Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar alltså bifall till 5:te Grunden, så redigerad som den är. Herr Munck af Rosenschöldj Eberhard: För min del förenar jag mig med Herr Cederschjöld, men önskar, att, om Grunden skall förblifva, sådan den är, ordet möjligaste måtte utbytas emot ordet lämpligaste} såsom vida bestämdare. Friherre Åkerhjelm: Jag har endast begärt ordet, för att förena mig med Herr 364 Den 3o October f. m. Munck af Rosenschöld, och tror, att ordet lämpligaste bättre uttrycker det Statsekonorniskt nyttiga, än ordet möjligaste, som Utskottet använt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å 5:te BeviliningsGrunden. Ropades Nej, I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, 0111 Ridderskapet och Adeln behagade antaga berörde BevillningsGrund, med den förändring, att ordet möjligaste utbyttes mot ordet lämpligaste. Bifölls. 6:te BeviliningsGrunden. Att tullen å alla, enligt förra författningar , till utförsel tillåtna varor, i allmänhet bibehålles, men i annat jall jemkas och ändras, med hänsigt till den mer eller mindre nytta eller skada varans utförande möjligen kan tillskynda landet. Denna BevillningsGrund blef af Ridderskapet och Adeln godkänd. 8:de BeviliningsGrunden. Att all tull för utgående och inkommande varor, äfvensom skeppsumgäldema, bör i Svenska Bancosedlar utsättas och erläggas. Den 3 o Octo ber f. rn. 365 Herr Cederschjöld: Då Sfänderne beslutat realisation, och att silfver skall gälla för mynt, hemställer jag, om det icke vore obilligt, att ej få erlägga tull i silfver, och om icke orden i Svenska Bancosedlar borde ändras till: Svenskt mynt. Herr Munck af Rosenschöld: Om något särskildt stadgande icke finnes, i hvad för slags mynt tullen bör erläggas, är det klart, alt den skall betalas i Svenskt gångbart mynt. Jag hemställer derföre vördsamt, om icke hela ifrågavarande Grund kan utgå. Herr Cederschjöld:
Efter hvad jag sålunda i underdånighet anfört, vågar jag hoppas, att en förnyad framställning till Rikets Ständer i det maktpåliggande ämnet skall finnas tillfyllest rättfärdigad. Det är endast att beklaga, att, i anseende till personalens nödvändiga talrikhet, hvarje allmän förhöjning i aflöningsanslag föranleder ett så ansenligt totalbelopp, att man i en tid, då Statens medel jemväl för mångfaldiga andra nya behof anlitas, svårligen kan utsträcka afseendet på tjenstemännens anspråk så långt som det vore att önska. Hvad nu först angår Landssekreter arne, har redan vid förra regleringen den åsigt gjort sig gällande, att desse tjenstemän, med färre undantag, icke vore i behof af annan förbättring i deras vilkor än den indirekta, som då i allmänhet beviljades medelst löneanslag för Länsnotarier och löntillökning för Landskanslisterne. Det är visserligen en känd sak, att, i anseende till utmätningsmålens aftagande antal, Landssekreterarnes inkomst af expeditionslösen för närvarande minskats, — ett förhållande hvari tiden likväl nu icke medgifvit att vinna til! siffran fullständig upplysning; men obestridligt är å andra sidan, att den förlidna år utfärdade nya expeditionstaxan heredt Landskanslierna icke obetydliga fördelar. Vid granskning af de ansökningar om lönförhöjning, som vid detta tillfälle från åtskilliga hins landstats-personal inkommit, finner jag ock, att i 2:ne af dessa län Landssekreterarne sjellve icke väckt fråga om förbättring af sina egna löneförmåner, och att i ett tredje län Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förklarat en sådan icke vara behöflig.
Det föll henne snarare in att hon kunde få någon plats i skärgården; och utan att göra långa öfverläggningar, tog hon shawl och hatt och begaf sig nedåt hamnen, för att se efter några segelfärdiga båtar. Vid ankomsten dit såg hon ett fruntimmer, hvars klädedrägt, ehuru både fin och snygg, likväl af snidten röjde sig tillhöra det förmögnare skärgårdsfolkets klädsel; qvinnan gick af och an, liksom hon väntat på någon, och efter en stunds förlopp ankom också en karl, bärande hvarjehanda saker. Så snart han var framme, gick qvinnan förut till en af de bättre båtarne. Det var tydligt af hennes säkra rörelser att hon der stufvade in egna förnödenheter. Genast i beslut att försöka begagna sig af denna lyckliga tillfällighet, hoppade Erika ned på landgången och stod hastigt på det renskurade däcket bredvid den fremmande. Bekantskapen var snart gjord; och mor Haraldson från Tistelön försäkrade, att som båten tillhörde hennes man, kunde hon så mycket lättare uppfylla mamsells önskan att få medfölja. Glad öfver den lyckliga framgången, hastade Erika hem, tog det oumbärligaste af sina saker och återvände med lättadt hjerta till båten, hvilken innan aftonringningen lyftade ankar. Under den sköna svala natten satt Erika, den hemoch nästan fredlösa flickan, vid den vänliga mor Haraldsons sida och berättade om sina få, men bittra öden. Deltagande sökte den hederliga qvinnan att ingjuta tröst i den nedtrycktas hjerta. Också var hennes själ lättare och hennes aldrig förklemade lynne lugnare, då hon efter en kort slummer vid dagningen väcktes af den underrättelsen att båten låg förtöjd vid Tistelöns brygga. Både den äldre och yngre Haraldson gjorde på den bildade finkänsliga Erika ett vidrigt intryck; men desto mera drogs hon till husmodern. Mor Haraldson hade lika gerna kunnat kallas fru, som mången annan rik skärgårdsbos hustru, hvars man eger båtar och trankokerier; men hon föraktade en sådan fåfänglighet.
Jag får derföre vördsamt tillstyrka, att det Högh Ståndet måtte vidblifva sitt beslut, och beklagar, att Exped.- Utsk. ansett sig föranledt att utkasta detta tvistefrö, hvarigenom, i följd af bordläggning och dylikt, sjelfva den rätta grundlagsenliga liden till förlängningens erhållande kunde försummas. Hr Hjerta, Lars: Enligt hvad allmänt berättas, skall det beslut, som Borgareoch BondeSttn fattat, härleda sig från någon föregående öfverläggning i talmans-conferencen om ett sådant tillägg. Måhända skulle Hr Frih. o. Landtm, täckas lemna R. o. Ad. upplysning, huru dermed sig förhåller, emedan deraf möjligen kunde hemtas någon ledning för det blifvande beslutet. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är väl ganska sannt, att inom lalmans-conclaven fråga varit väckt, att uti den urid. skrifvelse, hvarmed R. St. nu vilja ingå till K. M., äfven intaga en underrättelse derom, att den ifrågavar. tiden, som Ständerne äga rätt alt fordra, icke vore tillräcklig för de vigtigaste ärendenas afslutande, samt att betydligt längre tid dertill erfordrades; men ingen allmän öfverenskommelse ägde, i följd deraf, inom talmans-conclaven rum, utan de ledamöter, som hade en annan åsigt, stannade vid sin tanke; och om jag ej alltför mycket bedrager mig, hade i detta ämne, ehuru någon votering ej kunde komma i fråga, de fleste ledamöterne en motsatt tanke. För min enskilda del skulle jag tro, att man ej behöfver framställa några onödiga skäl, utan endast dem, som skola verka till ändamålet, eller att Ständerne blott behöfva stödja sig på grundlagen. Ville man nu anföra 2:ne slags skäl, nemi. ett slag, som hörer till grundlagen, och ett annat slag, som ej tillhörer grundlagen; så hlefve sådant åtminstone öfverflödigt.
pizzicato i alla stämmorna, den tredje ett ovanInitiativet till denna seminariets hushållsskola, på ligt melodiskt andante af särdeles anslående art grund af hvilket direktionen hos k. m:t kunnat och den fjärde en final, som kanske ej fullt går begära och af riksdagen erhållit medel för ytterupp emot de föregående satserna, men dock har ligare främjande af undervisningen i huslig eko-, både tillräckligt lif och genialitet för att hålla intresnomi, tillkommer alltså fru Retzius, som äfven set uppe till slutet. Utförandet af denna oktett, hvarvid biträde ' lämnades af prof. Xeruda samt hrr senare främjat dess utveckling. C. Sandqoist, E. Sundqvist, H. Aljetn och R. Med anledning däraf var fru Retzius här om Ohlsson, var helt enkelt briljant. Det lifliga bifall dagen inbjuden till middag i seminariets hushållssom följde härpå, gälde säkerligen dock ej endast skola, där ledamöter af direktionen och lärarkolle detta utförande, utan utgjorde nog lika mycket giet till ett antal af inemot 20 församlats. Fru ett tack till den Aulinska kvartetten för de synnerRetzius ' skål föreslogs af direktionens ordförande, ligen angenäma musikstunder, den genom dessa justitierådet Claeson. Fru Retzius tackade enkelt soaréer beredt hufvudstadens musikälskande alloch varmt för skålen. Vikten af en god matlagmänhet. lagning besjöngs sedan af lektor Zachrisson i skämtsamma vers. Det bör särskildt antecknas, Musikföreningen gifver sin trettiosjunde konsert att så väl matlagning som uppassning vid den hemtrefliga middagen på ett fullt tillfredsställande tisdagen den 8 maj i Musikaliska akademien efter ett program, som med ett undantag, upptager sätt bestreds af hushållsskolans lärjungar. verk, hvilka i bufvudstaden aldrig varit utförda, nämligen: Ouverture till Shakespeäres » King Lear » (op. 4) af Berlioz: » Aus Traunsee », för barytonsolo med fruntimmerskör och stråkorkester, af den i Hamburg bosatte tonsättaren Thieriot: samt Davids 115 psalm af J. P. E. Hartmann. Denne sistKungl.
Med öfverlemnande af alla sålunda infordrade handlingar, anbefalldes derefter Kammar-kollegium att underdånigt utlåtande häröfver afgifva, hvilket under den 8 Oktober 1852 jemväl afgifvits. Hilt. lill l(. S(. Pral. 1853 & 1855. 1 Sami. 1 Afd. 8 Håfl, j s Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o $. Af de meningar, hvilka vid de hållna sammanträdena utaf Länets Deputerade uttalats, har Kongl. Maj:t, på sätt längre fram närmare skall omförmälas, inhemtat: att Deputerade uti 9 Län, nemligen: Östergöthlands, Elfsborgs, Wester-Norrlands. Wester-bottens, Christianstads, Blekinge, Götheborgs och Bolms, Jemtlands och Norrbottens, ansett de afgifna förslagen böra utan förändring gå till verkställighet, ehuruväl Deputerade både uti Östergöthlands octi Elfsborgs Län heldre önskat, att jemväl dagverksräntan förvandlats till penningeränta, samt de uti Norrbottens Län ansett med det allmänna bästa mest förenligt, att alla räntepersedlar till kontanta penningar förvandlades; att Deputerade uti 12 Län. nemligen: Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Södermanlands, Calmar, Kopparbergs, Gefleborgs, Örebro, Wermlands, Gottlands samt Hallands, an-ett en del af de till bibehållande föreslagna persedlar böra mot andra utbytas, hvarjemte Deputerade uti Stockholms, Westmanlands, Gottlands och Calmar Län, äfvensom de uti Gestrikland, uttryckt den önskan, att en större del af persedel-räntorna, samt Deputerade uti Kopparbergs och Wermelands Län, äfvensom de uti Helsingland, att allesammans kunde förvandlats till penningeränta; att Deputerade uti Upsala Län ansett, att såsom grundprincip borde antagas alla persedel-räntornas förvandling till penningar; samt att Deputerade uti Skaraborgs
Bort med Romaren, Hellenen och barbaren! Vi äro alla menniskor. Bort med herren och slafven! Vi äro alla skapade till frihet, till den sanna friheten, som vinnes i segerrik kamp, med Guds bistånd, mot våra tyranniska onda böjelser! Bort med den högsta och svår-öfverstigligaste af alla skiljemurar, som blifvit dragna mellan menniskor – skiljemuren mellan rättfärdiga och förtappade! Ingen är mer så rättfärdig inför Gud, att han icke är en syndare; ingen så fallen, att han ej kan upprättas! Bort med sjelfbelåtenheten likasom med förtviflan! Den sjelfbelåtnes högmod skall ödmjukas, och den ödmjukes förtröstan höjas, ty i himmelen är en större glädje öfver en botfärdig syndare än öfver alla rättfärdiga inom oceanens gördel! Detta, Hermione, är Kristendomens lära, de sanningar, som förkunnades af Jesus af Nazareth. Säg mig, finner du ingen skillnad mellan honom och undergöraren Apollonios? Han uppväckte döde, Apollonios, och förrättade underverk, som liknade Jesu; men hvad voro dessa mot Nazarenens största underverk, som är hans lefnad och lära? Hafva edra Cæsarer, som J upphöjt till Gudar, större rätt till detta namn än Nazarenen? J förskräckens öfver våra ord, då vi säga, att Gud var i Kristus och försonade verlden, och likväl har ert eget förnuft uppenbarat er nödvändigheten af Guds menniskoblifvande och edra myther, bland hvilka många hafva rätt att kallas profetior, antyda det, förebåda det. Talas ej i edra mysterier om en gud, Dionysos Zagreus, den högste gudens älsklingsson, som nedsteg till jorden, bekämpade de onda magterna, led en smärtsam jordisk död, och genom denna död, från hvilken han åter uppstod, blef menniskoslägtets förlossare? Hvem är denne Dionysos Zagreus, om icke en dröm, som edra fäder drömt om den kommande Kristus? De skaror, som vallfärdade till Eleusis, tror du, att de fördes endast af begäret efter högre kunskap i gudomliga ting?
Om man nu vidtoge den nedsättning i portot, som af reservanterna blifvit yrkad, så skulle detta otvifvelaktigt medföra en högst betydlig förlust för postverket, säkerligen upgående till omkring 200,000 Rdr, och icke heller torde den tillökning i brefvens antal, som möjligen kunde blifva en följd af nedsättniugen, lemna mera än en högst ringa ersättning för denna förlust; ty det nr visserligen sannt, att efter den stora postreformens genomförande brefvens antal vuxit med 150 å 200 tusen årligen, men, äfven med antagande af en sådan tillväxt, upgår den summa, som derigenom skulle inflyta, icke till mera än 15 å 20,000 Bdr. För öfrigt synes det mig föga troligt, att en så ringa nedsättning, som 2 öre på brefportot, skulle medföra någon betydligare 652 Deli 29 F ebr i) ar i. tillökning i brefvens antal. Man har nemligen enligt min tankn Orätt, om man til Iskri Iver elen tillväxt i antalet, sorn på de sednare åren egt runi, uteslutande portonedsältningrn; den är utan tvifvel till stor del en följd af stigande bildning, ökad skrilkunnighet, samt isynnerhet af de lättade utvägar för hrefbefordringen, som blifvit beredda genom införande af brefliidor oell frimärken. Att den ifrågaställda portonedsättningen sålunda skulle komma att medföra en ganska betydlig brist för Postverket, torde derföre kunna antagas för gifvet, och följden måste då blifva, antingen att Statsverket finge träda emellan, för att betäcka denna brist, hvilket väl vore föga angenämt, helst då det verkeligen icke synes vara något obilligt anspråk att denna inrättning skall kunna bära sig sjelf, eller ock att Postverket mäste uphöra med all vidare utveckling och till ock med göra inskränkningar i sin nuvarande verksamhet. Båda dessa alternativer liro af beskaffenhet, att jag ingalunda kan föreställa mig, det 11. o. Ad:n vill dertill medverka, och jag tror derföre också, att man f. n. mäste helt och hållet öfvergifva tanken på en portonedsättuing.
Hvad åter den frågan angår, huruvida det kan för samhället vara nyttigt, att fråntaga privathankerne rättigheten att utgifva egna sedlar, emot beviljande af den rättighet, alt på R. St:s Bank utfärda en annan slags invisningar, än dem hvarom bancoreglm. talar, så är det en annan sak. Såsom Svensk medborgare äger jag rättighet att deponera medel i Banken och att derpå gifva anvisningar. Hvar och 10 I)en 23 April f. m. en, sorn begagnar sig af en sådan anvisningsrält, måste likväl vara betänkt på att, i män hans cassa i Banken nedsjunker, fylla den ånyo, såvida han icke skall blifva sin anvisningsrält förlustig. Alt nu låta privatbankerna, pä sidan om denna ända från ltitiS iakttagna regel, fä rällighel alt utfärda invisningar på B. St:s Bank ända till ett belopp af 7 millioner, sorn Frih. Raab behagat yttra, och detta emot 2 proc. i män af inlösningarne i Banken, det skulle i sanning blifva ett besynnerligt premium för inrättande af sådane der banker, och della i ren vingleriform. Hvar finnes viii någon garanti derför, att icke möjligen ett dubbelt antal af sådane der invisniugar, emot hvad creditivet innehåller, af privathaukcruc äro ulstiillde? Oin de inkomma, och bankerne stoppa för deras inlösning, hvar slår man då? Jo, vid en allmän oreda, sådan som den, uti hvilken Malmö och Götheborgs Disconter år 1818 försatte hela landet. Man kan icke gerna, med hänsigt till samhällets fordringar af ordning och säkerhet, tillstädja en dylik invisningsrätt på Banken; man gör nog, då man tillåter enskilda associationer att utgifva sedlar på 6 t':dr 32 sk. valeur, inlösningsbara å vista med riksmynt. Kunna icke privatbanker med iakttagande af desse villkor uppkomma eller fortgå, så är ingenting som hindrar att R. St:s Bank öfverlagd' deras rörelse; landet skulle deraf icke hafva den ringaste olägenhet.
— N:o 1 lo. i anledning af väckt fråga om upphörande af Skinskattebergs bergslags privilegier. XVI. g6. — N:o 13 r. angående yrkad ersättning för forslingen af Presterskapets i Lappmarkerna lönings-spanmål. XVI. 96. — N:o [3 angående tiden då Statsråd må kunna, med bibehållande af lönen såsom pension, å allmänna indragningsstaten uppföras. XVI. 128. — N:o 133. angående prescriptionstiden, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från Banken uttagas. XVI. .29. — N:o 1 34. om åtgärders vidtagande för att befordra skyndsamhet vid ärendens handläggning i rättegångsverken. XVI. 129. — JN:o i35. angående offentlighet vid poliskamrar. XVI. 17-9* — N:o 136. angående uppgift å personer, hvilka, efter häfdande, lofva hvarandra äktenskap inför domstol. XVI. '29- — N:o 137. angående upplösningen af Invalid-inrättningen vid Ulriksdal. XVI. 38y. — !V:o 138. angående den så kallade ollongälden. XVI. 387. — N:o i3g. angående förnvad besigtning och skattläggning af utmarken å Öland. XVI. 387. XVIII. U. 46, 174- XIX. A. 236. — N:o 140. angående tillökning uti skattefrihetsdygnen vid masugnar. XVI. 387. — Wto 141 * angående ändring uti mantalspenningarnes beräknande. XVII. 172, 177. Å. 255. XX. E. 573. — N:o 142. angående lagmansoch häradshöfdinge-räntans samt sterbhus-afgiftens upphörande. XVI. 387. XVIII.
Maj 1839, hvilket icke inom före - Stats-Utskottets Utlåtande j N.o 3l6. 7 skrifven tid blifvit öfverklagadt och således vunnit laga kraft, förklarat, att ett belopp af 3,035 Ridr 28 sk. 9 r:st. borde till Kongl. Majit och Kronan utgöras såsom efter 5 procent beräknad bevillning för den af Götha CanaiBolags inkomster under åren 1829 till och med 1836 samlade behållna vinst, som, enligt Bolagets den 12 Juli 1837 fattade beslut, blifvit med tillsammans 60,712 R:dr, på en gång', för Bolagets räkning, disponerad; så och efter det Götha Canal-Direction hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, af gunst och nåd, meddela den eftergift af detta bevillningsbelopp, hvilken, enligt Directionens förmenande, skulle varit att motse, derest Kongl. Kammar-Rättens utslag kommit att inom behörig tid öfverklagas, har Kongl. Majit, som funnit Sig icke kunna bifalla den sålunda i underdånighet sökta eftergiften, likväl, genom Skrifvelse af den 27 nästlidne Juli, till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat de detta ämne rörande handlingar, på det att Rikets Ständer måtte varda i tillfälle att, med billigt afseende å förekommande serskilda skäl och förhållanden, samma eftergift bevilja.
Däri betas o c h kokas näsduken sju gånger, o c h efter den sjunde gången är han kostlig o c h väl tillredd o c h behåller sin parfym i sex månader. Det var i Paris, som redan då förde spiran inom modets värld, dessa parfymerade näsdukar, mouchoirs de Venus, som de kallades, uppkommo under Henri III:s regering. Själf vurmade han för det nya modet, o c h från hans h o f spred det sig till hela Europa. Ända in i adertonde århundradet behöll Venus-näsduken sitt anseende, och först så småningom började man inse, att den skarpa parfymen ej var så helt o c h hållet ofarlig. Särskildt h o s damerna förblef näsduken en ej blott nödvändighets-, utan äfven o c h framför allt en lyxartikel, som ej fick saknas i någon fulländad toalett. Den lilla yta, s o m verkligen afsågs att begagnas, krympte mer och mer tillsammanstill ett intet, spetsar o c h genombrutna broderier omgåfvo en atom af batist, o c h denna parodi på näsduk förevisades, medan den brukbara reservnäsduken omsorgsfullt doldes. Franska revolutionen, s o m gick härjande o c h förstörande fram å så många områden, dömde äfven dräkten från siöcle de Louis seize till dö- den. Man skulle återgå till antikens dräkter för att ej säga antikens nakenhet. Men den enkla grekiska drägten egde inga fickor och revolutionstidens sköna måste göra sig frågan: hvar skall man göra af näsduken? Nå, umgängesformernas frihet höll i det närmaste j ä m n a steg med den politiska friheten, o c h snart kom det därhän, att en dam af värld aldrig visade sig ute utan sin uppvaktande kavaljer, en af » les merveilleux », som den tidens sprättar kallades. De voro snart » porte-mouchoirs », näsduksbärare, o c h fullgjorde delta sitt nya ämbete med förvånande virtuositet. — Den grekiska frihetsoch förkylningskostymen passade emellertid ej för våra breddgrader, snufvan vardt kronisk o c h hela » la grande nation » nös o c h hostade, hostade o c h n ö s. Så försvann den modegalenskapen.
Den minsta tillverkning på dygn i större bränneri, för hvilken anmälan får ske, vare 300 kannor och den största 1,000 kannor bränvin af 50 procent styrka vid 15 graders värme efter Celsii thermometer, allt i medeltal under månad räknadt. § 5. I mindre bränneri får bränvin tillverkas blott med enkel, omedelbarligen med eld drifven redskap, med eller utan mäskvärmare. Med enkel redskap förstås den, som består af en panna för mäskens kokning och en lill pannan hörande så kallad hatt, samt, för bränvinsångans afkylande, pipor, slang eller kylare. Mäskvärmare är en inrättning, i hvilken mäskengenom den från pannan utgående ånga uppvärmes innan mäsken insläppes i pannan. Allt annat sätt alt uppvärma mäsken före dess insläppande i pannan vare förbjudet. Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 125. § o. För den i nästföregående § omformälda redskap gäller: ali pannan får ega hvad forin som helsi; att den icke får drifvas annorledes, än genom eldens verkan omedelbart på dess botten och sidor; att hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkvlningsredskapen eller mäskvärmaren, icke får innehålla mer än tre fjerdedelar af pannans rymd; att lös hals för pannans förening med hatten ej får användas; att mäskvärmaren icke får innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd; ali ångan från pannan ej får insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsk, utan blott ledas derigenom medelst rör; att lankrum hvarken i mäskvärmaren ej heller i andra delar af redskapen får finnas; att bränvinsåttgan, sedan den utgått från hattröret, icke får ledas i uppåt gående riktning; samt att med redskapen icke får vara förenad något slags rektifikationsapparat, ej heller någon af redskapens delar vara så inrättad, att bränvin kan åstadkommas utan omkokning eller så kallad klarning. § 5.
Hvad åter angeck ifrågavarande trycknings-koStnad, så torde, för ändamålets ernående, ej kunna undvikas, att densamma vid denna Riksdag äfven försUjutes af den till Riksdags-utgifterne anslående Summa, men hvarvid syntes böra iagttagas, att likaledes under tryckningens fortgång till ersättning å kostnaden göres afdrag utaf hvad som för Protocollerne och Bihanget må kunna genom Försäljning eller Prenumeration inflyta, och att till afsättningens befordrande tryckningen och utgifvandet af dessa Handlingar med möjligaste skyndsamhet verk» fetälles under Riksdagens lopp; hemställande Utskottet alltså, att hos Kongl. Majit måtte göras underdånig anmälan om Nådig* befallning till Kongl. Stats-Contoiret, att efter Rakningar, bestyrkte af dem åt hvilka Riks Stånden upp. dragit ombesörjartdet af Protocolis-tryckningen äfvensåm för Bihangers utgifvande å trycket, som likmätigt 59 §. Riksdagsordningen tillhörer Expeditions Utskottets åtgärd, låta förskjuta erforderlige Medel af nämnde]tillg&ig mQfc Ridd. •« h Ad. Prat. IB. Den 33 December.