Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana versioner af Konungens åtgärder äger ingen ledamot rättighet att göra. Jag är alldeles icke den, sorn vill försvara ett sådant omoliveradt öfverlemnande Hade jag vid ett sådant tillfälle varit ledamot af Statsrådet, hade jag afstyrkt handlingarnas öfverlemnande i ett sådant skick. Jag hade sagt; ”bandlingarne äro till E M. öfverlemnade, med landshöfdingens tillstyrkande och Kainmar-collegii afstyrkande; och jag begär, att E. M. måtte resolvera, huruvida, på grund af hvad som blifvit upplyst, anledn. finnes att i detta fall föreslå R. St. ett undantag från de generella grunder, som R. St. jemlikt 77 §:t> Reg.Ftn bestämt och beslutat för kronolägenheters administration.” Men, mine herrar! jag har icke deltagit tili detta beslut, hvaremot jag här deltager i öfverliiggningen såsom Svenska folkets representant; och sorn sådan yrkar jag, att R. St. icke må i annan väg, än grundlagen föreskrifter, ändra ordningen för förvaltningen af Kronans egendomar. Skall en sådan ändring äga rum för en lägenhet, så bör det ske för alla, och då skall frågan företagas i laglig form, d. ä. väckas i plenum, remitteras till behörigt Ulsk. och sedermera af R. St. afgöras; men icke må man lill ett sådant beslut taga sig anledn. af handlingarna i ett mål, sorn lill R. St. remitteras, och som icke afser annat, än att Ständerne må yttra hvad deras tanke derom är; och denna tanke må icke öfverstiga gransen af hvad Statens rätt och intresse fordrar. K. M. kan icke med handlingarnas öfverlemnande till Representationen vilja annat, eller ana annat, än att StatsUtsk. skall utreda och för RiksSl:n framställa hvad Statens rätta fördel fordrar; och om en arrendators erbjudande är sådant, att villkoren för prolongationen äro förenliga med Statens intresse, kunna vi säga, att vi för vår del icke hafva något emot, att <ttt undantag göres från de grunder vi bestämt för K. Mts förvaltning af Kronans egendomar. Då slå R.
Torpet ägde tre böcker: bibeln, psalmboken och katekesen. Det var ingen af dessa, det var biskop Erik Erikssons finska postilla, tryckt i Stockholm 1621; hon hade med lock och trug fått låna denna digra bok i två volymer af en ny ung adjunkt i prästgården. Hagar förstod endast svenska, som största delen af folket i Karis, men finsk befolkning var kringströdd i socknen; hon hade hört språket talas. Hvad mer? Hagar lärde sig finska ur postillan, ty ingen grammatika, ingen ordbok, endast några få tryckta andliga böcker hade ännu vidrört de outvecklade vingarna af den finska nordens jungfruliga språk. År efter år sade mon till sin fura: förstår du mig? Ja, sade furan, du talar ju ur mitt hjärta. Dag efter dag sade insjöns vågor till strandklippan: förstår du oss? Huru skulle jag ej förstå eder? svarade klippan; jag förstår ingen annan. Tungan, som gaf en själ åt naturljuden, frågade örat: förstår du mig? Ja, sade örat, men hvad säger ögat? Ögat svarade: tälj mig stafvar, att jag må se de ovana ljuden! Detta var bristen. Stafvarna voro ännu mycket sällsynta och ovant tillskurna; i hela Finland fanns ju icke ett boktryckeri. Äfven svenska språket var ännu ett outveckladt, stapplande barn i skolåldern. Krig fanns ej då mellan hjärtats och tankens två uttryck i detta land; förstodo de icke mer, så förstodo de att älska hvarandra. Hagar hade vuxit, men icke så, som trädet växer i skogen, stam, grenar och märg i harmonisk utveckling. Medan hennes kropp tilltagit tre tum i längd, hade hennes själ vuxit tio eller tolf tum. Hon var den omogna, gröna karten, som utvecklar sig till en frukt, men hvars smak är bitter. Hon var den gängliga, hållningslösa flickan på fjortonde året, hvilken hvarken kan uppbära sin längd eller styra de fladdrande fjärilstankar, som rysta sina växande vingar för att utflyga i världen.
Jag betviflar för min del nyttan af det förslag den sista värde Talaren anfört. Vid förlid - 192 Den 4 December f. m. ne Riksdag blef fullständigt utredt och hevisadt, att Styrelsens inblandning i hvad bandel som häldst varit af en skadlig, ja högst skadlig beskaffenhet. Det är ju öppet för hvarje Landsort, att öfverenskomma om anläggningen af District-Magaziner, Hvarje enskildt mans omtanka, att bespara säd, från det ena året till det andra, är berömvärd och nyttig; deremot är en sådan omtanka från Statens sida af en lika skadlig egenskap, emedan den icke kan stå i samma förhållande, vid föryttringen deraf, som den enskilde handlanden, nemligen att afse egen fördel och desses spannmålsupplag derigenom hindras. Rikets Ständer hafva derföre vid förra Riksdagen, upphäft alla anslag till en sådan inrättning, och jag hoppas, att Rikets Ständer fortfara i grundsattsens noggranna efterföljd, för att dymedelst uppmana enskilda, att verkställa Spannemåls upplag. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja motionen till Utskottet. Friherre Sturen Gustafanförde skrifteligen: Jag handlade orätt emot den provins jag har äran bebo, och emot mig sjelf, om jag ej med tacksamhet erkände Herr Lagmannen von Beckers framställning, så upplysande och så sann. Betänkelig är visserligen en ny Spannemålslnrättning; men hvar finnes någon bättre? Så länge den existerade - Den 4 December f. m. rade, linde vi ingen hungersnöd, och vi hehöfde ej rikta Utlänningen, eller försämra värt mynt. Den var knappast upphörd, förr än en högst ovanlig ebb och flod uti spannemålspriset uppkom, som undergräft allmänna och enskilda förmögenheten, Sveriges första näringsgren; ty landet är ej så förmöget, att enskilde speculanter kunna upprätthålla sädesprisen. Ingen Svensk Medborgare kan förneka, att icke vårt fädernesland, i jemförelse med andra, varit fredadt från de större vådor och olyckor, hvarmed lidens anda höljt menniskoslägtet, och ostördt i fridens lugn njutit fridens Välsignelse.
Enligt ett af Consistorium härstädes, efter förloppet af år 1846, meddeladt sammandrag, utgjorde antalet af församlingar, der folkskolorna då redan funnos ordnade i öfverensstämmelse med högstberörda Kongl. Stadga, 30, hvaraf 4 stadsförsamlingar, — 5 der lärare antagits, men undervisningen ej kunnat börjas, — 31, der skolornas öppnande endast berodde på erhållande af skicklige lärare, samt 14, som ännu icke vidtaget några eller endast få åtgärder för skolväsendets ordnande. Offentliga sjukvårds-inrättningar, bestämda för länet i allmänhet, äro l:o Läns-Lazarettet och Kurhuset i Uddevalla 2:o Götheborgs Hospital. Vid förstnämnda inrättning emottagas sjuka från hela länet, med undantag af Götheborgs stad. — Sjuksängarnes antal var vid början af ifrågavarande femårs-skifte 60, men tillökning har befunnits af behofvet påkallad. Enligt Herr General Direktören Ekströmers sistlidet år från trycket utgifne embets-berättelse voro under åren 1838—42 å inrättningen intagne 1321 sjuke, deraf 840 på lazarettsoch 481 på kurhusafdelningen. Således voro i medeltal årligen vårdade 168 på den förra och 96 på den sednare. Berättelse öfver Götheborgs och Bohus Län för åren 1842—1846. ^ 26 Under de nästföregående 5 åren hade årliga medeltalet af sjuke varit 167 å förra, och lil å sednare afdelningen. Inrättningens utgifter under åren 1838—4-2 stego inalles till 26,546 R:dr 19 sk. n r:st. eller i medeltal årligen till 5,309 R:dr 13 sk. 7 r:st. Fördeladt på underhållsdagarne visar beloppet en medelkostnad af 17 sk. 4 r:st för hvarje sjuk dagligen. — Under de nästföregående fem åren utgjorde den sålunda beräknade dagkostnad 17 sk. 9 r:st. — Kurhusafgiften inom länet utgår fortfarande med 5 sk. af hvarje mantalsskrifven person.
Ett bör jag tillägga, och det är, att i fall Just.Statsministern ej skulle hafva Den 6 Octo l»cr f. m. 67 säte i Högsta Domstolen, anser jag consequensen fordra, att Konungens 2tne röster i Högsta Domstolen försvinna. Jag anser det vara oformligt, att så länge Konungen ar liögste domaren i landet, han icke har i sitt Kåd en person, som står honom närmast i Högsta Domstolen. I fråga om fördelningen af kameraloch linä^ice-ärender har Hr Lefren önskat, att Conslit.Utskts betänk, vid 1823 års riksdag måtte blifva antaget såsom Ståndets gemensamma tanke. Jag kan ej vederlägga de skäl, Hr Lefren anfört för denna mening. Jag bekänner dock, att jag trott, det ett skäl för Constit.Utsk:s 1111 framställda mening skulle ligga deri, att våra kameralförfattningar och hela vårt kameralverk äro af den beskaffenhet, att en Finance-minister ej behöfde fullkomligt känna dessa ärender för att vara en god Finance-minister. Vill man gå ifrån den fördelning, som nu finnes, ville jag hellre gå in på inrättandet af ett särskildt Ministerium för alla näringar i Riket; men att förblanda Näringsoch Finance-ministerierna anser jag mera skadligt än gagneligt. Hvad angår HofCancellers-embetets borttagande, skall jag ej hardt hålla på dess fortfarande. Jag ber likväl att få redogöra för den orsak, hvarför Utsk. bibehållit detsamma. Utsk. har nemi. funnit icke olämpligt, att i Konungens Rådkammare funnes en person, som vore så initierad i de ministeriella ärenderna, att han alltid kunde vara suppleant för Utrikes Statsministern, när det behöfdes, och man hade trott, att den säkerhet, som grundlagen nedlagt deruti, att atne personer på en gång skola vara närvar, vid afgörandet af de ministeriella målen, icke vore ovigtig. Det är icke alltid, som Sverige kan äga den lyckan att hafva en Konung, som sjelf kan vara sin Utrikes Minister eller som förstår politiken till den grad som vår nuvar.
Horn och Hr Anckarsvärd med den försäkran, att då de, såsom schäferiägare, icke vilja veta af ett sådant beskydd, så skall jag icke bemöda mig att påtruga deni detsamma; mendet skäl, som Hr Grefven emot mig ansande, var sannerligen så besynnerligt, alt jag ej kan underlåta att till hans eget och Ståndets bepröfvande underställa det. Hr Grefven sade nemi., att om ett sådant förbud antogs, så skulle schäferiägarne derigenom tvingas alt endast producera en grof och dålig ull. Denna slutsats,— är den riktig, eller är det ett uppenbart misstag? Jag skall söka reda frågan. Om det nu ger större fördel att eultivera den fina, än den grofva ullen, så kan jag ej begripa annat, än alt samma fördel skulle, genom förbudets antagande, blifva ännu större. Det ar sannt, alt fördelen beror på utväg till afsättning; men icke blefve denna utväg mindre, derföre alt förbuds-skyddet tillkorn. Skulle man kunna antaga, att fabrikörerne verkligen och idkeligen tillverka fina kläden och alltså behöfva den fina ullen, tilen att de verkligen förskaffa sig den ifrån Tyskland, D e 11 29 Juli c. m. dit deras förläggare, just i sådant ärende, göra årliga resor; skulle man, säger jag, kunna antaga elt sådant förhållande, — så skulle ju förhudet utgöra ett correctiv emot fabrikörernes vägran att köpa den Svenska fina ullen; och förhudet vore ju då en fördel mera för schäferiägarne. Måste man åler antaga att i alla fall den fina ullen saknar afsättning hur i landet, så återstår ju utvägen att exportera densamma; men huru man betraktar det föreslagna förbudet, sä förefaller det mig obegripligt på hvad sätt det skulle kunna verka ofördelaktigt för schäferiägarne. Frih. Cederström, Jacob, har också talat till stöd för det nya systemet.
•— samt diverse kompletteringsarbeten — hvadan verkliga anläggningskostnaden blir 2,061,000: -r två tredjedelar häraf utgör 1,374,000: skilnaden mellan detta belopp och det i Riksgäldskontoret lyftade 1,436,000: eller R:dr 62,000: skall således till Riksgälds-kontoret återbetalas. Detta vilkor, om återbärande af det belopp, hvarmed kostnadsförslaget öfversteg den verkliga anläggningskostnaden, har icke fästats vid beviljande af låneunderstöd till öfriga bibanor i riket. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 471 Derjemte fordrade Rikets Ständer vid beviljande af detta lån ränta under anläggningstiden, ett anspråk, som icke gjorts gällande vid låns beviljande för andra jernvägsbolag, hvilka åtnjutit räntefrihet under tre år från den dag hvarje särskildt belopp lyftats. Borås’ jernväg anlades såsom bekant ar förnämligast med afseende å bomullsväfnadsindustrien i de sju häraderna af Elfsborgs län. Det Amerikanska kriget och den deraf föranledda oerhörda stegringen i bomullspriserna hafva till den grad nedtryckt denna industri, att den, under den tid, som förflutit från det jernvägen öppnades för trafik, kan sägas hafva nästan legat neder. Deraf har blifvit en följd, att trafikinkomsterna af jernvägen icke kunnat uppgå till beräknadt belopp. Förvaltnings-, drift* och underhållskostnad 51,127: 36. Ränta och amortering å statslånet 71,800: —- -^22 927- 36 Således brist, som af bolagets medel måst fyllas 36,017: 53. Trafikinkomsterna för 1865 beräknas förslagsvis till 102,000: — Förvaltnings-, driftoch underhållskostnad, hvilken något ökats dels till följd af ökad trafik, dels ock hufvudsakligen till följd af vunnen erfarenhet om nödvändigheten af större personal, då den personal, som, anställd vid anläggningsarbetena, jemväl biträdde vid trafiken, blifvit förafskcdad, beräknas förslagsvis till 68,000: — Räntan och amortering å statslånet 71,800: — ^qq.
Till vinnande af detta ändamål fordras dock i första rummet, att Banken icke blandar sig uti handeln, och vidare, att ett Riksmynt bildas, som ej likt ebb och flod stiger och faller. Att Bankens inblandning i handels-rörelseu, på sätt nu skei', är i högsta grad skadlig, är gifvet, ty handlanden kan tryggt säga, jag skall importera, Banken får exportera. Om det derföre endast funnes inom landet ett mynt, garantcradt såsom varumätare, och hvilket ej kunde förminskas, sä s ulle en säkerhet uppstå för den inhemska industrien. För den yttre handeln måste deremot vexelmyntet vara till, det må falla eller stiga i förhållande till större eller mindre export och import, det rubbar i alla fall icke den inre säkerheten. Att vi aldrig kunna importera mera än vi exportera, är gifvet, ty utländningen lemnar oss icke credit för mera än vi kunna betala, och genom silfveruppköp skall vår handelsbalans alltid förhöjas. För den inhemska industrien skall vexelmyntet äfven medföra oberäkneliga förmoner, derigenom, att denna på ett förvånande sätt skall uppdrifvas, då det alltid måste ligga uti handelsmannens interesse att utvidga sin credit, medelst export af landets produeter. Alt de nu föreslagna förändringarne i 34, 35, 38 och 39 §§■ i Tullförfattningen skola kunna tillvägabringa de största ehicaner, anser jag tydligt. Det kostar en tullbetjent endast 3 j R:dr att på behaglig tid arrestera en person. Det kostar en högre tullbetjent 5 R:dr att befalla hvilken som helst å Tullkammaren eller i annat rum afkläda sig och visa sig naken för dessa rättvisans tjenare. Skall man väl kunna föreställa sig, att en dylik lag kunnat föreslås år 1844, under en tid, då man klagar öfver forntidens råa och barbariska lagar. Jag tror, att någon sämre icke någonsin funnits, icke ens stadgandet uti 10 Cap. Giftomalabalken af Gustaf II Adolfs statslag, der det i 2:dra §, i fråga om äktenskapsbrott, heter: ”Orkar han eig bothum, tå skall snara läggjas om skup hans och å hona Stadsens steena och swå skal hon han um Staden ledha och sidan Staden försvärja.”
NOTARIEN, hennes son. STARRKOPF, Friherrinna. STARRKOPF, Baron. LIDMAN. BETJENTER. dom en fjerdedels mil ifrån Norrtelje. _________ Händelsen försiggår på Majorskan Strutténs egen STOCKHOLM, TRYCKT HOS (Stortorget, N:o 24.) ISAAC MARCUS, 1850. FÖRSTA AKTEN. Theatern föreställer ett elegant meubleradt rum med dörrar i fonden och på sidorna. FÖRSTA SCENEN. AURORE. LIDMAN. (De sitta begge vid ett bord. Aurore läser högt, Lidman sitter försänkt i tankar). AURORE (afbryter läsningen). Men ni hör ju icke på mig. LIDMAN. Förlåt, nu är jag endast öra. säga mig hvad ni tänkte på. håfvor. AURORE. Nej min gunstig herre, nu måste ni först LIDMAN. På de många olika sätt ödet delar sina AURORE. Är ni då missnöjd med er lott? i verlden. LIDMAN. Står jag icke en fremling, aldeles ensam AIRORE. Orättvisa menniska, äro vi då jag åtminstone, icke allenast er tacksamma lärjunge utan också er tillgifnaste vän. LIDMAN. Ack Fröken Aurore! (han fattar hennes hand men släpper den lika hastigt och stiger upp). Jag skall aldrig glömma att det är er morbror jag har att tacka för min uppfostran. mycket Tant än talar derom; jag mins ganska väl hans egen berättelse. Han kom resande till ett värdshus der han tänkte hvila öfver natten; man underrättade AURORE. Oh, till den gjorde han icke stort, så honom att ett resande sjukt fruntimmer, som händelsevis fått höra hans namn ifrigt begärde att få tala vid honom. LIDMAN. Det var min mor. AURORE. Morbror gick dit men fann den arma qvinnan redan mållös; med bedjande blickar anförtrodde hon honom den lilla treåriga gossen som lekte vid hennes fötter... Hon dog straxt derefter.
Deremot föreskrifver 38 §. i samma Grundlag, luiru, med undantag i vissa fall, ett Utskotts Utlåtande bör inrättas, då i någon sak tvänne Stånd inom Utskottet stannat emot två. Uti ifrågavarande sak har ConstitutionsUtskottet, vid författandet af dess Betänkande, ansett sig böra följa föreskriften af sistnämnde §. såsom den enda för Utskottet lämplige, och det är af sådan orsak, som de tvenne olika meningarne blifvit framställde. Jag ber att få göra Herr Cederskjöld uppmärksam derpå, att här icke är fråga om tvänne särskilta förslag, utan endast om tvänne olika meningar öfver eli och samma förslag; Deri 2 7 Maji. 409 deraf den ena meningen varit för 114 §:n anskaffande, och den andra för dess bibehållande i det skick den är, och jag hemställer Lill Ridderskapet och Adeln, om ej Respective Ståndet skulle finna sig i tillfälle, att vid sådant förhållande meddela Utlåtande öfver den första meningen, eller att förstnämnde §. må utgå, lill den behandling 56 §. Regeringsformen föreskrifver. Herr Cederskjöld: Skola alternativer kunna af ConstitutionsUtskotlet framställas, så måste Utskottet Samfäldt_, eller åtminstone dess pluralite' anse ändringen nödvändig; och Stånden endast vara af skiljaktiga meningar om ändringens beskaffenhet. Här hafva deremot endast 2 Stånd inom Utskottet ansett ändringen nödig, och de andre 2 Stånden funnit paragrafen böra förblifva oförändrad, och sålunda ogillat och tillintetgjort de förre tvänne Ståndens förslag. — Om det för öfrigt skulle anses nödigt att underrätta ConslitulionsUtskoltet om det beslut, som Högloflige Ridderskapet och Adelli nu går att fatta, vågar jag för min del tillstyrka, att det skedde med förklarande af Högloflige Ridderskapets och Adelns förundran deröfver, att Constitutions-Utskottet kunnat med ett så beskaffadt mål lill Stånden inkomma. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
Det är äfven förhållandet i Halland att der vanligen är missvext hvart 5:te år, sålunda nödgades denna provins år 1847 begära ett undsättnings-lån af 80,000 R:drb:ko och 1851 af 44,000 R:dr b:ko, hvartill äfven kom missvext förlidet år inom Hallands län, ehuru K:s Befh:de icke då vågade begära mer än ett högst obetydligt undsättnings-lån, d. v. s. för några hemman som icke erhållit något lån 1851, sedan de öfriga hemmanen ingått på att icke begära något, för att ej blifva för mycket skuldsatta. Under sådana förhållanden och med en så dryg fattigskatt som jag anser mig med skäl kunna säga, verkligen är större i Halland än den gemenligen är i andra län och mera tryckande emedan den egentligen drabbar allmogen, ty i Halland linnes få större possessionater och jord-egarne der bestå egentligen af allmoge, hvilka hafva i allmänhet ganska små hemmansdelar, hvaraf blifvit en följd att flera proletärer finnas i detta län än på andra ställen, och då nu likväl dessa fattiga hemmansegare fått en ny beskattning som går till 11 R:dr b:ko pr hemman, på så klena hemman, hvarom jag kan visa landtmätares intyg, och då dertill ytterligare kommer, att missvexter så ofta inträffa inom länet, så skulle jag tro det vara skäl att R. St:r medgåfvo den lindring, som StatslJtsk. nu föreslagit för dessa utsockne frälsehemman i Halland. Eftergiften blef visserligen icke stor, det hlefve blott 4 R:dr rgds per hemman, hvilket för Statsverket icke skulle göra någon betydande förlust, men jag är deremot öfvertygad att dessa hemmansegare skulle med tacksamhet emottaga den och att de äro i behof deraf. Frih. Klinkowström har jemfört de Skånska hemmanen i afseende på utsockne frälse med de Halländska.
Förhållandet med denna 20:de punkt är, i det hela taget, lika med hvad vid den 4:de punkten anmärktes. Utsk. har under en voter:s-propos. sammanfört tvänne särskilta saker, nemi. först sjelfva lagstiftningsfrågan och sedan verkställighetsåtgärden. Dä beslut i saken fattades åtskiljde R. o. Ad. båda dessa frågor, så väl på delta som på det förra stället. Ståndets beslut omfattade endast den förra delen af förevande punkt, hvilken slutar med orden: ”i sammanhang med kronouppbörden”. Öfver denna del, som innefattar en financiel! lagstiftningsåtgärd, anser jag, på samma grund som förut varit anförd R. St. icke kunna rösta i förstärkt Utsk. Hvad åter verkställighetsåtgärden beträffar, så är hon icke pröfvad hvarken här, eller i PresteSt., utan man har ansett frågan derom böra förfalla. Således kan derom ännu mindre någon omröstning i förstärkt Utsk. äga rum. Den delen som hörer till den financiella lagstiftningen har dessutom det felet, att han äfven omfattar Presterskapets privilegier. Presterskapet är i dem försäkradt derom, att innehafvare af kronotionde och räntor skola få uppbära dem omedelbart. Följaktligen kunna de icke utan Ståndets samtycke öfverlemnas till uppbörd af statsverket. Föreskrilterne härom återfinnas i 3, 4 och 14 §§. Den 3:dje § uppläste jag i Lördags, i fråga om en annan punkt. Jag vill derföre nu icke besvära R. o. Ad. med att ytterligare åhöra hans uppläsande. Ur den 4:de § har jag visserligen i dag uppläst några punkter, men de rörde en annan fråga. Jag anhåller att nu få derur uppläsa hvad sorn har afseende på förevar:de ämne: ”Landshme och kronobetjenlerne, få ej tillegna sig någon disposition öfver etc presterskapets tionde, vederlag och Underhållsspanmål, och dem som detsamma är anslaget etc något mehn och hinder i dess fria och oafkortade uttagande tillfoga”.
I afseende på hvad i tredje anmärkningspunkten förekommer, anser Utskottet sig böra hänvisa till de i Betänkandet anförda motiv, hvaraf upplyses, att den af Utskottet föreslagna förändrade lydelse af 8 $. i 16 Cap. Jorda-Balken är en följd af samt står i sammanhang med Utskottets tillstyrkan af bifall å Juslitiae-Ombudsinannens hemställan om upphörande af jordegares rättighet, enligt 7 $. i samma Cap. och Balk, att sjelf föra rymd landbo och hans gods åter; Och om Utskottets förslag i sin helhet betragtas, så finnes, att detsamma ej innefattar någon af Utskottet väckt ny fråga, utan endast afser antagandet i viss inskränkt nion af hvad Justiliae-Ombudsmannen bemställt. Det kan således, efter Utskottets tanka, ej med skäl påstås, alt Utskottet i sina tillstyrkanden gått längre, än hvartill Utskottet varit både pligtigt och berättigadt. Beträffande slutligen fjerde anmärkningen; så får Utskottet fästa uppmärk samhet derpå, att, enligt Utskottets förslag, jordegares rätt att, när landbo ailly tiar, qvarhålla och såmedelst från förskingring freda dennes gods, endast eger rum, då landbo häftar för gäld, som antingen, jemlikt Lag, utgår med förmonsrätt urbans lösa egendom, eller ock uppkommit genom vanvård eller förskingring af hvad landbo till hemmanets bruk af jordegaren erhållit, och att, då lagen tillåter husvärd i stad alt hålla gästs egendom qvar för ogulden hushyra, det synes desto mera 4 Lag-Utskottets Utlåtande j N:o 68. vara af rättvisa och billighet påkalladt, alt jordegare tillerkännes enahanda förmon emot landbo, i fråga om obetalda fordringar, hvilka från arrendet sig härleda, som det ofta kan inträffa, att de tillgångar, landbon vid afflyttning vill bortföra, blifvit genom arrendet förvärfvade.