Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig derföre, som om Staten här, om någonsin, skulle kunna, på de skäl Utsk. anfört, medgifva denna ringa afskrifning åt det fattiga folket. 9 H. , 84 CG6 Den 22 April. Då härefter Frih. Pal mstjerna, Carl Otto, hegärde upplysning om de öfriga RiksSt-.ns i denna fråga fattade beslut, tillkännagaf underl. R revarande utlät. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Sedan tre Riks* St. hafva bifallit betänk., och det således är ett R. St:s beslut, så är det icke skäl att discutera derom. Jag har varit emot förslaget derföre, att så fort man vid ett allmänt verk, som lånar ut penningar, går ifrån principen och beviljar en eftergift i ett fall, sä kommer det alltid att blifva ett prejudicat i ett annat, och ömmande omständigheter kunna då alltid uppletas, och det kommer då att bero på de personer, som sitta i Utsk. Jag afstyrker derföre detta förslag. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Alt Hrr Bancofullm. icke skulle vilja medgifva en sådan afskrifning, skulle jag icke finna underligt, derföre alt de såsom administratörer af ett sådant verk icke få hafva några considerationcr; men annat är förhållandet med Utsk. och ännu mera med R. St. Dessa böra väl ställa sig på en högre ståndpunkt och se till om det är skäl eller icke skäl att bevilja en sådan afskrifning, och då tror jag, att om det någonsin varit skäl, att en afskrifning får ske, så är det visserligen här. Förhållandet med detta i sig sjelf obetydliga mål är nemi., att en soldat bade gjort ett discontlån, hvarå capitalet och en del af räntan blifvit återbetald, men arfvingarne försummade att göra sig urarfva, och för denna försummade formalitet, vill man nu pålägga detta fattiga folk att betala alltsammans. Jag vill hemställa om detta vore billigt, och derföre tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk. Hr Bildt:
Brefvet den 25 Juni 1818, kungjordt genom Kammar-kollegii cirkulär den 11 Oktober 1819, fordras för åtnjutande af pensionsrätt å allmänna Indragningsstaten. På de af Stats-kontoret uti förberörda Utlåtande anförda skäl, hade E. K. Maj:t funnit Hackzells alternativt gjorda anhållan om förhöjning i den kronofogdepension, han redan uppbär, icke böra vinna afseende; men då af de utaf Rikets Ständer meddelade sladganden, angående pensionsrätt för landtstatstjenstemän och för Kommissionslandtmätare, icke kunde med visshet slutas, huruvida Hackzell, hvilken samtidigt innehaft Kronofogdeoch Kommissions-landtmätareljenst och år 1855 blifvit uppförd å Indragningsstat med Kronofogdelön såsom pension, borde, vid nu sökt afsked från den med Ion icke försedda Kommissionslandlmälare-tjensten och vid i öfrigt uppfyllda vilkor för pensions åtnjutande, anses berättigad, att å nämnde stat erhålla pension äfven såsom Kommissionslandtmätare, har E. K. Maj:t, med anledning af Hackzells ansökning i sistnämnde hänseende, til! Rikets Ständer i nåder öfverlemna! att bestämma, huruvida Hackzell må varda till pension såsom Kommissionslandtmätare å allmänna Indragningsslaten uppförd. Rikets Ständer, som dela de af Slats-kontoret i detta ämne uttalade åsigter, att pension å allmänna Indragningsstaten för mer än en tjenst icke bör någon beviljas, äfvensom att Rikets sednast församlade Ständers beslut om förbättrade pensionsvilkor för de flesta tjenstemän icke kan hafva retroaktiv verkan, hafva emellertid, med afseende å den ovanligt långa tid Kommissionslandtmätaren Hackzell varit i Statens tjenst anställd och del utmärkta sätt, hvarpå han, enligt honom meddelade vitsord, städse fullgjort sina åligganden, funnit skäligt, alt ytterligare ett årligt understöd af 600 R:dr må åt bemälde Hackzell för hans återstående lifstid på allmänna Indragningsstaten uppföras och tilläggas den honom förut beviljade pensionen af 1,200 R:dr. 39:o.
Efter lofven vill jag min lilla vän med några rader påhälsa, emedan min lilla väns redlighet är mig väl bekant och så inrotat sig uti mitt hjärta, att den aldrig bortglömmes, medan lifvet uti mig bor, icke heller skall annat af mig befinnas än redlighet och uppriktighet usq ad cineres. Inom två dagars förlopp, sedan jag skildes med dig, min ängel, uti Nåås, kom jag hem, men dock något opassliger allt intill denna dagen. Gudi ära jag har kommit mig nu braf från och ä r hel frisker, Gud låte dig nu uti Anundsjö väl öfver denna högtiden trifvas och snart med hälsan därifrån hemkomma, det önskas alltid och af ett uppriktigt hjärta. Jag löfte fuller dig, min ängel, att jag skulle resa till Anundsjö i helgen, men det slår mig felt af orsak jag får icke resa bort för min far, utan måste blifva hemma hos honom efter j a g varit så länge borta; ursäkta mig, min lilla vän, du vet det, att man måste mera lyda Gudi än människor, som ordspråket lyder. Låt nu se, min vän, att du icke blifver för länge borta. Mig tyckes lika såsom ingen människa vore i staden, när min endaste tröst är borta, utan jag famlar här i mörkret så länge till dess ljuset kommer hem. Jag sitter uti stor ledsamhet uti min kammare och h a r icke någon att gå till, när min vän är borta. Många bekanta har jag, men ingen blifver af mig estimerad. Nytt har j a g icke särdeles att skrifva, utan det förnämsta är det Gud den allra högste han gifve dig en fröjdefull julehögtid och till ett kommande godt nytt år hälsa och sundhet med allsköns lycka och välsignelse, förblifvandes Min lille väns trognaste dräng till döden N: Hernösand d. P. S. Glöm ingalunda hälsa k. mor med min hörsamma tjänst. Gud vare med eder. Adjö. P. S. Jag beder dig, min vän, undra icke på min hastiga skrifvelse och sedan visa ingalunda mitt bref åt någon. Vale. Bränn upp brefvet och visa det icke. • / ä- God morgon, min redeliga flicka och dygdiga själ.
St. fröt. i844> 6 Sami. 1 A/d. iS Haft, 1 2 Banco-Ulskottcts Utlåtande, JY:o 34. i landet samt understödja näringarne; då det äfven vore Riksbanken, som företrädesvis bestämde rörelse-capitalets storlek, och då dessutom den närvarande ställningen stöde i det närmaste samband med myntvärdets upprätthållande, bar Herr Biskopen ansett de hit hörande frågorna utgöra föremål för Banco-Utskottets undersökning och handläggning; hvadan och enär detta Utskott dessutom egde, att till Rikets Ständer inkomma med egna förslag samt hvarje sådant till förlägenhetens afhjelpande från en enskild motionär icke skulle kunna stödja sig på de noggranna upplysningar i alla härmed sammanhang egande ämnen, hvartill Banco-Utskottet egde tillgång, Herr Biskopen föreslagit, att bemälde Utskott måtte till Piikets Ständer afgifva l:o en berättelse om landets verkliga penningeställning, så vidt den kunde genom Banco-Utskottet utredas och upplysas, äfvensom om utsigterna i det a afseende för framtiden, och 2:o förslag lill de åtgärder i allmänhet samt de förändringar serskildt i credilväsendet, som, i anledning deiaf, borde uti penningeväsendet vidtagas och beslutas, icke blott till den närvarande förlägenhetens afhjelpande, utan äfven till beredande af elt bättre och lyckligare tillstånd under kommande tider. Vid behandling hos Utskottet af denna motion har Herr Biskop Agardh, såsom tillägg dervid, afgifvit följande skriftliga anförande: ”Såsom klagan öfver penningeförlägenheten i landet blir allt mer och mer högljudd, och allmänheten förväntar, att, utom hvad, som af Banco-Utskottet kommer att föreslås till penningeväsendets reglering för framtiden, äfven något måtte af Rikets Ständer beslutas till afhjelpande af det närvarande betrycket, får jag vördsamt hemställa följande. Förlägenheten visar sig i synnerhet i tvänne afseenden tryckande. Det ena består uti svårigheten för de enskilde, som hafva affärer, att fullgöra sina penningeförbindelser.
Jag medgifver, att en mängd beskattningsgrunder, som förekomma i Bevilln:s-förordn. icke äro lämplige eller rättvisa, men när en sådan grund engång blifvit antagen må den väl gälla för alla, som kunna hänföras till samma kategori. Hr Printzensköld bar ansett förmyndare jemförlige med arrendatorer. I anledn. häraf får jag fästa hans upmärksamhet på den inkonsequens, hvartill han gjort sig skyldig, då han för en stund sedan förebrådde åtskillige härvande ledamöter, att de ville ändra en författning, som under en viss tid varit oförändrad, endast och allenast för att få nöjet att, som han uttryckte sig, tumma henne. Jag hemställer, om icke den värde talaren uti förevande fall gör sig saker till samma förebråelse. Hr Printzenskölds jemförelse emellan arrendatorer och förmyndare är likväl i så måtto riklig, som arrendatorn förvaltar en persons egendom, och förmyndaren gör sammaledes, men jag frågar, om icke en kammartjenare eller kock biträder husbonden i sådana göromål, dem han icke sjelf kan uträtta. Likaså är förhållandet med en informator. Den, som kan sjelf undervisa sina barn, behöfver icke en sådan, men kan han det icke och icke eller vill sätta barnen i skolan, måste han begagna informator och denne får då erlägga bevilln. Jag kan således icke finna, alt Hr Printzenskölds framställning är adceqvat med verkliga förhållandet, ty då borde alla de personer, som en annan begagnar i och för sina bestyr, vara för deras inkomster befriade från bevilln. Således kan jag icke inse något skäl, hvarföre förmyndaremedel skola vara befriade från bevilln. Om man vill gå så långt, att man säger, att förmyndaremedel, hvilka icke upgå till 200 r:dr, skola vara befriade från bevilln., stöder man sig på den antagna grunden, att inkomst, som icke ttpgår till nämnde belopp, är fritagen från bevilln.
1 tor dess antagande blifvit Iramställda, hvarföre jag fortfarande är af den äsigten, att det vore klokast att bibehålla g:n oförändrad. Hr Olivecrona: På sätt här redan blifvit af Hr Hjärne uplyst, bar Utskit ansett sig nödsakadt att stadga föreskrift om ett strängare kontrollerande vid bränvmstransporter, till följe af de missbruk, som på sednare tider gjort sig gällande; det går nemi. så till, att skeppare aflossa sin vara i en hamn och sedan afsegla med de tomma kärlen till utrikes orter; der åter fylla de dem med samma vara och under skydd af tillverkningsbeviset föra de densamma till hvilken annan Svensk hamn de behaga. Utskit har visserl. ej förbisett de stora besvärligheter, som till följe af ett sådant stadgande komme att drabba åtskilliga vid saltsjön boende bränvinsexporterande egendomsegare, men Utskit har ansett, och det på ganska välgrundade skäl, att det är bättre att ålägga den enskilte ett sådant onus, än alt utsätta staten för faran af att flera tusende kannor bränvin komme att insmugglas årligen. I alside på 3;dje momit förenar jag mig i det yrkande, som af Hr Fåhra?us blifvit framstäldt, ocb får jag för öfrigt anhålla, att R. o. Ad. täcktes lemna sitt bifall till ilrägavtde §, sådan den blifvit af Utskit föreslagen. Den i Augusti e. m. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande den ifrågav:de g:n, följande yrkanden blifvit gjorda, nemi. hvad Irsta momit anginge, dels atf Utskrts förslag måtte godkännss och dels att l:sta momrt af 35;te' grn i nu gällande förordning måtte oförändradt bibehållas, samt, hvad åter vidkomma det 3:dje momrt, att det deri förekommande ordet »eller» måtte uteslutas; och skulle, till följd af dessa yrkalldén.
Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér, Wretman och Naumann anmärkte, att efter ordet: »hafva» borde tilläggas: der annat ej aftaladt blifvit. § 74. Justitierådet Naumann yttrade: »Denna Afdelning innefattar utan tvifvel den jemförelsevis vigtigaste delan af Sjörätten, enär befraktning utgör handelssjöfartens hufvudändamål. De ledande grundsatserna rörande fraktkontraktet, och hvad dermed sammanhänger, återfinner man i alla sednare Sjölagar temligen öfverensstämmande och grundande sig på sedvänjor, som under tidernas lopp utbildat sig. De ämnen, hvilka lagstiftaren har att i denna Afdelning behandla, äro: om fraktkontraktets väsende och form, särskilda arter af detta kontrakt, certeparti och dess innehåll, styckegods-befraktningen, skepparens pligter med hänseende till fraktgodset före afresan, liggedagar, lastqvittenser, konnossementer, dessas innehåll, betydelse, bevisningskraft, öfverlåtelse och verkan af en slik öfverlåtelse, skepparens pligter med hänseende till fraktgodset dels under resan, dels efter fullbordandet deraf, befraktarens pligter, fautefrakt och dess beräkning, fraktkontraktets upphäfvande genom belraktarens eller skepparens förvållande, eller genom »vis major», fraklbetalning, Ieckage, skeppet såsom säkerhet för varan och varan såsom säkerhet för frakten. Hufvudsaken, vid förbättrande af vår lagstiftning rörande dessa ämnen, torde vara att med ordning, tydlighet och fullständighet upptaga de rättsnormer, som redan gälla hos de större sjöfarande nationerna, ty något väsendtligt nytt derutöfver är här icke att föreslå.» »I afseende på så väl anordningen, som enkelheten och tydligheten i de särskilda stadgandena, kan jag ej undertrycka den mening, alt Norska Sjölagen, äfven i denna Afdelning (motsvarande 4 och 5 Kap.) torde hafva företräde framför Förslaget»
Likmätigt 5 § uti lagen för Rikets Ständers Bank den i Mars 1830- Transport■Sedia r på 5 Sedlar på 500 Rdr. » » 100 Rdr. » » 33] Rdr. » » 161 Rdr. » » 10 Rdr. » » 61 Rdr. » » 2 Rdr. » » 32 Skillia » » 16, 1 2 0( » » 3 och 2 » 3 och 2 » 14 och 1i Sedel-Skuld. a) Utelöpande Sedlar. Rdr och derutöfver af åren 1777-1836 I omlopp från den 2 April 1836 dito dito dito dito dito dito Deposition s-Skuld. Behållning tillhörande Allmänna Verk och Inrättningar samt Bolag och Enskilde personer 5,316,261: 44. — Obegagnade andelar af kreditiv och Låne-förlag, tilhörande Depositions-afdelningen 3,761,762: 27. — nemligen: af kreditivet för Jernbelåning i Götheborg » dito till Riksgäldskontoret » dito till Kongl. Kommerskollegium » dito till Jernkontoret 7. af fonden för utlåning genom Allmänna Diskonten, dels mot mamn och reverser och dels mot pant af Aktier och publika papper: i Stockholm 527,43 4: 26. 3. i Götheborg 121,324: 26. 7. i Malmö 66,333: 16. — .715,092: 20. 10. » dito för utlåning och diskontering genom Han 7. 5. delsoch Närings-Diskonten: . 109,043 1,075 200 i Stockholm i Götheborg i Malmö Dukater. .110,318: 7. 5. » dito för Kassa-kreditiv åt enskilde: i Stockholm 1,005,724: 5, 2. i Götheborg . i Malmö 66,000: — 94,000: — .1,165,724: 5. 2.
Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, hvilken nu tjenar till efterrättelse, medgifver nemligen i allmänhet frihet att välja vistelseort, med undantag endast för försvarslöse personer, men ålägger icke fattigvårds-samhälle skyldighet att försörja den inflyttade, förr än denne under trenne på hvarandra följande år vistats inom kommunen, ocb icke ens då, ifall samma person under tiden åtnjutit fattigunderstöd , och i öfrigt de föreskrifter blifvit iakttagne, hvilka författningen innehåller. Utskotten hafva deremot antagit, att fattigvårds-samhälle skall hafva åliggandet att försörja inflyttad person, så snart densamme blifvit derstädes en gång mantalsskrifven, men medgifver deremot fattigvårds—styrelse rättighet att i vissa uppgifna fall neka anteckning i mantalslängd för inflyttad person, och inskränker sålunda den fria flyttningsrätten. Såsom hufvudsakligt skäl för sitt förfarande hafva Utskotten anfört, att den fria flyttningsrätten skulle förorsaka ett obilligt intrång för de församlingar, hvilka ändamålsenligt ordnat sin fattigvård. Det kan likväl efter mitt förmenande icke bestridas, att kommunerne blifva i högre grad utsatte för ett sådant intrång, om ett enda års mantalsskrifning medförer försörjningsskyldighet, än om dertill fordras 5:ne års stadig vistelse inom fattigvårdssamhället. Detta blifver så mycket mera ögonskenligt, då mun erinrar sig, att kommunen i de aldraflesta fall icke Lagoch Ekonomi-Ulslcotlens Betänkande, N:o 53. 23 eger rätt att vägra mantalsskrifning, så vidt den inflyttade personen endast vidtagit den åtgärd, att för det första året förskaffa sig husbonde, hvilket icke bör blifva honom synnerligen svårt, enär husbonde efter tjensteårets utgång är fri från all enskild ansvarighet för hjonets försörjning. Jag tror derföre, att Utskottens förslag skall komma att medföra en verkan, helt och hållet motsatt den, hvilken blifvit åsyftad, och att kommunerne genom antagandet af detta förslag skola komma att lida ett intrång, som man i nu gällande författning bemödat sig att i möjligaste mån afvärja.
Ständers Statsutskott, vid Ur - 304 StatsUtsiottels Bétänkanden. tima .Riksdagen i Örebro år 1812, under den 3'dje Junii aflåtne Nådiga proposition, angående RiksGälds Contoirets Utlänske Gäld, ibland an. nät i Nåder föreslagit, att af de, geoom afskrifningen på berörde Gäld, indragne summor, skulle beräknas någon Fond, hvarå ersättning måtte kunna anvisas för sådane bevislige förluster, som under en loflig handel och sjöfart, blifvit Svenska Undersater tillfogade af Makter med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, och till afvärjandet hvaraf, andre vanlige mått och steg, såsom Assurance och dylikt, således åcke kunnat tillfyllest göra: Och ville Kongl. Majit i sådant fall till utredande och pröfning häraf, förordna en serskild Committée. Häröfver yttrade Sig Rikets HögloflStänder, uti Deras, till svar å KonglMajus Högstberörde Nådiga proposition, afgifne underdåniga skrifvelse att, emedan desse förluster till beskaffenheten och beloppet icke voro utredde och bestämde, Rikets Höglofl. Ständer ansågo lämpeligast, att med frågan om ersättningen finge anstå till Rikets Ständers nästa sammankomst, hvarförinnan förlusterne genom Kongl. Maj:ts Nådiga föranstaltande kunde hinna att granskas, utredas och bestämmas. Wid 1815 års Urtima Riksdag, väcktes frågan å nyo af RiksdagsFullmägtigen för Staden Ystad. Herr Handelsman Hagerman, som uti ett hos Wällofi.
Skulle den olycka tima, att hela Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket Aifsrätten Konungahuset, inom hvilket Arfsrätten till Riket räknas, pä manliga sidan utginge, till Riket räknas, på manliga sidan då förval/e Ufven Stats-Rådet liegeutginge, skaij intill dess nytt Konungaringen med Konungslig makt och mynhus blifvit utkoradt och den valde Konundighet, intill dess Riksens Ständer hinna gen Rege>ringen tillträdt, styrelsen föras sammankomma, ett nytt Konungahus utaf Regering, på sätt i § 39 sägs. kora och den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ handla, skola Stals-Rådets sam'lige Ledamöter vat a närvarande och rösta. § 43. Går Konungen i Fält, eller till afGår Konungen i Fält, öfter — lägsnare inrikes orter eller till Konunga —- riket Norrige reser, förordne Tre Leda stadgar möter af Stats-Rådet, under den Ordlörande, som Han, antingen ibland Prinsar af Sitt hus eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, särskilt nämner, att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen då Sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 § stadgar. Hvad nu om Konung sagdt är gä lie ock i afseende på Re gen ten. då Riksstyrelsen af Honom utofvas. § 51. I de fall, då Konungen eller StatsI de fall, då Konungen, eller Rn Rådet sammankalla Riksens Ständer, fastgenien eller Regeringen sammankallar 12 Konslilutions-Llskoltets Memorial A':e 3. Mailes tid^n till Riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen fran den, då Kallelsen blifvit uti Hufvudstadens kyrkor kungjord. § f den händelse 39 § ointalar, att Konungen efter företagen resa utöfver Tolf månader ur Riket biifver, sammankalle Stals-Rädet, genom öppet Påbud, Riksens Ständer till allmän Riksdag, oell late Kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp uti Hufvudstadens
Sorn denna Votefings-proposition blifvit besvarad med 92 Ja och ■ 27 Nej, samt Ja alltså v,unnit; kommer utförsel-tullen å Gårad Koppar att besläm'mas till 5 R:dr per Skepp. Fyrationdetredjc Fole riri gs-proposi t ion. Den, som bifaller Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden antagne förslag, alt utförsel-tullen å Kopparplåtar, myntade och så kallade Ungerska, samt Gjutkakor, bestämmes till 5 R:dr per Skepp., voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses utförsel-tullen å berörde plåtar, i enlighet med Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, vara bestämd till 3 R:dr 16 sk. per Skepp. Fiirstärk(a Slats-Utskollets Memorial N.-o 4°9‘ >3 Som voteringen utfallit med 89 Ja och 3o Nej, samt Ja alltså vunnit; kommer utförsel-tullen å Kopparplåtar, myntade och så kallade Un gerska, samt Gjutkakor, alt bestämmas till 5 R:dr per Skepp:d. Fyrationde fjerde Voterings-proposition. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å en timna saltadt kött skall bestämmas till 10 sk., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vimmer Nej, anses utförsel-tullen å saltadt kött vara bestämd lill 4 sk per lunna. Voteringen har utfallit med 5^ Ja och 62 Nej; och som Nej således vunnit; alltså har utförsel-tullen å en tunna saltadt kött blifvit bestämd till 4 sk. Fy ration de femte Vote rings-proposition. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å lackerade arbeten, andra skag, skall bestämmas till 25 procent af tullvärdet, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, anses införsel-tullen vara bestämd lill 33^ procent af tullvärdet. Voteringen har utfallit med 34 Ja och 85
Printzensköld, för det aktoratsarfvode, hvaraf han gått i mistning genom den Presidenten J. P. af Billberghs sterbhusdelegare medgifna befrielse från Presidenten i lifstiden ålagd ersättnings-skyldighet för en del af aflidne Tullförvaltaren M. F. Finérs iråkade balans. Bifölls. och N:o 243, i anledning af återremisser å Betänkandet N:o 26, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om framlidne förre Departements-chefen i Kongl. General-tullstyrelsen, Kansli-rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Memorial N:o 1, angående arfvode för en af Utskotten antagen Sekreterare. Frän Uederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos följande Stats-Utskottets bordlagda Utlåtanden: N:o 242, i anledning af väckt motion om ersättnings beviljande åt Advokat-fiskalen i Kongl. Kammar-rätten, Protokolls-sekreteraren C. Printzensköld, för det aktorats-arfvode, hvaraf han gått i mistning genom den Presidenten J. P. af Billberghs sterbhus-delegare medgifna befrielse från Presidenten i lifstiden ådömd ersättnings-skyldighet för en del af aflidne Tullförvaltaren M. F. Finérs iråkade balans, bifölls; och N:o 243, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 26, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om framlidne förre Departements-chefen i Kongl. General-tullstyrelsen, Kansli-rådet J. D.