Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De äro erkända i de flesta utländska lagstiftningar och jemväl här i landet sedan 40 år framställda och utvecklade i motiverna till de förslag, som blifvit både af den äldre lagkomitéen och lagberedningen till K. M. afgifna. I det sednare finner man med tillfredsställelse, att nu mera Hr Just.StatsMinistern H. Exc. Gunther instämt, hvarförutan K. M. redan uti skrifvelse till R. St:r d. 21 November 1850 gifvit i nåder tilkänna K. M:s åsigt, »att de af stånd och hemvist beroende »olikheter i testamentsrätten utgöra, särdeles efter giftorättsoch arfslagarnes förändring, hufvudsakliga brister i lagsystemet. Af förhandlingarne i detta ämne vid förra Riksdagen inhemtar man också, att sedan Högh LagUtsk., uti Betänk. JW 2 9 väl föreslagit en utvidgad testamentsrätt i stad, men i anseende till det djupt rotfästade allmänna tänkesättet och »begreppet om otillåtlig»heten för den, som ärft jord å landet, att genom gåfva eller te»stamente afhända sina arfvingar samma jord», Utsk. likväl i ett sednare Betänk. JYs 66 i viss mån gått deras önskningar till mötes, hvilka yrkat en vidsträcktare testamentsfrihet, äfven efter landsrätt, i det Utsk. föreslagit, att dispositionsrätten öfver arfvejord må utsträckas åtminstone till rättigheten att genom testamente bortgifva densamma till hvilken skyldeman som helst, inom de s. k. bördslederna.
St. ville bevilja afskrifning af en statsverkets fordran hos honom, — anser jag detta vara en sak, som fullkomligt tillhör R. St:s beslutanderätt och af dem kan afgöras. Ty hafva R. St. rätt att besluta om afskrifning af Statens fordringar hos den enskilde, måtte det vara detsamma., om de tillkommit genom outgjordt krono-arrende eller genom förskingring af uppbördsmedel, såsom den statsverkets fordran, hvilken genom Landskamereraren Klemans förvållande blef för Landshrn i Wermlands län till last och af Ständerna till afskrifning medgifven. 2. Då jag ingalunda kan anse de af StatsUlk. i dess utlåt. N:o gg anförda skäl till afslag å Hr af Robsahms motion, — heinlade endast derifrån, att ett förutgående StatsUtsk. haft samma motion under handläggning, men ansett sig sakna anleda. tillstyrka den, — i någon mån öfvertygande, titan tvertom beklagar, att StatsUtsk. vid i335 års riksdag i afseende på Ekolsunds gods i Upland ej vidtog samma åtgärd, som StatsUtsk. 1840, vid frågan om Halltorps gods på Öland, eller tillstyrkte R. St. ”att hos K. M. i und. begära, att be - 4 Dcu 3 Juni f. m. ”hörigt ombud måtte varda förordnad!, för att i laga brönning utföra den talan om kungsgården Ekolsunds återvin”nande till K. M. och Kronan samt de ersättningsanspråk i ”öfrigt, hvartill anledn. kunde förefinnas”; så måste jag reservera mig mot det i sista plenum lemnade bifall till StatsUtsk:s utlåt. N:o gg. Då 1840 års StatsUtsk. uti sitt utlåt. N:o i35 utlåtit sig, som ofvannämndt är, i afseende på en motion, åsyftande återvinnandet af Halltorps kungsgård till K. M. och Kronan, och såsom detta utlåt.
Dramatiska theatern velat ålägga en afgift uppå alla kringvandrande personer, som uppföra skådespel, taskspelerier, konstridningar, luftspringningar, lindans, djurdans, skuggspel, fyrverkerier m. m. i så måtto att vid de nio första representationerna af alla de större, nemligen taskspelerier, luftspringningar, lindans, djurdans och skuggspel öfver hela riket, en tredjedel af inkomsten tillfaller theatern. Taskspelare med de öfrige, sorn hade representationer inom hus, skulle betala två Ridr för hvarje dag de efter gjorda anslag visade sina konststycken. Lika mycket skulle jemväl erläggas för konserter, dock icke för andra än sådane, som uppfördes af eller genom personer, hvilka tillhörde Hof-orchestern. Häruti hafva af förekomna anledningar genom Kongl. Brefvet den 5 Mars 1807 blifvit gjorda följande förklaringar och tillägg till förstnämnde Kongl. Bref; l:o att alla de, som erhållit eller erhålla privilegium att i riket uppföra skådespel, utan att vara bundne vid någon viss stad, skulle till Dramatiska theaterns fond erlägga eli afgift af två Ridr Biko för hvarje representation, hvarå sjelfva anslaget eller affischerna borde tjena till en lätt och säker kontroll. 2:o Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollcts Betänkande N:o 49. 17 2:o att uti Göteborg1, Norrköping, Carlskrona, Malmö, Gefle, Örebro och Christinehamn alla konstridare, eqvilibrister och fyrverkare, hvilka vanligen pä en gång förena den största folkmängden, böra betala fyra ll:dr B:ko för hvarje representation, men deremot de öfriga, såsom taskspelare, de som uppföra skuggspel och djurdansning, visa vaxbilder, samt öfrige konstmakare två R:dr B:ko, efter anslag. Börandes de, efter samma klassifikation, i de öfriga rikets städer erlägga hälften eller två och en R:dr B:ko för representationer.
Detta förslag är af följande lydelse: »§ 1. Förmynderskap stånde under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndiges fader, der han död är, vid dödsfallet lydde eller, om han lefver, sitt hemvist häfver. Ar under faders lifstid annan till förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blifvit under förmyndare ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat. Är fader okänd eller häfver han ej stadigt hemvist eller är detsamma obekant; värdes förmynderskapet af den Rätt, hvarunder den omyndiges moder lyder eller, der hon död är, vid dödsfallet lydde. Äro både fader och moder okände eller ulan stadigt eller kändt hemvist, ligge vårdnaden å den Rätt, hvarunder den omyndige vistas. Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara förhanden att vårdnaden af förmynderskap öfverflyttas till annan Rätt, meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna § 2. För hvarje stad, äfvensom för hvarje härad, skola finnas minst tre gode män, att hafva tillsyn å förmynderskap Af desse gode män väljer Rätten en, som blifver ordförande, och de på kommunalstämma röstberättigade välja, på landet genom socknefullmägtige, inför Rätten de öfrige. Den sorn till god man väljes vare pligtig alt minst fyra år uppdraget förrätta, såvida lian ej, enligt Rättens bepröfvande, af ålderdom, trägen tjenst eller annat laga förfall hindrad är. Då god man vald är, varde det, efter Rättens eller domarens anmälan, af Konungens Befallningshafvande inom länet allmänneligen kungjordt. § 3. Rätten i stad och domare å landet hålle, i enlighet med förmynderskaps protokollen, särskild längd öfver förmynderskap, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndarnes namn och hemvist. Af denna längd skall Rätten i stad för hvarje fjerdedels år samt domaren å landet för hvarje Ting gifva ordföranden för gode männen del. § 4.
Riksdagen därpå, 1840, var Carl Hasselrot notarie i lagutskottet, och han utarbetade då en motion i ämnet, hvilken frambärs af Efraim Larsson i bondeståndet, godkändes af nämnda utskott samt af de tre ofrälse stånden, men förkastades af adeln, och i följd af denna det första ståndets » nej » vägrade konung Carl J o - han ock sin sanktion. Men då åter en riksdagsmorgon grytt, hade den gamle kungen gått bort, och med honom mycket af den gamla tiden. P å tronen satt nu Oscar I, och en ny tid ljusnade. Carl Hasselrot, som nu avancerat till sekreterare i lagutskottet, utarbetade ånyo sin motion och lät den — äfven denna gång genom en odalman, J o h a n n e s Andersson från Skaraborgs län — väckas vid 1844 års riksdag. » Bildningens historia — lät Hasselrot sitt parlamentariska eko säga — utvisar, att erkännandet af kvinnans rättigheter gått i bredd med upplysning och mildare seder. J u råare en nation varit, dess mindre har kvinnans värde varit insedt, dess närmare h a r hon stått trä- l a m e och tjänstehjonen. H o s våra förfäder, eljes u t m ä r k t e framför andra nationer för den aktning kvinnan hos dem åtnjutit, egde hon under det gamla hedenhcs rättighet hvarken till arf eller giftorätt. Hennes rättighet till arf inträdde vid gryningen af den dag, som med kristendomen uppgick öfver Norden och där bådade mildare seder och tänkesätt. » Det var Birger J a r l, som gaf kvinnan half arfsrätt emot mannen och genom detta steg gjorde sig odödlig. D e n n a förändring var då större, än om kvinnan nu i nittonde seklet ändtligen skulle få intaga det rum i skapelsens ordning, som är henne anvisadt. finnes icke. Jag har såsom skäl för mannens Drottning Lovisa af Sverige större anspråk hört anföras, att han, då det gäller, måste med fara för sitt lif, deltaga i och Norge. fäderneslandets yttre försvar; och jag besvarar denna invändning med den fråga, huru ofta Ett tjuguårsminne. får icke kvinnan äfventyra sitt lif på plågor(Slut från föreg. n:r.)
Vid 1849 års slut utgjorde beloppet af diskonterade, då ännu icke till inkassering förfallne inrikes vexlar 313,079: 41. 7. Under loppet af sistlidet är hafva så beskaffade säkerhetshandlingar blifvit antagne tili ett antal af 404 stycken å tillsammans 828,146: 18. 5. Sgr 1,141,226:12. — deraf vid förfallotiderna blifvit inkasserade 777,217: 12.10. så att vid årets slut såsom då icke förfallne, balanserades 364,008:47. 2. Lika med föregående åren, har det gynnsamma förhållande fortfarit, att protest mot acceptant, eller annan person, hos hvilken vexel eljest varit betalbar, icke egt rum. Inkomsterna af Handelsoch Narings-Diskontens Låneoch Diskonteringsrörelse för år 1850 hafva utgjort: Innehållne räntor vid utlåningen 73,212: 4. Tillsammans Sedan derutaf blifvit bestridde omkostnader 1,491: 3. 2. har behållne vinsten uppgått till 84,806:17. 9. Af hosföljande tabell M 8 visar sig till hvad belopp Handelsoch NäringsDiskonten varit af låntagare inom serskilda näringar och samhällsklasser anlitad, äfvensom huru de från denna diskont utgifne lån varit fördelte emellan Stockholms Stad och de till Låne-ci ist riktet hörande Län. Vid 1849 års slut utgjorde beloppet af, på lagsökning beroende, säkra ansedda lån 34,591: 3. 6. 6 Banko-Utskottets Revmom-Berällelse, 1851. Under loppet af 1850 hafva 16 stycken lån blifvit öfverlemnade till indrifning af Ombudsmännen för en sammanräknad summa af #3,100: —. Härå har under året influtit 27,949: 45. li. Och utgjorde alltså summan af utestående, på lagsökning beroende lån vid 1850 års slut 59,741: 5.
Sedan, i anledning af den vådeld, som höstetiden sistlidet år härjade en del af Tullgarns lust-slott, och hvilken, efter de upplysningar, som sedermera vunnits, lärer uppkommit genom det derstädes använda felaktiga byggnadssätt, att, med förbiseende af dermed förenad eldfara, ej allenast anbringa hvarjehanda trävirke i närheten af skorstens-piporna, utan ock i desamma insticka ändan af bjelkar i taklaget, Riksmarskalks-embetet föranstaltat, dels att genom en officer af Kongl. Ingeniör-korpsen blefve verkställd noggrann undersökning, huruvida enahanda förhållanden i afseende på byggnads-sättet, som vållat branden vid Tullgarn, äfven egde rum vid Kongl, residens-slottet samt det arffurstliga palatset vid Gustaf Adolfs torg i hufvudstaden, äfvensom vid Haga, Drottningholms och Gripsholms Kongl, lust-slott, samt om skäl kunde förefinnas att befara dylik olyckshändelse vid något af nyssnämnda slott och palats, dels ock att, i sådant fall, uppgift blefve meddelad å de åtgärder, sora till förekommande deraf kunde anses nödiga, äfvensom förslag upprättadt å den derför erforderliga kostnad, har Riksmarskalks-embetet, uti underdånigt memorial den 19 April detta år, aflemnat ett, efter föregångna besigtningar af der - Bih. lill R. St.
N:o 38 , angående dels sökt anstånd för vissa orter i Dalarne med betalningen, dels afskrifning af skuld för undsättnings-spanmål , , — 10 o S 9,10 2:o N:o 54, om medels anvisande till Gevärsfabrikationen , — 10 2 10 10 3:o N:e 64, om dito dito — 10 2 11 11 4:o N:o 65, om fortfarande tills vidare af anslaget till Rikets Allmänna Ärenders Beredning, , , , , , , , , , , 10 2 12 12 Lag da ad acta. 5:o N:o 141, om ändring uti Mantalspennin14 garnes beräknande — 10 2 14 6:o N:o 139, om förnyad besigtning och 18 skattläggning af utmarken på Öland . — 10 2 17 7;o N:o 142, om Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans samt Sterbhus-afgiftens upphörande >. — 10 2 18 19 8:o 9:o lO:o liro 12;o • 13:o 14:o 15;o 16;o 17:o i8:o 19:o 20:o 21:o om reglering af Riks Slalens Tredje Hufvudtitel om reglering af utgifterne under RiksStaiens Första Hufvudtitel , , , , Nro 112, om rättighet för åtskillige städer, att återbekomma af dem erlagd rotefrihets-bevillning ,,»»» Tito 148, i fråga om Näringsfriheten , N:o 191 , om vidtagande förändringar uti Batsmans-roteringfns utgörande på landet
Det är detta, hvars tillfälliga omnämnande under discussionen hos Ridderskapet och Adeln, den 3 dennes, gifvit anledning till förevarande anmärkning, och som nu, här bilagdt, åberopas till stöd och bevis för densamma. Det består af ett Circulair-Handbref från Hans Excellence till Konungens Befallningshafvande, rörande särskildta föreskrifter i afseende på Utländske Resande, och hvarigenom vissa främmande Nationers Resande privilegieras att inkomma i Riket, utan att vara underkastade de betydliga hinder och svårigheter sorn andra. Det vore visst mycket att anmärka mot sjelfva innehållet af denna Författning, men jag fäster mig blott vid dess Form, såsom ojemnförligt vigtigare. ” m. m. Stockholm den 18 Julii 1823. Memorial till Riksens Ständer, med föT‘ slag till ändring i 4 ock 5 morn. 14 §. Riksdags Ordningen. Till försäkrande af en nödig fulltalighet i Wällofl. BorgareStåndets redan nog inskränkta och, genom sjelfva Grundlagens stadgande, ännu mer inskränkbara Personal, äfvensom till bestämmande af rätta tiden, hvarifrån detta Stånds Representanters valbarhet må beräknas, får, med anledning af emottaget förslag, ConstitutionsUtskottet, för den i 56 §. RegeringsFormen anvisade åtgärd, vördsamligen tillstyrka följande förändringar i Redactionen af Riksdagsordningen : ”4:0 Götheborg sände Tre egna Fullmägtige ; Städerna af första Classen, hvardera Två ; De af andra Classen, med rätt att ställa Två, hvardera minst En, samt Städerne af tredje Classen, äfvensom Falu Bergslag hvardera En Fullmägtig. Städerderne af de öfriga Classerna ege att sända hvardera En Fullöiägtig, dock med rättighet att förena 6ig, Två, högst Tre, 200 Constitutions-Utskottets Bclänkanden. om en Person, hvilken dock måste var» till Riksdagsman vald för en af dessa Städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är.
Friheten är föga hämmad deraf, att man ej kan bortlåta sin jord utan lösningsrätt, då den, som löser, är pligtig att betala allt hvad en annan köpare erbjuder eller jorden eljest dömes vara" värd; ty för förra egaren, som ej längre vill eller kan behålla den, måtte det vara likgiltigt, i hvars område jorden stannar, och han bör aldraminst kitnna missunna en nära slägtinge att åtkomma deri; men deremot är det obestridligen ett tryckande band på eganderätten, att en aflägsen anförvandt, som man kanske i sin lifstid aldrig kännt, Den 13 Jnni. 203 skall kunna, för intet, återkalla hvad man vid sin död vill öfverlåta åt personer, dem man pröfvat värdige 9in välvilja. Också lär det svårligen kunna motsägas, att, det just är af detta sistnämnda tvång, som de flesta tvister haft sitt uphof. Alla de oredor stå ej att beskrifva, som upkomma genom teslamentsklander, då arfvejordslotter skola utbrytas eller vederlag mätas och utgifvas. Deremot, om bördsrätten någon gång vållat krångliga rättegångar, har det härrört hufvudaakligast af det sammanhang, som hittills icke varit fullkomligen afbrutet, tnen icke heller fullkomligen iakttaget, emellan denna rätt och det egentliga arfvejordssystemet. Blefve börden hädanefter ett helt för sig sjelf, så skulle tvisterne derom ofelbart blifva de lättaste att skyndsamt afgöra af alla rättegångar. Då allt hvad man vill åtkomma måste betalas efter sitt fulin värde, har egennyttan ingenting att räkna på.
N:o 70 synes icke om någon inom de andra RiksStin fästat upmärksamhet dervid, att R. St:rs Just.- Ombudsm. gjort hemställan till R. Sl:r, om nödvändigheten att söka Nåd. ändring eller förklaring af den sedan sista Riksdag utkomna förberörda Instrukt:n, och det förefaller från början som om denna hemställan skulle blifva af lagfarne män opröfvad likasom Instruktin sjelf, för att kunna oförändrad genomgå Ekon.Utsk. och derefter R. St:r. LagUtsk. har efter grundlagen måst emottaga Just.Ombudsm:s förberörde hemställan, men icke befattat sig med att ännu något derom yttra, ehuru saken hvarom den handlar förevarit både i Ekon.- Utsk. och hos R. St:r, derunder anmaning inom detta Stånd skett till LagUtsk. att fullgöra denna sin pligt och äfven kommit LagUtsk. tillhanda. Förgäfves yrkade jag i sista plenum, att Utsk:n, både Lagoch Ekon.-, skulle sättas i tillfälle att afhjelpa detta förbiseende genom att R. o. Ad., lika med 2:ne andra RiksStånd, återremitterade Betänk. Icke ens LagUtsk:s här närv:de ledamöter syntes vilja förvara Utsk. tillfälle att fullgöra, hvad jag i detta afseende ansett vara Utsk:s åliggande, och mot öfvermakten inom Ståndet ansåg jag fåfängt att fullfölja den af mig tidigt på gårdagsmorgonen be - I)e n G April. 167 gärda voteringen, dock under förbehåll att nu få afgifva min reservation mot R. o. Adis underlåtenhet att återremittera Betänk. Jag beklagar, att R. o. Ad., genom antagande af Betänk., å dess sida eftergifvit R. Stirs rätt till lika deltagande med sin ko nung i lagstiftningen, oaktadt deras Väktares anmälan, att Ständernes rätt vid den nya Landshigelnstruktins utfärdande blifvit för nära trädd.
Anckarsvärds yrkande, att hans anmärkn:r måtte få åtfölja den återremiss till Utsk:t som Gr:n önskade, anmärka att enl. 81 §:n Reg:sF:n, återremiss icke kunde äga rum i annan form, än att Ståndet förklarade vissa anmärkn:r utgöra Ståndets gemensamma tankar; hvarföre ock Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om icke Gr:n medgåfve att de af honom gjorda anmärkn:r framställdes såsom förslag till Ståndets gemensamma tankar. Efter härtill af Gr. Anckarsvärd lemnadt medgifvande förklarades öfverläggningen fulländad. Hr Cederschiöld: Jag får vördsamt anhålla, att det måtte framställas särskild propos. på min i afseende å InterimsRegeringen gjorda framställning. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att det folie af sig sjelft, att alla de förslag till gemensamma tankar, som blifvit framställda, måste blifva särskilta föremål för R. o. Ad:s pröfning. Vid nu börjad framställning af de förslag till R. o. Ad:s gemensamma tankar, som under öfverläggningen förekommit, omnämnde Hr Gr. o. Landtm., att H. Exc. Hr Gunther yrkat, att i det föreslagna 1 mom. af Reg:sF:n må uttryckas alt HiksStyrelsen af Regent föres i Konungens namn, och att Gr. Anckarsvärd yrkat, att de i samma Den 8 A p r il f. m. 207 mom. förekommande orden: »Sina lii k en», skulle förändras till: »de förenade Rikena.» Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Anckarsvärd: Jag ber att få ändra milt uttryck: »do förenade Rikena», till »Sverige och Norge.» IIr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att sedan nu Gr.
Vid Revisorernes besök i Kongl. Mynt-verket i sistnämnde månad, ägde icke heller någon utmyntning af silfver rum; och ehuru orsaken härtill uppgafs vara den att för prägling af hela specier erforderliga stämplar ännu saknades, anse sig Revisorerne likväl böra å förhållandet fästa uppmärksamhet, helst, enligt Revisorernes tanka, särdeles angeläget är, att arbetet vid Mynt-verket så ordnas, att från Bankostyrelsen ingående reqvisitioner skyndsamt kunna fullgöras och Banken icke, till följd af uteblifven eller fördröjd leverans af mynt från Mynt-verket, urståndsättes att tillhandahålla allmänheten de myntsorter, som derstädes begäras. Kongl. Kontroll-verket. Dess räkenskaper, hvilka innefatta redovisning dels för kontrollstämpelafgiften, såväl i hufvudstaden som landsorterna, dels för det å riksstatens 7:de hufvud ti t el, uppförda förslagsanslag till omkostnader för nämnde verk, äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och visa följande förhållande: Debet. Uppbörd: Kontrollstämpelmedel: Credit. Dalans frun år 1859: Öfverlevereringar ]: 38. Utgift: Omkostnader för verket 4,537: 89; TSÄprtT Jjm-. W. — 31 — . Leverering: Till Kongl. Stats-kontoret och länen 18,255: 24. Dalans till år 1860: I landet utestående kronouppbörd 9,918: 44. Emot berörde räkenskaper har någon anmärkning ej heller förekommit hos Revisorerne, som likväl anse benämningen »Expensmedelsräkning», hvarunder sistnämnde anslag i räkenskapen hittills förekommit, vara mindre lämplig och böra förändras till »Redogörelse för förslagsanslaget till omkostnader vid Kontroll-verket». Kongl. Utrikes-departementet. Uti den i Kongl. Utrikes-departementet upprättade räkenskap, rörande anslagen under riks-statens tredje hufvudtitel, hvilken räkenskap blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, lemnäs redovisning för såväl det svenska som norska bidraget till nämnda hufvudtitel. Af nedanstående tabell inhemtas förhållandet med inkom»ter och utgifter: Debet. Balans från år 1858:
St:r föreslagne föreskrifter samt ålagt Landshöfdingarne, dels att yttra sig om de öfrige, dels sjelfve uppgifva de vidare anstalter, som kunde till fångkostnadernes förminskande på hvart ställe synas lämplige, utan äfven under den i3 Oct. sistnämnde år, sedan Landshöfdingarnes utlåtanden inkommit, meddelt de vtterligare stadganden i frågan, som ansetts kunna leda till ändamålet och derjemte anbefallt K. KaramarCollegium och K. StatsContoiret, att i fall dessa EmbetsVerk antingen då eller framdeles, med anledning 224 St a ts-Ut skottets af förekommande förhållanden, skulle Hnna några vidare utvägar kunna vidtagas, ledande till minskning i de med fångföringen förknippade utgifter, än som redan blifvit i Nåder anbefallde, med anmälan och förslag i sådant afseende till K. M:t i underdånighet inkomma; så och under instämmande uti den af Hr Danckwardt sålunda yttrade åsigt, föreslår Utskottet, att Utskottets förrberörde hemställan må, såsom redan verkställd, förfalla. 2|p Vid 8.-de Puncten, eller Anslagen för Byggnader och Reparationer i Stockholm. I afseende på den del deraf som innehåller An-, slaget för K. Slottet, är inom II. BondeStändct påyrkadt af Riksdagsfullmäktige!) Anders Danielsson frän Elfsborgs Län, att samma Anslag bör nedsättas till i5,ooo Rjdr, så vida serskildt Anslag kommer att bestämmas för färdiggörandet af den såkallade Lejon-, backen. Då K. Mit i Dess Nåd. Proposition, angående StatsVerkcts tillstånd och behof, tillkännagifvit, att, till Lejonbackens ombyggnad, af K. Slottets Anslag, dels 8000 Rtdr ärligen redan utgått, dels ytterligare kommer att bestridas den erforderlige kostnaden utöfver de dertill på en gång äskade 120,000 Rtdr, hvarvid K.
Herr Westin har derefter i korthet framställt de åtgärder, som i Sverige, ifrån längre tider tillbaka, blifvit vidtagne, för att genom lätted tillgång på rndimaierierna och utestängande af utländsk medtäflan bereda Garfveriernas förkofran, hvarigenom de äfven blifvit bragte till åtminstone lika höjd med hvilken annan näring som heldst, så att, £ stället för att tusendetals Skålpund Engelskt lader förr måst införskrifvas, det nu kunnat exporteras och äfven i Landet på auction er försäljas. Herr Westin anser det gjorda yrkandet om befrielse ifrån skyldigheten att afskala barken å Ekar härleda sig ifrån bristande industri, och tror att allmogen ytterst 9ällan saknat afsättning å den bark, den haft att aflåta, heldst brist derå ofta skall yppa sig. För öfrigt förmenar Herr Westin, att Engelsmännen skulle med glädje begagna detta tillfälle, att genom uppköp af Rikets förråd af Ekbark, beröfva Sveriges garfverier denna nödvändighetsvara, osli förstöra en näring, som ej kunde uthärda en så olika täflan; hvarförutan han fruktar, att den återstående Ekskogen, genom en fri export och genom begäret efter en större vinst, som härigenom kunde uppkomma, skulle inom Bew. och Ekon. XJtsk. 'Ectänhanden, 515 kort uthuggas. På dessa grunder anser Herr Westin sig ej Jeunna gilla den föreslagna exportfriheten af Ekbark, utan önskar, att alla nu gällande Författningar om dass samlande måtte i deras förra kraft fortfara. Herr Arfvidsson har helt och hållit instämt uti Herr Westins yttrade tanka, och vittsordst Garveriernas vunna förkofran i den mon, att mr mera endast obetydliga partier af läder till Riket införas. Herr Rager har förklarat sig vara förekommen ef Herr Arfvidsson, med hvilken han i alla delar instämmer. Herr Schwan H.