Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må dock handräkning till arfvodets utbekommande landtmätare lemnäs, utan lian derjemte styrker, det arfvodes-räkningen, på sätt och i den ordning i 20 §:n sägs, blifvit upprättad och jordegarne tillställd; hvarförutan, om handräkning begäres till erhållande af ett sådant förskott, sorn omnämnes uti föregående §, serskildt iakttages: att jordegare lemnäs tillfälle att få en dylik räkning granskad af förste landtmätaren i länet; att, der en sådan granskning föregått och med förste landtmätårens bevis styrkes att räkningen finnes uti en eller annan del felaktig, jordegare ej må kunna åläggas att utbetala mer än trefjerdedelar af det godkända beloppet, med afdrag likväl af granskningskostnaden, hvilken i sådant fall medelst afräkning å arf vodes - Expedilions~Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 2f/i 553 vodes-beloppet bör jordegaren ersättas; skiftesmannen dock obetaget att, i fall han så åstundar, intaga den stridiga delen af arfvode! i den sluträkning, som delegarne tillställes. § 24. Éruot de förskottsräkningar, som skiftesman, under förrättningens fortgång, tillställer jordegare, må klander inför domstol icke väckas förr än efter skiftets slut; men så snart skiftesförrättningen blifvit fulländad, åligger det skiftesmannen att, på sätt 20 § bestämmer, tillställa jordegarne fullständig läkning öfver kostnaden för hela förrättningen, hvarefter den jordegare, som vill samma räkning i ett eller annat afseende klandra, eger derom efter stämning föra talan, å landet vid Häradsrätt och i stad vid första laga domstol, inom ett halft år från det räkningen, på sätt förrberördt är, jordegare tillställd blifvit; och eger den, som med nämnda domstolars beslut i dessa mål linner sig missnöjd, att besvär i vederbörande Hofrätt anföra; hvarefter målet, utan nedsättning af revisions-skilling, må hos E. K. M. i Justitierevisionsexpeditionen besvärsvis fullföljas.
att vid hvarje Riksdag hos Rikets Ständer göra anmälan om den förändring i Båtsmansregleringen, hvartill omständigheterne kunna föranleda, tillstyrka Utskotten, att,— med förnyande af den å förra Riksdagen gjorda underdåniga anhållan om Kongl. IVJaj:ts Kådiga bifall dertill, att, utan afseende å de för Stockholm, Carlscrona, Wexiö, med flere af Rikets städer meddelade Kongl. Resolutioner, antingen till befrielse helt och hållet, eller till ett blott inskränktare deltagande i Båtsmanshallet, en ny allmän reglering och fördelning städerne emellan af deras Båtsmanshåll måtte verkställas, med rättighet för städernes invånare alt, efter serskilda förekomne förhållanden, inom sig fördela den för hvarje stad faststälda anpart af Båtsmanshallet, ■— Rikets Ständer jemväl ville för sin del besluta, alt städernes Båtsmanshåll skall på deras innehafvande jord, på hus och tomter, och på borgerlig rörelse efter Bevillningsgrund fördelas, samt att regleringen derefter må vid hvarje Riksdag kunna förändras, på sätt Kongl. Majit i Dess Kådiga Skrifvelse föreslagit; dock med den skilnad, att de 5'år hvilka böra tagas till grund vid Bevillningens beräknande i medeltal, må, i likhet med Rikets Ständers beslut å förra Riksdagen, blifva åren 1828 till och med l83a, såsom närmare den lid, då den nya regleringen af Båtsmanshållet kommer att ske. Hvad härefter angar frågan om interimsregleringen af städernes Båtsmanshåll, få Utskotten, på de skäl, som i den Kådiga Skrifvelsen anföras, hemställa, att denna fråga måtte förfalla. Sedan Utskotten nu meddelat Utlåtande 1 de delar af denna fråga, sorn i Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse innefattas, anse Utskotten sig böra t;ll pröfning upplaga de förvaltande Verkens afgifne yttranden rörande de öfrige grunder, sorn för en blifvande reglering af ifrågavarande onus, äro Statssamt Oecon.-Vtsk, Betänkande
Frågas då hvad är det som i systemet ingår af beskaffenhet, att det beror af och sammanhänger med sammanbindningsbanan mellan Sala och Orebro; såskall det genast visa sig, att detta är hvarken mera eller mindre, än Stockholms kommunikationer i norr, vester och söder. Det är nemligen tydligt, alt om landets allmänna intresse fordrar att en sammanbindningsbana, annan än den genom Stockholm, måste förena det norra och södra landet, såsom Utskottet redan vidgått, och om den af Utskottet föreslagna sammanbindningsbanan är olämplig just derföre, alt den går genom ödsliga och obebodda bergstrakter, förbindelsen mäste sökas mera i öster, der slättlandet möter, hvaraf åter följer, att denna bana måste närma sig Mälaren så mycket, att det måste blifva fråga om att sätta den i förbindelse med den kommunikation, som nämnde sjö erbjuder mera omfattande och vidsträckt än en jernbana; äfvensom alt i sammanhang dermed omedelbart förbinda denna föreningsbana mellan norr och söder med den östligaste punkten Stockholm; hvarigenom föreningsbanan i sjelfva verket blir hvad den bör vara, en hufvudbana, med en grenbana lill Stockholm, gemensam för de banor, som leda norrsamt vesteröd] söderut i landets riktning från nordost till sydvest; och om man derefter, lika med Utskottet, anser, att det icke är eller kan vara angeläget, med afseende å landets närvarande industriella utveckling, att nu anlägga och underhålla 2:ne vesterut Bil. till Ståts-Utskottets Utlåtande M 62.
Hon lekte, skrattade, inte för att roa, utan därför att det var roligt, och sprang i kapp med »hjälpen», lill-Stina, sedan hon likväl först läskat sig med att stoppa jäntungen så full av gotter, att hon knappt kunde röra sig. Sedan läskade Margit sig med att låta Bolla, skällkon, få behålla sin nyfödda kalv. Alla — alla skulle vara glada och nöjda! Moderns dödsrop trängde inte hit upp; ingenting trängde hit upp — annat än lyckan. Vart Margit gick, följde kreaturen efter. Satte hon sig, flåsade de med sina mjuka mulor i hennes nacke; stod hon, nappade de i hennes röda kjol, som om den varit en väppling. Och så märkvärdigt tänjsamma dagarna voro, se’n! Riktiga vardags-söndagar allesammans: det tunga arbetet alldeles som flög en ur händerna. På så vis fick Margit tid över för fiolen, ty Margit var av spelaresläkt, fast hon inte fick spela, så folk hörde det, efter sådana funnos, som ansågo det vara mot bibeln att låta kvinnor röra vid strängaspel — dessutom opassligt för kvinnor. Bäst tyckte hon om att sitta i döda forsen och spela om kvällarna för »storfolket» — för dem, som inte synas! Spela bland störtande fall av blånad luft med skum av fradgig mossa och vitgrå lavar! Här nere var alltid mörkt och fuktigt. I den tomma vattenrännans botten glänste stenarna som blankslipade benknotor; strandbäddarna voro sönderslitna, som om vattnets jättar under färden ner till Storlängssjön lyft sig upp på armbågarna för att titta, huru det såg ut på land. Under brådskan hade vattenfolket också störtat ned klippor, ryckt upp trän, rusat igenom berg och borrat djupa kittlar. I de kittlarna bodde storfolket. Margit hörde huru de sorlade och sjöngo. Ja, ett par gånger såg hon till och med sjöjungfrun dansa i de blå luftvågorna — men då höll hon igen ögonen, ty hon visste, att storfolket inte var att leka med, om människorna försökte få se för mycket av deras hemligheter. Till Margit kom så ofta drömmar, att hon var den döda forsens förstenade näck, som fått löfte att spela sig till liv igen!
Vidare ångrar han sig djupt, jag märkte detta af den oro, som hela aftonen gömde sig under hans konstlade nervösa glädtighet. Tro mig, Ivar är mycket obetänksam och lättrogen samt har uppfört sig med klandervärdt lättsinne; men han har i grunden ett godt hjerta, som under er kloka ledning inom kort skall förinta de ogräsfrön, som hållit på att uppspira der. – Och hvad råder ni mig till nu? – Att skänka honom er förlåtelse att börja med. – Ack den har han redan. – Men låt honom veta det, res dit eller skrif till honom. Bäst är att han stannar i E–tuna, der han är skyddad för hufvudstadslifvets frestelser. Låt honom sjelf få försörja sig, var god men icke för efterlåten mot honom, se der mitt råd. Ni behöfver icke frukta, att han återvänder till det forna glada lifvet. Han har fått en kraftig varning som han alltid skall minnas. Nu dricker han; men detta derför, att han ej har någon att anförtro sig åt och behöfver något som döfvar de tärande samvetsqvalen. – Men tänk, om han redan lemnat E–tuna! – Nej, han är qvar och han skall stanna der. – O, hur skall jag kunna tacka er för hvad ni gjort för min skull? – Inga tacksägelser, jag ber, dessutom har jag redan fått min belöning. Jag fick öfvervara en präktig eldsvåda, och det var rätt intressant. Kanhända jag reser tillbaka dit i ett annat ärende redan i dag. Får jag då framföra en tröstande helsning till er son från er? – O, ja, ja! Säg honom att jag sjelf kommer i morgon, blott jag får hvila ut och riktigt i bönen bereda mig på att handla till hans bästa. – Tack, min fru! Och nu, farväl! Hos konsul Felix Brauner. Från enkefru Granberg begaf sig Fridolf Hammar till Esplanaden, der han trädde in i ett ståtligt nyligen färdigbygdt hus. I bel-étagen residerade herr konsuln, hvarom ett å dörren anbragt vapen från en sydamerikansk stat samt en dyrbar namnskylt: »generalkonsul Felix Brauner» närmare upplyste.
Oaktadt den på sednare åren ökade jernskeppningen på Amerika, anses stadens utrikes handel, i det hela betraktad, icke hafva varit lönande; hvaremot fraktfarten emellan utrikes orter någorlunda bibehållit sig, och stundom beredt stadens skeppsredare någon förmån, samt således bidragit till underhållandet af stadens betydliga handelsflotta, hvilken eljest i mångå år öfverstigit behofvet för dess activa handel, inrikes handels-kom. munikationen anses i sednare tider hafva något tilltagit. Bland olägenheter, som särskilt besvära Gefle stads sjöfart och förstadens handlande försvåra möjligheten, att täfla med de sydligare stapel-städernes, förekommer, utom det större afständet från afsättnings-orterne, den omständighet, att om våren, is från Bottniska viken, af den under nämnde årstid vanligen uthällande nordostliga vinden, indrifves i den vik, som bildas af den utanför stadens inlopp belägna Gräsön, och derstädes ofta en längre tid qvarligger och stänger inloppet, så att seglationen frän Gefle stundom icke kan börjas förr än 3 till 4 veckor sednare än Stockholms; såsom exempel hvarpå kan anföras, att farten från Gefle år 1828 icke blef öppen förr än den 26 Maj och år 182g icke förr än den 2g i samma månad. En annan olägenhet, likaledes af mycken vigt, är den — 29 mer oell iner tilltagande uppgrundningen af stadens hamn, hvartill orsaken är dels den sand oell de öfriga ämnen, hvilka Gefle-ån medför oell vid sitt utlopp i Gefle-viken afsätter, dels bottnens lösa beskaffenhet i sjelfva viken, hvarigenom bankar lätt bilda sig oell minska djupet. Följden häraf är, att ehuru betydliga utgifter årligen användas på muddringar, större fartyg likväl icke kunna börja sin lossning eller sluta sin lastning inne i hamnen, utan måste ligga ute på redden, på omkring en half sjömils afstånd från bryggan; hvarigenom arbetskostnaden naturligtvis mäste ansenligen ökas. Anstalter till hamnens förbättrande hafva derföre i Gefle länge utgjort ett angeläget föremål för omsorg. I handtverkerierne hafva under de sistförflutna fem åren några anmärkningsvärda förändringar icke ägt rum.
Proposition N:o 21. och sådane af häradsboerne utsedde uppsyningsman hittills fått biträda skogsbetjeningen, icke allenast vid allmänningarnas bevakning och fredande från åverkan, hvartill den oftast inskränkta skogspersonalens tillgörande merendels varit otillräckligt, utan ock med uppsigt vid fållning och afförsel af det utsynade virket, med mera, samt, efter hvad flera länsstyrelser upplyst, häradsboernes så beskaffade biträde i icke ringa mån befunnits för skogsvården gagneligt, har Kongl. Maj:t funnit hinder för ett sådant deltagande från allmännings-intressenternas sida i vården och tillsynen å dö till häradet hörande allmänningsskogar icke möta, hvadan Kongl. Maj:t pröfvat skäligt att till Rikets Ständers underdåniga hemställan i denna del lemna nådigt bifall, dock att deputerade icke må ega inblanda sig i den vetenskapliga skötseln och behandlingen af skogen, hvilken hädanefter såsom hittills kommer att utaf den förvaltande personalen af skogsstaten, enligt instruktion och de vid hvarje allmännings reglering meddelade särskilda föreskrifter, handhafvas; börande i öfrigt, på sätt Rikets Ständer jemväl hemställt, den utaf häradsboerne för deras deputerade utfärdade instruktion alltid underkastas granskning af Kongl. Maj:ts befallningshafvande, på hvilken det sålunda ankommer att, då behof deraf göres, densamma jemka och rätta till öfverensstämmelse med hvad, rörande deputerades befattning, nu är vordet stadgadt, och hvar om föreskrift skall inflyta i den nya skogsordning, som, efter dertill af Kammarkollegium uppgjordt förslag, framdeles kommer att af Kongl. Majit utfärdas.
Första punkten handlar om indragningen af ett Dagblad. Måhända kan det invändas, att vi famla i mörker om sjelfva corpus delicti, då vi sakna uppgift, på hvilket nummer af den indragna Tidningen , Conversalionsbladet, och hvilken artikel deri ansetts för brottslig; men för mig, är det öfverflödigt. Jag kan, för min del, ingalunda antaga, att anmärkningens qvalification —- frågan om ett Dagblads indragning, med eller utan skäl — upphinner j i vigt och värde, den qvalification af förbrytelse, sorn 107$. RegeringsFormen förutsätter; och jag beli öfver således icke veta, hvad det indragna Tidningsbladet innehållit. Jag kan ej fatta * att en upplyst Constitutions-förfal tares uppsåt skulle hafva varit, att då han böd, det Rikets väl skulle kräfva straffets tillämpning; — att, säger jag, då han satte ett så högt vilkor i qvalificationen, för tillämpligheten; han skulle kunnat däruti inbegripa ett felsteg af så ringa egenskap, af en sådan lappris påföljd, sorn den af ett, utan tillräckligt skäl, indragit Dagblad. Ingen magt bör missbrukas, och således icke eller indrägningsmagten; men då missbruket icke visar en föresatts att förnärma folkets rätt, att äga en tryckfrihet —och en sådan beskyllning kari bär icke göras, då ibland nio indragningar, icke mera än en enda kunnat ogillas — så, huru obetydlig är icke hela frågan? Eller Den 18 Ju lii e. m. 351 hvad annan olägenhet hav väl deraf följt, än att Redacteurn haft besväret uttaga ett nytt tillståndsbref, och derefter fortsätta sitt yrke? Deröfver kan larmas mycket; och bäst vöre, kan hända, likväl ej efter min mening, utan deras, som äro af den motsatta, att inga band funnos för Tidningsutgifvare; att
Den norra stambanan, som är ämnad att, utgående ifrån Stockholm, sträcka sig genom det inre af landet för att slutligen anknyta sig till Gefle-Dala jernväg, skulle enligt de redan verkställda undersökningarne upptaga en väglängd af omkring 20 mil. Inom de provinser, denna bana komme att genomskära, äro landets vigtigaste näringar, jordbruket och bergshandteringen, särdeles framstående, och 1859 års jernvägsundersöknings-komité har också framställt såsom varande al vigt, att denna bana dels genomskär midten af det spanmålsproducerande landet, hvars alster på densamma sålunda kunna fortskalTas till de platser der förnämligaste afsättningen kan vinnas, dels underlättar nedförandet af bergsbrukets produkter närmare till skeppningsorten. Det är af synnerlig vigt att fasthålla dessa den norra banans uppgifter, för att icke förledas att fästa allt för stort afseende på omständigheter, som, i och för sig sjelfva af vigt, likväl måste underordnas det än större och vigtigare syftet. Förbindelsen emellan Upsala och Stockholm har ansetts ega den betydelse, att den icke bort vid bestämmandet af den norra bansträckningen förbises, och i det förslag, K. M. aflåtit till R. St:r, har också afseende blifvit derå fästadt i den män sådant ansetts kunna stå tillsammans med den norra banans hufvudsakliga uppgift i öfrigt. På de skäl, som äro anförda uti 1862 års jernvägs-komités utlåt., har K. M. föreslagit vägen vester om Sigtunafjärden, och dessa skäl hafva blifvit ansedda 206 Den !1 Maj f. m. såsom tillfvllestgörande, med förbigående af det nu allt hjertare framträdande strategiska skälet emot att öster om Siatunafjärden förlägga hufvudstadens enda jernvägskomrniin kation med det vidsträckta landet norr om Mälaren, en komunikalion, som utur militärisk synpunkt eger det vietiga svftet alt befordra skyndsamt framförande af trupper ifrån det inre al landet till hufvudstadens försvar.
för rilisclagen .. X. m: t uppclrog i stället 1891 &amp; t Nya lagbereclningen a t t iitarbeta ett förslag o111 eiilclme foimer för bosldlnacl sanit om insl; i.äiikancle ellei ~ipphäf~wicle af 1iiisti: ~uis sliylclighet att betala gäld, som maniien bdiag: it boet. Detta förslag ldef &amp; cligt 1893, men liar ännu ej fi-amlagts iiiför riksdagen. Frigrwi om förbättrande af deii gifta kvinnans stä1hing liar alltseclm 1.884 bef~iiinit sig i ett högst ogynnsamt kg-e. Det liar ti1ll; omiliit regeringen att taga initiativet till reformer, Ich i spetsen. för justitiedel~artementet har seclan 1.889 s t i t t en intm, som icke i aI.linaiihet är Iiä11d för någon stor refoimifver, och 11vil.ken. särs1iil.dt anser ma8i-ineris ~i-~hI.s~iiaiisl~a~~ öf~rer Iziistriiii och. ~genc~omsgeiiieiisl~ai~e~i inellan inakaima - soni ett conditio siiie qua, ii.011 för ett 1ycIdi.gt aiCtensliap. Ej häller iiioin rikstlageiis niiijoritet ha, reformstrafi7anclena pk detta oinrkrle haft a t t rälmin pH 1i8p-a syiiipatier. ~ e s s s ogyiisaiiuii.a förh&amp;l.landen ha, einellertid icke afskräckt enskilcla motioniirer a t t tid efter milan fi-an~stalla förslag till iner eller miii dre uicltg5,eii de lagändriiigar i äninet.
Men Herr Hegardt får ursäkta, att jag ej blifvit öfvertygad af honom. Obligationerne utgå mot sedlar, som åter ingå, och de sedlar, som utlånas, gå åter in inom korrt tid. Herr Hegardt kunde hafva något skäl för sin mening, om dessa sedlar blefvo ute lång tid, men de utlånas blott på en ganska korrt tid. Af 3 procentsräntan uppstår äfven en verklig vinst för Banken. Men det är Nationalvinsten, genom fördelen af ett ökadt RörelseCapital, som härvid i synnerhet bör afses, på det äfven Sverige måtte erhålla ett tillräckligt penningeförlag för handel och näringar. Jag bekänner öppet, att det är ett sådant vinglerisystem, såsom Herr Hegardt behagar kalla det, som jag är tillgifven, emedan det är rådande i alla länder, der bandel och näringar kommit till någon höjd, såsom i Frankrike, England och Norra America m. fl., då deremot lia udel och näringar, i följd af ett motsatt strypsystem, fast man endast skyller på dryga skatter eller myntets vacklande värde, hos 28 Den 2 December f. m. oss ej blott Icke förkofrat sig, utan betydligen aftagit, oaktadt en tilltagande folkmängd, och Sverige längre, än de fleste andre länder, njutit ett ostördt fredslugn, varit längre tid nästan utan utländsk skuld, samt äger flere och solidare natur-resourser till basis för ett credit-system, än de fleste andra länder. — Man talar om våra Capitalisters plundring, och jag medger, att något dylikt ägde rum år 1809, då största delen af krigskostnaderne indirecte lades på Capitalisterne och penningelöntagarne. Men denna tid är längesedan förbi, och om nian nu skulle godtgöra denna orättvisa, kunde det ej ske utan att begå en ny ännu förderfligare mot ett tusendefallt större antal medborgare. Faslighetsegarne, som i allmänhet äro skuldsatte, skulle härigenom få ännu större skäl till klagan än penningemännen den tiden, ty desse hafva dock baft någon ersättning i den i Sverige höga lagliga räntan, oell hafva sedan 1812 oftast ingen bevillning för sine capitaler erlagt. —-
Men för dem , sorn hafva detta syftemål , vöre det likgiltigt hvad sorn är rätt, hvarföre de endast söka , huru de sjelfva och tleras vänner ina fä rätt. Då nu dylika personer vore de, sorn troligen snarast blefve i Förliknings - Domstolarne invalde , måste mari frukta både dem och Domstolar» ne, hvaraf de blefve medlemmar, helst om man besinnade den liknöjdhet och lättsinnighet , som i allmänhet utmärker vår tid. Om åter uti ifrågavarande Domstolar invaldes personer, som , ehuru hederlige oell rättskaf» fens tänkande , icke kände något af Lagen } så påtrugades folket Domare, de der komma att döma om det de icke förstå, och således svårligen kunde undvika att blifva verktyg för de lagslugare. På detta sätt skulle FörJiknings-Domstolarne blifva anstalter till befor* LagUnliniun Betänkande N:o 158. 11 drande af orättvisa , i stallet för rättvisa ; och dä något annat medel till förekommande deraf icke funnes, än att till Ordförande i dessa Domstolar sätta lagkunnige män, men detta äter endast vore att med en ny inStantie öka förut mer än lillräcklige Domstolar, borde motionen destomindre bifallas , sorn de föreslagna medlemmarne i Förliknings Domstolarne svårligen kunde anses be. laina med ett rum på rangordningen, O1'ämpligt vore dessutom att föreslå Söndagarne till rättegångsdagar. Annorlunda hade forntidens Lagstiftare tänkt , dl de till och med från de vanliga rättegångsdagarne undantagit så mycken tid, som erfordras för gudstjensts firande vid början af Domstolens sammanträden.
Tackjernstillverkningen bar under ifrågavarande fem åren drifvils vid 33 hyttor eller masugnar, belägne inom bergslagen och det derintill gränsan - 16 de Uddeholms brnks-distrikt. De tvänne i andra delar af länet befintliga masugnar, nämligen den ena vid Lyred i Gunnarskogs socken af Jösse härad och den andra vid Lennartsfors i Traukils socken af Nordmarks härad hafva, för deras brist på malm, icke varit i flera år till tackjernsblåsning begagnade, utan kunna anses nedlagde. | För en af förstnämnde masugnar eller Elfsjöhyttan, hvilken, ehuru belägen i Gåsborns socken af Philipstads bergslag, dock tillhör nya Kopparbergs bergmäslaredöme, saknas uppgift om tillverkningen. Uti öfriga 32 hyttor äro 137 blåsningar verkställda å de tider, som nedanstående tabell utvisar och med åstadkommande af de deri jemväl upptagna tillverkningar: År 1843 » 1844 » 1845 » 1846 » 1847 Masugnar i gång. Blåsningstid Fridygn. Tillverkadt tackjern S7ctt Tillverkadt gjutgods. Tiondetackjern. dygn. timmar. I afseende på det tekniska i denna handtering hafva framsteg ostridigt ägt rum och förbättringar blifvit införda. De gamla biåsverken äro tned få undantag utbytta mot tackjerns-cylindrar, och varm-apparater finnas på de flesta ställen inrättade. Vid de större hyttorna bedrifves malmrostningen i ugnar, och vid Dalkarlsjö samt Långbanshyttor begagnas dertill gas ur masugnen. Krossverk 17 Krossverk för malmen äro äfven vid flera hyttor anlagde. Handteringens idkare söka alltså att tillegna sig och begagna alla kända medel för att minska tillverkningskostnaden och vinna den bästa produkt; och nu mera anses äfven tackjernet till sina egenskaper betydligen förbättradt. Den vid Tackjernshyttorne arbetande personal har utgjort: