Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten af de förflutne missväxtåren har lemnat bedröflige bevis, huru, igenom den frihet räntegifvaren ägt att i Kronans magaziner aflemna otorkad Spannemål och igenom de uppköp af dylike sädessorter, MagazinsDirectionen gjort och från det ena länet transporterat till ett annat, dels un? der magazinering, dels under transporten, desa sa sädesslag förlorat sin fröbarhet och, den på utsäden, i behof varande jordbrukaren, som .under hopp att erhålla duglig säd, ofta dyrt tillköpt sig densamma, blifvit bedragen , hvarigenom stundom missväxt och brist för det följande året äfven blifvit beredd. Hvar och en inser häraf lätt, att det är ett stort misstag att magazinera otorkad säd, hälst i ett land där man af nu några lyckligtvis inträffade goda skördar, ej må glömma att vårt elimats hårdhet icke kan lemna oss förhoppningar, att sådant alltid skall fortfara, och der er - Den 21 Februarii. farenheten bevittnat, att man mera än i något annat land, är i behof af, att, ifrån goda år samla och bevara dugliga förrådet till fruktansvärdt kommande svaga skördar. Jag vågar således till Ridderskapets och Adelns upplyste pröfning vördsamt hemställa, om icke den förändring borde vidtagas, att i stället för det Val som hittills stundom blifvit lemnadt Räntegifvarne, att till Kronans Magaziner få lemna antingen oforkad säd eller torkad säd, med afdrag för intörkningetl af 4 Kappar per tunna, det hädanefter må blifva ovilkorligen föreskrifva, att alltid torkad räntesäd, med ofvannämnda afdrag, bör lemnäs, och ingen annan än duglig sådan, på Magazinsförvaltarens aosvar, får emottagas.
Men, min kusin”, fortfor doktorinnan, återkommande till sin ursprungstanke, som min mor misstänkt och den hon sökt parera både genom den vink, hon gifvit om faran af ”cirkeln,” och genom samtalets förflyttande på den husliga grunden – ”för att nu gå ifrån det enskilta, måste min kusin säga mig hvem det är som gått mig i förväg?” ”Vår hederliga och omtänksamma Lena Dittmer, och det faller sig ju förträffligt, då hon och hennes man förut ha stora klubben.” ”Åh, derföre behöfver det ju icke falla sig så bra ... Men sak samma – officerare, både stationerade och flackande, ha vi nog af, så den varan räcker till ... Nå, jag glömmer ju den stora nyheten om generalbefälhafvarens ankomst.” ”Ja, baron Armfelt lärer komma i morgon eftermiddag.” ”Aha, kusin vet det också – kusin har goda källor. Grefve Oxenstjerna lär stå högt i gunsten, och då han står så väl hos sin värdinna, så droppar det väl fram en och annan intressant notis ... Men blir det icke intressant, kusin, att ansigte mot ansigte se Gustaf Mauritz Armfelt, denne förryckare och förtrollare, som man vågat anklaga för allt, till och med att ha kastat sin djerfva blick på en drottning.” ”För min del förlåter jag honom icke fröken Rudenskölds djupa olycka, som förtjente att vara verldskunnig, om varningar i den vägen kunde uppskattas. Hvad i öfrigt beträffar att han skulle ha kastat djerfva blickar på någon alltför hög dam, så tror jag ej derpå. Ännu är ej grefve Struenses död på schavotten och den arma drottning Karolina Matildas förspillda landsflyktiga lif en så gammal saga, att man ej mins den.” ”Det är sant, kusin! Och då Kristian VII nu gått att återträffa sin förskjutna gemål, hoppas jag att han riktigt försonat sig med henne. Lifvet i himlen är ändå längre än lifvet på jorden – låt oss trösta oss dermed. Och lät oss sedan icke dömma snillets dårskaper alltför hårdt!
Borgare-Siandet tillkännagifva, att sorn de ansago de uti förenärnnda Memorial väckta frågor röra de Ståndet i Nåder förundta Privilegier, funno bemälte I edarnöter sig icke kunna i öfverläggning till beslut derom deltaga; men då Ledamöterna af de öfriga Riks-Stånden ansett denna af Borgerskapets Ledamöter vidtagna ålgård icke böra vara for dem hinderlig, att, i likhet med hvad Riksdags-Ordningen föreskrifter, låta till beredning förekomma hvad till Utskottens handläggning är vordet öfverlemnadt, samt att Betänkande deröfver afgifva , hafva berörde ämnen i sådant ändamål till öfvervägande blifvit företagna. Under öfverläggningen härom har dock imellan Ledamöterna af sistnämnda trenne Riksstånd skiljaktiga meningar i vissa af de framställa frågor sig yppat, hvarföre ock votering blifvit anstäld; och få Utskotten således nu framlägga det af pluraliteten beslutade Betänkande. Hvad forst beträffar den derom väckta mo'» tion, att en allmän näringsfrihet må beviljas, så att hvar och en Svensk inan i Stad och på Landet må blifva fritt att idka hvilket lofligt handtverk och näringsfång som heldst, emot fullgörande af de allmänna skyldigheter och de afgifter till Staten, sein dermed äro förenade; samt att Allmogen må utan särskilt afgift idka handtverk och slöjder; så, enär detta ämne redan hos Utskotten till behandling förevarit, anse Utskotten någon ytterligare åtgärd dervid icke kunna ttagas. Vid - >354 Den 14 Juli. Vidkommande dernäst frågan om upphäfvande af hvad 6 Gap. Handels-Balken i afseende å förbud emot landsköp stadgar; så emedan dels allmän frihet i spannmålshandel förut är beviljad, dels enahanda frihet i afseende å handel roed victualie-varor, i anledning af derom gjord underdånig ansökning, lärer af Kongl. .Majit, efter hvad Utskotten hafvj fullt skäl att förmoda, innan kort genom utfärdad Nådig Författning fastställas, enär Kongl. Maj.-t under nu påstående Riksmöte täckts i Nåder inhämta Riksens Höglofl.
Kassa-kreditiv. Se: Kreditiv. Kemner, J. C., Civil-konduktör, ackordsanbud å Banko-diskont verkets fordran hos 62. Kreditiv, angående begärdt anslag dertill för en tillämnad Filial-bank i Carlstad 19. — , Förmyndare-kammarens i Stockholm ansökning om begag nande af dylikt hos Banken 35: 46. , till Jern-kontoret 35: 8. — —, » Kommers-kollegium 35: 7. — —, » Riksgälds-kontoret 55: 60.46. , vilkor för erhållande af 35: 46. Jiji« Lidman, C. P., Apothekare, ackordsanbud å Banko-diskont-verkets fordran hos 49. Lindstedt, E. P., f. d. Kamererare, afskrifning af Låne-kontorets i Malmö återstående fordran hos 8. Lohman, C. G., e. 0. Kontorsskrifvare, ansökning om årligt understöd 12. 6 N:o Sid; N:o Lån, mot pant af guld och silfver 35: 5. — , till städer och korporationer 35: 20. — , mot inteckning i fast egendom 30, 35: 21. -— , till skiften och odlingar 35: 30. — , från Handelsoch Närings-diskont-fonden: mot löpande förskrifning, aktier och publika papper 35: 41. mot pant af vågförda effekter 35: 43. — , från allmänna Diskont-fonden 35: 48. Låne-kontoret i Göteborg: ackordsanbud å dess fordran hos Grosshand landen E. Röhss 34. afskrifning af lån och öfverräntor derstädes 4. » af dess fordran hos f. Ombudsmannen V. M. Stenberg 3. eftergift af öfverräntor å dess fordran uti C. J. Ulfsparres konkurs 24. i Malmö: afskrifning af lån derstädes 5. » af dess fordran hos f. Kamereraren E. P. Lindstedt 8. i Wisbij: afskrifning af åtskilliga dess balanserade fordringar 10.
N:o 54. 5 Herr Rydström i Herr Leffler; Herr Montan; Herr Finberg; Herr Fallström; Herr Festman ; Herr Richert; Herr Lundman , och Herr Helsingius ; s:o af Herr Pettersson; 5:o af Herr Sandblad; och 4:0 af Herr Mattsson; samt Tilt det Hedervärda Bonde-Stdndet) %:o af Jan Eric Jansson från Carlstads Län ; med hvilken Daniel Andersson, Nils Nilsson och Anders Nilsson från samma Län sig förenat; 2:0 af Anders Andersson från Skaraborgs Län j 3:o af Anders Andersson från Öste?*! göthlands Län; och 4:0 af Eric Paulsson från Elfsborgs Län ; i anledning af hvilkas anföranden sig utlåtit: Vice Talmannen Jon Jonsson ; Olof Pehrsson från Stockholms Län ; Eric Andersson från Vesterås Län; Anders Nilsson i Tottarp, och Anders Nilsson i lilla Isie; Nils Mansson från Malmöhus Län; Paul Jonsson från Christianstads Län ; Nils Strindlund från Vester-Norrlanda Län ; Anders Danielsson från Elfsborgs Län , med flere af det Hedervärda Ståndets Ledamöter^ C Lagtomt Allm,'Bttv.o.Otc.Utsh. Btt. N:o 54. 5:o, af Lars Nilsson från Norrbottens Län; fo. af Olof Olofsson från Östergöthlands Län ; med hvilken Johannes Andersson från Calroare Län och Anders Pehrsson från östergöthlands Län sig förenat; 7:0. af Olof Nilsson från Vermlands Län; 8:0. af Andreas Hansson från Elfsborgs Län ; g:o. af Lars Pehrsson från Westerås Län; 10:0. af Jonas Nilsson från Wermlands Län» i anledning af hvilkas Memorial sig utlåtit : Bengt Nilsson från Örebro Län ; Anders Andersson från Södermanlands Län; Andreas Håkansson från Elfborgs Län; Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län j och Nils Insulin från Stockholms Län» 11:0. af Gustaf Larsson från sistnämnr de Län ; 1 a:o. af Casper Wijkman och Johan Andersson från Upsala Län, med hvilka Eric Jansson och Anders Hansson fran samma Län sig förenat; t3:o. af Eric Andersson från Westerå* Un; ha gsamt Allm.
Jag anser de medel, som i alla fall under de första åren äro att tillgå, vara så tillräckliga, att ingen orsak lill farhåga i det afseendet finnes. Hvad åter Herr Crusenstolpe yttrat, om osäkerheten i kostnadsförslagen, måtte ej höra hit, utan till hufvudfrågan. Men hvad jag anser mig skyldig alt yttra, i följd af de revisioner af Canalen, hvilka jag varit i tillfälle öfvervara, är att detta kostnadsförslag är det säkraste, som blifvit gjordt. Jag har dessutom en stärkt öfvertygelse derom genom de jemförelser man kan göra med andra dylika arbeten; och Iljelmare-Canalen har visat, att för den summa, som nu är satt i fråga, Canalen kan göras färdig. Tillika är jag skyldig säga, att vid de föregående årens arbeten äro stora uppoffringar gjorde för föremål, sorn ej äro af den nödvändighet, att de fordras till Canalens segelbarhet. Man skall också beräkna, att i början af arbetet misstag begås. Jag äger således den öfvertygelse, att inga vidare anslag be - ic>4 Den 3o Decembef f. rn. höfvas för att tillvägabringa Canalens segelbarhet, och jag gör mig säker, att de personer, hvilka komma att sysselsätta sig med arbetet, frångå den slags laxe, som liiltills existerat, och använda hela sitt bemödande endast att få den segelbar. Denna sak hör ej till nuvarande discussion, utan bör uppskjutas till hufvudfrågans afgörande. Ilar är blott fråga om de tvenne meningarne, deras, som tro alt man vinner genom ett uppskof, och deras som anse, att det kostar mera att uppskjuta afgörandet. Jag vill dröja med allt vidare yttrande till liufvuddiscussionen. Sedan Herr Crusenstolpe förklarat, att han ej utan votering afslår från sitt förslag, anhåller jag om proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln anser att Utlåtandet nu genast må företagas till afgörande. Friherre von Stedingk j Carl Adam Bogislaus Styrbjörn: Här förekomma tvenne frågor, nemligen att yttra sig i hufvudsaken och öfver Herr Crusenstolpes hemställan.
Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslag 12,968,245: 75. Odisponible uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 641,966: 21. Till riksgälds-verkets fond: Andel i öfverskott och besparingar: Utgående balans: \ Fondens behållning vid 1863 års slut, bestående af: Behållning af spanmål och proviant 96,064: 55. Dito af bergseffekter 930,346: 50. Utestående kronouppbörd den 31 December 1863: Efter afdrag af: f Ofverlevereringar ..: 7,976: 81. Återstående utgifter, enligt riksstat, , 400,165: 84. / Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslag 12,628,446: 29. Odisponible uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 630,055: 41. Till riksgälds-verkets fond: Andel i öfverskott och besparingar: Bilagan Litt. C. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 4. Ordinarie statsregleringsfonden år 1863. Debet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1863 års början, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag Odisponible uppbördsmedel: Ordinarie inkomster Extra ordinarie dito Fondens utgifter: Utom hufvudtitlarne ■••• 87,063: 3. Riksgälds-verkets fond: Bidrag till bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter för år 1863 2,059,790: Fondens behållning vid 1863 års slut, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag 12,628,446: 29. Odisponible uppbördsmedel: D. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 4. Statsverkets behållna inkomster för år 1863. Enligt Rikets Ständers riksstat påräknade.
Dessutom torde hos Riksens Höglofl. Ständer böra komma i ömt öfvervägande, att flere Låntagare, ehuru icke alldeles utblottade, likväl tor. de befinna1 sig i den belägenhet, att om allt hvad de utaf Lånet undfått, med stränghet skulle återfordras , sådant skulle bereda deras fullkomliga undergång. I betraktande af allt detta, samt med Den 3 9 Maj. 495 med kännedom af Riksens Höglofl. Ständers ädelmodiga tänkesätt, har Stats-Utskottet icke tvekat att tillstyrka en sådan nedsättning af hela Lånsumman, att härigenom åt vederbörande må beredas tillräckligt utrymme, att, vid Lånets infordrande, äfven jemka och lindra betalningen för dem, hvilkas belägenhet påkallar större eller mindre skonsamhet; hvadan, såsom en följd häraf, Utskottet ansett sig böra föreslå, att eftergift beviljas för hälften af Lånet, deruti inberäknad den skada, sorn inträffat genom förlusten af ett Fartyg, hvilket, jemte dess last af Spannmål, år 1809 sent om hösten förolyckats; men att deremot de återstående 25,000 Rrdr Banco ovilkorligen varda infordrade och till RiksgäldsContoiret levererade, den ena hälften häraf eller 12,500 R:dr nästkommande år 1816, och den andra hälften år 1817- Och på det en sådan eftergift endast må komma den fattiga Och mest behöfvande till godo, torde den anstalt böra vidtagas, att i hvarje Socken uti allmän Sockenstämma upprättas förteckningar på dem bland Låntagarena, hvilka anses berättigade, att antingen alldeles förskonas för betalning, eller ock njuta större eller mindre lindring; hvarefter dessa förteckningar af Konungens Befallningshafvande, i närvaro af Socknens Deputerade, granskas och fastställas. Skulle Riksens Höglofl.
En annan omständighet, som äfven förtjenar tagas i betraktande är, att smillosamma sjukdomar, sorn, en gång inkomme i ett gemensamhetsfängelse, vanligen anställa så förfärliga härjningar, inom Philadelphiaf;ingelserne icke kunna i hela sin förstörande kraft utbilda sig, emedan fångarne äro isolerade. Också blef, då choleran rasade i London, Milbank fritt derifrån. Gå vi nu till dc facta, hvilka aulhenlika handlingar rörde morlaliteten inom olika fängelser gifva vid handen, och hvaraf jag endast vill åberopa dem, som blifvit anförda af den i Norrige förordnade comité, så finna vi t. ex. att i de äldre fängelserne, nemi. inom Frankrike, Belgien, Danmark och Norrige, morlaliteten uppgått lill SjWdels proc. af fängarnes antal, under det att morlaliteten hos den fria befolkningen utgjort 1 pudels proc., till följd hvaraf mortaliteten inom dessa fängelser med omkring proc. öfverstigit den hos den fria befolkningen. Inom de efter Auburnsyslemet inrättade fängelser har åter förhållande varit 3j'0-jy:dels proc. af fångarncs antal oell mortalileten inom de respective ländernas (England, Schweitz, NewYork) fria befolkning 2j^rdels proc., hvadan dödligheten i fängelserne varit nära 1 procent högre än bland den fria befolkningen ; och ändteligen har i Philadelphiafängelserne mortaliteten blott utgjort 2j3jS:dels proc. af fångarnes antal, och således öfverstigit mortaliteten inom den fria befolkningen endast med omkring J proc.; och facta af denna beskaffenhet finna vi i alla afhandlingar, som uppställa en jemförelse mellan de olika fängelsesystemerne i salutärt hänseende, hvaraf här endast må nämnas de, säkert af de fleste närvarande kända, nemi.
De förblifva derföre mumielika former utan anda och lif, samt stå således i fullkomlig motsats med de historiskt utbildade inrättningarna, hvilka man bör föreställa sig såsom varande i oi-ganiskt sammanhang med folket och ägande ett inneboende lif, hvai's sträfvande röjer sig genom en ständigt fortgående utveckling. Man måste dock göra vår tid den rättvisa, att den tyckes inse det skefva och grundlösa i de åsigter, enligt hvilka det rena förnuftet ensamt tillei-kännes domsrätt i hvarjehanda förekommande frågor. Man har måhända stundom hört någon gå till och med väl långt i ifver för den historiska continuiteten; men detta kan icke verka på halten och värdet af den historiska åsigten, som nu tyckes äfven hafva gjort sig gällande i de flesta länder-. Verk - Den 24 April. ^49 Verkningarna af alla reformer, äfven de partiella, äro svåra att beräkna, emedan de bero mera af subjectiviteten lios det folk, der de skola äga rum, än af de ideer, som derför ligga till grund. Uti sjelfva utförandet ligger äfven en svårighet. Dertill fordras både lugn och försigtighet; att sammanfoga det nya förändrade med det gamla beslående, så att inga ojemnheter eller inconsequenser uppkomma, är svårare, än mången föreställt sig. Är reformen åter mera ingripande och medför en rubbning i de grundsatser, som varit allmänt bland folket erkända och antagna, måste naturligtvis vådan blifva större. Erfarenheten, hvars råd ej äro att förkasta, har visat oss, huru reformer, grundande sig både på ädla och förnuftiga ide'er, i stället att medföra åsyftad nytta, åstadkommit splittring och slutligen förfärliga reactioner. Hvad som, jemte öfvertygelsen 0111 det gamlas fullkomliga oduglighet, skall kunna bestämma till ett så vigtigt, alltid äfventyrligt steg är hufvudsakligen folkets högt och enhälligt uttalade önskan.
Under en Statsförfattning, der Konungen sjelf tilloch afsätter sina Rådgifvare, der dessa äro upplysande, ej styrande, der synes mig deras Aristocratiska classification , den jag åtminstone endast i fi. gurligt afseende kan fatta, blifva den minst farliga af alla , ty skulle någon fara möjligen af denna rådgifvande Corps kunna uppkomma, så vore en vink från Konungen, honom lagligen förbehållen, tillräcklig att göra hela denna frugtansvärda Aristocrati om intet. Oagtadt allt hvad Friherre Boye deremot yttrat, tror jag, att ConstitutionsUtskottet, i ett tvetydigt fall, sådant som detta, gjort rätt, att vid upprättande af Förslaget till en bestämd ordalydelse af den omtvistade § , söka sig en ledning i GrundLagarncs anda och allmänna syftning, liksom i andra §:rs analogi med den 17° Den 23 Maji, ifrågavarande. En text, nog tydlig, att ej på två sätt kunna tolkas, behöfver ingen främmande hjelpreda, men de öfverläggriingar, som här ägt rum, bevisa tydeligen, att 107 §. icke kan sä lunda anses Jag har ansett att ConstitutionsUtsko tet, som ensamt har sig uppdragen granskningen af SratsRådets Protocoller, vore den enda Auctoriiet, sorn kunde och boule bedomina, huruvida StatsRådets Ledamöter i deras rådslag iagttagit Rikets sannskyldiga nytta. Friherre Boye åter har trott, att denna prof* ningsrätt äfven tillkommer Riksens Ständer, och Texten i §. åberopas af oss båda. Ar icke detta ett tillräckligt bevis på behofvet af dess närmare bestämmande? Friherre Boye har sagt, att Constitntionsötskottet kan meddela Rikets Ständer sådana upplysningar, sorn sätta dem i tillstånd, att med sakkännedom utöfva deras Domsrätt, men då, efter GrundLagarna, StatsRådets Protocoller ej få komma till allmän kännedom , hemställer jag, hvad slags upplysning ConstitutionsUtskottet möjligen kan meddela, som i någon mon skulle tillfredsställa rättvisans och äfven billighetens fordringar?
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Utskottet har i sitt första Betänkande så grundligt ådagalagt, alt fondens otillräcklighet endast härrör ifrån räntans nedsättning, att jag icke kan annat än tillstyrka bifall å nämnde Betänkande. Derigenom skulle lånen mera sökas och snarare erhållas af dem, sorn äro verkligen Jån-behöfvande, och fonden sålunda kunna komma att motsvara sitt ändamål. Jag kan icke annat än så mycket mera tillstyrka detta, sorn det skäl, Utskottet i sitt senare Utlåtande anfört såsom grund förden först yttrade meningens frånträdande, sy - Den 3o Ko v em Sier f. m. '49 nes vara af alldeles ingen vigt. Utskottet säger nemligen, att det icke funnit anledning frångå sin förut yttrade öfvertygelse; inen att det, sedan en opinion i Stånden allmänt blifvit uttryckt om nödvändighc*'ten att bibehålla 5 procents ränta, liar velat foga sig derefter. Jag tror, att Utskottet boil l;iga i betraktande, att i Stånden, sedan ålerremiss finnes nödvändig, sällan tillas till försvar för Utskottets yttrade meningar, och att man derföre i vidlöftiga mål ofia underlåter att vederlägga vissa emot Utskottet gjorda anmärkningar, blott i den förmodan, att Utskottet skall förblifva vid hvad det sjelf anser vara rätt, Jag tillstyrker således bifall lill Utskottets första Betänkande, eller att räntan på de lån, hvilka efter i83o års början meddelas, må, lika sorn före år 1823, blifva 6 procent. Herr Tham Wollrath: Det är naturligt, alt hvar och en, sorn vill medverka till räntans nedsättande i allmänhet, äfven måste motarbeta alla försök, att uppstegra Bankens räntor. Det är tillräckligt visadt, att hvar och en, som icke bor i Stockholm, Götheborg eller Malmö, men behöfver ålita Disconten, måste jemte omkostnader betala fullt ut 6 procents ränta.
Då denna tid nalkades sitt slut, nedsattes här i Stockholm vid början af år 1825 en komité af Svenske och Norske män, fem af hvardera nationen, som skulle afgifva förslag till en bestående författning angide ländernas ömsesidiga handelsoch sjöfarts-förhållanden. Bland de Norske ledamöterne voro 2:ne i tjenst varande StatsRåd och ett f. d. StatsRåd, hvilken sistnämnde innehade främsta platsen å Norska sidan, en utmärkt Statsman, som sedermera blef Noriges Ståthållare. Under de första dagarnes sammanträden rådplägades om grunderna för författmn eller, rättare sagdt, fördraget. En af hufvudgrunderna gick derpå ut, att alla inhemska varor, så vidt de icke i allmänhet vore till ineller utförsel förbjudna, skulle kunna öfver gränsen tullfritt föras från ena till andra riket. Fyra af de Norska ledamöterna ifrade härvid för undantagandet al stångjern och jernmalm faktur. Endast den främste Norske ledamoten ville icke veta af detta undantag. Den friare meningen segrade ock efter en långvarig och varm strid. Följande dagen sammanträffade hos denne främste Norske komité-ledamot ett af de Norska StatsRådeu med komitéus Sekretie. Bemälde StatsRåd ledde dervid samtalet på gårdagens tvisteämne. »Det. var mig så mycket mera tungt», yt - Den 5 November. 89 trade lian till Sekret:», »att kämpa för mitt lands intresse i denna sak, som jag hade denne min landsman till vedersakare, hvars enskildta intresse dock nästan helt och hållet sammanfaller med det allmännas, emedan han eger de flesta Norska jernverken i närheten af Svenska gränsorterna, och påtagligt är, att den fria konkurrensen med Svenska jernet kommer att tillskynda honom betydliga förluster.» — »Ja», inföll denne, »jag inser rätt väl, att en känbar minskning i min årliga intägt derigenom vållas mig, men, om grundsatsen är riktig, — och jag är öfvertygad, att så är, — så må den tillämpas i sin helhet, utan afseende på enskilda intressen.» Så, mine Hrr! tänkte och handlade en Nnrsk Statsman.
Kommissarie-underskrifter 1 R:dr 26 sk. 8 rst. kontrasignation — 34 sk. 8 rst. c) för hvarje 1000:de nya sedlar af valörerne under 16| R:dr utöfver det antal, hvars expedierande kan medhinnas af vederbörande i Sedel-kontoret. Kommissarie-underskriften 1 R:dr 16. sk. kbnträsignation — 32. sk. Stockholm den 13 Oktober 1854. STOCKHOLM, Tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. BankoUtskottets Utlåtande, N:o 70. 1 N:o 70. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Okt. 1854, kl. 1 e. ra. Utlåtande, i anledning af ett utaf Kapitenen 0. ödelborg gjordt ackords-anbud. Uti en till Utskottet inlemnad skrift, liar Kapitenen 0. ödelborg, så som af Kongl. Götha Hof-rätt tillförordnad God Man för Löjtnant Michael Hammarskölds fru, Johanna Hammarsköld, född af Uhr, med föranledande af hennes högst bekymmersamma ekonomiska omständigheter, anhållit om antagande af ett ackord af 50 procent å den tredje-del af mannens återstående skuld till Banko-Diskont-verket, hvilken fru Hammarsköld, genom förbemälde Kongl.