Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
'Me ju ber 5lnleil>e geboren; ben Obligationen loerben in englifdjer Sjiracbe mit einein nebenbei ftebenben UBortlaute in fd>n>ebifc£>er Sipradje auägegeben unb ben liten 9J?ai batirt. £>ie ©outonS loerben ebenfp in englifdjer Soradie auägégeben unb barin ber lite SJ? a i unb ber lite SoOember au» Unterbeffett ftebt e3 ben Uebernel)tnern frei auf bie bott iljnen oeräufeerten 23eträge Qnte 33ei ben ©injafylungen auf biefe Mleil)e barf tein Mjug ober fogenannter Sabatt ftattfinben. Stir ten ganjen Selauf beffen, loaä bie M£eif)etibernef)mer nåd) ben oben (eftgefegten SJeftimmungen eingejal)lt l)aben, foll eine Mnuitat oon ftiitf unb einem hälben ^Procent be§ eingejablteit iBelauft erlegt, unb jur MliqOibirung berfelben ein entfpredien* ber jäl)rlid)er Slnfdjlag alä goitb im Seid)& S>iefe Slnnuität, bie fiir ben totalen, jn jioei 3J?iHionen Sioreä Sterling effectio beredjneten 23e @8 benait fid) ba§ 9teidj8»@djulben Serabrebung barfiber im borfommenben galle getrof» fen »orbén ift. ©ie Secbnung mit bern 9t ei rf> g»© d' u l be n Samén ber fammtlicfeen 2tnlcit)efil'erne()mer bon bern genannten Samlbaufe geffibrt.
Det var ett sammanrafsadt sällskap af fransmän, hvilka stridt i tyska kriget, och som Carl Johan bildat till en corps, men dessa herrar hade ännu icke fått några sympatier för våra ärliga ärter, vårt fläsk och våra sura krigslimpor, de borde varit förtjusta åt den proviantering som kommissariatet nu hade att utdela, och de borde fått varit med under 1808, då Armfelts här höll på att dö af svält. Men de voro mycket pretentiösa, och derjemte sinnrika, hvarför de lätt lyckades uppfinna ett slags rotvälska, som i förening med ögonspråket, fingerspråket och mimiken, så djupt sköt kärlekspilarna in i alla stadens pighjertan, att de förtrollade varelserna plundrade allt ätbart, som de kunde komma åt, och jag fick ofta icke förklädet halft till mina gunstlingar. Men det var ej blott hos soldaterne jag gjorde mina visiter, jag var som barn i huset uppe i öfre våningen, der kommendanten hade sin expedition, och der adjutanter och kurirer slamrade upp och ned i trapporna. Öfverstelöjtnant Winblad fann sig mycket road af att se en liten marketenterska, som icke var rädd, man måtte klädt henne i hvad hederstecken som helst, att prata med herrarne, särdeles så länge den stora konfektpåsen icke visade tecken till aftynande. – Detta var roligt! Jag hade dock en annan förströelse, som fylde mig med de djupaste sorgkänslor. Intill vårt hus var min äldste broders pch gudfaders (jag var nemligen född något mer än 25 år efter mina föräldrars giftermål), och detta hus, hvars yttergård gick tillsammans med vår, var inrättadt till sjukhus. O, hur min barnasjäl kände sig marterad, och likväl var ur stånd att slita sig från åsynen af transporterna, som stannade här, och de sjukbårar, som varsamt buros upp och ned ... Jag kom mig då ej före innan jag gjort ett besök vid bryggorna och fått se båtsmännen och sjöofficerarne kommande från kanonslupseskadern i ilande båtar för att hemta fram och åter förnödenheter. Det var som en liten stad, dessa sextio slupar derute på vattnet.
Såsom stöd för bifall till denna anhållan andrages ytterligare: att nuvarande skolhuset blifvit uppfördt utan något bidrag af statsmedel, dels genom sammanskott af stadens och ortens innevånare och dels genom bidrag af stiftets byggnadskassa; att staden ej förmådde åstadkomma medel för ifrågavarande vigtiga ändamål, enär staden, sorn, i följd af en densamma år 1847 öfvergången svår eldsvåda, råkat i betydlig skuld, fått denna ökad genom följderna af de härjningar kolerafarsoten 10 år sednare eller år 1857 förorsa - 22 Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) kat, samt nu ytterligare för sin existens såge sig nödsakad att, för en bibana från Hessleholm till staden, än ytterligare öka sin förut stora skuldsumma. Enär kostnadsförslaget till den ifrågasatta skolbyggnaden i Christianstad, hvilken afven skulle inrymma bostad åt skolans rektor, upptager en summa af 109,559 R:dr 68 öre. och motionärerne härtill begärt ett statsanslag af 100,000 R:dr, synes den anmärkning med skäl kunna göras, att kommunens bidrag, under förutsättning af bifall till det begärda anslaget, blefve alltför ringa i förhållande till förmånen att ej behöfva på annat sätt eller ställe bekosta bostad åt rektor. Utskottet har redan förut anmärkt olämpligheten deraf, alt vid byggnadsföretag, som af det allmänna helt och hållet eller till hufvudsaklig del för läroverken uppföras, förenas rektors bostad med läroverkets lokal.
Maj 1854 om fjellvägens underhållande på entreprenad och mot vägafgifler, enär vägen icke kunde fördelas på de få i trakten belägna hemmanen och deremot vägunderhållet skulle för flera mil aflägsna hemman utgöra en alltför tryckande börda; samt att, enligt en af Kongl. Majits Befallningshafvande framlagd beräkning, vägafgifterna, hvilka blifvit på arrende upplåtna och under de sednare åren lemnat en årlig inkomst af 1,518 Riksdaler, voro fullt behöfliga för vägens underhåll såväl sommarsom vintertiden och troligtvis komme att förminskas samtidigt med öppnandet af den nya kommunikationsleden mellan Jemtland och Norrige, som då var under utförande, hvadan någon nedsättning i dessa afgifter svårligen kunde ega rum; hemställande Kongl. Majits Befallningshafvande, på dessa skäl, att Kongl. Majit täcktes tillåta, att den ifrågavarande fjellvägen finge från den nya vägdelningen inom Jemtland undantagas, och de under den 26 Maj 1854 i nåder meddelade föreskrifter angående underhållet af samma väg och afgifterna för dess begagnande fortfarande och tillsvidare lända till elterrättelse. —Vid underdånig föredragning häraf den 1 Mars 1861 hade Kongl. Majit med afseende å hvad dess Befallningshafvande till stöd för sin framställning anfört, funnit godt tillåta, att ifrågavarande vägsträcka för det då närv, rande ifrån allmän vägdelning inom Jemtland JBih. till B. St. Band. 4 2 Haft. 3 18 Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 178. undantoges, samt att de i nådiga Brefvet den 26 Maj 1854 meddelade föreskrifter angående underhållet af samma väg och afgifterna för dess begagnande, finge tillsvidare fortfarande lända till efterrättelse; och hade Kongl. Majit derjemte anbefallt sin Befallningshafvande, att hvart femte år inkomma med underdånig anmälan, om ock till hvad belopp nedsättning i de fastställda vägafgifterna skulle kunna ega rum.
– Kanske finner han i Hermione en vältalig beskyddarinna, inföll Berenike. – Jag är mycket nyfiken att höra din förklaring öfver denna myth, min Hermione. När du tolkar våra sagor, så blifva de mig icke allenast sköna, utan äfven heliga. – Ack, mina tolkningar äro endast försök, svarade Hermione, – som framkallas af min öfvertygelse, att dessa sagor äro drägter kring höga sanningar, på samma sätt som våra gudabilder försinnliga den osynlige guden och hans krafter. Dessa bilder äro icke endast trä och sten. Mythen om Eros och Psyke är icke en vanlig kärlekshistoria. Det är mig omöjligt att läsa den eller andra utan att ana symboliskt uttryckta sanningar. De genomskimra dem, såsom perlan skimrar från bottnen af en källa, såsom själen genomskimrar menniskogestalten. – Men, sade Ismene, – är det icke skalderna, som diktat dessa vackra saker för sig och andra? – Detsamma säga Kristianerna, anmärkte Julia. – Kristianerna? utbrast Ismene, flägtande åter med sin solfjäder. – De säga det, fortfor Julia, – emedan de tro, att endast de blifvit hugnade med gudomlig uppenbarelse. Men min Ammianus, som studerat deras skrifter, berättar mig, att de sjelfva icke tveka att begagna samma symboliska uppfattningssätt som vi, när de vilja bringa de gamla judiska sägner, som de tillegnat sig, i sammanhang med deras lära. De se symboler, som skulle hafva afseende på dem, i Hebreernas uttåg från Egypten, uti en kopparorm, som Hebreerna uppsatte på ett kors i öknen, uti daggdroppar, som föllo på ett fårskinn, hvilket en hebreisk krigare för något ändamål hade utbredt på marken, ja äfven i en sång, som en judisk konung skref till en af sina gemåler. Men skiljnaden är den, att Kristianernas tolkningssätt är mycket godtyckligare än våra filosofers och Hermiones, och att de judiska sägnerna alls icke bära någon symbolisk pregel, såsom våra, utan vilja vara rena historiska berättelser.
Med fästadt afseende på ungefärliga medeltalet af de olika besluten och af hvad Bonde-ståndet genom gamla författningens bibehållande antydt, äfvensom af hvad diskussionen i Borgare-ståndet synes tillkännagifva, har Utskottet trott sig böra, med frångående af sitt förra förslag, underställa Rikets Ständer, att de måtte bestämma minimum i stad till 800 kannor både för minuthandel och utskänkning, samt å landet till 400, i enlighet mdd hvad 16 § i hosgående förslag till förordning innehåller. 17 § har af Preste-ståndet blifvit bifallen och af Borgare-ståndet återremitterad, men af Ridderskapet och Adelen ändrad på det sätt, att afgiften å både minut-handel med och utskänkning af bränvin utgår ”oberäknadt den afgift, som enligt bevillnings-förordningen erläggas bör,” hvilken mening äfven tydligen finnes i Presteståndets beslut att utesluta 1 mom. i 23 §, och hvilken förstnämnde afgift skulle utgöras, vid så det ena som andra slaget af försäljning, med 8 sk. för kanna. Utskottet, som anser någon skilnad i afgift för minut-handel och utskänkning böra finnas, om ej den förra skall blifva omöjlig och de lyckliga verkningar försvinna, hvilka man beräknat deraf till krog-lifvets utrotande, har imedlertid trott afseende böra fästas både å Ridderskapet och Adelens beslut och å Bonde-ståndets, hvarigenom en ännu betydligare minskning i afgiften åsyftas; hvarföre en nedsättning af hvad i förra förslaget är antaget för utskänkningen, eller 16 sk. för kanna, torde vara billig och rådlig. Utskottet får således, med vidhållande af sitt beslut i öfrigt, föreslå Rikets Ständer, att § 17 blifver .oförändrad, med undantag af att afgiften å utskänkning blifver 12 sk. för kanna. § 18 är af Preste-ståndet gillad, utom det att ordet ”minst” på två ställen blifvit förändradt till ”sist”.
Som allestades, livarest man icke får och icke bör stglla allt för stora anspråk på serveringen, höll inan sig helst till äggen; det ar s i trankilt att icke behöfva tanka på några experimenter i den högre matlagningskonsten. Efter slutad sup6 samlades alla på den klart inånbelysta gården, ocli har tillkommo några ungdomar, försedda nied alpstafvar. Nu inåste vi skratta, dessa stafvar blefvo för komiska här på detta berg nied landsväg upp till toppen. Inifrån huset hördes en n %got osäker manlig röst sjunga » Brusende vilde ström » med bred dansk accent, och känslofiillt föredrag, accompagnerad af ett otroligt dåligt piano. Handklappningar och bravorop blefvo sångarens lön. En gammal fru från ICöpeiihaniii, snakkesalig som de flesta danskor, slog sig ned bredvid oss och började prisa ställets alla förtriiffligheter, men först och sist den goda luften. Och häri hade hon. ratt, ty Kullens luft är utmärkt, lätt som fjällets, stark soin hafvets,. mild som skogens, ingifvaiide ett posetivt välbehag, en smekning för lungorna. Här inetis,de en tysk ungherre kunde man realisera turnarnes motto, blifva » frisch, frei, froh, froinmv - och afven han hade rätt. 8iiiAniiigoni skingrades sällskapet, vi uppsökte vart och började vid skenet af ett par oinaka ljusbitar inspektera detsamma. Hin! - litet var det soni en angbaltshytt, den ena sangen sned som en ktilkbacke för sinåbarn, den andra kort så att fötterna skulle få friluftsexercis öfver saligkanten; ' först maste man tvatta tvättfatet ocli sedan sig själf. Vi iindveko att se på livarandra och började långsaiiit lösa upp våra reniinar. Men d i befanns det att vår pålitliga heintrefnadstomte hade i packningen insinugit det goda lynnets rosenfärgade glasögon och genast fick nian en annan syn på saken.
Permission ges endast under högst 6 veckor 3 § Varje båtsmanskompani indelas i korpralskap om 25 man i vardera. De skall bo nära varandra. Korpralerna utses bland dem som gjort sig kända för nykterhet och pålitlighet. De ansvarar för kyrkparaden och har inseende över båtsmännens uppförande, hushållning och sysselsättning. I land befrias de från släpmen inte sjömansarbete. För deras besvär bestås de med 2 skillingars ökning av lönen vid tjänstgöring vid stationen eller till sjöss. 4 § Då ett korpralskap utgörs av flera socknars båtsmän, bör korpralen om det är möjligt, turvis bevista gudstjänsten i de inom området befintliga kyrkorna. Annars utses en vicekorpral. 5 § Så ofta som möjligt och minst en gång om året skall kompanichefen infinna sig till gudstjänsten i de kyrkor, som är belägna inom kompaniet. Efter gudstjänsten skall han hålla kyrkparad, underrätta sig om att korpraler och manskap efterlever order, uppta klagomål och bilägga dem. 6 § När halva kompaniet uppbådas skall kompanichefen följa den till stationen, men sedan genast återvända till kompaniet 7 § Följer han inte kommenderingen, skall han infinna sig på Rendez-vousplatsen (mötesplatsen) för att besiktiga båtsmännens beklädnad och överlämna dem till anföraren. Han skall föra rulla över deras beklädnad och persedlar både då de ger sig av och då de återkommer. Han skall ta tillvara de dödas saker. Skulle någon båtsman sålt eller förstört sin mundering skall han straffas vid återkomsten. 8 § Chefen har ansvar för att ingen båtsman lämnas hemma utan laga förfall, som skall styrkas av sockenprästen, edsvuren läkare eller kronobetjänts skriftliga intyg. 9 § När chefen är vid stationen skall han föra rulla över kompaniet efter särskilt formulär. Är han i landsorten gör den officer som har vården om båtsmännen samma rulla. 10 § Namnoch nummerlista på de båtsmän, som står på tur att tjänstgöra skall upprättas. Listan sänds till sjömilitär kontoret vid stationen. 12 § Alla ämbetsrapporter och brev som skall avgå med posten, förs av båtsmannen till närmaste kronobetjänt, som sänder dem till landshövdingeämbetet, där de införs i fribrevsboken och sedan avlämnas på postkontoret.
Uti en inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr Oskar Schenström, med förmälan, hurusom den del af kronolägenheten Hushagen, hvarå Köpings stads skeppsvarf för närvarande vore beläget, nu mera, enligt hvad en af motionären i annat ämne afgifven motion upplyste, torde komma att försvinna i och för utvidgande af Köpings å, men detla varf vore af synnerlig nytta för både i Köping varande rederi och flera hamnar i Mälaren, anhållit, att Köpings stad kunde till område för sitt varf utaf besagde kronolägenhet undfå till evärdeligt nyttjande en plats örn 1 tunnland 13,6 kappland, å en motionen bilagd karta upptagen under JV2 10, emot proportionerligl deltagande i det för kronolägenheten Hushagen under återstående tjugu år ålöpaude arrende, men deremot att efter denna arreudetids slut fritt innehafvas. Då emedlertid Utskottet, i saknad af vederbörande Embels-myndighelers utlåtanden, icke är i tillfälle att bedöma, huruvida hela den för närvarande (ill skeppsvarf begagnade platsen är för Köpings-åns utvidgande oundgängligen behöflig eller om det nu till upplåtelse åt Köpings stad ifrågasatta området är för andra vigtigare ändamål umbärligt, samt frågan jemväl i öfrigt saknar nödig utredning, finner Utskottet sig icke kunna till ifrågavarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 3 Augusti 18S4. v Reservation: af Herr Wcern: »Emot Utskottets förestående afstyrkan får jag mig reservera. Då behofvet af användandet utaf en del af den nu till Köpings stads skeppsvarf uppBih. till R. St.
Att nu frångå denna princip, innan man kan säga, att sta terna i allmänhet blifvit reglerade till penningar, eller innan man sett den verkan, som ett stadgadt myntvärde måste medföra, anser jag olämpligt och anhåller pä dessa grunder om bifall till hvad Utsk. i närvar, fall föreslagit. Frih. Boye, Ludv.: Utsk. har medgifvit, att någon förlust icke tillskyndas staten genom bifall till K. M:s nåd. propos. Utsk. har äfven medgifvit, att räkenskapsverket ägt skälig anledning att begära den lättnad genom räkenskapernas förenkling, som genom bifall till K. M:s propos. skulle vinnas. På dessa grunder och då jag, som afser principen mindre, än dess resultat, finner eller måste finna, att vi komma till ett jemnare resultat derigenom, att det blir en beständigt lika gällande rätt för embetsmännen, äfvensom en lika gällande rätt för dem, som skola utgöra utskylderna, förenar jag mig med Hr Dalman och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. till antagande af den nämnde värde ledamotens förslag. Hr. Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag instämmer så mycket hellre med Hr Dalman, som jag finner det väsendtligaste skälet, som Utsk. för dess åsigt anfört, vara oriktigt, det nemi. att man kan hoppas, det spannmålsprisen skola stadga sig, sedan realisationen gått i verkställighet. Jag an - Deli 8 Augusti f. in. •xi i ser spannmålsprisen vara alldeles oberoende af realisationen och endast rätta sig efter årsväxten, och jag vidhåller derföre den öfvertygelseii, att icke riksmarkegångspriset bör fastställas från riksdag till riksdag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då man framställer en grundsats och vill, att den skall blifva gällande, borman äfven framställa följden utaf tillämpningen af denna grundsats. Jag vill icke bestrida riktigheten af den grundsats, som här blifvit framställd, ehuru den skall leda till en bestämd lönetillökning för framtiden; men jag vill blott fästa R. o. Adis uppmärksamhet på följderna af antagandet af Hr Dalmans förslag.
Sedan äldre tider hafva visse Länsmän inom Westerbottens och Norrbottens län åtnjutit en i deras vid sista riksdagen bestämda löneförmåner jemväl inberäknad ersättning af rotefrihets-a)giflen, hvilken ersättning hitintills, i saknad af andra tillgångar för denna utgifts bestridande, blifvit å öfverskottsmedlen anordnad och, enligt hvad de uti Statskontoret befintliga räkenskaper utvisa, utgått med följande belopp: inom Westerbottens län: till en Länsman i Umeå socken med 18: — „ „ „ i Skellefteå socken med 37: — „ Länsmannen i Bygdeå socken med 3: — „ „ i Burträsk socken med 16: — 74. inom Norrbottens län: (ill Länsmannen i Piteå norra distrikt med 5: — „ „ i Neder-Luleå socken med 10: — „ „ i Råneå socken med 5: — „ „ i Neder-Kalix socken med . 27: — „ „ i Ofver-Kalix socken med 38: — „ „ i Ofver-Torneå socken med 20: — JQ5: eller tillhopa R:dr R:mt 179: — Då likväl Rikets Ständer funnit olämpligt att ständiga utgifter, hvilka kunna å Hufvudtillarne beräknas och upptagas, äro anordnade på öfverskotten af Statsverkets inkomster, hafva Rikets Ständer, på grund häraf, för bestridande af den förenämnde Länsmän inom Westerbottens och Norrbottens län tillkommande ersättning utaf rotefrihelsafgiflen, förhöjt Landlstatens aflöningsanslag med eli emot samma ersättning svarande belopp, 179 R:dr Runt. 14:0. 1 anledning af E, K. Maj:fs den 27 Oktober 1859 och den 3 Februari innevarande år derom aflåtna särskilda nådiga Propositioner, hafva Rikets Ständer beslutat, bland annat, dels att innehafvaren af Länsmansbostället Bökhult Södergården N:o 2 i Kronobergs län, sedan berörda boställe jemte dess ränta blifvit till Statsverket Exp edit i o mUls kottet v Förslog till under d. Skrifvelse N:o 't (i 7. indraget, skall ega att af Statsverket uppbära kontant godlgörelse med 50 R:dr, motsvarande boslällsräntan 20 R:dr och boställets lill 30 R:di beräknade afkastning, samt i hyresersättning 150 R:dr, varande i detta ämne underdånig skrifvelse aflålen den 25 sistlidne Januari: dels ock alt emot det trenne särskilda länsmans-boställslägenbeler i Malmöhus län, N:o 12 Norrton, N:o 25 Frenninge ocbN:o31 Ramsåsa likaledes komme att med deras räntor till statsverket alträdas, för innehafvarne af samma lägenheter skulle å stat anslås ej mindre hyresersättning till nyssnämnde belopp,
Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan I till L. In I^iäsm > ^l. 6. ^sIIeenbsrI. Fredagen den i December» Plenum klockan Z eftermiddagen. UpbrötS Herrar Electorernes af 2:dra Clatzen Lista till wal af Ledamöter i Expcditions-Utskottet efter Herr 8k3cl von Holstein, lVlgrrs, 6usrak, och Herr Silfverstolpe, Larl, Luämunö, och besunnos i deras ställe wara utsedde. N:, Den i December.' rar N:o IZ9 Herr ^inc!renber§, ^rviä, Major, Riddare as Kongl. Swärds-Orden. Nio 865 Herr LKrsnstraKI, Fullmägtig Herr 8näls, Larl lVlgZnus, Kammarftrisware. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hällit i Högloft. Ridderffapet och AvelnS Plenum den 1 December 1829. S. D. Uppå gjord anmälan, det funnos utelöpande bland Allmänheten Almanachor för nästkommande ar, hwari det fordna nu afsatte Konungahuset wore jnsördt; bestöt Ridderskapet och Adeln att hos Hans Kongl. Majit i underdånighet anhälla, om fogande af nödig anstalt, hwarigenom sädane bland Allmänheten utspridda Almanachor kunna indragas, och till widare försäljning förbjudas: Och skulle de öfrige Respeciive Ständen inbjudas, att stg härom med Ridderffapet och Adeln sörena. l-lc 8uxra. UpbrötS Herrar Electorernes af Tredje Clasteu Lista till wal af Ledamöter uti Exeditionö-Utstkoltet efter Herr Liwenborg, Lasser Wilbelm» och Herr ^älsrlrskk, Jacob, och befunnos i deras ställe wara walde: N:o 194g Herr LerZsnsbjölä, Lric Joban, Secreterare. N:o 2127 Herr 8e§srbsim, Jokan Davis, Amiralitets Kammar-Rad.
Jag hemställer derför, om icke R. o. Ad. skulle finna tjcnligt att vidtaga samma beslut. Hr Printzenskjöld: Om bland motiverna till 1841 års författning ingick, att söka hindra ockrare att bringa ynglingar, som lättsinnigt nog skuldsätta sig, i olycka, så betviflar jag, att delta ändamål genom författningen vunnits. Den som är ockrare, lärer, innan han utlcmnar sina medel, nogsamt se sig före, för att åt sig förvara den rättighet, som ännu qvarstår till bysättning å gäldenär. Erfarenheten har också visat, att, der ockrare varit fordringsägare, der har också bysättningslagen, sådan den nu finnes, nästan alltid kunnat begagnas; då åter den fordringsägare, som på god tro, och med förtroende 6 II. 80 B34 Den 30 Januari. till gäldenärens redlighet, lemnat honom sin egendom, just der-? igenom att han icke förfarit lika med ockraren, blifvit på det skamligaste bedragen. Då lagen således, i dess nuvarande skick, icke medfiirer det skydd, som Frih. Tersmeden åsyftat för oförsigtiga ynglingar, så tror jag, att man gjorde bäst, om man upphäfde densamma helt och hållet, för alt bereda någon möjlighet för andra slags fordringsägare, att kunna tvinga deras gäldeuärer att göra rätt för sig. Någonting i saken har jag icke vidare att tillägga, utan får, på redan af mig uppgifne skäl, äfvensom på dem, hvilka af Frih. Raab blifvit anförde, förnya min anhållan om återremiss af betänk. Frih. Tersmeden: Jag hegärde endast ordet, för att genmäla några af de skäl, som de värde talare uppgifvit, hvilka i allmänhet yrka på strängare creditlagar. Afven jag är af den tanke, alt strängare creditlagar behöfvas; men jag tror, att bysättningstvångels skärpning skulle just verka derhän, att man icke gjorde de creditlagar stränga, hvilka borde blifva det.