Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att all ben odlingsbara jord, som, ä krono - Allmänningar och Recognitions-Skogar, blifwer med öfrig dertill erfordelig mark, undantagen, och särskilt ät Äbocn upkätcn, samt ekler flera frihcts-Är mä blifwa för mindre hemman skattlagdt och berustade. Att alla ak Bruken oberoende Hemman, samt StubbrrättS Hemmans Innehafware och de sä kals Den ^ October. rzoi. kallade RijselrättS Torpare mätte wara berättigade att lösa sina Hemman och Torp framför Bruksägare, sä wida de äro af den beskaffenhet att de för ^V-delS Mantal och därutöfwer kunna upssattaS. z:o Som mänga hinder torde möta, icke min, dre tvid hemmantalS-sättningen, än äfwen wrd bestämmandet afen ordentlig grundränta, ä en oodlingsbar Skogsmark, sä wille jag fdresiä, att merken efter rymd och Tunnclandtal blefwe efter dest art och godhet betalt, och att ett maximum af 4 R:d per Tunnelandet af ben bättre och ett minimum af En R:d för den sämre, samt deremellan en sädan jämkning som nägorlunda kan emotswara Jordens bördighet och wärde, hwarfbrutan en-ärlig Jordebok-, ränta borde af äga, ren utgöras, som kunde nägorlunda emotswara den för hwarje landsort bestämde Hemmantalsränta. 4:0 Ingen sä stor ägorymd af odlingsbar Jord, hwarä ^:dels Mantal kan upodlaS bör pä detta sätt fä försäljas, wid en päsblgd, att sä wida häremot handlas, ware köpet ogildt, och hwem som hälst fä antaga Äbo«rätt och wara berättigad till lösen. 5:0 Icke mindre de bebyggde Hemman,' som hafwa en ägande BcsittningS.rätt, än äfwen de Bruksägare som en sädan laglig ägande Besittnings - rätt kunna bestyrka, mäga fä lösa sine Hemman och Skog efter Sex Ärs Ränte - beräkning, men icke flera. Stockholm ben 2s September 1829. jon jonsson.
Nådegåfva till de brandskadade i Stockholm, 1000 riksdaler. 2) Pension till general Sprengtporten, 5000 riksdaler. 3) Betalning af riksrådet Ulrik Scheffers skulder i Frankrike, åsamkade den tid han der var ambassadör. 4) Ersättning till Stedingk för hans i Frankrike indragna pensioner. 5) Lifstidsunderhåll till grefvinnan Wasaborg i Tyskland, Gustaf II Adolfs sista ättlägg. 6) Äreskänk till grefve Saltza. 7) Prägling af en skådepenning öfver kronprinsen Gustaf Adolfs födelse, samt utdelning af densamma till de dåvarande fyra talmännen: grefve Saltza, erkebiskop Mennander, borgmästare Eckerman och Anders Mattsson från Malmöhus län. 8) Förfärdigande af en dyrbar låda, i hvilken några af St. Brigittas ben skola inläggas, i föräring åt kejsarinnan Maria Theresia. 9) Underhåll till prins Stuart, pretendent af England. 10) Respenningar åt Sergel från Rom. 11) D:o åt Lidner till Paris. 12) D:o åt Naumann från Dresden. 13) D:o till en utrikes konstresa åt Kraus. 14) Inlösen af några hertig Carls skuldebref. 15) Nipper till mamsell Slottsberg. 16) Tillbyggnader och ny inredning af rummen vid Gripsholm. 17) Iståndsättandet af vattenkonsterna vid Drottningholm. 18)
Med all aktning j 38 Den 23 Februari i e. m. för Friherre Åkerhjelms nit, och med full öfvertygelse att de af honom omtalte föreslagne nya controllerande författningar, t. ex. nya Lurendrägeri-förordningen m. m. äro bättre än de föregående, vågar jag dock inför Ridderskapet och Adeln försäkra, trygg att af ingen erfaren och affärskunnig handlande motsägas, att emot den frestelse till tullförsnillning, som innehålles i höga eller låga tullafgifter, och den lätthet dertill de på samma gång skänka, inga bevaknings-anstalter eller controllerande författningar af hvad namn som hälst i längden förmå hålla stånd. När här i Sverige också en sådan vara sorn spannemål blifvit tullförsnillad, hvilket äfven under Friherre Skjöldebrands tid skedde i högst betydliga partier i Bohuslänska skärgården år 1826 om våren —. att ej tala om hvad som passerat i Skåne —■ så kan man lätt föreställa sig, huru det tillgår och måste komma att tillgå med andra artiklar, med afseende på hvilka både retelsen och möjligheten att tullförsnilla, är utan all jemförelse större. Jag borde kanske nu sluta; men jag kan ej och bör måhända ej återhålla mig att påkalla Ridderskapets och Adelns och specielt Friherre Åkerhjelms upmärksamhet på några fullkomligt authentika och officiel t kända förhållanden, som på det ovedersägligaste sätt bestyrka sanningen utaf .Den a3 Februari! e. ra. livad jag i det föregående anfört.
Bro, bör af f. d. allmänna Magazins-inrättningens disponibla tillgångar förskjutas, dels att af de medel, som vid Magazins-fondens utredning inflyta, 2:ne summor, den ena af 700,000 Rrdr och den andra af 25o,ooo Rrdr, eller tillsammans en million Rrdr, skola till E. K. M. för Försvars-verkets behof öfverlemnas, dels och att i öfrigt hvad som ef - * Éxp.-Vtsk. Förslag till and. Skrif v. N.o 465. i5 ter i83o års början kail blifva inbetaldt af Bankens inom linien balancerade fordringar, bland hvilka jemväl finnas 2:ne fordringsposter å tillsammans 2,102,213 R:dr 4© sk. Iros f. d, allmänna Magazins-inrättningen, kommer att öka Bankens Capital-behållning, få R. St., på grund af dessa beslut, bos E. K. M. i underdånighet anhålla, att E. K.M. i Nåder täckes anbefalla vederbörande ej mindre, att Bankens fordran för det år 1826 lyftade Spannmåls-creditiv, en million R:dr, måtte, ju förr desto hellre, blifva inbetald, på sådant sätt, alt f. d. allmänna Magazins-inrättningens utredning förskjuter hvad som kan brista, sedan Creditiv-fondens contanta behållning härtill blifvit använd, än äfven att så väl hvad som kan återstå af f. d. allmänna Magazins-fondens utrednings contanta behållning, sedan förenämnde förskott afgått, sorn hvad sedermera genom denna utredning kail inflyta , aflemnas till Riksgälds-Contoiret, till ett sammanräknadt belopp af en million R:dr, men att hvad derefter ytterligare kan ingå varder aflemnadt till Banken, i afbetalning å dess fordringar hos f. d. allmänna Magazins-inrättningen. Rikets Ständer framhärda etc. 16 Exp.-Utsk. Förslag till lind. Skri/v.
Ständer för bildandet af en uppfostrings-anstalt för fattiga sjömäns söner, under benämning af L niis de Geers uppfostrings-anstalt, tillika med ett, i anledning deraf, denne dag afgifvet yttrande; 15:o Herr Dalmans, Gustaf, örn inköp af det s. k. Oxenstjernska Archivet på Tidon; 16:o Herr Freidenfelts, Fredric, om årligt understöd åt Herr A P. Bromander ; 17:o Friherre Rålambs, Claes, om anslag af medel, dels till skrifmaterialier, dels till ersättning för skrifvare-biträ le åt Vaktmästare vid Länshäkten; 18:o Friherre Raabs, Adam Christian, om årligt understöd åt allidne Protocolls-Secreteraren Borgs enka; 19:o Herr Hjertås, Lars, örn upphörande af den s. k. Vexel-Conlrollörsbefattningen; 20:o Herr Stuarts, Fredric, om försäljning af Kronans fisken; 21:o Densammes, om anslag till aflönande af en Vice Advocat-Fiscal samt några Kammar-Skrifvare i Kammar-Collegium; 22:o Herr Liljenstolpes, Axel Fredric, om anslående af en årlig underhålls-summa åt f. d. Consulat-Secreteraren Thulstrup, jemte ett, i anledning deraf, denna dag afgifvet yttrande; 23:o Herr von Hartmansdorffs, August, om föiändradt aflönings-sätt för de tjenstemän, som njuta inkomst genom expeditions-lösen, jemte de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden; 24:o Densammes, om anvisande af ett förskott till anskaffande af statitiska Chartor öfver stats-förvaltningens serskilda grenar; jemte de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden; 25:o Densammes, om beviljande af åtskilliga utaf allmänna Verk begärda, men ej af Kongl.
Om denna för Svenska rytteriets och Artilleriets tjenstbarhet så vigtiga angelägenhet ytterligare försummades eller ännu några år Jordröjdes,t"skulle, enligt mitt förmenande, sedan blifva omöjligt att på annat sätt afhjelpa olägenheten, än att från främmande land införskrifva instruktörer i ridkonsten, hvilken utväg dock troligen blefve förenad med vida större svårigheter oell’ kostnader, än som kunde ifrågakomma för dylika instruktörers bildande inom riket. I anledning häraf, {Ttäcktes Eders Kongl. Maj:t, uppå min underdåniga hemställan, i Nåder tillförordna en kommission af sakkunniga män, med uppdrag att till Eders Kongl. Maj:t inkomma med förslag till organiserande af 2:ne årliga ridskolor, den ena vid Strömsholm och den andra i Malmö, uppå tillika meddelade grunder. Sedan kommissionen numera afgifvit sitt underdåniga betänkande i ämnet, samt föreslagit sättet, huru berörde 2:ne ridskolor må bringas i verksamhet, får jag, jemte tillstyrkan af bifall till kommissionens förslag, tillika, med afseende å de med förslagets verkställighet förenade kostnader, hvilka beräknas för ridskolan vid Strömsholm till 11,872: — och för ridskolan i Malmö till 13,128: —■ eller tillhopa årligen R:dr R:mt 25,000: — samt för en gång: till nybyggnad af stall vid Strömsholm, omkring ^18,000 R:dr och till inköp af sadlar, betseltyg m. m för begge ridskolorna, omkring 1000 R:dr, i underdånighet hemställa, det hos Rikets
Men doktor Segers tedt förstår oss , h an. Han har alltid hållit på kvinnans f rigörelse, och det är det, som fört oss tillsammans . ELISE. Ja, se, om han bara vore poet, skulle h an ku nna prata bäst h an vill, men nu, när han låtsas vara politiker...! ALMA. Du är ett barn, Elise! Natu rligtvis! Ju förnuf tigare j ag talar, desto större barn är jag . Men det måtte vara h ärlig t att förstå honom som du gör, och tala matemati k med honom och s tatistik och kvinnouppfostran och prostitution... ELISE. Det är inte saker för dig! ALMA. (Det hörs bjällror). (in från vänster och går till fönstret) FRU SEGERSTEDT. Jag tror det är baron Fredrik som kommer. ELISE. (trycker ansiktet mot rutan) Fredrik kommer! Fredrik kommer! ALMA. (till fönstret) Hvad man blir nyfiken på landet! Men det är visst inte baron Fredrik, det är bara bror Karl, som kommer och hemtar oss! ELISE. Är det h an! Nå då f år jag någon att prata med efter min näbb. Vet fru Segerstedt, Alma k an inte numera tala om annat än om samuppfostran och religionsfrihet och emancipation och doktor Segerstedt. FRU SEGERSTEDT. Alma håller på och bli förståndig, frök en Elise. Det h åller jag gudskelof inte på med, men när jag eng ång blir det, tar j ag inte munnen full af tidningsartiklar och stora intressen för det. Det klär inte h äller Alma als! Hon tal ar om dem bara för att det ska se förs tåndi gt ut, bevars! Då klär det henne bättre att tal a om doktor Seg erstedt. Alt det där högtidliga om kvinnans l åga bildning och mannens fö rfall har hon lärt sig medan vi vari t skilda. Men nu i jul sk a jag få henne mindre klok. Hon har alldeles vuxit ifrån mig. ALMA. ELISE. Du får tids nog sj älf de där högtidliga intressena. ELISE. Herregud, s å hon kan tala som en tråkig bok ! Nehej, kära Alma, det här går ta mig katten inte! Tycker fru Segerstedt värkligen det är roligt?
Jag förenar mig fullkomligt i hvad Grefve Spens och Friherre Cederström uti denna sak anfört, samt anhåller, att dessutom blott få såsom ett exempel omtala en sak, som hände mig sjelf sistlidet år. En arrendator, som bjudit för hög arrendeafgift, betalte den två eller tre år rigtigt, men kom icke ut dermed sedermera. Han begärde rabatt och jag medgaf det för min del. Emedlertid kastade han sig i mindre väl kände personers händer, och fullgjorde icke arrendets betalning. När det derföre skulle genom utmätning hos honom och hans cautionist, som var hans syster, uttagas, anmältes, att lian öfverlåtit sin rörelse till en annan, och att ett systern tillhörigt hus, som varit hennes enda tillgång, var försåldt till en person, som misstankes för att hafva begått mordbrand. Jag har sålunda ej fått två styfver af det sällskapet, och jag tror, att om jag skulle hålla mig till deri välfrejdade köparen af huset, skulle förhållandet ej blifva bättre. Jag instämmer i anhållan om återremiss af Betänkandet. Den 3 Februarii e. m. »69 Friherre Cederström: Det synes mig vara skäligen klart, att då någon söker qvarstad, kan Kongl. Majrts Befallningshafvande ej ålägga annan person, än den sökande, att stämma in saken till Domstol. Det är således icke tänkbart, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt nuvarande Lagstadganden, ej skulle veta hvilkendera af parterne bör stämma. Desse föreskrifter äro således i detta afseende tillräck Iige, och behöfva ej något tillägg. Enligt LagUtskottets förslag skulle borgenären tvärtom endast behöfva inkomma till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och säga: Jag har om mitt utmälnings-anspråk underrättat den uppgifne godsägaren och anhåller om qvarstad på godset; och då skulle det tillhöra godsägaren att inom stadgad prescriptionstid stämma om återvinning af sitt gods, vid äfventyr att annars vara det förlustig. Jag lemnar i sitt värde hvad Friherre Ehrenborgh behagat yttra om rättegångskostnaden i dylike mål; men jag tror, att der icke någon felat, der kan ej
Och till ett bevis, att jag talat ärligt, till ett bevis, att jag icke lefver endast för denna tafla, skall jag sönderstycka den men bitarna lemnar jag icke här, utan behåller dem sjelf, för att framdeles i en verld när jag blifvit stor och större än någon af er se efter om taflan verkligen var mera dålig. Under det jag ännu talte, sönderskar jag duken i fyra delar, gömde dem hos mig och lemnade sällskapet åt sina reflexioner öfver denna mandat. I min hetta och öfverilning hände sig, att jag till taflans styckande kom att begagna det pennknifsbett, hvilket jag i nära tre års tid, barnsligt eller icke, lemnat obegagnadt och ansett fridlyst: bettet, hvarmed Melia afskar sin hårlock. Genast jag märkte det, var det som om pennknifven ristat mitt eget hjerta och jag tyckte mig ha gjort mycket illa. Denna föreställning alstrade andra. Hemkommen ansåg jag det icke vara utan all betydelse, att jag just med det bettet förderfvat taflan. Det stack upp hos mig en tanke, att hon kunde ha varit förstörelsen värd. Jag sammanfogade de fyra bitarna och betraktade nu den tafla, på hvilken jag en timme tidigare sett med förtjusning. Hvilken skillnad! Nu fann jag fel der jag förut funnit företräden; de enskilta partierna behagade mig nu lika litet, som det hela. Ja, jag började tillochmed förakta mina domare, för det de ej skrattat mig upp i synet öfver min djerfhet att till bedömande underställa en så usel tafla. Nu då jag nedskrifver detta vill jag för dig, deltagande, fördomsfrie vän, tillstå, att jag icke mera tillskrifver pennknifsbettet ensamt denna vändning i min sjelfgranskning. Ty så är det alltid: efter en för stor sjelfkärleks flod följer anspråkslöshetens och sjelfföraktets ebb. Hos mig vexte upp en tanke, att jag misstagit mig om min bestämmelse. Jag började tro, att jag var en onyttig varelse i verlden; jag förföll icke i förtviflan, men min själ förlorade sitt lif och jag blef likgiltig för allt. Detta tillstånd varade dagar, det varade nätter.
Jag tror det icke tillkomma StalsUlsk. att lemna en recommendation i detta afseende för den-ena -öller den andra, utan anslående af medel, samt anser olämpligt, att 'R. St. skulle å ena sidan -afstå anslaget, men å den andra säga, att författaren •kan vara förtjent af detsamma. Jag förmodar, ali R. M., ifaN författaren finnes förtjent deraf, väl, SlatsUtsk. förutan, skall finna anedel till ett anslag af ijoo r:dr , och jag kan ej föreställa mig, afl ’R. St. skälle vara nog obillige alt göra -anmärka, vid en sådan disposition, ifall arbetet linnes värd t ^uppmuntran. Hr Rosen bladt Den förklaring, om Ilvars meddelande af någon StatsUtsk:s ledamot jag nyss anhöll, bade jag icke begärt, om jag varit inskränkt endast till mitt eget omdöme om innehållet åf grundlagens bud. Jag kan icke så fatta grundlagens bull, — det erkänner jag, — att det derföre att man tinder cn form afslagil en fråga, sådan sorn denna, enär Sländerne finna sig icke kunna ingå i omdöme 0111 behofvet odh på sådan grund icke vilja tillstyrka ett specielt anslag, skulle vara K. M. förbjudet, alt, i händelse antingen, såsom K. M. 'begärt, på ordin.-slat, eller såsom meningen tyckes vara i StatåUlskls nyss återremitterade betänk, på exlra-stat uppföres ett anslag till resestipendier samt I,noböckers och lärda verks digifvande, använda de till sielia anslag hörande medel till nu ifrågavar. understöd ; men då man sett all anmärkuts-anb dn:r, måhända föranledande till Riksrätt eller åtminstone framställda i sådan afsigt, grundat sig på dylika dispositioner; då må del förlåtas af dem, sorn ihågkomma, huruledes ”visst ig ia terrent/’ alt man är betänksam och begär att få en förklaring.
Att om vid återbesättande af en ledig Commissarie-tjenst i Banken, förhållandet skulle vara sådant, att ibland Comjnissarierne icke funnos Adelsman till ett antal som svarade emot fjerdedeléu af Comrnissariernes hela antal, och bland Sökanderne till en sådan ledig tjenst, skulle vara en Adelsman inom lika lönegrad med de öfrige Sökanderne, ägande oförvitelig skicklighet i tjensten och uppförande, en sådan i dylikt förhållande bör äga ostridig fötetiädesrätt till den ledige tjensten. Jag anser icke en sådan rätt egentelrge» tillkomma Banko-Utskottets Betänkanclen’ 13 g Adeln såsom Riks-Stånd, utan såsom utgörande en fjerdedel i Bolaget, eller Banken, hvars rätt det är, att i mon af sin andel antaga nödige Embetsman, hvilken rätt jag äfven tror tillhöra hvarje af de öfriga Stånden , blott det sker efter föreskrefne lagar, och med det uttryckeliga förbehåll, att det verkställes på ett sätt sorn icke skadar det hela eller förnärmar andras rättX öfrigt förenar jag mig med Cancellie Fördelninniugens tillstyrkande, att ehvad beslut i denna sak än må fattas någon ändring ej må] äga rum i den befordringsgrund hittills varit följd för de Embetsman af Adeln, sorni redan innehafva Ordinarie på Stat uppförde tjenster och löner, da jag förmodar och önskar, atc de må äga den billiga omtanka att med flit och uppmärksamhet sköta sina göromål och förvärfva sig erforderlige kunskaper till bestridande af de göromål som r de högre sysslorne kunna erfordras, och såmedelst visa att skickelighet äfven kan åtfölja namn. Vid detta tillfälle torde mig tillåtas ödmjukast hemställa, om icke Högh Utskottet skulle behaga fästa uppmärksamhet vid det af Herr Presidenten Sandels uti ett befordringsmål, afgifne yttrande, hvaruti föreslås, att de mindre tjenstemännen inom Banken borde flyttas till tjenstgöring från ett till annat Departement, hvarigenom hvarje tjensteman fick kännedom af alla inom Banken och dess serskilte
Den genom de utländska railernas användande besparade summan — hvilken dock, högt räknadt, borde minskas med omkring 200,000 R:dr för fraktskilnaden mellan de utländska och inhemska railerna — motsvarar således i det närmaste hela den från utlandet införskaffade rörelse-materielen, hvilken, såsom ofvan är nämndt, kostat 3,914,192 R:dr 49 öre. Då man sammanräknar utgiften för all den jernvägsmateriel, som från och med år 1855 intill närvarande tid såväl genom Byggnadssom Trafikstyrelsen, dels blifvit anskaffad, dels beställd, befinnes att deraf från inhemska verkstäder anskaffats och beställts materiel för Runt 5,193,997: 20. och från utrikes ort 17,268,024: 94. eller tillhopa 22,462,022: 14. och om härifrån afdragas utgifterna för införskrifna railer 9,779,373: 75. uppgår således kostnaden för den öfriga materielen till 12,682,648: 39. deraf från inhemska verkstäder 5,193,997: 20. och från utlandet 7,488,651: 19. Chefen för Statens jernvägsbyggnader har derjemte upplyst att, ehuru tillverkningen af axlar och hjul började år 1860 vid Nyköpings verkstad, nämnda verkstad icke kunnat uppdrifva hjultillverkningen i samma mån som behofvet vid Statens jernvägar ökats; att, sedan försök med tillverkning af vagnsfjedrar utaf bessemerstål från Högbo blifvit gjorda samt dessa fjedrar blifvit försökta å södra stambanans ballast-materiel och befunnits ändamålsenliga, beställning år 1863 skett af 200 stycken sådana fjedrar vid Nyköpings verkstad, men att beställningen icke blifvit utförd; att vagnsfjedrar af Svenskt bessemerstål i dessa dagar blifvit från annan inhemsk fabrikant till styrelsen afsända, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67.
112,000: — ansfag. 225,000: — lån. 3,000,000: — lån. 400.000: — lån. 300,000: — lån. 43 Statsbidrags-belopp i R:mt. Jernväg för ångkraft mellan Clara eif och sjön Fryken, :i/4 mil lång. Understödet liar utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden' Fullbordad 73,000: — lån. Dito dito emellan Christinehamn och Sjöändans lastplats vid Bergsjön, ll/8 mil lång. Fullbordad 100,000: — lån. Dito dito mellan Hudiksvall och Forssa kyrkby, l*/8 mil lång. Fullbordad . 370,000: — lån. Dito dito mellan Söderhamn och sjön Bergviken l'/2 mil lång, samt jernbana för hästkraft förbi Landaforssen i Ljusne eif, '/2 milFullbordad 300,000: — lån. Dito dito emellan Borås och Herrljunga vid Vestra stambanan, 4 mil lång. Under arbete 1,436,666: 67. lån. Jernbana för hästkraft mellan sjöarne Långban och Yngen i Wermland, 1/3 mil lång. Understödet har utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden. Fullbordad .' 18,000: — lån. Dito mellan sjöarne Saxen och Yngen i Wermland, 3/8 mil lång. Understödet har utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden. Fullbordad 30,000: — lån. Dito mellan sjöarne Yngen, Östersjön och Öjevettern i Wermland, tillsamman 1 mil lång. Understödet har utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden. Fullbordad 110,000: — lån. Dito mellan sjöarne Yngen och Daglösen i Wermland, 2/3 mil lång. Understödet har utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden. Fullbordad 72,000: — lån. Dito mellan sjöarne Ränken och G la fsfjorden i Wermland, 3/g mil lång.
”Vi försöka ej att utgrunda, hvilken denne poet må vara. Men om han blifvit ärad för poesier, hvilka tillhöra fragmentskrifvarens förstånd: så kunna vi ej nog beundra ädelmodet af ett förstånd, som gjort, i det fallet, bättre verser åt andra, än åt honom sjelf”. En skottkolf, som, utan tvifvel, är en bland Leopolds lyckligast måttade! Det mest förunderliga är ändock, att Thorilds hjertelag, – eljest i bottnen (och äfven mot Lidner) så välvilligt och ömt, – kunde tillåta honom slik behandling af en då ännu lefvande och tillika redan slocknande vän 42, för hvilken allting påkallade det högsta medlidande. – Men till denna gåta (såsom sagdt) ämnar jag, på behörigare ställe, återvända. Hvad deremot de ”phaethontiska bytingarne” angår: så tyckes mig Thorild kunna utan möda urskuldas; då en opartisk granskare snart nog inser, hvad Leopold här icke vårdat sig att besinna. De af Thorild exempelvis anförda vrängbilder, till hvilka man genom härmning vanställt hans tankar, rörde nämligen vissa hans yttranden i politiska ämnen; och skulle dymedelst, icke blott öfverhufvud på hans bemödanden kasta en oförmånlig och motverkande skugga, utan ock ”i sin lilla triumferande bålhet göra det våld på Tryckfriheten, som endast tjenar att återkalla det gamla Mörkret”. Hertig Carl, såsom efter Konung Gustafs död tillförordnad Regent, hade utgifvit en för Tryckfriheten – till utseendet åtminstone – högst gynsam författning.
Tulluppbörden har under de 5 åren och i medeltal utgjort endast 986 R:dr 19 sk. 4 rist Banko, lill största delen tillkommen genom skedda förtullningar af andre städers handlande och skep fxare lill besparing af de drygare stadsumgälderne å andra ställen. Stadens Örnämligaste inkomster härleda sig af handeln med kringliggande landsbyggd, hvilken rörelse under de sednare åren ökat sig, och jordbruket har vunnit förkofran, så att denna näringsgren betydligen bidragit till invånarnes bergning. Läroanstalterne, sjukvården och fattigförsörjningen äro i oföräudradt skick och uppfylla sina ändamål. Marstrand. Stadens folkmängd utgjorde år 1841, 633 personer, deraf 348 mantalsskrifne, och är således sedan år 1836 ökad med 31 personer. Antalet af handlande och handtverkare är oförändradt. Handeln inskränker sig till minuthandel med varor, lill största delen hemtade från Götheixorg. En enda handlande idkar sjöfart, dock endast på Dannemark med en diickad båt. Inoch utklareringar i öfrigt verkställas endast af skärgårdsboer och medelbeloppet af tulluppbörden under de fem åren har utgjort 1,550 Rldr 1 sk. Banko. Staden befinner sig i kommercielt och ekonomiskt hänseende i ett, nära ixog, liflöst tillstånd, hvari den småningom sjunkit. Utan någon utrikes handel, värd denna benämning, och med högst obetydlig handel på inrikes orter, utan fabriker, äger samhället bestånd, hufvudsakligen från de tjenstemän och mililair-kommenderingar, som äro förlagde å Carlstens fästning, och de resande, som under sommarmånaderne besöka orten, för att begagna saltsjöbad.