Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag — äktenskapsskilnads öfverlemnande åt domstol i förevarande fall — är emellertid, enligt min tanke och på skäl, som af Lag-Utskottet vid föregående riksmöte utförligen framlades, ojemförligt att föredraga framför bibehållande af nu gällande lag, att sådan skilsmessa endast kan vinnas såsom en af Kongl. Maj:t] sökanden beviljad nåd. I det fall att sådan stridighet i lynne och tänkesätt emellan makar förefinnes, som icke genom de i lagen föreskrifne Irenne särskilda varningsgrader kunnat bi läggas, Lag~Utshottets Betänkande M 21. 9 läggas, utan, på sätt Kongl. Förordningen den 27 April 4 810 angifver, »under ständiga tillfällen lill utbrott slutligen öfvergått till afsky och hat», saknas helt och hållet den sedliga grunden för äktenskapet. Delta är då icke längre en för sam hällets bestånd och utveckling verkande helig institution, grundad på kärleksfull enhet mellan makar, utan fastmera, enligt Lag-kommittéens uttryck, en »straffanstalt», och det en af värsta slag, der straffet icke verkar till förbättring utan till försämring, icke till samhällets båtnad utan till dess förderf, genom förstörande af aktningen för äktenskapets helgd och sedliga värde, samt genom en sådan sammanlefnads vådliga inverkan på den moraliska riktningen af de unga samhällsmedlemmar, hvilkas värdiga uppfostran eljest just utgör ett af äktenskapets förnämsta mål. I detta fall innebär fortfarandet af en sådan förbindelse en verklig rältskränkning, ej mindre af individen än af samhället, och förbindelsens upplösning bör alltså ej bero på nåd, utan vara en rättighet, hvilken af vederbörande domstol må bedömas. Att i detta fall, mera än i andra, betunga den till äktenskapsskilnad berättigade med de större kostnader och den större omgång, som oundgängligen medföres af pröfningens hänskjutande till Kongl Maj:t, är obilligt, på samma gång det ifrån allmän synpunkt är olämpligt att påkalla den högsta samhällsmagtens omedelbara ingripande i andra fall, än der det är oundgängligen nödvändigt. Då, efter hvad jag erfa rit, Kongl.
Jag vet, alt Hr von Hartmansdorff uppgjort förslag till io §:n, hvilket specifikt upptager de olika föremålen för sockenstämmornas handläggning i enlighet med 1817 års förorda., med tillägg af hvad eomiterade för kyrkolagens öfverseende ansett jemväl böra i sockenstämmor afhandlas. Jag är fullkomligen ense med Hr von Hartmansdorff om detta dess redactionsförslag. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum bomme alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr von Hartmansdorff: Denna, § innehåller flera särskilda föreskrifter, som förmodligen komma att föranleda särskilda öfverläggningar och beslut, dels om föremålen för sockenstämmas åtgärder, dels om beskattningen, dels om vitens åläggande. Jag har ansett mig böra, på sätt Frih. Cederström omförmält, göra en specification af föremålen för sockenstämmas åtgärd , på den grund , som lian redan uppgifvit, nemi. att ordalagen i TJtsk.-ns förslag äro så vidsträckta att derunder kan innefattas allting. Den förteckning, som jag uppgjort, är i öfverensstämmelse dels med nu gällande sockenstätnmoförfatlning, dels, pä sätt Frih. Cederström afsett, med det af eomiterade uppgjorda förslag till kyrkolag.
M:s nåd. bifall; N:o dog, om öfverseende af nu gällande instruclion och taxa lör justering af mått, mål och vigt; N:o 310, aogtde erläggande af lotspenningar i vissa full på en gång för flera stationer. Gr. Hamilton, flenning Ludv. Hugo: Som Be villn. Utskls betänk. N:o 44' innehållande voter:s-propos:r rörrde stämplade pappersafgiften, samt lie vill t».— och Ekon.- Ulsk:ns betänk. N:o 14, med voter:s-propos:r rör:de brännvinsbränningen, redan öro bifallna i de öfriga Stånden; anhåller jag alt R. o. Ad. ville tillåta deras framflittande på listan näst efter Coust.Ulskis betänk. N:o 68, på det alt voteringen ju förr desto hellre må kunna äga rum i förstärkta StatsUlskol tet. Denna hemställan blef af R. O. Ad. bifallen. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz, a Lade sig den plats i Ridd.Utsk., som genom Eleclorernes förtroende blifvit honom leornad. Fortsattes pröfningen af ej mindre Const.Ulsk:s meni. N:o 85, med förslag till samman jeni k ning af RiksSl:ns i anledn. af Coust,Utskts meni. Nio 38 såsom gemensamma tankar hänvisade anmarktr, än oek samma LJtskis mein. N:o 68 med fortsatt förslag i afseende på nationalrepresentationens ombildning och de i sammanhag dermed nödiga grundlagsändringar Hr L i I je n s t oi pe, Axel Fredr.; Det var egentligen en uppgift af Gr. Anckarsvärd uti sistl. plenum, som föranledde mig att begära ordet. Hr Grefven tillät sig nemi , förmodligen för alt gifva så mycket större vigt åt llederv.
Engmans då framställda underdåniga nådansökning icke kunna bifallas, samt utrönt blifvit, alt Engman saknade tillgång till gäldande af böterna, på sätt som skett, genom Kämnersrättens beslut den 9 April 1840, förordna om förvandling af berörde böter lill motsvarande fängelsestraff, Kämnersrätten ändock oriktigt förfarit derutinnan, att Rätten, utan att, så vidt dess protokoll för sistnämnde dag utvisade, i enlighet med 24 kap. 5 § Rättegångsbalken och 38 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, Engman förekalla och om beslutet äfvensom om Sättet för ändringssökande derutinnan underrätta, genast efter beslutets fat tande låtit utfärda nfvannämnde promemoria till fångvaktmästaren, hvarigenom handt, ali Engman samma dag är vorden å rådhushäktet lill fängelsestraffets undergående insatt; men då, vid det förhållande, att Engman icke gillat styrka, att han under tiden från den 9 April 1840 och lill dess Kongl. Majrts utslag i anledning af Engmans förnyade underdåniga nådansökning den 23 Oktober 1841 meddelades, erhållit tillgång lill böternas gäldande, något lidande eller skada icke kunde antagas hafva genom Kämnersrättens omförmälda förfarande blifvit Engman tillskyndad, ansåge Kongl. Hofrätten någon påföljd af ansvar eller ersättning ej kunna Kämnersrättens ofvanbemälde ordförande och ledamöter i målet ådömas. I öfrigt och hvad angick det af 22 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Elov. 1847.
Stts samtycke, på sätt 87 §:n Reg.Fm för criminal-lags stiftande föreskrifver, samt att den således icke är någon lag eller laga stadga, så skulle det säkerligen hädanefter kunna inträffa , att mången samvetsgrann och sjelfständig domare förklarade sig af domare-eden, som bjuder att dömma endast efter Guds och Sveriges lag och laga stadgar, vara förhindrad att tillämpa den ifrågavar. icke grundlagsenlig! tillkomna författningen. Med visshet vågar jag hoppas, att jag icke är den ende medlem af Sveriges domarecorps, som så uppfattat domare-edens betydelse. Dock tviflar jag icke derpå, att ju andra domare äfven kunna finnas, som hvarken af samvetspligt eller domare-ed anse sig förhindrade att tillämpa meranämnda författning. Följden häraf skulle då lätteligen kunna blifva den, att de med mig liktänkande domare skulle, för det att de samvetsgrann! höllö den heliga ed, de såsom domare svurit, kunna blifva actionerade och dömde till ansvar, måhända äfven ifrån tjensten. Då det efter mitt omdöme måste vara en af R. St:s förnämsta pligter att, så vidt på dem beror, förekomma, att icke den samvetsgranne och sjelfständige domaren må genom 6 Den 21 0 c l o b e r f. m. författningarnas tvetydiga beskaffenhet blottstiillas för förföljelse och ansvar, så vågar jag ufven hoppas, alt hvar och en skall inse, det min motion åsyftar ett godt ändamål. Om R. St. bifalla mitt förslag, och således, på sätt 87 §:n Reg.Fln stadgar, till lag antaga 1812 års K. förbud samt K. M. dertill lemnar Dess nåd. sanction; så kan icke längre någon tvekan hos domaren finnas om författningens tillämplighet. Skulle åter R. St. vägra att till lag antaga densamma , så hafva R. St. äfven talat rent språk , och domaren hvarken kan eller får längre vara villrådig i afseende på sin pligt. Ehuru jag hemställt , att R.
Jag ernade endast helsa helt lätt på honom, då han gått förbi; men tanken äfven på en sådan småsak, som en helsning, upptog likväl så min besinning, att jag förlorade uppmärksamheten på hästens rörelser, hvilken, då han kände att tyglarne blefvo något lösa, skyggade för ett tillfälligt föremål, och satte af åt en tvärgata, mot hvars hörn jag ovilkorligt blifvit krossad, om icke Mannerstedt, snabbare än blixten, rusat fram och med en styrka, som endast Gud kunde gifva honom, lyckats hålla hästen, medan jag kom ur. Men nu var han ej längre i stånd att hejda det ystra djuret; han fick en stöt, så att han föll sanslös mot andra sidan af gatan, och hästen fortsatte sitt lopp, och stannade icke förrän han, mot hörnet af det nedersta huset på gatan, krossade trillan och derigenom blef insnärjd. Folk strömmade till, och allt kom åter i lugn, utom mitt hjerta, hvilket i dödsångest såg, att de bortburo Mannerstedt liflös. Huru jag sjelf kom hem, vet jag knappt; men djupt skakad och upprörd, – hvilket mamma påstod vara naturligt, efter den förskräckelse jag utstått, – satt jag på soffan, och vågade icke göra någon fråga efter den, hos hvilken mina tankar dröjde; då, – o, hvilken glädje genomströmmade icke hela mitt väsende! – pappa inträdde, och med honom Mannerstedt. Det mest vältaliga leende sväfvade öfver hans läppar, då han, djupt bugande, försäkrade mig, att han icke det ringaste var skadad, utan att endast den starka stöten döfvat hans sinnen. Jag sade icke något, ty rörelsen betog mig målet; en blick af innerlig tacksamhet erhöll han dock, och syntes tillfreds dermed. Pappa berättade, att, då han kom utåt gatan, der olyckan hände, för att se efter spillrorna af sin vackra trilla, hade han erfarit, att hans dotter, genom kandidaten Mannerstedts beslutsamhet och lyckliga mellankomst, undgått att dela samma öde som åkdonet.
Endast frökens ungdom kunde afvärja damernas misstanke, att ni själf önskade blifva vald. » Den unga kvinnan betraktade ryttmästaren, som o m hon nu för första gången såg hans verkliga ansikte. H o n förstod med ens, att hvad som för henne var en allvarlig, fosterländsk sak, för honom blott var ett — samtalsämne. T y s t vände hon sig om för att gå tillbaka in i salongen. Musiken hade upphört, hela sällskapet var samladt kring friherrinnan von Ziegelstein, som med färdighet o c h behag utförde en del små kortkonster. » hviskade ryttmästaren smäktande o c h räckte åter en tvillingmandel åt frö- ken A d l e r. » D e t är bittermandel, herr ryttmästare. L e m - nom d e m! Har ni sett det nya sällskapsspelet? » » D e t är tråkigt. » » K a n s k e, men det ger uppslag till samtalsämnen, » sade hon m e d ett vemodigt leende. Majoren steg upp, gick fram till sin dotter och bad henne spela ett stycke. » Konversationen blir mera taktfull med tillhjälp af pianomusik, » hviskade han till en äldre dam med en fläkt af galghumor. Han var medveten o m att ha groft försyndat sig mot sällskapstonen. N u följde han sin dotter in i musikrummet bredvid salongen. » D e t är för väl, att ej min man är i skolrådet; han tar alla saker för varmt. F ö r min del ser j a g i det här inväljandet ej mera eller mindre än en ny form af artighet o c h u p p - märksamhet m o t oss damer. Några drufvor, Augusta, de äro ej sura. » » N e j, herr ryttmästare, jag hör på konversationen hur den stiger o c h sjunker i takt med musiken. Så, nu slutade stycket! Bifall, tacksägelser — o c h så ett annat offer till flygeln. » » Spelar icke n i? J a g försökte en gång, men höll upp så snart samtalet kom i f a r t. H v e m är det n u? N u krossar hon majoren med sin talang.
Till Kongl. Majit har Dess Befallningshafvande i Jönköpings län i underdånighet öfverlemnat en af Bredaryds församling i Westbo härad och nämnda län, genom vederbörande Pastor, framställd och af Konsistorium i Wexiö stift insänd underdånig ansökning, det mätte, sedan församlingens innevånare redan lagt grunden till ny kyrka, nådigst tillåtas alt från Kapitensbostället vid Norra Westbo kompani af Jönköpings regemente Bredaryd Norregården, hvars egor omringa Bredaryds kyrkogård, få för behofvet att å norra och östra sidorna utvidga kyrkogården afsöndra en ref 0,5 stängers areal jord, hvilken, belägen på en höjd, vore af ringa värde för bostället, hvars innehafvare, i hvad på honom berodde, lemnat bifall till afsöndringen, emot den afgäld af 14 kappar spanmål, häl fl en råg och hälften korn, som församlingen, under förutsättning alt den sökta upplåtelsen blefve beviljad, tillförbundit sig alt för erforderliga jordområdet, i enlighet med derå vid Landtmäteriförrättning skedd uppskattning, årligen efter markegångspris till indelningshafvaren erlägga. I anseende till hvad uti ersättningsfrågan sålunda förekommit, är den gjorda framställningen understödd af stiftets konsistorium; och då vederbörande indelningshafvare ej haft något att anmärka vid ifrågaställa jordafsöndringen, hvilken, såsom af handlingarna inhemtades, blifvit af behörig Landtmätare uppmätt, beskrifven och å karta affattad, samt Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten, på gifven anledning, hos Kongl. Majits Befallningshafvande anmält och upplyst, att afsönBih. till R. St.
På grund af hvad här ofvan är upplyst och då, såsom af Statsråds-protokollet vidare inhemtas, vederbörande myndigheter och öfrige, hvilka i ämnet sig yttrat, samt lige tillstyrkt Nådigt bifall till Konsistorii underdåniga hemställan, har Utskottet, helst förut i likartade fall understöd af allmänna medel blifvit lemnade, funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till den Nådiga Propositionen, dels å Riksgälds-kontoret anvisa, för en gång, 4,500 R:dr R:mt till inköp af boställe åt en kapell-predikant inom Tyngsjö kapellag, dels, tills vidare och intilldess kapellboerne förmå att sin predi kant sjelfve underhålla, till dennes aflöning å stat uppföra ett årligt anslag af 600 R:dr nämnde mynt. 8:o Genom remiss från Presteoch Bonde-stånden har Utskottet lill behandling emotlagil tvänne der väckta motioner, den ena af Prosten Millén, uti hvilken motion Prosten Malmstedt instämt, och den andra af Nils Andersson frän Wermlands län, hvilka begge motionärer föreslagit, att den till predikanterne i Norra och Södra Finnskoga samt Bogens och Lekvattnets kapeller inom Wermlands Finnmarker af Statsmedel nu utgående aflöning, utgörande för predikanten i Norra och Södra Finnskoga kapeller 500 R:dr och för hvardera af predikanterne i de båda öfriga kapellförsamlingarne 600 R:dr, måtte förhöjas för den förstnämnde till 1,200 R:dr och för hvardera af de andra predikanterne lill 1,000 R:dr, med yrkande derjemte af den sednare motionären, alt dessa tillökningar måtte få beräknas och utgå från och med 1857 års ingång.
Län kringspridde Rusthållsnumer under Westgöthe afsutne Cavallerie måtte derifrån afsöndras samt med Elfsborgs och WestgöthaDabls Regementen förenas; N:o 48) i anledning af väckta motioner derom, att spridda rote-endelar måtte i möjligaste mon sammandragas; ]\:o 49» i anledning af vackt fråga, om frälsehemmans skyldighet alt utgöra Krono-brefbäring; N-’o 5o. i anledning af väckt fråga, om ny organisation af HushållsSällskapen; N:o 51, i anledning af väckt motion, om afskaffande af Extra Länsmän i Blekinge; och N:o 52, i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af Expedilions-Kronofogdetjenster, dels om åtgärder till befordrande af de Författningars efterlefnad, som bestämma viikoren för dylika tjensters tillsättande. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärs• och OeconomieUtskottens Betänkande ]N:o 2, i anledning al väckta motioner, om Jagtbevillning till pr fem i er för rofdjurs dödande. S. D. Föredrogos ånyo: 1:0 BancoUtskottets Memorial N:o 9, i anledning af så väl ifrån Högloft. Ridderskapet och Adeln erhållen återremiss å Utskottets, under IV:o 4, afgifne Memorial, angående infordradt. categoriskt svar i Iråga om Silfver-utvexlingen, som ock ett af Grefve von Schwerin afgifvet anförande, rörande anmaning till BancoUtskottet att skyndsamligen inkomma med Utlåtande, angående vexlingstidens utsättande lill den 1 instundande Ju lii; lades till handlingarne. Piot.
Jag för min del gillar icke denna idé, emedan jag anser den skola medföra mera splittring än här förut finnes, och har ej heller derpå gjort någon hänsyftning. Som Erih. Åkerhjelm icke upptagit till besvarande något af hvad jag här yttrat, så anser jag mig kunna öfvergå till Gr. Sparre. Hr Gr:n har bestridt min åsigt och mitt omdöme ang:de den redaktion som LagUtsk. i sina förslag framlagt. Här är icke stället att afgöra denna tvist; jag har min tanke i det fallet, Hr Gr:n har sin, och R. o. Ad. lär icke önska att blifva skilje domare oss emellan, men då Hr Gr:n till försvar för LagUtsk. anfört den vid sednaste Riksdag antagna tjuflagen, så medgifver jag å ena sidan att den är ganska bra, men Hr Gr:n får val medgifva å andra sidan att uppränningen dertill hemtades från Lagberedningen, och om också åtskilliga förändringar deri blifvit införda, så är det icke derföre sagdt att de äro förbättringar. Det var Den 7 Mars. 107 ganska bra att vi fingo denna lag, just emedan de gamla spö- och ris-straffen derigenom blefvo afskaffade. Föröfrigt bar Hr Gr:n talat om behöfligheten af Jurisprudens äfven i de länder, der lagstiftningen går framåt. Detta är något som jag icke bestridt, utan jag beklagar tvärtom att Jurisprudensen står på sä låg ståndpunkt som den gör. Men jag upprepar, att det är bättre att hafva goda lagar, äfven om de äro många till antalet, än att vara utan lagar, eller hafva så invecklade eller föråldrade lagar attman behöfver skicklige advokater och ännu skickligare domare för att kunna använda dem. Det är en stor fördel för Sverige att befinna sig i den lyckliga ställning att snart sagdt bonden sjelf kan föra sin talan inför rätten. Hvad Frankrike beträffar, så vet hvar och en att detta mästerstycke, som utarbetades under Napoleons öfverinseende, »Code Napoleon», omfattade så väl Civil-lagen som Kriminal-lagen, och när Frankrikes sjelfherrskare ansåg lämpligt att i sitt iand införa en Kriminal-lag, så kan den väl äfven införas här.
Efterser man hvilka desse grunder äro, så finnér man, att rösträtt vid sockensstämmor beräknas efter hemmantal der sådant finnes åsatt, hvarom icke, efter den bevillning sorn erlägges efter 2:dra art. utaf taxeringsvärdet. Endast i vissa fall, såsom i fråga om prestval, prestgårdsoch skolhusbyggnad samt prestfältigheters erläggande, finnes genom serskilde författningar stadgadt, att vid bruk, härdar och masugnar skola anses såsom mantal. Man har här sagt att samma grund äfven skulle följas vid andra på sockenstämmas beslut beroende frågor. Huruvida en sådan praxis eger rum i allmänhet, känner jag icke, men hvad jag vet ar att inom vissa orter, afgifter till fattigvården för bruk erlägges efter bevillning, äfvensom jag tilltror mig kunna påstå att, utom i ofvanupräknade fall, sistnämnde grund är den rätta, och den, som bör tillämpas om yrkande derom sker. Att efter denna grund ålägga verk och inrättningar att deltaga uti aflönande af fjerdingsman, anser jag vara obilligt, ty det är en allmänt känd sak, alt bruk åtminstone äro ganska högt taxerade, mången gång lill deras verliga värde och derutöfver, hvilket åter är förhållandet med jorden i allmänhet. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om återremiss på det att betänk, måtte återkomma i öfverensstämmelse med Hr af Klints reservation. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ilvad först angår det anmärkta förhållandet, som skulle Utsk. icke hafva lemnat tillräckligt afseende år de många inom BondeSt. uti ämnet väckta motioner för erhållande af ändring i den sednast utkomna författningen, ang:de fjerdingsmans åliggande, så tror jag, att de i detta afseende framställda anmärkmr blifvit vederlagda genom BondeShs redan Ieranade och här åberopade bifall till betänk.
Den 23 Juli. 571 och äro redan förut öfverskridna, oaktadt skjutslegan endast är 16 sk. b:co på de gästgifvaregårdar der entreprenad icke funnits. Ett bifall till denna del af Ulsk:s betänk, skulle således medföra många olägenheter. Jag anser dessutom alt om någon förändring i skjutsväsendet eller legan bör ega rum, så bör den ske efter grunder, som äro mera rättade efter omständigheterna och de lika förbållanderna på olika orter, än såsom nu är föreslagit genom en förhöjning öfver en bank af skjutslegan. Vi veta nogsamt, ali olägenheterna och kostnaderne för de skjutsskyldige äro olika på olika orter, hvilka kunna på ett jern förligt sätt skärskådas, om man betraktar hvad de skjutsskyldiga betala dem, som utgöra skjntsskyldighet vid gästgifvaregårdarne. Hvad entreprenörerna erhålla i allmänhet är mig obekant, men jag vet gästgifvaregårdar, der de erhålla intet af de skjutsskyldige, utan hafva åtagit sig entreprenaden utan ersättning. Andra ställen finnas, der de erhålla 10 å 20 r:dr af hvarje skjulsskyldigt hemman. Inom ett och samma län finnas gästgifvaregårdar, der de skjutsskyldige på ett ställe betala till dem som utgöra deras skjutsskyldighet 2£ lunna spannmål, och några mil derifrån endast 2 å 3 r:dr. Så är det kändt, att vid vissa gästgifvaregårdar närmast Stockholm, der bristen på hästar är stor och skjutsen sträng, skulle gerna en hemmansegare betala 30 å 40 r:dr b:co för att slippa skjutsningsskyldigheten; och går man några mil längre bort, t. ex. i Södermanland, så finner man att en sådan betalning utgöres med ja kanske ännu mindre. Dessa olika förhållanden fordra enl. min tanke, om man skall ersätta de skjutsskyldiges kostnader och besvär på ett lämpligt och rättvist sätt, en helt annan åtgärd, än den som Ulsk. nu föreslagit, att nemi. öka legan till 20 sk. pä de ställen der entreprenad icke finnes.
Skulle under loppet af Riksdagen i anseende till inträffad sjukdom bland Electorerne, hvaraf 13 ej voro att tillgå, ett mindre antal lediga platser än 9 behöfva tillsättas; tror jag ehuru det något afviker ifrån principen, man utan fara kunde tillåta genom lottning afgöras hvilkas afdelningar som skulle tillsätta de lediga platserna. Afdelningarnes antal skulle i den händelsen, naturligtvis tagas lika med det antal Electo - Den j t April e, m. 229 rer som skulle tillsättas; och detta val kunde ske på särskildt tid hälst före början af ett Plenum, hvarigenom tiden för andra ärender icke borttoges. Jag torde icke böra öka vidlyftigheten af denna reservation med att ingå uti mera deta i Herad utveckling af de fördelar detta valsätt synes mig äga framföre det af Utskottet föreslagna, än hvad redan skedt genom premisserne sorn det innebär. Jag får blott tillägga ett medel hvarigenom jag tror uppgörandet af de första vallistorne till Electorer, skulle betydligt lättas i synnerhet för dem, hvilka för första gången från landsorterne anlända till Riksdagen, nemligen, sedan första anteckningen blifvit förrättad, skulle uti RiddarhusSalen anslås en uppsatts på de personer hvilka vid sist förflutne Riksmöte varit Electorer och Utskotts Ledamöter; och så snart andra anteckningen vöre fulländad skulle en tryckt förteckning på Ridderskapets och Adelns närvarande ledamöter upprättas, hvilken Förteckning borde sednast vara att tillgå dagen före den då valet skulle ske. Nödiga upplysningar och tillräcklig tid synes mig derigenom vara lemnad äfven för en på stället främmande person att med urskiljning uppgöra sin vallista, hälst allmänna tankan härpå skulle vara spänd redan från ögonblicket af den första anteckningen. Herr Grefve Spens 1 Med Utskottet delar jag fullkomligt öfvertygelse!!, att det nu bruk - Den ti April e, w.1 liga mångdubblade valsättet, enligt både billighetens och klokhetens lagar, bör utbytas emot det mera directa af Ståndsledamöterne till Electorer, äfvensom att det i visst afseende är Ledamotens rättighet, att få välja öfver he, la Ståndet.