Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti nämda Betänkande hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer ville, för sin del, besluta en författning angående oäkta barns arfsrätt, af följande innehåll: »Med ändring af hvad i B Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro »flade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, lika med äkta barn, så ock efter sin fader, derest barnet blifvit af honom inför Rätta eller i vittnens närvaro inför vederbörande prest erkändt samt lädren ej efterlemnur äkta barn eller bröstarfvingar.» Detta Utskottets förslag har icke blifvit godkändt af något Riks-Stånd. Ridderskapet och Adeln har deråt gifvit följande lydelse: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finues stadgadt derom, att barn, sorn äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar.» Preste-Ståndet har bifallit Utskottets förslag med den förändring, att från och med ordet »förordnas», den föreslagna författningen skulle komma att lyda sålunda: »förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, lika med äkta barn, i ali af henne förvärfd egendom, lös och fast, äfvensom i ärfda lösören.» Borgare-Ståndet har antagit Utskottets förslag, med uteslutande af slutmeningen från och med orden: »så ock elter sin fader»; och Bonde-Ståndet har, med godkännande af berörda förslag i öfrigt, beslutat, att de i nyssnämnda slutmening förekommande orden: »samt fadren ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar», skola utgå.
Att de under sjet e Tireln hörande mål, hvilka nu omedelbart upptagas i Bergscollegium, såsom frågor om ansvar för öfversmide och förbrytelse mot författningarne om Jernvräkeriet, må höra till Hof Rätts omedelbara upptagande; men att de, som nu hör*, 58 till Commerce Collegii omedelbara åtgärd, såsom förbrytelser mot författnlngarne om Algieriska Sjöpass och förolämpander. mot Directeuren, IVuterschout, eller Sjömanshus-Betjente, äfvensom frågor om ansvar och skadestånd för obehörigt klander af privilegia exclusiva, samt om ansvar å Städernes Rederier för brist i de ständiga Salt-uplagen, må till de allmänna Dornstolarne öfverflyttas. g:o Att, intill dess annorlunda stadgas kan, de under sjette titeln upptagna mål, uti hvilka Landshöfdingame i Otterne och OfverStåthållare-Ämbetet i Stockholm utöfva Domsrätt, må af nämnde myndigheter handläggas: likasom att Värfnings-tvister tills vidare må förblifva under Landshöfdingarnes behandling, samt frågor rörande Ryttares, Soldaters och Båtsmäns städslande, såsom varande af enahanda natur med värfnings-tvisterne, må på lika sätt handteras; hvarförutan de i sjette Titeln omförmaldte frågor om förbrytelser, genom eftersatte Rustningsoch Roterings åliggande, mötens försummande, Rustningshästars vanskötsel och otillåtna bruk, synas böra, till vinnande af nödig skyndsamhet i behandlingen, lika med police-mål i allmänhet, upptagas och afgöras. 9:0
Vidare haiman ansett, att tullbevakning till sjös nästan skulle vara utan ändamål, emedan den vid möte i öppna sjön blott kan preja fartyget, men icke åtkomma lasten, särdeles som, om den äfven förföljes in i hamnen, skepparen ändock har mångfaldiga sätt att komma undan. Detta skäl har blifvit yttradt af Hr af Billbergh, hvilket jag nämner, på det han ytterligare må försvara sig, om han kan. Jag tror, att satsen är falsk, emedan den förutsätter, att tullbevakningen till sjös skulle vara organiserad på samma fot som hittills; men detta är icke min mening, hvilket jag förra gången vidlyftigt utredde. Hvarför det skulle vara omöjligt eller svårt för befäihafvaren på ett flottans fartyg att följa skepparen till hamnen och der göra beslag, i fall han icke kan gå om bord på skepparens fartyg i öppna sjön, kan jag icke begripa, så vida icke coopvaerdi-mannen är starkare än örlogs-mannen, hvilket man icke bör kunna supponera. Ytterligare säger man, alt följden skulle blifva mindre vaksamhet hos landbevakningen. Detta skäl kan jag icke heller antaga; ty jag kan icke tro, att den bevakning, som hittills existerat, skulle vårdslösa sin befattning derföre, alt den erhöll biträde uti en seglande kustbevakning. Tvärtom tror jag, att detta skulle blifva ett nytt skäl att öka sin ifver för att åtkomma dem, soth möjligen undgått dea yttersta bevakningen. Ett eller annat skäl till har blifvit anfördt, som jag likväl, för att icke vara vidlyftig, vill förbigå, sä vida de icke ånyo åberopas, synnerligast som de D en i5 December c. m. hufvudsakligen äro af samma halt som de, hvilka jag redan upptagit och vederlagt. Det lärer vara klart, alt ju flera controller man sätter mot lurendrejeri och tullförsnillning, detta onda så mytket lättare skall kunna fÖrekommas; och då man hittills ägt så godt som ingen sjöbevakning, den man nu deremot vill tillvägabringa, så lärer det icke vara conserpient att säga, det man önskar, att lurendrejeri och tullförsnillning må kunna förekommas, men likväl icke vill förskaffa sig alla möjliga controller deremot.
Samma § säger vidare, att ”under civiloch criminal-lag böra äfven förstås de delar af krigs-lagar och författningar ronde krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom krigs-staten”. Nu är förhållandet, att de af mig till omarbetande föreslagna författningar höra till sistnämnde kategori. Krigs-Artiklarne gälla äfven för den allmänna beväringen och i Tjenstgörings-Reglementet för Arméen förekomma jemväl stadganden, som å densamma ega tillämpning. Det är af denna anledn. som jag finner mig föranlåten framställa det yrkande, att R. o. Ad. vilie återremittera motionen till LagUtsk. för att derstädes undergå den behandling, 33 § Riksd.Ordn. föreskrifver; och anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos. härå. Gr. Sparre, Erik: Ifrågåvande motion afser en underd. anhållan hos K. M. derom, att nödiga åtgärder måtte blifva vidtagna för utfärdande af nya Krigs-Artiklar, Tjenstgörings-Reghte för Arméen, Fällförvaltnings-Reghte samt Reghte för ordnandet af den militära sjukvården. Af dessa motioners serskildta delar måste utan tvifvel de 3:ne sistberörde anses såsom sådana instruktioner för Arméen, hvilka K. M., i egenskap af högste Befälhafvare öfver krigsmakten, eger att ensam, utan Ständernas hörande, utfärda. Hvad Krigs-Artiklarne beträffar, så läser man i 33 § Riksd.Ordn. att ”under civiloch criminal-lag böra äfven förstås de delar af krigslagar och författningar rör:de krigsväsendet, som ega tillämpning Ull medborgare utom krigs-Slaten”. Ingå nu Ständerna till K.
Invalidhusfondens räkenskaper; N:o 333. ang:de verkställd granskning af Civilstatens Pensionscassas räkenskaper; N:o 334- ang:de verkställd granskning af Armeens pensionscassa; N:o 335. ang:de verkställd revision af sullpelcrfonderr; N:o 336. ang:de verkställd revision af anslaget för allm. garnisonssjukhuset i Stockholm; N:o 337. ang:de verkställd granskning af räkenskapen öfver Garl Gustafs stads gevärsfaetori; N:o 338. ang:de verkställd revision af K. Öfverintendentsembetets räkenskaper; N:o 3>9- om verkställd granskning af redogörelsen för anslaget till Stockholms stora barnhus; N:o 34o. ang:de verkställd revision af Stuteri-öfverstyrelsens räkenskaper för år 18 ii; N:o 341. om verkställd granskning af redogörelsen öfver Finska ersättningsmedlen; N:o 342. om verkställd granskning af Lappmarks-ecclesiastikverkets fond för år 183 x ; N:o 343. ang:de verkställd granskning af K. Styrelsens öfver fängelserna och arbetsinrättningarna i Riket redogörelse för år i83i; Lagsamt Allm. Besvärsoch Oeco n. U t s k : n: N:o 25. öfver väckt fråga om rättighet att, utan föregången syn på stället, få anlägga husbehofs-mjölqvarnnr; N:o 26. i anledn. af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar; N:o 27. öfver väckta motioner om skyldighet för säteli-ägare och vissa boställsinnehafvare att deltaga i byggnad af tingshus och häradsfangelse; N:o 28. i anledn. af väckt fråga 0111 Sigtuna stads förläggande under Erlinghundra häradsrätt; N:o 29. öfver väckt motion om rättighet för invånarne a3o Dtn 19 Norember. i Kinds härad af Westergöthland att fa handla med glasvaror. It. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
Längre varaktighet, minskad underhållskostnad, lättad möjlighet att åt fartygen kunna gifva de former, som för snabbgående erfordras, större styrka, vunnen genom inre förbindningar utan betydlig uppoffring af utrymme, minskad fara af uppkommande läckor, dymedelst att inträngande vatten kan genom vattentäta skott stängas inom mindre delar af fartyget, samt jemväl minskad eldfara i den mån i fartygets byggnad ingår mindre brännbart ämne — äro vigtiga fördelar, dem jernfartyg erbjuda, hvartill kommer, såsom ytterligare skäl för jerns användande till fartygs-byggnad hos oss, att tillgången derå genom lättade kommunikationer och mera fullkomnade beredningssätt år ifrån år ökas, då deremot passande virke af för större fartyg erforderliga dimensioner blifver allt svårare att anskaffa. De omständigheter, hvilka länge fördröjt användandet af jern i stället för trä till lmfvudsakligt byggnadsämne för krigsfartyg, ehuru handelsmannen länge begagnat jernfartyg, torde, utom faran af att i krigsmaterielens beskaffenhet införa sådana genomgripande förändringar, som ej blifvit pröfvade genom erfarenhet, vunnen under sjelfva kriget, hafva varit hufvudsakligen tvenne: den ena inverkande på fartygens stridsduglighet, den andra på deras rörlighet, båda med - 8 förande olägenheter, för hvilkas beskaffenhet Komitén anser sig böra i korthet redogöra. Den förra af dessa omständigheter förefinnes i den större svårigheten att å en skeppssida af jern, än å en af trä, kunna anbringa tätningsmedel öfver skotthål, hvilka uti eller i granskapet af vattengången skulle medföra högst betänkliga följder för fartygets säkerhet, derest ej, medelst en skyndsamt anbringad provisionel betäckning, vattnet hindrades att inströmma. Denna olägenhet hos jerufartygen försvinner likväl, om de byggas af så tjock plåt, att träffande projektiler ej kunna genomtränga den, hvadan nämnda förhållande ej synes böra kunna föranleda till någon tvekan om fördelen af att bygga pansarfartygs skrof helt och hållet af jern.
Man det förundrar mig, att af en af sjelfva konsternes och vitterhetens förnämsta beskyddare, af en af de 18 i Svenska Akademien, få höra, att det som rörer skön konst, är af så litet värde, alt det inom Lagstiftningen ej bör komma under discussion. Detta erkänner jag, alt jag i anmärkningsväg emot Herr Grefven måste framställa. I öfrigt fortfar jag att yrka återremiss. Grefve Puke: I anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat, och det tvifvel Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt härvid framställt, får jag äran upplysa, att National-Församlingen i Frankrike år 1791 utgaf åtskilliga författningar röran - De ii 3o Junii e. ni. de Theatrarne; dessa dekreter fann Napoleon likväl skäl att afskaffa, och gjorde det äfven 1806 eller 1807. Jag har dessa upplysningar ur Le Code du Theatres, tryckt i år i Paris, som jag nyligen erhållit. Dessutom skulle jag icke tro, att sådana dekreter, som utfärdades i början af 1790-talet i Frankrike, böra här framställas; — emot dylika skall jag alltid opponera mig, och jag tror att alla skola göra det. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Till svar å hvad Friherre Anckarswärd sednast anfört, får jag yttra, att, om jag rätt fattat hans ord, och jag vädjar i detta afseende till Ridderskapet och Adeln, han, då han talade om återremiss, sade, att Grundlagsn icke hade varit följd. Jag tror således, att jag hade anledning att yttra mig, äfven med all föresats, att icke ingå på det constitutionella området. Hvad mina utflykter i detta afseende beträffar, så lemnade jag derigenom tillfälle till en ny utflykt mot en af de 18 i Svenska Akademien, som ej är den första, och som tor hända, under Riksdagens lopp, kan komma alt uppgå till samma antal, som Ledamöterne sjelfve.
Under denna riksdag har af Ekon.Utsk. intet ärende blifvit så långsamt behandladt som detta, och sjelfva denna långsamhet synes mig antyda, alt Utsk. under det pröfningen, såsom det heter, ”med största sorgfällighet” försiggått, haft svårt alt finna talande skäl för sitt afstyrkande. ”Kommer tid kommer råd” säger ordspråket. Då jag erfor att detta ärende förehades på afdelmn inom Ekon.- 23S Den 26 Juli f. m. Ulsk., hoppades jag, att saken skulle förekomma utan dröjsmål i Utsk:s plenum, men föredragningen derstädes blef uppskjuten tilldess jag afsagt mig min plats i Utsk. och af sådan anledn. hatjag icke varit i tillfälle att öka reservanternes antal. Det torde således ursägtas mig, om jag nu icke kan förtiga min öfvertygelse i en fråga af den vigt som denna, hvilken angår ingenting mera och ingenting mindre, än att lemna rättvisa åt en korporation, som tillförene icke varit i åtnjutande deraf. Man bör alltid önska att i den enskildes handlingssätt finna rättvisa iakttagen, och har derföre så mycket mera skäl alt vänta sådant från statens sida. Utsk. har byggt sin framställning på 3:ne skäl: l:o Att Judarne med bibehållande af sin religion, icke skulle kunna införlifva sig med landets öfriga innevånare, utan alltid utgöra ett serskildt folk och blifva såsom en stat i slaten; 2:o Att Judarne, spridde öfver hela landet, skulle åstadkomma religiös indifferentism och 3:o Att Judarne skulle äga ”en dess egen industriskicklighet”. Hvad nu angår det första af dessa skäl, sä kan det väl icke vara förvånande, alt judarne, som under flera tidehvarf varit förtryckte af alla nationer, slutit sig tillsammans såsom ett särskilt folk, för att derigenom söka och bereda ett värn och en omvårdnad, som andra trosförvandter icke velat dem förläna.
De sorn bekläda Domare-Embeten, så högre som Oförändrad, lägre, samt alle andre Embetsoch Tjenstemän, än de i föregående § nämnde, kunna icke, utan medelst Ransakning och Dom, ifrån sina inuehafvande Sysslor af Konungen afsäitas, ej eller utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras elier Hyttas. § 37. Konungen äger, att i Adeligt Stånd upphöja Män, Oförändrad, som, genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente. Vik. till R. St. Konungen må jemväl, såsom belöning för stora och utmärkta förtjenster, tilldela Adelsmän Friherrlig och Friherrar Greflig värdighet. Ej må Adelskap, eller Friherrlig eller Greflig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere, än den, hvilken adlad, eller upphöjd blifvit och, efter hans död, i rätt nedstigande led efter led, hans äldste manlige Rröst-arfving af äldsta grenen, samt, efter dennas utgång, Stamfadrens närmaste manlige afkomling af då lefvande äldsta slägtgren, och så vidare. Om, genom arf, Adeligt Stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf upphöjd, eller genom närmare arf insatt, upphöre hans eget Adelskap, så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfadrens Adelskap öfvergår till närmaste slägtgren: Finnes ingen sådan, utslockne Ätten. Förklaras någon sitt Adelskap förlustig, tillfaller detsamma den, som dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är. g F g 3)» §• 38. Alla ifrån Konungen utgående Expeditioner och Befallningar, utom i Commandomål, skola, för att blifva gällande, vara försedda med Konungens underskrift och contrasignation af vederbörande Föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förda protokoll. Föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må Departementschefen ä Embetets vägnar meddela.
Men för det kan ni inte ens köpa en jernvägs söker en förlagsman, som kan försträcka fonderna! FRÖKEN. Det är visserligen sant; men det är derför jag JEAN. Hvar finner ni den i hast? JEAN. Den skall ni finna, om ni vill bli min kompanjon! Det kan jag inte, och jag eger intet sjelf. Paus. FRÖKEN. JEAN. Då förfaller hela saken... Och... FRÖKEN. JEAN. Det blir som det är! FRÖKEN. Tror ni att jag vill låta folket peka fingret åt mig; Tror ni jag stannar under detta tak som er frilla? tänker ni att jag kan se min far i ansigtet efter detta? Nej! För mig bort härifrån, från förnedringen och vanäran! O, hvad har jag gjort, min Gud, min Gud! gråter. har gjort? Detsamma som mången före er! Se så, börjar det nu på den låten! Hvad ni JEAN. FRÖKEN skriker i krampanfall. Och nu föraktar ni mig! Jag faller, jag faller! JEAN. Fall ner till mig, så skall jag lyfta er sedan! Hvilken förfärlig makt drog mig till er? Den FRÖKEN. svages till den starke? Den fallandes till den stigandes! Eller var det kärlek? Kärlek detta? Vet ni hvad kärlek är? JEAN. med förr? Jag? Jo, det vill jag lofva; tror ni inte jag varit Hvilket språk ni talar, och hvilka tankar ni tänker! JEAN. FRÖKEN. nervös och spela inte fin, för nu äro vi lika goda bjuda dig på ett glas extra! öppnar lordslådan och tar begagnade glas. FRÖKEN. Så har jag lärt, och sådan är jag! Var nu inte kålsupare! Se så, min flicka lilla, kom så ska jag fram vinbuteljen ; fyller två Hvar har ni fått det der vinet ifrån? JEAN. Från källarn! Min fars bourgogne! FRÖKEN. JEAN. Duger det inte åt mågen? FRÖKEN. Och jag dricker öl! Jag! Det visar bara att ni har sämre smak än jag. JEAN. FRÖKEN. Tjuf! Tänker ni sqvallra? JEAN. FRÖKEN.
Fördelarne blefvo kungjorde, privilegier utfärdade, samt Konungs och Ständers beslut tagne, innan, något Bolag ännu var bildadt. Men följden af dessa privilegier, der bland annat Bolaget lofvades få draga räntevinst af en serskild Discont-inrättning, var, att teckningen gick för sig. Jag får här tillika erinra om en annan omständighet, som tilläfventyrs fallit ur minnet, nemligen att Disconterne den tiden sällan inrättades för allmän nytta. Visserligen erhöll Banken understundom del i vinsten, men större delen gick till de enskilde Actieägarne, och det var ej sällsynt, att enskilde personer för blotta teckningen fingo en årlig utdelning af 10, i5 ända till 18 procent. Offret torde således hafva varit ringa, då det nu blef Bolagets åliggande att använda Discontvinsten till befrämjande af ett företag, som Konung och Ständer ansett vara af stor vigt för det allmänna. Bolaget organiserade sig, och teckningen steg, i stället för 1 million, till 3,148,600 R:dr. Man förvånades öfver en sådan teckning. Omöjligt kunde man tro den vara en följd af den till 5 procent bestämde räntan; man ansåg den såsom en följd af känsla för sa - 11 Den 26 Mars f. m. ken och patriotiskt nit för ett allmänt nyttigt företag. Att saken icke allenast inom oss betraktades på detta sätt, utan att den äfven väckte sensation i aflägsnare länder, derom vittna den tidens depecher från London och Paris, och jag hemställer, om icke företaget då öfverallt, så hos Folk sorn Styrelse, så väl inomsom utomlands, ansågs för någonting helt annat, än en enskild speculation. Arbetet började. Jag medgifver här å nyo hvad jag från början sagt, att jag icke kunde hafva den nödige skickligheten, utan blott god vilja, och hoppades att, med biträde af andras större förmåga, ändamålet skulle vinnas. Emedlertid anser jag mig skyldig att redogöra för de grunder, hvarpå arbetsplanen uppgjordes. Vi saknade all nödig upplysning och erfarenhet om säkra grunder för sådane företags utförande, derest man icke såsom sådan vill anse de brister vi sågo i det gamla.
"brassa seglena fyrkant väl öfver allt" och så bar det ut igen på det trolösa elementet. Vi styrde kursen åt S:t Petersburg. Sommarens soliga dagar hade öfvergifvit oss, och höstens mulna hade inträdt. Vindens gny väckte mig ofta till den sorgliga erinringen: här står du mellan farliga lömska klippor i stormen, alldeles fördjupad i en oändlig känsla och betraktelse öfver verlden. Då kände jag mig för första gången genomgås af den tanken: du är ej skapad för sjön! Nej! hellre må du företaga dig något annat. Ack, om du blott under några få år, kunde få byta ställning i lifvet med dessa rikedomens barn, som blott behöfva vilja för att kunna, under det du, fattig stackare, måste kunna för att vilja! Hvad har du nu af dina resor? Jo, du har sett verlden. Men att glänta i dörren är icke nog, och att resa öfver hafvet för att flere veckor ligga till ankars, är detsamma som att vara lefvande begrafven. Men jag lemnar mina reflexioner. Efter tio dygns färd, anlände vi till Kronstadt. Men som vår Viktoria låg för djupt, för att kunna flyta upp till S:t Petersburg, fick pojk August på afstånd beskåda slottet och staden, som dolde sig i majestätiska moln. Vi fingo genast påhälsning ifrån brandvaktsskeppen af grannt klädd militär. Härstädes flagga de fleste nationers skepp och ifrån åtta serskilda håll dånade kanonernes skott. Jag trodde mig imellertid få nöjas med blotta utsigten af den prägtiga staden, då kaptenen steg om bord på ångfartyget Feodor, medtagande mig till det vidt omtalade S:t Petersburg. Ångfartygets salonger voro så pragtfullt inredda och allt öfrigt så förvånande, att jag på mitt obildade sjömansspråk ej kan göra mig begriplig, om jag ock ville beskrifva allt hvad jag erfor. Vi landstego vid Wasili Ostrow, och tågade fram öfver Isaaksbryggan till Newski Kasanski Snaminima. Af alla de storartade föremål jag såg, tycker jag mig kunna säga, att de ropa till förstörelsen: "Se vår styrka!" och till lyckan:
Nu, tillbakaträngda inom måhända lyckligare gränsor, måste vi helt och hållet ställa oss på defensif fot, i stället att vi då kunde handla lika olfensift, som någon annan Makt i Europa. Det är derföre, i min tanka, efter dessa förändrade förhållanden vi måste lämpa oss. Man har. vidare påstått nyttan af ett Generalilets-befäl ligga deruti, att Mönstringar - Den 3o September f. m. gar och Inspectioner nied Armeen må kunna ordentligt förrättas. Jag för min del tror att Armeen icke eller under den förflutna tiden saknat dessa. I fordna dagar, när Öfverstarne ännu voro bibehållna vid deras, fulla verksamhet, saknades ingalunda Inspectioner och Mönstringar vid Regementerne. Man såg ofta nog, att en Landshöfdinge, sorn förut varit Militär, af Konungen utnämndes till Mönsterherre, utan att deraf förspordes någon olägenhet. Således, oaktadt behofvet af mönstringar, tror jag, att man kunde få dem för mycket bättre köp, än en särskild GeneralitelsStat. Alanhar äfven påstått, att enbet i exercisen skulle uppkomma genom denna inrättning. Jag tror, alt denna enhet vinnes bäst, genom ändamålsenligt skrifna reglementen, som väl hapdhafvas. Här har äfven blifvit yttradt, att Generalerne, utom deras vidsträckta befattning med troupperne, skulle få sig uppdragen tillsynen öfver fästningar och förråder. Jag deremot anser, att detta lindrigast sagdt, är en alltför tidig omtanka, då vi för närvarande hvarken äga fästningar eller förråder. — Det visar sig derjemte, att alia andra Stater med ett långt lyckligare läge och vida större rikedom än \i, ordna deras Militär på en fredsoch en krigsfot. De reducera nästan utan undantag sin MilitärStat, under det vi ständigt blott tänka på att öka den; men hvaremot 43 H. i3 194 Ben 3o September f. ro. jag, med kännedom om landets förmåga, helt och hållet får protestera.