Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det äger endast att till Konungen afgifwa sina utlätanden; och det blefwe twifwelsutan lika stridande mot sjelfwa sakens natur, som mot en gifwen och antagen Grundlag, att bryta den tystnad, som gjordes till wilkor för underrättelsens emottagande, eller att meddela sitt sivar ät nägon annan än den som fordrat detsamma. Riksens Ständers säkerhet synes i alla händelser tillräckligt förwarad, da Stats-Rädets yttrande af tillstyrkan eller afflag mäste, enligt hivad Utskottet i Riksdags-Ordningens 27 ^ föreslagit, ätfölja Konungens propositioner öfwer hemliga mäl; dä alla frän Konungen utgäende expeditioner böra, enligt 38 tz i RegeringsFormen, contrasigncras af Föredraganden, som answarar att de instämma med fördt Protocoll; och dä slutligen det ankommer pä Niks-Standen att till Hemliga Utskottet wäija sädane Ledamöter, hwilka de anse förtjena detta förtroende. 174 Expeditioner till Niks-Ständen. Uppå desie grunder har Utskottet ansett sig ej kunna antagandet af Herr Nordenstolpes förslag tillstyrka. Stockholm den 9 Augusti 1809. B. Nunnorlmim. Oarl C. ^orllin. 1. O. Oalin. Oart Cust. Broms. Näts Bolrrsson. Rörande ändring af 28 § Regcrings-Formen. Wördsamt Memorial.
Engelska Parlamentet, som bland sina egna medlemmar räknar de största och utmärktaste författare i financerna och vet, att theorierna för dem icke äro okända, anser dock detta icke tillfyllestgörande vid bedömandet af dylika frågor; ty om man trodde, att den theoretiska kunskapen ensam vore tillräcklig, hvarföre skulle då alltid begagnas den utvägen att inför committeerna höra och inhemta deras erfarenhet, som lefvat i yrket? Vid jemnförelse häraf frågar jag, om det väl kan förutsättas, att våra Bancofullmägtige skola äga nog grundlighet för att ensamma afgöra, när ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i sedelstocken inträffar, särdeles i ett land som Sverige, för hvilket det karakteristiska är, att sjelfva massan af rörelsecapitalet endast består af Bankens utgifna sedlar. Om Fullmägtige vore sammansatta af erfarna köpmän och näringsidkare, hvilka alltid ägde noggrann kännedom af ställningen icke blott i hufvudstaden, utan äfven på. Sveriges öfriga handelsplatser, skulle jag ännu se någon möjlighet för dem att kunna ingå i det bedömande, hvarom bär är fråga, men icke med Bancostyrelsens nuvarande sammansättning. Häraf följer, att jag med stor förundran såväl läst Utskts förslag i 7lde punkten, som äfven afhört denna öfverläggning. Vill man tillåta en indragning af rörelsemedlen, måste det åtminstone vara för ett stort ändamål, såsom att förstärka cassan till den punkt, som erfordras för silfverutvexlingens upprätthållande; men äfven för detta ändamål har man funnit en inskränkning i Bankens rörelse betänklig och derföre satt den i sista rummet. Hvad skulle emedlertid följden blifva af Utsk:s förslag? Om cassan sjunkit så lågt, att förstärkning erfordras, måste det hafva skett icke blott derföre, att silfver utträngt sedlarna i rörelsen, utan äfven till följd af export utaf silfver, åtföljd af en betydlig minskning i rörelsemedlen inom landet.
657 sädant handlingssätt icke allenast kunde möjligtwis medföra tidsutdrägt, utan wara menligt för Riksens Ständers beslutanderätt, och förblanda sädane mål, der denna äger rum, med blotta önskningsniäl; sä har dock Constitutions-Utskottet, som anser det lika litet kunna betagas ett Riks-Ständ, som en Privat man, att inför Thronen frambära dest angelägenheter i hwad ämne som helst af Oekonomisk beskaffenhet, trott att sjelfwa sättet af sädane Ständens särskilde meningars ingifwande till Konungen icke olämpligen skulle kunna, sedan nägon owitzhet i detta afseende försports, införas uti 36 § Riksdags-Ordningen efter de orden beswär och angelägenheter, genom följande tillägg: "samt "sädane särskilde meningar, öfwer wid Riksdagen "förefallande Oeconomiska Ärender, hwilka afStän"dernes pluralitet ej blifwit gillade, men nägot "Ständ ändock för sin egen del önskade hos Konungen fä anmäla." Pä detta sätt förmodar Utskottet, att det i ofwanberörde mätto af Herr Grefwe Gyllenborg äsyftade ändamäl, det Konungen om sädane frän pluraliteten afwikande meningar ej mä wara i okunnighet, skall utan olägenhet kunna winnås.
Då Utskit vid 24:de §:n infört ett stadgande i enahanda syftning med den åsigt, R. o. Ad. till stöd för detta sitt föreslagna tillägg vid 2:dra §:n uttalat, har Utskit funnit det mindre lämpligt, att äfven vid denna § införa ett sådant stadgande, hvadan Utskit icke funnit sig kunna lemna bifall till denna af R. o. Ad. gjorda framställning. Då enligt mitt förmenande Utskit haft mycket rätt i detta sitt förfarande, anhåller jag om bifall till Utsk:ts i denna punkt framställda inbjudning. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag kan ingalunda instämma med den siste värde talaren eller Utskit i den åsigten, att stadgandet i 24:de §m gör det tillägg öfverflödigt, som R. o. Ad. redan beslutat vid nu ifrågavide 2:dra §. I den nu förevide §:n är nemi. fråga om hvilka ärenden som skola tillhöra kyrkostämman, således ej kommunalstämman; i den 24:de gin åter hvilka, som tillhöra kyrkooch skolrådet. Då emellertid skilnaden' mellan kyrkooch kommunalstämman endast är den, att de hafva olika ordförande, så tror jag i det hela, att det är af ringa vigt, antingen tillägget införes i ifråv:de § eller ej. Af detta skäl vill jag visst ieke motsätta mig Utskits förslag i detta hänseende, ehuru jag likväl icke kan gilla 318 Den 22 Oktober. det skäl för bifall å detsamma, sora af den siste talaren blifvit anförd t. Sedan öfverlägguingen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats frånträdande af Ståndets förra beslut och inbjudningens antagande, blef propos. derå framstäld och med ja besvarad. Utsk:ts till Borgareoch BondeStånden gjorda inbjudning ronde lydelsen af § 5 mom. 6. Lades till haudlingarue. Utsk:ts yttrande angide lista momit i 7:de §, samt inbjudning till R. o.
Af denna anledning och då jag lika litet kan gilla StalsUtskis åsigt alt upskjuta hufvudfrågans behandling till en kommande Riksdag, som jag å andra sidan skulle vilja förorda företagandet för det närvar:de af jernvägs-anläggningar, hvilkas nytta kunde vara tvifvelaktig eller outredd, finner jag mig deremot böra afgifva min röst, redan vid denna Riksdag, till fördel för sådana företag af detta slag, hvilkas gagn och oumbärlighet i framtiden synas mig utom tvifvel och för hvilkas utförande mer eller mindre fullständiga undersökningar redan egt rum. På denna grund får jag föreslå StatsUtsk. ali frångå sitt afslyrkande i 7:de punkten af Betänk. JV§ 273 och i dess ställe tillstyrka R. St. ali, i hvad på dem ankommer, besluta: Alt en jernbana för lokomotiver må anläggas emellan Malmö och Jönköping med utgångspunkt ifrån förstnämnde stad och i öfrigt med den riktning och enligt den plan, som af K. M:l närmare bestämmes, äfvensom att en dylik bana må anläggas från Götheborg lill det ställe i Westergöthland, som af K. M:i utses, och så, att denna bana, efter sig företeende omständigheter, må i framtiden kunna ledas, vare sig till förbindelse med Stockholm, genom Nerike, eller till Jönköping, samt att R. St. bemyndiga Fnllmägtige iRiksg:s Kont. att, sedan K. M:t i Nåder tillkännagifvit, alt arbetet å någon af förenämnde banor kan vara färdigt att begagnas, gå i författning om uplåning af medel till samma arbetes påbörjande och fortsättning; dock att sammanlagda beloppet af den uplåning, sora för delta ändamål af Fullmägtige verkställes före R. St:s näst ifTträffande sammanträde, icke ma öfverstiga fem millioner R:dr luko, hvilka sä 216 Den 23 September f. m. fördelas, att tre millioner må användas för banan emellan Malmö och Jönköping och högst Iva millioner för den, sora utgår från Götheborg. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om åtcrremiss af StatsUtsk:s Melani;, i 7:de punkten. Gr.
Det är ganska naturligt, att statens utgifter ökas, om den skall anskaffa materielen för bibanorna, men då statsbidrag i alla fall i form af anslag eller lån emot låg ränta torde lemnäs sådana bolag, som bildas för bibanors anläggande, så anser Kommittéen, att dylika statsbidrag både skola falla sig billigare och i allmänhet medföra större nytta, om de till en del tillvägabringas genom statens åtagande att genast efter en bibanas fullbordan, emot viss ersättning, besörja rörelsen med sin materiel, då alltså en betydande utgiftspost försvinner från bolagens kostnadsberäkningar och förpligtelser. Hushållning och enhet böra af en sådan anordning blifva en gifven följd, till ömsesidig fördel för staten och de privata bolagen. Kommittéen föreslår derföre, att enskilda bolag, som vilja anlägga bibanor af samma spårvidd och byggnadssätt som stambanorna, må, om de så önska, äga rättighet att tillita statens materiel för sin rörelse, under efterföljande hufvudsakliga kontroller och bestämmelser: l:o. Fullbordad bibana bör genom Styrelsens för statens jernvägar försorg undergå noggrann besigtning, innan trafiken derå börjas, till säkerhet för staten, att dess materiel icke må äfventyras på en bana af mindre tillförlitlig beskaffenhet. 2:o. Statens jernvägsingeniörer skola tillse, att bibanan af bolaget allt framgent hålles i godt och ändamålsenligt skick, till förekommande af olyckor samt skada för statens materiel. 3:o. Den ersättning, som tillkommer staten för begagnandet af dess materiel, utgår af inkomsterna på bibanan, innan andra utgifter deraf fä bestridas. 45 4:o. Beloppet af denna ersättning bestämmes för hvarje år af Eders Kongl. Majit på förslag af Styrelsen för statens jernvägar och sedan bolagets yttrande deröfver blifvit infordradt. 5:o. Bantågens antal på bibana bestämmes i förhållande till rörelsens storlek, hvarjemte tiden för deras afgång och ankomst i allmänhet rättas efter de ordinarie tågen för stambanan; 6:0.
St:r föreställa sig, att på grund af ett sålunda utarbetad t förslag förändringar i unionsvilkoren böra, utan intrång i någotdera rikets sjelfständighet, sådan densamma blifvit i Unionsakterua stadgad, afse befordrandet af den tydlighet och bestämdhet i formerna för Föreningen, som, derest dess stora, för båda folken välsignelserika ändamål skall upnås, måste vara af en oeftergiflig nödvändighet påkallad. För biläggandet af de menings-söudringar, sora i gemensamma angelägenheter kunna upkomma mellan de båda rikenas representationer, synes ock en stadgad form böra finnas, i kraft af hvilken representanter från båda rikena kunna sammanträda och med begges rätt afgöra frågan. Bland de ämnen, som vid den af R. St:r sålunda nödig ansedda revision af föreningsfördraget synas förtjenta af synnerlig upmärksamhet, tillåta sig R. St:r attupgifva: Konunga-,Thronföljareoch Förmyndare-vals anställande; Inlerims-styrelsens sammansättning och verksamhet; UniousKonungens dispositionsrätt öfver arméen och flottan, samt försvarsverkets skyndsamma ordnande efter gemensam plan; grunderna för utgörandet af bidrag till gemensamma utgifter; inrättandet af och formen för en unionel representation för vissa ärenden behandling, m. fl.; och torde, med afs:de å den sålunda föreslagna revisionen af de unionela förhållandena i statsrättsligt hänseende, dessa böra, för det närvrde och under afvaktari af de förändringar, denna revision må kunna föranleda, lemnäs orubbade i det skick, hvari de befinna sig enl. nu gällande stadgar. R. St:r anhålla fördenskull ! underddiet, det E. K. M. mätte täckas dels genom en af Svenske och Norske män bestående Komité eller på annat sätt låta verkställa revision af stadgarne för föreningen emellan Sverige och Norige, och upgöra förslag till nytt fullständigt föreningsfördrag, samt derefter till R. St:r och Noriges 4M t)«n 30 Mars. Stort liing aflåta Nåd. Propos. tued förslag till fullständigt ordnande af förenings-i örhål lundena de båda rikena emellan* dels ock, då E. K.
och änglarne gjuta hans vredes skålar på en skälfvande värld. Kristus ville frälsa glädjen, men glädjen anammade honom icke. Glädjen skall strypas af fasan och fasan frälsa världen. Så föreställer jag mig, att en Michel-Angelosk profet skulle tala. Våra svenska lyrici äro merendels i ungdomen så sublima slösare, att de på ålderdomen stå med tomma händer. Rydbergs metafysiska eld brann saktare och längre. Få af våra stora skalder hafva som han bevarat själens friskhet, och hans verksamma och dådkraftigt milda ålderdom vore att besjunga i ett poem, om ej han gjort det själf vackrare än någon annan skulle kunna i favoritverket från gamla dagar Vapensmeden. Det är en bok med svaga sidor – fabeln och särskildt upplösningen hafva ett barnsligt tycke af äfventyrsroman. Men ändock synes den mig vara en af de vackraste berättelser vår skönlitteratur äger. Bakom den ligger ett sådant djup af bildning och andlig erfarenhet, och på dess sidor slår oss till mötes en fläkt af humanitet, af stilla öfverlägsenhet, som på samma gång imponerar och värmer. Samlad är all denna stämning med sina strålar af varmt sensommarljus kring vapensmeden själf. Öfver hans figur har Rydberg gjutit sin konst och sin visdoms hela trollkraft, och skänkt honom veka känslor, innerliga ord, en själisk förfining och en hjärtats blidhet, som göra denna gestalt af en åldrad men ej gammal man till en af de vackraste, älskvärdaste typer som finnas. Med en naiv omedelbarhet, som ej ofta förekommer i Rydbergs eljes så medvetna verk, har han här själf ryckt in i berättelsen, ty han är vapensmeden, som man lika mycket älskar, när han i »smedjan» smider samvetsfrihetens blanka svärd, eller i »målarstugan», »med ungdomlig och älskvärd skönhet», »med azur och ädelrödt» målar legender och evighetssyner. Mäster Gudmund prisar sin lefnadsdag för »sällspord frid och skönhet». Viktor Rydberg kunde med skäl skrifva dessa ord ur djupet af sitt hjärta. Det hvilar en glans af lycka och helhet öfver hans lefnad med dess blandning af strid, tänkande, djupa studiemödor och ända in i ålderdomen oförsvagadt inbillningslif.
S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Rikets Ständers Särskilda Utskott, för behandling af frågor, rörande bränvins tillverkning och försäljning, en af Kontraktsprosten Almqvist den 28 dennes väckt motion, om behofvet att snart bringa till afgörande bränvinslagstiftningen för höstmånaderna 1854. S. D. Föredrogos och remitterades till Stals-Utskottet följande i Ståndet den 28 och 29 innevarande månad väckte motioner: l:o af Prosten P. C. Arosenius, om tillägg eller förtydligande i föregående beslut, rörande skatteförenklingen; 2:o af Kontrakts-prosten Althar, angående statsanslag för en oafbruten farleds öppnande efter Clara eif i Wermland, från Carlstad till Munkforssen, genom slussars anläggande vid Forshaga och Dejefors; 3:o af Kontraktsprosten Cnattingius, om fortsatt understöd för fullbordan af reparationer å Linköpings domkyrka; 4:o af Domprosten Thomander, rörande låneanslag för kyrkors byggande och förbättring, jemte de yttranden, som, med anledning deraf, blifvit denna dag i Ståndet afgifne; 5:o af Doktor Sandberg, om ett amorterings-lån på 3,000 R:dr af allmänna me del åt Oscars församling i Kalmar stift, till godtgörande af dess skuld för inköp af komministers-boställe; 6:o af Doktor Sandberg, angående 3 tunnor vinoch byggnads-säd till Oscar* kyrka i Kalmar stift; 7:o af Kontrakts-prosten Qviding, om tidigare pensions-rätt för Justitiae-råder; och 8:o af Doktor Broman, om pension åt aflidne Professor W. F. Palmblads efter lemnade barn. S. D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Professor Agardh den 28 innevarande månad väckt motion, om förändrad redaktion af 44 § i nu gällande Bevillnings-förordning, med anledning af den för Universiteten upphörda domsrätt. S. D. Föredrogs och remitterades till Banko-Utskottet Professor Agardhs den 28 dennes bordlagda motion, att
De hade lurat ut, att han haft kuttingen på lasset, när han kom från stan’ kvälln’ förut. Nu blef det att lätta på den som en väl kan tänka sig och hur det var, och hur talet gick, fann Stursken det lämpligt att dra’ opp plånboken och visa fram en tiokronssedel. Den skröt han med. Det var också en grann sedel fastän på ena sidan hade den en stor lakriskladd och Karl Michael tog och vände på den för att se, från hvilken bank den var. En skulle bara sett då, hur ögonen glindrade i hufvu’t på Jan Persa. Det var ackurat som när en katt sitter och skyttar efter en mus. Ja, sedeln var som sagt grann, och sedan Karl Michael tittat och snott på den tillräckligt, lade Stursken den långsamt och varsamt tillbaks i plånboken och så plånboken lika långsamt och riktigt i bröstfickan. En skulle sett på Jan Persas ögon då. De följde med ända ner i fickan, och där skulle de visst också blifvit kvar, om inte kuttingen varit på bordet och liksom behöfde eftersyn, den med. Hur det led blef kuttingen tom och bönderna fulla, och, som gångdona deras inte voro goda till att bära dem, blefvo de där de voro och lågo snart så stocksofvande, som om de tröskat en vecka. Bort mot kvällsdags blef det lif i dem igen, men värst i Stursken, ty han saknade tiokronssedeln, och plånboken låg i fällen. »Era djädrans tjufsatar!» skrek han. »Till länsman ska’ ni hvar eviga en!» Och han regerade och svor, så de andra blefvo klar nyktra på en gång. Karl Michael, som tyckte det började osa hett, då han ju hade stått för trakteringen, blef liksom allvarsam och förbannade sig på att ingen kom lefvande från gården, som inte visade fram hvad han hade i plånboken. Och fram kommo också plånböckerna. Men se, när Jan Persa drog opp sin, hade han inte sedlar i den invändigt bara, utan en satt också och hängde utanpå, men fast satt den, och en tiokronssedel var det. När Karl Michael fick ögonen på den, spottade han. »Tvi däj, Jan Persa!
5:te punkten, ang:de afföring frun anslaget för fångvården och öfver flyttning till A:de hufvudtiteln af med tillsammans 829 r:dr å stat upförde aföningsbelopp för en predikant, en läkare och en vaktmästare å Carlshamns kastell, en kapellan och en vaktmästare vid Dalarö skans, samt kyrkoherden och en vaktmästare i Waxholm-, och 6:te punkten, ang:de indragning till statsverket af å anslaget för fångvården upförde indeldta räntor samt indeld och oindeld spanmäl; R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemstält. 7:de punkten, ang:de väckte motioner om förhöjde löner dels ål fångvårdsstyrelsens embetsoch tjenstemän dels åt fångpredikanterne vid, länsoch cell-fängelser ne samt straffanstalterne i riket. Lades till handlingarne. 8:de punkten, ang:de förslags-anslaget till medico-legala besigtningar. Bifölls. 9:de punkten, ang:de föreslagen förändring i afseende på de s. k. ljuspenningarne. Frih. Palmstjerna: Då R. o. Ad. bifallit ett annat utlåt, af StatsUtsk. röride ljuspenningarne, som innehåller ett förslag med bifall lill K. M:s propos. i detta hänseende, och som likväl med utlåt. n:o 60 instämmer på det sätt, att det icke förorsaka någon förändring i RiksStaten; så hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att lägga denna punkt till handlingarne. Den 23 April f. m. 17 Uppå härefter framstäld propus., lades ifrågavar. punkt till handlingarne.
Det ligger mer i detta än först kan synas, ty det gäller ej bara om våra rum och våra gator. Julen har nu sitt eget sätt att också komma in i hjärtat och ställa till rätta. Du skulle bara ge akt på den. Det är ting 1894 alltmer glider ur dess kretsar. Ålderdomen är förlusternas tid. Barndomsvännerna ryckas småningom bort, och en n y generation med andra åsikter växer upp omkring mig, åsikter som jag ofta icke förstår, och som jag ännu oftare känner mig böjd att ogilla. Må jag dock af hålla mig från förmaningar, som börja m e d: » I min ungdom, då. » Men skulle i min närvaro det som är svart förklaras för hvitt, skulle den evigt gällande samvetsmoralen kränkas, då må jag icke, därför att jag är svag, gammal och skröplig, frukta att höja min röst med det lugn och det saktmod, som lifvet bör ha lärt mig, till försvar för hvad jag anser rätt. Men för öfrigt skall jag veta att utan misströstan helt trygg och lugn lägga mänsklighetens utveckling genom mörker och ljus, blod, strider, misstag och eldsdop i Hans hand, som nog vet att styra efter sin outgrundliga vishets lagar. » Lilly slog ihop boken och satt tyst med nedslagna ögon. » Mamma, » sade hon slutligen, i det hon reste sig upp och lutade sitt hufvud mot moderns, » måtte Gud låta oss behålla dig, till dess du blir hundra år, men den här boken skall du ge mig till arf — fast nej — jag vill hellre studera det alltsammans på dig själf, du lilla hjärtemor. » Amanda Kerfstedt. (IHua därinne, som synas vara alldeles på tok, så kommer julen, och så blir det som det bör vara. När en gång julens stora och härliga krönika blir skrifven, så lär det komma fram många historier om, hur den vridit rätt hvad som varit skeft eller snedt. Till dess må en livar prisa den, så godt han kan med att tala hvad han hört om den,) ch icke fördölja det. Och " ' .se här en af de sägner, som ' ' J m a n förtalt mig om julen.
— Den unga flickan var sin matmor hjärtligt tillgifven och åtnjöt hennes förtroende i långt högre grad än någon annan af tjänarne. Också förstod hon, att det skulle pina grefvinnan mindre, ifall ingen af de andra tjänarne fick veta någonting om dessa nattliga vederstyggligheter; därför utförde hon egenhändigt sin samaritan-gärning tidigt hvarje morgon. Hon nämnde aldrig någonting till sin matmor därom; men det hade aldrig händt att icke grefvinnan, efter en sådan natt, gett henne ett par blanka silfverkronor. I medio af april lämnade Casimir och Maria Stockholm, men dessförinnan hade de båda tagit löfte af Eric, att han skulle tillbringa någon tid af sommaren på Aspinge. »Kom efter så snart du kan,» sade Maria när hon från kupéns fönster räckte honom sin hand till afsked. Och tonfallet blef så varmt. Detta var icke någon höflighetsfras; det var en omedelbar, uppriktig önskan. Han misstog sig icke därpå — och han missuppfattade den icke. De båda kusinerna hade under dessa månader kommit hvarandra mycket nära, men han visste, att förhållandet emellan dem aldrig kunde bli af annan art än det var. Hennes känslolif var som en värld för sig, och allt hvad som fanns däri, tillhörde Casimir och endast Casimir. Det var som en sluten cirkel, och Casimir var medelpunkten däri; men i periferien möttes hon och Eric, och i allt hvad som låg utanför det helgade området var förtroligheten emellan dem oinskränkt. Eric nöjde sig med hvad som på detta sätt kom honom till del. Hans kärlek formade sig efter hennes tillgifvenhet; han lärde sig kufva allt det fordrande och pockande i sin känsla, ty han visste, att en enda glimt af lidelse skulle vara nog att för alltid skrämma henne tillbaka. — Då först skulle han bli riktigt fattig, fattigare än nu. Nu njöt han åtminstone den förmånen att få vara i hennes närhet, att få sola sig i hennes tillgifvenhet. Och det var som om hon meddelat honom något af sitt eget lugn; hans trötta hjärta hvilade ut däri som en blomma under höstens bleka sol. Efter det hon rest föll ensamheten öfver honom som en kväfvande dimma. Han försökte nog strida emot den, men den följde honom hvart han gick.