Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa pä omkofln. as hela förrättningen. 3 oförmedladt förmedladt O" «-c rymd enl.resa Betala. rymd enl.refn. betala. rymd enl.resn^ bctaln. rymd enl.refn betala. - Q» 3- § r?. 0 0 Tr k. R. st. rst Tr k. R. st. rst Tr k. R. st. rst Tr k. RstB . Tr k. R. strst R, ff. rst R. strst R. st. rst N. st. rst Fr Nstrst Fr R. st. rst R. st rst - < ! I 1 ! ! i D:l 4 - Den 22 Juni». 727 Friherre 8tael von l^ollliom, Lorsit? I-uävi§, uplaste föllande: Wördsamt Memorial! Sedan swcnflka krjqsmagten tid efter annan undergalt atflkilliga förändringar ledande kill en fullkomligare organisation af den samma, kan det intet undfalla upmärksamhelen, det olämpeliga i den uiilitairista ordningen, att krigsmannen, under exercitie mölen, sjelf föranstaltar om sikt uppehälle; af denna anledning har redan för detta, wid åtskilliga , regcmenlcr pasievolance - contracler med Kronan bliftvit ingangne, iom redan wifat sin nytra och hwarföre äfwen motion härom wid denna Riksdag blifwit wäckt, om sadan inrättning för hela arme n, som säkerligen, i anseende till desi förmän för Rotehållare, blir bifallen, och aldenstund cn fullkomlig likhet i den militairifka ordningen wid hela krigsmagicn, är bäde as stort gagn och nödwändigher, men KnecteContracterna såsom mycket olika, till och med i samma landsorter, hinderlige hermid, sä sär jag wördfammeligen hemställa om icke en öfwcrsigt och jemkning till enhet öfwer alt med Kneckte-Contracterna kunde - företagas och af Konung samt Ständer samfällt enligt 80 § i Reg..
På det att en större samling af så väl insom utländska åkerbruksredskap, machiner och apparater må kunna såsom modeller tillhandahållas landets 44 Stats-Utskoltets Utlåtande JU t2'2. jordbrukare och redskaps-tillverkare, har Kongl. Maj:t, i enlighet med Landtbruksakademiens underdåniga hemställan, begärt att ett årligt anslag af 5,000 R:dr måtte af Rikets Ständer beviljas såsom bidrag till inköp af dylika modeller, att uppställas vid Landtbruks-akademiens experimental-egendom. Erkännande nyttan deraf att åtgärder vidtagas, hvarigenom det kan blifva möjligt, synnerligast för den enskilde, mindre bemedlade, jordbrukaren, att på ett ställe kunna förskaffa sig kännedom af de för jordens skötsel mest ändamålsenliga och användbara redskap, anser Utskottet likväl att någon nedsättning kan ega rum i den härtill äskade summa samt föreslår, att ett belopp af 3,000 R:dr R:mt årligen må för sagda ändamål beviljas. 19, För att sätta Landtbruks-akademien i tillfälle att å den åt Akademien upplåtne jordegendom dels föregå den enskilde landtbrukaren med efterföljansvärda arbetsmethoder, dels ock att i försöksväg theorethiskt och praktiskt arbeta på dessa me thoders fullkomnande, har Kongl. AIaj:t föreslagit att, till ökad aflöning åt en inspektor med den högre bildning och skicklighet, som, med hänsigt till nu antydda förhållanden, erfordrades, ett belopp af 1,500 R:dr och, till försöks verkställande, 3,000 R.dr, eller tillsammans 4,500 R:dr R:mt, årligen måtte å Riks-staten uppföras.
Stats-Utskottet bar, ehuru med blott ett par rösters pluralitet, bestämt sig för den förra, den lättaste, i synnerhet när man ej har det trängande behofvet för ögonen. Rikets Ständer, som ej eller vid denna Riksdag lemnat Lärares behof af nödiga lönetillökningar ur sigte, och äfven nitälskat för förbättrade läromethoders införande samt andra Skolornas angelägenheter, torde ej förbise, hvilka stora olägenheteter det för undervisningens gång måste medföra, om, såsom händelsen är i Nyköping, läro-rummen äro för trånga, för låga och i det skick, att de vintertiden knappast äro användbara, utan men för ungdomens och lärarnes helsa. Den begärda lånesumman, Booo R:dr Banco, är alltför ringa, för att, äfven med afseende på nu Stats - Utskottets Utlåtande> N:o 2 2 >. förband va rande knappa tillgångar, märkligt inverka på Stats-regleringen; och då Skolans Styresmän, genom sitt nitfulla bemödande, sammanskaffat en liten contant fond till räntas och amorterings verkställande, samt Nyköpings Stad åtagit sig en årlig afgift i vissa år för samma ändamål, löper det allmänna ingen fara att något förlora, tills Byggnads-Cassan åter kommer i tillstånd att sina åligganden besörja. Sktdle den oundgängliga reparationen uppskjutas till denna ovissa tidpunkt, måste läropersonalen kanske ännu i ett decennium kämpa mot alla de tryckande olägenheterna af en otjenlig och usel local, i fall den ens så länge kan ega bestånd, för att ej tala om de ökade kostnader, som en för länge uppskjuten reparation skulle medföra. Det skäl för afslag å motionen, som i betänkandet anföres, att nemligen ej visadt blifvit, det Byggnads-Cassans förvaltare icke ikläda sig ansvaret för lånet, torde ej vara af synnerlig vigt, då det naturligtvis varit Utskottets rätt att föreslå och Rikets Ständers att besluta vilkoren för lånets lyftande, hvartill hörer, att en dylik ansvarighets förbindelse lemnäs; och att ett sådant vilkor gerna skulle af vederbörande antagas, kan med visshet slutas deraf, att motionären sjelf är ordförande i förvaltningen af Läroverkens Byggnads-Gassa.
Såsom bidrag till uppbyggande af ny kyrka åt Markaryds församling inom Sunnerbo härad af Kronobergs län, hvilken församlings förra kyrka, genom åskeld, under vårtiden 1851 nedbrann, hafva Rikets Ständer beviljat nämnde församling ett, till utgående från Riksgälds-kontoret nnvisadt, lån å Sexlusensexhundrasextiosex R:dr 32 sk., emot vilkor, att, sedan detta lån under fem års lid fått utun ränta innehafvas, sex procent å delsammas ursprungliga belopp skola, före slutet af hvarje år, till Riksgälds-kontoret inbetalas, af hvilka 6 procent beräknas fyra procent årlig ränta för det återstående lånekapitalet, hvarefter det ölverskjutande beloppet kommer att, såsom kapi tal — afbetalning, å lånesumman afgå, intill dess denna blifvit till fullo godtgjord. § 119. Med bifall till Kongl. Maj:ls derom aflåtna nådiga proposition, hafva Rikets Ständer lill underlättande och förbättrande af religionsvården för befolkningen inom flera till Öfver-Torneå, Pajala och Öfver-Kalix socknar af Norrbottens län hörande byar, beviljat dels ett särskildt anslag af Tretusen R:dr, för en kapellbyggnads uppförande i Korpilombolo by, och dels ett dylikt anslag af Tvåtusen R:dr, för inköp af boställe åt en kapellpredikant derstädes; vid hvilka anslags beviljande dock fästats det förbehåll, att dessa medel, sorn, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, skola af Riksgälds-kontoret utbetalas, endast varda reqvirerade i den mån de behöfva användas, samt att de besparingar, som å anslaget för det ena eller andra föremålet tilläfventyrs uppkomma, icke må för annat behof disponeras. § 120.
Agan får icke ens bära skenet af att hafva hämdkäosla och onda lidelser till grund, ty då framkallar den alldeles gifvet verkningar, helt och hållet motsatta dem som åsyftats. Och barnen, som förlåtligt nog hafva svårt att sätta sig in i uppfostrarens lngna och upphöjda sinnesstämning, under det han svänger karbasen som värst, Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större boklådorna samt å tidningskontoren. äro som bekant ytterst misstänksamma i det hänseendet. Det lär icke alls vara ovanligt, att man från de små kyttingarnes läppar får höra sådana reflektioner öfver nyss undfången aga som att » pappa ä ' elak » eller något liknande. Till det obestridliga hör väl äfven, att agan aldrig får appliceras på sådana ställen af kroppen eller utföras så hårdhändt, att deraf kan vållas kroppsligt men. Luggning lär vara skadlig till följd af den omskakning, som dervid bibringas hjernan och ryggmärgen. Likaså kan en vårdslöst anbragt örfil, såsom mer än en gång inträffat, spräcka örhinnan och dermed göra barnet olyckligt för hela lifvet. Slag mot ansigtet borde aldrig förekomma, redan derför att de innebära något mera brutalt och kränkande än hvilken annan form af aga som helst; och aga bör aldrig närma sig misshandel. Om således ett och annat finnes, hvarom de flesta uppfostrare ena sig, blir deremot meningssplittringen så mycket större, då vi komma in på den stora principfrågan: Bör man öfver hufvud taget slå barnen? Ar kroppslig aga ett berättigadt, nyttigt och till ändamålet " ledande uppfostringsmedel? Det var en gång — det berättas med olika namn — en gammal militär, som aldrig kunde möta en pojke på gatan, utan att han gaf honom ett grundligt kok stryk. Han resonnerade som så: Antingen har pojken gjort något tjufpojkstreck eller ämnar han göra det.
I-Iuxu, ut^ueude 8^ltull8-uf^ilteu för: jler Kde^puud ur H:dr 5: äH/, MTr/var/ eller 6/5^6/r 1'lutur, mvotude oell su dullude lliiAersde suuut O^itdudor, d:o 5: löottuur, Lleed, 8s)uo8liAröo6ottnur, Lliudrll^ilt, (Huteu 8^id, su dullude l^e»ro8 oell ^ruuulerud dojl^lur saiilt u^^d^u^ude oell uudru iede tullstuildiAe uilreteo, d:o „ 4: suiilt utt 5 de88u 1ulluk»ifter, som uio Ilö^re, uu de I ^dvestu deruduude, vid fösefulluude lix^iort ufdortus, dvud ^euoill dvrouo-Ius^eetorus i ^.vestu devis duo st^rdus vuru för deu till förtulluin» uugifuu dojljlureu förut erlu^dt. 24 Dä för Alfved antagas kan, att största clelen af clen trän svesta komiuan3e Oarkopparen exporteras, oell 3ä ali annan inoin Iliket tillverkacl oell iörl>iuka<l vara är tran luttetter ^eeis-af»ikt fri, livilket äfven viclare »atter i gfseencte pä clen sä kallacle /5vVco^lcc/c?/^ samt clä trvacl tlärioenom, ntöfver ut^äencle 8jö-^u1l, kan inbringas, knappt uppbär till clet belopp, sorn ä allöniu»en för b.rono-IIppbör3s-8tat6n i svesta kan inclra»as, i bänitetse cless befattnin» me6 eontroll oell uppbörcl af 3 ullen uppbör, äfvensom 8tora l^opparber»8 ller»sla^8 ställning är säctan, att clen bebcifver alt möjli» linclrin» i onera, tremställer 8tats-Lontoiret i nn6erc1ani»1iet, om ieke
Som Rikets Ständer, med bifall till Usta punkten i Banko-Utskottets Memorial N:o 47, beslutat, att ed icke vidare skall utaf Fullmägtige i Rikets Ständers Bank afläggas, utan i stället meddelat ett i Banko-reglementet intaget stadgande om Banko fullmägtiges förpligtelse, att iakttaga gällande föreskrifter samt dol dt och förtegadt hålla hvad vid förvaltningen tyst vara bör, har Statsutskottet ansett, att den i § 243 af Riksgälds-kontorets nu gällande reglemente omförmälda edgång äfven bör upphöra, samt i stället gifvit den motsvarande §:n i det nya reglementet den ordalydelse, förslaget utvisar. § 228, angående upphörandet af Fullmägtiges befattning; S 229, angående Fullmägtiges åligganden i allmänhet; . $ 230, angående Fullmägtiges redovisningsoch ansvars-skyldighet, samt § 231, angående inhemtande af Revisorernes råd och yttranden; Stats-Utskottets Memorial N:o 230. 5 öfverensstämma med §§ 244, 245, 246 och 247 af nu gällande reglemente. § 232, angående målens föredragning och afgörande; § 233, angående den ort, der Fullmägtiges sammankomster böra hållas; ii 234, angående tiden för sammankomsterna och protokolls förande dervid; äro lika lydande med §§ 249, 250 och 251 i sistnämnda reglemente. § 235, angående särskilda sammanträden, öfverensstämmer med § 252 i samma reglemente, endast med uteslutande af stadgandet för Fullmägtige att, i händelse af eldsvåda, infinna sig i Kontoret, hvilket stadgande ansetts kunna utgå. enär enahanda för Fullmägtige i Banken hittills gällande föreskrift vid innevarande riksdag utur Banko-reglementet uteslutits; § 236, angående tjenstledighet för Fullmägtige; $ 237, angående anmälandet af inträffadt förfall; § 238, angående det antal Fullmägtige, som vid besluts fattande bör vara tillstädes; § 239, angående rösternas afgifvande och beräknande vid skiljaktighet i meningar; § 240, angående infordrandet af Kommissariatets yttranden, m. m; § 241, angående föreskrifters meddelande, och § 242, angående sättet för öfverklagande af Fullmägtiges beslut; äro hufvudsakligen lika lydande med hittills gällande reglementes 253. 254, 255, 256, 257, 258 och 259 § 243, angående granskning af Kommissariatets anteckningsböcker och Ombudsmannens diarium samt inventering af de under Kommissariatets vård befintliga låneoch säkerhetshandlingar, är af samma lydelse som 260 $ i sednast utfärdade reglemente. § 244, angående årliga besigtningar å Piikets Ständers och Riksgälds-kontorets hus,
Jag åter har lagt Herr Friherren till last, ej mindre alt rapporten dröjde, än om han sjelf efter dess erhållande dröjt. Denna skilj aktighet i Herr Friherrens och mitt föreställningssätt har tyckts mig härröra från någon skiljaktighet i begrepp om sjelfva pligtförhållandet vid en sådan befattning, som den, hvars utöfning Herr Friherren hade att redovisa. Han syntes icke tro, lika med mig, att man aldrig rätt sköter en dylik befattning, utan att vara försäkrad om punktlig lydnad af sina underordnade*). Han ville troligen icke medgifva, hvad jag dock ansåg obestridligt, att om han till dessa underordnade stod i ett så beskaffadt förhållande, att en underrättelse, som han ålagt någon af dem att meddela vid första utbrottet af befarade orolig heter, icke blef meddelad omedelbarligen efter detta utbrott, utan först efter en half timas förlopp, det tdå icke var rätt bestäldt med Öfverståthållareembltets förvaltning i Herr Frih. Sprengtporten händer. Efter min tanka åter gafs härom så litet tvifvelsmål, att Herr Friherrens skuld för den oordning, som följde, blefve ungefär densamma, som om befallningen att rapportera icke varit af honom gifven. Ett undantag från strängheten i denna fordran har jag trott möjligen kunna medgifvas, i fall det inträffade, att olydnaden blefve af den befallande sjelf genast och eftertryckligen beifrad. I sådant fall skulle det kunna komma honom till godo, alt t. ex. den försumlige underordnade, förut aldrig under en längre tjenstetid beträdd med dylikt fel, likväl denna gången svikit ett rättvist förtroende. När åter ingen beifran följer, och intet så beskaffadt förhållande grundlägger en ursäkt, har ingen tvekan synts mig möjlig, att ju skulden med rätta träffar den befallande förmannen (utan att derigenom minskas för den underordnade). Imedlertid har jag trott Herr Frih.
Det är ur sådan synpunkt som jag anser förslaget icke välgörande, ty, mine Hrr! jag uprepar det ännu en gång, lagen har redan tillerkänt oäkta barn rättighet att icke allenast af moder utan äfven af fader åtnjuta understöd, så att i detta afs:de fattas ingenting, ty upfostran och understöd äro det förnämsta, till dess de kunna försörja sig sjelfva, men hvad som fattas dem är att blifva medlemmar af familjen, det är föräldravården och jag tror icke att det ifrågav:de förslaget innefattar den ringaste anledn. till att de i detta afs:de skola få det bättre än hittills. Jag tror tvertom. Detta ber jag att få genmäla till en aktad talare, som före mig yttrat sig för förslaget och som ansåg att det, hvilket egentligen borde afses, vore, att modern skulle hos sig behålla barnet. Jag anser att förslaget icke har den ringaste inverkan i detta fall, ty vare sig att barnet erhåller arfsrätt eller icke, är modern icke förhindrad att hafva det hos sig. Jag sammanfattar mig i korthet genom att förklara det jag. med den åsigt jag hyser att lagstiftningen bör hålla sig vid grundsatser och gå ut från dem, och då enligt vår lag arfsrätten endast och allenast grundas på familjebandet och icke på blodsbandet, då familjen enligt min öfvertygelse är samhällets grund och kärna, då jag således framför allt annat ur sed - Den 11 November. lighetens synpunkt anser mig böra omgärda denna institution och vill undvika allt som, äfven om det endast är en möjlighet derför, kan skada densamma, har jag ansett mig icke kunna tillstyrka bifall till det som annars min känsla skulle hafva bjudit mig att godkänna, och jag vågar anhålla, att då jag nu för andra gången uttalat denna åsigt, jag icke måtte blifva brännmärkt såsom inhuman eller ociviliserad. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Ehuru det icke kan antagas att detta Högloft. Stånd, som så nyligen afslaget LagUtsk:s förra förslag i denna fråga nu skulle komma att stanna vid bifall till detta andra förslag, kan jag likväl icke underlåta att till bemötande uptaga några här gjorda framställningar.
Hr af Ekenstam har sagt, att man icke på ert gång borde öfvergå. Han bör lugna sig; ty, såsom jäg nämnt, 10 år hafva förflutit, sedan Ständerna förklarade sig för det fria systemet, men ännu existera förbuden. Hvad aCcouchementshistorieu vid Horris tull beträffar, var det orätt att, såsom jag tyckte mig höra uppgifvas, endast tullbara Varor medfördes; ty största delen bestod 1 shavvlar och dukar, sorn ärö förbjudna. Om något förtullbart var med, så var det obetydligt och visar blott, i84 Dea 18 Octobcr. hvad som redan är sagdt, att nemi. för att fylla lasten af lurendrejerigods, måste man jemväl tillägga något, som är föremål för tullförsnillning. Man har sagt, att förbuden verkat till den utveckling, klädesfabrikerna hunnit. Jag tror motsatsen; ty hade fabrikörerna icke fruktat, att förhuden skulle lossas, så bade de troligtvis icke ännu varit väckta ur sin dvala. Men nu hafva de under en sådan fruktan hunnit den böjd, alt de verkligen icke behöfva hysa deri, om de endast få en lämplig skyddstull. Slutligen får jag, i anledn. af hvad Hr Hjärne anmärkt, erinra, att det synes mig, som skulle den värde talaren alldeles icke vilja låta erfarenheten tala. Denna har nemi. under en tid af 8 år visat, att systemet lif bevakningar utur flottan verkat mera till skada än nytta. Det är sannt, att bevakningen 183r var till stort gagn; men skälet var, att bemanningen ansåg choleran som en verklig fiende. En helt annan esprit är rådande, då frågan är alt agera tullbetjent. Den viisendlligaste nyttan i och för Tullverket, som cholera-bevakningarna medförde, var den erfarenhet, man vann om fördelen af stat kare bevakning til! lands. Denna erfarenhet har också nu gjort sig gällande i tillämpningen-, och att nu återgå till elt annat system i denna väg måste jag afstyrka. Gr. von Fersen: Hr v. Hartmansdorff har nu aflägsnat sig; men det må dock vara mig tillåtet att lemna några upplysningar i anledn. af hans yttrande.
De senaste händelserna hade lifligt invärkat på den eljes känslige gossen och manat till lif tankar, hvilka måste grumla hans hittils rena uppfattning af lifvet. Också bland gårdens öfriga bebyggare rådde en beklämning och förstämning, som ej undgick Klas Kurcks uppmärksamhet. Alla voro öfvertygade om att ett förfärligt brott blifvit begånget och att initiativet därtill tagits af Kirsti, som så väl förstått att vidröra de känsligaste strängarne i sin husbondes bröst för sina planers lyckliga genomdrifvande. Ock med fasa emotsåg man nu det straff, som oundvikligen måste drabba föröfvarene af brottet, då deras oerhörda missgärning en gång kom fram i dagen. Men en högre vilja hade beslutit, att saken skulle utageras helt annorlunda. En mörk höstafton, lika mörk som de tankar Klas Kurck under de sista månaderna gått och burit på, finna vi Laukkos herre ensam ströfva omkring på sina egor. Han har förirrat sig djupt in i den närbelägna skogen. Stormens sus genom furorna förekommer honom som en underbart ljuf musik, mäktig att skingra hans dystra sinnesstämming. Han slår sig ned på en sten vid den smala stig, han följt. Han sitter så en stund liksom försjunken i en dvala. Så spritter han till och rusar upp. Han hör sitt namn nämnas. Han lyssnar. Han kan ej förnimma annat, än det entoniga suset. Han måtte blott ha drömt. Åter slår han sig ned. Men nu tycker han sig igen alldeles tydligt höra en röst ur fjärran, som tillhviskar honom ett: "Klas, rädda din egen son, om du låter dess moder förgås i lågorna", och ändock kan han ej upptäcka hvarifrån orden härleda sig. Så kommer han ihåg branden på Laukko. Det måste vara hans sjuka fantasi, som framlockat dessa ord ur glömskan. Han påminner sig nu, att hans maka vid detta tillfälle fälde just dessa samma ord. Men suset i skogen bortdör så småningom. Stormen har upphört; en och annan stjärnas bleka skimmer förmärkes på den molnbefriade himlen ofvan honom. Han stiger upp i afsikt att anträda hemfärden.
2. läsarettsinrättningens inkomster under åren 1846 med 1849 hade utgjort ett sammanräknad t belopp af .. — 32,341: 9. 8- samt utgifterna — 53,558: 14. 10. hvaraf för byggnaden, enligt särskild uppgift, utbetalts \ — 24,297: 18. 6. sistnämnde inrättnings fordringar för utlårita medel, hvilka vid 1845 års slut uppgingo till ... — 34,911: 5. 4. hade sedermera minskats och utgjorde vid slutet af är 1849 endast — 23,622: 10. 8. vid hvilket sednare års utgång samma inrättning för upptagna lån och erhållna förskott ådragit sig en skuld af — 9,168: 24. 8. Stats-Ulskoltets Utlåtande, N:o 189. 11 Genom de handlingar, från hvilka ofvanstående uppgifter henitats, liar Utskottet numera visserligen erhållit upplysning 0111 kostnaderna för utförandet af de återstående byggnads-osli inrednings-arbetena samt anskalfningen af de för ifrågavarande sjukhusinrättning erforderliga nya inventariepersedlar; men i öfriga hänseenden hafva de uti Utskottets förra yttrande, i fråga om oftanämnde låns beviljande, anmärkta outredda omständigheter icke blifvit vederbörligen upplysta; hvadan och då det af Utskottet härom afgifna utlåtande är vordet af 2:ne riksstånd, nemligen Biddcrskapet och Adelil samt Bondeståndet godkändt, Utskottet anser sig böra vidblifva samma utlåtande och den deruti gjorda hemställan, att Kongl. Maj:ts, angående ifrågavarande lån, aflätna nådiga proposition icke må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 19 Juni 1851. Reservationer: af Biskop Heurlin, Prosten Herlin och Lektor fValhnan, hvilken sistnämnde fiberopade sin emot utlåtandet N:o 112 afgifna reservation. 12 Sta U-lits kölle! $ Utlåtande, N:0 190.
— Det är äfven naturligt, att på samma gång man arbetar för att åt denna generation bereda ökade utsigter till välstånd, man samtidigt måste bemöda sig att hos den utveckla sådana aniag och fullkomligheter, som kan göra den värdig och skicklig, att rätt begagna de medel till en vidare förkofran, man sökt åt den förbereda. Att så äfven varit händelsen bevisas af de frikostiga anslag Rikets Ständer, under sednare riksmöten, beviljat till undervisningsverkets tidsenliga reformerande, — det kan icke förnekas, äfven af den mest oförnöjde, att stora uppoffringar för detta ändamål blifvit gjorda, och att, om äfven ett och annat med afseende på den intellektuel;» uppfostrans ordnande ännu återstår att önska, ingen möda å de begge Statsmagternas sida blifvit sparad att befrämja den — men har dock, som jag tror, under sitt sträfvande att utveckla de intellektuela krafterna, begått ett misstag eller gjort sig skyldiga til! ett fel, som, om det icke i tid rättas, hotar att tillintetgöra värdet af de frukter man sökt framkalla. 528 Motioner hos ltidderskåpet och Adeln 1862. Detta fei är att man under ett ifrigt arbetande för den intellektuel uppfostran alltför mycket förgätit den fysiska, och det är detta förhållande, som jag nu tager mig friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på. Det är med anledning häraf, och sedan jag afvaktat slutet af motionstiden utan att hafva hvarken inom detta Stånd eller något af Medstånden funnit något förslag framlagt att i denna vigtiga gren af uppfostran åstadkomma några förbättringar, oaktadt den allmänna meningen inom landet just under den tid, som förgått sedan sednaste riksmöte bestämdt uttalat sig för nödvändigheten häraf, som jag hos Rikets Ständer med afseende härpå vågar göra följande hemställan: Att, sedan öfvertygelse!! nu blifvit stadgad om den pedagogiska gymnastikens värde som ett fysiskt uppfostringsmedel, och dess tillämpning, till följd häraf, vid skolorna blifvit anbefalld.