Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Stackars Fidèle», suckade hennes nåd och tufsade om med hans långa pels, »stackars Fidèle, nu har du ingen, som ser till dig, ingen mer än gamla matmor, som inte orkar gå ut med dig. Och man kan då inte begära, att du skall gå ut med pigorna, du sötnos.» Och så gaf hon Fidèle ännu en liten kyss och satte på sig nattmössan för att gå till sängs. Fidèle makade sig till rätta i länstolen, lät höra ett sakta morrande af belåtenhet och insomnade. Men änkegrefvinnan låg länge vaken och tänkte på, hur det skulle gå med Fidèle, när hon var död. Änkegrefvinnan stod nästan ensam i verlden. Den gamla ätten var nära att sina ut, dess ära på. väg att förblekna. Den siste, som bar det stolta namnet, var en ung aflägsen slägting till grefvinnan. Det var han, som skulle uppehålla ättens anseende, det var han, som skulle häfda det gamla namnets glans och i ett oromantiskt tidehvarf spela rolen af en svensk ädling, en värdig ättelägg af store fäder. Hennes nåd beundrade honom därför djupt och sade till sig själf och till Fidèle, att han hade en mission att uppfylla. Ätteläggen af store fäder var emellertid extra ordinarie i verken i Stockholm, sedan han lyckligen undgått den för en ättelägg högst chikanösa risken att blifva kuggad i kansliexamen. På sin mission hade han dock ej kommit längre, än att han blifvit hög broder i vissa hemliga klubbar med okändt syfte, samt att han på en ovanligt kort tid lyckats befria sig från den för en ädling ovigtiga bördan af något så borgerligt som en liten nätt förmögenhet. Som emellertid hans vördade tants förmögenhet ej var ringa, uppvaktade han henne en gång i veckan, hvarvid han regelmessigt bjöds till middag dagen därpå med tillägget: »det blir bara de vanliga», d. v. s. två gamla fröknar, en artist, som hade matdagar i huset, och Fidèle. När unga grefven kom på förmiddagsvisit, frågade han alltid först, om grefvinnan tog emot.
Men som denna beräkning möjligen äfven tillhörer BcvillningsUtskottet, så har StatsUtskottet icke yrkat, att den mätte på dess framställning fastställasj utan, sedan Utskottet enl. grundlagen bestämdt uppgifvit den summa, som genom bevillning bör utgöras, har det blott omdömesvis uttalat sin mening, alt den gamla bevillningen icke behöfde ökas, utan i hänseende till en ersättning, och uppgifvit skälen derföre. Det är detta omdöme som Betänkande!), N.'o 335. 107 Hr Lagman Ståhle ansett vara obehörigt, oell förvillande. Antingen Statseller Bevillnings-Utskottet är behörigt att uppgöra för slags-beräkningen öfver beloppet af de till RiksgäldsContoiret inflytande bevillningsmedel bestämmer grundlagen lika litet, som den utstakar livilketdera Utskottet bör uppgöra förslagsberäkningen öfver de bevillningsmedel, som ingå till StatsContoiret. Men gifvet är, att Stats-Utskottet allena beräknar och till RiksStåndens fastställelse föreslår de sednare bevillningsmedlens belopp, jemte de öfriga inkomst-titlarnes f såsom StatsUtskottets Betänkande ]V:o 123, s. 25 och följande utvisar. Ville man således, från likheten i sak, sluta till likheten i behandling: sä borde den af Hr Ståhle klandrade beräkningen äfven tillhöra Stats-Utskottet allena. Men då det icke tvistar med Bevillnings-Utskottet om denna rätts utöfning, utan till den grad inskränker sina anspråk, att det blott tillåter sig ett omdöme, så torde StatsUtskottet i detta fall hafva gjort mindre, än hvartill det varit berättigadt, och ingalunda mera.
Maj:ts Befallningshafvande åligge noggrannt tillse, att sådant bolagsståmmobeslut inom sagde tid blifvit fullgjordt. Har ej så skett, varde bolaget ovilkorligen under utredning ståldt. § 38 Mom. 1. Når bankbolag med rättighet att utgifva egna banksedlar utan konkurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurstillstånd, vill Kongl. Maj:t, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse, som två gånger årligen, ett halft år emellan hvardera, från predikstolarne i hela riket upplåses och i allmänna tidningarne intages, förelägga eif hvar, som innehar bankens sedlar, att, vid förlust, af all betalningsrått, inom två år från kungörelsens datum, banksedlarne, när bolaget utan konkurs upplöses, förete till infriande i banken, men om banken råkat i konkurstillstånd och betalning således ej genast ske kan, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller dem, Rätten, der konkursmålet år anhångigt, i sådant afseende förordnar. Bankens grundfonds-hypothek skola i främsta rummet användas till infriande af de utelöpande banksedlarne samt, endast i den mån tillgång utöfver detta behof förefinnes, för utredningen i öfrigt tagas i anspråk. Mom. 3. För banksedel njute innehafvaren från den dag, sedelns inlösen vägrad blef eller, om inlösen dessförinnan ej blifvit åskad, från den dag offentlig stämning beslutes, intill dess inlösen vidtager, ränta efter sex för hundra om året. Expedition*-Utskottats Förslag till anderd. Uppläsl och godkändt hos Kidd. och Adeln den 25 Nov. 1865. Presle-Slåndel den 25 — -— Borgare-Siåndet den 25 Bonde-Slåndet den 26 Rikets Ständers underdåniga enskilda banker utan rätt Skrifvelse, med förslag till lag om att utgifva egna banksedlar. (Sammans. Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 2, Utlåtande N:o 5 och Mern.
N:o 22. i anledning af väckt motion angående föreskt ifvandet af kontroller, lill förekommande af missbruk vid försäljning af kläde. lil. B. 236. A. 318. — N:o 23. i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 21 April 1837, angående föibud ali under viss lid af åtel fiska och lill salu hälla hummer. III. B. 236, A. 318. — N:o 24. i anledning af väckt motion om reglering af Embetsoch Tienslemäns löner. III. B. 236. A. 318. — N:o 25. i anledning af väckt motion om utfärdande af köpings privilegier för Wrigsta by i Jönköpings län. III. B. 236, 318, 340. A 345. — N:o 26, i anledning af väckt motion om Klockares befrielse frän skyldigheterne att fortskaffa Presterskaps embetsbref och att besörja ringning vid Kyrkorne. III. — N:o 27. i anledning af väckt motion om föiändring tili nu gällande grunder för Prestmans befordringar, lil. B. 236, 319. A. 325. — N:o 28. i anledning af väckt motion, angående förändring i föreskliderne om fartygs uppmätning. III. B. 391, 406. IV. 18. Å. 24. VII. U. 545. VIII. A. 76. — N:o 29. i anledning af föreslagen förändring i användande! af den sä kallade Helgonskylden uti Halland m. ra. III. IV. A. 24. E. 100. — N:o 30. i anledning af väckt motion om upphörande af våg afgiften ä tackjern som föres förbi Stockholms våg. III. — N:o 31. i anledning af vackt motion om den så kallade upp fodringsh jelnens utdelande genom Faltigvårds-styrelserne. lil. B. 391, 406.
"att fienden, ståndaktig på sitt ställe, visade tydligen att han ämnade antingen samma natt eller i gryningen andra morgonen, tournera oss." Huru man kunde förutse hvad fienden ernade företaga, är svårt att förklara. Hans kolonner stodo stilla på isen, sedan de blefvo varse sitt misstag och den fara i hvilken de sväfvade. Striden var, som sagdt, ganska obetydlig; Ryssarne, osäkre om hvad som kunde hända dem, vågade i början knappt röra sig. Vår förlust utgjorde 9 man, hvaraf en dödskjuten; 3 Ryska fångar blefvo tagne. För denna fäktning blef brigad-chefen, grefve Cronstedt kommendör, och major G. Ehrenroth riddare af svärds-orden. Återtåget företogs i mörkningen, och fortsattes genom natten, så att vi den 12 Mars inträffade i Wehmasmäki, hvarest vägen från Tavastland och Wasa Län sammanstöter med den från Ryska gränsen. Den 13 Mars anlände brigaden till Kuopio, och inqvarterades dels uti, dels omkring staden. Karelska jägarne, 600 man, afbidade här brigadens ankomst, och blefvo nu med densamma införlifvade. Vid Jynkkä, ¾ mil söder om staden, utsattes en fältvakt, bestående af kapitenerne Dunkers och Malms kompanier af Savolaks jägare, jemte 20 Karelska dragoner under kornet Dunkers befäl, samt en trepundig kanon. Befälet fördes af kapiten Dunker. Den 15 Mars kl. 8 om morgonen aftågade hela brigaden ifrån Kuopio; men man glömde att indraga eller lemna behöriga föreskrifter åt fältvakten vid Jynkkä. Denna, som utgjorde ungefär 320 man, anfölls, en timma efter brigadens afmarsch, af en fiendtlig styrka, hvilken säkerligen uppgick till 2,000 man, med 4 kanoner, under general Tutschkoffs befäl. Oaktadt denna stora öfverlägsenhet, försvarade sig likväl fältvakten på stället, under afbidan på order från brigad-chefen, ända till kl. 12 på dagen.
Att tre hästar blifvit afytirade till ett värde af 100 K:dr R:mt bör väl icke kunna anmärkas, såsom klandervärd!, då äldre utslitne sådana ofta säljas till ännu lägre priser än 33 IUdr 33j öre stycket; och att, af de ploghästar, som för Institutets jordbruk uppsattes 1848, tre såsom icke vidare brukbara måste' 1858 utrangeras, , bör väl icke vara något så ovanligt, att detsamma kunnat vara förtjent att särskildt för Eders Kongl. Maj:t anmälas. Kevisorerne hafva äfven anmärkt, att 4 hästar under året med döden afgått. Två af dem hafva blifvit slagtade och använda vid dissektionerna på anatomi-salen, två .hafva, dödt, ett sto efter föling och en klapphingst af brustet pulsåderbråck, såsom af närlagde attest (litt. B.) intygas; och torde härvid ingen annan förklaring .vara jjehöf - — 328 — lig, än att olyckshändelser, sådana som de sistnämnda, icke kunna af någon förekommas. Af de i Institutets års-räkenskaper upptagne 30 hästar hafva icke alla varit använda till åkerbruksarbeten, såsom Revisorerne antagit. Till vattenoch vedkörning, till forsling af posten och andra stadsbud, samt för Institutets tjenstemän äro sammanräknade 5 hästar disponerade, hvilka jemte en hingst och 4 unghästar, eller sammanräknade 10 stycken, som icke användts såsom ploghästar, under året funnits på Institutets stall. Utfodringen och öfrige omkostnader för hela stallet har under året gått till 7,105 H:dr 75 öre, d. v. s. 236 R:dr 85 öre per häst, eller omkring 65 öre per dag, då endast kraftfodret skrifvits stallet till last, men ej det öfriga fodret, såsom svarande emot gödseln. De tio till åkerbruket icke begagnade yngre och äldre hästarne hafva sålunda kostat 2,368 R:dr 58 öre, och de öfriga 20 ploghästarna 4,737 R:dr 17 öre.
Samma förhållande äger rum med trädgårdsoch biskötseln; och tillverkningen af linne-, bomullsoch ylleväfnader är otillräcklig för ortens behof. Deremot är silleller strömmings-fsket och i allmänhet saltsjöfisket inom detta Län af stor vigt för tusentals menniskor, hvilkas enda utväg till lifsbergning det är; men olyckligtvis har denna utväg år efter annat blifvit så förminskad, att sillfångsten ofta icke gifver mera, än till fiskrarnes eget behof, äfvensom skärgårdsfisket af torsk, gäddor, flundror, aborrar och ål varit i jemnt aftagande. Laxfångsten i Mörrums ström har deremot varit betydlig. Handeln inskränker sig till afsättning af potates, bränvin, viktualievaror och skogsprodukter samt i mindre mån af spanmål och slagtkreatur. Till kommunikationernes underlättande hafva åtskilliga omläggningar och förbättringar af allmänna landsvägen, dels med och dels utan understöd af statsmedel, blifvit företagna och fullbordade, nemligen på 3 ställen nära Carlskrona stad, på ett ställe vid gränsen emellan Östra och Medelstads härader, på 2 ställen inom sistnämnde härad samt en längre sträckning af den väg inom Bräkne härad, som leder från Carlshamn till Kronobergs Län och Wexiö stad, der, till undvikande af förut varande högst svåra backar, en alldeles ny och nästan jemn vägbana blifvit utlagd. § 4. Politisk Förfaltninif. Kammarverlcet företer inga märkliga förändringar, hvilka fastmera inskränka sig till några skatteköp samt några mjölqvarnars anläggande eller skattläggning. Hemmansklyfningar och afsöndringar af jord på längre eller kortare tid hafva icke betydligt ökats. Laga skiften och åbodelningar hafva under de förflutna 3 åren fortgått till hemmansinnehafvarnes belåtenhet. Statsbidragens belopp inhemtas af tabellen, som åtföljer denna berättelse. Politi.
Jemför man nu stadgandet i 7 § med den omfattande lydelsen af I §, och lägger dertill, att, enligt 3 §, åklagaren erhåller hälften af de böter, som ådömas, så inser man lätt, att omlörmälda åt Domkapitlen gifna förtroende är något annat än blott en magt att undertrycka ett tillämnadt åtal. — Den vaksamhet till hämmande af villfarande lärosatser, som genom Kongl. Stadgan den 20 Mars 1733 blifvit Domkapitlen ålagd, är icke af den betydelse, som nu ifrågakomne censorskap, och i allt fall måste härvid erinras, att då straffet för ifrågavarande förbrytelse hittills varit landsflykt, men detta straff på sednare tider icke kunnat tillämpas, och förbrytelsen således de facto varit strafflös, det ock varit fullkomligt likgiltigt, i hvilken myndighets hand åklagarerätten hvilat. Af hvad sålunda blifvit anfördt visar det sig, att Domkapitlen genom den lagstiftande maktens omförmälda beslut erhållit en betydelse, som dessa embetsverk hittills icke haft, men hvilken är djupt ingripande i hela samhällslifvet och framför allt står varnande för den vetenskapliga forskningen, den der Utskottet tillförene angifvit såsom det förnämsta vilkoret för all utveckling, allt framåtskridande. Derföre torde ock denna Domkapitlens funktion vara fullt lika vigtig som alla deras öfriga. Men härigenom hafva ock svårigheterna för åvägabringande af en förändring i dessa verks organisation blifvit ökade. Erfarenheten har ännu icke afgifvit sitt vittnesbörd angående utölningen af kapitlens ifrågavarande verksamhet, — och i allt fall torde det vara af vigt alt, så länge någon förändring deri icke skett, det antal lekmän, som för närvarande må kunna påräknas alltid finnas i Domkapitlen, icke varder förminskadt. Att desse lekmän, Lektorer vid läroverken, skulle hafva sin tid så upptagen af sin lärare-verksamhet, alt de ej kunde hinna deltaga i Domkapitlens göromål, torde icke få antagas och lärer väl minst kunna påstås af dem, som ändock ville bevara plats i kapitlen åt Theologie Lektorn och Rector Scholae.
Han anser det fördelaktigare om matlagningsskolan fortfarande blefre den nuvarande ägarinnans enskilda tillhörighet, men att seminariet dar inot vissa bestiimda skyldigheter finge atnjuta vissa bestiimda rattigheter. Han föreslal., att direktionen skulle äga att utse föreståndarinna vid skolan och h a h a företradesriitt att dit hänvisa elever, s&amp; lingt utrpninet iiiedgifver, och å andra sidan vara förpliktad att aflöaa förestandarinnan och ansvara för de afgifter, som i närmaste öfverensstiiiiitnelse med hittills vid skolan giillande ordning böra af eleverna erläggas. ' Den väntade, af fjolårets riksdag begärda, kon&amp; propositionen om 7bojandc GGf 7cvinna~~s ti7ctmskapsfiZder har frainlagts i kamrarne. H@igenom liiijes Iieniies ~Ictenskapsalcler från 15 till 17 ar. Vid 1890 ars riksdag väcktes af ledamoten i riksdagens första kammare,. lir F. T. Borg, motion, att kvinnans Bkteiiskapsålder, liksom i~anneiis, skulle sainmanfalla med myi~cligl~ets~~lder~n, skledes höjas från 15 till 21 t %. 1S ' Iotioiien föll, men då motioiiiiren följande riksdag återkom med den i inodifierad form - att kvinnans äktenskapsålder skulle höjas0 till 118 &amp; r -, beslöt kamraime att i skrifvelse till kongl. Idun Stockholm, Oeraandtt Hoktr.-Aktieb. Fredagen den 6 februari 1891. 8: — I d u n m. pl. Träffas å b y r å n k l. Allm. HELLBERG. Telef. Lösnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). - r a d. EI na H a n s s o n. » Lundakvinnan ». än v a r. 1 0 a u g. Men Hvad rätt du tänkt, hvad du i kärlek vill, hvad skönt du drömt kan ej af tiden härjas, det är en skörd, som undan honom bergås, ty den hör evighetens rike till. praktik.
Bonde-Ståndet den 12 ■ Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Bref, om ändring i 5. Cay. 1. $. MissgerningsB alken. S. A. K. Genom Skrifvelse af den 5. sist litine Mars har E. K. M., med fästad uppmärksamhet på nödvändigheten, att, vid bestämmandet af straff för sådane brott, som i 5 Gap. 1 §. Missgernings - Underdåniga Skrif veiner. 191 Balken finnas upptagne, följa en mildare Lagstiftnings åsigter, i Nåder tillkännagifvit Dess önskan, att Riksens Ständer ville hos E. K. M. i underdånighet föreslå en sådan förändring af berörde Lagruna , hvarigenom för ifrågavarande brott vissa bestraffningsgrader kunde varda faststälde, och det nu stadgade dödsstraffet alldeles upphäfvas. Vid öfvervägande af detta ämne, hafva väl Riksens Ständer , å ena sidan, funnit, att det brott, som i 5. Cap. j. §. Missgernings-Batken omförmäles , kan ega så olika gradationer, alt i många fall stadgandet af dödsstraff vore i strid med 1 öfrigt gällande Lagar, men, å den andra, hafva Riksens Ständer äfven ansett upphäfvandet af dödsstraff för de svåraste fall, eller sådane förolämpanden, hvilka, under hot och bitterhet, yttras inför sjelfva Majestätet , eller direct angå detsamma och innefatta de uti ifrågavarande lag-§. uppgifna egenskaper, icke öfverensstämma med bibehållandet af andra i lagen utsatte bestraffningar, enär nemligen, enligt 18. Cap. 8. §. Missgernings-Balken, minsta våld å Ämbetsman i tjensten straffas med lifvets förlust, samt ryktens utspridande i argt uppsåt med det ansvar , som torde komma dödsstraffet närmast , eller landsflygt, hvilken sistnämnde bestraffning jemväl, likmätigt tryckfrihets-förördningen, eger rum för smädelser emot främmande öfverhet , framför hvilken likväl
Den 2t September. 64Z Utdrag af Borgare StändetS Protocoll wid Urtima Riksdagen i Orebro den Li September 18 io. S. D. Ällmänna Beswärs. och Ekonomie'Ut^ flottets yttrande uppä Borgare-Ständets re^ mi§ af fräqan o»n Gesällers hänförande under Tjenflehjons Stadgan blef ä nyo föredragit och detta mäl i anledning af gjorda anmärkningar till Utskottets ytterligare beredning äterförwist. Utt supra. Tx krotocollo O, Valerius. Utdrag af Borgare-Ständets Protocoll wid urtima Riksdagen i Orebro den 21 Septemder 1810. S. D 3)eflöts uppä Hederrvärda Bonde-Ständets inbjudande, det skulle Expeditions. Utffottet anmodas att Expediera och i Beslutet för den. na Riksdag införa hwad under deli sisiförflutne blifwit tillgjordt i frägan 6M Skattemäns skia dispositionsrätt öfwer sina hemmans skog MM. supra, Lx ?rotaco!Io O. Valerius. Utdrag 644 Den 21 September. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i wrebro den si September 1810. S. D. 3?emitterades till Stats. Utskottet ett Memorial af Herr Handelsmannen Stabeck med yrkande att Städernas Magistrats Perso, ner äfwen mätte fä tili godo njuta den för öfrige Embets, och Tjenstemän fastställda Löne, tillökning. Or soprs. Lx ?rotocollo s. v. Valerius. Utdrag af Protokollet, hållet hos Hederwärda Bonde. Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 21 September i8io. S. D. 3?emitterades: Till Bewillttings-Utskottet: Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Rik, sens Ständer, angäende nägra underdäniga An» sökningar om eftergift af Bewillning; Gifwen Orebro Slott den iz Sept. 1310. u/r supra.
St. inkomma förr än gemensamt och i sammanhang med ett annat. Samme värde talare har äfven redogjort, hvarföre inkomst-afd:n ansett sig böra företaga denna fråga, och skälet skall hafva varit, att afd:n icke haft andra göromål för handen, än att sysselsätta sig med denna fråga. Det är likväl ett helt annat förhållande med inkomst-afd:n, än med Ständen. För afd:n var 1847 års berättelse tillgänglig vid den tid arbetet med detta betänk, fortgick, men så är icke förhållandet med Stånden. Om inkomst-afd:n ansåg sig böra på förhand företaga denna fråga, hade den dock icke bordt aflemnas till Stånden förr än ett gemensamt betänk, kunde öfver de båda revisionerna i deras helhet afgifvas. Samme värde talare har vidare sagt, att det vore en farlig princip om man ansåge sig alltid böra granska 2:ne revisionsberättelser pä en gäng. Det är gifvet, att, då riksdagar numera inträffa hvart .3:dje år och revisorerne Sammanträda hvart annat, det den ena riksdagen finnas 2:ne, men den andra riksdagen icke mer än en revisionsberättelse, hvaröfver betänk, skall afgifvas. Att den ena revisionsberättelsen vid någon framtida riksdag icke blir tillgänglig förr än riksdagen fortfarit flere månader och redan nalkas sitt slut, kan äfven vara beroende på den tid af äret riksdagen börjat; men det faller af sig sjelf att afgifvandet af betänk, öfver dessa framtida revisionsberättelser då få rättas efter omständigheterne, utan att derutaf följer att man icke bör, då, såsom nu är händelsen, intet hinder deremot möter, vidtaga den naturliga och till reda ledande åtgärd, att afgifva gemensamt betänk. öfver de 2:ne vid denna riksdag till pröfning förekommande revisionsberättelser. En annan talare, ordf.-n i StatsUtsk., har försvarat 16 §:n i Utsk:s betänk, dermed, att på samma sätt tillgått vid föreg:de riksdagar. Det vore i sanning olyckligt, om derföre, att R. St. vid en föreg:de riksdag afstått från den granskningsrätt, som otvifvelaktig! är deras rätt, R. St. sedermera skulle vara den förlustige.
Hon har hittills iclce kännt vidden af sin egen svaghet: ledd af viinskapens förtroliga hand, åt hvililen lagen jiimva.1 anförtrott vhden af hennes ägendom, har hon nndgått falla ett dubbelt offer för förledarens illistiga beräkningar; vid sidan af eu Aldrig far eller mor har hon förnöjsamt ägnat sin omsorg &amp; t deras hyllest och v h d, ej loclrad af begäret, att, sgsom sjalf myndig, tanka och handla blott för eget biista; och hon hm, då hon förr eller senare inträdt i älrta ståndet, ditfört med sig, icke inbillningen att den myndiga kvinnan vore lika god som den myndige mannen, utan, då hon i sin make endast sett en själfvald förmyndare, hvilken af öm lrärlek och viilvilja åtagit sig hennes angelägenhet, har hon varit ljfvad af den sanna undergifvenhetskiinsla, som alltid skall utgörn ett oeftergifligt villlror för den älctenskapliga föreningens sällhet och lyclza~. Bedctar man vidare de yttre ogynnsamma oinständigheter, under hvillrn kvinnan uppviixte, såsoin t. es. den mer än. bristfalliga undervisning hon orhöll, öfvor hvillcen den st~n.dpunlrt vik fol.lrskola f. n. intager iir vida upphöjd, den triinga begränsningen af hen ' n.es xbetsoiiir&amp;de, då Iion utonz hemmet mhste skaffa sig existensmedel, samt den osjälfstiindiga, oftast fö~: ödmjtilrandc, ställning den ogiftn kvinnan intog, kan vg1 ingen, hiirii reztlrtionir han eller hon %n mH w r a, p&amp; fullt allvar förorda ett Btesg&amp;encle till oden gands goda ticlen D. Till Geijers nttryclc, » att rniinniskan 8: ett sent begrepp i historien~,] - si&amp; fogas, att kvinnan ar ett iinnu senare.
Såsom uplyöning öfwer en sä beskaffad anmälan eller anmärkning, behagade derefter, om jag rätt päminner mig, nägon af Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Conwiret tillkännagifwa, icke allenast ali söcberörde till Bewillnings Utskottet aflämnade förstag, boivik uprättadk, efter de frän LandS«Contoiren med flere stallen, som med Bewillnings upbörd hofwa akt sytzla, gjorde, och till Riksgälds - Contoirsk wid ärekS början insände provistonclle förflager, utan ock akt bwad för öfrigt bewiliningens werkeliga belopp beträffade, Contoiret ä detz sida, icke kunde uti stna räkningar uptaga mera till redowisning, än som frän wederbörande upbördsstallen sned bifogade Reversaler kill Riksgälds» Contoircr öfwerremikteraS: men att deremot ä den an» dra sidan, granffningen deraf, huruwida Vewillningen rätteligen ulgäkt och blifwit till Riksgälds-Contoiret remitterad tillhörde Kongl. Kammar. Rättens Revision. — Oaktadt en sä beskaffad uplysning har likwäl först omförmälde anmärkning ytterligare nagra gängoc blifwit hos Högloft. Riddcrffopet och Adeln förnyad under förmodan att RiksgäldS-Conroiret ffulle finna tillfälle att tillförläteliggre utreda och uplysa huruwida kill Contoiret werkeligen influtit den ifrägawarande högst betydeliga skillnaden, emellan deni ofwannämnde sä kallade provisionel!-: förstag, uptague bewillnings. afgift för Socker, Alun, Krut, samt rätta beloppet der» Den 2 December. ZV7 deraf; men dä denna förmodan warit förgäfwes, har siutcligen den urmäg mäst widkagas, att till ändamä» letS wirmande Lika Kongl. Kammar« Collcgii samt Kongl. Kammar Rättens biträde.