Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad nu blifvit framstäldt finner man, att, när Stats-Obligationerne förlora i värde emot Banko Sedlarne, är det Staten, som vinner derpå, emedan deja, när så behöfver, indrager dem och derigenom förminskar summan af det årliga interesse! till Obligationernes innehafvare, samt vinner den ränta, som Statens gäldenärer erlägga till henne. Om desse Obligationer falla till 70 procent, vinner Staten 30 procent och besparar dessutom 6 procent för den inlösta summan. För att reglera och bringa allt i ordning, så väl i denna, som i alla andra delar af finance-väsendet, och i den händelse, att äfven de Obligationer, som utgifvas till Diskonternes fordringsägare, förlorade deras värde, antingen genom oförutsedde händelser, eller såsom en följd af vin* gleriet med desse papper, kunna Rikets Ständer öppna ett Kreditiv i Banken eller Riksgälds-Contoiret hvars maximum faststäldes till en årlig summa af Tre eller Fyra Hundra Tusen Riksdaler, och låta förfara på samma sätt med de öfrige Stats-Obligationerne, hvarom ofvanföre är anmärkt, och som hafva afseende på de anstallter, hvilka emellan enskilde fordringsägare och gäldenärer skulle komma att med de förres begifvande vidtagas. För detta senare slag af Obligationer borde maximum al Statens Kreditiv fast - 138 Konungens Nåd. Propositioner. fastställas lill högst Etthundrade eller Etthundra Femtio Tusen Riksdaler årligen. Genom antagandet af detta system, är det tydligt, alt Stalén kan tillfredsställa många enskildas behof, genant en ökad Sedel-stock, utan att något äfventyra, hvarken för sina förskotter, fiir pappers-myntets miss-kredit, för sin garantie eller för indragningen af sina fonder, emedan. Staten har dessa fonder hypothicerade i, fast egendonsr. Det finance.System,” som Kongl.
Då det från Riksgälds-Contoret sålunda nlbetaldta belopp, med undantag af den jemförelsevis mindre betydlig» andel deraf, sora tillfallit ofvannämnde välgörenhets-inrältning, ökat den Bankens grundfond öfverskjutande behållning, öfver hvars användande Rikets nu församlade Ständer ega att förordna; så och enär uppgörandet af den nya liqvidation, som erfodrades för merberötde, öfver i5o år gamla, fordrans fastställande till dess rätta belopp, samt slutliga utredandet af dervid förekommande frågor ecb förhållanden, skulle, utan någon vinst eller nytta för det allmännay ofelbart hafva förorsakat vederbörande Tjenstemän och Embetsverk högst vidlyftiga och tidsödande göromål, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte godkänna den för frami. Landshöfdingen Ditvalls reductionsfordran verkställda liqvid Stockholm den 20 Febr. 1840, N:o 8. Memorial, angående sättet för bestridandet af kostnatj. derne i och för innevarande Riksdag. (RGS. A.) I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad R. Stvid de 2:ne sista Riksdagarne, i afseende på Riksdagskoslnadernes utbetalande förordnat, får Stats-Utskotlet, som anser dessa kostnader, äfven under innevarande Riksmöte, böra omedelbart af Riksgälds-Contoret betalas, vördsamt förejlå, att Rikets nu församlade
Då äfven jag är motionär uti detta ämne, då, såsom jag förklarat, jag såsom min adopterat eu motion, hvars grundtanke är min egen, så anser jag mig böra till Hr Ordfm för Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t framställa den frågan, hvarföre icke denna min motion, som dock står uti fullkomlig öfverensstämmelse med de af Hrr Wennerström och Lundahl väckte, hvarföre den icke — säger jag — blifvit af Utskit, i sammanhang med öfrige i ämnet här omnämnde motioner, till pröfning uptagen. — Likväl och då icke mindre än 27 ledamöter af H. BondeStit förenat sig uti ifrågav:de af Riksdagsmannen Lundahl väckte motion, kan man derutaf med all säkerhet draga den slutsats, att all mogens önskan är, att utanläsningen af katekesen måtte uphöra; och då min motion är affattad uti enahanda riktning, synes mig, äfven med stöd häraf, att den förtjent ett bättre öde. Denna fråga om uphörande af katekesens utanläsning har obestridligen det största inflytande på det upväxande slag tet 550 Den 18 Februari f. in. Härpå livilar icke allenast oell i främsta rummet det andliga lifvets utveckling; utan äfven och derjemte, i hvad mån vetenskapen skall blifva död eller lefvande; ty, när barnet från dess törsta ungdom vänjes att plugga in lexor samt att, då det får boken i sin hand, läsa utantill, så skall det ock gemenligen, vid mera framskriden ålder, fortgå uti samma riktning. — Denna utanliisningsmethod kan alltså, efter min åsigt, icke annat än förqväfva den vetenskapliga bildningen. Den hindrar ovilkorligen ungdomen att så genomtränga vetenskapens djup och med lif och värme omfatta dess sanningar, som annars skulle vara händelsen. — Denna följd af utanläsningen är ett stort ondt; men ett ännu större ondt orsakas deraf, då frågan rörer det vigtigaste af allt, kristendomen och dess sanningar, ty barnet afvänjes från att använda sin tanke och sitt förnuft och att leda sitt hjerta dertill, så att det må blifva en lefvande kunskap.
Af den 8 dennes, innehållande att BorgareStåndet: 9 T i;o Aterremiiteradt, Lagtamt OeconomiitUtskottens Betänkande, rörande rättighet att uppföra och begagna Husbehofs-Vattenoch Väder-, Mjöl. och Såg-Qvarnar; Den ii April. 39? 2:o Bifallit, Lag och Oeconomiie Utskottens Betänkande: Angående Jordägares rätt hos Landtbo, samt Rättegångssättet vid utsökning deraf; Rörande frågan om rätta delnings-grunden vid Enskiiten af Hemman i Blekinge Lan -y och I anledning af väckt fråga om upphäfvande af förbud mot Landsköp. 3:0 Instämt i Högvördige Preste-Ståndets beslut, angående anmodan till Riksens Ständers samtelige Utskott, att tili förekommande af Riksdagens förlängandé, iakttaga, att de vidlyftiga Utlåtanden, hvilkas tryckning kunde fordra en längre tid, må varda skriftligen inlemnade till Riks-Ståndens granskning. 4:0 Antagit, Constitutions-Utskottets fö. reslagne tillägg i 9 och 107 §•§• Regerings. Formen samt 29 och 57 §.§. Riksdags-Ordningen. Frän Hedervärda BondeStändet: den 4 dennes , med underrättelse att Ståndet; 1:0 Godkänt de af Constitutions-Utskottet föreslagne tillagg i 9 och 107 §.§. RegeringsFormen samt 57 §. Riksdags Ordningen; 396 Den ii April. 2:0 Förenat sig uti Högvördige Preste. Ståndets meddeldte beslut, angående dels anmodan till Stats-Utskottet att inkomma med Förslag, i afseende på redovisningen af StatsVerkets förskott till tryckning af RiksStåndens Protocoll vid denna och kommande Riksdagar, samt dels användandet af de utaf i8if ärs Bihang till Riks-Ståndens Protocoll öfverblifne Exemplar ; 3:0 Bifallit Qeconomia-TJtskottets Betänkanden, angående:
Ridderskapct och Adeln täckes killäta mig päkalla d si upmärksamhet pä betragtelser, af den efter all sannolikhet inträffande händelsen , att i fräga »varande Län, icke, inom den förcftagne Läne-tidrn, afö weckor, ärhä -es; Ett nu tillgörande owillko ligt stadgande, af nysinämde in» ffränkta tiden, ffulle ju da hindra NikSgälds - Contoiret, att fortfara, med Lanetö eompletterande och följaktligen ben, gcnoin samina Län päräknade högst angelägna pcnningcrcsouree, warda förfelad. Med afseende hära sä wäl son» L de öfrige af mig förut andragne ffäl kan jag altsä icke underläka, att härmed förnya min redan gjorda framställ» ning, vin rättelser eller förklaring, nti nu i fräga »varande uplänmgs-författning. Men vin Högloft. Ridderffapet och Adeln icke ffulle för godt finna, att, efter hwad jag yrkat, Läne-insättnings-tiden mä oafbrutit räcka, sä länge och intill desi full Summa erhällits, utan anser bäst wara, att först pä försök lämna hugade Längifware endast § wcckors tid, att sig derom anmäla; Sä wägar jag än widare i ödmjukhet hemställa, om icke, i den händelse nu omförmäldte Läne-Summa, inom sagde 6 »veckors tid bliswit tecknad, Niksgäldö» Eontoiret mä warda tillätit och 188 Den 6 April. vch updragit, att, eker till befinnande omstandigbetei', förlänga Länctiden. Härförutan och i anledning af hwad som blstwit anfördt, angående af nägon yrkad Discontcrings - rättigkgt, uppä Ziiksgälds-löontoirets Newcrser, pä ifräga warandc
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifalls Bevillnings-Utskottets den 7 dennes på bordel lagda memorial, N:o 34, med förslag lill sådane förändringar vid en del af de i Utskottets memorial, JN;o 30, örn sammanjemkning af Riks - 790 Pro?.-Utdrag, deri g April iS /5. Slåndens olika beslut, angående Tullbevillningen, förekommande voteringsproposilioner, sorn af antagne inbjudning funnits påkallade. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Grefve Lagerbjelke, Gustaf, gjord hemställan, att genom protocolls-utdrag vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden alt instämma i det af Ridderskapet och Adeln den 7 dennes fattade beslut, hvarigenom Stats-Utskotlets utlåtande, N:o 241, blifvit bifallet, utan annan förändring än alt, uti de af Utskottet, till framtida iagttagande vid utarrendering af Kungsoch kungsladugårdar samt andra krono-lägenheter, hvilkas arrenden ingå till Stats-Verket, tillstyrkte föreskrifter, skulle uti Ra momentet framför orden ”ett minimum’' införas orden ”vid hvarje auctions-lillfälie” och 4 mom. erhålla följande lydelse: ”Derest förre hemmans-innebafvaren egendomen väl brukat, egeh an eller, i händelse han med döden algått, haus enka eller barn optionsrätt, eller rättighet att öfvertaga arrendet till maxiini-summan. Begagnas icke optionsrätten och flere anbud ske till maxiini-summan, erhålle den arrendet, som derjemte bjuder högsta contanta städja för en gång. Skulle åler” etc.
Chefen för Landtförsvars-departementet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justering följande, på grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag: — till Kongl. Maj:ls nådiga Propositioner till Rikets Ständer; 2:o angående pension å Allmänna Indragningsstaten för konstituerade Andre Bataljons-läkaren vid Svea Artilleri-regemente Fredrik Adolf Zettergren; Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla samtliga ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta Protokoll bilagda, samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex protocollo A. Ekman. 8 Kongl Majus Nåd. Proposition N:o 4. Msö 4, Ank. lill Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1862, kl. 10 f. m. Kong}. Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Magasins förvaltaren och Sjukhus-inspektoren vid Gottlands National-beväring Gustaf Lindström; Gifven Stockholms Slott den 24 Oktober 1862. Uti en genom Militär-befälhalvarén på Gottland ingifven skrift liar Magasinsförvaltaren och Sjukhus-inspektoren vid Gottlands National-beväring Gustaf Lindström hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, enär tvifvel uppstått, huruvida sökanden, som är född den 5 September 1800 och den 17 Februari 1826 utnämndes till Kanslist hos Militär-befälet på Gottland, från hvilken befattning han 1836 befordrades till nu innehafvande tjenst, kunde, ehuru han icke vore delegare i Arméens Pensionskassa, vid afskedstagandet vara berättigad att komma i åtnjutande af pension utaf det enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1858 för fyllnadspensioner anvisade statsanslag, till det i Kongl. Brefvet den 6 November 1860 för Magasins-förvaltareoch Sjukhus-inspektors-beställningen vid Gottlands National-beväring bestämda belopp 400 R:dr, Kongl.
N.i6 nan rörelse: Gästgifveri-rörelse, Bruks-, Fabriks , Handtverksoch Handels-rörelse; hvarföre skulle man ej tilltro dem förmåga att taxera och bedöma bränneri-rörelsen, som sker för afsalu? Men, då man ej vill borttaga det onda eller minska det, så föreger mari hinder och talar om omöjligheter. Detta är tidens teckenlikväl, då vi komina hem till våra byggd er, och då de hemmavarande, sorn på nära håll se fylleri-lasten i sin vederstygglighet, fråga oss, hvad vi gjort för att hämma denna last; skulle det vara förödmjukande, att nödgas svara! vi hafva kunnat, men vi hafva ej velat afhjelpa detta onda, ti Under hopp, att Herr Prosten Åstrands och mitt förslag torde inom Riks-Stånden komma under närmare pröfning, reserverar jag mig mot Utskottens Betänkande. Tusentals Makar och Föräldrar, sorn ruineras af försupne märs och söner, vänta af Rikets Ständer botemedel för det onda, Bedragas de i deras väntan, då sucka de tungt. Jag vill ej göra mig skyldig till det elände och de förbannelser, sorn åtfölja den tygellösa brännvinsproductionen. Denna min Reservation torde få åtfölja Betänkandet till Respective Stånden, Herr Zethelius: ''Jemte det jag i allo förenar mig med Herr Prosten Nordin i dess Re« BiLt.Bev.-fLag-s.AUm.Besv.OiOec - Vtsk.Bet. N.16 47 servation, yrkar jag derjemte, att tiden för brännvinsbränningen måtte inskränkas till 6 eller högst 8 månader af året, såsom varande, 1 min tanka, den vigtigaste punkten i detta grannlaga och magtpåliggande ämne.” Herr Leffler var äfven af den tankan, att tiden för brännvins bränningen borde inskränkas på sätt Herr Zethelius föreslagit. Herr P. Petersson: ”1 förevarande ärende, rörande brännvinsbrännings rättigheten, är redan så mycket taladt och skrifve!, att det kunde vara öfverflödigt mera derom orda.
Sandström endast under en kort tiderymd samma befattning innehaft och för öfrigt icke ådagalagt sådana förtjenster om det allmänna, som kunna påkalla någon särskild gärd af erkänsla från nationens sida, funnit sig sakna »anledning att å. förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall» Stockholm den 4 Juli 1854. It eser va tion: af - Friherre Cederström, II., Biskop Annerstedt och Doktor Gumcelius, hvilka åberopade utgifts-afdelningens förslag till beslut i ämnet, så lydande: »Då de hos Utskottet företedde handlingar utvisa, att t. f. Intendenten Sandström i sin kraftfullaste ålder allidit till följd af öfveransträngning under utöfningen af sina tjensteåliggande, och, att boets behållning endast utgjort 923 R:dr 18 sk. 6 rst., 6 Slals-Ulskollels Utlåtande, N:o 170. otillräcklige att mot nöd värna lians efterlefvande enka och minderåriga barn, som icke äro berättigade till understöd från någon pensions-anstalt, får Utskottet, med afseende å dessa särdeles bevekande omständigheter, på det sätt understödja motionärens framställning, att Utskottet tillstyrker, det ett belopp af 250 Ridr, må såsom årlig pension från Rikets Allmänna Indragnings-Stat tilldelas aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka, lindrig Charlotta /Fallenius, att utgå så länge hon förblifver ogift och i behöfvande omständigheter sig befinner. Ant. till Exp. Utsk. d. 11 Juli 1854, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension för framlidne Landshöfdingen m. m. C. U. Nerman s enka. (U. A.) Samteliga Riks-Stånden hafva till Stats-Utskottets handläggning remitterat en af Kongl. Majit, under den 3 nästlidne Mars, aflåten Nådig Proposition, hvaruti, med tillkännagifvande, att, sedan Landshöfdingen i Kalmar län m. m.
Det ämne, som nu är under öfverläggning, har redan blifvit behandladt i många timmar och åtskilliga talare af olika åsigter hafva haft tillfälle att så väl och så fullständigt utveckla ämnet, att hvar och en, som ämnar vid den blifvande voteringen afgifva sin röst, förmodligen redan bestämt sin åsigt i saken. Jag kan derföre i denna fråga vara helt kort. Den 8 Februari e. m. 217 Ämnet sönderfaller naturligen i 2:ne särskilda punkter. Den ena, huruvida R. o. Ad. bör, såsom det är föreslaget af den värde motionären, lägga det ifrågavar. betänk, till handlingarne, med uttalande af Ståndets protest emot de öfriga Ståndens beslut såsom ingripande i Adelns privilegier. Den andra punkten, huruvida R. o. Ad. bör till K. M. ingifva en und. skrifvelse, för att förvara den rättighet, som genom ifrågavar. förändring i lagstiftningen anses vara för nära trädd. I första frågan mäste jag bekänna, att jag anser R. o. Ad. hafva försutit sin rätt. Det är icke vid denna riksdag, som frågan om lika arfsrätt första gången blifvit väckt; redan vid flere föreg:de riksdagar har den varit å bane bragt. Mig veterligen, har aldrig denna fråga blifvit af detta Stånd afslagen på den grund, att det skulle innefatta ett intrång i R. o. Ad:s privilegier. Då frågan vid denna riksdag första gången var före på Riddarhuset, behandlades den utan all anmärkn. såsom en civillags-fråga. Jag hemställer då, huruvida det är rätt och öfverensstämmande med grundlagen, att, sedan man först låtit saken afgöras såsom civillags-fråga, sedermera, efter det 3:ne Stånds beslut blifvit R. St:s, framkomma med en protest deremot, på grund deraf, att det skulle vara en privilegii-fråga. Ett sådant sätt att utföra sin sak, anser jag icke vara värdigt en sakförare, som är rädd om sitt anseende. Hvad åter beträffar den frågan, huruvida ifrågavar. rättighet är ett privilegium eller icke, så medgifver jag, att tankarne derom kunna vara delade.
Om skarpskyttarne få skicklige ledare, är det klart, att en trupp, som vanligen öfvas en å två dagar i veckan, snart skall komma till en ganska vacker färdighet i vapens handterande. Högst obilligt och betungande är det deremot, att de frivillige sjelfve skola aflöna sina instruktörer. Det finnes mången rask yngling, sorn gerna inträdde i skarpskyttarnes leder, om han blott hade råd att skaffa sig undervisning och vapen. Det är detta, som staten i min tanke bör underlätta. En annan talare har fästat sig vid Utsk:ts motivering. Det hade visst varit önsk - 244 Den 18 Mare e. m. ligt, om Utsk:t påpekat dessa kårers egentliga ändamål, det att bilda kärnan till en landtstorm; men någonting verkligen origtigt kan jag icke finna i Utsk:ts förutsättning, att de frivillige skulle kunna från hemmet afslå fiendtlige ströfkårer. Tvärtom, en ströfkår eller en trupp kossaker öfvermannades ofta i sista Finska kriget af bönder, som dock icke hade hvarken sådana vapen eller sådan öfning, som våra nuv:de skarpskyttar. Jag är således fullt öfvertygad, att t. ex. 100 frivillige, och till detta antal bör hvarje skarpskyttekår i riket inom kort uppgå, äro tillräckliga att tillbakakasta en icke obetydlig fiendtlig styrka. Jag anhåller om bifall till Stats-Utsk:ts Betänk. Hr Reuterskjöld, Fabian: Ingen kan med större tillfredsställelse än jag förnimma, med hvilken värma flera ledamöter af detta hus yttrat sig i skarpskyttefrågan. En ledamot af Bonde-St., som också hyser för denna sak ett lifligt intresse, och som yttrat, att man nu ändtligen fått en Krigs-minister, som uppfattar densamma ur nationel synpunkt, har dock deraf velat draga den slutsats, att den allmänna beväringen skulle hädanefter blifva obehöflig, och, snart sagdt, arméen kunna indragas. Jag beklagar, att man kunnat så oriktigt uppfatta min åsigt, att man trott mig om att vilja ställa hela försvaret på frivilligheten och godtycket.
Nu hemställer jag till Hrrtne om det nuvartde BondeSt. är så helt och hållet förtappat, att icke de sjelfva bättre känna och förstå sina egna intressen än vi kunna göra det. Jag hemställer om det vore klokt, om det vore stalsekonomiskt riktigt, om det vore politiskt rigtigt, om det vore öfverensstämmande med B. o. Ad:s intresse, att i detta afseende fatta ett beslut som vore stridande emot det som BondeSt. sjelf har fattat. Jag hemställer till Hrr:ne om det under närvande tid vore politiskt rigtigt af B. o. Ad., att göra sig förhatlig för folkel, genom alt motverka det beslut, som är af sä mycken vigt för dess intressen. Jag anhåller och beder att B. o. Ad. mätte väl öfverväga det votum som i detta afseende kommer att afgifvas och måhända äro en gammal mans ord i delta hänseende icke alldeles att förakta. Hr Printzensköld: Tiden är redan så långt framskriden att det måhända vore rättast af mig att icke vidare taga B. o. Ad:s tålamod i anspråk, men saken är af den stora vigt, att jag tror mig ej böra underlåta alt ännu yttra några ord. De anmärkmr som blifvit framställde, emot rättigheten alt verkställa en så genomgripande skatteförvandling som den hvarom fråga är, har Frih. Palmstjerna sökt genomdrifva med åberopande af nu gällande Reg.F., af hvilken han vill draga den slutsatsen att R. St. skulle äga rätt att jemte Konungen härom stifta lag, hvilken skulle lända individerna till efterrättelse. Jag kan med Frihm i detta afseende icke dela lika åsigt. Väl hafva grundskalterne tillkommit genom författningar och beslut, som iklädt sig naturen af så beskaffade lagar, om hvilkas stiftande Konung och R. St., enl. grundlagen, kunna gemensamt öfverenskomma; hvaraf den slutsats skulle kunna dragas, alt Konung och R.
Omsider skulle de få sin önskan fyld i högsta måtto, ty just som mr Adolphe Peieyre, deputerad för Gard, var i fard med att moraliter hudflänga finansministern, den beskedlige representanten för Paris ’ första arrondissement, numera senatorn, mr Tirard, bröt anarkiens hydra in i salen. Och nu var det slut med endrägten, nu vankades det motsägelser af hetaste slag. Diskussionen blef helt enkelt omöjlig, och under en hel timmes tid fördes ett så infernaliskt larm som om tiotusen galningar plötsligt kommit samman. Man talade med tecken, då man ville göra sig förstådd, ty att göra sig hörd medels ord var absolut omöjligt, och dessa tecken läto ana att den handgripligaargumenteringen icke var lårtgt borta, då en medborgare visade sig på tribunen och genom sitt blotta uppträdande åstadkom ett ögonblicks lugn. Hade det varit en karl af vanligt slag, skulle detta synbarligen varit omöjligt, men lyckan ville att den intervenerande hade utseendet för eller rättare emot sig. Han var nämligen alldeles utomordentligt ful, en tung, vanskaplig jätte, med ett ansigte som tycktes sammansatt af en hop skarlakansröd, knölig potatis. Inför detta mon-, ster häpnade till och med anarkisterna, hvilka sjelfva långt ifrån voro några kyrkenglar, och så uppstod den sällsamma tystnad, hvaraf talaren skickligt begagnade sig. Han hade berest hela verlden, meddelade han. I Italien kände han hvarje stad, hvarje osteria; England syntes för honom som en uppslagen bok; i. Spanien kunde han taga sig fram i kola mörkret; Belgien och Holland voro för honom detsamma som Place de la Concorde; Ryssland hade han på sina fem fingrar, Amerika likaledes; och hvad Tyskland beträffar så skulle han med fri hand kunna teckna dess karta på väggen der borta, utan att bedraga sig på den minsta bergkulle, den tarfligaste lilla bäck. Man begrep sålunda, att han sett åtskilligt i sina dagar och att de flesta emot honom voro rena stympare.
Om man nu genom uppoffrande af några skir kunde ställa så till, att det blefve lika förmånligt att skicka det hit som till Mechlenburg, satte man endast Sverige i samma ställning i detta afseende som sistnämnde land. Hr von Hartmansdorff: Om jag riktigt fattat meningen af betänk. rör:de möjligheten att Öka sedelstocken genom lån på hypothek, så är förhållandet följande: Om vid ett af Fullmägtiges sammanträden förhållandet mellan silfver och sedlar vore jemnt såsom 2 till 5, och någon inlemnade goda papper såsom hypothek till belåning, så svarade styrelsen nej, emedan hon eljest skulle öfverskrida det bestämda förhållandet. Men om någon inom nästa sammankomst infunnit sig med 200,000 ridr i silfver och derför fått sina 200,000 r:dr i sedlar, så vore för den ökade silfverfonden 3oo,ooo r:dr i sedlar att utlåna, och Fullmägtige kunde belåna de goda papperen. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Bland andra utvägar att gifva garanti åt realisationen anser jag den, hvilken Utsk. i denna punkt föreslagit, vara bland de lämpligaste. Jag är öfvertygad, att denna skall i det närmaste göra alla de öfriga umbärliga. Jag hemställer derföre tili Utsk:s bepröfvande, på det att medlet måtte blifva än mera verksamt, om icke creditivet må ökas till 2 millioner rtdr Hamb. b:co. Ju större creditivet är, ju sannolikare, att det ej behöfver användas. Det vill dock icke säga, att Bancostyrelsen genast skall afhandla om detta större creditiv, endast att den dertill auctoriseras. Det kan hända, att creditivet ej behöfves större än 100,000 r:dr; men styrelsen bör vara auetoriserad att negociera det ända till 2 millioner. Hr von Qvanten: Utsk:s betänk, i denna fråga gillar jag till alla delar.