Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var ock han, som använde sina bona officia för att göra pansarskeppsnederlaget så litet kän-bart som möjligt och efter fruktansvärda ansträngningar lyckades det honom till sist att få ihop det utskottsbeslut som blef. Men detta gick på skrufvar. Elfva af| första kammarens tolf ledamöter i utskottet yrkade bifall till den kungliga propositionen och den tolfte, friherre von Krsemer, han reserverade sig blankt, men uppenbarligen i syfte att få alltsammans afslaget. Den stora reservationen från första kammaren bådade icke godt för utskottets förslag der-städes. Men så borde dess seger vara så mycket mer viss i den andra. Då herrar Key och Carl Ifvarsson i broderlig endrägt med herrar Carl Anders Larsson och Nils Pettersson i Runtorp tillstyrkt utskottets betänkande, så borde man kunna vänta att förslaget med pukor och trumpeter skulle vinna seger i den andra. Det fans dock ett litet aber, som var i vägen. Ingen reservation var visserligen afgifyen mot utskottets betänkande, men nedanför reservationerna upptäcker man ett litet tillkännagifvande, som synes temligen blygsamt, men som dock visade sig betydelsefullt nog. Bland tillkännagifvandena derunder fann man nämligen också det, att herr Liss Olof Larsson anmält, att » han hos utskottet ej deltagit i behandlingen af forevarande hufvudtitel ». Häraf fick man sålunda veta, att den inflytelserike dalamanuen icke varit med om utskottets mixtum-fixtum-compositum, och det fans sålunda möjlighet att från detta håll finna ett mäktigt motstånd resa sig. Denna möj-lighet blef snart verklighet. Bland dera som mest energiskt och med synbart inflytande på landtmännens stora massa uppträdde mot såväl den kungliga propositionen som utskottets förmedlingsförslag, var just herr Liss Olof Larsson, och resultatet blef det, att ett blankt afslag så väl å «na som andra forslaget blef kammarens svar. I första kammaren blef, som man väl kunde vänta, utgången en helt annan. Afven der afslogs visserligen utskottets forslag, men der antogs i stället Kongl. Maj: ts med stor majoritet mot en liten minoritet, hvilken följde fri-herrarne Klinckowströms och von Kraemers nihilistiska sträf-vandeu.
Aflöningssält, angående förändradt, för presterskapet. Se Pre sterskapet. Afskedsuppvaklning, i anledning af Deras Majestäters afresa till Norrige, angående. VI. 529, 587. Afskrifning af ett i Riksgälds-Conlorets anteckningsböcker rörande testamenlsbevillningen balanceradt mål, angående. II. B. 519. A. 10. — af 3:ne från Lånecontoret i Malmö utgifne disconllån, angående. II. B. 519. A. 10. — af fyra från Banken ulgifna odlingslån m. m., angående. IV. B. 345. A. 410. — Majoren C. Wenus’s skuld lill den fordna spinnoch cor reclionsinrättningen i Stockholm, rörande. IV. B. 411. A. 453. V. E. 240. ■— af eller ersättning för åtskilliga dels på öfverskotten af Statsverkets inkomster anordnade, dels från Stalscontoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter. E. 393. — af en falsk assignation å 7,900 R:dr banko, angående. V. B. 316. A. 411. — af de i och för revisionen öfver Rikets elementarläroverk utbetalda förskoltssummor. VI. B. 32. A. 395. VIII. E. 548. — af f. d. vice Kronofogden J. P. Lundqvists uppbördsbalance, angående. VI. B. 32. A. 395. VII. E. 293. — af lån utaf Handelsoch Sjöfartsfonden, till Direclionen öfver segelfartcn mellan Wenern och hafvet. Se Lån. — af förskjutna medel till betalande af Statstidningens skuld. Se Statstidningen. Afsägelse att vara ledamot i Talmansconferencerne. III. 397. — alt vara Revisor vid revisionen af Stats-, Bankooch Riksgäldsverkens styrelse och förvaltning. X. 106. — att vara ledamot i Directionen för Malmö lånecontor. Se Königsfelt.
Emellertid ansåg sig Utsk:t hafva tillräckligt skäl ändock att komma till det tillstyrkande, som här är afgifvet. Förhållandet är, att de begge auktoriteter, som hade med saken att göra, nemi. Direktionen för Stockholms stads och läns Kurhus och BarnhusDirektm, hade ibland sig utmärkte läkare, och man ansåg sig kunna hysa fullt förtroende till dessas yttranden, som finnas bilägde Direktionernas Utlät:» hos Utsk.; begge Direktionerne voro enstämmigt af den åsigt, att den här föreslagne åtgärden var ändamålsenlig och nyttig. Vid sådant förlnde och då dessutom det tillkommer att Barnhuset, som nu är särdeles olämpligt, skulle behöfva alldeles ombyggas, och å andra sidan Kurhuset i sitt närvtde skick icke eller är särdeles passande för ändamålet, fann Utsk. ekonomiska skäl tala för en sådan förändring. Då nu äfven nyssnämnde auktoriteter yttrat sig för saken, så hemtade man också deraf skäl att tillstyrka det i sanitärt hänseende. Jag kan naturligtvis icke tvista med den siste talaren i afs. på sådana medicinska frågor, men det finnes auktoriteter på andra sidan, som tillstyrkt och försvarat den här föreslagna åtgärden, och då de skäl, den förre talaren anfört, icke kunnat ändra min öfvertygelse med hänseende till de omdömen, som blifvit afgifne af de personer, som haft med saken närmast att göra och låta, samt väl tänkt sig in i densamma, får jag tillstyrka bifall till hvad l!tsk:t föreslagit. Gr. Liljencrants: Det kan icke falla mig in att ingå i någon tvist med den siste talaren om det nuv:de Kurhusets helsosamma eller icke helsomma läge, och jag har således icke anledn. att bestrida de bestämda åsigter, han uttryckt i afs. på förev:de fråga, ehuru jag tror att ett och annat kunde dervid vara att er inra.
I afseende på bevillningsberedningarne och Taxeringskomitéerna finnes föreskrifvet att deras längder skola någon viss tid hållas den skattskyldige tillhanda, på det han vid högre instans må kunna mot deras beslut anföra besvär, men i afseende å Pröfningskomitéens handlingar finnes intet motsvarigt stadgande. Då nu rätt ofta torde inträffa att Pröfningskomitéen finner anledning förhöja den påförda bevillningen, har Herr Gahn, som ansett att den skattskyldige, för hvilken sådant inträffar, borde deraf skyndsamligen få del, på det han, om han så för gedt finner, måtte kunna anföra besvär innan debiteringen verkställes, uti sin här omförmälda motion föreslagit, att i § 69 infördes ett åläggande för vederbörande att genast efter det Pröfningskomitéen fulländat sitt arbete, om dess beslut medelst protokolls-utdrag underrätta den, för hvilken förhöjning skett. Lika med motionären, anser Utskottet det vara af vigt för den skattskyldige att i god tid erhålla del af Pröfningskomitéens beslut för att, i händelse af befogenhet, kunna Bevillnings-TJtskotteta Betänkande JV& g. 29 deröfver besvära sig innan uppbörden skall ske, men icke mindre angeläget torde det vara för den Domstol eller Kongl. Kammar-rätten, som skall pröfva dylika besvär, att en viss tid varder bestämd, inom hvilken alla besvär i taxeringsmål skola vara dit ingifna. Härigenom kunna likartade frågor i ett sammanhang pröfvas och afgöras, och lättnad i göromålen dymedelst beredas. Då besvärstiden nu är bestämd till tre månader efter det den skattskyldige af beslutet erhållit del samt med delfåendet mången gång kan anstå närmare intill uppbördsstämman, följer häraf att från November månad ända till i det närmaste tre månader efter uppbördsterminens slut besvär kunna till Kammarrätten inkomma.
På lagstiftningens väg vinnes ingenderas önskan fullkomligt; uppfinningsförmågan skall komma vinningslystnaden till hjelp oell alltid erbjuda mera bränvin, vare sig tillverkadt i stora eller små, sammansatta eller enkla redskap, få eller många brännerier, vare sig inhemskt eller lurendrejadt, än det 16 Bn\-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Elton.^Utskottens Betänkande, N:o t. måttliga behof vet eonsumevar. Jag tror derför, alt man såsom lagstiftare bör se saken hufvudsakligen ur stalsekonomisk synpunkt; väl göra nödigt afseende på inrotade fördomar, men conseqvent, om ock något långsammare, än somlige yrka, befrämja näringens reglerande, så att den drifves med minsta uppoffring af rudimaterie!', dagsverken oell bränsle, alltså med största möjliga fördel för dem, som idka den, och så att de, hvilka idka den med förlust, godvilligt må upphöra dermed. Bränvinsbränningen reglerar sig på denna väg småningom sjelf i större verk, kan först i denna form erbjuda concurrens med andra nationers prodnelion af samma näringsgren och controlleras nog säkert, för att diaga den högre beskattning, som man så gerna vill pålägga den, till förmon för Slals-cassan och lindring af medborgarens, men i synnerhet jordbrukarens, tryckande bördor. Lagstiftningen, sålunda byggd på stalsekonomisk grund, är ingalunda i strid med den moraliska; ty det dagliga bruket af bränvin befrämjas obestridligen, då tillgången är spridd, såsom hus-slöjd i de flesta hus. Varan, då den skall köpas, blir aldrig så allmän, ty förbrukaren beräknar mera noga den contanta utgiften, än de oköpta råämnen, han för tillverkningen använder. Sedan jag förutskickat dessa reflectioner, såsom de principer, dem jag allt sedan 1834 års Riksdag följt i mina rådslag för denna Författning, går jag att i några ord tillämpa dem på Betänkandet.
Ehuru jag nästan fruktar, att uttrycket »själslidanden», som här varit begagnadt, redan kan. tillämpas på R. o. Ad , i anseende till den långvariga discussion, måste jag dock påpeka en särskild omständighet, som man förbisett, nemi. att Utsk. ingalunda sagt, att hela summan skulle åtgå till den ifrågav:de taflans inköp. Då jag i Utsk. deltagit i denna punkts behandling, får jag äfven nämna, att der uplystes af en person, som om saken egde närmare kännedom, att i fall Larsson finge denna tafla inköpt af Staten, han hade för afsigt att lemna på köpet en annan, nemi. den som man läst så mycket om i tidningarne, som sednast varit exponerad i Berlin, och som lärer vara en af de största taflor, som någonsin blifvit målade. Då man yttradt den fruktan att vid en kommande Riksdag blifva öfverlupen af artister och deras förespråkare, vill jag till svar endast påminna om att denna motion är väckt af KonstFöreningena nitiska och frikostiga Ordfide Gr. von Platen. Jag tror således, det icke är någon fara vid att Ståndet beviljar den begärda summan, och är öfvertygad, att K. M. ej betalar taflan högre än den kan verkligen vara värd. Frih. Alströmer: Sedan jag nu fått kännedom af Frih. Dan 24 November e. m. 729 Cederström® förslag, som nära öfverensstämmer med det jag tog mig friheten framställa, afstår jag från anhållan om särskild proposv på detta. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordfrden framställt, att i afs;de på ifrågav:de punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Frih. Cederström, att E. o. Ad., med afslag å denna punkt, måtte till K.
Elden respecterar icke en gång Monarken; 1697 uppbrändes Slottet i Stockholm, så att Carl XI:s lik måste undanflyttas, och med möda undkom lågorne. Köpenhamns Slott har äfven brunnit. Elden respecterar ej eller några privilegier. Vi hafva nyss sett en prestgård, der åskan tändt elden, alldeles nedbrinna. Vi kunna således ej tro, att den mera skall respectera de adeliga privilegierna. På grund af de upplysningar Herr von Hartmansdorff lemnat, får jag således tillstyrka afslag å-Utskottets Memorial, och att Riddarhuset måtte brandförsäkras. Herr Cederschjöld: Så vida RiddarhusCassan medgåfve det, skulle jag visserligen önska, att Riddarhuset kunde blifva brandförsäkradt. Men då jag besinnar, alt trädvirket är det minst dyrbara, och att inom Riddarhuset finnas skatter, som ej kunna till något värde försäkras, nemligen vårt archiv, anser jag brandförsäkringen min - Den 3o J u n i i f. m, i3g dre magtpåliggande. Jag får deremot hemställa, om man ej borde vara omtänkt på ett medel att kunna rädda detta oersättliga archiv. Jag har sett ett slags små skåp att sätta böcker uti, som äro mycket behändiga och flyttbara. Dörren var lika fördjupad som sjelfva Skåpet, och inrymde lika mycket böcker. Om eldsvåda uppkomme, tillsluter man endast dörren, då skåpet med innevarande böcker lätt kan transporteras lika som en kista, Om archivet yore så försedt med flyttbara skåp, vore det besynnerligt, om det ej kunde räddas, Då vore sjelfva husets trädvirke mera likgiltigt. Kan likväl Cassan tillåta Assurance, så är det visserligen bättre än att vara utan; men ej bör det särskilta räddningsmedlet för archivet derföre slå tillbaka; och jag skulle helst tillstyrka bifall till Memorialet med de vilkor jag föreslagit. Dessutom borde man vara försedd med vattenreservoirer inom hus. Jag vet ej, om här finnes någon inrättning för vattentillgång på vindarne.
Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 1 s gennes afgifne samt den i4 derpå följde på 5> Den 17 April f. m. bordet lagde Utlåtande N-.o 106, om inköp för StatsVerkets räkning af åtskilige trådhus i Götheborg. Herr Treffenberg, Curry Gabriel, upplåste följande: (Se Bilagan N;o 2.) Friherre Bjornftjerna, Magnus: Med mycken erkånsla för den vårde Ledamotens omtanka för bevarandet af Kronans förråder, får jag upplysa, att han ej haft denna omsorg ensam, utan att en af Styrelsens organer, Sorn han ej trott befatta sig härmed, på stället undersökt den våda, för hvilken dessa förråder kunna vara blottställda. Jag har nemligen sjelf under en resa infunnit mig der. Förrådshusen åro omgifne först af en gård, så af ett trådplank, derefter af flere smärre trädgårdar, tillhörige trådhusen, sorn sedan följa i ordningen. Det år visserligen möjligt, att elden vid inträffande eldsvåda från de ifrågavarande trådhusen kan hinna förråden, emedan jag vill påminna mig, att en gång, under det elden kom lös på söder, eldbrånder derifrån blefvo kastade ända till Clara trakten. Men sådant torde ej kunna fökommas och faran synes i alla fall ej vara så stor som Herr Treffenberg den framställt. För öfrigt skall jag ej afstyrka återremiss; ty om StatsUtskottet ville anslå medel till ifrågavarande ändamål, år det visserligen nyttigt. Herr Grefven_ och Landt Mar/kalken hem - Den 17 Jpril f. tn. ställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af den utaf Herr Treffenberg dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras? Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalhen föreslog, att berörde Utlåtande måtte gillas; hvilket bifölls.
Ägaren af Ferna, Grefve C. J. von Hermansson, fästade under sina resor i Tyskland uppmärksamheten vid den väsendtliga skillnaden emellan skogarnes behandling der och i Sverige, och stadgades i sin öfvertygelse om felaktigheten i den vanliga Svenska skogsskötseln ännu mera genom den af Jernkontoret tilt Sverige inkallade Forslern, Assessor Obbarius, under det Assessorn på en i grannskapet af Ferna belägen, derunder lydande, mindre egendom lemnades bostad och fält för sin verksamhet. I följd häraf inkallade Grefve v. Hermansson för tre år sedan för egen räkning ifrån Tyskland en Skogsförvaltare, åt hvilken vården af Ferna och derunder lydande egendomars skogar öfver'lemnades, i ändamål att en förbättrad skogshushållning målle vinnas. Efter denna Tyska Skogsförvaltares plan kunde strax t en högre afverkning å skogen äga runi och skogen ändock vinna tillväxt, i stället att den förut, åtminstone på vissa delar af området, förminskats. För denna plans införande molte dock flere svårigheter, såsom obenägenheten hos de gamla skogvaktarne och hos arbetsklassen i allmänhet: olägenheten deraf, alt det förra antalet af kolbottnar var alltför ringa, så alt dels en mängd nya måste anläggas, dels flere kolningar under året ske på samma botten: skogens ojemnhet i allmänhet, som inskränkte arbetsutrymmet lill sådana trakter, hvilka mest lidit af vanvård. Under fortsatt arbete och bemödande att öfvervinna dessa svårigheter, som småningom af sig sjelfva bortfallit, har averkningen å sjelfva skogsarealen, utgörande 47,265 tunnland, kunnat höjas till 22,845 tolftunne-sligar kol, 5,060 st. sågoch byggnadstimmer och 1,600 famnar ved, hvardera om 108 kubikfot; hvartill kommer underhafvandes behof af bränsle, sorn läges ur deras skogsslogar.
Med anledn. af mig gjorda förfrågningar, torde jag äfven här böra erinra om hvad jag förut i min rapport vid handen gifvit, att den preliminära undersökning, som jag, hufvudsakligen ensam, verkställt på i5 mil, under kortare lid än ?.£ månader, icke bör förblandas med de definitiva afmätningnr, afvägningar och beräkningar, som förekomma vid vägens utstakning och bestämmelse till sitt läge inom tummen. Då först, när sådant skett, blifva fullständiga materialier tillgängliga för en ytterligare noggrannhet vid be - *) Dessa båda handlingar, jemte en dervid fogad planche, äro endast till Utskofverleinnadc. 236 * Den »3 Maj. läkning af kostnaderna; och sedan menigheterna blifvit offentligen hörda öfver de förutsättningar, sorn jag på deras lösa medgifvanden antagit, så vinnes säkerhet om beloppet för jordersättnings-liqviden. Innan sjelfva anläggningen blifvit besluten alt verkställas, har man ej ansett, att en sådan dyrbar correction på den approximativa undersökningen borde företagas, helst ulstaknings-operalionen, med profilering och förslager, lager mycken tid och är ganska kostsam, fastän alldeles öfverflödig, i den händelse att ideen ej vinner verkställighet. Åtskilliga rubbningar af underförstådda och antagna förhållanden kunna emedlertid inträffa och inflyta på den uppgjorda kostnads-heräkningen, genom begagnande af större eller mindre arbetspersonal vid utförandet, eller genom arbete på särskilda localer, med större eller mindre afstånd från hvarandra, befälets aflöning, äfvensom oförutsedda kostnader kunna derigenom blifva förändrade. Ännu större skiljaktighet skulle uppkomma, såvida det gamla fasta vägplanet icke får begagnas såsom grund för chausse'en på de ställen, der onödiga krökningar nu förekomma, men i stället ett alldeles nytt vågplan måste beredas, till erhållande af absolut rak linie, der sådant låter sig göra. Dessa variationer oaktadt, anker jag dock den preliminärt gjorda undersökningen Adit tillräcklig att ligga till grund för ett önskadt R.
De Patriskiffa länen; detzä Utgöra ett sammanlagdt belopp af 551,456: 36—: Men som, enligt Riksens Högs Ständers Bestut deraf blifwit di Transp. R:dr. 292,813 so. 8. i po - Den i December. 97 ponerade: Transp. Län kill Wästerbottens Läns Innewänare §2,220 . Ränka och afbetalning till Riksens Ständers Ban» que ä Dest Förffokter, beräknade till innew. ärs stut , - 98,439- 5- 4« samt återbetalning till i Stockholms Stads Han» dels Societet af dest, K. Majit och Riket lämnade Lanebilräde, i enlighet med Stars UtffotcetS Protos colle-Utdrag af den 6 i denna manad r2i,o;o. R:dr. 249,489. 5- 4- Sä äterstär Behällning i Riksens Grän, ders Banque 121,967. 32. Z. Och aldenstund de af Kongl. Maj:t nti ofwanberörde inäkio i Näder upgifne behof äro af den egen» skap, alt deras besörjande icke kunnat elier kunna und» wikas; samt nägre särMdke medel a Stat icke äro härtill anstagne, eller någon annan tillgäng härtill icke gifwes, än hwad Kongl. Maj'.! Uti Dest nådiga Pro, position täcktö upgifwa och foresta; fä får till Riksens Högloft. Ständer Stats, Urffolkct wördsammcligen hemställa, att till Kongl. Maj:t matte i under» Länighek öfwerlännäs, att af sä wäl behållningen utaf de i Banque» insatte Patriokiffe Län och sriwilliga Gäfwor, som as Subsidie, medlens samt Wäxels operations Fondens behällningar disponera de till ostvan omförmälde utgifter erforderligr Zi§,222 R.dr. Summa 394,78 l. 3.4° Aerde Baud.
Man har häremot anmärkt, att en person som egde särdeles framstående egenskaper otvifvelaktig! icke skulle blifva förbigången af valmännen uti hans eget stånd. Att sä likväl icke alltid skulle blifva händelsen, kan förorsakas af flere särskilda förhållanden; och bör man i detta afseende besinna valkretsarnes olika utsträckning i de särskilda Stånden. 1’v än ne Stånds valkretsar torde aldrig helt och hållet sammanfalla. Häraf följer äfven, att, i händelse förslaget om valbarhetens utvidgning antoges till lag, komine dock en väsendtlig olikhet emellan de särskilda Stånden att ega rum, så att det Stånd, hvars valkrets vore störst, jemväl ägde största valfriheten. Genom denna större rikedom pä valkandidater skulle det lätteligen kunna förklaras, om en ganska utmärkt personlighet icke klefve af sitt eget Stånds valmän kallad till Riksdagsman. Sådant bevisade icke att hans Ståndsbröder underskattade hans värde, utan blott att de lemnade företrädet ät en annan, som icke stöde till buds åt valmännen i det Stånds distrikt, som egde förtroende för den förre. Dessutom torde man icke eller böra alldeles förglömma, att fall kunna tänkas, då ståndsoch korporations-intresset blir så förherrskande, att befordrandet deraf komine att utgöra hufvudsyftet vid val af Eiksdags-fullmägtig. När något sådant inträffade, vore det ju naturligt, att den person, som skattade klass-intresset lägre, än Statens, icke skulle blifva af sitt Stånds valmän utsedd, äfven om han i öfrigt hade stora och utmärkta förtjenster; men om det då stöde valmännen uti ett annat ständ öppet, att använda en sådan man såsom sitt ombud, skulle ju det lända Staten till fördel. Vidare bör i betraktande tagas det särskilda förhållande, hvaruti liidderskapet och Adelns medlemmar sig befinna.
Emedlertid har Justitie kansleren i underdånig skrifvelse den 22 December 1846, efter framställning af de olägenheter, som i afseende å landsfiskalstjensterne egde rum, till följd af sältet för landsfiskalernes afiönande, samt deraf föranledde svårigheter att till samma befattningar erhålla skicklige och lämplige personer, tillika föreslagit, att dessa tjeuster, vid nuvarande innehafvarens afgång, icke måtte vidare tillsättas, men att Justitie-kansleren kunde i stället äga, att, med den rättighet, som, enligt 6 § uti instruktionen af den 3 Augusti J809 honom i afseende å landsoch statsfiskal tillkommer, inom hvarje rikets län förordna en ombudsman, hvilken det skulle åligga ej mindre att utföra de mål, som af Justitie-kansleren, Rikets Ständers Justitie-ombudsman eller Kongl. Majlis befallningshafvande varda be~ mälde tjenstemän anförtrodde, än äfven att, i öfverensstämmelser med de föreskrifter Justitie-kansleren funne nödigt att i allmänhet eller för vissa fall dessa ombudsmän meddela, hvar och en inom sitt distrikt tillse, alt lagar och författningar varda behörigen iakttagne; i hvilket afseende och då, för verkställighet af den föreslagna förändringen, erfordrades bestämd lön eller arfvode tilt ifrågavarande ombudsmän, minst tili belopp af 500 r:dr banko årligen, jemte rättighet till skjulsoch traktamenls-ersättning lika med lulifiskaler eller enligt 8:de klassen i rese-reglementet, men desse ombudsmän deremot ansågos icke böra åtnjuta andt I i böter eller i värdet af förverkadt gods, utan att hvad i berörde hänseende enligt lag och författningar tillkommer åktagare i allmänhet, borde i fall, då åtal komme att utföras af ifrågaställd© Allm. Been.- och Ekon.-Utik.
Friherre Gederström, Jacob, förklarade, att, derest saken blott under denna form anmäldes, ansåge han sig 960 Riksdagen 1815. nödsakad att sin protest bifoga, emedan han, såsom Protocollen vid läsningen befunnits, ej kunde säga sig hafva rätt kunnat granska dem och målens behandlingssätt. Herr Munch af Rosenschöld instämde i denna protest, och ville densamma skrifteligen afgifva. Bilaga R till Mein. N:o 27. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utslcotts Beredning den 12 Julii 1815. Anmältes, att project till Constitutions-Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer, angående décharge för Stats-Rådets samtlige Ledamöter, blifvit uppsatt i enlighet med Utskottets å Beredningens förslag grundade beslut, hvarvid endast de förändringar, som i anseende till uteslutande af allt åberopande af 106 och 107 §§:na blifvit iakttagne; hvilken Skrifvelse af Beredningen godkändes, äfvensom ett särskildt förslag till ordalagen för anmälan af de uraktlåtenheter, som blifvit anmärkte i anseende till Protocollernes ofullständighet. Bilaga S till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-lJtskott den 13 Julii 1815. Herr Silverstolpe uppläste följande: Vid den föreslagne anmälan till Riksens Ständer utbeder jag mig, medan ännu tid är, få göra några erinringar: den första om congruiteten deraf att på billiga grunder meddela decharge och likväl framställa anmärkningsvis, hvad man ansett icke böra påkalla lagens beifrande och således icke hindra déchargen; den andra, Bilaga S till Mein.