Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om öns öfverlåtande till en eller annan makt, hafva å Svenska Regeringens sida, ej heller vissa politiska förhållanden kunnat förbises, helst genom en sådan öfverlåtelse olägenheter eller förvecklingar i sagde hänseende möjligen skulle åstadkommits, de der naturligtvis bordt sorgfälligt undvikas. Stater, som anse denna koloni sakna all betydenhet så länge den innehafves af Sverige, skulle nemligen sannolikt med missnöje se, att herraväldet öfver densamma tillerkändes något annat land, hvars politiska och merkantila intressen derigenom kunde på ett verksammare sätt befrämjas. Till följd af flera under sednare tider å ifrågavarande ö timade olyckor och samtidigt inträffade särdeles missgynnande omständigheter, har den ekonomiska ställningen derstädes i allmänhet mycket försämrats, och koloniens framtida förkofran lärer i någon väsendtligare mån ej vara att motse, med mindre nu rådande, för densammas industri och handel menliga förhållan - Sluts-Utskottcis Utlåtande, i\:o 203. j (leii komma att undergå en hufvudsaklig förändring. Koloniens inkomster, som, på sätt redan är uppgifvet, sedan flere år tillbaka understigit utgifterna för dess förvaltning, torde således ej heller framgent, utan en dylik förändring, kunna påräknas komma att betacka förvaltnings-kostnaderne. Åtminstone lärer detta för moderlandet ofördelaktiga missförhållande mellan inkomster och utgifter ej kunna afhjelpas genom någon minskning i nyssnämnde kostnaders belopp, helst en ytterligare indragning af den anställda tjenstemanna-personalen eller nedsättning af dess löne-förmåner icke skall vara verkställbar. Tvärtom torde en ökning deraf framdeles svårligen kunna undvikas, såvida öns administration skall vederbörligen handhafvas samt dervarande invånare ega att påräkna det skydd till person och egendom samt de öfriga förmåner, derpå medlemmar af ett ordnadt samhälle måste hafva skäliga anspråk. Beträffande särskildt religionsoch sjukvården, har Utskottet inhemtat, att de till katholska trosbekännelsen hörande personer, hvilka utgöra pluraliteten af öns folkmängd, väl numera ega att tillgå en nyligen ditsänd andlig tjenstemans handledning och biträde, men att hvarken någon Luthersk prest eller någon läkare för närvarande finnes på ön anställd.
Detta angår nemligen bristen i 17 Cap. i detta fall; men då den grundsatts, hvilken i omförmälde lagrum är antagen för den händelse, att mot vittne vid domstol å landet göres jäf, som ej straxt kan bevisasj efter Utskottets tanka, bör följas äfven vid Domstol i stad, så att, då omständigheter, som kunna utesluta en person ifrån vittnesmål, icke genast ledas i bevis, Domstolen, så väl i stad, som på landet, skall, på sätt lagen nu tillåter endast vid Domstol å landet, anställa vittnesförhöret, med öppen rätt att pröfva verkan af vittnets berättelse. På denna grund har Utskottet tillstyrkt en redäctionsförändring, som jag underställer Herr Ribbing, om den innehåller något felaktigt, då lian håller sig till Motionen. Det heter nemligen: Görman jäf, men kan det ej med fullt bevis fästa, ändå att skäl eller omständigheter företes, sorn det jäf styrka; då skall vittnet höras, men Rätten prof ve, när dom i saken gifves, hvad verkan vittnets utsago äga må. Detta är bibehållit utur det gamla lagstadgandet. Nu är den, sorn jäf gör, ej beredd att sina bevis genast förete, varde ock då vittnet hör dt, och lä g ge Rätten honom, som jäfvet gjort, viss. tid före, att det bevisa, gitter han jäfvet med fullt bevis fästa, vare vittnesmålet ogilldt; har han ej fullt bevis, pröfve Rätten, hvad verkan det ega må. Utskottet bar således ej gjort 3o8 Den 9 Ju n i i e. in» annat, än skiljt sig ifrån Motionairen i det fallet, att det ej velat göra ett särskilt stadgande för stad oell land, såsom Motionairen begärt, men ansett, att det borde vara något medel att påskynda afgörandet derigenom, att vittnet kunde böras, och att den, som gjorde jäfvet, hade viss tid alt sitt jäf bevisa. Mig synes, att detta ej är skadligt, och det finnes redan till en del, ehuru mindre tydligt, i 17 Cap. 8 §., hvilken jag ber att få uppläsa. Det gamla stadgandet der heter:
I sammanhang härmed föredrogs ett från Vallolliga Borgare-Ståndet ankommet protokollsutdrag, 32 451, deruti Ståndet, med anmälan, att det godkänt detta memorial med den förändring af 3:dje <§:n i förslaget, att slutorden: »fästning på två till högst fem år, efter omständigheterna, dock utan arbete», utbytas mot dessa ord: »fängelse högst två år efter omständigheterna», inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i Borgare-Ståndets omförmälda beslut sig förena. Detta memorial blef af Ståndet godkändt i öfriga delar, med undantag af 3:dje §:n, i afseende på hvilken Ståndet fattade sitt beslut i öfverensstämmelse med Borgare-Ståndet, hvars inbjudning således blef af Ståndet antagen. Memorial 32 70, med förslag till ansvarighetslag för de af Rikets Ständer förordnade styrelseledamöter för lånekontoren i orterna. Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande, 32 68, i anledning af motion om närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nyttjande rätt till fast egendom, beslöt Ståndet att, med afslag å Utskottets hemställan, antaga det uti Herr Lcmchens mot betänkandet afgifna reservation intagna förslag till författning i ämnet. SD. Vid ånyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Betänkande, 32 69, i anledning af motioner om arfsrätt för oäkta barn, beslöt Bonde-Ståndet att, med godkännande i öfrigt af Utskottets hemställan i ämnet, de å sista raden af samma hemställan förekommande orden »samt fadren ej eflerlemnar äkta barn eller bröstarfvingar», skulle utgå; i följd hvaraf Högvördiga Preste-Ståndets, genom protokolls-utdrag, 32 462, till de öfriga Riks-Stånden gjorda inbjudning, att instämma uti Högvördiga Ståndets i frågan fattade beslut, lades till handlingarne.
Som R. o. Ad. synes hafva antagit, att i en fråga, hvaröfver, enligt 56 § Reg.F., endast med nej eller ja skall beslutas, det icke hör vägras någon att motivera sitt afgifvande votum, må det äfven vara mig tillåtet alt i korthet yttra några skäl för min röst. Dä R. o. Ad:s majoritet, till hvilken jag räknade mig i det fall, jag här vill omnämna, vid förra riksdagen afsade sig den sjelfskrifna eller ärfda representationsrätten, var det ett offer på fäderneslandets altare, för att vinna ett stort ändamål, att bereda fosterlandets väl, genom möjliggörandet af en representationsförändring, hvarpå då, likasom nu, den allmänna rösten ropade högt. Men denna afsägelse eller eftergift af den sista, alltid dyrbara återstoden af R. o. Ad:s privilegier, gafs ej handlöst eller ovillkorligt. Man förbehöll sig pröfningsrätten af det förslag till en förändrad representation, som skulle lyckliggöra fäderneslandet. Denna pröfning är nu gjord, och för mitt förstånd och min öfvertygelse har utslaget deraf blifvit, att uti det nya grundlagsförslaget (egenleligen i vallagen samt i den öfre kammarens bildning), ligger ett frö — icke hemligt, utan uppenbart — lill äfventyr för den constitutionella monarkien, för fäderneslandets lugn och för den lagbundna friheten, hvilka alla tre stå till hvarandra uti en nära och innerlig förening. Således, den som älskar att Konungamakten må vara stark, att fäderneslandet må vara fredadt från inre split och intriger och från yttre eller främmande inblandning i dess angelägenheter, samt att den sansade och lagbundna friheten må äga bestånd, den, tror jag, kan ej annat än rösta emot det hvilande förslaget. Af pligt och öfvertygelse känner jag åtminstone mig, både såsom undersåte, medborgare och medlem af detta Stånd, uppmanad att öppet uttala det nej, som min slutna voteringssedel kommer alt innefatta.
E. 367- — N:o 132. till Siats-Utskottet, angående användande af medel från anslaget till fångars vård och underhåll för uppförande af en byggnad vid straffängelset i Landskrona. XI. B. 20. A. 76. E. 116. — N:o 133. till Stats-Utskottet, i fråga om pension från Eikefs Allmänna Indragnings-stat åt Justitie-rådet Jolm Roy. X. B. 79. 117, 134. A. 153. XL E. 401- — N:o 134. till Rikets Ständer angående åtgärders vidtagande för att underlätta penningeställningen och rörelsen inom lander. X. 249, 261. E. 262. B. 363, 365, 367. A. 381, 382, 386. U. 386. A. 393. E. 395. XI. B. 77, 78, 87. A. 113, 114. E. 121. U. 151, 266. — N:o 135. till Stats-Utskottet, angående pension å Allmänna Indragnings-staten för Landshöfdingen i Skaraborgs län f. d. Statsrådet A. P. Saudströmers efterlemuade enka. XI. B. 288. A. 304. E. 401. — N:o 136. till Stats-Utskottet, om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter Föraren Pihls frånskiljda hustru Charlotta Kindberg. XI. B. 327. A. 331. E. 367. — N:o 137. till Stats-Utskottet, angående begärd utsträckt räntegaranti m. m. för Kongl. Svenska aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult. Se Suts-Utskottets Memorial N:o 260. (2m). Proste-tunnor. Se Norrköpings Kontrakt. Protokoller, Ridderskapets och Adelns, angående tryckningen af. I.
Efter några års vistande i huset, blef han alldeles oumbärlig i affärerna; men olyckan, som alltid är framme och vanligen spökar omkring i antagna skepnader af kärlek, stilla önskningar, drömda förhoppningar, med flera herrliga frukter, som finnas inrymda på kunskapens träd, den ville nu, att äfven vår yngling fick lust att smaka derpå; och den Eva, som räckte honom äpplet, var herr grosshandlaren L–s egen söta, älskvärda, sjuttonåriga dotter. De unga tu beslöto att försöka den enda möjliga utvägen att vinna sin förenade önskan, nemligen att Billing helt kort och enkelt frågade herr L–, om han hade något emot deras aftal. Den enda svårigheten var att finna ett passande tillfälle att föredraga ärendet. Ändtligen, en dag, då de voro ensamme på herr L–s arbetsrum, framsköt Billing till sin patrons underskrift en mängd bref, och sade i detsamma: ”Jag var nära på vägen att skrifva till er sjelf, herr L–.” ”Hvarom då?” frågade denne i en nog kärf ton; ty han hade förmärkt en ovanlig rörelse i Billings röst och ställning. Ehuru denna korta fråga icke var serdeles egnad att väcka goda förhoppningar, beslöt dock Billing att våga ett afgörande steg. – ”Min värdaste gynnare,” svarade han blygsamt, ”jag har en begäran, som kanhända är nog djerf. Jag älskar er dotter; vill ni gifva mig henne till maka, vågar jag försäkra, att ni aldrig skall finna en mera uppmärksam och öm son, än jag vill blifva för er.” På herr L–s läppar bildade sig någonting, som skulle likna ett leende; men att uppgifva beståndsdelarne af detta leende, torde blifva svårt äfven för den finaste menniskokännare. De utgjordes af förundran, medlidande, förakt, harm, något af hvarje. Efter ett litet uppehåll svarade han dock med mycken sjelfbeherrskning: ”Min kära herr Billing! Ert uppförande har hittills varit sådant, att ni har anspråk på så väl min tacksamhet, som min aktning, och den tidpunkt var inne, då ni skulle utbyta en kontorists plats mot den att som kompanjon ingå i min handel. Jag hade derföre väntat, tillåt mig vara uppriktig! att ni gifvit vika för så barnsliga griller.
Den i September f. m> huru länge blifva desse, på hvilka ingen syn^ nerligsn trafique nu kan vara, beståndande i ett klimat hvarest yrsnö nästan tillhör ordningen för dagen; de skola ock medföra Betesfoder åt kreaturen och matsäckar åt sig sjelfva, på färder, hvilkas långvarighet man i anseende till tillfällige oväder ej kan beräkna. Särskildt afseende torde det ock fordra, att de a milen efter Karna Elfven som äro mellan Qvickjock och Ruotivare äro blottställde för en sådan genomstöpning vintertiden af uppflödande vatten, att Inbyggarne der med möda kunna hemforssla sitt åt den sidan uppstackade höfoder samt att aldrig LappAllmogen här kan blifva till något biträde emedan de ej vistas närmare Qvickjock än på io ä ji mil, eller omkring Randijaur och Jockmock, och ej kunna föra sina Renar dit upp af brist på Renmossa, efter vattudragen och i Fjälltrakten» deremot är det Land sorn omgifver Malmberget uti Gellivare, älvensom hela sträckningen åt stora Luleå Elfven, oberäknadt Nybyggare, bebodt af ett större antal Lappar, och desse gemensamt med de som finnas ide mera afla gsne skogslanden strömma alltid till den förtjenst Malmtransporten erbjuder, och hafva icke allenast måogfalldiga år kört Malm från Gellivare till Meldersteins Bruks Lastageplats vid Spiken, utan ock ända fram till dess Masugn Strömsund, som ligger åtminstone 17 mil: från Grufvorne. Priset har varit lindrigt och skal! troligen alltid blifva det, emedan Lappen i brist på ali annan förtjenst, hvarken är i tillfälle att dyrka ej eiler att afhålla sig från Den I September f. m. 23 dessa tjenstbarheter, ehuru afvand under sednare tider han ock må hafva blifvit af lång väntan eller ock tilläfventyrs alldeles underlåten betalning.
Om de författningar jag i delta hänseende åberopat eljest nu mera äga någon bevisande förmåga, så synes det klart, att för vapenöfningarne någon annan kostnad ifrån Rustoch Roteringsskyldigheten icke bör utgå, än den, som erfordras för de vanliga Regementsmöten; och att Rust-och Rotehållare äro befriade ifrån all utgift i och för detta ändamål de år, då Exercitiemöte icke hålles inom Regementets stånd; eller då Regementet genom arbetskommendering hindras ifrån Regementsmöte. Huruvida detta förhållande med uppsåt, eller såsom följd af uteblifven undersökning, af de sammansatta Utskotten är förbisedt, tillåter jag mig icke alt bedomina; utan inskränker jag mig endast till alt beklaga, det så liten uppmärksamhet blifvit lemnad åt utredningen af en sak, hvarmed så många medborgares, och särdeles Frälseoch Skatle-allmogens bästa befinner sig så nära förknippadt. Till det förslag, att emellan Rust-samt Rotehållare och StatsYerket fördela de kostnader, som med indelta Regementernes årliga vapenöfningar äro förenade; hafva de sammansatta Utskotten icke funnit något annat svar att afgifva, än att då detta ärende^, år 1812, af Konungen och Biteets Ständer gemensamt behandlades, någon frå%a om en så beskaffad fördelning icke blifvit väckt, eller under pröfning kommit, hvaremot de då vidtagne åtgärder lemna an - Den 26 Oeto b er f. m. 39 ledning att sluta, det Rikets Ständer, lika med Kongl. Maj.t, ansett ifrågavarande kostnader böra, utan StatsKerkets deltagande, af Rustoch Rothållare bestridas. Jag tager mig i anledning häraf friheten i ödmjukhet begära någon större eller vidsträcktare Utskottens uppmärksamhet å det som, efter af mig åberopade författningar, verkeligen utgör Rustoch Rotehållares åligganden i anseende till vapenöfningarnes bekostande.
Posthuset i Helsingör 14,804: 27. 10. och Postångfartyget »Activ»^ 5,566: 32. — 20 u 10 Ersättning af Rikets Ständers Riksgäldskontor för förökad postföringslega 13,000: Köpeskilling för försålde Postångfartyget »Svenska Lejonet» 14,202: „ eller i Riksmynt 21,503: — Obs. H!:o 7. Utgångne hästar år 1855. 1 medeltal utgångne hästar hvarje dag. Antal i GästgifFöreslagne Postväglinier. liästgifvaregärd. Den månad högsta antalet utgått. Under Januari—Maj och December. Under Juni —November. Hela året om. skjutsning deltagande hemman. veri-hemmans förmåner. Cathrineholm—Christianstad Götheborg—Lund Stockholm—Hernösand. Stockholm—Arboga H:o $ a. Calcul öfver de ökade kostnader, sorn Postverket skulle tillskyndas genom öfvertag ande af de utaf liomitcn för skjutsväsendets ordnande föreslag nc bcfordringsanstalter å s. k. Postväg arne och post/öringens utgörande ä öfrige vägar inom landet genom skjutsentreprenörer. Debet. Enligt särskilde uppgjorde Calculer antages att årliga förlusten för befordringen å s. k. Postverket för öfverlåtande af postföringen å s. k, bipostvägarne få åt skjutsentreprenörer vidkännas en tillökad årlig utgift af hvarjemte och då i calculerne öfver kostnaderne för ordnandet af daglig person-, postoch paketbefordring å postvägarne ej blifvit beräknade och intagne några kostnader till aflöning åt den nya personal vid Stockholms Post-Kontor och de nya tjenstemän vid sjelfva Post-Stvrelsen, som för Postverkets förvaltning och tillkommande vidlyftigare räkenskapers revision m. m. blifva erforderlige att anställas, här uppföres ett derför calculeradt belopp af Riksmynt. 450.159 78,681 •24,910 Summa R:dr 553,750 Credit.
Naturen bar nedlagt ämnet; det tillhör menniskan att bearbeta det till ett godt ändamål. Sågverk finnas ej af betydenhet; blott 180 stycken grofbladiga Tullsågar, hvilka sönderskära det inskränkta antal stockar, som af grannarne framköras, samt 102 stycken husbehofs-sågar. Gästgifveri och Kroghållning är äfven en näring, hvilken nödvändigheten alstrat men sjelfsvåldet ofta söker att utvidga utöfver lagliga gränsorne. Antalet Gästgifverier, förutan i städerne, är 71 stycken, med få undantag oumbäxdige för resandes fortkomst; och antalet lofgifne Krogar dessutom på landsbygden, är 13, förutan 4 stycken större Värdshus. Sällan riktar sig någon på denna rörelse. Lofgifne Krogarnes antal synes ej vara större än nödigt är för vägfarandes nödtorft; men svårigheten att förhindra lönkrögeriet blir större och större, sedan sådana mål numera endast upptagas af Häradsrätterna, hvilkas sammanträden blott 2 å 3 gånger om året gifva lönkrögaren alltför godt rådrum, att på otillåtet sätt hopsamla mångdubbelt af ådömande böters belopp, och derjemte att under tiden så godt som uppenbart gäcka både Administrationen och Domaremakten. En binäring för en del af fattigare klassen har i flere år varit samling af en färgmåssa, som skrapas af berghällar och stenar. Tillgången derpå var i början temligt betydlig, men är nu medtagen, emedan tillväxten fordrar århundraden. En annan binäring för samma klass är hopsamling af ben, hvaraf det mesta utskeppats. Likväl hafva åtskilliga tänkande landtman sjelfve begag - 27 nät bengödning, och uti Norrköping finnes en benqvarn der utbyte af benkli sker mot omalde ben.
Vidkommande det öfriga, så förenar jag mig med dem som yrkat bifall till denna punkt. Skälet, hvarför Utsk., med frånträdande! af K. M:s Nåd. Propos., föreslagit lönförhöjning för Landlmäteri-Sekretm, härleder sig deraf att Öfverdirektör)) i sitt förslag lill K. M. föreslagit samma löneförhöjning för Sekret, som StatsUtsk. tillstyrkt. De sportler, som Sekretm upbär, hafva äfven blifvit för SlalsUtsk. upgifna att upgå till endast 400 R:dr. Således finues denna sportel-tillgång redan tagen i beräkning, så att Sekretm sammanräknadl med en lön af 1600 R:dr och 400 R:dr i sportler skulle komma ali tjena för 2000 R:dr. Förhöjningen för Sekretm skulle derigenom blifva 526 R:dr hvilket^ icke torde kunna anses vara alltför mycket, då förhöjningen för Öfverdirektören upgår till emellan 1100 och 1200 R:dr b:ko. Jag förnyar således milt yrkande om bifall till denna punkt af Sla(sUtsk:s Betänk. Hr Prytz, Lars Adolf: Uti den af den förste värde talaren Hr Belfrage gjorda framställningen om behofvet och rättvisan af löneförhöjning ät Öfver-ingeniören får jag instämma. Hr Belfrage har ådagalagt att hans göromål icke blifvit minskade, utan äro fortfarande ännn desamma som förr. 1840 års R. St. ansågo Sekretm, Fiskalen och Öfver-ingeniören böra vara lika lönade, och 1827 års Landtmäteri-instruktion gälde då såsom nu. SlalsUtsk. har icke dragit i betänkande att förhöja Sekrelms aflöning utöfver hvad K. M. uti Sin Propos. föreslagit. Detta klandrar jag icke men Frih. Åkerhjelm har, såsom ett skäl emot förhöjning af Öfver-ingeniörens lön just anfört att K. M. icke föreslagit någon sådan förhöjning.
Stockholm den 8 Januari» i8ro Pä Hög!'flNidderika, Pä Högwördige Preste, per och Adclns wägnar Ständers magnar sok. O. Oxenliierna. lVlagn. 8taZne!iu8.s Pä Högtärad? BorPäHedermärdaBon, garr-Sänders wägnar de - Stä»d?ts wägnar L. ch kckonkeir. L. Lncklo,!. ?. ^ blek!Lsl. Ny Byggnadsoch HusesynsOrdning Första Artikeln Dm Hus r allmänber och kuru Tomr af Landcbo byggas stall. §. r 2;dra Capirlet BygninZaBalken ukiäster de H28 Dell 27 Iattuartk. de Hus som 3 Bondehemman bestäs, men af denna Lagens förestrist föijer icke, att til! det sä, ledes omsörmälte antal, ferstlldte hus mäste af borde byltas. Att instränka detta antal, art sommsnbyacrga flera under ett Taklag ock) att lika lullt forse Bonde med nödigt utrymme, ersord rila beqwämltcchek ester sine behof, instämmer bäve med Landtdag wäl och en rätt HushällsPrincche.
Prop. N:o i, om Statsverket i859. 1 5 fem år, eller från och med 1854 till oell med 1858, varit i mistning af ifrågavarande kronotionde; — alt, beträffande ersättning derför, Consistorium ansett sig böra beräkna ersättningsbeloppet elter hvarje års medelmarkegångspris med tillagd forsellön, men att, då först genom nådiga Kungörelsen den 11 Maj 1855 blifvit påbjudet, alt medelmarkegångspris skulle kronotionde med liera persedlar åsätlas, ocb således för år 1854 något medelmarkegångspris ännu icke fanns, Consistorium för nämnda år beräknat sagde belopp efter det årets markegång med forsellön; — samt att, efter denna beräkning, ersättningsbeloppet åt Wexiö läroverk för omförmälde fem år uppginge till 34 Rdr 77 öre; hvarjemte Consistorium, vidkommande frågan om ersättning för framtiden åt läroverket för berörde mistade kronotionde, ansell denna ersättning böra utgå efter hvarje års medelmarkegångspris med tillägg af forsellön, intilldess erforderlig fyllnad å ordinarie stat kunde läroverket beredas. Slats-rådet hemställde i underdånighet, att Kongl. Majit af besparingarne å Riks-statens 8:de Hufvudtitel måtte i Nåder bevilja Wexiö läroverk den äskade godlgörelsen med 54 Rdr 77 öre samt bos Rikets näst sammanträdande Ständer göra Nådig framställning om uppförande för framliden å ordinarie stat af ersättning åt nämnde läroverk för ifrågavarande mistade kronotionde. — ■— ■ Hans Majit Konungen täcktes hvad Slats-rådet i ofvanstå ende 25 mål i underdånighet yttrat ocb tillstyrkt i nåder gilla ocb bifalla. Ex Protocollo: C. A. T/i. Ädelgren. 16 Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1859. Anslaget för Departementets Expedition.
Man må icke säga: att detta är öfverdrift, det är blott en sträng fullföljd af grundsatsen; och då Friherre Anckarswärd nyss yttrat, att den nu gällande oliheten i arf vore en följd af qvinnans uteslutande från lagstiftningen, så se vi ju i verkligheten en vink, att man borde haf - \ Den 22 Junii f. m. «; va icke allenast Riksdagsman utan äfven Riksdagsqvinnor. Den orimlighet, hvartill grundsatsen leder, bevisar tillräckligt hans origtighet. 3:o på likheten i 2:ne Stånds, Presters och Borgades , arfsrätt. De sednares är dock för jord på landet olika såsom för andra Stånd. Att hus och tomt i staden skiftas lika mellan son och dotter, ehvad Stånd de tillhöra, synes hafva sin goda grund deri, att sådan egendom, hvars afkastning består i hyror, ej fordrar samma' förlag, skötsel och omtanka, som en landtegendom, utan kan snarare anses liksom en skeppspart, en actie eller annat frugtbärande rörligt gods eller kapital, hvilket utan skada hvarken för egendomen eller ägarne kan inneliafvas samfäldt af huru många bolagsmän, som häldst. Man bör således icke jemnföra sådan egendom med landtbruk, eller arfslagarne för de förre med arfslagarne fpr det sednare, hvarom jag sedan skall tala. Angående den lika arfsratten för Presters barn har man väl åberopat, att Ståndet redan vid Johan Hirs kröning i56q begärde att få den sådan. Men man bör erhindra sig, att tillåtelsen för Presterna att gifta sig, då ännu icke var 5o år gammal, och att det då icke var längre sedan, all den jord, som af dem innehades, tillhörde 6* 84 Den 22 Junii f. m. kyrkan. De ansägo sig sjelfve, och ansågos af folket för hvad de voro, och ännu för det mesta äro, boställshafvare. Det var då icke underligt, om deras qvarlåtenskap snarare ställdes i likhet med borgarens rörliga gods, än med jordbrukarens fasta egendom. Mig synes följagtligen att de jemförelser, Utskottet uppdragit, nog mycket halta.