Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla desse framställningar, med auhållan derjemte, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla en noggrann undersökning 4<> Stats - Uts kottet* Betänkande». om de uppgift! e Poststationernas lämplighet, sami i öfrigt låta vederbörande häröfver varda hördö; da det, på de sig deraf visande resultat, får ankomma, hvad afseende till bifall eller afslag, å désse motioner i Nåder kan lemnäs; Beträffande hvad Riksdags-Fuilmägtigeh Olof Olsson tillika föreslagit, nemi: att Arvika Köping mätte bl fva räknad bland lägsta Classens Städers med åtnjutande af thy åtföljande förmåner, samt erhålla sin egén Styrelse; Så får Ekonomi-Utskottet särskildt vördsammeligen Jättra; döt Utskottet anser lämpligast vara; att då Arvika Köpings Innevånare finna sig vara i tillfälle att sjelfve aflöna en egen Stytelse, de då valida sig” till Kongl. Maj -t med underdånig ahhållati om tillstånd till dess antagande, samt att, i sammanhang dermed Stads-Privilegier måtte Köpingen förutinas; Och får Utskottet, i afseende på hvad af öfta b eulal deEiksdagä-Fullrnäghg slut!igeh blifvit yttrat Orri flyttning till Arvika af den vid Sågrnoen hittills hålltie markbad, eri Sadan flyttning understödja, såsom varande fördelaktig ej mindre för Köpingens Innevånare; ari afvert för dea Orrigifvande orten; hvaremot och derest Hagon ytterligare marknad, efter hvad Olof Olsson jemväl begärt, skulle finnas nödig och lämplig 1 Afvika, hvilket på Kongl. Majlis Nådiga bedoria itu: tide lärer få ankotnmä; densamma ej svré* Stais-Uisicottets Betänk a n d <! Q, 41 Synes bura ballas i Februarii månad, enär en Större och längre tid pågående marknad då i Carlstad inträffar, Detta allt öfverlemnas Vördsamt till R. H» Ständers eget bepröfvande. Riksens Höglofl.
Vid förnyad föredragning af Stats Utskottets, den 8 dennes, under Isiko no Prot.-Vtdrag den 11 Mars 183»* 425, aflåtna och, samma dag e. m. , på bor* det lagda Memorial, i anledning af RiksSråndens skiljaktiga beslut i fråga om de af Utskottet, i Utlåtandet N:o 414, föreslagne allmänna grunder för upptagandet af ett lån för Statens räkning i silfver, motsvarande Två millioner R:dr Svenskt Specie efter gamla myntfoten; fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla hvad Utskottet i berörda Memorial tillstyrkt, samt godkände de deruti förreslagna Voterings-propositioner, S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Ut. skottets, den 8 dennes, under K-.o 426 , afgifna och, samma dag e. m., på bordet lagda Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i några delar af det, i Utlåtandet N:o 415, af Utskottet framställda förändrade förslag till allmänna grunder för utlåning från Riksgälds-Contoiret emot inteokning i jord-egendom; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid dess i afseende å detta ämne redan fattade beslut , godkänna de af Stats-Utskottet föreslagna Voterings-propositioner. S, D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 25 sistlldne Februarii, under Nto 416, aflåtna och, den 06 i samma må« nåd e, m., på bordet lagda Memorial, angå» Fröt.-Utdrag den 11 Mart 1830. lii ende den summa af 70,000 R:dr, sorn är anvisad för KrigsColIegii
Jag harsåledes gifvit tillkänna, att It. o. Ad., i sin ifver att afslå detta förslag, borde besinna följden deraf, som blefve ingen annan än ett sönderbrytande af det machineri, hvarmed vi kunna arbeta på en representationsreform, och jag har gått så långt, att jag ansett att ruan borde så handla, åtminstone för att salivera apparencerna, äfven örn detta icke skedde med afsigt att bifalla hvad i oförbätlradt skick kotmne ifrån Const.Utsk. tillbaka. I detta ligger väl ej någon hotelse, skulle jag tro. — En ledamot, sorn fick ordet efter mig i förra plenum, begagnade den latinska sentensen: ’JJle,clere si nequeo superos acherontn movebo.JJ Må det tillåtas mig säga, att jag tagit upp dm lyran, som han sandt mig, och att jag vid ett annat tilllälle helt amicalt kan gifva honom den tillbaka, dä vi kunna fortsätta discussionen äfven på latin örn han så behagar, ty jag liar ännu något qvar af den fordna vänskapen, då vi talade latin tillsammans. N11 anhåller jag att få fästa uppmärksamheten å hvad Ilr Lagerhjelm anfört. Ilan öppnade discussionen öfver denna fråga, under yrkande att R. o. Ad. måtte förklara betänk. oantagligt, oell har nu förklarat att i den ordställningen såsom gemensam tanke, efter hans förmenande, icke låg något hinder för Const.Utsk. att vidare, på de skäl, som förekomma, utarbeta ett nytt förslag. Det måste likväl då vara klart, ntt han också genom sitt tillstyrkande till en sådan gemensam tanke anser alt hans ståndsbröder icke böra bidraga till alt få Const.Utsk. att göra några ändringar i sjelfva saken, utan m. e. o. att han och hans ståndsbröder böra nedlägga sin talan. Jag yttrade vid förra tillfället, att jag ansåg detta vara oklokt af atile skäl, förstemedan det är svårt att veta hvad man vid eu kommande riksdag vill göra — Af en röst i salen ropades: proposition. Gr.
Balans till påföljande året: Behållning 610: 3i. 11. _ — dumma 66, io3:2g io. 743:45 io. Revisorerne hafva icke funnit något att härvid erinra. Enär detta anslag numera blifvit för ändamålet till fullo disponeradt, har räkenskap deröfver, med 1841 års slut, upphört. En per milit “ Fonden. Af räkenskapprna, som för hegg Kammar-Rätten utan anmärkningar e revisions-åren blifvit i Kongl, granskade, inhemtas: Debet. Balans från f öregående året: år 1840. år 1841. — Balans till påföljande året: Utaf de, enligt Kongl. Brefvet den 18 Maj 1836, å denna Fond anvisade medel, till reparation af Ny Elfsborgs Fästningsverk, har under de år, hvilka revisionen omfattar, ej något blifvit lyftadt. Fondens utgifter hafva under åren 1840 och 1S41 beståLt uti: 1:0 Pension till Herr Krigs-Rådet A. F. Kock å 100 R:dr årligen, enligt Kongl. Brefvet den Maj 1838; samt 2:0 ett arfvode af 3 R:dr lill Banko-Kamreraren, i och för Ban kör åkningens föiande. Sedan bemälle Krigs-Råd, den 23 Januari 184*. med döden af gålt, har pensionen med sistnämnde månad upphört. Å Ad vokat-Fiskalen N. Lindbergs kapitalskuld till Fonden är ett års ränta uti 1841 års. räkning honom påförd, utan att dock någon inbetalning deråt under året ägt rum. Fondens kontanta behållning vid nyssnämnde års slut finnes vara med behörig Banko-attest styrkt. Revisorerne hafva inventerat de i behörigt skick varande säkerhets-handlingarne och dervid funnit, att, utaf Fondens, vid 184 r års slut, utlånta kapital, ett belopp af 7,000 R:dr numera är inbetaldt och i Rikets Ständers Bank för Fondens räkning insatt; derom bevis blifvit före,tedi. Ilades halls-Afdclningcn.
Hvad åter angår sådana Marknader, som racka flere dagar, så hafva Rikets Högl. Ständer icke hos Kongl. Majit framburit någon underdånig önskan om förändring i tiden för deras utsättande, äfvensom Kongl. Majit icke funnit skäl bifalla Dess Befallningshafvandes i Skaraborgs Län gjorda underdåniga hemställan om Nådig tillåtelse, att, då en sådan Marknad blifvit utsatt, att börjas på Måndag, få bestämma en annan lämpelig dag för Marknadens hållande, i likhet med hvad som i Nåder blifvit föreskrifvet om marknader, sqm påstå endast en dag, Efter denna framställning af hvad som, rörande ifrågavarande ämne, finnes tillgjordt, får Utskottet anföra, att den olikhet i föreskrifter, som i afseende på MarknadsTerminers reglering eger rum, synes i Utskottets tanka medföra verkliga olägenheter. Ändamålet, att Sabbatens helgd mätta bibehåll as okränkt och ostörd, synes icke i hufvudsakelig måtto uppnåddt genom föreskriften, att visse marknader, nemligen sädane, som räcka endast en dag, icke fä hållas näst före eller näst elter Söneller Helgedag, så länge samma föreskrift icke sträcker sig till alla, utan de fleste mark* efi Besv. och Ekon. Viik. Betänkanden. »ader, eller de, som påstå flere dagar, ännu ptsättas i synnerhet på Måndagar, Härtill hommer äfven, att skilnaden i dessa före-, skrifter lätt föranleder till misstag och förvillelse, så väl vid Terminernas utsättande i Alroanackorne, som äfven, då Konun* gens Befallningshafvande behöfva, till rät* telse och förändring, omlysa origtigt utsatta Marknads-Termir.er, Utskottet åberopar, Itvad Herr Lindqvist i detta afseende ö£- verklagat, och Utskottet har derjemte inhämtat, att äfven detta års Almanack gifven anledning till misstag, genom uppgift af origtig MarknadsTermin.
För oloflig brännvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af bans hustru, husfolk eller i hans arbete antagne personer, skall lian ansvara, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. §. 54. Hvad till förekommande af oloflig brännvinsförsäljning är förordnadt, må icke tillämpas å den, som under påstående tåg, med vederbörande beflilhafvares eller kronobetjenings vetskap och tillåtelse, utgifver brännvin åt dem af manskapet, hvilka blifvit bos honom inqvarterade. §. 55. Till förekommande af utländskt brännvins insmygande, bör å brännvinet, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerar saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse utgifne, tillvcrkningsbevis; äfvensom, när brännvin föres ifrån skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis bör varan åtfölja. Äfven bör, då brännvin fores landvägen i större parti än 60 kannor detsamma åtföljas af ett lika beskaffadt tillverkningsbevis. Expcdilions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 199. 663 Uraktlåter någon hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt till fyra kannor på man, ej inbegripes, vare brännvinet Pörbrutet, derest egaren ej gitter med tillverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, att detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort lillverkadt, straffes förbrytaren såsom för oloflig införsel. §. 56. Allt hvad i denna författning finnes stadgadt om utminutering af brännvin, gälle äfven för andra brända eller distillerade, ineller utländska, spirituösa drycker. §. 57.
December 1836, vid då förekommen enahanda jordafsöndring, innehölle, all på den del af platsen, sorn kungsgården nu disponerade, befintlig skog skulle komma Kongl. Krigs-akademien på Carlberg till godo samt pä kommitterades bekostnad fällas och uppläggas på närbelägna ställen, efter anvisning af Akademiens ombud, som skulle ega att tillse, att vid det nya områdets inhägnande närstående träd icke skadades eller utan tillstånd fälldes; äfvensom att, sedan slutlig utstakning egt rum, ett exemplar af den upprättade kartan och beskrifningen borde Guvernörs-embetet vid Kongl. Krigs-akademien af kommitterade tillställas. Utskottet har tagit, detta ärende i öfvervägande och får, på grund af de skäl den Nådiga Propositionen innehåller, tillstyrka Rikets Ständer, att till hvad Kongl. Majit, på sätt ofvan förmäles, behagat i Nåder föreslå, lemna bifall. Stockholm den 14 Augusti 1854. Stals-Litskntlels Memorial, \:o 2-iä. Arik. till Exp.-Ulsk. den 23 Aug. 1854, k!. 11 f. ra. Memorial om beviljande af en gratifikation åt Öfver-kommissarien N. A.
Landtm., att i afseende å Utsk:ts förevarande hemställan, hvartill bifall ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats dels återremiss, dels af Hr Nordenfalk, att R. o. Ad., med alslag å samma hemställan, måtte besluta, att det nuvarande stadgandet skulle bibehållas endast med den förändring, att 2:dra mom:t komme att lyda sålunda: »Bränvinstillverkare ege att under en, en och en half, två, två och en half, eller tre af ofvannämnde terminer handteringen utöfva; dock icke under kortare tid än en termin; och må bränvinstillverkning jemväl börjas den 1 November kl. 12 på dagen samt fortsättas till den 1 eller 15 December vid samma timma;»och dels slutligen, att Utsk:ts hemställan skulle afslås och det nu gällande stadgandet oförändradt bibehållas. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, vidare propos. på antagande af Hr Nordenfalks förslag, hvartill svarades ja och nej i blandning, och slutligen propos. på afslag å Utskrts hemställan samt bibehållande af det nu gällande stadgandet oförändradt, hvilken propos. med nej besvarades; hvarefter förnyad propos. på återremiss af merberörde hemställan gjordes samt besvarades med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Texten till § 2. Gr. af Ugglas: Då R. o. Ad. nyss återremitterat Utsk:ts hemställan rörande 2:dia §:u, torde det falla af sig sjelft, att äfven det nu föredragna förslaget till text för samma § återremitteras. Uppå härefter framställd propos., blef förev:de § till Utsk:t återremitterad. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i afseende å § 3 någon förändring ej föreslagits. § 4. Utsk:ts hemställan. Gr. Hamilton, Gustaf:
Förste Adjutanten har nu i lön 5oo, en ration 120, s:ma 620; blir oförändradt. En d:o d:o, 620; d:o d:o gör En andre adjutant har nu lön 35o, ration 120 Denne blir efter nya planen förvandlad till tredje adjutant, som bör få tillökning Rcg.-ts-pastorer hafva hvardera 4o° En reg.-ts-pastor får dubbel tjenstgöring, bör få tillökning Rrg.ts-nuditeurer hafva hvardera 4^0, En reg.-ls-nudileur får dubbel tjenstgöring, bör få tillökning Rrg.ts-läkarne hafva hvardera 5oo, En regtls-läkare får dubbel tjenstgöring, bör få tillök ning Fyra batalj ons-lakare hafva hvardera ?.5o Tre batalj ons-lakare få förökad tjenstgöring, böra få tillökning 5o proc. el. 125 Reg.ts-skrifvarne hafva hvardera 65o, som utgör för begge tillsammans En reg:ls-skrijvare får dubbel tjenstgöring, bör få tillökning Musik-directeurerne hafva hvardera 5oo . En musik-directcur får dubbel tjenstgöring, bör få tillökning Reg.ts-väblarne hafva hvardera 200 Ert reg.-ts-väbel får dubbel tjenstgöring, Lör få tillökning Tvänne förste bataljons-adjulanter hafva lön hvardera 200 Tvänne qndre batalj ons-adjulanter hafva hvardera 180 Tredje bataljöns-adjutanten bör få lika lön med de tvänne första, får tillökning Reg.ts-lrunislagarne hafva hvardera 200 En reg:ts-trums tagare får dubbel tjenstgöring, bör få tillökning Iva stockmakare och Iva gevär s-smeder hafva hvardera 48: Transport
Ett sakta ljud från rummet gentöfver förkunnade att den lille vaknat, och genast reste sig den unga modern. Hon var en blomstrande brunett, mera täck än vacker och med en kraftfull bestämdhet i hela sin person. Ett äkta par. En knapp half fjerdingsväg från den "lafontainska" dalen emedan de handlande personerna i denna lilla historia till en del ännu lefva, låta vi dalen gå under den pseudonym, som den redan erhållit således en half fjerdingsväg från la Fontaines dal låg den egendom, som blifvit benämd Almvik och hvilken innehades af patron Fabian H., den der för något mer än ett år sedan inköpt den och ditflyttat med sin familj. Patronen och framför allt patronessan den högmögende fru Ulrika Eugenia, sedermera på elegantare manér kallad Ulrique-Eugenie voro begge folk tillhörande den förnäma verlden: åtminstone skulle den, som velat öfvertyga dem om motsatsen, haft ett helt och hållet otacksamt arbete. Mannen inbillade sig vara Brutus den andre, det vill säga att han var fullt säker på att den tid måste komma, då han till handling och kraft skulle uppvakna ur den tröga dvala, den sömnaktiga likgiltighet, hvarur han blott någon gång lyftade sig, när han behöfde undandraga sig sin hustrus tyranniska spira. Men det är att förmoda det stackars Brutus aldrig kom att vakna. Hvad beträffar fru Ulrique-Eugenie vurmade hon icke blott för qvinnans emancipation, hon hade redan längesedan satt den i verket, och för att gifva ett föredöme till denna samhällsvälgerning, hvilken hon ansåg af oberäknelig nytta, hade hon totalt emanciperat sig från det gamla budet att qvinnan skall vara sin man underdånig och hörsam. Den der eviga slentrianen att mannen är qvinnans hufvud påstod hon var alltför mycket öfverensstämmande med karlarnes egen fördel att ej vara en uppfinning af dem, som först öfversatt den heliga skrift: hon ville både lefva och dö på att, om hon finge se sjelfva urkunderna, hon aldrig i evighet skulle finna denna enfaldiga fras något hvaruti hon visst hade rätt.
Beträffande åter den i Utskottets förra Utlåtande rörande detta ämne upptagna fråga om öfverlåtandet till staten af den ena utaf de förenade församlingarnes 2:ne kyrkor, så får Utskottet åberopa dess nu afgifna serskilda Betänkande, i anledning af Herr Christiersons härom väckta motion. Stockholm den 2 Mars 1841. Ank. till Exp. Utsk. den 4 ålars, kl. to f. m. Utlåtande, angående föreslagna åtgärder till minskning i Carlskrona stads utgifter för Presterskapets aflöning m. m. (Rgs. Afd.) Sedan Stats-Utskoltet, i dess under N:o 419 afgifna Betänkande, vid afstyrkandet af ett för Carlskrona stads Pastorat föreslaget räntefritt lån, yttrat, att det härmed åsyftade ändamål, eller minskning i Pastoratets invånares utgift ter för religionsvården och kyrkoväsende!, syntes på ett både lämpligt och verkställbar! sätt kunna befrämjas, genom de till detta Pastorat hörande församlingars befrielse från skyldigheten att underhålla och begagna 2:ne kyrkor, i den händelse, att den ena kyrkan öfverläts åt staten till begagnande af Flottan, i stället för den nuvarande Amiralitets-kyrkan; mea ehuru fråga härom också varit väckt, vore denna fråga likväl hvarken så utredd, att den kunde af Rikets Ständer afgöras eller hade den till Utskottets behandling blifvit hänskjuten; så har, under åberopande dels af de i berörde Betänkande uppgifna och utredda förhållanden dels ock af åtskilliga nu aflemnade ytterligare handlingar, rörande Kyrkoväsende! inom Csrlskrona, Herr H. F. Christiersont uti en af Vällofl.
Darnast var det antiken, som hos Rydberg triidde oss tillmötes s&amp; lefvande vi öfverhufvnd kunde få den, antiken i allt dess etos, dess idealitet och inarinorhBrlighet. Från kammarluften i, 60- och 70-talens beskedliga borgarprosa kommo vi in i Greklands blå eter, som vi andades i fulla drag. Den rommtiska aftonrodnad, hvilken badar pelarg&amp;ngaina i Rydbergs antik, gjorde denna blott så mycket tillgängligare, och det fanns något i vår sjal, som genoni de antika harzonierna förnam orgeltoner och gransus. Och för det tredje: Den siste ' atenarens patos hade fyllt våra sinnen, och vi skönjde, hur bokens hjglte lilrsoin räcker handen åt vår egen samtids kamp. Från Krysantevs, inannaidealet, biiraren af det döende Hellas ' sak, är steget ej s&amp; långt till den moderne Prometevs-Faust, som i djupaste mening bär manniskosla~tets - den sik, som är striden för personlighetens innersta ratt och plikt ' - ' ', att sjaf söka sanningen, sjllf drömma och vilja. På vart århundrade sago vi med skäl starkt optimistiskt, p % dess uppfinningar, dess vetenskapliga triumfer, som fyllde med jubel och stolthet. Därtill kom unga sinnens instinktlika hat till förtryck och opröfvadt auktoritetstvång, till allt som i sämre mening kan kallas medeltid, och som en kamp, hvilken af oss helt visst Rydberg ville » s k a och dödas fattides en smula lättvindigt och i vissa fall s&amp; att säga utvärtes. Men hur som helst: Viktor Rydberg blef främst den stridbare kampen, en ungdomligt stark tankens heros, mot hvars liirdom och logik intet kunde varda bestfindande - om vi an naturligtvis ingalunda; illtrodde oss rittighet att bedöma hans rent lärda saker. Men det var själfva andan i hans verk som vi af hela vår sja.1 ghho ratt, och vi gjorde det så mycket hellre, som vi hiir fingo intryck af den renaste idealitet vi sett.
Slutligen upptäcktes hvilka onda konster hon påfunnit, och att hon sökt locka Fröja att säjda. Gudarne förfärades öfver de onda följder, som hennes trollkonster skulle få, ifall de spredes. De dömde henne att dö i eld och värkställde domen på henne. Det var svårt för lågorna att beröra henne. Och hennes hjärta, hvari hennes själ låg förborgad, kunde elden endast halfsveda, ej förbränna. Det var »urkallt» som etterdropparne, hvaraf Ymer bildats. Loke, som åsett förbränningen, letade i hemlighet i askan, fann där det halfsvedda hjärtat och slukade det. Det hade en underlig värkan på honom. Han kom därigenom att föda en orm till världen. Ormen kastades i hafvet och växte där med stor hast. Redan en icke lång tid därefter var han hafvets största vidunder. Och under århundradenas lopp växer han så, att han kommer att ligga i ring på hafsbottnen rundt omkring Midgard. Han kallas därför Midgardsormen. Han växer i kapp med ondskan på jorden och är fullvuxen, när fördärfvet nått sin höjd och världsförstörelsen nalkas. Gullveigs första förbränning inträffade vid fridsålderns slut. Hvad som sedan hände henne skulle, för ordningens skull, längre fram berättas; men redan här må dock något däraf meddelas. Den döda Gullveigs själ skulle ha stannat i Nifelhel bland hennes stamfäder rimtursarne; men så stor var hennes trängtan att göra ondt, att hon väl däraf fick kraft att komma tillbaka, och hon föddes på nytt af andra jätteföräldrar. Hon uppträdde då under annat namn, och att hon var Gullveig visste utanför Jotunheim ingen mer än hon själf och Loke. Efter sin andra födelse kringvandrade hon i Midgard, där hon kallades Heid (ett namn, som i aflägsen forntid betydt »trollkvinna»). Likasom Heimdall gick med heliga runor från gård till gård i Aurvangalandet, gick hon från gård till gård därstädes med sina oheliga, »alltid efterlängtad af elakt kvinnfolk». Hvad ondt hon därmed gjorde kan icke mätas och icke skildras. Äfven i Asgard lyckades hon innästla sig.
Det fans icke en tanke, som gnistrade, icke ett enda spår af en individuell begåfning, ingenting som han sjelf ville ha sagdt och som brutit sig under själskamp och födslovånda fram ur hans eget inre; der fans blott den literära parolen: den mörka färgen, koketteriet med »den stackars arbetaren», som blifvit de moderna diktarnes Werther, den ständigt mollstämda strängen på deras harpor; och så till sist det motbjudande galanteriet för de stackars förtryckte kvinnorna, som trängt sig fram i literaturen med bortskämda barns hänsynslöshet och öfversvämmade den med sin entoniga patetiska deklamation. Hon hade sett sig för mycket om i verlden för att icke uppfatta det osanna och grundfalska i denna deklamation, denna konjunkturström, som en enda mäktig ande väckt till lif och på hvilken de toma bubblorna nu flöto omkring. Hvilket osundt och förskrufvadt och medelmåttigt intryck hon fått af den boken; hon led af att läsa sådant, det var endast elände och ingen ljusning. Och öfver detta elände sväfvade ingen diktares ande, der flaxade blott en medelmåtta med vingar af tvifvelaktig äkthet. Derför grep han aldrig in i hjerterötterna, som den store anden förmår, der klingade icke ett skri af smärta igenom, der hördes blott ett otåligt barns kvidan i tandsprickningstiden. Det hela gjorde icke intryck af något sjelfständigt kändt, endast af en tillärd pessimism, som icke egde rötter i författarens eget hjerta. Fans det ingen som ville skrifva för dem, hvilkas lif är tungt och dödt och som taga i en bok icke för att få tiden att gå blott utan för att känna sig muntrade ett ögonblick under sitt dagligdags släp. Om han kunde lära sig skrifva för dem! Icke spetsfundigt och förskrufvadt utan friskt och varmt, till glädje för alla som ha vilja att vara hederliga och goda. Och han kunde skrifva för dem »Lam invärtes.» Nej, nej! Denna onaturliga kyla måste smältas! Hon skulle, hon måste vinna honom. Och sedan hon vunnit honom...