Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle lemna denna torfva der jag ämnade sluta mina dagar i ro; der jag redt min hvilostad för att slippa ligga på allmänningen... GRANNEN. Det kan jag aldrig tänka mig; och det skulle man aldrig, och min far som egde denna mark hade också tänkt sig få hvila der i egen jord, men det jag afstå. blef intet af. Hvad åter arrendet beträffar, så måste Vänta nu! Hvar man kommer att ligga det vet LAGMANNEN. sida då Ni är en man med otur. Det är nemligen ingen hemlighet att Ni misslyckas i allt hvad Ni Som Ni vill; oegennyttigt är förslaget från min företar Er, och folket har sina egna tankar om den som går ensam och vänlös som Ni. Inte sant: Ni har ju faktiskt inte en vän? GRANNEN. det ser alltid illa ut! Det kan inte nekas! LAGMANNEN. Nej, det är sant! Jag har icke en vän; och sägnen berättar att denna vingård varit ett slagfält förr och att derför vinet skall ha sin egendomliga eld? Hör! nu, för att komma till annat, är det som FÖRSTA AKTEN GRANNEN. att här varit en afrättsplats och att der mausolén nu är, stod galgen. Nej så har jag inte hört. Min far berättade LAGMANNEN. Det var otäckt! Hvarför skulle han berätta det? GRANNEN. hängdes var en orättfärdig domare; och han ligger nedgräfd der jemte många andra, deribland hans oskyldigt dömda offer. Lagmannen frågade ju! Och den sista som LAGMANNEN. Nej, hvad är det för historier! ropar: Carolina! GRANNEN. aldrig lagmannen sett honom? Och derför går han igen och spökar... Har LAGMANNEN. Jag har aldrig sett någon. GRANNEN. Men jag har sett honom; och han brukar komma vid vinskörden, då man hör honom vid vinpressen ner i källaren! LAGMANNEN ropar: Carolina! ADVENT LAGMANSKAN. Hvad är det? LAGMANNEN. Kom hit! GRANNEN. alla de qval hans offer utstått. Och han får ingen ro förrän han lidit igenom
Pressklubben bjöd p$ ~liiiicli P, men under festens fortgbg aninodades » ~ o r o s ' i - damerna s~ de ingalunda att svAra p$ skiilas, de hade endast att sitta stilla vid bordet, iita, dricka, 1y.ssna p&amp; taloch sållg wc11 kvickheter, och för öfrigt hilla mun som snalla barn. Det gjorde de ocksii. Efter en tid bjöd)) Sorosis » Presskliibbeiis broder p&amp; te. Herrariie komnio, men nu var det deras tar att sitta stilla och .tiga sop bebkedliga gossar. De tilliltos ej att öppna mun ' för aiinat all .niat och dryck. ' Men nu var uppgörelsens stund iiiiie. En geinensain iniddag arrangerades för ' Pressklubbens herrar och. » sirosis » danier, d s bhla könen fingo full rätt att tala, sjunga och vara kvicka. Och - iiigendera af klabbarna kan nigonsin glö~nma denn; oförlikneligt glada niiddag, blixtrande af slcamt och kvickheter. Det var som Schiller a säger i Die Glocke: nDem wo das Rsulie mit &amp; U Zarteii, Wo Hmtes. sich und Weiclies pearten, Da giebt es eineu guten Klimg.~ Det var vid detta tillfälle ' herrarlie koinm ' o uiiderfiiiid med; att Sorosis » bestod af världsstadens gedignaste bildiiiiigsaristokmti, en aiistokrati af godt f ö r s t h i, siiiidt oindöiiie, allvar i tanke och isikter, Hrligt striifvaiide, .en intelligens vaken för alla tidens stora ocli lidla idder, och allt detta utan ringaste spår t-il1 ii&amp;got karlavulet eller obehagligt. Det vackraste Iios %Sorosis » ar, att det ar s&amp; liuniant och fri' sinnadt. Det gör det samma livilken religionssekt man hyllar eller om nian bekanner sig till någon religion alls.
Uti nådigt bref af den 9 Maj 1827, anbefallte Kongl. Maj:t Statskontoret, att af nämnde hufvudtitels tillgångar, till Kongl. Maj:ts bemälte Befallningshafvande låta utbetala 1,000 R:dr, för att användas till understöd åt sådane af angränsande läns invånare, till ett antal af 15 å 20 hushåll, hvilka ville till Jemtland inflytta för att bosätta sig å öfverloppsmarken, och, på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes reqvisition, anordnades summan den 22 påföljande November af Stats-kontoret å länets Ränteri, med förbehåll af redovisning. Af detta förskott, 1,000 R:dr, blefvo, under loppet af följande tolf år, använde 846 R:dr 32 sk., så att vid Transport: 153: 16. 15 Transport: 153: 16. 5,272: 24. 1839 års utgång, enligt till Kammar-rätten afgifven räkning, en behållning återstod af 153 ll:dr 16 sk. Enär detta belopp, ännu vid 1853 års slut, i’den från länet inkomna redogörelsen, såsom ej användt, balanserades, och detsamma nu mera icke synes för ändamålet erforderligt, borde, enligt Revisorernes tanke, beloppet, som förut blifvit i länsräkenskapen affördt, åter uppdebiteras och till Kongl. Ränte-kammaren levereras, för att 6:te hufvudtitelns besparingsfond för jordbruket, handeln och näringarne tillgodoföras, hvarigenom det från förskottsräkningen komme att försvinna. Till disposition af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottenslän, återstod 735: Genom nådigt bref till Stats-kontoret af d. 9 December 1827, behagade Kongl. Maj:t förordna, att den till inköp af hemmanet Krok i Norrbottens län, för anläggandet af Haparanda köping, bestämda köpesumma, 4,000
Med sakta steg, men med hufvudet upplyftadt gingo de emot dörren, då den utifrån öppnades af Konkordia, som störtade till Juannas fötter och på samma gång sträckte armen öfver den mörke mannens knän. ”Barmhertighet ... barmhertighet med mig, eder sjelfva, en förtviflad mor och med de arma barn, som skola få plikta för ert grymma, syndfulla uppsåt, det en förfärlig aning redan sagt mig! Det var jag, Juanna, som framställde din pligt i en olycklig dager, och min samvetsro skulle aldrig återvända, om jag ej nu tryggt kan svära på att jag sjelf trodde på det jag sade dig.” ”Var lugn, Konkordia! Det synes blott som om det var du, hvilken inverkade på mig, men ingen, ingen har någonsin öfver mig utöfvat ett sådant inflytande: jag tog efter eget moget råd beslutet. Så betalade jag min skuld till den gamle ... Men lemna oss nu! Vi önska taga vårt farväl helt och hållet ensamma med hvarandra ... Kom, Lauritz” – hon talade alldeles i den gamla ömma, nästan glada tonen – ”kom, skynda dig ... eller jag springer ifrån dig! I detsamma for hon af som vinden. Lauritz följde henne, men med Juannas vingsnabba fötter, som sväfvade öfver berghällarne, kunde han ej hålla steg: han kom några ögonblick senare fram till den klint, på hvilken hon stannat och som brådstupade ned i Sotens mörka vatten, hvarifrån den ena hvitskummande vågen efter den andra dånade mot klippväggen. Nu slog han sina armar med stark oemotståndlig makt omkring den lätta qvinnan, nu brann försoningens kyss på hennes läppar, förlåtelsen uttalades och under ett par minuter kände de lifvets glödande fullhet, renad af dödens närhet ... och nu syntes de redan färdiga att på nattens vingar, försilfrade af fullmånens sken, företaga den sista resan. Med armarna flätade om hvarandra kastade de en blick upp till himlen, bedjande om barmhertighet, men just då i samma ögonblick språnget skulle uttagas, omfattades de af fyra starka armar, hvilka drogo dem tillbaka in i lifvet.
Garfvare-Embetet: att oaktadt afsättning af läder under de sednast förflutna Irenne åren varit bättre och priserne högre, än förut, Garfveri-iörelsen likväl ifrågavarande fem år bedrifvils med vida mindre fördel, än tillförene, och gifvit tillverkarne ringa förtjenst; till h vilket förhållande närmaste 19 orsaken varit, dels ett högre stegradt inköpspris å de oberedda hedarne, dels den mängd af Garfveri-Inrältningar, som i sednare tider blifvit öfverallt i landsorterne anlagde, lill stort förfång för Städernas Garfvare. De Heste öfrige Handtverks-Embeten hafva förklarat, att deras yrken och ställning fortfarande försämrats; hvartill de uppgifvit hufvudsakligen enahanda anledningar, som till djdikt förhållande, enligt hvad i Öfver-Ståthållare-F. ru deni framställde, nemligen: förökad införsel af utländska tillverkningar, som dels, ehuru stundom af sämre beskaffenhet än de inhemska, likväl, i anseende till lägre pris, snarare funne afsättning, än de sednare, dels inkommo under benämningar, som föranledde missbruk: ett för stort antal af vissa Embelens Ledamöter: Manufacturisters berättigande till enahanda arbetsfrihet för vissa yrkens bedrifvande, soni Handtverksmästare, efter föregångna läroår, tillkommer; hvilket vållat, att arbetsförljensten, sönderdelad på förmänga händer, icke kumle lemna alla bergning samt enahanda, ännu mera på Borgares handtverkerirörelse inverkande menliga följder af tillåtelse till vissa handtverks bedrifvande, meddelad personer, som ej hade skyldighet att derför erlägga borgerliga onera, och således kunde lemna arbetsbiträden för bättre pris.
7 Betänkandet blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln den 5 .och af PresteStåndet den 2 Junii, men återremitteradt med anmärkningar från Borgareoch Bonde-Stånden. Utaf de hos sistnämnde 2:ne Riks-Stånd hällne och Utskottet meddelade Protocolls-Utdrag befinnes, att blott några få Ledamöter yrkat afslag A Betänkandet i dess helhet; hvaremot alla öfrige Ledamöter både inom Borgareoch Bonde-Ståndet, hvilka yttrat sig emot Betänkandet, medgifvit det af Utskottet föreslagne anstånd med Capital-afbetalningarne och endast bestridt den tillstyrkta räntebefrielsen under nämnde anståndstid, hvarvid, såsom grund för ett sådant bestridande, är hufvudsakligen vordet Aberopadt, att Staten icke bör vidkännas någon uppoffring af ränta, enär Acaclemieii icke kan sakna tillgång för räntebetalningen, derest den återstående inredningen i Bjbliothekshuset icke utöfver behofvet fortskyndas. Utskottet har tagit desse anmärkningar i Öfvervägande, men finner ej skäl , att frånträda sitt förut afgifne, af 2:ne Riks-Stånd redan bifallne Betänkande, hvilket Utskottet alltså vidjjlifver. Stockholm den r2 Aug. 1834- Reservationer: Af Herr Maechelj C. G.: "Jag reserverar mig emot Höglofl. Utskottets beslut, enär det, i min tanke, är stridande emot rättvisans kraf, och Upsala Academie dessutom icke bör anses vara förtjent af ett större ädelmod, än man förut i dylikt fall funnit sig kunna meddela de af förödande eldsvådor härjade Städer; och om, såsom jag hört yttras, hvad som af Staten uppoffras på en Academie kan sägas ske till Statens egen båtnad, så hade samma omdöme med lika stort skäl kunnat hänföras till och fått gälla för afbrände Städerne Borås och Norrköping.” Af Riksdags-Fullmägtigen Hans Jansson från Elfsborgs Län, som åberopat sin i denna fråga förut afgifne reservation. Stui-Vttkottct; Utåt ande N:o as7.
Ett annat vilkor vore äfven, att ett större pathologiskt museum funnes, hvilket ock var händelsen vid det Karolinska mediko-kirurgiska institutet, sorn hade ett dylikt, ganska rikhaltigt och i väl ordnadt skick. Då dessutom alla de, som egnade sig åt läkarekonstens studium, borde en längre tid bevista undervisningen vid de i hufvudstaden befintliga och med nämnda institut förenade kliniker, vore det af högsta vigt, att de studerande samtidigt med klinikernas bevistande, äfven egnade någon tid åt den pathologiska anatomien, hvilken utgjorde en nödvändig del af och alltid borde stå i närmaste sammanhang med den kliniska undervisningen. Uti ifrågavarande ämne komme undervisningen, om den rätt handhades, att upptaga lärarens hela tid. Honom borde nemligen åligga först och främst, att inför de vid klinikerne tjenstgörande och öfrige studerande förrätta de nästan dagligen förekommande mödosamma, ofta svåra och farliga obduktionerna, dernäst att undervisa i den mikroskopiska undersökningen af sjukdoms-produkterna samt dessutom hålla föreläsningar. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslog motionären inrättandet af en profession uti den pathologiska anatomien vid förenämnda institut, med årlig lön, lika med öfriga professorerderstädes, af 1,600 r:dr. Yidare har motionären framställt behofvet äfven af en kirurgie-adjunkt vid samma institut, i hvilket afseende anförts, att viri den förändrade reglering af professioner och läroämnen vid institutet, hvilken år 1835 fastställdes, adjunkturer inrättades vid samtlige professionerna, med undantag af en, nemligen den kirurgiska. Behofvet af en adjunkt i kirurgien insåges lätt, då man toge i betraktande, att de professionen i denna vetenskap åtföljande läroämnen hvarken till omfång eller vigt stöde efter någon af de öfriga professionernes. Hvad som närmast ålåge professorn, den kliniska undervisningen och föreläsnings-kursen, upptoge fullt hans verksamhet, men dessutom erfordrades jemt fortgående öfningar uti det tekniska af de kirurgiska operationerna, hvaruti samtlige eleverne borde deltaga och hvilka öfningar måste, ske i lärarens närvaro och under hans ledning.
För att ådagalägga, att rörelsecapitalet icke bör förminskas genom indragning af odlingslånen, anhåller jag att få göra en jemnförelse. Vi hafva nu 28 millioners rörelse* / 1012 Den ig Julli el m. capital. Det synes väl vara en stor summa; men alla, som sysselsätta sig med handels-transactioner kunna icke begagna sedlar, utan mäste förvandla dem till silfver, och i sädant fall utgör capitalet endast Elfva millioner. Om man, nu jemförer detta med fordna förhållanden, så visar sig att ännu i800 — 1801. och 1802, då sedlarne voro al parr med silfver, rörelse-capitalet var fjorton och en halt millioner; åren 1804 — till 1805 och 1S06, femton millioner. Den tiden hördes ingen klaga, att halvar för mycket penningar. Silfverfonden var då endast 3,400,000 R:dr, men om man ntl återförer sedlarne till det värde, som de ägde sistnämnde år, uppstår en brist af icke mindre än 10 millioner i rörelse-capital emot hvad vi då egde. Då så förhåller sig, bör ingen undra, att här fattas penningar för deri inhemska närings - idkaren. Örsaken dertill, ligger till större delen deruti, att den utländska handeln kräfver ett antal mynt, svarande rn^t transactionernas vidd och betydenhet, och d^ i mynt, som af Köpmannen användes till förläggande af bruken vid uppköpet af jern, plank, bräder m. m. är relativt till silfvervär* Värdet, och myckenheten deraf bestämmes således af detta värde. Om, då Köpmannen till sina transactioner behöfver 8 millioner i silfver så skall han, när coursen stiger upp till T20 sk. behöfva 20 millioner Banco - sedlar; och då blir intet qvar åt den inhemska närings - \ Den 4*9 Julii e m. 1013 idkaren, hvilket a'r orsaken, hvarföre denne får vidkännas en sådan brist, — och denna brist ökas i samma mon, som myntet försämras.
St:r beslutit den hemställan det borde i synnerhet i Rikets Norra Provinser, troligen till beredande af större redighet och lättnad i Uppbördsverket, betalas af hvarje mantalsskrifven person lika mantalspengar med dem i Rikets Södra, men om de fjellarne närboende, mindre väl lottade skulle fordra häruti ett undantag, vederbörande LandshÖfdingar skulle äga att sådant bestämma; så har jag reservationsvis till respective RiksStåndens behjertande velat hafva bifogat följande anmärkningart 2 D. 2 H. 3 34 Stats-Utskottets Hvad mantalspenningarne angå, hafva de sålunda tillkommit: att R. St:r vid Riksdagen år 1625 åtagit sig att betala en viss afgift för hvarje Tunna säd, som förmaldes under namn af qvarntull, som detta öfverklagades i synnerhet af Uppbördsmännen, så blef sedermera å Riksdagen i65a beslutit att hvad Kronan genom denna afgift inom hvarje Län ägde att uppbära, skulle deruti till betalande fördelas lika på hvarje person öfver i5 års ålder. Genom detta förändrade sätt, att debetera, uppstod ingen skärpning i beskattningen för den ena, ej heller lindring i utskylderne för den andra Provinsen. När en del af de emot fjällen belägne Län, som Betänkandet innehåller, på den tiden för sine personer kommo att betala en mindre Contribution än andra, så var detta en följd, icke deraf att Gränseprovinserne mot fjellen skulle, för sin i andre afseenden vanlottade belägenhet, njuta en lindring vid Recognition till Staten för samma förmån med Sydlänningarne; det kom derifrån att Norrlänningarne malde mera bark, än de sydlige Provinserne; och för barkens matning fordrade då hvarken Kung eller St:r någon afgift.
Då jag nu finner att Gr. von Platen i ett sakrikt anförande har bemött ilrågavtde motion, så anhåller jag endast att lå instämma i de af honom uttalade åsigter, rörande vårt sjöförsvar och dermed nödiga förändringar. Den 13 December. 471 Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att dessa yttranden måtte till Stats-Utsk:t remitteras, hvilket bifölls. Föredrogs ånyo det d. 5 och 10 dennes på hordet lagda transsumt af Hederv. Bonde-St:s protokoll d. 3 innevarande månad, med inbjudning till Med-Stånden att biträda Ronde-Sl:s för dess del fattade beslut om tillsättande af ett särskildt Utsk. för behandling af frågor rörande elementarläroverken, pedagogierna och folkskolorna. Frih. Cederström, Gustaf Carl, anförde skriftligen: Den lifliga och varma önskan att förevarande fråga måtte hos Ilögl. R. o. Ad. I'å en så fullständig utredning, som omständigheterna möjligen medgifva, har löranledt mig att vid detta tillfälle begära ordet. Jag har dessutom (unnit mig uppmanad dertill af öfvertygelsen, att beskaffenheten af den offentliga undervisningen och densammas reglering kan komma att utöfva ett olägligt inflytande pä det yrke, åt hvilket jag ognat mig; och slutligen äfven af den anledning, att jag icke funnit de skäl, som här anförts för afslag å Borgare-St:s inbjudning i läroverksfrågan, fullt tillfredsställande. Sistnämnde inbjudning lär numera vara af 3:ne Riks-Stånd afslagen, och det är visst icke min afsigt att nu förorda något, som kunde föranleda ett verkligt frångående af det redan fattade beslutet. Jag önskar likväl bifall till Hederv.
Ehuru några landshöfdingar och regementschefer yttrat, att beväringsskyldigheten först borde vid fyllda 22 års ålder inträda, behagade dock Kongl. Maj:t, för att ej för mycket störande ingripa i folkets vanor, blott föreslå beväringsålderns framflyttning ett år, hvilken åtgärd ansågs skola förminska de betänkliga följder, användandet i fält af allt för unga och till kroppskrafter ej fullt utbildade krigare kan medföra, hvaribland särskildt nämndes det missödet, “att snarare finna sitt slutliga mål på sjukbädden genom fältlifvets öfveransträngningar, än uti stridens ärorika faror.® I sin underdåniga skrifvelse den 21 Februari 185? yttrade Rikets Ständer, att de i den nådiga Propositionen anförda omständigheter “ställde utom tvifvel, att den 21-årige ynglingen i allmänhet i vårt land icke vunnit den härdighet, som för krigslifvet med åtföljande mödor och umbäranden erfordras, samt att följaktligen ynglingarne icke vid denna ålder böra gå i fält mot fienden®. Rikets Ständer ansågo sig likväl hafva funnit en utväg att, med bibehållande af beväringsåldern, undgå dess olägenheter genom att medgifva den eller de beväringsklassers uppkallande i krigstid, som Kongl. Maj:t pröfvat nödigt, utan iakttagande af den förut stadgade ordning, att första klassen skall först uppbådas. Detta Ständernas medgifvande var en vigtig förbättring, som blifvit fullständigad derigenom att uumera äfven delar af klasser få uttagas. Men den tidiga beväringsålderns olägenheter äro härigenom förminskade, icke afhulpna. Oafsedt att den 21-årige eller lika ofta 20-årige ynglingen, — enär beväringspligten börjar efter fyllda 20 år, — icke ens till ansträngande fältöfningar har i allmänhet tillräcklig styrka, kan behofvet fordra, att alla fern klasserna till krigstjenst uppkallas, och rigtigt kan väl icke i allt fall vara, att ett åliggande lagligen inträder två år förr, än sådant medgifves vara lämpligt.
Friherre Anckarsvårdi Carl Henrici ”Öfvertygade om den allmänna uppfostrans Vigt för Samhällets vål och med kännedom om de i detta afseende inom Fäderneslandet vidtagne anstalters mindre användbarhet 1 närvarande tid,” samt med ådel förtröstan till sin Regerings Upplysta omsorg ”om den styrelsegren, sorn skall underhålla närvarande och bereda kommande slågters förståndsoch kunskapsodling, patriotisme och sedlighet” anhöllo Riksens Ständer, uti skrifvelse af den 2 April 181 o (införd i Ridderskapets och Adelns Protocoll för April 1810, sid. 5i) att ”Kongl. Maj:t genom kunnige och erfarne män täcktes låta undersoka Läroverkens närvarande tillstånd, på det att dessa Inrättningar mätte erhålla ett efter 4oo Den 3 Martti. tidens upplysning mera låmpadt skick. Denna Riksens Ständers begäran föranledde val, som jag tror, UppfostringsComittéens tillsättande kort tid derefter; men att Comittéen, under den tid af ii eller 12 år, som den sedermera med betydlig kostnad för Staten existeradt, verkligen anställt den önskade undersökningen om Läroverkens tillstånd, för att utröna huruvida de uppfyllde den Constitutionelle Samhällsordningens och den närvarande vetenskapliga bildningsgradens kraf, huruvida de behöfde någon förbättring, och i sådant fall, af hvilken natur, detta år åtminstone för mig ett okändt factum. Jag har tvärtom anledning att tro, det en sådan undersökning aldrig blifvit af Comittéen anstäld, och af hvad som för några dagar sedan hår yttrades om saknad undervisning i Grundlagarne vid Universiteten, bör jag med visshet kunna sluta, att en sådan undersökning, om den ägt rum, åtminstone ej sträckt sig till Högskolorna, hvilka likväl i första rummet bordt blifva föremål för desamma, då den en gång påkallades, emedan det år från dessa Läroverk, som de organer måste erhållas, genom hvilka de möjligen tilltänkte förbättringarna vid de lägre
t 402 jDen 19 Julii e, nti ferne tillsynen fördels; och åligger det RiddarhusSecreteraren fördenskull att ovilkorligen bebo de honom i Riddarhuset anslagne rum. 7 §• RiddarhusSecreteraren är, Svarar mot 8 $. i så länge icke alla RiddarDirectionens för* husets Genealogier äro cornslag, pletterade, skyldig, att årligen lemna 100 renskrifna Geneslogiska Tabeller samt i öfrigt söka befordra allt som till Riddarhusets gagn och bästa hörer, 8 f; Riddarhus - Secreteraren Svarar mot 9 5. i skall vid Directionens samDirectionens Förmankomster ovilkorligen ytt* alagra sig öfver alla förekommande ämnen, dock utan att deltagi i besluten. Under Directionens inseende är han hufvudman för arbetet inom Canzliet, ansvarar för göromålens behöriga gång, tillser i följd deraf, att Riddarhusets CanzliBstjening förrättar sine åligganden med ordning och skicklighet, Den 19 Julii e. m, samt anmäler inför Directionen, om någon icke fullgör sin skyldighet. I sammanhang härmed tillhör det Secreteraren, att vid sysslors tillsättande lemn* sitt utlåtande öfver de sökandes behörighet och skicklighet. Efter slutad Riksdag inlemnar han till Directionen vid dess första sammanträde den förteckning från RiddarhusUtskottet, som till honom bör afgifvas på alla Ridderskapet* och Adelns under Riksdagen tagne beslut, hvilka fordra Directionens åtgärd, samt företer sedan vid första Sessionen i hvarje månad recapitulations; lista på alla oafgjorde mål, med upplysningar om orsakeme, sorn föranledt uppskogen. I öfrigt ställe han sig till noggran efterrättelse hvad i ArbetsOrdningens 2:dra stadgadt är så ock ansvarar för Postbokens förande.