Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sitt nådiga beslut, angående den högre debiteringen, hvarföre Rikets Ständer för sin del beslutat, att de till fyllnad för den gamla båtsmans-indelningen i Blekinge anslagne reservräntor skola, i likhet med öfverskottsräntorna, utgöras med förvandling efter markegång å den verkliga rustningskostnaden, äfvensom att, vid så beskaffad förvandling, samma medelberäkningsgrund för reservräntorna skall följas, som vid den nya båtsmansindelningen blifvit antagen, eller 20 daler silfvermynt för hvarje båtsman, dock att denna förhöjda beräkning ej skall vidtaga förr än från och med uppbördsåret 1859, och få Rikets Ständer derjemte hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det behöriga undersökningar varda kostnadsfritt för de skattskyldige, anställde för utrönande dels, huruvida de smärre lägenheter, från hvilka reservräntor utgå, kunna utan förmedling utgöra de dem åsatle räntor efter den förhöjda beräkningen, hvarefter del må ankomma på lägenhelernes innehafvare alt, på grund af den verkställda undersökningen, i behörig ordning söka den förmedling, hvartill de dervid förekomne förhållanden kunna föranleda, och dels till vinnande af upplysning, huruvida några öfverskottsoch andra räntor, hvilka från början tillhört den gamla båtsmans-indelningen, sedermera på ett eller annat sätt densamma frångått och nu mera äro anslagne till den nya indelningen, på det att nödige befunne rättelser i nämnde hänseende måtte varda i behörig ordning vidtagne. Hvilket Rikets Ständer fä, såsom svar i ämnet, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851.
Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 8 sistl. Mars på bordet lagda utlåt. N:o i36, i anlcdn. af väckt fråga om vidtagande af åtgärder i afseende på Rikets sjö makt till handelns betryggande. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Vid denna riksdag har det vid uppsättningen af R. St:s tind. skrifvelse!- till K. M. varit mycket resoneradt, der jag tror att man endast hade bort införa besluten. Om delta skulle gå an, så vore det i min tanke önskvärd!, alt man en gang antog en un derd. skrifvelse, deri man endast resonerade, ehuru man ej hade något beslut att anföra. Uti sådant hänseende skulle Ekon.Utskts förevar, betänk, ej vara utan sin betydelse, ty Utsk. säger: ''och såsom följd af detta beslut, hvilket vunnit ännu mera vigt genom R. St:s jemväl gjorda förklarande, att i allt hvad på dem ankommer vilja understödja de kraftigaste och mest ändamålsenliga åtgärder, som från Regeringens sida kunna i sådant afseende komma att vidtagas, det numera ensamt beror på K. M:s höga bepröfvande att bestämma sättet, hvarmedelst Svenska undersåtarne kunna blifva tryggade vid helgden af de ingångna fördragen.,J En sådan skrifvelse skulle otvifvelaktig! hafva varit nog mäktig att inverka på Statsrådets beslut i många fall, som röra sjöväsendet. Jag hoppas och önskar, att Statsrådets ledamöter iakttaga hvad Ekon.Utsk. i detta hänseende anfört, och det skulle visserligen vid något tillfälle kunna vara af stor nytta. Såsom förhållandet nu är, så önskar jag blott att Ekon.Utskts betänk, mätte bifallas. Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts utlåt. N:o 136 blef af R. o. Ad. bifallet. Den 3 April f. m. Likaledes biföll R. o. Ad., vid förnyad föredragning, Allm. besvärsoch Ekori.Ulsk:s den 8 sisiI. Mars på bordet lagda utlåt.
Fridstedt anfört, att då Landshöfding Sandelhjelm i 56 års tid tjenat Staten och derunder städse ådagalagt utmärkta embetsmannaförtjenstcr; och då han, ehuru berättigad att vid 65 års ålder undfå afsked och dervid komma i åtnjutande af årlig pension å 3,000 R:dr banko, det oaktadt, fortfarande bibehållit sitt embete ytterligare 10 år, hvarigenom en summa af tillhopa 30,000 R:dr samma mynt blifvit Stats-verket besparad, hans efterlcmnade Enka syntes höra hugnas med något större understöd, helst hon vore till åren kommen och af svag helsa samt derjemte i sin fattiga och hjelplösa belägenhet hade en o försörjd dotter att omhulda; — och har Motionären i anledning häraf hemställt, att pen sionen för Enkefru Sandelhjelm måtte från dess nuvarande ringa belopp, hvilket vore otillräckligt för tillfredsställandet af till och med de aldra oundgängligaste lefnadsbehofven, med 225 R:dr förhöjas, så att densamma komme att utgöra 600 R:dr Runt. Då de af motionären till stöd för denna framställning åberopade och Utskottet delgifna handlingar utvisa, att Landshöfdingen Sandelhjelms efterlemnade enka och oförsörjda dotter sakna egna tillgångar för sin bergning, har Utskottet mod afseende derå att i många andra fäll större pensionsbelopp blifvit enkor efter högre embetsman tillerkända, ansett sig böra tillstyrka, att den på allmänna Indragnings-staten för Landshöfdingen Sandelhjelms Enka, Sofia Dorothea Zetterman, uppförda pension å 375 Riksdaler, må till 600 R:dr förhöjas. 46:o. Enligt hvad Kongl. Maj:t, genom en till Rikets Ständer den 24 näst lidne Eehruari aflåten skrifvelse (N:o 97), behagat meddela, hade uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län till Kongl. Maj:t i underdånighet in llih. till P. St.
Oetla korsisH lian 7aH, efter koreHänHen HiansliiiinH i elen orelninH, Hrnnell.iHen anvisar, uneler öfverväHanele taZit; oel, el,»n u omle, mädle al Hilen föreslaHna stralfdeslämmelser äro IiirelriHare, än 8e lräremot svar a ntle i Zen nya 8trakflaH, dvarom .!»H viel innevarande di!is8aH allatit l^ruliH Orosrositio», lileväl, enäitillämpningen »f 8tralliagens sla8gantlen i 8etla äinne deror pa samma lags antagancle oed träelanele i verlisamdet, samt dale, t törslag, dvildet i allt lali skärper ansvaret utöfver dvael elter dittills gällanele lag >5v«r a ^V/c> 4. 5 oeb föi fullninstur kun ä»Iömg8, 8^1168 ulstöru en beliöklist lustförbällrinst oell varu ljenlistl ull Ullavi' liden lillum^U8, vilt just tilt berörde förlust lemna IVlill bifall. 8edun frist, miller den 2k) ^nstU8li i8.s/s, lill lider aklälil Nudist ?rosl08ilion, unstäende undrinst uf 2/j Oris,., -§,5 vol, 6 §§.
St:s nedannåmnde Utsk., nemi. till hvardera al Const,-, Stats-. Bevilln.-, Bancosamt Besv.- o. Ekon.Utsk.-n 2:ne oell till Lagsamt Exp.Ulsk:n en för hvardera Utsk.” ”Den R. o. Ad:s ledamot af något bland förrberörde Utsk., som af förfall hindras att sammankomst derstädes bevista, anmäle det, så tidigt ske kan, hos Ulsk:s ordf., äfvensom hos Landtm., hvarefter lill vederb. suppleant, från Ridd.cancelliet genast utfärdas kallelse, ådagaläggande alt han, enligt behörigt val och i anledn. af yppadt förfall för viss Ulsk:s-ledamot, äger att uti sådan egenskap för tillfället i Utsk. inträda.” ”Af suppleanterna till de Utsk., för hvilka mer än en sådan utses, inträde först den, som vid valet erhållit de Hesta röster. Mellan dem som fått lika antal röster skiljes genom lottning.” ”Vill suppleant sig denna befattning afsäga, gore sådant in pleno, i hvilket fall, äfvensom när suppleant erhållit ledighet, som ända till tre veckor kan af Landtm, beviljas, Electorerna efter behörig anmodan, skrida lill val af annan suppleant.” ”Inträffar för suppleant tillfälligt förfall, anmäle sådant hos Landtm., pä det att, i händelse af behof, kallelse må kunna till annan behörig suppleant, der sådan finnes, varda utfärdad.” Hvilket dock allt till H. R. o. Ad:s egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Trenne af Utsk:s ledamöter Rrr Stråle, Sköldebrand och af Wirsen åberopa sin vid Utsk:s förra betänk, bifogade reservation. Stockholm d. 1 Oct. 1844. På Riddarhus-Utskoltets vägnar: A. /!. Sandels. W. F. Dalman. Hörsamste Memorial. Sedan, till följd af föreskriften uti 1G § af den för II.
Han hörde en annan röst, som föreföll honom än mera välbekant, den skotska brytningen påminde om hans far, hans far – Han grep fast i bordet, bredvid hvilket han stod. Golfvet gungade under honom. Människorna omkring honom blefvo allt otydligare. Han mumlade: – Jag vet hvarför jag är här. Jag har intet val, det är frivilligt, jag skall göra hvar man rätt, jag skall rädda namnet John Hall från skam och vanära. En lång, svartklädd skepnad kom fram och räckte honom en penna, som han doppat i det stora bläckhuset. – Herr Hall skall underteckna här, just här. För all del, väck intet uppseende genom att få dåndimpen! Säg till sig själf: jag vill, och det går – – Ja visst. Jag vill, jag vill, jag skall göra det. Får jag Gunnebo? Hviskningen kom så svag, att fullmäktigen ej uppfattade den. – Hvad säger herr Hall? – Får jag Gunnebo? ljöd det en liten mån högre, men alltjämt i en hviskning. – Ja. Fast herr Hall svårligen lär kunna bekosta dess underhåll eller bebo det, ty när alla skulder blifvit betalade, lär nog ej mycket återstå. – Men jag får Gunnebo i alla fall – – Ja. Fast det blir nog totalt omöjligt – – Nej, nej, förvirra mig icke! Det är ej därpå jag skall tänka. Nu svinner allt åter för mig. Säg mig blott en sak? När jag tecknat under mitt namn, blir det ju ett finalt slut på alla dessa tvister och stridigheter, på alla dessa processer, som varat i aderton år. Psykologiska gåtor Den hvita Pierrot’n. — Om de välsignade tidningarna icke funnes, så skulle bra många saker här i verlden aldrig inträffa.
Ytterligare blott nämnande att den afgift, som 1845 afskaffades, hade år 1803 blifvit, sultanen af Marocko vidkommande, bestämd till 25,000 piaster årligen, upptaga vi nu åter tråden i texten sid. 133.andra länders voro också i väsentlig mån betryggade genom detta fredsverk. Men om C: s chef (Ehrenhoff) mer underkände än exploiterade med hans förtjenstér, funnos deremot andra, hvilka gifvit dem sitt fulla erkännande. Innan vi öfvergå till det cirkulär, som bestyrker ett sådant sakförhållande, vilja vi för ett ögonblick stanna vid en af Grusenstolpes anteckningar om denna för Sverige vigtiga konvention (n. b. anteckningar som aldrig varit afsedda för meddelande). Det heter deri: “ En stor triumf för mina principer; ett ärofullt stöd för mina politiska åsigter i fråga om .Marocko har jag nu att glädja mig öfver. Engelske generalkonsuln har officielt meddelat till regeringen i detta land och till härvarande corps diplomatique, att England ej vidare tillåter sultan i Marocko att sända ut kapare emot andra nationers handelsflaggor, det vare sig hvilken som helst. Denna deklaration har gjorts i anledning af Marockos försök denna sommar att sända ut som fordom på kaperi 2: ne fartyg. Den lokala styrelsen i Laracce lär dock skyndat sig att sända till sjös den färdigrustade korvetten, genast efter det engelska konsulns deklaration blifvit der tillkänna-gifven, stödjande sig på redan erhållna ordres, och innan sultan hunnit meddela kontraordres. Ett bättre och kär-komnare bevis för de åsigters riktighet jag utvecklade i mitt bref till landshöfdingen Hohenhausen den 23 mars 1840 kunde jag aldrig begära. Detta är, utan tvifvel, den vigtigaste tilldragelse för oss, som inträffat sedan Tit. Ehrenhoffs hitkomst för snart 20 år sedan, och om han ej skyndsamligen derom meddelar sig med regeringen i Stockholm, hvad skall man då säga om honom? Jag har med egna ögon läst engelska kabinettets depesch till deras agent här.
Majits Befallningshafvande ingifven skrift numera förklarat sig villige att inköpa hela fisket och utfäst sig att derför betala sistberörde köpeskilling och årliga ränta, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att, för deras del, medgifva, det samma försäljning må på förenämnde vilkor, försiggå. De till denna fråga hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, till hvilket ärendet varder af Rikets Ständer öfverlemnadt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 51 Oktober 1862. Närvarande: Hans Exc. Herr Justitie-Statsministern Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Statsministern för Utrikes Ärendena Grefve Manderström, samt Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Departements-chefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande fattade 16 Kontjl. Majos Nått. Proposition A:o 30. beslut, uppsatt förslag lill Kongl. Majits nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående försäljning till skatte af Ljusne stora Kronolaxfiske i Gefleborgs län; Och behagade Kongl. Majit, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilia berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer sflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. XiO 3O. Ank. till Exp.-Utsk, den 10 Nov. 18G2, kl. 10 f. m. Kongl.
Betänkand angående förestagen ändring i flyttnings tiden för tjenstehjon. Zerr Grefwen och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall pä detta Allmänna Beswärsoch Oeeonomiä - Utstottets Betänkande, men hwilken proposilion besivarades med Ia och Nei Herr 1"nsm kebr, yttrade sig; Jag har wid förra Riksdagar öfwerioarit samma ärende, och känner, att största swärigheten för alia andra flyttmngsterminer än Michaelis, är i synnerhet den, att w'd 26 Den 2 November. ivid alla andre tider, har icke Bonden penningar till löningar ät sitt folk; men pä höstmarknaderna får Bonden pengar, för Kreatur, Ost, Smör, Lin, Humla, Talg och Wafnader, med annat mera, som han wid den tiden kan falja. Dertill kommer äfwen, att dä flera provincer wilja undandraga sig denna Sommarkermin och bibehälla Michaelis, skulle denna olikhet, i hela Riket sörordsaka största willerrvalla. Jag tillstyrker derföre ödmjukast afstag, med äterremisi till Oecynomie-Utffottet. Zorr Illeijkenlkölst, Larl kreflric, uppläste följande Dictamen. Till Protokollet. Wid det af Allmänna Beswärs och Oeconomiäs ' O^oltet aflemnade utlåtande om flyttnings-tiden för tjenstehjon, utbeder jag mig fä göra nägra anmärkningar. Utskottet förestår deruti, att flyttningskiden stall ske pä särskildte Orter i Riket pä olika tid; Häraf uppstär den olägenhet, att tjenstehjon icke kan flytta frän en Ort till en annan och betager bäde husbonde och tjenstehjon den naturliga frihet en hwar. bör äga, att utan hinder af författningar staffa sig det tjenstehjon eller den husbonden, hwarmed man tror sig blifwa nöjd, och ätföljes desiutom af mängfaldiga oredor, som efter min öfwertygelse gör detta förslag oankageligt.
På Herr Hjertås 92 Den 19 Augusti; yttrande får jag endast svara, det jag alldeles icke är emot Gårdfarihandelns fort-* farande, örn blott lurendräjeri dervid kan förekommasj och om dess bibehållande behöfves för underhållet af Elfsborgs Regemente, så vore det lämpligare alt Staten på annat sätt lemnade det erforderliga understödet för detta ändamål, än genom en handelsfrihet, som har ett omoraliskt inflytande på hela Riket.. Herr Munck af Rosensköld: Jag vet väl, att Gårdfarihandlande äro och kallas Westgöthar, men derföre äro icke alla Westgöthar Gårdfarihandlande. Jag hemställer om det väl är lämpligt, att nyttja detta för litet bestämda uttryck i en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, och om man icke i stället bör sätta: En del invånare i /Vester göhtland. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall ä Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några få Nej. Herr Löwenström begärde votering. Friherre Anckar swärd: Jag hemställer lill Herr Löwenström, hvarom vi väl skola votera, och om något .resultat kan enligt hans önskan vinnas genom en votering om bifall eller afslag å Utlåtandet. g| Den ig Augusti. g3 Såsom jag fattat Herr Löwenströms yrkancle om votering, vill han hafva afslag å Utlåtandet; men då är ju resultatet äfven, att 'Gårdfarihandeln kommer alt fortfara i dess närvarande skick. Hvad det öfverklagade lurendräjeriet vid denna handels idkande angår, så ligger det i Regeringens makt att förekomma det, och genom bifall till detta Utlåtande vinnes en underdånig framställning af Ständernes önskan i detta afseende. Då dessutom pluraliteten här tyckes vara så bestämdt för bifall lill Utlåtandet, torde Herr Löwenström finna, att det icke är skäl att borttaga tiden med en ändamålslös votering. Herr löwenström:
Utlåtande, i anledning af erhållen åter remiss A betänkandet N:o t gg, rörande löneförbättringar åt vissa kyrkoherdar af indragen behaglig tids förlänings-spanmål. (U. A.) Förenämnde betänkande har blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, med rättelse af namnen å Pastoraten Hafverö och Lexberg, hvilka deruti origtigt kallats Häfverö och Lerberg, samt med uteslutande af den uti premisserne intagne mellanmening, som innehåller att, 1 följd af Kongl. Circulaire-Brefvet den 9 November 1840, fråga om lönefyllnad nu mera ej skulle kunna uppstå för flere än innehafvarne af de i utlåtandet omnämnde tjugo pastorater. Preste-Ståndet, som jemväl bifallit Utskottets förslag, men rättat de anmärkte arne tryckfelen, har, lika med Ridderskapet och Adeln, uteslu Bih. till R. St. Fröt. 1845> 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 20 Haj t. 2 , 10 Stats-Utskoltets Utlåtande, N.o 251. tet nyss citerade mellanmening, och i sammanhang dermed äfven den slutföljd, Utskottet, sid. 17, häraf dragit, nemligen att ”pröfning af dylika slags frågor icke må vid flere påföljande Riksdagar förekomma”, alldenstund Ståndet, i öfverensstämmelse med ordalydelsen i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid nästlidne Riksdag, hvarpå högstberörde Nådiga Circulaire-Bref sig grundar, ansåg hvarken innehafvarne af de åtta pastorater, hvilkas ansökningar om lönefyllnad nu icke kunnat bifallas, ej heller andre innehafvare af svagare kyrkoherde-lägenheter, hvilka möjligtvis varit förhindrade att före år i84o sina underdåniga ansökningar lill Kongl. Maj:t ingifva, böra uteslutas från rättigheten alt hädanefter med bevis styrka sin befogenhet att till enahanda förmon, som nu blifvit
Enligt den nu föreslagna lagen är t. ex. en skuffning eller ett slag, hvaraf ringa eller ingen skada följt, att hänföras under en §, deri straffbestämmelsen är böter från och med 5 till och med 500 Riksdaler eller fängelse från och med en till och med sex månader. Skulle således 500 Riksdaler i böter eller en månads fängelse böra antagas såsom det normala straffet för en skuffning? Man säge icke att skuffningen är en förmildrande omständighet: den är ingen omständighet vid brottet, —den är brottet sjelft, sjelfva faktum; men detta faktum kan hafva inträffat under omständigheter, så försvårande att gerningen ej bör kunna försonas med ringare straff än fängelse, likasom, å andra sidan, flera slag, äfven då ringare åkomma deraf följt, kunna hafva utdelats under så mildrande omständigheter, att det ringaste i lagen bestämda bötesbelopp vore ett efter graden af brottslighet derför afpassadt straff. — Utskottet anser sig således böra varna för ett misstag, som, om det vunne allmännare utbredande, skulle i väsendtlig mån tillintetgöra fördelarne af latitudsystemet, och i sjelfva verket utgöra en maskerad återgång till det redan öfvergifna systemet af fixa straff. I fråga åter om straffarterna, hvartill Utskottet nu öfvergå)-, så upptager förslaget, såsom dess 2 Kap. utvisar, fyra allmänna straffarter, nemligen dödsstraff, straffarbete, fängelse och böter. Bland dessa har dödsstraffet i första rummet påkallat Utskottets uppmärksamhet. Det är snart ett århundrade, som frågan om dödsstraffets rättmätighet debatterats af tänkare och rättslärde. I förra seklet uppkastad af den berömde Becearia, hvilken med kraft bekämpade rättmätigheten af detta straff, omfattades den med värma af tvänne bland Europas regenter, hvilka sökte i lagstiftningen genomföra de nya teorierna. Storhertigen Leopold i Toscana afskaffade ock dödsstraffet derstädes helt och hållet.
Utskottet sig böra erinra, att vissa af Rikets Ständer fattade beslut, hvilka, dels angått utbetalningar af mindre summor en gång för alla, såsom liqviden af Enkefru Eneschölds skuld till Wadstena Krigsmanshus-Cassa, Trolleska Stipendii-fonden, m. m., och dels varit af sådan beskaffenhet, alt de genast under påstående Riksdag skolat träda i verkställighet, såsom utgifter i och för Riksdagen, tryckningen af Riks-Slåndens Protocoll, m. m., blifvit, genom serskilde från Utskottet afjgångne Expeditioner, Fullmägtige i Riksgälds-Contoret till efterrättelse och iakttagande meddelade. De från förra Reglementet bibehållna föreskrifter, och hvilka egentligast angå den inre förvaltningen, hafva blott undergått obetydliga redactionsförbättringar. Beträffande åter Aflöningssamt Pensions-Staterne (Litt. A. B. C. D. et E.), så får Utskottet erinra, att Ordinarie samt Interims AflöningsStaterna Litt. A. et B. äro förut, medelst bifall till Utskottets Memorial N:o 402, af Rikets Ständer pröfvade och godkände; och hvad angår Expectance-Staten för reducerade Tjenstemän och Vaktbetjente vid f. d. Gelieral-Assistance-Contoret, så är denna Stat upprättad efter de härföre vid sisth Riksdag af Rikets Ständer fastställde grunder. De förändringar med Pensions-Staten, hvilka sedan sisth Riksdag inträffat, äro behörigen iakttagne. Stockholm den 7 Maji 1835. Bill. till R. St. 2 Bil till Slals~Ulskottcts Memorial N.o 470* Förslag: v tili Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-Contor. Riksgälds-Contor ets beskaffenhet och föremål. §. 1. Riksgälds-Contoret, som är ett Rikets Ständers Verk, förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning. (66 §.
Vid pass ett århundrande fortgick denna hemska » emancipation »; när borgarkrigens vågor slutligen öfversvämmat R o m och bortsköljt de sista spår, som ännu funnos kvar af sedliga skrankor och fornromersk anda, då är det dystra verket fullbordadt — vi stå vid begynnelsen af det vidrigaste skede sedehistorien känner, den romerska käjsartiden. Äktenskapet finnes i själfva verket icke mer; den tomma form, som ännu bär dess namn, är blott en öfvergående förbindelse, kluten af ekonomisk beräkning eller tillfällig böjelse och genast upplöst, så fort endera af kontrahenterna ej mera trifves därmed. Äfven denna tomma form blir snart allt mera sällsynt, ty äfven den är hinderlig för den af intet bundna frihet både män och kvinnor åtrå; och när man ännu gifter sig, är det, såsom Plutarchus säger, » icke för att få arfvingar, utan för att få arf ». Ä r det också underligt, att i ett samhälle, som knappt mera eger en hederlig kvinna, mäDnen allt mera sky äktenskapet och taga sin tillflykt till fria förbindelser: det kännes dock mindre hårdt att svikas af sin älskarinna än af en hustru. Äktenskapets historia i det gamla Rom slutar med, att det själft försvinner, och vi vända oss med fasa bort från de vederstyggligheter, som följde därpå. Så fasade också de ädla andar, som ännu dvaldes inom käjsardömets Rom, för sin samtids rysligheter. Skälfvande af harm och förtvifian, visar Tacitus på de kyska, sedestränga germanerna och uppställer dem såsom ett föredöme för sina sjunkna medborgare. Anade han kanske, att dessa samme germaner voro af försynen utsedde att fullborda dödsdomen öfver ett samhälle, som glömt, att grundvalen af dess bestånd ligger i ett obefläckadt familjelif? Och i resignerad förtvifian skildrat sin samtid så: har Horatius » Hvad finns, som ej den tärande tid förstört?