Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina tryckta eller graverade credit-sedlar, äfvensom, derest af densamma utfärdad invisning å Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, ej inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilde Banken efter sex för hundrade om året, ifrån den dag, då credit-sedelseller invisuings-betalning vägrad blifvit, intilldess inlösningen i Banken åter vidtager. 788 Expeditions-Ulskottels Förslag till tind. Skrifvelse, N;o 358. Vare det ock, när Banken sålunda brustit i betalning, hvar och en af Bankens borgenärer obetaget, att väcka fråga om Bankens försättande i concurs-tillstånd, derom anmälan bör ske bos Konungens Befallningshafvande, som genast undersöker Bankens ställning; gitter Directionen då ej visa, att dea inträffade oförmågan härrört af en skyndsamt öfvergående tillfällighet, och att Banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Konungens Befallningshafvande att låta inställa Bank-rörelsen, och öfverlemna målet till domstol, som beslutar, att Banken i concurstillstånd försättes. När concurs inträdt, har ock Bolaget förverkat rättigheten att vidare begagna sig af det erhållna tillståndet till Bank-rörelses bedrifvande. 15 §. Innehafvare af oinlöst credit-sedel eller invisning ege jemväl, oberoende af den rätt, som i nästföregående §. Bankens borgenärer tillägges, att lagsöka en eller flere Directionens ledamöter, med samma rätt att använda utmätningst vång, som Lag och gällande Författningar i allmänhet medgifva, mot gäldenär för skulder af den mest executiva beskaffenhet. I alla de fall, då ledamot af Directionen ej träffas hemma med lagsökning eller å Bankens Contoir, äfvensom då flere
Att det deremot ej anses behöfligt såsom någon hvilopunkt i räkningen, synes bäst deraf, att det lägre folket i Frankrike räknar ända till 100 Sous i st. f. 5- Francs, samt nästan alltid säger 40, 60, 80 Sous i st. f. 2, 3 och 4 Francs. Det stöd för antagandet af en mellanvalör emellan R:drn och Öret, man velat hemta från Frankrikes exempel, för - Den 22 Februari e. m. 219 raner således och får jag derföre tillstyrka bifall till nu föredragne punkt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Här har blifvit yrkadt, dels att en mellanafdeln. emellan R.-drn och den minsta myntsorten borde finnas och erhålla ett visst namn, dels ock att benämningen Ore på denna minsta myntsort borde, såsom olämplig och begrepps förvillande, förkastas. Hvad det första påståendet beträffar, anser jag att ett särskildt namVr å T*n:del af R:drn är alldeles öfverflödigt och skulle möjligen leda derhän, att räkenskapsförandet onödigtvis inkrånglades derigenom att man finge 3 kolumner i st. f. 2. Jag kan icke heller inse nyttan af en sådan mellanvalör i det allmänna lifvet, ty om ett mynt, utgörande -^idels R:dr, kommer att slås, är det. ju helt enkelt att kalla delta mynt för ett 10 öresstycke, och då har man ju den hvila för tanken, man velat åstadkomma, utan att ett särskildt namn för detta mynt behöfver finnas i lagen. Vidkommande åter benämningen Öre, anser jag detta namn vara lika godt som något annat. Öre är namnet på ett urgammalt Svenskt mynt, hvilket numera ej finnes i rörelsen och dervid intet bestämdt värde är fästadt, ty jag känner ej någon ort af landet, der man räknar i Ören. Att man föreslagit denna benämning å det minsta myntet, anser jag derföre vara ganska lämpligt, isynnerhet som, enl. min mening, man så mycket möjligt är, bör undvika att i språket införa nya ord, då raan äger tillgång på gamla, historiska. Jag bestrider således punktens återremitterande och anhåller om propos. ä bifall till densamma.
Den, som utan att, enligt denna förordning och den i sammanhang härmed nu utgående särskildta författningen , angående Gerningsmän, dertill vare berättigad f samt utan att i följe deraf behörige utskylder erlägga , idkar handtverk, eller den som öfverläder den rått till handtverks, idkande, honom enligt samma författningar tillkommer, bote första gången tio R:dr , hvilka böter sedermera för hvarje gång fördubblas; varandes i alla desse fall de tillverkade eller till förarbetning emottagne varorne jemväl förbrutne; egandes vederbörande fiscaler , hvilkas både rättighet och pligt det år att vaka öfver handhafvandet af Handtverksidkarnes och allmänhetens ömsesidiga rättigheter, att å sådane tillverkningar göra beslag, dock utan att husvisitation i slikt ändamål må vara tillåten. Varder beslaget ogilladt, bote beslagaren fulla värdet af den i beslag tagne varan , som dessutom oskadd eller jemngod bör kostnadsfritt återställas. 9$ LagUtskottéts Bitånkanåttt; §. 8. Tilltal emot Handtverkare för alla ! denna Art. omformålde förseelser oell försummelser anStålles Los siådernes Magistrater, hvilka, jemte parternes hörande, böra i alla dc fall, dä om Varans eller tillverkningens beskaffenhet fråga uppstår, inhemta vederbörande HandtverksSocietets utlåtande, imjan beslut fattas. Artikeln, Om hvad för öfrigt i följe af denna författning bör iakttagds och angående sättet att söka ändring i meddeldta Utslag.
Hon tyckte sig se honom ligga på sjukbädden, iklädd sin långa, hvita nattskjorta; hennes egen lifsbäfvan mätte detta lilla hjertas hjelplösa ångest, hon såg dessa stora undrande barnaögon med deras förskrämda resignation och protestlösa undergifvenhet... Hennes sinne sved, som varma muskler svida för isande knifblad, och de lifströtta ögonen drogo sig tillhopa för att slippa se mer. Det blef tyst mellan de två, och de sutto stilla på bänken. »Leker du aldrig med dina syskon?» vidtog tanten på nytt. »Nej.» »Tycker du inte om dem?» Han tvekade först. »Nej.» »Hvarför det? Han tänkte efter ett ögonblick för att kunna svara riktigt sanningsenligt. »De ta så hårdt», sade han och såg upp i hennes ansigte, liksom för att få det afgjordt om den förklaringen kunde gälla. Hans följeslagerska svarade ej; det lade sig ett par veck mellan hennes ögonbryn som i smärta. Hon förstod plötsligt hur ensam han var, denne lille, huru hänvisad till sig sjelf, han – som måste frukta sina syskons lekar. »Tant.» Hon såg på honom, han satt hopsjunken på bänken, kutryggig som en liten apa. »Hvad vill du?» »Tror tant inte, det är middag snart? Han sade det mycket lågt, skamsen öfver att hungern tvingade honom till påminnelsen. »Jo, det är visst middag nu.» De reste sig båda och började gå upp emot hufvudbyggnaden. När det omaka paret kom in i matsalen, stod soppan redan på bordet. »Det var väl att ni kom; jag hade skickat betjenten ut att söka efter er», sade frun, »alla dessa hungriga magar kunde inte vänta längre.» Hon stod vid ena bordsändan och såg omkring sig på den stojande barnskaran, som knuffades under brådskan att komma till sina stolar. »Mamma, skall pappa inte komma hem till middag?» ropade en gnällig flickröst. »Nej. Inte förr än i morgon.» »Då kan jag få sitta på hans plats!» kom det trestämmigt, den ena rösten skrikande öfver den andra.
Dervid har, ä Bankvwskottecs wägnar, Utskottets redan förut fattade, och framgent hyste öfvertygelse, blifwit framställd, om behörigheten af den föreskrift, som utaf scdnaste Banko-Utskottet, angående de i fräqa warande inbetalningar war utfärdad; och hvilket förklarande. Högloft. Stars Utskottets Deputerade funno emot ändamälet af det ästundade sammanträde, till fullo swarande. Detta sörhällande har Banko-Utskottet ej bordt underläta, akt hos de Respec-ive Ständen wördsamt anmäla. Orebro den 29 Augusti igro. Larl körner. k,srr kl. Kinnnnäsr. ?. Ökman. LI. HelsiiiZius. Utdrag af Protokollet, hällit hos Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Arebro, den 29 Augusti 1810. S. D. ett insändt Memorial af den 2Z dennes, hvilket nn upplästes, hade Riksens Högloft. Ständers Banko. Utskott anfört, det tillhörde äfwen Utskottes befattning att undersöka wärdén af alla Bankens redbarheler, och om deras beskaffenhet samt rik - 123 Den 29 Nug. tiga belopp inhämta fullständig kännedom och pålitlig vishet, jemiväl art pä stället infordra nvplytningar och behörig redovisning rörande Administrationen af Bmkens Pappersbruk; likväl dä det ena och andra för blott fä mänader sedan more af sednaste Banko, Utskottet med yttersta nvggranhet iakttaget och werkställt, samt en Riksens Ständers Revision inom fä är komme att företag ss, ansäg Banko-Utskottet för sin del grundad anledning wara, att till undwikande af en icke obetydlig kostnad, jemte tidspillan, den ätgärd som i nämnde afseende, Banko-Utskottet äläge, kunde wid denna Riksens Ständers Urtima sammankomst fä blifva äsidosatt; hwilket dock Re« spective Ständens godtfinnande wördsamt underställtes.
Styrelsen ansåg sig böra i underdånighet tillstyrka, alt, emot bibehållande eller ställande af erforderlig borgen för lånesummans återbetalning, sökanden måtte tillåtas få fullgöra sin betalningsskyldighet under en tid af tio år från och med innevarande års början; och bar Kongl. Majit, som funnit afskrifning af meranämnde lån icke böra medgifvas, i betraktande af härvid uppgifna omständigheter, i nåder föreslagit, att det utaf Viigoch vattenbyggnads-styrelsen förordade längre anstånd med lånets återbetalande måtte af Rikets Ständer beviljas. I anledning af denna nådiga framställning anser sig Utskottet böra upplysningsvis meddela: att det, enligt Kongl, brefvet den 25 September 1845, godkända kostnads förslaget för sjön Okvattnets sänkning upptog en summa af 12,373 Ridr 28 sk., utom den å detta arbete före sagde år nedlagda kostnad 2,166 Ridr 32 sk.; att hela det för samma arbetsföretags utförande i nåder beviljade lån, hvilket skulle utgå af de vid 1840 och 1841 ars riksdag för vattenaftappnings-arbeten inom rikets norra och nordvestra delar anvisade medel, lyftades under November månad 1845, da jemväl 1,200 Ridr i afräkning a den för inerberörde företag utan återbetalningsskyldighet anslagna summa från Riksgälds-kontoret ulanordnades; att låntagaren, till följd af Kongl. Majits nådiga föreskrift, äterburit 900 Ridr utaf ilen Iyflade anslagssumman; samt alt ifrågavarande lån, derest arbetet blifvit fullbordadt, skulle, enligt de vid nyssnämnda riksdag för dylika understöd föreskrifna betalningsvilkor, efter 5 års förlopp från medlens utlemnande, återbetalas 22 Stats-Ulskottets Utlåtande, N.-o 100. medelst erläggande af 5 procent årligen å lånets ursprungliga belopp, dervid 3 procents ränta å kapital-återstoden skulle beräknas och öfverskottet afgå å lånesumman.
N:o 126, i anledn. af väckt motion, alt rasering af någon rikets fästning icke måtte vidtagas, innan R. St. kommit i tillfälle att sig deröfver yttra, blef delta utlåt, ånyo bordlagdt, uppå begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, och Frill. Klin k o \v s t r ö m, Rudolf Mauritz. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs d. 30 sisth Juli på bordet lagda utlåt. N:o 127, i anledn. af väckte motioner om inrättande af sockenhibliothek. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof: Det kan visserligen synas temligen oskyldigt om R. St. till K. M. framföra en sådan und. önskan, som den af Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. i delta utlät, föreslagna skrifvelse innefattar, men jag tillstår att den förefaller mig lill den grad oskyldig, alt den just derföre icke borde till K. Framställningen om utdelande af Tidskriften: ”Läsning för folket” är ju redan af R. St. bifallen och det lilla supplement till beslutet, som här blifvit ifrågasatt torde saklöst kunna uteblifva, enär den begärda nådiga opinionsyttringen, som icke skulle innefatta någon befallning, tyckes helt och hållet ligga inom gränsen af sådana administrativa förfoganden som ensamt tillkomma K. M:s höga godtfinnande. Häruti hördes flere ledamöter instämma. Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att få instämma i hvad den siste värde talaren yttrat. En K. förklaring i detta fall torde lätt kunna förblandas med en K. befallning, som kanske icke skulle blifva kärkommen. Uppå härefter framstäld propos. beslöt R. o. Ad. att med godkännande af Ulsk:s yttrande, rör:de ifrågaställd underd. anhållan, att K. M. täcktes af R. St. söka anslag till Sockenhibliothek, afslå den del af förevar:de utlåt., hvaruti en und. skrifvelse till K. M. blifvit af Ulsk. tillstyrkt. Upläsles eli af Hr Adlerstråhle, Fredr.
Skulle då denne man beständigt komma i hans väg på ett sätt, som han icke kunde förklara. Han gick imellertid tankfull uppåt den gröna vallen, under föresats att icke lemna vagnen ur sigte, och ämnade sätta sig ned under de första buskar, som kunde dölja honom, men han hann icke femtio steg, innan han tyckte sig höra snyftningar och halfhögt uttalade ord, som den lugna och rena aftonluften bar till hans öra. Förvånad stannade han och lyssnade. Allt var nu likväl tyst, han hörde ingenting och trodde sig villad af det dallrande asplöfvet på kullen; men då han lyfte foten för att varsamt närma sig de träd och buskar, som i en temligen regelbunden rad prydde höjden af vallen, hörde han åter några ord uttalas icke långt ifrån sig. Ljudet kom tydligen just ifrån den grupp af akacier, dit han ämnade sig; och som Alf nu en gång bortkastat alla betänkligheter vid att, på hvad sätt som helst, söka utforska allt hvad som möjligen kunde ega sammanhang med den hvita pierrot’ns hemlighet, och de förföljelser, ifrån hvilka han lofvat befria Malkolm, så lutade han sig hastigt ned och kröp sakta och varsamt fram i det höga gräset, först till en stenhop, der han var fullt skyddad för upptäckt, och sedan, då han fann, att han ännu icke hvarken kunde se eller tydligt höra hvad som sades under akacierna, till några hasselbuskar, som stodo endast ett par alnar derifrån. Äfven här dolde det täta löfvet de talande för honom, men han hörde nu fullkomligt väl en fruntimmersröst, som, nästan qväfd af snyftningar, sade på tyska: — Du reser, o, min Gud! Och min mor skall aldrig förlåta mig, hon jagar mig ifrån sig, jag är säker derom. — Nåväl, låt henne då göra det, jag har ju tillbjudit dig att följa mig, — svarade på samma språk en sorglös och högljudd röst, som Alf med temlig visshet tyckte sig igenkänna såsom Hawerfields, ehuru han förut aldrig hört denne tala annat än engelska. — Men jag kan icke lemna min gamla mor, det skulle krossa hennes hjerta, och pater Jacques skulle fördöma mig för evigt, — återtog den första qvinliga stämman.
Nej, det tillkommer mig som Georgs äldsta vän! Ni vill springa ifrån mig! Nå! Jag förbannar (Guldpjesrna, som väninnan och vännerna hafva i händerna, förVÄNINNAN. VÄNNERNA. PER. VÄNNEN 2 (vid dörren). detta guld! Jag förbannar er, falska vänner! vandlas och bli svarta.) Han har bedragit oss! Se! Se! Oh! Oh! (De angripas alla tre af tandvärk och jemra sig.) PER (frisk igen). öfver! öfver! Åh, det är bara litet tandvärk, det går snart Tag kallt vatten i mun, gamle vän, så går det (Väninnan svimmar.) krämpor! Inte skall ett fruntimmer svimma för så små (Vännerna springa ut.) Ja, spring nu till tandläkaren och låt honom ta ut alla era tänder, räfvar, så biten I inga får se'n. VÄNINNAN. PER. hos dig! Alfred! Alla ha öfvergifvit dig, men jag stannar PER. VÄNINNAN (qvicknar vid). så fattig som den fattigaste och snart kommer taxeraren och vill ha skatten och då tar han hela möblemanget i pant! Ja, men hvarför skall du göra det! Jag är ju (fattar hans hand och stjäl under det följande hans ring) och räcka dig handen... PER (duperad). VÄNINNAN. PER. Då vill jag vara vid din sida och stödja dig, VÄNINNAN (smyger sig intill honom). Du! Är det verkligen sant? Om det är sant? Se på mig sare än mannen... Ack, man har sagt mig, att qvinnan var trolöVÄNINNAN. derför kallar man henne trolös... Ack! Låt mig sitta, jag är så upprörd... Hon är klokare än mannen... (stoppar ringen på sig) (Han leder henne till en stol vid väggen.) Lugna dig, min vän, jag har bara skrämt dig! Gif mig ett glas vin, jag är så matt efter alla PER (går till bordet). VÄNINNAN. PER. dessa sinnesrörelser. Väggen bakom stolen öppnas; väninnan och stolen försvinna. Hahahaha! Skolgosse! Lär dig af detta att VÄNINNAN (visar ringen).
— N:o 104. i anledning af erhållna återremisser å Utskottets utlåtande N:o 5. VII. B. i36. A. 483. IX. B. 323, A. 375. XI. U. E. 63. — N:o io5. i anledning af erhållna återremisser å StatsUtskotlets utlåtande N:o 11, angående medels anvisande till gevärsfabrikationen. — N:o 106. i anledning af Hr Prosten Berlins motion oin löneförhöjning åt Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Ljunits och Herrestads häraders fögderi uti Malmöhus Län, samt Ingelstads och Jerrestads häraders fögderi uti Christianstads Län. VII, B. 136. A. 486, IX. U. 438. X. A. 102. —- N:o 107. i anledning af Hr af Forsells, C., motion om anslag till bildande af en pensionsfond för Landtmäteristaten. — N:o 108. i anledning af Hr Möllerhjelms, A., motion, om förbättring uti Krigseasseurens inkomster, VII. B. 137. A. 4g5. —• N:o 109. i anledning af väckta motioner om underhållande på Statens bekostnad af vissa delar utaf den, se - ( ) (don 1812 emellan Wermland och Jemtland anlagda nya väg. VII. B. 137. A. 49®" VII. 33. 326. A. 4^3. XIII. E. Ci 1. Stal$Utskottpts Memprialpr, Betänkande^ och Utlåtanden: — Pfio 1 iq. i anledning af väckta motjoner nili anslag af allmänna medel till den vid Fridhem stiftade inrättning för sinnpssjuke. — N:o lii. i anledning af Anders Anderssons från Skarahorgs Län motion, om upphörande af pensionsrält för de vid Kongl. Hofstaten anställde personer. VII, B. 137. A. 504.
Då forslingen öfver detta ed af det jern och de träd va ror, som från bruken och sågverken i Frvksdahls härad och derintill belägne orter nedgå på den 8 mils långa sjön Fryken samt å Clarelfven till Carlstads hamn för att skeppas, och af tackjern, spanmål samt köpmansgods, som derifrån åter till de folkrika tråk terne omkring Fryken afsändas, varit med många olägenheter förenad, såsom beroende af väglag och större eller mindre tillgång på körare, hvarjemte Clarelfvens floden samt vidriga vindar ofta hindrat båtfarten A detta vattendrag, bildades i ändamål alt lätta trafiken emellan sjön Fryken och Carlstad 19 ett bolag år 1848 med 100,000 R:dr Banko aktieteckning, för anläggning af omformälde jernväg samt anskaffande af ett ångfartyg till båtars bogsering oell passagerarefrakt å Clarelfven. Efter det Eders Kongl. Maj:t i nåder beviljat bolaget ett låneunderstöd utur handelsoch sjöfarts-fonden af 50,000 R:dr Banko, mot 4 procents årlig ränta och med vilkor att kapitalet återbetalas med en tiondedel årligen efter de fem första årens förlopp, samt Eders Kongl. Maj:t jemväl den 9 Februari 1849 nådigst fastställt reglor för bolaget, under benämning af Fryksstads Jern vägs-Aktie-Bolag, börjades samma år anläggningen af jernbanan och fortsattes så, alt den redan om hösten kunde till begagnande upplåtas, och var ett jernångfartyg med 50 hästars kraft i Maj månad 1850 af bolaget anskafFadt, samt derefter på sommaren i verksamhet satt med lastbåtars bogsering å Clarelfven, emellan Carlstad och lastageplatsen Lyckan. De som förut baft inkomster af båtfart och forsling å denna linie ansågo sig väl i sina intressen förnärmade af de nya kommunikations-inrättningarne, hvilka således äfven fingo sine motståndare och i synnerhet gjordes försök att tillintetgöra behofvet af ångbogseriugs-fartygel; men allt mer och mer hafva dessa inrättningars gagn och ändamålsenlighet trädt i dagen.
Dess förut gjorde afslag å berörde underdåniga skrifvelse, möjligen nu, om en sådan Klefve förnyad, skulle derpå fästa Nådigt afseende, hemställt, att berörde spanmål, som alltifrån den tid då hela Norrland hörde till Erke-stiftet, år-i ligen, under benämning äf ”Domkyrko-tunnor”, utgått från Hernösands Stift, måtte varda dit åter anslagne; till stöd för hvilket yrkande motionären anfört, att, enligt äldre handlingar, Domkyrko-tunnorne, vid ett Stifts delning, äfven blifvit med det nya Stiftet skiftade, likasom vinsäden vid församlingars klyfning, så att t. ex. år 164.7 blifvit förordnadt, att Domkyrkotunnorne från hela Vermland, hvilka derförinnan utgått till Mariestad, derefter skulle utgöras till Carlstads, det nya Stiftets, kyrka, för dess byggnad och underhåll, och att år 1747 Carlstad erhållit 86 p/4 tunnor af Bolstadstionden på Dahlsland, de der förut utgått till fördel för Skara. Hvarföre Hernösands Stift, som sedan förstnämnde år varit skiljdt från Upsala Stift, fortfarande skulle sakna en tillhörighet, som blifvit andra nybildade Stift tillerkänd, föreföll motionären besynnerligt, så mycket mera, som Upsala Domkyrka, hvilken, efter hvad motionären trott sig veta , drager ränta af ett capital af omkring 5o,ooo Riksdaler och arrende af i3 hela hemman, borde ega tillräckliga medel både till sitt underhåll och förskönande, och således skulle utan synnerlig afsaknad kunna umbära de nu ifrågavarande 124 tunnorne, hvilka deremot för Hernösands Stift skulle uppfjdla ett länge kändt och nu med så mycket större bekymmer tryckande behof, 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande > N.-o 106- sorn dess kyrka, alldeles förfallen, icke mera kunde till Gudstjenst begagnas och byggnaden af en ny kyrka ofördröjligen måste företagas; c~) Från Vcillojl.
Eders Kongl. Maj:ts ■anderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Märner, h. t. Eandtmarsk. På Prest-Ståndets vägnar Ji A. Lindblom, n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h, t. Talman. På Bonde Ståndets vägnar Lars Olsson, b. v. Talman.' 1021 Den 11 Juli. Uppläst hos Samtliga Riks-Ständen d. n Juli, Storrxiagtigste Allernadigste Konung! H os Riksens Ständer har fråga blifvit väckt om befrielse för Allmogen från erläggande af de hittills på vissa ställen brukliga Mätareoch .Vågpenningar. Riksens Ständer hafva väl å ena sidar! af de nu i detta ämne gällande Författningar inhämtat, att Vågoch Mätare-penningar tillkomma vissa Städer, enligt dé dem förundte Privilegier, hvilka 17 §. af Eders Kongl. Majtts Nådiga Förordning den 2 g Maj 173g, angående mått, mål och vigt, blifvit ytterligare stadfästade. A den andra hafva de dock ansett ostridigt, att det uppehåll och andra olägenheter, som vid erläggande af dessa afgifter kunna Allmogen tillskyndas , särdelas om nattetid vid Tullarne , innehålla flera talande skäl till afskaffande af Mätareoch Vågpenningar. Vid sådant förhållande hafva Riksens Ständer allenast trott sig böra förmoda, otc de Städer, som till Vågoch Matare penningar äro berättigade, skulle med afseende å dessa omständigheter, antingen till en del eller helt och hållet, eftergifva omförmalte afgift,. der sådant kunde ske, eller jemka uppbörden deraf till ett för Allmogen mindre betungande sätt ; i anledning häraf fa Riksens Stander i underdånighet Lös Eders Kongl. Maj:t anhålla, så väl att, å de ställen der Mätare-penningar nu erläggas, desamma hädanefter icke må till beloppet förhöjas, sorn att Eders Kongl. Majtts
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets d, 18 sistledne Februari afgifne, och den 5 dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af BorgareSfåndets åferremiss af Utskottets den 2 i förstnämnde Månad aflåtne Memorial, angående s5 4 Den f April e. m. hemställan, att utöfver livad Riksdagsordningen föreskrifver, få antaga fyra Caneellister; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit af Ridderskapet och Adcln bifallit, Utskoltets ifrågavarande Memorial torde läggas till Handlingarne. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos RiddarhusUfskottets den 26 och 27 sistlidne Martii afgifne, samt den 3 dennes på bordet fagde, Memorial: Angående väckt fråga, att Ridderskapfts ocii Adelns justerade Protocoller, må vara tillgänglige för de TidningsRedacteurer , sorn, deraf vilja sig begagna. ■*» 2~) Angående sättet att nu genast kunna göra'fruktbara medel, hvilka tillhöra de under RiddarhusDirection.eps Ut Supra. S. D, Föredrogs BorgareStåndets ProtoeollsUtdrag af denna dag, innehållande, att sedan iner ån två Månader redan förflutit ifrån det Kongl, Maj;ts Nådiga proposition, om Statsverkets tillstånd och behof blifvit den 5i sistlidne Januarii StatsUtskottet tillstålid, samt de ännu, återstående många och vigtiga Riksdags-göro.-. målen omöjligen kunna afslutas inom tre Måna-, der från berörde dag, BorgareStåndet beslutat* att inbjuda de öfrige MedStånden till deltagande uti en underdånig Skrifvelse, hvarigenom Riksens Ständer , enligt 109 §.