Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall. 20:o Uti sitt Betänkande JVI 21, § SI, förmälde Utskottet sig skola vid Statsregleringens uppgörande taga i öfvervägande, om någon förhöjning i förslagsanslaget till Beväringsmanskapets vapenöfning borde, i anledning af 1831 års Stats-Revisions-Berättelse, ega rum; och ehuru Utskottet af Kongl. Stats-Kontorets räkenskaper inhemtat, att utgifterne å ifrågavarande förslags-anslag, 120,000 R:dr, under åren 1849, 18S0 och 1831, i medeltal, öfverstigit anslags-summan med 20,601 R:dr 38 sk. årligen, har likväl Utskottet, enär sådant, åtminstone 20 Slals-Utsliotlets Utlåtande, A? 69. till e» del, kan anses hafva varit en följd af lillfällige förhållanden, funnit sig böra å bilagde tabell uppföra anslaget till oföriindradt belopp. Materielen. 21 :o I anseende till angelägenheten deraf, alt, till fyllande af det allmänna beväringsmanskapets beklädnadsoch utredningsbehof, Krigs-kollegii Intendentsafdelnings nuvarande anslags-summa blefve ökad med 54,000 R:dr, hvarigenom likväl det nu med 26,666 R:dr 52 sk. årligen utgående extra anslaget till kompletterande af beväringens reserv-förråd för framtiden gjordes obehöfligt, har Kongl. Maj:t i sådant afseende äskat förstnämnde belopp, 54,000 R:dr, att tilläggas reservations-anslaget till försvarsverket i allmänhet.
Och skulle alltså de uti memorialen N:ris 6 och 8 omtalade motioner endast komma alt behandlas af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, Trot. ZJtdr. d. 4 April 1840. samt den i N:o 7 omtalade endast af Baneo-Utskottet, till hvilka Utskott de förut äfven blifvit remitterade. S. D. Till Statssamt Bevillnings-Utskolten remitterades Kongl. Maj:ts den 1 dennes på bordet lagda Nådiga Skrifvelse, i fråga om Landt-Räntmä» stares befrielse från skyldigheten att för remisslage erlägga bevillning, tillika med de i ämnet denne dag afgifne yttranden. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskoltet Kongl. Majrts den 1 dennes på bordet lagda Proposition och Skrifvelse, den förra angående ersättning till Krono-Länsmännen för resor, som af dem anställas till försegling af bränvins-redskap; den senare angående eftergift af personella utskylder för afskedade, till underhåll berättigade, soldater och deras vederlikar under expectance-tiden. S. D. Gillades Bevillnings-Ulskottets den 28 sistlidne Mars e. m. på bordet lagda Betänkande N:o 3, angående Gustaf Bernhard Jppelqvists motion om Debet-lösens afskaffande, samt Skattskrifva rens åliggande att å Debetsedeln jemväl uppföra Communala afgift er, S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Bevillnings-Utskottets den 28 sistlidne Mars e. m. på bordet lagda memorial N:o 1, örn antagande af trenne Canzlister utöfver den i Riksdags-Ordningens 24 §. bestämda personal.
Då Utskottet anser denna fråga böra och kunna behandlas afskiljd från reseoch tractaments-penningar i allmänhet å Tredje Hufvud-Titelns stat, hvarom Rikets Ständer redan fattat beslut, och då, enligt hvad Kongl. Majits Nådiga Proposition utvisar, deri enda anledning, hvarföre Rikets Ständers vid fvänne på hvarandra följande Riksdagar fattade beslut, att Magistratspersoner och Borgare, hvilkas biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar /n. m. (brandsyner å Kronans hus likväl undantagne), må, då förrättningen varar längre ån en dag, undfå lika tractamente, som år derri tillagdt, då besigtning eiler värdering sker utom stad, eller 1 Ridr Banco om dagen, icke kunnat af Kongl. Majit, genom i Nåder utfärdad Kungörelse, till verkställighet befordras, Bih. till R, St.
Men en ofantlig brist har nutidens uppfostran, jämförd med den äldre tidens: den är öfveruppfostran. Kedan Goethe klagade, att uppfostran sträfvade att göra om personligheter till filistrar, och detta har blifvit många gånger värre, sedan nu tiden blifvit pedagogisk, utan att på samma gång bli verkligt psykologisk. Under den stränga tuktens tid pressade barnen in hela sin personlighet i ett hårdt tvång under korta stunder, men njöto dessemellan i barnkammaren frid och frihet i någon gammal trotjänarinnas hägn. D e unga viljorna drabbade samman; de egna tyckena gjorde sig gällande; den vaknande personlighetens lifsyttringar af lust och olust, af sympati och antipati blefvo blott i ringa grad stäfjade, ehuru också i mycket ringa grad riktade. Fantasien fick, i den ostörda leken, sin sunda utveckling. Så sker det ännu i England, personlighetens land, hos oss här och där på landet eller i några få Stockholmshem, där familjen afstår salongen för att bereda barnen ett lekrum. Men i regeln äro barnen ej någonsin för sig själfva; de lära sig ej leka af eget initiativ; de hänga håglösa hos de äldre och vilja bli underhållna; de ha öfvermått på medel till sysselsättning, men ej den lust, som kommer af den fritt skapande kraften. I nutidens hem ha barnen på samma gång själfsvåld och ofrid, öfvermättnad och tomhet. De få sällan i ro äga sig själfva, ej heller föräldrarne, medan de borde vara säkra om odelad uppmärksamhet vissa stunder, men lära respektera föräldrarnes ro och tid dessemellan. I den pedagogiska ifvern täflar skolan med hemmet. Båda samverka så, som Eleven klagar:. Och hvar det fanns ett fel, de ströko ut, Och öfverkorsad blef jag så till slut Med tusende båd ' små och stora drag, Att ingen kunde se, att det var jag. Nutidens uppfostran har påminnelser, rättelser, råd, maningar i oändlighet, men framkallar föga lydnad; tråkar ut barnen, utan att verkligen ge dem goda vanor.
Rtksgäldssedlarnes emottagande i uppbörden och inlösen i Riksgälds-Contoret, så kommer Kongl. Kungörelsen af den 14 Februarii i835 att härvid tjena till efterrättelse; hörande*, genom Styrelsens af Riksgälds-Verket föranstaltande, erinran om innehållet af denna Nådiga Kungörelse införas, så ofta nödigt prof vas, så väl uti Officiella, som i andra Tidningsblad. 4 $. .3, Der prasscriptionslid, i afseende på någon serskild del af RiksgäldsContorets skulder, ieke blifvit stadgad, komma skulderne, intilldess annorlunda af Rikets Ständer förordnas, i vederbörlig ordning att fiqvideras, utan afseende på den tid, inom hvilken fordringar hos enskilde eller hos Kongl. Majit och Kronan skola nu eller framdeles göras gällande. 6 Bil. till Siats-TJt sköttel s Memorial N.o ^71. Andra Afdelningen. Serskilde på Riksgälds-Contoret anvisade anslagssummor. §. 14. Till Statsbehofvens fyllande är anslagen en summa af En Million Ett Hundrade Fyratiofem Tusende Ett Hundrade Nittio (1,145,190) Rrdr. Denna summa skall åi ligen, efter Stats-Contorels reqvisitioner, från Riksgälds-Contoret utbetalas; och må förskott härpå meddelas, dock endast för det löpande året, hvilket räknas från den första Mars det ena året och till den första Mars det liästpåföljande. Således må förskottsvis till Stats-Verket utbetalas, emellan den 1 Mars 1835 och den 1 Mars i836, hvad Stats-Verket för år 1835 tillkommer.
Jag förmodar, att refererandet af denna rättegång skall vara tillräckligt att visa, huru farligt det är, eller åtminstone kan blifva, att tillåta domaren dömroa efter blotta indicier, samt använda 17 cap. 37 §:n sista mom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan Frih. Cederström nu fördelat sin i plenum den 7 dennes afgifna motion så, att deraf uppkommit 6 särskilda motioner, ville Hr Frih. o. Landtm, nu till remiss föredraga dem, i den ordning de blifvit framställda; hvarefter Hr Landtm, föredrog Frii). Ccderströms första motion, om upphäfvande af 2 cap. 3, 5 och 6 §§:na Gifterm.b:n. Denna motion remitterades till Lagutskottet. Likaledes remitterades till LagUtsk. densammes 2.‘dra och 3:dje motioner, nemi.: om förändringar och tillägg i 3 cap. 10 §:n, samt 5 cap. 1 §:n Gifterm.b:n och 8 cap. 2 §:n Ärfda-b:n; och om förändring i 8 cap. 3 §:n 1 mom. Handels-b:n. Vidare föredrogs densammes /pde motion, om förändring i 5 cap. ■. och 2 §§:na Missg.btn. Frih. Gederström, Thure: För min del finner jag betänkligt, alt från 5 cap. 1 §:n Missg.bm borttaga lifsstralfet, emedan jag anser, att i iasleligt tal om Konungen sådana förgripeiser kunna förekomma, som väl förtjena alt straffas med lifvets förlust,-utan anser jag det böra förblifva vid hvad förut i den delen stadgadt varit; men som jag ej heller vill lemna rum för godtycket hos domaren, att egenmäktigt kunna domina antingen till lifvets förlust eller till fästning från 2 till 10 år, så föreslår jag vördsammast, att, så snart någon för ifrågakomma brott ådömmes svårara bestraffning än 2 års fästning, böra motiverna för den strängare straffbestämmelsen tydligen vara i domen utsatta.
RiksdagsBeslutet, §. 19. 1 64 Creditivet, mindre, II s 437 — 442* —- — om disposition af för militaire utgifter, III S IOI, 107, i32 145. om tillägg i AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, med afseende på utbetalningen af mindre. LagUtskoltets Betänkande, VII 3. s 24, 25, Lif. af PresteStåndet, IX 3. s i56, af BondeSlåndet, IX 3. s 173, af Adeln, IX 3. Underd. RiksdagsBeslutet, §. i3. >—■ •— om hvad som möjligen kan brista i de tillgångar, som kunna anses till fond för. Se Penningeanslag, om sättet att bestrida. ' D. Dagsverken till Konungsgårdar, om rättighet att med penningar gälda; Motioner,' remitt. till Statsoch Ekon. Usskotten, II s 1204, 1282. Utskottens Utlåtande, IV 4> s 168 — 170, bif. af PresteStåndet, IX s 8o5, af BondeStåndet, IX s 815, af BorgareStåndet, IX s 83o, af Adeln, IX s 852. Dag - 65 Dagtraktamente, om, för MagistratsPersoner vid publique förrättningar. Statsutskottets Utlåtande, IV r. s 25c)—a63, återrem. af BorgareStåndet, IX s 75, bif. af Adeln, IX s 81, af PresteStåndet, IX s 81, af BondeStåndet, IX s 86. Ytterligare Utlåtande, IY 1. s 43a, 433, lagdt till Handlingarne af BorgäreStåndet, IX s 120. Underd. Skrifvelse, X 1. s 145, 146. — för Bankens och RiksgäldsVerkens Tjenstemän må af’ Fullmägtige bestämmas.
Staten dels medelst besparing af aflöningen till der an ställde bevakning och dels genom afyttrande på förmånliga vilkor af de å Blockhusudden belägna tullhusbyggnader. Af sådan anledning har motionären föreslagit, att sjötullen vid Blockhusudden måtte indragas och alt, för sådant fall, derstädes anställde tullinspektören magister Ekbohrn, hvilken vöre af en framskriden ålder, kunde få för sin återstående lifstid vid innehafvande lön och öfriga förmåner bibehållas. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. 7 Redan innan indragningen af sjötullen vid Långholmen skedde, hade motionären vid 1850—1851 årens riksdag väckt förslag om upphörande ej mindre af denna än af den ännu bibehållna sjötulls-stationen vid Blockhusudden. Bevillnings-Utskottet, som då behandlade förslaget, hemställde, i afgifvet betänkande JV2 21, att förslaget ej måtte tili någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Såsom hufvudsakligt skäl för berörda hemställan anfördes, att, derest de af motionären anmärkte olägenheter befunnes ega rum, desamma, efter derom i vederbörlig ordning skeende framställning, lämpligast skulle kunna genom administrativa åtgärder undanrödjas. Genom upplysningar, som blifvit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i ämnet meddelade, har Utskottet också inhemtat, att i administrativ väg tid efter annan blifvit sjöfarande beredde flere lättnader i afseende å visitations-skyldigheten vid Blockhusudds tullstation, der det af ålder ålegat alla saltsjövägen inkommande både större och mindre fartyg att anlägga.
Visserligen föreskrifves i 2:dra §:n alt bolaget skall ega sitt säte i Sverige oell lyda under Svensk domstol; men hvilken domstol är det som skall hålla syn på vägen? Detta är något som bort uttryckas i punkten, men som icke flones der omförmäldt och således finnas 3:ne omständigheter hvaruti punkten är otydlig. Hvad första mom. angår om vägens beskaffenhet, så finner jag mig icke tillfredsställd med det förslag till förändrad redaktion som Gr. Lagerbjelke framställt, då han mellan orden: vedergällning och tillfalla velat införa orden: i fullgodi skick, så att meningen skulle blifva så lydande: ”att utan lösen eller serskild vedergällning i fullgodt skick tillfalla”. Det vill säga alt det är vedergällningen som skulle vara i fullgodt skick; och jag vet ej om det just kan vara meningen. Jag skulle önska att det omförmäldla uttrycket flyttades sist i punkten, med tillägg af några ord: ”hörandes jernvägen med allt hvad dertill hörer, i bygnader, verkstäder och materiel befinna sig i fullgodt skick”. Dermed tror jag att den mening vore tydlig, som Gr:n velat uttrycka. För det andra önskade jag att förslag måtte upgöras af StatsUtsk. huru och på hvad säll vid vägens aflemnande skall tillgå; det synes mig som samma procednre kunde begagnas vid vägens aflemnande efter de 40 årens förlopp som den, hvilken bör följas i händelse Staten dessförinnan vill tillösa sig vägen, men nödigt är alt det uttryckes i punkten, ty bifalles den oförändrad, så vet man ej huru man skall sig förhålla, om tvist upstår mellan Slaten och bolaget huru och på hvad sätt aflemnandet skall ske, huru besigtningen skall verkställas, hvem som skall pröfva tvisterna om vägens beskaffenhet; och detta allt föranleder till obehagliga följder, kanske till en tidsutdrägt, som för Staten icke kan vara serdeles gagnelig. Jag yrkar således ålerremis af denna punkt på det densamma må vinna en upslällning, sorn är vida ändamålsenligare och alldeles nödvändig, såvida icke Staten skall äfventyra en betydlig förlust, då den tid inträffar när vägen skall till Staten öfverlemnas. Gr.
Det är möjligt att en eller annan så kan betrakta saken, men för det stora målets skull tror jag, att man icke bör se på om enskilda personer skulle så ringa uppfatta denna idés betydelse, alt de endast för att slippa beväringsmötena skulle inträda i en skarpskytteförening. Frilen säger, att Ulsk:t — eller rättare K. M. — endast skulle hafva till ändamål, att skarpskytte-korpsernas medlemmar skulle få samma skicklighet, som »läraktig beväringskarl,» men om man genomläser K. M:s Förordn. den 18 Nov. 1860, kan man icke komma till det resultat att det skulle vara K. M:s enda syfte att skarpskyttarne få »läraktiga beväringskarlar», ehuru detta ord finnes i sjelfva förslaget. Frihm åberopar äfven till stöd för sin åsigt Chefens för Landtförsvars-Dep:tet yttrande på detta runi, i anledning af Stats-Utsk:ts Betänk. Dep:ts-Chefen yttrade percist detsamma, som Frihm säger, men i den syftning, som K. M:s Propos. alsåg, och just hans yttrande visar, altden Nåd. Proposm alser något vida högre, än Frihm antager. Hvad dessa ölningar beträffar, beror det, som jag lörut nämnde, helt 264 Den 20 Juni. oell hållet på K. M. alt föreskrifva att skarpskyttar, som varit befriade från första årets möte, vid det andra egentligen skola bildas lill underbefäl. Delta vore en beder, som bevisades den mera intelligenta skarpskytten, oell på det sättet kunde lian under andra årets möte likafullt bildas till befäl, som elter Frill. Raalis förslag under första årets möte, förutsatt alt skarpskyttarne genom sina öfningar blifva fullt så skickliga att de kunna undvara det birsta beväringsmötet. Hvad beträffar disciplinen, äro skarpskvltarne ingalunda befriade derifrån, oell sorgligt vore om det någonsin komrne derhän. Sådant är emellertid icke nu förhållandet, och jag hoppas att det icke heller skall blifva det. Skulle likväl inom något kompani så bända, tror jag att den officer, sorn skulle verkställa den ofvannämnda granskningen, lätt nog inser det.
Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. 9 §• 2G Utskottens förslag till denna §. liar blifvit af Ridderskapet oall Adeln återremitterad!; men som det är af de tre öfriga Riks-ståndcn bifallet, lärer deri någon förändring i sak nu icke kunna ega rum; dock tillstyrka Utskotten, i anledning af anmärkning, framställd bos Ridderskapet och Adelil, att, till redaktionens förtydligande, varder i 2 momentet, näst efter orden: ”med ledning af de” tillagdt det i Utskottens förslag uteslutna ordet dem, så alt början af samma moment kommer att lyda sålunda: Om försegling å landet ege Konungens Befallningshafvande att antyda vederbörande Kronobeljente, eller andra af Konungens Befallningshafvande dertill förordnade välkände personer, hvilka del, i följd deraf\ skall åligga att, ulan föregången anmälan af panneegaren, med ledning af de till dem från vederbörande mantalsskrifvare insända förteckningar etc. §. 28.
Detta gällde frågan om konkurser. Nu åter gäller det ackordsanbud, och det är dervid som Gr:n ansett den ifrågav:de skillnaden vara svår att göra så, att icke alltid otydlighet kuude upkomma, hvilket skulle hafva till följd att konkursen komme att räcka i evighet. Rörande en anm. af Hr Dalman ang:de preklusioneus borttagaude, så ber jag att fa fästa upmärksamheten på, att äfven om den funnes, så kunde den icke existera annat än på inställelsedagen, och just då är det som ackordsanbudet skall göras. I öfrigt är sagdt, att Gr. Sparre hade orätt i sin upgift, att det vore för borgenärerna fördelaktigt, att ackord sker. Men så är dock förhållandet, emedan det ganska ofta händer, att en gäldenär har goda vänner och bekanta, som rätt gerna vilja göra mycket för honom, ora de derigenom verkligen kunna hjelpa honom, hvilket bäst kan ske genom ett godt ackord. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag skall icke förlänga debatten, helst jag till en del är förekommen af Frih. Armfelt. Jag anmälde mig då en af förev:de förslags motståndare yttrade att tvångsackord endast medföra fördel för gäldenären och ett så beskaffadt ackord är obehöfligt i konkurser, der cessionanten icke är köpman, emedan ackord i sådana konkurser kunna frivilligt åstadkommas. Ett icke längesedan inträffadt fall, — och dylika torde ofta nog förekomma, — bevisar efter min tanka alldeles motsatsen. Det var nemi. en person, som icke var köpman, som gjorde konkurs, och massan lemnade borgenärerne en högst ringa utdelning. Några år derefter erbjöd en förmögen slägtinge till cessio - ua Den 14 Jnli e. m. nanten att till borgenärerna erlägga, som jag vill minnas, 5(1 %. så framt alla derpå ingingo. Borgenärerne funno alla anbudet fördelaktigt och antogo det mangrant, utom en kassa-direktion, som vägrade, derföre att den icke egde rätt att ingå ackord. Också förföll frågan till stort mehn för samtlige borgenärerne. — Jag röstar för bifall till den i förslaget uttalade grundsats. Sedan öfverliiggningen nu ansetts afslutad samt II. Exc. Hr Gr. o.
Finge endast folket frihet till att » t o n e F l a g », från Kongeån till Flensborg-fjord, från Vesterhaf till Östersjö skulle himlaburen Dannebrog svaja. Det hjälper ej att säga den rättframme bonden eller enkle borgaren, att dansken måste vika för den fiende, som hvarken österrikare eller fransmän kunnat motstå. Han tror det ej, han skakar blott på hufvudet: » Det gick ej rättvist till. » Den som varit, med om dessa olycksdagar, den som den 18 april såg dessa modiga och plikttrogna » danske drenge » i långa, tunna linier kasta sig emot de tyska massor, som från D y b - böls backar vältade ned för att inom ett par timmar tillintetgöra dem, ~han glömmer det visserligen aldrig. Dessa timmar väckte det sega mod till lifs, som härdar ut mot tid och tvång för hvad som kallas rätt. Denna tysta, dagliga kamp, denna manliga om ock stilla behjärtenhet är det, som frigjort och styrkt den danska folkanden samt pröfvat och rotfästat själfständighetssinnet hos sönderjyden. Hans grundtanke utgår ifrån helgden af en numera struken fredstraktat, från att folkets rätt och vilja att åter förenas med Danmark skola bestämma gränserna och ej kanonerna. Och den tanken har gått från far till son. Den slår bro med fasta kedjor mellan gamla och unga. Med allvarligt erkännande af de unges politiska frestelser, med fördragsamhet mot deras ofta allt för ideala åskådningssätt och med trygg tillförsikt till deras trofasthet mot fosterlandet veta de gamle, att danskhetens bevarande hvilar på det uppväxande släktet. Därför spörjas ej missmod och otålighet, när kampen för den gamle ändas och han ej sett segerdagen randas. Gubben vet, att svärdet ligger i ynglingens hand, och han är viss, att mön, hans ögas fägnad, med sitt känsliga hjärta följt med i striden och vet, hvad hon är skyldig sin far, sin bror, sin man — sitt fosterland. I ett sådant hem fostrades » de sönderjydske piger ». Her, hvor jorden brödres blod har drukket Tavs og lengselsfuld mod nord den skuer.
Sedan jag sålunda i allmänhet yttrat mig öfver dessa 2lne punkter, anhåller jag alt få förena mig med Hr v. Hartmansdorff deruti, att R. o. Ad. blott i allm. ordalag mätte fatta sitt beslut öfver aldra punkten och uppskjuta detailfrågorna, till dess vi komma till utlåt. N:o 4->9 öfver Hr Stråles motion om de vilkor, hvarpå fullinägtige i ltiksglscont. äga att upptaga lån. Hvad beträffar ordalagen uti 2:dra punkten, skulle jag icke hysa någon betänklighet vid att instämma med PresteSt., om icke uti dess redaction förekomme den brist, att deruti icke finnes bestämdt stadgadt, det Riksglscont. icke må äga att upptaga lån med rabatt å capitalet. De, som dela min åsigt, torde derföre förena sig med mig uti antagande af den redaction, Hr Stuart föreslagit, hvilken lyder sålunda: För anskaffande af hvad som lill fyllande af Riksg:scont:s behof, utöfver dertill anslagna medel, erfordras, äge fullmägtige, efter sig företeende omständigheter, att upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare lid, emot obligationer, företrädesvis lydande å Svenskt mynt, dock med vilkor, att dessa obligationer icke ställas på längre förfallotid än högst femton år från deras utfärdande, och att räntan, hvars nedsättande under fem för hundrade af det erhållna capitalet bör i möjligaste måtto afses, icke får bestämmas till högre belopp, såvida icke särskilda förhållanden dertill för något tillfälle föranleda. — Sedan R. o. Ad. förenat sig om antagande af detta redactionsförslag, kan man derefter bestämma vilkoren, hvarpå låneoperationen bör företagas. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att, ehuru öfverläggningen hela dagen omfattat ämnet i sin helhet, H.
Men har nämnda stadgande om forum i förmyndaremål vållat svårigheter genom sin nyhet, svårigheter, som dock småningom torde försvinna genom anlitande af den i §:s senare moment intagna hänvisning till förmynderskaps flyttning från en Rätt till en annan, så är dock det bekymmer större, som ofullständigheten i §-'s 129 §:s stadgande förorsakat, i det all föreskrift saknad om forum för dem, som icke haft eller hufva känd foder, d. v. s. för dem, som äro födda af oäkta säng. På dessa passar icke någon af de i §:n upptagna händelser. Det är således nödvändigt all, i afseende på sådana omyndiga, särskildt stadgande meddelas, på det att domstolarne må vela, hvilken af dem är behörig och skyldig att taga vårdnad om slikt fömynderskap eller upptaga sådan omyndig qvinnas myndighetsanmälan. Denna §, så lydande: Rätten i stad och Domaren å landel hålle öjver förmynderskap särskild förteckning utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist, har äfven varit föremål för olika tolkning, i det en del domare hållit före, alt berörda föreskrift endast afsåge tiden efter det ifrågavarande Förordning utkommit, då deremot andra varit af den tanke, att sådan förteckning bör upptaga alla under Rättens vårdnad stående förmynderskap, både äldre och yngre. Med något eftersinnande af närmaste anledningen och grunden för den nya lagstiftningen i detta ämne, borde det ej vara svårt att finna, det de skärpta föreskrifterna rörande domstolarnes tillsyn å förmyndares förvaltning åsyfta att i en bättre öfvervakad förmyndarevård bereda de omyndiga ettslags ersättning för den förmånsrätt framför intecknad skuld, som blifvit deras fordringar hos förmyndaren fråntagen, genom den förändrade lydelse 17 kap Handelsbaiken erhållit. En sådan ersättning kan dock icke billigt vis vora ämnad endast åt de omyndige, som efter den ifrågavavande Förordningens kungörande fått sina förmyndare tillsatta, . utan bör väl komma alla omyndiga tillgodo.