Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dessa fall torde vara få, och svåra att genom klar förordning skilja från dem, der egentlig Domstolsbefattning är förhanden. Af nära dylik orsak tillstyrker jag äfven bifall å förslaget i andra Momentet. Utskottet tillerkänner här KammarRätten både dömmande och tillika anmärkande rätt, men den sednare uttryckligen blott för ett fall. Visserligen tycks just detta fall vara så enkelt, att LäneOmbudet aldrig kan undgå märka det. Jemförelsen af två zilfror, hvilka man i Länen ändå måste summera och hehandla, tyckes ej fordra den större skickligheten af CentralVerkets Revisorer. Men det är en stor fördel, att få KammarRättens anmärkande rätt uttryckligen inskränkt endast härtill. När man nemligen läser RevillningsFörordningen för i8a3 Art. 3'. §. 6, der KammarRätten ej är nämnd, skulle man vid första påseende tro, att med orden: vederbörande å Kronans vägnar i 3 Mom. förstås de näst förut nämnde LandsKamererare, Kronofogde och Häradsskrifvare. Erfarenheten har visat, att Rikets öfrige författningar om uppbördscontrollen lemnat KammarRätten skälig anledning att lämpa ordet vederbörande på dess Revisorer. Om det nu föreslag - 8 Den i Augusti. na andra Mom. utesiutes, och det första bibehålles, skulle det möjligen kunna hända, alt orden Kronans ombud på samma sätt kunde anses innefatta KammarRättens Revisorer, och det är derföre jag anser mig böra tillstyrka bifall till andra Momentet, synnerligen med det tillägg, som pag. 33 efterföljer alla tre Momenterne, så lydande: Hvaremot, när Fastighetsvärdet inom hvart och ett Län uppgår till hvad Minimi-tariffen bestämmer, och klagomål öfver taxering hvarken af Skattskyldig eller af Kronans Ombud anföras, Kongl. KammarRätten ej skulle ega , att uti Taxeringseller PröfningsCommitie'ens åtgärder och beslut någon ändring göra. Ville man i första Momentet sätta ut Kronans ombud vid Committeerna , så vore fullkomlig klarhet vunnen. Men jag fortgår till den efter min tanka vigligaste frågan, den, då PröfningsCommitteerne sjelfva finna sig i osäkerhet om författningens rätta mening.
Den, som anser l.-sta mom. af 1 § uti en blifvande Förordn., ang:de vilkoren för bränvinstillverkning böra erhålla följande ly delse: ”Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är eril. förfatlningarne berättigad ait idka fabriksrörelse eller ock eger eller innehar i mantal satt eller serskildt skattlagd jord”, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., ali rättigheten att tillverka bränvin bör såsom hittills enl. 2 § af gällande bränvinsbrännings-förordning vara fästad vid jorden. Vid voteringens slut befunnos rösterue hafva utfallit som följer: Ja — 105. Nej — 20. Fortsättningen af förevande ärendes pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum; och R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 4 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. -442 Den 26 April e. in. Onsdagen den 26 April 1854. IJ1 num kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af det vid Serskildta Utsk:s Betänk. JYs' 8 fogade förslag lill förordn., ang:de vilkoren för bran vinstil I verkning; och förekom nu enl. den af R. o. Ad. beslutade föredragmsordning. § 2. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alt Frih. Raabs reservation måtte blifva upläsen, och att jag derefter får yttra mig. Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått, yttrade Hr von Hartmansdorff: Frih. Raab har, efter hvad mig synes, i sin reservation, så väl och omständligt framlagt skälen, hvarföre ingen inskränkning i bränningsliden bör ega rum, att jag har föga att dervid tillägga. Jag kan icke finna något annat förnuftigt skäl för tidens inskränkning, än det, att man vill minska bränvinstillgången. Men ändamålet vinnes icke på sådant sätt.
Såsom R. o. Ad. hittills varit constitueradt, så utgöres det icke af 15, ulan ibland af 500 vid andra tillfällen af 200 o. s. v. ledamöter. Hvilka äro nu de 15 af dessa 500 eller 200, som skola inträda i den äldre kammaren? Såsom vi nu äro constituerade, är en hvar för sin ätt berättigad att här uppträda. Huru skulle då de 15 utses? genom lottning? genom val? eller skulle de 15 äldsta, 5 Grefvar, 5 Friherrar, 5 Adelsmän, blifva riksdagsmän? eller huru? Hvad jag här sagt om R. o. Ad. gäller naturligtvis äfven om Preste-, Borgareoch BondeStm, hvilka hvartdera för sig utgöra långt flera ledamöter än 15. Om förslaget skulle vara någorlunda fullständigt, så att Const.Utsk. kunde deraf hafva någon ledning för sitt bedömmande, ifall R. o. Ad. skulle remittera det såsom sin gemensamma tanka, så är det väl nödvändigt att antingen författaren sjelf, eller någon annan af Ståndet, fullständigar hvad som brister i tydlighet. Uti 3:dje punkten i fråga om den yngre kammaren står: ben 11 Mars e. ni. 117 ”Till den yngre kammaren väljes l:o genom electorer, i mindre valkretsar, ett visst antal af alla de å landel boende personer, som, ulan att hafva valrätt bland de högst beskattade, efter som nedanföre i N:o 3 bestämmes, a) äga, eller, under flerårig eller till tiden obegränsad besittning, innehafva hemmantal, eller annan dermed jemförlig cgendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är att påräkna. ” Jag hörde icke om Frih. Palmstjerna anmärkte dessa ord. Jag tillstår, alt de för mig äro något dunkla, men jag hoppas, att en man med den skarpsinnighet och den lätthet att uttrycka sig, som Frih. Hamilton äger, utan svårighet lärer utreda meningen. Frih. Hamilton:
Falu stads innevånare föremål för oro och bekymmer, då de kostnader, som numera beräknas för ändamålsenliga och behöfliga byggnader, för detta läroverk ej på långt när kunna bestridas med de medel, som af Rikets Ständer vid sista riksdag anvisades, från stiftets byggnadskassa kunna påräknas och för öfrigt äro eller kunna antagas blifva tillgängliga, så vida icke något ytterligare bidrag af Staten kan erhållas. I Hedemora, Säter och Avesta finnas lägre Elementarläroverk, under ifrågavarande tid dock endast med en lärare i hvartdera. A landet verkar för spridande af allmän undervisning hvarje sockens Folkskola, med mer eller mindre omfattande och ändamålsenlig organisation; i de flesta fall dock med stegrad verksamhet närmande sig en önskvärd utveckling och förbättring, allt i mån som fördelarne af kunskap och upplysning blifva kände och insedde, samt personer af lämplig karakter och bildning samt nit för saken kunna blifva såsom lärare anställde. Länets Landtbruksskola, som år 1856 öppnades vid egendomen Wassbo i Aspeboda socken, hvilken, för ändamålet inköpt, numera tillhör Hushållnings-Sällskapet, har sedermera oafbrutet varit i verksamhet. Föreståndaren lemnar der undervisning i de ämnen, som äro föreskrifne i Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente för de lägre Landtbruksskolorne af den 14 Januari 1851, med biträde dervid på hans bekostnad utaf en underlärare, djurläkare, smed och slöjdare. Lärjungarnes antal vid den bestämda tvååriga lärokursen är 12, hvaraf hälften årligen vid flyttningstiden på hösten ombytes. Föreståndaren åtnjuter mot fullgörande af allt hvad reglementet föreskrifver i afseende på denna undervisningsanstalt, det anslag Staten för Skolan beviljat, nu utgörande 4,000 R:dr Rmt, tillika med den vinst, som kan erhållas på brukningen af ofvannämnde egendom, hvilken han, med kostnadsfria inventarier af kreatur och redskap mot en årlig afgift på 15-årigt arrende emottagit i och för lärlingarnes praktiska undervisning.
Broschyren framhiiller, hurusom p&amp; aflagsila bygder den examinerade läkaren, trots den största duglighet och plikttrohet, ej kan hinna till för alla som verkligen vore i ' behof af hans hjälp, samt huru den stora omkostnad, som ar förbunden med att tillkalla läkare till en afiägset boende patient, afskräcker den fattige frtin att i annat %n högsta uödfall underkasta sig denna utgift, s&amp; att läkaren mången gHng ej eftersändes förr an sjukdomen s&amp; fatt taga öfverhand, att hjälpen kommer för sent. Detta förhtillande gör det förklarligt och naturligt, att allmogen gärna vänder sig till underdoldorer och charlataner eller till s. k. kloka gubbar och gummor, som finnas ' nära till hands och vanligen begära ett ringa arvode för sina tjiinster. Broschyrens författare söker framhiilla, hurusom dessa s. k. kvacksalfvare, som så strängt förkättras af de medicinska myndigheterna, vid .&amp;tskilliga, tillfällen kunnat lämna en ganska tillfredsställande hjälp på grund af praktiskt förstånd och mångårig erfarenhet. Han framkastar det vågade p&amp;- ståendet, att då, de missförhå,llanden och missbruk, som äro förenade med kvacksalfveriet, icke kunna afhjälpas endast genom stränga lagar mot allt slag af läkarvhd vid sidm af den legala, boten mot det onda bellre bör sökas i en samverkan mellan läkaren och de kloka gubbarna! Författaren gifver tvenne förslag till reform i detta banseende: del ena att provinsialläkaren bland oexaiuinerade personer utväljer till ett slags biträden dem, för hvilka han .hyser förtroende, det a~clrcc att examinerade biträden anställas, hvilka genorngåkt en kortare, företrädesvis praktisk kurs, och som följaktligen kunna vasa belLtna med en mhttlig ersättning för den hjälp de lämna. Dessa underläkare skulle stå, under provinsialläkarens eller första provinsialläkarens uppsikt. Det senare af dessa förslag har, som man ser, anknytningspunkter med Fredrika-Bremer-Förbundets önskningsmå,l i ämnet.
(Stats-Utsk:s Uti:den N:ris 298 och 343.) S. A. K. Rikets Ständer, som vid beviljande af bidrag utaf statsmedel till hamnbyggnader, vattcnkommunikationer, vägförbättringar, vattenaftappningar eller odlings - 752 Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, N:o 231. foretag, väl derjemte föreskrifvit ett och annat specielt vilkor, som baft afseende på serskildt förekommande omständigheter, hafva derförutan ansett nödigt alt stadga de allmänna grunder, hvilka böra iakttagas för åtnjutande af sådana statsbidrag, äfvensom att gifva Fullmäktige uti Rikets Ständers Riksgälds-kontor vid handen föreskrifter till iakttagande och efterrättelse i och för utlemnandet från Riksgälds-kontoret af de till företag af ofvannämnde slag vid innevarande riksdag beviljade anslagseller lånesummor, så till vida, som ej härifrån skiljaktiga vilkor redan äro genom Rikets Ständers beslut för ett eller annat ändamål medgifna eller stadgade; i hvilka ofvanberörda hänseenden Rikets Ständer nu beslutat följande: l:o. För hvarje företag måste en arbetsplan, upptagande tiden både när det sednast kan börjas och när det kan anses höra blifva fullbordadt, hafva vunnit E. K. M:ts nådiga fastställelse. 2:o. Då arbetsföretaget afser vägförhättring eller omläggning eller vattenaftappning, bör vederbörande menighet hafva afgifvit yttrande om företagets lämplighet och nytta. 3:o. Derest hamnafgifter, kanalafgifter eller andra likartade afgifter, efter arbetsföretagets fullbordande, skola komma att derstädes utaf de trafikerande upptagas, bör taxa häruppå vara fastställd, så lindrig, som skäligen kan låta sig göra.
Afskrifning af anvisade summor för tomlreglcving i Städerne Wesiö, Amål och Kungsbacka af f. d. Kronofogden Öhboms balans af lånet för anläggning af Kotbolms kanalen ur Carl Gustafs Stads Gevär-faktoris räkenskaper afen balanserad förskolls suinma ur Allmänna Barnhus-lnrättuingens räkenskaper af balanserade äldre fordringar af 2:ne Odtings-lån af ett utaf A. Broberg A:son upptaget lån emot pant af jern af 10 st. från Götheborgs Låne-kontor titgifna, inom lillien förda lån . af ränta å 17 st. dito dito al f. (1. Iliks - Diskontens utestående fordringar af Södertelje Kanal-Bolags skuld till Banken Afvittringar i Vester-Norrlands Län, fullbordandet af Af vittring s-Verken i de Norra Länen, om ändring uti derom gällande stadgandeil Agön, fyranläggningar derå Svar på otcrremiss Akademi, Fria konsternes, anslag för . „ Musikaliska, anslag för Svar på återreniiss Votcrmgs-proposition Kidd. o. Adelil. PresteBorgareståndet.
Ehvad nu skulle yttras för eller emot jordens fördelande i större eller mindre lotter, skulle i Utskottens tanka vara utan ändamål, emedan det mäste erkännas, att icke ensamt allmänna rättsgrunder, utan äfven andra omständigheter och serdeles local-forhållanden böra tagas i betraktande, om hvilka senare Motionairerne icke varit i tillfälle att meddela de vidsträcktare upplysningar, hvilka af Comitéerne äro att förvänta. På grund häraf tillstyrka Utskotten: «sti £«goch Otcon. Besk att Rikets Ständer måtte hot Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, att, sedan yttranden inkommit frän de Comitier, hvilka, enligt Kongl. Circulair^t dan October r8 i3, blifvit inom, hvarje Län tillsatte, Kongl, Maj:t täcktet Idta utarbeta förslag till de ändringar, förklaringar och tillägg i Kongl. Förordningen den 'c> December som af desse Comitéers afgifne yttranden kunna föranledas, vare sig i hänseende till hela Riket eller till vissa delar deraf samt att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder vid nästkommande Riksdag lemna Rikets Ständer del, sd väl a f desse för dag, sorn af Comité erne t yttranden, pä det Rikets Ständer mätte fä tillfälle att dd med förnyadt Utlåtande i detta vigtiga ämne inkomma. Steekkoltu deli 19 Augusti 18^4* Air HR R. S. Prat. i8»4 f Sami.' ■» 5:t« Häftet STOCKHOLM, hos Loby. Westerberg Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utshs Utlåtande N:o ig. 1 \ - N:o 18. Ankom till Exp.-Utsk. den 5 Sept. 1834. Utlåtande, öfver väckt motion, om tillägg i Kongl. Kungörelsen den 25 Junii i83o, angående understöd af allmänna medel till utflyttningar, i följd af verkställde laga skiften. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Thomas Nilsson, från Christianstads Län, med hvilken Olof Månsson och B. G.
Men hvarje gång som forskningen sålunda blir fruktlös, Önskar man naturligen alt spara sig obehaget al dess anställande; och detta obehag är ännu kännbarare i de fall, då en verkligen bemedlad person, som blifvit sakfälld, med fog skulle finna sig deraf förnärmad. Detta obehag försvinner, i händelse föreskriften blir allmän och utan undanlag gällande, så att ingen underrättelse om bristande tillgång behöfver sökas, utan förvandlingen af böterna alltid ovilkorligen bör,ske; och dermed undanrödjes således just den betänklighet, som troligen varit enda orsaken, hvarföre förvandlingen icke blifvit ovilkorligen föreskrit ven. Om nu fullt skäl dertill finnes, att böter genast förvandlas, när visshet om tillgång lill deras gäldande ej är för hand, och deremot giltigt skäl ej finnes till ett undantag, hvarigenom stadgandet i alltför många fall blir overksamt; så skulle redan härigenom tillräcklig anledning kunnat tyckas vara gifven för afskaffande af elt sådant undantag. Men andra omständigheter hafva dessutom bordt här komma i betraktande. Domaren, som ådörner böter, tillskyndas väl ett ökadt besvär genom intagande af böternes förvandling i hvarje härom meddeladt utslag. Men härigenom vinnes minskning i ett annat, troligen icke mindre besvär, att efteråt gifva särskilda förvandlingsutslag i hvarje fall, der anmälan sker om bristande tillgång till böter. Huruvida jemförelsen häraf skulle utfalla till besparing eller förökning af domarens arbete, har jag trott kunna lemnäs derhän, då afgjordt syntes vara, att vinsten eller förlusten blefve obetydlig. Den verkliga vinsten läge uti bestraffningens ökade skyndsamhet. Den sakfällde, hvars obestånd upptäcktes genom ulmätningsförsök, borde icke derefter äga rådrum att hålla sig undan för den bestraffning, som i stället väntar honom, utan kunna genast gripas och till undergående af denna bestraffning befordras. Exemplen af de rymningar eller försvinnande lian hemorten och lösdrifveri, som under sådana mellantider inträffat, vore ganska talrika; och besväret att efterspana sålunda saknade personer ökade icke obetydligen kronobetjeningens göromål. Eli annan olägenhet af dröjsmålet imellan böters ådömande och deras förvandling visade sig i kronoräkenskaperna.
Vara både granskare och opinionsDommare i anseende till Konungens Rådgifvares administrativa verksamhet, är det en verkelig tillfredsställelse, att finna huru CönstitutionsUtskottet ganska tydeligt anser sig af Riksens Ständeröfverlåten, endast dsn första beredelsen af pröfningsrätten; det är således med tacksamhet Svenska Folket bör emottaga stadgandet af den grundsats, som Utskottet gjordt gällande, stt tolkningen af Grundlagarnes ordalydelse i Och för tillämpningen,synes likasom med uppsåt anförtrodd åt tidernas skick; och då tidens skick omisskänneligen visarsig uti ett, hos Folket mera utveckladt begrepp, ej allenast om enskildt» rättigheter, utan äfven om hvad Samhället för sitt välstånd kräfver, så är det utan tvifvel en följd af tidens skick, att den allmännna uppmärksamheten mera än någonsin är fästad å Styrelseorganernas handlingssätt, såsom mäst utaf allt inverkande å Samhällstillståndets beskaffenhet af hoppgifvande eller oroande, till lycka eller olycka. Det sunda förnuftet biträder utom all tvifvel ConstitutionsUtskottets yttrade mening, att fel, förseelser och misstag kunna viga sig i mångfaldiga skepnader; och Lagstiftaren synes icke förlorat ett sådant tingens naturliga förhållande utur sigte, dä han genom 106 Bil. till Ridd. o. Ad. Pr, VI 13 Den 10 Julii f, m, och 107 §. §. uti RegeringsFormen sträckt sitt förutseende, till möjligheten af Lagens uppsåtliga öfverträdande, och derföre stadgat ansvar inför Laglig Domstol efter den förra af desa §. §.; äfvensom till de händelser der utan Lagens prositiva öfverträdande Rikets sannskyldiga nytta, icke uti rådslagen blifvit iakt. tagen, eller förtroendeEmbetet icke utöfvadt, med oväld, nit, skicklighet och drift, hvaremot den 107 §. synes vara uttänkt.
Socknar detta anslag blef - 6 Statsoch bevillnings-TJtskottens Ullal ande j N.o 38. ve mer än tillräckligt, så skulle åter detsamma blifva alltför ringa, der en mindre folkmängd är bosatt på en större areal. Om detta anslag af Rikets Ständer beviljas, så kommer härigenom Stats-bristssumnvän att ökas med circa 280,000 R;dr B:co, som åter genom en ökad bevillning måste på ett eller annat sätt fyllas; äfvensom denna åtgärd, på detta sätt uLförd, måhända skulle komma att utvisa något misstroende ifrån Representationens sida till Regeringens sätt alt vårda sig om folkundervisningen; och hvartill icke förefinnes någon giltig orsak. Skulle nu gällande författning af 1842 om folkundervisningen i Riket innebära några felaktigheter, så böra desamma på lagligt sätt rättas och ändras och härigenom ernås det ändamål, som motionären och, lika med honom, alla för fosterlandets sanna väl lifvade medborgare innerligen åsyfta. ” Häruti instämde Herr Gref\e Cronhielm, P., Herr Friherre Adelsvärds E. S. till alla delar och Herr Friherre Raab, A., i Reservationens syftning. Af Herr Friherre von Krcemer: ”Mot de sammansatta Statsoch Bevillnings-Ulskottens Förslag, ’att af den personliga sky dds ajgiften anslå 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, att öfverlemnas åt hvarje församlings skolstyrelse, för att användas till folkundervisningens befrämjande och redovisas på samma sätt, som församlingarnes fattigmedel,” får jag mig reservera, emedan jag anser den äfventyrliga bana, Utskotten sålunda beträdt, grundlagsvidrig. Regeringsformens 64 § bestämmer nemligen, att hevi11- ningar, som till Statsverket af Rikets Ständer anslås, skola Vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas.
Mén så fick han en inspiration. Om han skulle kunna klä dockorna själf! Han var visserligen » vid lifsstraff » förbjuden att röra dem, men kanske skulle husbond ' den här gången tycka, att han handlat rätt! Gus smög sig ut i skrubben, där dockorna förvarades, och tog med darrande händer fram styckets bof. Allra djupast innerst i hjärtat var han förtjust öfver att en gång » få klä dem själf », något som han åtrått, ända sedan han första dagen blef medlem af sällskapet. Men tänk, om han gjorde något misstag! » Truppen » bestod af fem herrar och tre damer, af hvilka senare likväl den ena aldrig uppträdde — och det fast hon var både den yngsta och den vackraste. Direktören hade en gång, när han behöfde en brud, köpt henne för en spottstyfver af 428 IDUN Allt hans dolda hat slog ut som en eldslåga, hvilken oförmodadt får luft. Han tänkte inte längre på att väcka, han tänkte bara på att slå. Ögonen blefvo kolsvarta, de tunna, blekröda läpparna drogo sig tillbaka, så att de små, hvita tänderna blottades. Ingen hade någonsin talat med Gus om Gud, ingen hade lärt honom, att man skall älska sina ovänner; också hatade han i den stunden för all den misshandel han undergått i sitt förtryckta olyckliga lif. Käppen stod i ett hörn — hans käpp! Hej, så roligt det skulle bli! Han ryckte till sig käppen och lät slagen hagla öfver den utsträckta kroppen, som började rycka på sig som oroad af myror. Hej så roligt det var! Svetten lackade, det insjunkna bröstet flämtade, men han slog ändå, skrikande som husbond ' brukade skrika åt honom: É^fem, » Hopp hopp, dansa din hund! » Genom dörren stirrade dockorna på den ovanliga scenen. Herrn, husbonden, utsträckt på golfvet och » någontinget », slafven, med käppen W \ hand, skrikande, dansande, slående som en besatt, j » Hvad nu, din byting, » sa i detsamma en grof, i men godmodig basröst, » jag tror du slår din husbonde? » Det var biljettförsäljaren, som kom.
Han var icke allenast sysselsatt med det vanliga januari-häftet, han hade ock i verket ett annat arbete, i sanning det besynnerligaste arbete en döende författare kunde förehafva. Han var nemligen nära färdig med nekrologen öfver en annan sjuk notabel man, C. H. Anckarsvärd, men som dock fick lefva jemt och nätt så länge att han kunde läsa eller höra läsas någon nekrolog öfver den, som på förhand skrifvit hans. Det manuskript, vid hvilket pennan föll ur den trötta handen, tillhörde en afdelning i häftet, der han prisade förmånen af ångköket. Och detta stycke innehöll följande: »Våra norska bröder äro lyckligare än vi i sina företag. Kanske begagna äfven de bildade klasserna i Christania ångköket, under det att man i Stockholm endast besöker Hôtel Rydberg, Hasselbacken och Hôtel de Suéde». Här hade han stannat. Skrifbordet med manuskriptet blef på begäran öfverlemnadt åt hr Hammer, bland hvars samlingar det förmodligen ännu har plats. Eget var det att Crusenstolpe skulle liksom anklaga besökarne af stadens förnämsta restaurationer; han, som sjelf satte bordets njutning så högt, men vackert var att det allra sista ord som hans penna nedskref var Suède. Han hade älskat högt sitt fosterland och arbetat för dess minnen. Då han trött uppsteg, för att på sina sjuka fötter släpa sig in till sin familj, var han dock så säker att återkomma att han icke brydde sig om att släcka ljuset. Men sedan han hamnat i ett soffhörn och under ett par sakta framsmygande timmar allt tydligare förstått att han ej förmådde återvända, bad han sin dotter, för hvilken han alltid hade ett artigt beklagande ord, han var i det hänseendet den artige mannen intill slutet, att hon skulle vara god och gå in och släcka hans ljus, hvilket hon gjorde, utan att vidröra pennan. Vid hennes återkomst förklarade han sig nödsakad att lägga sig tidigt, men bad sin outtröttliga vårderska, sin Charlotte, att hon skulle sätta lyktan som vanligt i ordning bredvid nattlampan, ifall han kunde gå upp till sitt angelägna manuskript. Denna qväll kunde han blott på afstånd säga godnatt till sin hustru – han förmådde knappt nå sängen i rummet bredvid.