Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då genom den anställda undersökningen angående en jernvägs-anläggning olver passen al Mälaren, på sätt Herr Wallenberg föreslagit, blifvit ådagalagdt, att en sådan anläggning skulle vara förenad med särdeles stora kostnader samt föranleda betydliga olägenheter och hinder för seglationen på eli ställe, hvarest den högst lilliga sjötrafikens oafbrutna underhållande är al synnerlig vigt för ej mindre hufvudsladen än alla de orter, lör hvilka den hufvudsakligaste kommunikationen med denna stad besörjes medelst segelor. h ångbälsfarlen på Mälaren och Hjelmaren samt Södertelje och Göta kanaler, anser sig Utskottet ega fullt skäl hemställa, 4:o alt något vidare afseende icke måtte fästas å det i Herr Wallenbergs motion framställda förslag. Enär det torde åligga Utskottet att jemväl yttra sin åsigt i den vigtiga frågan, angående de 2:ne till hufvudsladen ledande stambanornas förening derstädes samt inrättandet af en för dem gemensam bangård, får Utskottet, som tagit i noggrannt betraktande både de obestridliga fördelarne af en sådan förenings tilivägabringande och de uppgifna olägenheter, verkställigheten deraf möjligen skulle komma alt förorsaka, förklara, alt Utskottet finner de mångfaldiga fördelar, som en enda nästan midt i staden belägen bangård samt banornas sammanbindning med hvarandra måste medföra ej mindre för den allmänna an den enskilda trafiken, vara så öfvervägande, i jemförelse med de dervid visserligen i ett och annat hänseende uppkommande olägenheter, att Utskottet icke tvekar biträda den åsigt, Kongl. Majit uti förevarande fråga uttalat.
Sedan Kongl. Maj:ts och Rikets KammarCollegium med infordradt underdånigt utlåtande häröfver inkommit, har Kongl. Maj:t denna fråga till Nådig granskning förehaft; och då, beträffande Mjölqvarnar, det, enligt hvad KammarCollegium anmärkt och upplyst, förekommer, att vid deras skattläggning samma grund blifvit följd, som |vid jordens beskattning i allmänhet, att nemligen, i ränta deraf skulle erläggas i-4:dedel af inkomsten, utan afdrag af utgifterne, med undantag af de Norra Provincerne, för hvilka serskildt blifvit stadgadt, att qvarnräntan skulle utgöras med minst i-8:del af inkomsten; att, genom antagande af denna grund, afvikelse veterligen icke egt rum från någon i äldre tider gällande lindrigare method eller förr vanlig praxis, utan tvärtom vore obestridligt, att, vid de i senare tider skedda skatteläggningar å Tull-Mjölqvarnar, beräkningen af Tullinkomsten skett med den sparsamhet, att klagomål öfver för hög ränta sällan försports; att deremot de i äldre StatsB tv•>'. Oec.~Uts7i. Bet. N.o 78' 5 tider tillkomna qvarnräntor vore långt mera betungande, serdeles S sådana Qvarnar, som från Krono till Skatte blifvit inlöste, hvarvid Qvarninnehafvarens förut till Kronan erlagda arrendeafgift vanligen till ständig afgift förvandlades; att Qvarnegare i Öfrigt, enär de funnit den vid skattläggningen åsätta räntan vara för hög, alltid egt öppet, att hos Kammar-Collegium och vidare hos Kongl. Maj:t deruti söka nedsättning; och att det icke eller kunde Qvarnegare betagas, att, då gällande skäl dertill förekomme, i den åsätta räntan söka och erhålla förmedling; så har Kongl. Maj:t ansett någon tillåtelse till en allmän jemkning eller nedsättning, efter föregångne undersökningar, i de dessa
Hon talar med sakkännedom derom, hon förstår att prisa sin vara och gifva den ett aptitligt utseende, att rätta sig efter tiden och sina kunder, hon förstår och interesserar sig för allt hvad som kan röra hennes kall, emedan hon alltid har tillhört, alltid skall tillhöra detta sitt stånd, der moder eller matmoder före henne framlefde sina dagar. Ett stycke derifrån står nipperhandlerskan i sitt stånd. Hvem är väl finare och fiffigare än hon? Hvem förmår väl bättre styra om en negligé, att den blir smakfull och modern och i ögonen fallande, än hon? Hvem kan bättre bedömma de inköp en mode-handlerska måste göra – än hon? Hvem är artigare, ordentligare och mera förekommande mot den köpande och gapande allmänheten, hvem har vackrare kragar, perlrader och dockhufvuden upphängda, och hvem passar bättre – med ett ord – i sitt stånd, än hon? Men om ödet behagat från början sätta henne i det några alnar derifrån belägna fruktståndet, så hade hon troligen äfven der skött sitt kall. Således måste vi medgifva att det finns ej allenast fyra riksstånd, utan äfven mångfaldiga stånds-nyanceringar dessemellan, fast menniskor äro menniskor, och intet mera och intet mindre i hvart af dem.
Rättegångs-Balken att sålunda förändras: ”1 Hof-Rätten måga ej färre än fem Ledamöter döma i mål, som å ära och lif gå. I ”andra mål må fyra Ledamöter utgöra domfört ”antal, derest alla om slutet ense äro.” Hvilket allt Eders Kongl. Majds Nådiga sanction i underdånighet underställes. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung I Eders Kongl. Majds tinder - 1-0 1 % Den 11 Juli underdånigste, tjenare och På Ridd. och Adelns vägnar Cart Mörner, h. t. Landtm. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. tropligfigste und ersa ter På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom^ n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson , n. v. Talman. Uppläst den ii Juli.' Stormägtigste Allernådigste Konung ! Hos Biksens Ständer har motion blifvit ! O väckt, att förre Mantalsskrifvaren P. Akerström, måtte komma i åtnjutande af den rätt, han, 1 följd af Kongl. Kungörelsen den g Dec. r8i3, om prsescriptionstid för dem, som hos Stats*Verket äga fordran, anses hafva förlorat, att få uppbära innestående Mantalsskrifnings-provision för åren 1809 och 1810 samt pension för den påföljande tiden till och med 1814.. Af de i målet inkomna handlingar har blifvit inhemtadt, att Akerström, som den 33 Nov. 1810 erhållit afsked med bibehållande af lönen, redan den 17 Juni 1813 , och således innan Kongl. Kungörelsen den g
Onsdagen den ii November i84o. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af SlatsUtskis utlåt. N:o 345, i anledn. af dels afslag, dels återremiss å åtskilliga uti meni. N:o 3oi framställda volertspropositioner. Utsk:s yttrande öfver 6:te och 7:de punkterna upplästes. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att dessa punkter blifvit lagda till handlingarna af Presteoch BorgareSt:n, samt att BondeSt. icke ansett dem erfordra någon åtgärd. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I dessa frågor har R. o. Ad. uppskjutit sitt beslut för att först få veta de andra Ståndens öfver StatsUtskrs utlåt. N:o 92. är för hållandet, att Preste.St. uppskjutit sitt beslut öfver samma utlåt, intill dess statsregler:n blifvit afgjord. Vi kunna således icke vänta längre på hvarandra. Jag hemställer i följd deraf, att R. o. Ad. måtte godkänna propositionerna, emedan de efter min förmening äro rikliga i sak. 3-28 Den ii November e. m. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på de skäl StatsTJtsk. anfört, behagade nu lill slutlig pröfning upptaga 6:te och 7:de punkterna i Utsk:s utlåt. Uppå derefter skedd föredragning af 6:te och y:de punkterna i StatsUtskls utlåt. N:o 3oi, gillade R. o. Ad. de deruti föreslagna voter:s-propositioner. Utsk:s yttrande röruie i 3:de punkten upplästes. Underl. R i d cl. Se c re t. lillkännagaf, att Presteoch BorgareSl:n lagt denna punkt till handlingarna, och att BondeSt. ansett den icke erfordra någon åtgärd. Frih.
Rörande Casper Wijkmans anmärkningsanledning, i afseende på 1826 års Förordning om Rusthålls-afgifterne till Wadstena Krigsmanshus; rörande Friherre C. H. Anckarswärds anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare samt Föredragande af Krigsoch Kammar-Ärender; rörande Prosten Dedekinds anmärknings-anledning emot Föredragningen i KammarExpeditionen, af målet, angående Kyrkohemmanet Lyngåkra; och rörande en af Herr Rosenqvist af Åkershult uppgifven anledning till Den 7 September e. m. 33g anmärkning mot StatsRådet och Föredragande. BevillningsUtskottets : Med en begärd Tableau öfver .Bevillningens fördelning. BancoUtskottets: Öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna tackjern. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: Uppå erhållen återremiss af Utskottens afgifue Betänkande, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen den 19 December 1827, rörande grunderne och vilkoren för hemmansklyfning och jordafsöndring, må gälla i afseende på säteri-, rå- och rörssamt frälse-hemman m. m. Från Vällojl. BorgareStåndet. Remisser till CohstitutionsUtskottet: Af en utaf StatsUtskottet anmäld anledning till anmärkning emot StatsRådet samt Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne. 40 H. 22* 34u Den 7 September e. m. StatsUtskottet: Af Herr Ekermans Memorial, angående ett fritt spelsätt å NumerLotteriet, i händelse denna Inrättning komme att fortfara, tillika med i anledning deraf afgifne yttranden; varande berörde Memorial jemväl communiceradt med de öfrige RiksStånden. Stalssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af Herr Santessons anförande, i anledning af bemälte Utskotts
Har till andra anteckningen ingen Atteman fig infunnit, äge Hufvudman rättighet af annan Introducerad Ätt Fullmägtig förordna. Kommer, efter Riksdagens fortsättande i -verksamhet, Hufvudman till anteckning tillstädes förr, eller pa samma gäng med Ättemän, äge den förstnämnde företrädet. Det tillkomme äfven Atteman om han till anteckning kommer förr än Hufvudman eller Fullmägtig, eller pä samma gäng med den senare. §-4. ^ Häfver Hufvudmannen ej uppnatt tjugner t ärs alder, äge dä Fullmyndig man af Ätten, Den V» September. 237 ten, hwilken Hufwudmannen pä sätt 2 h. utstakar, närmast är, att utöfwa all Hufwudmans rätt, intill betz denne kommit till den alder, att sjelf kunna Säte intaga enligt 16 af denna Riddarhus-Ordning. Finnes af Ätten ingen annan behörig och till fyllda 2g ar kommen, äge Hufwudmannens lagligen tillförordnade Förmyndare att fullmagt utfärda, eller om han är af Adelig Introducerad Ätt, att Famillens Säte pä Riddarhuset intaga. Z5- Uppstär wid anteckningen twist om Hufwudmanna-rättcn, bör den" af det blifwande Riddarhus-Utffottct, efter Genealogiernes föranledande , pröfwas och emedlertid den af Ätten antecknas, som efter de för hand warande Tabeller befinnes wara den äldste, intildesi med antagliga bcwis den andre sin bättre rätt titt Säte och Stämma styrkt. Hafwer
Majus Nådiga Bref den 11 Oktober 1815, undfått utaf förenämnde tillgång 5000 R:dr, ena hälften som lån och den andra som gåfva, samt dessutom uppbär 500 R:dr årligen i Fem år till Linberedningens befordran, men att okändt vore, huru och på hvad sätt desse medel förvaltas. Då Hus hällni ngs-Sä Ilska per ne, sorn hufvud-’ sakligast bestå af Riksens Ständers medlemmar, äga visse af Kongl, Majit i Nåder gillade StadJ gar och Reglementen för deras åtgärder, är Stats-Utskottet öfvertygadt, att desse Sällskap, Stats Utskottets Betänkanderi; 1719 med iagttagande deraf, använda de medel, som till deras disposition öfverlämnäs, på ett med Inrättningarnes föremål instämmande sätt: Och, då för öfrigt Utskottet uti dess serskildte yttrande angående grunderne för användandet af gide Hufvud-Titulns Anslags Summa, äfven föreslagit, att bemälte Sällskaper böra årligen till Kongl. Majit i underdånighet afgifva Berättelser om förvaltningen af de medel , sota utaf denne tillgång dem anslås; finner Stats-Utskottet så mycket mindre nödigt, att föreslå vidare föreskrift om redovisning utaf desse Sällskaper, sorn, derest någon skulle förmena sig äga anledning att sätra deras disposition aUberörde medel i fråga, den klagande äger i sådant afseende vända sig till Kongl. Maj:t med underdånig anmälan derom: hvilket vördsammeligen unner* ställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående Controll - stärnpel-afgiften Jör Guld3 Silfer och Tenn. Uti det förslag ti l beräkning af Stats-Verkets intrader, som Stats-Utsotiet under den 26 sistledne Februarii till Riksens Höglofl. Ständer afgaf; ansåg Utskottet Controll.Stämpel-afgiften för Guld, Silfver vch Tenn kunna påräknas till 2400
Domstolen fann denna plats olämplig, och då ingen annan fans, tillstyrkte den straffets borttagande. Förhållandet är nemi., alt efter Lagcomiteens för - Den 28 April. 207 sing skulle valtenoch bröd-straffet införas i st. f. sista graden af fängelse, eller användas i st. f. fängelse från 30 dagar lill ^ år. Men häraf skulle den olägenheten hafva uppkommit, att högsta inåttet af fängelse vid vallen och bröd, som hittills varit 28 dygn och stålt så högt i straffscalan, alt det i nu gällande lag motsvarar högsta kroppsplikt och till och med stundom står alternativt med1 dödsstraffet, skulle hafva fått en sådan nedsättning i värde, att det skulle hafva blifvit tillämpadt endast på sådane små förbrytelser, som intaga lägsta classen af urbota brott. Af denna anledning ansåg Högsta Domstolen det vara olämpligare att, med helt olika grunder för dess tillämpning, bibehålla ett gammalt stral!', som redan i den allmänna opinionen fått ett visst värde, än att helt och hållet borttaga detsamma, hvarföre Högsta Domstolen också beslöt att tillstyrka delta sednare. Dessutom förekommer äfven, att genom det lama sätt, pä hvilket detta straff' blifvit hittills verk slä 11 d t, detsamma så sjunkit uti den allmänna opinionen, alt, man må verkställa det hädanefter så noggrant som möjligt, så skall det ändock fordras en temligen lång tid innan det i folkets begrepp kan höja sig lill någon verksamhet. På dessa skäl, som synts mig öfvervägande, har jag biträdt deras mening, som tillstyrkt borttagande af vattenoch bröd-straffet, men skall, som sagdt är, icke särdeles motsätta mig, om man skulle finna, att en modification, åsyftande dess bibehållande, bör äga rum. Jag vill till och med gå så långt i medgifvande, att jag tror det skulle vara nyttigt, om man kunde utfinna något lämpligt straff, som genom sin intensitet gjorde det möjligt att i någon mån inskränka tidsmåttet i den lägsta eller 7:de fängelsegraden.
Skillnaden emellan Adelns och PresleSt:s arfsoch giftorättslagar i afseende pä deras egenskap af privae leges är således ingen annan änden, som i allmänhet äger rum emellan dessa Stånds privilegier, d. v. s. att PresteSt:s åro förvärfvade genom gåfvor af Konungarne, dä Adelns deremot bestått i bibehållande af urgamla rättigheter, som fråntogos öfrige samhällsclasser. Bör dä undanlaget för Adeln, derföre alt det är, likasom representationsrätten, häfdvunnet och tryggadt just genom sistnämnde rätt, samt af denna orsak icke intaget i privilegierna, vara mindre garanteradt än PresteStis undantag, derföre att det icke är häfdadt, utan på en gång erhållet? En flygtig blick pä Adelns privilegier vitsordar sanningen af hvad jag nu om dem yttrat. Den siste talaren har uppräknat dessa i privilegierna intagna rättigheter: att fiska, att jaga, alt uppbygga qvarnar pä sina ägor, att sjelf utföra sin afvel, m. m. Alla dessa rättigheter äro sådana, som under den gamla enkla samhällsförfattningen ätnjötos och utöfvades af hvarje odalman, men sedermera genom den ekonomiska lagstiftningen fråntogos alla öfriga classer, icke frälseståndet. Della Ständ nemi., som genom en utsträckning af den undantagslag, till följd hvaraf Ståndet medelst rusttjenst frälsade sin jord från skatt, fritogs jemväl från andra skyldigheter, blef såmedelst undantaget frän de inskränkningar, som pålades öfriga innevånare.
Förteckning pa de icke betalande bör finnas i Sockncstufwan eller det rum, der Socknemannen manligen samlas till Socknestämmor. Wid Mantalsstrifnin» gen det följande aret uppläser Mantalsstrifwaren förteckning pa de hwilka det förflutna aret ingen brän, wins konsumtions,afgift betalt. Om da 2.ne för god frägd kände män skulle intyga eller uppgifwa, alt någon af de pa förtekningen uppförde det oagtadt brukar bränwin, bör denne utan att widare höras, för det aret debiteras till Tredubbel consumtionsafgist. n:o En Destillers-panna till Sex kannors rymd får nyttjas utan särskild beräkning. 12:0 Ett stop bör wara det minsta qvantum Bränwin, som får försäljas utan att räknas till minutering, men för öfrigt bör bränwinösörsalgning Mara fri i Skader och pa Landet. i z:o Innan Bxänwinöpannan fran Kopparslagaren utlemnas, antingen såsom ny eller omlagad, torde den böra wara justerad, samt med KopparstagarenS MN1N och stämpel jemte kannctalels akecknande försedd. ZZ2 Den 2Z Maji. ^ 14:0 En panna med wänlig hatt bör matas ifrån bottnen till halsen, och en panna med Conist hatt ifrån bottnen till kranen. 15:0 En bränwinspanna, hwars höjd under, stiger^ en tredjedel af desi diameter, får ej öfwerstiga halsten af den pannerymd, ägaren är berättigad att mot ofwannämnde asgister nyttja. 16:0 Allt hwad som i öfrigt pröswas nödigt till tvinnande af controll pa pannorncs storlek genom stämpling m. m., afgiftcrnes beräknande, och wilko, rets uppfyllande af Spannemals-upplag m. m. till, styrker Utstottet matte öfwerlemnaö at Styrelsen att efter sig^ företeende omständigheter bestämma.
Utskotten hafva icke förbisett dessa svårigheter; men då Utskotten jepjväl hemställt, att, under tiden och intilldess nämnde prediko-texter hunne utarbetas och förslaget undergått den sorgfälliga granskning som blifver af nöden, en sådan förändring uti det nu påbjudne prediko-sättet måtte tillåtas, att inom stadsoch iands-församlingar, hvarest, i saknad af aftousångs-predikningar, föiklaring eller utläggning af episllarne mera sällan torde komma i fråga, presterskapet finge, med det undantag, som här nedan omförmäles, såsom texter använda, det ena året, evangelierna och det andra episllarne — hafva Utskotten ansett den öfverklagade bristen på omvexlande texter såmedelst blifva i någon måtto afhjelpt, under det att denna utväg tillika utgjorde en lämplig öfvergång till den meia omfattande förändring, som i detta hänseende vore att förvänta. Utgående från dessa åsigter, få Utskotten vördsamt hemställa, att Rikets Ständer må, dels uti underdånighet anhålla, att Kongl. Maj.t täcktes genom Dess Bibel-kommission i nåder låta besörja utväljande ur nja 'Testamentets heliga skrifter, af tvänne nya årgångar predikotextert samt utarbetandet af dertill hörande kollekta och böner3 Lagsamt Allni. Besv. ooli E/ion.-Utskottens Betänkande, N.o 61. 11 att vid den allmänna Gudstjensten begagnas jemte de nu påbjudna, hvilka jemväl skulle bibehållas; dels ock Jör egen del besluta, samt till Kongl.
Jag skulle icke så ifrigt förorda denna sak, om det endast vore Grenna stad och den deromkring liggande ort, som hade fördel och nytta af detta företag; men då det är kändt att det rael - 334 Den 27 Juni e. m. ian Hästholmarne och Jönköping på "Vettenis östra kust icke finnes någon hamn, samt en hvar, och särskildt jag, som bott flere år i denna trakt, måste inse huru en befälhafvare en stormig dag skall tveka att begifva sig ut från Motala, då hail besinnar att, för den händelse lian icke före natten upnår Jönköping, icke någon hamn ar att tillgå vid södra delen af Vettern, så kan man icke undgå att erkänna att hamnanläggningen vid Grenna är af största vigt för hela seglationen på denna sjö. Denna seglation blir af större betydenhet i den mån jernvägen från Malmö ilärmar sig Jönköping, tv trafiken på nämnde stad måste, till följd deraf, ovilkorligen betydligt ökas. Detta gäller isynnerhet den tid på hösten, då kanalen ligger tillfrusen och passagen derstädes således är stängd. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. täcktes, med afslag å StatsUtskits hemställan, bifalla hvad K. M. uti dess Nåd. Propos. äskat. Hr Ros: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hrr Bildt och Nordenfelt, uti hvilkas yttranden jag således till alla delar instämmar. Såsom chef för skogsstyrelsen och af intresse för den å Wisingsö varande ekeskogs-anläggning, har jag emellertid särskildt velat fästa Högh R. o. Ad:s upmärksamhet å den fördel, sorn genom den ifrågav:de hamnen i Grenna äfven kommer ekeplanteringen å Wisingsborgs kungsgård till del, enär i en framtid ekevirke skall derifrån utskeppas. Som tjenliga landningsställen för större fartyg icke finnas vid kungsgårdens strand och icke heller annorstädes å ön, måste ekvirket på mindre farkoster öfverföras till Grenna för inskeppning till andra orter.
Men om Bolagets så som man synes kunna förutse, skulle förklära sig ej kunna bygga Canalen färdig, utan ytterligare biträde, t. ex. under titel af ersättning för den förlorade DiscÖntvinsteh ; så är Contractet eniellan Ständerna och Bolaget fbrineligen brutet, och Bolaget kan då ej längre pocka på det ringaste;, utan bör med tacksamhet anse hvarje understöd af Staten, såsom ett vedermäle af Ständernas godhet och välvilja* jag är visserligen öfvertygad, att Riksens Ständer , i betragtande af den ihöjliga nytta; sorn Canalen verkligen torde med tiden kunna med? föra, samt för Rikets heder, ej skola draga i Betänkande att fullfölja ett arbete, söm redan framskridit för långt, för att böra afbrytas; _ bm än, kan hända, till och med något större ■biträde skulle framdeles erfordras, an det 1815 års Ständer beviljade. __ Men då vid denna Riksdag fråga Uppstått om Cänalarbetets fortsättande, anser jag den nödvändigt först böra afgöras, innan frågan öm penningaroes utbetalande till afgörande företages, på det man, öra också blött för en formalitets skull; åtminsto? ne må synas dervid kunna handla nied någor-J lunda frihet. Jag förnyar således min anhål? lan, att detta Mål måtte få hvila; till dess hufvudfrågah blifvit afgjord; r? 1 f„ „ _.•* i , i . , - *- * . ,.♦»«?. ... Friherre Cederström: Efter de nu gallan? de Grundlagar ; skall ett Mål , då det andra gången förekommer, ifall flere Ledamöter sådant äska, hvila ytterligare på bordet, tille påföljande Plenum, men ej längre; med rai&3 Den 9 Maji. dre det af Ståndet formeligen beslufes.
Emellertid glömde han bort alla dessa idéer, då fru Örnfelt började spela, ja, han blef så upplifvad, att han till och med sjelf proponerade, att de skulle spela à-quatre-mains. Statsrådinnan var som vanligt i extas; hon och Berta sutto strax bredvid och hörde på, och hon proppade Bertas öron fulla med utrop af beundran och förtjusning. Berta försökte att hålla jemna steg, att vara förtjust hon också, men det gick ej; det blef något krampaktigt i leendet, som stelnade på hennes läppar, och hennes röst ljöd alldeles tonlös, då hon sekunderade statsrådinnans utrop. För en stund sedan hade hon hållit modet uppe med sin tillgjorda munterhet, men nu, då hon måste sitta tyst iakttagande, nu kände hon hur hennes lynne sjönk ned till fryspunkten. Hon kunde ej uthärda att se dem så der tillsammans, hon såg – hon såg med svartsjukans hårfina observationsförmåga, hur deras armar vidrörde hvarandra, hon såg Melchers intresserade, strålande blick, då han ibland vände sig mot sin medspelerska, hon kände, fastän hon ej förstod det, att de spelade som om det varit en själ, en tanke i tvenne kroppar – och hon förmådde ej beherska sig. Hon blef plötsligen likblek och illamående, den beskedliga statsrådinnan stälde till allarm och ropade på vatten, man slog upp fönstren och passade på att gräla öfver värme och förskämd luft i salongen – och Melcher måste afbryta sitt spel för att följa sin sjuka hustru hem. »Stackars lilla Berta», sade statsrådinnan medlidsamt. »Och hon som njöt så af att sitta och höra på den vackra musiken!» Mathilde svarade ej. Hon stod tyst med ögonen nedslagna och tankfullt stirrande. »Tror ni de äro lyckliga, de der begge?» sade hon slutligen med låg röst och lyfte långsamt upp ögonen. »Det äro de visst», svarade statsrådinnan med öfvertygelsens värme, »ofantligt. Jag sade just häromdagen åt min tant, att jag ej begriper hur det skall gå med baronen, om han mister Berta. Ni kan ej tro hur han sköter henne; hela dagen är han vid hennes sida; jag har aldrig sett en så förälskad och uppoffrande man ...»