Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. A . K l "Vid anstäld granskning af RäkenBkaperne bfret Post-Verkets inkomster öfch utgifter, för åren 1830 och 1821, hafva Riksens Ständer inhemtat, att till år 3 832 åtskillige betydlige fordrin-j gar hos Postmästare i Sverige finnas utbalancerade; och ehuru, efter hvad tillika upplyst är, behörig åtgärd till inbringande af dessa fordringar blifvit vidtagen, likväl och då någre sådane balancer synas icke kunna å ifrågavarande uppbörd ega rum, om Postmästarne tillhållas, att i Underdåniga Skrif velter i 515 behörig tl«l lefverera uppburne medel» samt a?t deras räkningar för ett förflutet år» inom 2:ne månader derefter, afgifva; få alltså Riksens Ständer hos E. IC. M. i underdånighet anhålla, att vederbörande måtte i Nåder anbefallas, att de Uti berörde afseende uppgifne åligganden för framtiden iakttaga. Hvad åter angår redovisnings-sättet för rost-Verkets medel i allmänhet ellef methoden för Bokslutet deröfver» hafva följande omständigheter förekommit: 1:0» Att Dödsfallsoch Avancements-be-1 Sparingar, sorn» likmätigt FörfaUtningarne, innehållas, äro under särskild Conto upptagne, och deremot den, i följd af en Sadan innehållning, Utgående Begrafnings-hjelp afförd; varande allt. Sa skillnaden emellan innehållningen och utgifJ ten balaneerad, ehuru i verkligheten någon CasSffi-behållning deraf icke bordt uppkomma. Att så väl förefallande utgifter, hvilka öfverstiga den årliga Staten och sedermera höra till afskrifning anmälas, som hvad, till vissa i Stat bestämda ändamål, under löpande året icke fullt utgått, likaledes blifvit särskildt balancerade; och 3:0. Att General-Cassa-Häkningen icke pa någon viss dag är afslutad, utan fortgått inpå ett annat år, för hvilket medel influtit, som jelte kommit till redovisning i det föregående ålets räkning.
Ad. täcktes befria mig från alt vara ledamot i ofvannämnda Ulsk., med bibehållande i öfrigt af min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Eleclorer att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk. efter Frih. De Geer, och en ledamot i Ridd.Utsk. efter Gr. Bonde, Guslaf, som älerlemnat den polett, han på grund af numera aflidne Frih. von Den 29 December f. m. 493 Brinkmans fullmakt innehaft, samt en suppleant i BankoUtsk., efter Hr Tham, Sebastian Mathias. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i anseende till för honom inträffande jäf att föredraga det å föredragnings-listan för denna dag först förekommande ärende, till Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo, hvilken, såsom fullm. för Grelliga alten Oxenstjerna N:o 8, var den främsta närvar, ledamoten, öfverlemna! Landtm.-klubban samt afträd!, föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 22 och 23 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 6 ang:de ersättandet af de tillökade riksdagskoslnaderne för Hr Landtm, och llrr Talmän. Vidare föredrogs StatsUlsk:s d. 22 och 23 dennes f. m. på bordet lagda meni. N:o 7, angide riksdagskostnadernes bestridande och blef detta mern., under hvars uppläsning Hr Gr. o. Landtm, återkom, af R. o. Ad. bifallet. Äfvenledes föredrogs och bifölls SlalsUlskts d. 22 och 23 dennes f. m. pä bordet lagda mern. N:o 8, ang:de förskott å aflöningen för den hos RiksShn och Utsk:n anstälde betjening. Föredrogos K.
Alt nu uppskjuta densamma 2. eller 3 dagar, måtte väl ej kunna hafva något ofördelaktigt inflytande på saken. Deremot skulle det kunna vara eli ganska farligt prsejudicat, att sålunda ändra ordningen 3</> Den 18 Februari f. m. för målens föredragning, emedan det då ofta lunde Ilända, alt ganska vigtig» mai Liefve företagna förr än de Loide, oell alt en mängd ledamöler, sorn velat öfvervara målens föredragning, derom kunde gå miste. På denna grund afstyrker jag ilen omflyttning, sorn Hr Rosen Liad begärt. R o. Ad. Lies 1 öt derefter, att föredragningen skulle fortgå i den ordning föredrag!).listan innehåller. Till pröfning företogs Råneooch LagUtskms den 27 sisll. Januari och den 6 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 5, i anleda, af gjorda anmärkntr vid Utskrns Letänk. N:o 1, med förslag till lag för enskilda banker. Hr Stråle, Nils Wilh.: Innan Letänk. föredrages lill afgörande punktvis, vågar jag fästa uppmärksamheten på etl förhållande af egen beskaffenhet; nemi. ali det uppstår en fråga, sorn efter mitt omdöme Lör först afgöras, innan den föreslagna lagen företages lill afgörande, en fråga, hvilken af mig, såsom motionär i ämnet, vid början af riksdagen Lief framställd, men på hvilken Utskrn ej svarat annorlunda än i moliverna till första punkten, hvilka förekomma efter sjelfva lagförslaget. Förnämsta föremålet för min motion i detta ämne var det, alt en lag skulle stiftas, Läde för nuvnr. privatbanker, och för dem, sorn fram leles kunde uppkomma.
Maj:t får Tabell-Commissionen, i medföljande 36 stycken Tabeller, underdånigst öfverlemna Sammanräkningen af uppgifterne i de Tabeller, som ifrån Rikets Presterskap under sist fårflutne Quinquennium, eller får åren 18 16, 1817, I8i8> 1819 och 1820, till Commissionen inkommit, och med anledning af dem, derjemte, angående såväl Nativitetens och Mortalitetens förhållande under samma tidelopp, som om Folkmängden sistberorde år, jämte dess tillväxt sedan föregående Quinquennii året 1815, härmedelst afgifva underdånig berättelse, hvilken, då Eder Kongl. Maj:t i nådigt Bref af den 14 Julii 1818 täckts anbefalla dess allmängörande igenom trycket, Commissionen i underdånighet sokt gora så utförlig och fullständig, som utan Tabellform ske kunnat, och utrymmet för en berättelse tillåter. Den forsta af de bifogade Tabellerna innefattar ett General - Sammandrag ofver födde och dode under hela ifrågavarande Quinquennium. 302 Riksens Ständers De förres antal har utgjort: , MankBn. Qvinnkön. Summa. De sednares deremot:
I främsta rummet måste man dock dervid afse säkerheten eller vissheten af en mångsidigare och skarpsinnigare, eller med andra ord mera kritisk pröfning i den högre än i den lägre instansen. Huruvida en sådan säkerhet vore att vänta, derest tre ledamöter kunde i vissa fall utgöra domfört antal, är dock tvifvelaktigt; och att, på sätt åtskillige talare, i enlighet med Herr Cederschiölds reservation, yrkat, antaga tretalet såsom allmän regel, kan derföre af Utskottet så mycket mindre tillstyrkas, äfven om Utskottet egde att, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, föreslå en dylik i samma proposition icke afsedd nedsättning i omförmälda hänseende. DeL är visserligen sannt att den högre bildningen, det mognare omdömet, den vidsträcktare erfarenheten äro säkrare garantier för en rätt lagskipning, än flertalet; men om man än städse funne män med dessa utmärktare egenskaper fästade vid Hofrätterne, så torde antalet derföre ej höra förbises. Antoge man att de utmärktare personliga egenskaperne uteslöte behofvet af flertal, följde deraf att öfverdomarens pröfning kunde anförtros åt blott en enda, så vida denne i bildning, omdöme och erfarenhet vore öfverlägsen de under-domare, hvilkas beslut skulle af öfver-domaren pröfvas. Sådant vore åtminstone en konseqvent tillämpning af satsen; men just deraf torde man finna att man ej ensamt kan bygga på denna sats. Det är en gammal sägen att flere ögon se mer än förre; och genom denna, på erfarenheten i lifvet, grundade sägen uttryckes den princip, som ligger lill grund för den af Utskottet hyllade åsigt: att i öfver-rätten höra flere döma, än i under-rätten. Sådant bidrager äfven till stärkande af förtroendet hos de rättsökande. Då t. ex. i Rädstufvu-rätt, enligt lag, tre döma; då i de större städerne alla desse vanligen äro lagfarne, oftast män med stora insigter; så skulle den rättsökande ej kunna vända sig till Hofrätten med fullt förtroende, om han ej visste att hans sak der komme att skärskådas icke allenast af skickliga män, utan äfven af flere än de som förut pröfvat densamma.
Tänk på den, hvars dag förrinner I en kvaf och smutsig vrå, Dit ej vårens glädje hinner: Tänk på grändens bleka små! — Ute sommarvindar Böljan lockar med Skogens orgeltoner Genom höghvälfd susa, sin sång. brusa pelargång. Där är fritt och skönt att andas, Skydd för brännhet middagssol, Där med barrträdsängor blandas Smeksam doft af nattviol. Där linnean kransar binder. Mossan klär i sommardräkt. Där finns färg för bleka kinder, Hälsa bor i skogens fläkt. Blick, som trött och slö sig stirrat Uppå gatans gråa damm, Vingklippt tanke, som har irrat Utan mål i lifvet fram, Skåda jorden sommarfager, Famna himlens djupa blå, Bada sig i solig dager, Tills de lif och färger få. — Tänk på sorgset barnasinne. Låt det andas VÅR en gång! Gif ett soligt morgonminne För en dag så tung och lång! Kanske Undan Undan Rädda ock ett barnahjärta lifvets tyngsta nöd, syndens blygd och smärta, kan den skärf du bjöd. — r. U r notisboken. Föreningen för gift kvinnas eganderätt hade den 19 dennes årssammanträde under ordfö- randeskap af byråchefen grefve H. Hamilton. Af de upplästa årsoch revisionsberättelserna framgick, att föreningen under det gångna året räknat 410 medlemmar. Då alla försök att på lagstiftningens väg skaffa den gifta kvinnan större sjelfständighet hittills misslyckats, återstår ingenting annat, än att den gifta kvinnan mer än hittils begagnar sig af den genom förordningen af 7 dec. 1874 medgifna rätt att erhålla förord öfver enskild egendom. Och föreningen hade låtit upprätta formulär för förords uppsättande. Med anledning af världsutställningen i Chicago hade på damkomiténs försorg en broschyr rörande den svenska kvinnans sociala ställning utarbetats på svenska och engelska språken; däri fö- rekom bland redogörelser för svenska kvinnoföreningar en historik öfver föreningens för gift kvinnas eganderätt verksamhet. Vid den stora internationella kvinnokongresssn i Chicago 16 maj representerades föreningen af friherrinnan Thorborg Rappe, född Rappe. Vid företaget val af styrelse omvaldes till styrelseledamöter fröken M. Cederschiöld och fru E. Ankarsvärd samt nyvaldes fil.
Direktionen sålunda nödgats vitsorda det jemväl i Direktionens alla Riksdagsberättelser tillkänaagifna förhållande, att Riddarhusets Stamtaflor, oaktadt trägna bamödanden, icke erhållit ali den fullständighet, som är önskvärd, torde det tillkomma Direktionen att söka utreda, huruvida det af t. f. Chefen för Statistiska Central-byrån väckta förslag rörande genealogiernas komplettering bör anses komma att bättre uppfylla ändamålet än presterskapets förenämnda förteckningar. Härvid framställer sig till en början nästan sjelfmant för tanken den väsendtliga skillnaden emellan de från Rikets kyrkoherdar till Riddarhuset ingående förteckningar och de utdrag ur församlingarnes födelse-, vigseloch dödböcker, som gemlikt Kongl. Kungörelsen den 4 November 1859 årligen skola till Statistiska Central-byrån afgifvas. De förra innehålla nemligen endast uppgifter på de födelser, giftermål och dödsfall, hvilka timat bland Ridd. o. Adelns medlemmar, under det att de sednare upptaga hvarje sådant fall inom Rikets hela befolkning. Genom tillgång till dessa utdrag erhåller följaktligen den Riddarhusets tjensteman, som det åligger att komplettera genealogierna, eller andre Riddarhus-kanslisten, fullständig kännedom om alla de födelser, giftermål och dödsfall, som under det nästförflutna året inträffat inom landet, och försättes derigenom i tillfälle att sjelf afgöra, hvilka i utdragen upptagne fall böra å Stamtaflorna antecknas. Ett sådant afgörande komme således att tillhöra en person, som måste antagas ega erforderlig sakkännedom, och dessutom i hvarje tvifvelaktigt fall har tillgång till alla de för afgörandet nödiga handlingar, så att nämnde tjensteman hädanefter finge, för att så säga, sjelf hopsamla de materialier, som för arbetet med genealogiernas komplettering erfordrades, i stället för stt såsom hiltills erhålla dessa materiafier från en mängd andra mindre sakkunniga personer.
Det är i sådant afseende jag instämmer med dem, som yrka återremiss af denna punkt. R. o. Ad. ansåg de emot denna § gjorda anmärkn. föranleda till densammas återremitterande. § 36. Sedan undert. Ridd.-Sekret, tillkännagifvit att de öfrige RiksSfin bifallit denna §, blef densamma äfven af R. o. Ad. bifallen. § 37. Undert. R idd.-Sekret. tillkännagaf att äfven denna § blifvit af de öfrige RiksSfin bifallen. Frih. Palmstjerna: Denna § kan jag icke till dess syft ning gilla, och anhåller derföre att R. o. Ad. ville återremittera densamma, på det att Utsk. måtte taga den i närmare öfvervägande, och R. o. Ad., ifall saken i samma skick återkommer, blifva i tillfälle att fatta ett beslut, som möjligen kan föranleda till förändring af denna §. Afgiften, som lägges på karaktersfullmaktcr är egentligen - Den 14 Maj f. m. 449 ligen efter mitt omdöme till sin syftning en inskränkning i Konungamaktens praerogativer, och hufvudsakligen derföre yrkar jag dess afskaffande sä vidt ske kan. Gr. af Ugglas: Jag anhåller om upläsning af den reservation jag mot Utsk:s beslut uti förevar. § afgifvit. Sedan ifriigavar. vid Utsk:s lietänk. fogade reservation blifvit upläst, anförde Gr. af Ugglas: Uppå de uti min reservation anförde skäl anhåller äfven jag om återremiss af denna punkt, ehuru jag visserligen icke tror att Utsk. kommer att fatta elt annat beslut. Jag får likväl upgifva att tankarna i detta fall tyckas hafva blifvit förändrade sedan sista riksdag, då det icke var med serdeles stor majoritet inom Utsi;., som denna § blifvit bibehållen. Inkomsten af denna bevillning utgör äfven i riksstaten endast 1,904 r:dr. Saken i och för sig sjelf är sålunda en obetydlighet och är endast en principfråga.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 11 dennes under N:o 4^4 aflåtne och den 12 derpå följde eftermiddagen på hordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t i afseende på uppgörande af fullständig redogörelse för S:t Barthelemy-fonden, ifrån och med i8a3 års Riksdag till och med den dag, som näst instundande Riksdag börjar. Herr Rosenquistj Fredric Leonhard: Då StatsUtskoltet från Kongl. Maj:t har fått emottaga den Nådiga Skrifvelse af den 20 November 1829, rörande Barthelemy-fonden, och Utskottet deröfver yttrat sig i Betänkandet N:o 62, så hade det varit Utskottets ovillkorliga skyldighet alt upptaga och utreda min af Högloflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterade motion i ämnet. Jag vill likväl inskränka mina pretentioner till anhållan örn proposition i enlighet med 44 § ^ momentet Riksdagsordningen. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Till svar på Herr Rosenquists anmärkning, får jag allenast nämna, att StatsUtskoltet, enligt 3o § Riksdagsordningen, icke funnit någon anledning att befatta sig med en frå - Den 16 Mars e. m. ga, som icke tillhör Svenska Statsverket. Att Kongl. Maj:ts Berättelse blifvit öfverlemnad till StatsUtskottet bevisar ingenting, ty defc lemnav icke StatsUtskottet rättighet att ingå i någon pröfning af saken. På dessa skäl får jag anhålla om proposition, att Ridderskåpet och Adeln täcktes godkänna Utskottets åtgärd. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorda anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ståndet behagade bifalla Utskottets Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Rosenquist:
Det tillhör ordinarie räntor, till en del enskilda män i samhället, såsom ränteirmehafvare, på sidan om Staten, hvarföre äfven en fullständig reorganisation deraf fordrar, att dessa ordinarie räntor borde bortköpas, så alt den privilegierade jordens innehafvare deraf erhålla ersättning för de högre statsbidrag, de efter förändringen nödgas vidkännas, i samma mån krigsmaktens underhåll och statsbidrag i allmänhet öfverflyttades från den jord, på hvilken den nu är lagd, till Sveriges innebyggare i allmänhet efter inkomst. Innan man ordnat sig för en sådan öfvergång, innan man beredt den, och innan man öfverenskomma om villkoren derför, låter det icke göra sig att försöka ändringar uti indelnrs-verket. När jag med den siste värde talaren instämmer i fråga om bevärlns omorganisation, är det af den öfvertygelse , att jag anser Sveriges sjelfständighet icke blifva fullständig, annorlunda än genom all den ordinarie räntans upphörande, genom så väl civila som militära indelnts-verkets försvinnande, så att bevillningen ensam utgör Statens inkomster, bestämd till det belopp, som erfarenheten visat behöflig såsom stående bevillning, och hvad derutöfver erfordras, att fyllas genom tillfällig bevillning. Dä grundlagen, i öfverensstämmelse dermed, måste undergå förändringar, kunna vi ej komma till detta mål vid denna riksdag. Det tillhör framtida riksdagar att tillvägabringa det; och att vi omsider komma derhän, är utan all fråga. Om man deremot, såsom den siste talaren omordat, genom indragningar vill försöka att göra första steget för att öfvergå från indelta armeen och dess bibehållande till ett ordnadt bevärts-sysleme, så misstager man sig; man gör icke något steg framåt genom indragning af några tusen man af indelta arme'en, och man får icke anse bevärtns exercis fulländad genom tillökning af några dagars exercis, ty dertill fordras uppfostran från yngre åren. Det går icke an att inskränka bevärts-skyldigheten till blott 5 år, om Sverige med ensamt nationalbeväring skall försvara sin sjelfständighet. I Preussen är förhållandet helt annorlunda. National-armeen är ordnad på en helt annan fot. Vi ligga icke emellan sådana grannar, som fordra sådana ansträngningar, som hos dem äger rum.
Och som det desiutom är lika vnekeligt, att vä en af stilck föcbehäll berömde ägare omsider hinner inse, det han, när omständighe erne nödga honom assia egendomen, icke kan, äterfä hwad den honom kostar, mäste hugen förswinna för nyttig förbättring och odling», äfwensom en Borgenär, hwilkeu, okunnig mn Aboens -instränkta rätt, lemnar förstrackitingar, som ehuru icke öfwerstigande egendomens werkliga warde, likwäl wid 'pest förytt» ring icke kunna deraf ucgä/ b.ifver lita swart som ostyldigt förfördelad, sä är det wisicrligen, bäoe för enskild säkerhet och allmänt bästa af högsta wigt att sa äfwentyrliga aftal, hwarigenom sielstoa ägandeoch dispositionsrätten pä wist satt inftränkes, blifwa ^ Dm 4 November22§ hindrade, dock med bibehållande af arfwinges lagliga rättighet till börd. Lag-lltstottet anser ock förbud häraf fullkomligen öfverensstämmande med de grundsatser, hwarpä Lagstiftaren haft afseende, när den fordna Bördsratten fick det stick den nu har. Börkman agde L aldre tider rakt akt, ester mätismanna ord inlösa Arfwejord, som stulle föryttras. Detta lunde wäl ej för ägaren blifwa i den män stadeligt, som ost wanbestrefne löpewilkor; men som owisthelen oil! resultatet af en steende wärdering, derwid tuera afseende kunde göras pä Bördemannens förmäga,^ an pä egendomens egenteliga warde, hindrade ett säkert beräknande af ersättning för nedlagt arbete och kostnad; ansägs nödigt, att genom 1720 ars Förordning läka wärdet af Säljaren sielf bestämmas tilt det högsta, som annan köpare wille derföre gifwa.
Maj:t i underdånighet anhålla , att en noggrann undersökning må anställas om beskaf, , fenheten af redan befintlige Härads-häkten samt vederbörande höras, hvarest och till hvilket antal dylika häkten för framtiden kunna erfordras; att derefter uppgöres en fullständig plau för Härads-fänge Iser nas ordnande inom liela Riket, med iakttagande, att, till besparing af kostnad, antalet i möjligaste måtto inskränkes, äfven derigenom, alt Länseller Stads-häkte tillika begagnas för angränsande landsort, der utrymmet och loealen det medgifver; samt alt Kongl. Maj:t, efter det förhållandet sålunda blifvit utred t, täckes vid nästa Riksdag meddela Rikets Ständer fullständigt förslag till de anstalter, sorn kunna finnas lämpliga att vidtagas. Emedlertid, på det förändringen af Härads-häkten må, i bredd med Länsfängelsernes förbättring, kunna påbörjas och fortgå, för de ställen, der hinder tilläfventyrs icke möta, anse Utskotten sig böra tillstyrka: att till Kongl. Majrts disposition må ställas eli extra Statsanslag af 100,000 R:dr, att, under loppet af nästföljande fyra år, användas till Hära ds-b aktens ombyggnad och förseende med erforderligt antal celler, i den ordning, Kongl. Maj:t, efter menigheternes hörande, pröfvar sådant kunna och böra före det nya Lagförslagets antagande verkställas, efter en sådan allmän plan, sorn ofvan linnes omförmäldt; dock att rnenigheterne icke i vidsträcktare nion, än hittills skett, få vidkännas kostnaden för fångarnes vård samt inventariers anskaffande, äfvensom framtida underhållet af fä 11 ge 1 se-bygg n a d erne; att de så beska flade byggnader, sorn redan finnas', användas för ombyggnader, om så lämpligen ske kan, eller ock menigheternes fördel att få fritt begagna Bil/, till R.
Innan ledig tjenst af Fullmäktige återbesattes, skall sådant, jemte de med samma tjenst förenade löneförmåner, äfvensom tiden, Inom hvilken sökande ega att sig anmäla, tillkännagifvas medelst anslag på vanliga ställen inom Riksgälds-kontoret. Ansökningstiden bestämmes till minst Fjorton dagar från anslagets utfärdande; dock beror af Fullmäktige att utsätta ny ansökningstid, derest, inom den först bestämda tiden, någon till tjenstens erhållande fullt skicklig och lämplig sökande sig icke anmält. § 218. Före återbesättandet af de tjenster och beställningar, hvilkas innehafvare lyda under Kommissariatet, böra af detsamma upprättas förslag, hvarpå en af de sökande uppföres. Ofver dessa förslag kunna besvär hos Fullmäktige anföras inom åtta dagar efter det förslagen till Fullmäktiges Expedition inkommit; i hvilket afseende underrättelse om dagen, då ett dylikt förslag dit ingått, bör genom utfärdadt anslag meddelas samt tjenstens tillsättande, i fall flere sökande sig anmält, uppskjutas intilldess denna' besvärstid tilländagå!!. § 219. För att kunna antagas lill tjensteman vid Riksgälds-kontoret, fordras, såvida sökanden icke förut eger befordringsrätt vid detta verk, att hafva vid ettdera af rikets Universiteter undergått sådan examen, som berättigar till inträde i Konungens Kansli eller i allmänna Rättegångseller Räkenskapsverken; dock böra de tjenstemän, som anställas vid Slats-Utskolte/s Memorial, N:o 344. 23 Fullmäktiges eller Kommissariatets Kansli expeditioner, hafva aflagt den akademiska examen, som fordras, för att få tjenstgöra antingen i Konungens Kansli eller i Rättegångsverken; äfvensom den, hvilken befordras till ombudsmans-sysslan, ovilkorligen bör hafva fullgjort hvad författningarne föreskrifva i afseende på dem, som i domarevärf må begagnas. § 220. Till Kommissarier, Sekreterare och öfriga tjenstebefattningar vid Fullmäktiges och Kommissariatets Expeditioner, Kamrerare, Ombudsman samt
XX © t a 15*' tU f f o 11 e t $ Mrfiriö ljur af tltffottet blifmit ytfrabf, att, ehuru mcbgifmaé! torbo, att för fabana allmänna företag, hmitfa egentligen hafina fräiiitibenS nytta tilt fyftemål, Fofinaber* na funna förbelaö jeimoät på beni font frambeteö Femuna att fbrlJelarne beraf upphämta. Sten i affecnbe på ett få befFaffabt föremål font iftånbfättanbet af SfifctS förfwarö* werf, tror liFmäl Utffottet att bertin erforberlige anftalter bora bejlribaö af bmarje tib för ftg, få wibt tittgåitgarite bet utebgifiva; att frebenö lugn bör begagnaö for att fina* ningont titt betta migtiga o rf; för Sfifetö fjetfbeflånb fa o* itnbgängeliga änbamål bereba nöbige orbinaira utroägar, famt att be eptraörbinaira, fåföm lån nt. ut. ina föfaö en* baff når bepoftpem” öfabc mångå bfirerfliger ben nanna* ranbe tibené förmåga att beni på annat fatt fylla, ocfjom* ftänbigbeterna cj petter mebgifma möjligheten af forbröjba anflalter. gorr etter fenare Fornilla ofinan anförbe fFribiga å* ffgter att mot pmaranbra afroägaö; bå torbe ocF roib fol* janbo illina anmårfuingar någon uppinärffamljet fäftaö. uo Dm, på fatt lltfFoffet uti förra beldt af fått S3etän* Fanbe utrebt, bet för närroaraitbp bepöfliga eptra anflaget härrör beraf, att beit brift i anflag för görfivaré*iPerfet, font marit