas rätt att, på sätt de funno lämpligt, antingen samtidigt med andra eller på olika tid väcka motioner, hvarförutan det ej heller vore sannolikt, att hos E. o. Ad komme att väckas alldeles likalydande motioner den ena efter den andra, hvarigenom tiden blefve onödigt uptagen. För öfrigt förmodade Hr Gr. c. Landtm., att E. o. Ad. funné naturligt, att han icke gerna under discussionen3 lopp afbröt någon talare, då han icke af stadgandet i iö §:n Eeg.F. dertill vore tvungen. Det skedde alltid ogerna, ty vanligtvis hade discussionen icke trädt utom ämnet, utan att flere ledamöter dertill bidragit, och anmärkmn derom komme dock att synas riktad endast emot den siste talaren Särdeles hade Kr Gr. o. Landtm, i dag icke velat göra det, i anseende till ämnets ömtåliga beskaffenhet.
Skulle äfven rättigheten att afsända ofrankerade bref blifva i lika måtto som nu inskränkt, tror jag, att någon fara icke är för bauden att äfven bibehålla den sednare delen af punkten; ty det måste ligga i diligensoch ångbåtsbolagens intresse att erhålla godtgörelse för de bref, som med dessa lägenheter afsändas; och de lära icke underlåta tillse, att portoafgiften varder ordentligen erlagd. Ett annat förhållande företer sig med breflädorna. Genom deras inrättande, kan den händelsen inträffa, som Frih. Palmstjerna förutsagt; och såvida de skola inrättas, är det af vigt att ålägga brefafsändaren skyldighet att förse brefven med frimärken, på det att Staten må hafva full garanti derför, att åtminstone någon afgift blir erlagd, om än icke hela portoafgiften skulle komma Stalén tillgodo, då den, till hvilken brefvet är adresseradt, antingen icke bekommer det eller också vägrar att lösa detsamma. Gr. Mörner: Då bref ankomma till Post-kontor med diligenser eliev ångbåtslägenheter, äro de icke försedde med poststämplar af de Post-kontor, hvarifrån de afgå». I denna omständighet ligger f. n. en kontroll, som uplyser derom, att man icke kan presentera ett bref, som afgått från annat Post-kont. och gått igenom posltjenstemännens händer. Så blir icke händelsen ifall Utsk:s förslag antages. Breflådor skola inrättas, såväl i stad som på landet, och äfven vid sjelfva Post-kontoren. Dessa breflådor skola väl icke afsändas. Det kan vara en mängd bref deri inlaggde, hvilka skola afsändas till olika delar af landet. De måste af post-tjenstemännen behandlas och, af dem Den IG Augusti e m. försedde med poststämplar, äfsändas till vederbör:de Post-kontor, ulan att vara försedde med frimärken. Jag frågar då,.huru skall en korrespondent veta, huruvida han är skyldig betala lösen för sådana bref eller icke.