Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf anser jag i närvarande förhållande af den största vigt, att ett större an» slag för Fastighetslån till Jordbruket bestämmes, och föreslår vördsamt, att den del af MagazinsDirections Creditiv, och Odlings lånefonden, sorn kan komma att indragas, matte användas till Fastighetslån. De betänkligheter, sorn, blifvit yttrade öfver Jordbrukets ökade skuldsättning, finner jag icke kunna användas såsom skäl häremot. När Banquen förut icke har mera än omkring 6 millioner utlånta på alla Fastigheten i Riket, men samma Fastigheter äro intecknade till 60 millio» ner, och värderade till 322 millioner, så kan icke i§ .eller 2 millioners vidare utlåning åstadkomma någon ny Skuldsättning; utan tror jag deremot att dessa vore nödvändiga för att relaxera uppsagde inteckningar, omsätta redan gjord skuld, samt äfvenväl medföra den, så mycket önskade lättnaden för handeln och afsättnin» gen af Jord-Egendomar, sedan penningebristen gjort enskildas biträde omöjligt. Om likväl vid regleringen af anslagen [och Magazins-4nräUniagen, den bestämda ro - B a n cdUlS Jt ö it t is ÉetflhÉahlen. 4 5 £ relse-fonden blifver sä vida upptagen för an.' dra anslag, att till beläning af Fastigheter komina att saknas fond sorn svarar mot det behof af understöd, som närvarande omständigheter och den öfverklagade förlägenheten påkalla, har jag föreställt mig ett annat sätt till behofvets afhjelpande, som det torde tillätas mig framföra, såsom tillägg tili mina särskiltda tankar om. Fastighetslån.
Föredrogs och Iades till handlingarne|StatsUtsk:s d. 30 sisth September på bordet lagda mern.: N:o 324, i anledn. af erhållen återremiss utlåt. N:o 300; och N:o 325, i anledn. af erhållen återremiss i utlåt. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 30 sisd. September på bordet lagda utlåt. N:o 326, i anledn. af ytterligare motioner, ang:de riksgäldssedlars inlösande. Föredrogs och lades till handlingarne förstärkta StatsUtsk:s d. 30 dennes på bordet lagda mern. N:o 327, ang:de verkställd omröstning öfver 2:ne i StatsUtsk:s mern. N:o 319, upptagne votenspropos:r. Föredrogs och bifölls StatsUlsk:s d. 30 sisth September på bordet lagda mern. N:o 328, ang:de uppförande i RiksSlaten af de utaf utsockne-frälsehemmanen i Halland utgående rotevakans-afgifter. Föredrogs men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., och Hr Bildt, Didrik Gillis, ånyo på bordet, StatsUtsk:s d. 30 sisth September bordlagda mern. N:o 329, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut rörande de i mern. N:o|319, föreslagna votenspropos:r. Föredrogs Const.Utsk:s d. 30 sisth September på bordet lagda mern. N:o 35, ang:de återremissen af mern. Hr von Ha rtm ansd or f f, Aug.: Uti detta betänk, har Utsk. förklarat sig hafva funnit ”R. o. Ad:s gemensamma tanke innebära först ett underkännande af Utsk:s förslag, och dernäst substituerandet af ett nytt, för den händelse, att två Stånd stannat emot två, i fråga om huruvida ett ärende kan förfalla eller bör till omröstning 534 Den 2 Oktober. i förstärkt Utsk. öfverlennäs.
Ont sjelfhjelp och IöncfDihlllmden ... 2 Strödda tankar och ordspdk 7 I f i l i n, Drn litcrlirn rrnstcrns rjulfportrïtt 8 1 p o, Vid nyhet IJaeni .. 11 I ' raktisk vttlgKrenhet: I Ett besök vid I&gt;iakonissinslrltcn .. 13 f S., Bref frPn Iiiistimin 15 r i ~, d ung och gnmind Ola Ilanrro~ och EIIIIJI En s t ~ ~ d e n t h i s t ~ bcdömd Erik Grnna af Gustnf af Geijeratrni l7 Z 7 ' Till Finlands försim &lt;Ivinliga filosofie kondiilat ' l ' ocin 22 K r a f f I. E b i n g, Om friska och sjuka nerver - Hclso r B j,. Ellm Fris *. En sjelfhiogrifi frla scitonhundrit~ilet .. 33 Qrinnofdgm och socialisntcn i Tysklnnd . 45 i i (' lm niodedllrskapcn och ihöjlighrlcn af dess bekiimpnnde 47 1Sn drJglrcfooii .. Sa I ' rnkiisk viilgöreonhet: I I Glkljespaihösrnn 5.2.
Visserligen hafva 3 Stånd fattat beslut i sjelfva hufvudfrågan; men dessa beslut äro dock, så vidt de röra skatten, af den beskaffenhet, att saken mäste på det fjerde Ståndets yrkande dragas under förstärkt StatsUtsk.; och om jag äfven för egen del vill taga för afgjordt att den af tre Stånd redan beviljade skatten blifver antagen, så är detta likväl ännu ej ett i vederbörlig ordning fattadt beslut, hvaraf åter följer att äfven förevaride fråga, som häraf i väsendlligaste mån beror, icke f. n. torde böra afgöras, utan i stället återremitteras till Utsk., hvarom jag vördsamt anhåller. Frih. Raab: Jag ber att först få vända mig till Hr Carleson, som med samma ovilja, hvilken han vid ett föreg:de tillfälle visat Utsk., i dag har yttrat, att den, sorn bifaller Utsk:s nu förevar:de förslag, han ville jordbrukarens undergång. Tillika har Hr Carleson sagt, att ett bifall till förslaget vore att bedja K. M. icke hålla hvad Han lofvat. Sådana uttryck hafva för mig fått 38 Den 1 Maj. passera fritt, och jag har icke heller velat fästa mig vid ett eller annat hardt ord, en eller annan insinuation. Jag eger någon erfarenhet i bränvinslagstiftningen och är således icke främmande för så beskaffade skäl, som Hr Carleson framdragit; men då här är fråga om deras vigt, så ber jag att få säga Hr Carleson, (hvilket jag tviflar på att någon inom Utsk. skulle göra) att hvarje ledamot der varit genomträngd af den önskan att befrämja jordbrukets väl. Och den omständighet, som vi känna litet hvar, nemi. att Sverige under sednare åren, i samma män som bränvins-tillverkningen ökats, minskat sin export af spanmål, måtte väl vara ett talande bevis på att jordbruks-intresset icke har kraft bränvinsbränningens fortfarande i sin nuvande form, och att således någonting mäste göras för att hämma bränvinsflödet.
DL Eders Kongl. Maitt til RcksfknldenS afbetalning behagat öfverlemna de tolf tunnor Guld af Bewillningen, hwilka förut tilhört S^akswerket, har Eders Kongl. Majtt pä et utmärkt sätt ada-, galaggt det sä hedrande, men under tiden sä sällsynta upsät, at fördraga afven de mest betydande inskränkningar, för at lätta bördan för sit folk, och denna upoffring, hwilken skulle warit tilräckelig at förewiga andra Regenters minne, har Eders Kongl. Majtt annu täckts beledsaga med twaims andra, icke mindre hugnande, men kanfte för framtiden annu wigtigars fördelar, Len, nämligen, at 117 HV »»K-Mq-rm-an-vi» W»I» Eders Kongl. Majtt täckts tillåta, at Rasens Stans der genom sina Fullmagtiga fä taga kundstao om Stats - Werlets lilstänb, och at Evers Kongl. Majtt, för sig och sina Efterträdare, förbundit sig at icke belasta Staten med nägon ny gäld utan r högsta nödfall, dä sadana omständigheter inträffa, hwilka det ligger utom granfen af mensklig förmäga at förutse eller förekomma. Intagne af den listigaste erkänsla för dega nya bewis af Eders Kongl. Majus wisa omwärdnad, rörde af det förtroende och den ömhet, med hwilken Eders Kongl. Majtt täckts gä Riksens Ständers önskan til mötes , an c älla Riksens Stander at derföre för Eders Kongl. Majtt fa nedlägga offret af sin underdäniga tacksamhet. De anhälla i underdånighet, at Evers Kongl. Majtt med nädigt wälbehag täckeS det anse, och de wöga försäkra, at de oastäteligt stola erinra sig Len grundsattfen, at Eders Kongl. Majtts och Fäderneslandets wäl äro ostilljaktigt förenade.
Han hade plötsligt kommit att tänka på döden. Läkaren hade visserligen upprepade gånger försäkrat honom, att den sjukdom han bar på sedan några år tillbaka icke medförde någon direkt fara för lifvet, och det oaktadt kunde han icke visa tanken ifrån sig. Han åt och drack nästan ingenting. Maten kväljde honom, och han trodde sig känna, att vinet luktade jod. Några gröna kvistar, som från en af buketterna fallit ned på bordduken, kom honom att tänka på granris och snö. Gästerna tycktes honom likna nickande kinesiska dockor, hvilkas tomma löje stelnat till ett dödskallelikt grin. Han kände ett våldsamt behof af att resa sig, slunga stolen i ett hörn och gå sin väg, likgiltigt hvart, endast försvinna genom en dörr. Wenschen drack med honom oupphörligt. Han var vid ett utmärkt lynne, spillde vin på sin låga tenorskjorta med fällkrage och sade den ena kvickheten efter den andra. Han var förtjust åt att få sitta alldeles i fred där längst nere vid bordsändan och njuta af skaparens under utan att störas af några konversationsplikter. »Här sitter jag på ändan, hi!» sade han och stötte sitt glas mot Jeans. Han var svag för vitsar. Jean skrattade höfligt, men då han trodde sig se af Wenschens ansiktsuttryck att han ämnade upprepa sin kvickhet så högt, att ett par af damerna kunde höra den, kastade han sig med hetsig energi in på ett samtalsämne, som han af gammalt visste intresserade Petter Wenschen, nämligen Bianca. Man hade kommit till desserten. »Skål för våra gamla minnen,» sade fru Wenschen till Gabriel Mortimer och höjde icke utan rörelse sitt sherryglas. »Skall ni aldrig bättra er, Helga?» frågade Mortimer bekymrad, medan han lät kanten af sitt glas sakta, nästan kittlande beröra hennes. »Jag vet inte,» svarade hon fatalistiskt. Och hennes ögon hvilade under tiden med ett drömmande uttryck på baron Grothusen, som just i en tillfällig glömska af konvenansens lagar satt och stoppade tre eller fyra drufvor i munnen på en gång. »Jag är för resten inte så fördärfvad som ni tror,» tillade hon mildt, nästan svårmodigt.
Kan man i en nödstäld stund träffa ut för något bättre? Vi blefvo också rigtigt ordentligt förtjusta. Men för att nu afsluta visiten hos friherrinnan Knorring, så återkommo vi ej vidare på det litterära gebitet som kritik, utan skildes, sedan jag fått uttala mina enskilda hyllningsrika tankar, troligen ömsesidigt öfvertygade att ej mera blifva i tillfälle att återse hvarandra. Hon skulle resa hem efter några först gjorda utflygter, jag skulle resa direkt till min hembygd, för att helsa på min mor och begagna de välgörande baden. Under vistandet i Strömstad erhöll jag emellertid ifrån henne ett bref som jag här låter inflyta. Bästa fru Carlén! Efter många ströftåg till lands och vatten har jag ändteligen hamnat i hemmet, det fridfulla och lugna, hvilket nu för mig står likt insjöns blanka yta, icke krusad af en enda vindflägt, utan klart och om möjligt med daguerreotypens noggrannhet återgifvande i sin lugna spegel hvarje ögonblick af den nyligen förflutna, brokiga tiden. Ack, der ser jag nu mycket! Hvarje föremål är åter lika lefvande för alla mina sinnen som i verkligheten, och bland dem jag särdeles tydligt förmärker, är den godhet mig visades af fru Carlén att besöka mig, hvilken jag genom sjukdom och tidens knapphet ej fick tacka för såsom sig borde under min vistelse i Stockholm, utan anser jag en af mina största skyldigheter vara, nu sedan hemmets ro gifver mig litet tid och frid, att på detta sätt åtminstone hembära min tacksamhet och min högaktning, samt bedja fru Carlén städse i godt minne och fortfarande välvilja behålla Dess ödmjuka Tjenarinna Sophie v. Knorring född Zelow. Skara & Skålltorp, 24 augusti 1844. Kommentarier behöfvas icke. Mamsell Röhls goda takt var bortspild angående den der visiten. Jag måste nödvändigt ha gjort den af mig sjelf. En sista sammanvaro. Sommaren 1845 voro många af vännerna skingrade än hit än dit. Det var, som redan är nämndt, det året då Blanche kastade glansen af sitt sällskapslynne öfver de nya vyerna af sitt norrländska lif.
Hur förödande det måste verka på de djupare krafterna i karaktären, detta, att aldrig – åtminstone för en tid – stadga sig i ett förhållande, finna ro i det och samla sig kring det. De förefalla mig så ytliga och narraktiga, dessa små dockteaterskänslor. Sporten att fängsla qvinnohjertan bah, det är så bannalt. Bara få så många som möjligt, för att räkna det som ett barn räknar pepparnötter, icke för att ega något helt, för sig sjelf, utan för att derigenom glädjas åt sin oemotståndlighet. Hvad var det allt han berättade i går? – Frun som erbjöd honom en half million rubel om han ville skiljas vid sin hustru och gifta sig med henne, d.v.s. sedan hon skiljt sig vid sin man. Han såg på min min. Han frågade om jag trodde han ljög. Visst inte. Jag tror det. Jag känner ju sjelf denna makt, som lik en trolldom omsnärjer en strax han närmar sig en. Han säger att det var ofattligt med hennes kärlek, derför att hon icke kände honom. Nej. Det är just det der på en gång välbekanta och främmande, som gör att man strax tycker man kan kasta sig till ett varmt hjerta och som sen gör att man känner en tomhet – skogssnufvans ihålighet. Hon har skrifvit till honom sedan, alltid slutande sina bref med refrängen ur Victor Hugos den der arabiska ”främling – hur mången ville ej böja sig i stoftet för dig,” eller hur det är. Det var detta vers hon citerade den aftonen hon i sin vagn följde honom hem från en fest och han vid skenet från en lykta såg hennes allvarliga ansigte, inhöljdt i en hvit kapot, vid det hon häftigt kramade hans hand.210 Jag tror hvartenda ord: han behöfver icke ljuga om sådana saker. Han sade att hon är en kysk qvinna. Att det är mycket få qvinnor man kan bruka det ordet om, men att hon just ger en intrycket af det. ”Ni vill då aldrig förstå,” hade hon upprepat flera gånger, då han ej velat svara öppet på hennes dunkla uttryck.
Lagutskottet! Betänkande». 46 716 LagUtskottets Betänkandeti> ‘N:o 132. f Ankom d. 29 Julii 1823* Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N.o 78, i fy äga örn Utmätte Fastigheters försäljande endast i uppslag. Sedan Utskottet, genom förenämnde den 23 nästlidoe Maji afgifne Betäckande, ansett sig icke bösa tillstyrka upphäfvande af hvad Författningarne stadga angående nttiiätt fastighets försäljande genom tippoch AblagJ men deremot på det detta försäljningsrätt måtte för Allmänheten göras än mera fatt* ligt, trott sig böra föreslå ett sådant stadgande: att enär vid UtmätningsAuction å fastighet, UppslagsSumman , 1 brist af flere öfverbud blifvit faststäid, AhlagsSumman bör tilläggas och sammaotagäie Summan derefter Afslagsvis utropas, tills någon bjuder Mitt, eller densamma nedgått till det förut i Uppslag fastståide beloppet; äfvensom Utskottet ansett, att i <1 et fall, då få val Gäldenär Som Borgenärer och alls de, hvil» kas rå*t kan vara i fråga, enhälligt öfverenskomms, att u'mätt fastighet endast i Uppslag må försälja», sådant då, utan hinder af hvad i allmänhet är stadgadt må vara tillåtet; så har vid föredragning af EU* tänkandet hos Höglofl. Ridderskapet och Adelö deremot blifvit anmärkt, af Herr LtigUtskotttts Bctänkandtn. 717 Hjerta, Gustaf: att han, som till alja delar förenade sig med Herr Arvidssons, hos Utskottet, gjorde Reservation, icke kan annat än finna underligt att man fortfar med Auctionssättet i Uppoch Afslag, hvilket, då Allmänheten ännu icke sedan 174U hun* nit dermed blifva rätt bekant, blott lärer tjena att förvilla, samt att Auctionssättet endast genom Uppslag synes vara enklare och medföra samma ändamål.
Ridderskapet oell Adeln motion blifvit väckt om ett sådant tillägg uti 51 §. af nu gällande Riddarhusordning, att Introduction å Riddarhuset hädanefter icke må emellan Riksdagarne af RiddarhusDirectionen, utan endast af Ridderskapet och Adeln under påstående Riksdag meddelas; Och RiddarhusUtskottet, efter erhållen Remiss af berörde motion^ uti deröfver afgifvit Utlåtande, sig yttrat, att sorn frågan huruvida Introduction må endast vid Riksdag eller deremellan ega rum, syntes vara beroende af Ridderskapets och Adelns godtfinnande, och den föreskrift , som, i öfverensstämmelse dermed, kunde blifva rörande detta ämne 336 Den 15 Oetoler f. m. uti RiddarhusDirectionens Instruction införd, hälst Ridderskapet och Adeln, och således äfven RiddarkusDirectionen, i allt fall, i afseende på förekommande frågor om introduction, icke ägde någon annan ledning för sin åtgärd i denna del, än hvad som vöre med Ståndets Privilegier och Rikets Grundlagar instämmande, samt ett uppskof med Introduction8 erhållande, intill dess Riksdag inföll, icke kunde innebära ett förnärmande af den adlades eller upphöjdes , på grund af en sådan nådebevisning vundne anspråk på Representationsrätt, enär densamma ej kunde komma i fråga att utöfvas förr än vid allmänt Riksmöte, och det, jemlikt ordalydelsen i Kongl. Förordningen den 8 Maji ja775 , jemförd med Kongl* Brefvet den xl Februarii 1800, måste antagas, att den adlade eller upphöjde ägde att ifrån den stund han fullgjort prestanda, och sig till Introduction hos RiddarhusDirectionen anmält, tillgodonjuta alla de frioch rättigheter, som den förlänte värdigheten i öfrigt åtföljde; Alltså och då Utskottet ansåg den föreslagna förändringen icke medföra några olägenheter, utan fastmer befrämja en nödig ordning, och bereda ett tillfälle för Ridderskapet och Adeln, att sjelfve lära känna de Ledamöter, som med dem införlifva», innan något allmänt förtroende blef å Slåndels vägnar dem uppdraget, fann Utskottet icke något hinder för tillstyrkande af den förändring, som åsyftats, att nemligen Introduction hädanefter ej må rneddelas af annan, än Ridderskapet och Adeln under påstående Riksdag, men icke deremellan; hvarjemte Utskottet ansett 51$ Riddarhus - Den iy October /. nu '37 husOrdningen icke vara i behof af någon serskilt! omarbetning eller förändring i och för antagandet af ifrågavarande motion; samt Herr Grefven och Handt Marskalken tiilkännagifvit, att enär 51 §. i Riddar husOrd ni Ogen stadgade,
Afven om. emot hvad förhållandet är, Englands Banks statuter skulle ålägga densamma såsom en skyldighet att utlemna ädla metaller i omyntad form och till ett oföränderligt pris, som vore lika med det präglade myntets metallvärde, så skulle antagandet häraf såsom ett skäl för åläggande af en likartad skyldighet för Svenska Riksbanken innebära ett förbiseende af den stora olikheten mellan dessa Bankers inrättning, styrka och ställning i de väsend!!igaste afseenden. Vidkommande beloppet af den minskning i pris å silfverplants emot det hittills varande af 37 R:dr, som, genom bifall till motionärens förslag, skulle uppkomma, torde Utskottet, tili upplysande häraf, få anföra ett exempel. En silfverplants, som innehåller enligt Hamburger prof och vigt 117 mark o^g lod finsilfver Kölnisk vigt och enligt Kongl. Myntverkets attest 64 51 ort 58 korn viktualievigt, gifver, enligt samma attest, efter afdrag af slagskatten, 4,268 Riksdaler 80 öre, men utan detta afdrag 4,301 R:dr 6 öre Riksmynt i silfver, hvilket sistnämnda belopp motsvarar såväl det af motionären föreslagna pris af 36 J Riksdaler för hvarje Kölnisk mark finsilfver, som det uti nuvarande 101 § af Bankoreglementet alternativt medgifna lägre pris af 128 skillingar Banko eller 4 Riksdaler Riksmynt för hvarje Riksdaler i silfver, med tillägg af slagskatten. Om deremot samma plants försäijes efter det i nämnde reglements-paragraf omförmälda högre pris af 37 Riksdaler Riksmynt, motsvarande, efter en kurs af 4 Riksdaler Riksmynt, 27 mark 12 skilling Hamburger Banko, för hvarje mark finsilfver Kölnisk vigt, så erhåller Banken för densamma 4;340 Riksdaler 69 öre; och utgör således skilnaden 8 Banko-Utskottets Utlåtande M 26. på omförmälda plants mellan det af motionären föreslagna och det i Bankoreglementet bestämda samt hittills alltid iakttagna högre pris 39 Riksdaler 63 öre.
Utskottets förbättringslust har föranledt detta förändrings-förslag uti en gammal författning, vid hvilken man är van; och, oaktadt hvad man talat om förenkling, kan jag icke inse någon annan vinst af förrberörde förändring än större vidlyftighet, — större osäkerhet och tvetydighet vid tillämpningen, — en större obelåtenhet med det höga Chartaebeloppet, hvars orsak man icke mera igenfinner i förordningen, — och kanske någon gång verkliga misstag och förluster för staten. Uti 6 §. af nu gällande Förordning, hvarest från stämpladt papper befrias: Ansökningar, som röra Akademier med Jlere, hade för tydlighetens skull bordt tilläggas under rubriken Ansökningar: — om examina och stipendier vid högre celi lägre Läroverk; emedan det blifvit upplyst, att ovisshet och olikhet i detta afseende egt rum.” Bih. till R. St. Comp. 184S. Bevillninga-Utskattets Memorial, IV:o 3o. I N:o 50. Ant. till Exp.-Uuk. d«n 19 Mars, kl. 3 e. rn. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut angående Ttillbevillningen. Sedan samtlige Riks-Stånden numera, enligt till Utskottet ankomne Protocolls-utdrag, fattat hufvudsakliga beslut afven i de delar af Utskottets betänkande, N:o 12, angående Tullbevillningen, hvilka varit till Utskottet återremitterade och föranledt dess serskilda utlåtande, N:o 26, så får Utskottet nu afgifva förslag till sammanjemkning af de olika beslut, hvari Riks-Stånden vid detta ärende stannat, samt, för den händelse slik sammanjemkning icke kan åstadkommas, till de propositioner, enligt hvilka omröstning lärer böra i Förstärkt Stats-Utskott anställas.
Filon förklarar uttryckligen, att den sanne Gud är endast en; att man blott oegentligt kan tala om tvenne. Enheten af de begge momenterna: Gud i och för sig och Gud, sådan han af menskliga tänkandet kan uppfattas, d. v. s. som logos, kallas af honom Gud i egentlig mening (ὀ ϑεος); logos såsom moment i Gud betecknar han med ϑεος utan artikel. Logos är, med andra ord, det gudomliga förnuftet sjelft, i hvilket idealverlden existerar, och som tillika är det skapande, universum genomträngande förnuft (platonikernas verldssjäl), i hvilket den reella ektypiska verlden har sin enhet och sitt samband. En analogi till detta tvåfaldigt gudomliga logos erbjuder logos i menniskan, hvilket är såväl den i hennes inre hvilande tankeverlden (λογος ενδιαϑετος) som det verksamma, alstrande, genom talorganet sig yttrande (λογος προφορικος). – Äfven hos Filon, är den gudomliga visheten (σοφια) detsamma som det gudomliga logos, och hvad som säges om det sednare säges äfven om den förra. Säkerligen har Filon, då han valde en sådan beteckning på logos som „den förstfödde sonen“, låtit bestämma sig härtill såväl af ett bruk hos sina filosofiska föregångare i Alexandria som af arbeten, sådane som Vishetens bok, der vi redan sett, att visheten blifvit kallad den enfödda. Lika litet som författarne till Ordspråksboken och Vishetens bok har Filon velat åt logos eller visheten häfda en verklig personlig existens utanför Guds eller framställa den som ett reellt medelväsen mellan Gud och verlden. Filon kallar t. ex. på ett ställe Gud för alltets fader; visheten för dess moder. Borde någon deraf låta förleda sig att tro, det Filon här predikar tvenne urprinciper, en manlig och en qvinlig? Denna bild har tillkommit af det enkla skäl att σοφια är ett feminint ord; emedan ordet logos är maskulint, har logos på samma grund framställts under bild af „sonen“.
Ekon.Utsk. har tydligen endast haft för afsigt att framställa en historik af hvad i detta ämne under senare decennier sig tilldragit. Det har således endast velat angifva det hufvudsakligaste i ärendets gång. Sålunda har också Exped.Utsk. upfattat Ekon.Utskrs tillgörande i denna sak. Hr von Hartmansdorff är mycket angelägen att i ena fallet Exped.Utsk. må frångå Ekon.Ulskts yttrande, för att taga regress till 1851 års,skrifvelse; men i annat hänseende vill han icke tillåta Exped.Utsk. att göra någon ändring i de af Ekon.Utsk. begagnade ordalag, om än Exped.Utsk. anser meningens förtydligande sådant fordra. Detta är icke i min tanka rikligt konseqvent. Det förefaller mig för öfrigt som om, ehuru Hr von Hartmansdorff från början förklarat sig i detta mål vilja alldeles abstrahera från sin med förkärlek omfattade idé i läroverksfrågan, detta stridsäpple likväl, vare sig än så ofrivilligt som helst, måtte äga en betydlig andel i den värde ledamotens angrepp emot upslällningen af denna skrifvelse. Det förefaller eljest svårt att förklara anledningen till delta klander för ett förfarande, alldeles öfverensstämmande med vanligt bruk och sed. Meningen af 1851 års skrifvelse borde återgifvas, då den åberopades; och det är hvad Ekon.- Ulsk. och Exped.Utsk. i min tanke hafva fullgjort. Om nu dervid t. ex. Ekon.Utsk. nyttjat ordet ”önskar” i st. f. ”åstundan”, och Exped.Utsk. äfven nyttjat det kortare ordet, som är lika betydande roed det andra, så måtte icke någon anmärkning med fog derföre kunna göras emot dessa Utsk:s förslag. För öfrigt har Ekon.Utsk., och Exped.Utsk. i dess spår, något sammandragit texten. Jag best rider helt och hållet att deruti ligger något fel.