Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är derföre man ansett skiftesmännen och vidare, då klagan föres, Domaren höra häruti lägga delegarne emellan, och efter den grund, att vilkoret för Storskiftets rubbning borde vara gemensam nytta för del~ egarne_, utan någons lidande. Blir icke härigenom allas rätt vårdad och det goda ändamålet bevaradt? Det af Utskotten anförde skäl mot rättighet till rubbning i Skogsskiften i allmänhet, eller att skogsöda skulle deraf blifva en följd, är icke i min Den 6 April e. m. 3i3 tanka fullt giltigt; raan bör dessutom betanka, att på 5o å 70 år har man ny skog åter, hvaremot egoskiftet, serdeles om det blir väl verkställdt, kommer att ännu längre ega bestånd, kanske för alltid. Likaså bör anmärkas, att ordet skog är ganska obestämdt; derunder menas i skogsorterne en stor del af marken utom inegorne; alldeles icke endast ståndskog. 12 Cap. 2 Härvid hemställa Utskotten det tillägg, att vid Skifte iagttagas bör, det hvarje hemmanslott erhåller dess tillständiga andel, så väl af åker och äng, eller dertill tjenlig och odlingsbar jord, som af skog och betesmark. Skälet: att följden af nuvarande Stadgande skulle kunna blifva att en delegare i inrösningsjord endast erhölle sådan mark, som till äng vore tjenlig, men icke med fördel kunde till åker uppodlas, och en annan åter tilldelades endast odalåker. En sådan tillämpning af denna §. att en jordegare skulle tilldelas hvad som blott dugde till åker eller blott till äng, är knappt tänkbar. Då hvar och en skall hafva, hvad mot hans egolott i godhet svarar, och denna bestått af både åker och äng, hvarförutan intet jordbruk kan existera; så lär det väl få anses vara klart, att han skall få, hvad som duger till begge egoslagen. Att i öf - 3i4 Den 6 April e. m. rigt en delegare ensamt kan få bara odalåker, vore väl icke otänkbart, t. ex. i Skåne, och deraf må väl duglig äng kunna tillskapas. 12 Cap. 8 $.
Ekar, som Enskildta Träd eller som j Skogar Detratktadc, behbfwa enskilta afhandlingar som häk pä Riddarhuset skutte blifwa skr wiolöftigt; men jag höps pas att icke Nidderflapet och Adeln nekar mig dm kanske förtjent» tilfredSställclsen, att som en af deras första Träkarlar fä framlemna wid Justeringen (tp ärcn, bet hade jag aldeles icke pätänkt förut) Americansta Ekollon Mognade 1808 pä Dagsnäs, och hwilka jag hade lemnat förut till wär lärde Professor Zvar»? wid ben Madrmtsta och Dcrgiansta trädgärden här i Stockholm. Dä dessa Ollon förleden HöstaS ännu wots mjuka, wörö de gansta ätbara och nästan som nöt» kjärna r. Ätt kala widare här VM Jägerie-StatcN, som ester diffcranta localen katt wara bäde nyttig och stadelig, stulle äfwen onödigt uppchälla Riddrrstapet och Adeln; utan är mitt ödmjuka kilstyrka,ide i allmänhet att hela detta ärendet med alla Utstottets afhandlin» -ar, 676 Den 19 September. gar, Memorialer och Dickamina mä hänwisas kill alls ProvincersLandShöfdingarattuti dpljka Commiteer, hwilka höllos pä l79Otalct dä wär nädiga Konung nyss ivar blefwm Förmyndare; att med dessa Commiteer besluta och afhandla om hwad för hwarje Province kan wara passande för bess local; och hwilket sedermera till Wär allernädigfte Konung fär öfwerlemnas.
JYIåtte hvar och en sann vän af sitt fädernesland och dess sjelfständiga, ärofulla framtid, icke glömma, att i en tid, då så mycket hotar att söndra sinnena, är det hvars och ens pligt att uraktlåta intet i sin förmåga, för att lugna, försona intressena och fastare sammanknyta länkarna i den stora samhällskedja, som förenar alla Svenskar från timonen till kojorna. Lossas denna, släppes bandet, då ser det fruktansvärdi ut för det gamla Sveriges sjelfbestånd och framtid, och detta måtte ingen önska — han må kalla sig liberal eller conservativ, anhängare af hvad slags systeme som helst. Hellre låter han visserligen segren af någon absolut sats springa, den må äga för hans enskilda egenkärlek huru mycket värde som helst. Gr. Frölich, David: För min del har jag nästan helt och hållet afliållit mig från all discussion i det ämne, hvarom prot.utdr. nu blifvit justeradt. Jag har gjort det hufvudsakligen derföre, att jag trott mig kunna förutse en sadan utgång, som frågan lin synes få. Nu när saken är pröfvad, anhåller jag att få i prot. antecknadt, att jag i allo förenar mig i den reservation, som Frih. Hamilton nyss uppläst, och önskar blott tillägga, att, efter milt förmenande, den hårdnackade striden emot alla liberala och sunda statsekonomiska ide'er vid denna riksdag icke kan lillskrifvas okunnighet i dessa ämnen, utan troligen den förmening, att Statens inkomster kunde bättre fyllas genom förhöjda tulltariffer än eljest. Jag gissar, att detta är en sak, hvarom erfarenheten kommer att upplysa att så icke i verkligheten inträffar, och hoppas att vid en kommande riksdag discussionen icke kommer att blifva till den grad desultorisk, sorn den hittills varit. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gastaf, uppläste följande : Med stöd af 56 §:n Riksd.Ordn. och med anledn. af den nyss slutade öfverläggningen roi:de tullbevillningen, in - Den g Januari f. m. i5 kommer jag med motioner, ländande till verksammare tullbevakning.
Billberg, såsom bevis af Riksens Ständers erkänsla för dess nitfulla och lyckliga bemödanden vid utförandet af det honom utaf Kongl. Maj:t i Nåder uppdragne LiqvidationsVärf år 1815, och att tillika hos Kongl. Maj:t äg 88 Stats-Utskottets Betiinkandenl i underdånighet anmälan härom göres; voterar Ja; den det ej vill ; Nej. Vinner Nej, så skola, med erkännande utaf Herr Vice Presidenten illbergs förtjenst, Riksens Ständer hos Kongl. Majst i underdånighet anmäla bemälte Herr Vice Presidents nitfulia och berömvärda förhållande uti omförrnälte honom lemnade uppdrag; Dock varder sådant allt Riksens Högloft. Ständers bepröfvande vördsamligen understäldt. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts hemställan, angående Riks-Ståndens serskildte Beslut i Jr äg a om Riksens Ständers Revisorers rätt, att indraga Creditivet å Banken för Allmänna Magasins -Inrättningen. Etn'igt meddelte Protocolls-Utdrag af deri 27 1 nästledne månad, hafva Respective Riks Stånden sålunda afgjort det utaf StatsUtskottet beredde mål^ angående grunderne för Allmänna Magazins Inrättningens S yrelse och Förvaltning, au genom 2:ne Stånds sammanstämmande beslut är bifallit hvad Utskoitet föreslagit oell tillstyrkt utom i frågan rörande rättighet för R iksens Ständers till granskning af StatsRåneooch Riksgälds-Verkens Räkenskaper utsedde Revisorer, att, i händelse af befinnande up« penbara dfverträdelser af grunderne för dispo» Stats-Utskottets
Den ena, som af lagen hittills karakteriserats såsom åverkan, borde naturenligt och rättast hafva kallats sjöröfveri, när detta ord uppfattas icke efter den vanliga bemärkelsen enligt språkbruket, utan efter ordställningen, ty handlingen innefattar ett verkligt bortröfvande från egaren eller innehafvaren af sjöns eiler vattnets ordentliga bruk och nyttjande. Den andra förrättningen utgöres af det olagliga tillgreppet af fisk och betecknas redan genom sjelfva språket och följaktligen också i folk-medvetandet med ordet: fisktjufveri. Då sednare tiders lagstiftningar på mångahanda sätt sökt befordra de arbetande folkklassernas materiella välstånd, böra de väl också derjemte vara betänkta på att i icke mindre mån Den 15 November f. m, 57 söka verka till deras moraliska lyftning. Men hur går det dermed, om sjelfva lagen, som inom konstitutionella samhällen dock är att anse såsom ett bland de aldra kraftigaste och vigtigaste folkuppfostnings-medlen, uppställes i strid med naturens bud, i strid med det bättre folk-medvetandet? Mig synes åtminstone önskvärdt, att det, så vidt görligt är, vid all lagstiftning undvikes, att gå ifrån naturen, och i öfverenstämmelse dermed ock, att R. S:r, hvad angår denna fråga, måtte för sin del förklara, att det ololliga fiskandet på andras vatten må af lagen anses och benämnas för hvad det verkligen är, så snart det är förenadt med olofligt tillgrepp, nemi. tjufveri. I sammanhang härmed vågar jag hemställa, om icke särskilda bestämmelser böra göras rörande ungdomens behandling, då den gör sig saker till detta slags fiskande. Vid frågor angående utvägar att befordra allmän sedlighet, vare sig genom straff eller på annat sätt, äro, enligt min tanka, alltid de bland dem, som afse ungdomens behandling, dervid för lagstiftaren af framstående vigt; och hvad särskildt det olofliga fiskandet angår, torde det vara så mycket angelägnare, att ungdomens benägenhet derför icke glömmes, som denna benägenhet eljest lätt urartar till ytterligheter af ganska betänklig art både för fiskena och för den allmänna laglydnaden.
Att meningen är sådan, synes så mycket tydligare, som Grundlagens berörde ordalydelfet enligt hvad Herr Lefrén redan anmärkt, tilli’ kännagifver, att fedan en efter sista Ombudsmannens val nästföljande Riksdag begynt, har äfven Suppleantens rätt att efterträda Justitieombudsmannen upphört, i händelse denne af* gioge innan Riksens Ständer förrättat det val, Den 9 O cl ober f, m, 6f till detta Embete, hvilket de, enligt 96 §< Re« geringsformen vid hvarje Riksdag skola göra. Hvad som gäller om Suppleanten i början af Riksdagen, eller före valet, måtte äfven gälla i slutet af densamma eller efter valet, emedan grunden i bägge fallen är enahanda, eller den att Riksens Ständer äro tillsammans, och icke, så länge det räcker, behöfva tillita den Survii vander, som endast för deras frånvaro är på-; räknad. Om än emot såsom jag förmodar sunda förnuftsslut och Grundlagens anda Lagens iden-: na del mindre vårdade» bokstaf ovilkorligen stadgar, att en Survivanciet för JustitiieOmbudsmanöen bör finnas, när det icke behöfves, och följakteligen att Suppleanten skall, under påstår ende Riksdag tillträda sysslan utan nytt val, så frågas ytterligare om Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret skol* befatta sig med att infätta honom i Embetet enligt 26 §. Justitim Ombudstnannens instruetion ? Derpå svaras nej'. Ty enligt hvad jag redan hos Herrar Fullmägtige haft äran anföra finnes ingen rimlig grund, hvarföre icke de skulle hafva fått detta, hvarken Banken eller RiksgäldsContoiret angående uppdrag, om icke af orsak, att inga Representanter af samtelige RiksStånden mellan Kikrdagarne äro att tillgå. Men under desamma finnes icke skälet till befattningen, följagteligen bör den sednares äfven upphöra och den första åtgärdens eller Justitieombudsmannen» insättande i embetet, leder till den andra, eller val af Suppleant genom Herrar Fuilmäg-i "68
Vid denna frågas behandling inom Banko-Utsk:t, höjde sig många röster emot en förändring i vår nuv:de myntfot, på den grund, att man förutsatte möjligheten deraf, att en för hela Europa gemensam öfverenskommelse i afseende å myntfoten skulle kunna träffas. Blefve en sådan öfverenskommelse gjord, skulle vi, om vi nu eller i en nära framtid företoge en partiell förändring, blifva tvungna att ytterligare en gång till ändra vårt myntsystem. — Denna mening biel' dock af majoriteten undertryckt och man kom till det resultat, förev:de förslag utvisar. Mot detta Betänk, har Hr von Troil anmärkt, att det icke nämner något om vår Svenska myntfots bringande till enhet med öfriga Skandinaviska rikenas, och han förundrar sig dess mer, som en reservant särskildt framhållit betydelsen af en sådan enhet. Det är kanske något svårt att angifva orsaken, hvarför något om den Skandinaviska enheten icke blifvit i Betänk:t intaget; men icke kan det tillskrifvas glömska, utan det fanns verkligen ett ganska vigtigt motiv härför, — det nemi., att Utsk:ts plenum var förvissadt, att om ett förslag i denna syftning gjordes Danmark, detta land bestämdt skulle föreslå sitt nuv:de system, som i det närmaste öfverensstämrner med Hamb.-Banko-systemet. Norige skulle göra samma påstående och möjligen äfven, af vanlig ovilja att antaga Svenska propositioner, motverka saken. Utskottet ansåg deremot, att om det Svenska myntet blefve bragt till likhet med Vereins-thalern, som är gemensamt mynt för de flesta Tyska stater, skulle Danmark och Norige utan påstötning från vår sida finna sin fördel uti att antaga samma system; hvarigenom således ändamålet vöre vunnet. Men att införa detta i Banko-Utsk:ts Betänk., tror jag icke gått an. Motionären har äfven föreslagit att myntet skulle bestå af 9 delar finsilfver och 1 del koppar, i stället för 75 delar silfver och 25 delar koppar; men om dessa och öfriga detaljer ansåg Utsk:t icke lämpligt att yttra sig, under förutsättning att vid den undersökning, som på grund af B.
Då det likväl synes vara nog liårdt, att den ena medborgaren skall skatta till den andra, utan att det på minsta sätt kan utrönas eller visas, hvarföre denne förstnämnde är dertill skyldig eller denne sistnämnde ar dertill berättigad, då han icke gör Staten och det allmänna mera gagn och nytta än den, som sålunda beskattas, samt härtill kommer, att skådespelare i landsorterna erlägga en vanligen ganska dryg bevillning till K. M. och Kronan; altså och då dessa personer dessutom måste vidkännas en mängd andra kostnader och utgifter, hvarifrån deras vederlikar här i Stockholm äro helt och hållet befriade, anser jag billigheten och rättvisan fordra, hvad jag härmed vördsamt föreslår, att de genom högstberörde K. Bref anbefallda dryga och alltför tryckande afgifter må varda afskaffade, såsom alldeles oförenliga både med sjelfva sakens natur och det oberoende, hvaruti skådespelare i landsorterna befinna sig till skådespelare och musici i Stockholm, oberäknadt, att dessa befinna sig uti en vida bättre belägenhet och hafva långt större och tillräckligare inkomster, än deras vederlikar i landsorterna. Det kan för öfrigt icke påstås, mindre bevisas, att skådespelare i landsorterna på något sätt inskränka eller taga förtjensten från hvarken skådespelare eller musici härstädes; och hvad slags rättighet kunna då väl dessa personer hafva att dela förtjensten och borttaga en del af det knappa bröd, som deras vanlottade medbroder genom deras arbete och mödor kunna på ett lika tungt som vanskligt sätt förtjena. Jag anhåller vördsamt, att denna motion må till Allm. Besv.- och OeconomiUtsk. remitteras. 5:o Då i hvarje välbeställd Stat, till och med der lagstiftningen utgår endast från suveränitetens absoluta vilja, Regeringen Städse fäster uppmärksamhet uppå, att lagarna varda så tydliga och bestämda, att icke vid deras tillämpning något spelrum lemnäs hvarken åt godtycket, eller åt oerfarenheten eller okunnighetens misstag, bör en dylik uppmärksamhet på ett så vigtigt föremål ännu mindre saknas uti ett Rike, der lagen är den enda suveräna magien.
Likväl protesterade han på det lifligaste, då Andreas röt ett »couche» för att skaffa honom matro. Han hade glömt både att han skrämt haren, att han var ett åsnehufvud och ett fä; han hade synbarligen också glömt en mycket oartig uppmaning, som stod i nära sammanhang dermed, ty han pratade oupphörligt. Så slutade denna minnesvärda utflykt till allas belåtenhet. På qvällen fann man Tage promenerande med byns unga damer ur societeten, ty det var ett sådant der septembermånsken, som icke bör försummas. Under samtalets lopp lät han undfalla sig ett nonchalant: »man har haft en härlig jagt i dag, vädret var så utomordentligt lämpligt». När han något senare ut mot natten stod på dansbanan och flämtade efter en dans med mamsell Åkessons Lina, strök han sig öfver pannan och sade: »Lina kan tro, att jag har varit på jagt i dag, den djäkligast stiliga jag någonsin varit med om.» Lina såg på honom med beundran. Så tog han henne om lifvet och svängde ut. Siffror. Var staden liten, så var dess societet dess större, och allt hvad den egde elegantast var i afton församladt hos borgmästaren, som gjorde supé för sin brorson, den unge författaren, hvilken, sedan han en längre tid ansetts som familjens förlorade son, nu med ens blifvit dess stolthet. För detta omslag hade han främst att tacka sitt eget fyraaktsskådespel och dernäst dramatiska teaterns artister. Framgången hade gjort den unge författaren bekant i hufvudstadens litterära kretsar. Som ett agn hade hans namn blåst genom landsortspressen och så äfven hunnit hit. Han var borgmästarens brorson. Borgmästarens brorson höll på att bli en berömd författare. Det var den lilla stadens stora nyhet. Man hade kommit till supén med åtskilliga förväntningar. Man gjorde sig räkning på att finna en underhållande och spirituel ung man, en salongsherre med hufvudstadens polityr. Jo pytt! Han var frånstötande och tyst, kanske tafatt och kanske högmodig, man visste ej hvilket.
Wiserligen kunde desi a olägenheter alldeles och lätt afhjelpas, om man stadgade at et sa sammansatt Utskott borde rösta pcr capita: da mäste alltid rigtig pluralitet, aldrig paria vota äga rum; men dä har man afhulpit dessa olägenheter genom en orättwisa, den af Adclns alltför stora öfwerwigt i röster. Deremot, om et säoant Utskott reduceras til 12 Ledamöter, til antalet lika af bw>.rt Ständ, sä blifwer öwar röst lika gällande, och en ren pluralitet kan existera. Men dä upkommer äter den olägenhet, at en sädan pluralitet äfwen kan icke existera, det will saga at paria vota capita emellan äfwen kunna äga rum; och dä blifwer frägan huru stal denna olägenhet afhjelpas? Det kan werkställas pä twänne sätt. Det ena wore, at innan omröstningen utlotta en Ledamot, dä udda antal mäste upkomma. Detta sätt har en fullkomlig anledning i Regeringsformens 69. ?i. och 102 §. §., der en flik utlottning tydligen stadgas.. Mcn deremot bör möta det inkast, at om r sädana subdivisioner af Ständerna som der nämnas, nemligen en bestäende af 120, och en af 96 Ledamöter, cn röst mindre icke mycket betyder, 2cko Den 14 IJuur. sä betyder den deremot mycket uti en subdivision af is, is, Lo eller 24. Det andra sättet wore at med en Ledamot Lil af Adels-Ständet föröka det supponerade lika antalet af Ledamöter.
Uti sitt rörande denna jernvägs-anläggning infordrade underdåniga utlåtande, har Vägoch Vatten-byggnads-styrelsen anfört, att då planen blifvit upprättad i följd af undersökningar å lokalen, kontrollerade af Chefen för statens jernvägs-byggnader, och bemälde Chef, sorn bestyrkt kostnads-förslagets tillförlitlighet, efter öfvervägande 28 Stals-Utskollcls Ullålande JU 238. af de uppmätta och afvägda liniernas ömsesidiga svårigheter och företräden, så väl i afseende på anläggningen som framtida rörelsen, vitsordat den till Herrljunga framgående liniens företräde framför de andra ifrågasatta linierna, ansåge Styrelsen sig icke ega anledning till anmärkning emot samma plan i annat afseende, än att dimensionerna, likasom rörliga malerielen, blifvit beräknade i full enlighet med do för stambanorna bestämda, ehuru, enligt Styrelsens åsigt, såsom allmän regel kunde antagas, att bibanor borde anläggas med mindre spårvidd och mindre tunga skenor, samt följaktligen för lättare och mindre kostsam materiel än stambanornas; men att emellertid Borås-banan torde böra betraktas såsom ett undantag från nämnde regel, enär beskaffenheten af de varor, hvilka derå hufvudsakligen komme att föras, eljest skulle göra nödigt att för omlastningarna vid stambanan anlägga magasiner och anställa särskilde tjenstemän, samt dessutom denna jernväg i framtiden möjligen komme att utsträckas på andra sidan om Borås och således med stambanan förbinda en ej obetydlig del af det sydvest om densamma belägna landet. Vägoch Vatlen-byggnads-styrelsen har derföre i underdånighet tillstyrkt, att det begärda lånet måtte blifva beviljadt med 1,136,000 R:dr B:ko, under vilkor att jernbanan och den rörliga materielen skulle genom bolagets försorg framgent vederbörligen underhållas.
Jag vill ej nu öka discussioncn härom, utan inskränker mig till en reservation i denna punkt, med det tillägg, att då Utsk. vid 8:de hufvudliteln tillstyrkt, alt allt hvad som hör till fångvården måtte komma under en gemensam styrelse, hvilken princip jag godkänner, så skulle jag tro alt, om medel anslås till skrifvarebiträde och materialier, R. o. Ad. borde bifalla hvad Utsk. tillstyrkt, nemi. att allt hvad med fångvården äger gemenskap må komma under en styrelse, och anslagen dertill, vare sig skrifmaterialier eller annat, sorn rörer fångvården, öfverflyttas till 8:de hufvudliteln. Jag önskar således få veta, huruvida några skrifmaterialier beviljas, och om R. o. Ad. i sådant fall bifaller deras öfverflyttande till 8:de hufvudtiteln, i likhet med alla andra medel, som röra fängväsendet. Frih. von Kraemer, Robert: Förhållandet är verkligen, att det nu är nästan omöjligt att erhålla dugliga och pålitliga fångvaktmästare i anseende lill deras usla lön, som Den ii Augusti f. m. blott går till ioo r:dr b:co, oell de betydligt ökade arbeten, som i sednare tider blifvit dem pålagda. Fånglistorna ensamt uppgå till minst 20 ark, och dertill hafva de icke falt något skrifvarebiträde eller något anslag till materialier. Ett sådant missförhållande bör icke längre få fortfara. Jag instämmer således uti hvad Hr von Rosen föreslagit och anser att, då 8 hufvudtiteln förekommer, detta anslag bör intagas uti anslaget för hela fångvården i Riket, och alt allt hvad dertill hörer må öfverlemnas åt en enda auetoritet, som sedan må tillse hvad som för dylika ändamål kan vara behöfligt. Jag har derföre nu blott reservationsvis velat anmäla detta förhållande; ty om allt detta blir stäldt under en gemensam fängstyrelse, så blir det äfven densammas åliggande att anskaffa fångvaktmästare för länshäktena, hvilket nu är snart sagdt omöjligt. Gr. Mörner, Carl:
Jag älskar dem som mig älska; och de som mig bittida söka, de finna mig. Rikedom och ära är när mig, varaktigt gods och rättfärdighet. Min frukt är bättre än guld och fint guld, och min tilldrägt bättre än utkoradt silfver. Jag vandrar på rätta vägen, på domsens stigar; Att jag skall väl besörja dem som mig älska, och uppfylla deras håfvor. Herren hafver haft mig i sina vägars begynnelse; förr hans gerningar var jag. Jag är insatt af evighet, af begynnelsen, förr jordena. Då djupen ännu intet voro, då var jag allaredo beredd; då källorna icke ännu runno med vatten. Förr än bergen grundad voro, förr än högarna, var jag beredd. Han hade icke ännu gjort jordena, och hvad derpå är, eller jordenes berg. Då han beredde himmelen, var jag der; då han fattade djupen med sitt mål; Då han befäste skyarna ofvantill; då han befäste djupsens källor; Då han satte hafvena sitt mål, och vattnena, att de icke skulle gå öfver sina befallning; då han lade jordenes grund; Då var jag verkandes med honom, och hade mina lust dagliga, och spelade för honom alltid; Och spelade på hans jords krets, och min lust var med menniskors barn. Så hörer mig nu, min barn; salige äro de som min väg behålla. Hörer tuktan, och varer vise, och låter icke fara henne. Säll är den menniska, som mig hörer, så att han vakar vid mina dörr dagliga, att han vaktar vid min dörrträ. Den mig finner, han finner lifvet, och skall få behag af Herranom. Men den som syndar emot mig, han skadar sina själ; alle de mig hata, de älska döden. Visheten byggde sitt hus, och högg sju pelare; Och slagtade sin boskap, skänkte sitt vin, och tillredde sitt bord; Och sände sina tjenarinnor ut, till att bjuda upp på stadsens palats: Den fåkunnig är, han komme hit; och till de dårar sade hon: Kommer, äter af mitt bröd, och dricker af vinet, som jag skänker; Öfvergifver det galna väsendet, så fån I lefva; och går på förståndsens väg.