Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag reserverar mig mot detta beslut derföre, att jag anser mer än sannolikt, att, genom lagmansrätternas indragning, hofrätternas göromål till den grad skola ökas, att nya divisioner skola blifva behöfliga, föranledande till kostuad, som ytterligare kommer att ökas genom den ersättning, hvilken måste tilldelas lagmännen, men hvilken kostnad jag anser staten får närvar, svårligen kunna vidkännas; vidare derföre, att genom antagandet af detta betänk, all möjlighet blifvit parter afskuren att få ett beslut pröfvadt i högre rätt, såvida ej sakens värde stiger öfver 25 r:dr; vidare derföre, att lagmansrätterna synas mera lämpliga att utgöra andra instansen än hofrätterna, emedan parterna vid de förra kunna, på sätt som vid häradsrätterna sker, förete den bevisning, som vid dessa rätter icke åstadkommits; vidare derföre, att rättegången är kostsammare vid hofrätten än vid lagmansrätten, och mången endast derföre kan finna sig tvungen att icke söka ändring i häradsrätts beslut; och slutligen derföre, att parter blifva utestängda från förmånen att sjelfva vid 2:dra instansen utföra sina rättegångar. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Äfven jag anhåller att uti prot. få min reservation antecknad uti samina fråga, som de begge talarne antydt. Jag tror, att framtiden kommer att visa, huru oriktigt det är att fråntaga Svenska folket andra instansen i sjelfva orterna. Långt ifrån, att lagmansrätterna böra indragas, hade, efter mitt förmenande, hofrätterna bort fördelas till lagmansrätternas understöd oeh fullkomligare organisation, särdeles som jag fruktar, att den mellantid, sorn skall förflyta, innan hofrätterna förvandlat sig till hvad lagmansrätterna äro, skall blifva ganska menlig och ohehaglig för rättsökande. Hr Rothlieb, Axel Fredr.: På de af Hr Lefre'n anförda skäl får jag anmäla min reservation mot R. o. Ad:s beslut om lagmansrätternas indragning. I ett sammanhang föredrogos ej mindre StatsUtsk:s utlåt.
Ordningen gifne disinition förstas sädaue, som kunna elier böra komma under samtelige Ri s^Skändens öf verläggning och pröfning. Denne disinition Utwifar veras gemensamma kannemälke. Hwilka aro de znre särstildle ch'gen? och hwari bestå stillnaderne dem emellan? Ett stag ukgjöres enligt 49 §. Rikdags Ordningen af preliminaira hemställanden och förfrågningar frän Utstorten; Det andra, enligt 8i § Regerings-Formen, af frågor om förändringar i G undlagarne; och Del tredje/ enligt 56 Z. Regerings.Formen, af alla andra Riksens-Sranders gemensamma öfwerwagande tillhörande frågor, det will säga fada» ue, hwilkas upkagande ej ar genom yo Z. i sam. ma Grundlag Niksens-Stander förbudit. De kännemärken, som stilja deste Z.me stag ifrån hwarandra, aro hufwudsakeligen rme: stället/ hwarisrän de urgä, och tiden nar öfwer dem fär bestutas. Preliminaira förfrägnjngarne urgä frän Utstotten och kunna enligt 49 Riksvags Ordningen - Dcn Z Julli. 9 gen sä imestiate i Rch'fens-Skanders plena afgjöras att de icke ens där behöfva hwitå, pä bordet. Gmndlags frågor deremot utgå frän Konungen och Constitutions lil skottet, ej frän något annat Inskott och ej frän Riksens C k inders plena. Dä de ulga ifrån Konungen stola de enligt 81 tz. Regerings Formen genast, och utan akt derom k>lwerläaga af Riksens-Skänder remitteras till Consti utions Utstotrer. I bagge fallen kunna de ej af Rikfens-S'> änders plena afgöras under nägon tid wid den Iiiksdag dä de blifwit wäckta, emedan 8i§. Regerings-Formen bjuder owilkorligen attde mäste hwitå lill den nästa.
Att förstärka LagUtsk. finnér jag icke lämpligt; ty ju flera ledamöter, ju flera meningar och ju större svårighet att förlika dem. Vöre meningen åter, att Utsk. skulle arbeta på afdelningar, så kunde man icke vänta sig nödigt sammanhang i behandlingen. Att Utsk. skulle till detta arbete använda eftermiddagarna eller andra lediga stunder, är ett förslag, som visar, huru lätt man tager saken. Jag deremot tror, att Utsk. till detta, det vigtigaste af sina arbeten, behöfver använda hela sin skarpsinnighet och sin bästa arbetstid, samt att småsakerna hellre kunna på eftermiddagarna behandlas. Förslaget, att frågan skulle i alla Ståndens närvaro discuteras utom protocoli, anser jag icke heller böra föranleda till något afseende. Vid 1823 års riksdag deltog jag i dylika öfverläggningar och fann dem utan egentligt gagn, emedan de flesta äro likgiltiga eller stillatigande vid öfverläggningar, som föras utom protocoli, och utan det interesse, som ett för handen varande beslut medför. I afseende på skyndsamheten med denna frågas behandling instämmer jag med dem, som anse försigtigheten vara mera värd. Det betyder föga, om den nva lagens antagande fördröjes ett tiotal år till; men det vore illa, om hundrade året efter det, då vår .gällande lag antogs, skulle utmärkas derigenom, att man utan mogen pröfning förkastade, hvad som under så många år visat sig godt och nyttigt. Jag kan åtminstone icke gifva min röst dertill. Frih. Boye: En värd ledamot har begärt, att LagUtsk. nu till en början skulle sysselsätta sig med 2:ne särskilda balkar, nemi. Hand.- och Utsökn.-balkarna, och jag vill gerna medgifva, att dessa tvenne balkar, som hvila mer på practiska än theoretiska begrepp, kunna särskildt behandlas; men Dea 21 April. men älven i afseende på dessa balkar finnas sådana skiljaktigheter mellan den gamla lagen och nya lagförslaget, att jag icke skulle tro det kunna vara likgiltigt för RiksSt. att först uti eu tableau få se och uppfatta dessa skiljaktigheter.
Bref en helt annan betydelse än detsamma i sjelfva verket har, upställt saken så, som om do olika skattetitlarne, och deras möjliga öfverskott särskildt redovisades och (ill Riksg:sKont. liqviderades. Denna förutsättning är likväl alldeles oriktig; ty äfven om resultatet fölen eller annan titel tidigare kan vara kändt, måste likväl resultatet i det hela först kunna aproximativt beräknas innan någon liqvid emellan Statsoch Eiksg:sKont:n får ske. På samma sätt sker älven vice versa, då Riksg:sKont. skall ersätta bristerna i förslags-anslagen och upgöra sin liqvid t. ex. med KrigsColhm, hvarom Gr. Lagerbjelke säkerligen ej är i okunnighet. Dsn 18 April e. m. 32.8 Men afven om det alldeles oriktiga antages, eller alt 1855 års öfverskott, enl. 1844 års Bref, hade bordt aflemnas lill Riksg:sKont. redan före denna sommar, så ber jag att såsom ett sur plus af bevisning för milt påstående få fasta upmärksnmheten derpå, alt dessa öfverskott, hvilkas belopp ännu icke Sro ens approximativt bekant, troligen icke utgör mera än omkring hälften af hvad K. M. förliden höst låtit till Riksg:sKont. aflemna. Och likväl vill Gr. Lagerbjelke äfven på den andra hälften, som tillhör 1856 års öfverskott, tillämpa 1844 års Bref. Genom denna korta uplysning hoppas jag äfven hafva återfört Gr. Frölich på min sida. Slutligen ber jag ock, att med anledn. af Gr.
Jag förtäljer här hvad man meddelat mig, och detta utan några slags anmärkningar eller kommentarier, och vill blott fästa uppmärksamheten på, att de här uppträdandes personlighet gör antagandet, att alltsammans skulle ha varit ett skämt, till någonting högst osannolikt. “Erkebiskopen i Upsala besökte under en resa i Tyskland äfven vårt kungliga hof och hade den äran att af H. M. bli inbjuden till taffeln. Innan kort föll samtalet på den gränslösa vidskepelse, som ännu herrskar inom Lappmarkerna, der tron på trollkarlar och i arf gående svartkonster ännu i dag är djupt inrotad hos många familjer. Erkebiskopen sjelf hade för flera år sedan blifvit af regeringen ditsänd i spetsen för en komité, i ändamål att med allvar och stränghet undersöka och utrota detta hemska, gudlösa oväsen. En läkare och en högre civil embetsmän medföljde komitén. “Bristen på kommunikationsanstalter“, fortfor erkebiskopen, “gjorde vår resa lika långsam som besvärlig. Resans ändamål var endast kändt af oss sjelfva, och under strängt iakttagande af hemligheten togo vi in hos en rik man, som hade det ryktet om sig, att trolldomsmedel stodo till hans förfogande. Till vår förvåning antydde ingenting i hans yttre eller i hans hus, att detta rykte egde någon grund. Med den inom Lappmarkerna sedvanliga gästfrihet inrymde husets värd, en man med ett öppet, välmående utseende, åt oss de bästa rummen samt uppbjöd allt hvad kök och källare förmådde, för att hedra sina gäster. Men till vår förvåning gjorde hvarken vår värd eller någon menniska på stället en hemlighet af, att Petter Lärdal – så hette mannen – vore i besittning af öfvernaturliga krafter, ja rent af en trollkarl. “Tredje dagen, då vi sutto förtroligt tillsammans vid frukostbordet, bragte jag, under förebärande af nyfikenhet, samtalet på förenämnde ämne, och frågade Lärdal om han ej fann det obehagligt att stå i sådant rykte. Ett fint leende drog sig härvid öfver mannens drag och han svarade: “Hvad skall det då tjena till, högvördigste herr erkebiskop, att ni vill för mig fördölja ändamålet med er fråga?
Uti förenämnde motion har herr Schwan instämt, under erinran att jernvräkarens granskning måste vara inskränkt tili jernets yta. enär han icke kan vara i tillfälle att i öfrigt bedöma varans mer eller mindre goda beskaffenhet, samt med yrkande, att, derest jern-vräkeriet skall fortfara, dess uppdrag måtte Inskränkas till kontroll mot begagnande af annan tillverkares stämpel. Uti Betänkandet N:o 58 har Utskottet upplyst, att, bland andra författningar rörande bergs-väsendet, ett förslag till ny Jernvräkeri-ordning är till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvet; att Fullmäktige i Jern-kontoret, på begäran erhållit tillåtelse att öfver förslaget sig yttra, samt för sådant ändamål förskaffat sig kännedom om åtskilliga bruks-egares meningar i ämnet; men att da dessa meningar varit stridiga, rörande ej blott detaljerna i förslagen, utan äfven sjelfva principerna för lagstiftningen, Fullmäktige föranstaltat att de sålunda afgifna yttranden komme att granskas utaf sakkunnige män, samt att. på grund häraf, Fullmäktiges utlåtande, enligt deras förhoppning, skulle komma att uttrycka såväl Bruks-idkarnes, som de praktiska tjenstemännens tankar i ämnet. Då således frågan om ändring eller upphäfvande af de rörande jern-vräkeriet gällande stadgamlen, är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, samt Kongl. Majit vid frågans afgörande får tillfälle att erhålla kännedom om de åsigter, hvilka ej allenast jern-tillverkarne, dem frågan närmast rörer, än ock andra sakkunnige personer derom hysa, så tinner Utskottet icke behölligt, att Rikets Ständer till Kongl. Majit i underdånighet ingå med någon framställning i detta ärans, utan hemställer Utskottet, att någon åtgärd i anledning af förevarande motion ej mi vidtagas. Stockholm den 15 Augusti 1854. BiU. till IL SI. Besvärsoch Ekonom.-Utsk. Bet., N:o US. Tillägg uli Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. Sid. 25 r. 2. —•
det blir nog tomt efter Agnes — systern skulle snart lämna honom — men — jag vet en. hm. som det blir ändå tommare efter. Men hvar var då Agnes, som inte kom till undsättning! Hon hade aldrig svikit i stunder, mindre kritiska än denna. Skulle de möjligen vara i komplott? Men räddningen var likväl nära i en gammal smutsig torpargubbes gestalt, som styrde rakt på dem. En himmelens ängel hade visst aldrig kunnat vara henne en skönare syn! Men patronen, han spände ögonen så mordiskt i den fattige gubben, så det var grufligt att skåda. Torparuängeln, han hade nu många klagomål att anföra, bad om lättnad i dagsverken och mera och tänkte väl, att han valt rätta stunden, ty nu skulle väl husbonden, om inte för annat så för skams skull; visa sig mild för fröken, de skulle få till matmor, ty det pratades allmänt om som alldeles afgjordt. — Nå det lyckades? — För gubben eller för friaren, menar ni? — För båda? — Ha-ha! Den olycklige friarns ena öga tittade hat och det andra kärlek — han hostade och fnös och slog ursinnigt med käppen i sanden, men den utkorade passade nu på och kilade sin väg, och därmed så lyktades det frieriet. — Nå, och hvad se ' n då? 70 — Ingenting alls. Hon lotsade sig skickligt igenom dagen, och på kvällen reste hon, utan att det » ödesdigra ordet » blifvit uttaladt, och den fråga, som systern hade fått i uppdrag att framställa, bad hon henne för all del vara snäll och låta förbi ifva outtalad. — Och nästa gång de träffades? — Det vardt aldrig någon nästa gång. — Do ha inte träffats vidare? — Jo, kan ni tänka er, härom dagen, då jag och min väninna kommo ut från konditoriet, svängde ett ståtligt ekipage med de sötaste, noblaste hästar — ni vet, att jag förstår mig en smula på hästar — om hörnet, och ur släden stack en rödskäggig herre upp ur pösande björnfäll och sobelpäls. Han vred sig som en spiral efter oss och beskref två stora cirkelbågar med hatten. — Patronen — min gamle friare, du! — skrattade min väninna.
Tåg torde deremot äfven få åberopa exemplet med Banken, som har 5 till 6 millioner utlånte mot inteckning, och som under de efter sista Riksdag förflutna 5 åren förlorat på den lysta förmånsrätten endast en summa af 3q R:dr och några skillingar, eller deromkring. Jag minnes ej så säkert ziffran, men det var en obetydlighet. Jag skulle således önska, att man mera såg på verkliga förhållandet, än på utrop. Herr Hjerta: Man kan väl framsöka skäl för hvad sak sorn heldst, då man icke gör sig samvete af att framdraga dem till hälften eller fjerdedeln. Det måtte vara klart, att publika Cassör icke kunna lida genom den tysta förmonsrätten, enär med de dit inlemnade lånehandlingar måste följa bevis, att låntagaren icke innehar något förmynderskap. Men så mycket större blir för - Den 9 N°vcii]Lei' c. ra. g t lusten för de enskifte; en förlust, hvilken det måste vara en lika helig pligt för lagstiftaren att afvända. Jag sk il 11 e dessutom tro, att just denna svårighet, alt kunna inteckna sin egendom, ofta gör att myndlingar förlora högst betydligt; och att man således i verkligheten motverkar det ändamål man söker. Hvar och en, som varit i tillfälle alt taga kännedom om allmänna tänkesättet, har så pass hört dessa förmånsrätter öfverklagas, och så väl insett, huru de inverka på creditförhållanderne i ett samhälle, som går i jemn fortskridning, att man icke kan jemnföra de följder ett bifall till förslaget kan hafva för de omyndige, med det oerhörda missförhållande, som nu äger rum. Jag får likväl upprigtigt bekänna, att, för att undvika mera an två voteringar, vill åtminstone jag, vid denna ljusets strid emot mörkret, för att afvända den största faran, gå in på Utskottets förslag. Herr Tham: Jag beklagar att det skäl Herr von Hartmansdorff sist anfört, är ett ibland dem, som bevisa mest emot honom sjelf. Bankens förhållande är det, att
Mits 728 Underdåniga Skrifvelseri Befallningshafvande uti Wester-Norrlands Län bygga ett Residence-hus, med tjenlige rum för Landshöfdingen, Lands-Contoiret, Lands-Cancetliet, Landt-Ränteriet och Landtmäteri-Contoiret, med skyldighet, å Stadens sida, att samma Embetsrum tillbörligen underhålla, emot åtnjutande af 200 R:dr Banco i årlig hushyra, skall ifrån ar 1782 till 1786 fått, i åtskilliga terminer, räntefritt uppbära förskott på 40 års hushyres-me« del, med ett sammanräknadt belopp af 8000 R:dr, E. K. M. täcktes, enär nu, efter berörde tids förlopp, den anslagna hushyran skulle åter komma Staden till godo, af anförde skäl, i Nåder bifalla, att antingen meranämnde hushyra måtte, lämpad efter den öfver allt i Riket nu gångbara för begagnandet af ett sådant boställe, utgå med C50 R:dr, eller ock att Borgerskapet finge till E. K. M. och Kronan aflåta Residence-huset för en summa af 20,000 R:dr i köpeskilling; i anledning hvaraf E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoir, uti dess, på Nådig befallning, i ämnet meddelde utlåtande, förklarat sig, på uppgifne grun-; der, ej kunna tillstyrka bifall å hvad Hernösands Borgerskap, uti omförmälde afseenden, be-< gärt, men deremot och då för den bestämda hushyran något anslag icke vore uppfördt å Stat, samt de 40 åren, för hvilka förskotten erhållits, med innevarande år löpa till ända, i underdånighet hemställt, att ärendet, så vidt det rörde Hernösands Stads rättighet, att ifrån nästa år uppbära hushyran, måtte till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemnas; så har E. K. M., genom Nådig Remiss af den 11 nasti.
Frih. Raab instämde med Hr von Hartmansdorff. 11. o. Ad. biföll, att jemväl denna punkt fiuge till Utsk. återremitteras. 7:de punkten, ang:de likstols-afgiften. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Då i denna punkt af Utsk:s betänk, omtalas en framställning, som vid sista riksdagen gjordes af R. St. till K. M., af enahanda lydelse, som den, hvilken nu är föreslagen, så är jag skyldig, alt för R. o. Ad. redo göra, huru detta mål har blifvit behandladt hos K. M. Sedan samtlige Konungens Bef:h:de och Consistorier hade blifvit hörde i frågan, upplystes genom de inkomna utlålanderne, att endast ganska fä af dessa auetoriteter tillstyrkt bifall till hvad R. St. föreslagit. Vid jemförelse af dessa utlåtanden fann man, att förhållandet var högst olika uti olika landsorter, och hvad de särskilda tillstyrkandena angick, så varierade de emellan proc. af den behållna inkomsten ända till 2 proc. af summa inventarii. Slån kan af dessa olikheter finna huru olika denna inkomsts värde på särskilda ställen uppskattades. När man dertill lägger, att det förslag, som då gjordes, och som nu skulle förnyas, gör den förändring uti hittills gällande stadganden, att en del af de personer, af hvilka likstoln hittills icke varit utgjord, hädanefter skulle komma att erlägga likstol, och att deremot i afseende på andra, förhållandet skulle blifva tverlom, så torde finnas, att det icke varit skäl all bifalla den framställda önskan. På de skäl, som af de flesta auctoritelerne blifvit anförde, har också K. M. under d. 23 Dec. innevarande år icke funnit skäl bifalla den utaf förra R. St. gjorda framställning, af enahanda lydelse, med den, som nu är i fråga, och på denna grund får jag äfven vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. måtte afstå denna punkt. Gr. Frölich, David: Jag vill för ingen del i denna speciella fråga hafva sagt, alt icke K.
I annat fall hade hon nu varit i ett svårt bryderi, ty ingenting af allt detta hade hon då kunnat begagna, ej heller vetat hvad hon skulle göra dermed. Ju nogare hon synade det välgjorda arbetet på dessa klädesplagg, desto. större blef hennes förvåning. Hvarje hake, hvarje söm, hvartenda fiskben var ditsydt och fästadt på hennes äldsta systers välkända maner. Hon besåg kappan; äfven der återfann hon Annas små egenheter i sättet att vaddera, sy ränder, m.m., men omöjligt kunde detta vara hennes arbete, det insåg hon väl, och dock blef henne alltsammans ännu dyrbarare genom denna lilla villa. Upptäckter. Juldagsmorgonen erhöll Ida åter en skriftlig inbjudning från sin gynnarinna, att i hennes sällskap bevista högmessan och sedan äta middag med henne och en af hennes bekanta. Med glädje hörsammade Ida invitationen, och då det ringde tredje gången till kyrkan, stod hon i sin nya hatt och kappa, täck som den nyss utspruckna rosenknoppen, vid assessorskans dörr och ringde på klocksträngen. Gumman kom genast ut, alldeles färdigklädd, och önskade "sin lilla vän" en god morgon och glad julhelg. Ida ville uttrycka sin tacksamhet, men frun undvek hvarje direkt svar, under försäkran, att det vore hög tid att bege sig till kyrkan, och att man sedan hade tillräckligt tid att tala om julklapper och annat dylikt. Ida hade under de sex veckor hon varit här ej bevistat någon gudstjenst. Desto njutningsrikare var henne denna stund. Allvarlig och med djup andakt åhörde hon predikantens herrliga utförande af dagens text; utan att låta förströ sig, eller ens gifva akt på de omgifvandes nyfikne blickar, som i henne sågo ett alldeles nytt föremål för sina anmärkningar. Först vid utgåendet från bänken blef hon varse att Ferdinand haft sin plats midt emot dem. Äfven han syntes med allvar hafva lyftat sina tankar mot en högre verld, der Ordet och Ljuset är den föreningspunkt, hvarest själarna råkas i ren harmoni ty högtidlig och klar var den blick som strålade ur hans mörka öga, när deras ögon möttes.
Det af Utsk. begag nade skäl, att den personliga skyddsafgiften icke vidtager förr än vid det 1 'jlåe året, och att mantalspenningarne icke borde beiäknas förrän från denna ålder, synes mig så gilltigt, alt jag för min del icke kan annat än tillstyrka bifall till Utsk:s betänkande. Hr Printzensköld, Carl: Jag vågar vara af en motsatt tanke med den sista värda talaren. Jag finner den omständigheten, att den s. k. skyddsafgiften icke beräknas förrän vid 17 år, icke utgöra skäl för framställning om manialspenningarnes beräkning.—Vi böra ihågkomma, att mantalspenningarne derivera sig från de äldsta tider tillbaka, och att en person, först sedan han blef skrifven i mantal, ansågs vittnesgild och berättigad att uppträda inför domstol. Jag tror således det vara ett gill tigt skäl att bibehålla skatten, för att påminna derom, att man frångått den dag, då man kallades öfvermaga. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag har 2:ne, som jag tror, goda skäl att tillstyrka bifall till hvad Utsk. hemställt; det ena är att något systeme bör följas vid mantalspenningars åsättande, och det andra, som Frih. Cederström, Anders, framställt, alt vid 16 års ålder har ingen yngling i allmänhet erhållit den stadga, att han kan försörja sig sjelf. Jag tror att begreppet om mantalspenningars utgörande bör åtföljas af den föreställningen, att den, som antecknas i mantal som en Statens man, skall vara så för sig kommen, alt han kan fullgöra sina förbindelser och medverka till allmänt gagn. Hr von Hartmansdorff: Det har blifvit yrkadt, alt mantalspenningar icke borde erläggas förr, än den person - »68 Den 8 Augusti e. ra. liga skyddsafgiften vidloge. Men hvad bevillningen beträffar, så är ännu icke något beslut fattadt, utan blott ett förslag väckt.
Fullmäglige ej lära underlåta att i första rummet efterkomma de befallningar, som deras Principaler, Rikets Ständer, i deras utfärdade Reglemente dem meddelat; och att en tolkning af detsamma, af en underordnad Autorite, som vore i strid med dess rätta mening och Herrar Fullmägliges öfvertygelse, föga skulle ursäktas dem om den åtlyddes. /pde Art. i:sta Afd. påle §. af Banco-Reglementet föreskrifter: ”Banco-Fullmägtige skola^ efter det alia föreskrifne förberedande åtgärder blifvit fullbordade, sednast vid 1831 års slut, hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om utsättande af liden, då allmänna Silfverutvexlingen skall taga sin början.” Dessa förberedande åtgärder bestå uti, att Reela Fonden skall blifva såsom 5 till 8, innan Silfver-utvexlingen får taga sin början; att Banco-Fullmägtige äro berättigade, att å de tider de finna tjenligast till Silfver-uppköp, efter möjligaste bästa pris, använda åtskilligt uppräknade Summor; och alt ulmyntningen oafbrutet bör fortgå. Om således någon möjlighet för Fullmägtige förefinnes, att, utan afvikelse från Rikets Ständers bestämda föreskrifter, kunna anskaffa det felande Silfret, har jag ansett dem ej allenast berättigade, men äfven pligtige, att deri efterkomma Rikets Ständers befallning, och att en uraktlåtenhet deraf nödvändigt måste förbinda dem till ansvar, I händelse Herrar Fullmägtige skulle finna mitt förslag i ett eller annat afseende leda till det åsyftade ändamålet, har jag begärt att det skulle åtfölja Revisorernes beslut, för att af dem tagas i öfvervägande. Bil. — 57 — Bil.