Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Idé är ingenting mindre än att vi, du och jag, en gång – t.ex. som gamla, tillsammans måtte utarbeta en Ordbok, hvari alla dumma ord och retsamma talesätt skulle utdömas ur det gamla goda Svenska språket!!! Utom den obestridliga nationella nyttan af detta företag, ty derutaf att menniskor äro dumma är icke någon alldeles oundviklig följd att de måste bruka dumma ord, så – om jag bara hinner upplefva vår ordboks utgifvande på trycket, slipper jag nog sedan att dagligen – eller åtminstone hvar gång jag är i sällskap, förarga mig och derigenom blifva sjelf förarglig, och att således litet egennytta ligger gömd på bottnen af min Idé, kan jag nog icke längre dölja, men helt och hållet oegennyttiga kunna icke många vara – hvilket också skall utvecklas i en särskilt afhandling i vårt Lexikon, hvari äfven många, många sidor skola egnas åt försök att om möjligt återgifva åt de stackars orden sin rätta betydelse. Nu är förbistringen allmän och hvad hjelper att skrika mot? Slår man någon på fingrarna just med hvad han sagt, så – i fall han icke décemment kan förneka sjelfva orden, påstår han sig hittils hafva trott dem mena något helt annat, och på det sättet kommer man ju ingen väg och oredan tager alltför mycket öfverhand I sanning ju mer jag tänker på min Idé, desto mera lyckönskar jag mig till den, och skall icke mer förtretas åt dagens tilldragelser, som troligen komma att verka för framtiden ganska stora ting. När jag sedan får mera tid skall jag säga dig att Adolf och Maria äro här, men nu så länge kan du åtnöja dig med att få veta det ****, som i följd af enfaldiga genealogiska slutledningar inbilla sig vara slägt med dem, i dag varit här på besök. Samtalen voro så der och jag likaledes, tills någon, om jag mins icke mer hvad för en Fru sade, att hon väl kunde vara bra, men nog hade hon mycket sinne. Den meningen man funnit för godt att nedlägga i detta arma ord, helst när det gäller någon af oss, kan jag icke tåla och af förargelse ställande mig okunnig frågade jag: ”För hvad. –
— Jag frågar nu, om det är på detta sätt, som man vill framkalla ämnen till administrationen? Om man förebrår Regeringen, att den ingenting gjort för att uppamma dugliga sujetter till embetsman, hvad förebråelser har man icke då att göra dem, som vilja tala i folkets namn, om de utan minsta ransakning döma och skjuta ifrån sig hvem som helst, vän eller ovän. Jag har talat här, som om jag be klagade mig Öfver, att man ej vill tillåta mig med fred inträda i ministeren; må man förlåta mig denna lilla artifice, gjord för att stegra uppmärksamheten! — Hr Stuart har dessutom redan ohjelpligen blottat min "naivéléJag märker icke, att det icke är till följd af en allmän tendens af misstroende emot alla oppositionsmän (ty man har några andra utmärkta coryphcer), utan blott specielt mot mig, tillhörande den förderfliga ”medelmåttan”, som man bjuder tillstänga vägen; eller, jag märker icke, att det är blott ett litet skämt med mina fruktlösa bemödanden att slippa in i Dea 5 Mars I. m. ett ”läger” eller ”led”, der jag ändå aldrig blir emottagen. Enlin! man vill roa sig litet med den, som icke hesiterade att i förliden sommar, då fråga var om att bringa till något resultat de väckta frågorna om representationsförändring, intaga ordförandeplatsen i conclaverna, som vill genomdrifva nya lagförslag etc. och som icke ser, att han måste misslyckas både i det ena och det andra. Nå väl, mina Hrr! i hvilketdera fallet som helst, ja, om det också vore af bara lättsinne, tadelsjuka eller uyhetskrämeri, sorn man sysselsätter sig så mycket med mig, — blott icke nationen förledes att så behandla värdigare personer än jag och derigenom skada sitt eget interesse, genom att stämma in i chorus med organerna för vår nuvar. publicitet i ämnen, som äro hvarken mer eller mindre än foster af deras egen phantasi, uti omdömen, som endast bero på deras egna individuella tycken och aversioner, så skall jag gerna gifva dem min personlighet till pris. Jag skall derföre likväl aldrig upphöra att bjuda till att åstadkomma all reform, som har blott möjligheten för sig.
Ehuru det är en småsak, torde jag likväl, då det icke är mig okärt, att alla beslut blifva så systematiska som möjligt, få hemställa, huruvida det är lämpligt att kalla en sak revision, som icke är revision, och jag skulle derföre föreslå, huru småaktigt det än må synas, om icke R. o. Ad. skulle behaga kalla detta verk: Just.expeditionen, såsom egentligare, än benämningen af Revision. Hr Dalman: Jag vill icke på något sätt motsätta mig, att ordet: revision må utbytas mot ordet: expedition; men efter man ändå vill förbättra redactionen, hemställer jag, 0111 man icke kunde sätta: Högsta Domstolens Expedition i stallet för Just.expeditionen, emedan Just.expeditionen kan förblandas med Just.departementets Expedition. Frih. Ehrenborgh: Dermed förenar jag mig heltoch 23o Dcii 9 October e. m. hållet; ty det var hufvudsakligen ordet revision, såsom egentligt, som jag ansåg böra utbytas mot ett annat namn. Undprteckn. Ridd. Se c re t.: Jag torde få fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet på lydelsen af denna §, som är följande: ”R. St:s Just.ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Rikets Allm Ärenders Beredn:s, Nedra Just.revisionens, Hofrätternas, Collegiernas och alla lägre domstolars öfver läggningar och beslut;” och jag hemställer, huruvida det går an att säga : ”Högsta Domstolens Expeditions öfver läggningar och hes 1 ut.” Frih. Ehrenborgh: Hr Ridd.secrells anmärkning äger sin riktighet. Jag skulle tro, att det felaktiga i redactionen kunde afhjelpas genom att sätta, antingen: ”Högsta Domstolens och Dess Expeditions,” eller ock: ”Just.expeditionens. ” Jag vidblifver, för min del, den meningen, att den sednare benämningen är bättre. Hr Lefren: Den af Hr Ridd.secret. lemnade upplysning blir icke begagnad, i fall Frih.
2:o dito till dito om Skjutsningsa. a. 4 Jan. a. a. 4 Jan. besvär — 4 1 28 — a. a. 7 Jan. a. a. 11 Jan. 3:o dito till Preste-ståndet, om förhöjd Postskjutslega — 4 1 35 — a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. 4:o dito till dito om dito — 4 1 30 — a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. a. a. 18 Jan. 5:o dito till Ridderskapet och Adeln, om Biskoparnes lönea. a. 28 Jan. inkomster — 4 1 40 — 1 Febr. a. a. 1 Febr. a. a. 28 Jan. 6:0 från Bevillnings-Utskottet till Bonde-ståndet,., om Kronoulskylderna på Oland — 5 1 2 — a. a. 10 Nov. a. a. 19 Nov. a. a. 16 Nov. a. a. 16 Nov. 7:o dito till dito, om slöjdskolor a. a. 3 Dec. i Läneresidens-städerna — 5 1 3 — a. a. 3 I)ec. a. a. 1 Dec. a. a. 7 Dec. 8:0 dito till dito, om skärpt straff för lurendrejeri — 5 1 4 — a. a. 3 Dec. a. a. 1 Dec. a. a. 3 Dec. a. a. 7 Dec. 9:o dito till Borgar-ståndet, om nederlagsrätt för Warberg — 5 1 5 — a. a. 3 Dec. a. a. 1 Dec. a. a. 3 Dec. a. a. 7 Dec. — 55 — 2. W I? »! “3 CO Cj CO co 5! !? O > a! 3 ^ Riks-Ståndens Beslut. ^ Ö 2 &-• ^ o> Oj sa Cg 3 O ro *-5 S5 3 33 C-. o gto M. fC "73 fr" o CD
Emot den sålunda ifrågaställda förändrade fördelningen af anslagen vore föga att invända, om gevärstillverkningen bedrefves endast för att ersätta de gevär, som inom arméen årligen förslitas; men då den årliga förslitningen af de gevär, som af arméen och beväringsmanskapet begagnas, uppgår, efter hvad erfarenheten ådagalagt, i medeltal till omkring 1,650 st. och således största delen af de årligen tillverkade gevären uppläggas i förråden, samt dessa, uti hvilka nu finnas omkring 80,000 till krigsbruk an vändbara gevär, böra upptaga ett antal af minst 150,000 för att komma i hjelpligt förhållande till den truppstyrka, som för händelsen af krig beräknats skola uppställas, anser jag den åsyftade förändringen för närvarande ej vara lämplig, och hemställer derföre att vid hvad uti berörda hänseende hittills iakttagits må förblifva.’'’ ”Beräkningarna öfver Fortifikations-afdelningens ordinariemedels behof finnas vara inskränkta inom nuvarande anslaget för denna afdelning med tillägg af ett belopp af 8,000 R:dr till de så kallade kommendantskaps-utgifterna, som, jemte bestyret dermed, numera blifvit till samma afdelning från utrednings-afdelningen öfverflyttade. — Denna sednare afdelning, hvars anslag, efter afdrag af nyssherörde 8,000 R:dr, nu utgör 421,226 r:dr 32 sk., har deremot, genom afgifna be räkningar visat sig derutöfver för den närmaste framtiden behöfva ett belopp af 28,273 r:dr 16 sk. årligen; men som detta belopp föga öfverstiger det extra anslag af 26,666 r:dr 32 sk. årligen, hvilket Rikets Ständer vid sista riksdagen för 3 år beviljade såsom ersättning för hvad från reserv-förrådet kunde för bevärings-inanskapets behof uttagas, anser jag Transport R:dr 88,798: 40. 36 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverk. 1850.
Flera gånger under denna riksdag hade fråga varit väckt om en sådan omflyttning för dagen, men R. o. Ad. hade vanligtvis funnit, att den icke holde äga rum, enär det, om den skedde, kunde hända, alt ledamöter, som ämnat vttra sig i ämnet, men icke kunnat vänta att målet skulle förekomma i annan ordning än det blifvit på föredragn.listan uppfördt, Liefve belöfvade tillfället att yttra sina tankar i frågan. Gr. Frölich, David: Jag tillstår att jag är okunnig om, huruvida det betänk., hvarom Hr Rosenblad talar, är tvänne gånger bordlagdt eller ej. Underrättelse lemnades Gr. Frölich att BancoUlskrs betänk. N:o 143 vore redan tvänne gånger bordlagdt. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Såsom jag upp fattade Hr Rosenblads förslag, så innehöll det en begäran, att i nästa plenum BancoUtsk:s betänk. N:o 143 måtte först till föredragning förekomma, ifall det i dag Liefve andra gången bordlagdt. Hr Rosenblad: Min begäran rörde det nuvar. ple num, emedan dessa båda belänk:n nu äro de första på föredragn. listan. Jag har anfört skalen för min önskan, att betänk. N:o 143 nu måtte förekomma, och hvarför återremissen deraf i min lanke ej bör uppskjutas under de troligen långa diseussionerna om förslag till lag för privatbanker; men skulle Hr Landtm, hafva någon betänklighet dervid, så vill jag visserligen ej fortfara med mitt yrkande. Jag har likväl anfört de gilltiga skal, som finnas för bankens styrelse att önska ett i möjligaste måtto snart afgörande af frågan, hvartill afven hörer att denna ålerremiss, så snart som möjligt, må komma Utsk. tillhanda, så mycket mera, som, åtminstone enl. hvad jag tror mig veta, två Stånd redan återremitterat betänkandet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Del förundrar mig, då Hr Rosenblad anser denna fråga så vigtig, att den bör snart förekomma, att Hr Rosenblad ej långt före delta gjort förslag om dess föredragande.
Hon drog in årorna i båten, nästan utan att hon sjelf visste deraf, och sjönk ned i dess botten. Efter en liten stund återvaknade hon till så mycken sans, att hon kunde lösa af sitt hufvud den duk hon bundit deröfver, doppade den i vattnet öfver båtkanten och lade sedan den våta duken öfver sin panna. Detta uppfriskade och återgaf henne full sans. Nu märkte hon att ansigte och händer blödde, men det var endast skråmor. Sedan hon några gånger med den våta duken aftvättat dem, upphörde de att blöda. Hon hade förmodligen skrapat sig vid det arbete, hon förehaft. Hennes första känsla när hon återbefann sig i sin lilla kammare hos enkan, var att utgjuta sitt hjerta i en varm tacksägelsebön, för att hon hade så långt lyckats utföra sitt värf, och hon började nu att hoppas, det herr Erik hunnit dölja, hvad hon lemnat honom. Hon fattade tillförsigt till att hon skulle kunna utföra sitt värf, hon tyckte sig säker att hon hade välsignelse med sig, då allt hittills gått henne i händer. Hon lade sig nu och bjöd till att betvinga sin oro, för att kunna sofva. Hon visste att hon, kanske redan påföljande dag, skulle behöfva all sin styrka. Att anlita någon annan om hjelp, vågade hon icke. Herr Erik hade många vänner; hon skulle kanske kunnat lyckas förmå någon, att utsätta sig för de faror, som hotade hvemhelst, som skulle varit henne behjelplig, men hon kunde icke öfvertala sig till, att vilja utsätta någon, för att kanske offras åt en plågsam död. Dessutom skulle den, som hjelpt hennes far på flykten, säkerligen genom tortyr hafva blifvit tvingad att uppge hvar herr Erik funnit tillflykt, så framt man kommit på spåren hvem, som varit honom behjelplig. Det säkraste var att icke äga någon förtrogen, annan än mor Annika, hvilken tycktes ha så noga reda på alla Sigrids steg, äfven dem, hvilka hon ej anförtrodde gumman, så att allt döljande för denna syntes vara fåfängt. Hon hade ock bevisat Sigrid så stora tjenster, att det tycktes vara föga skäl att misstro henne.
Förmenar någon väljande, eller sorn under omröstning kommit, olaglighclcr vid ett Riksdagsmannaval vara begångna, och vill deröfver klagomål anföra, äske då af Valförrältarcn behörigt Protokolls-utdrag, hvilket sist inom nästa dags förlopp hör till Klaganden ullemnas. Den klagande — - blifvit förrättar!t. Klagomål öfver val lill Riksdagsmän af Preste-Slåndet ingifves, för Slillen och Elemcntar-läroverken hos det Konsistorium, som valet förrättat, för Läkare-korpsen hos Sundhetskollegium, samt för Universiteten ecb Vetelenskaps-akadcmicn — finnas ut stakade § 22. Fullmakterna böra,. för alt vara gällande, lyda sålunda: ”Till den Lagtima 5C4 Prot.-Utdrag den 21 Juli 1860. (Urtima) Riksdag, som i skall hållas —- befullmäktigas härmed, elter föregånget, ordentligt val, N. N. (för Preste-Ståmlet ifrån N. N. still, Universitet, Akademi, Allmänna Elementar-läroverken inom N. N. valdistrikt, eller Läkare-korpsen); för Borgare-Ståndet Grundlagar. ”Fullmakterna underskrilvas: Preste-Ståndets för Slillen, Universiteten ock Allmänna Elementar-läroverken, af de Konsistorier, som valen föirällat. för Läkare-korpsen af Sundhets-kollegium och för Vetenskaps-akademien - af dess Preses; förrättnings—stället, utlemna. S. D. Vid fortsatt handläggning af Slals-Ulskotlels Utlåtande N:o 125, angående regleringen af ulgilterna under Riks-Statens Ältande llufvudlilel, stadnade Ståndet med afseende på nedannämnda delar af delta Utlåtande i följande beslut: 56 och 57 punkterna. Biföllos. 58 punkten. Utskottets tillstyrkande bifölls, under förutsättning, alt termins afgifterna vid nya Elemenlar-skolan i Stockholm ej uppgå till högre belopp och användas för annat ändamål än vid öfriga Elementar-läroverken i riket.
Jag märker nu alt jag redan sträckt mitt yttrande längre än till den punkt, som blifvit till discussion föredragen, och hemställer till HrLandtm., huruvida det är lämpligt att jag nu yttrar mig om de följande punkterna eller inskränker mig till hvad jag redan anfört ronde punkterna a, b och c. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Ståndet beslutat att punktvis discutera detta utlåt., lämpligast vore, 0111 Gr. Löwenhjelm uppskjöte med det återstående af sitt yttrande till föredragnm af de punkter, hvilka det egentligen rörde. Hr Sa n d e 1 h j e I m, P a u I: I anledn. af den discussion, sorn här förevarit, föranledd af Hr Ribbings uppgift , alt häktande i allmänhet och alltför ofta skulle ske för mindre brott, får jag äran upplysa, att jag väl ej föreställer mig, att Konungens Bef:h:de någonsin sjelfve förordna om häktande för sådana brott, som snatteri, skogsåverkan o. d. ; men att det någon gäng kan hända kronobetjeningen, på angifvelse om sådana brott, och isynnerhet 0111 angifvelsen rubricerar brottet gröfre än det verkligen varit. Likväl liar jag funnit, att dessa händelser äro särdeles sällsynta, åtminstone inom det ian, jag har äran förestå. Dessa misstag, Den 15 Maj f. m om de någon gång förekomma, verka således föga till ökande af fångkostnaderna för statsverket, men så vidt de konna förekommas, bör det ske, — det medgifves. Jag skulle likväl tro, alt det här framställda förhållandet icke lämpligen kan föranleda någon anmälan hos K. M. , eller anhållan om förständigande till Konungens Bef:h:de att tillse lagarnas tillämpning, som i alla fall ej bör underlåtas, och jag yttrar denna tanke äfven med stöd deraf, alt jag funnit, det ilera motioner, som äro under andia Utsk:s behandling, blifvit väckta om revision af brottmåls-lagarna, i det afseende, att de häktades antal i allmänhet skulle kunna minskas.
Jag tror dock, att början ej bör uppskjutas, att man, begagnande de fördelar vår lokal — genombruten af segelbara vatten lemnar, bör söka att gif va sammanhang åt ångbåtsfarten, derigenom alt man öppnade t. ex. en personlig och pakettfart emellan Stockholm och Götheborg, der ångbåtsfarten på Wenern och Hjelmaren blef förbunden genom forvagnar, som gingo emellan Örebro och Carlstad, kunnande en sidogren af denna farpost utsträckas åt Christiania. En dylik kunde ock öppnas långs Rikets södra och en annan långs dess norra kust. Meningen är derföre ej att Postverket behöfde köpa ångbåtar för hvarje af dessa farvatten. Det kunde — som man i England gör med Mail-Coachs — med de enskilta ägarne öfverenskomma om frakten för sina resande och paketter. I afseende på fortställandet genom enskilta, tror jag ej, att ännu den vanliga tvångskjutsen kan umbäras. Jag tror blott, att den skulle kunna minskas och lindras, att t. ex. skjutslegan borde efter en viss markegång årligen fastställas, att för all Kronoskjuts lega och väntepenningar erlades lika som för enskilt skjuts; att för vinnande af samband emellan skjutsningsanstalterne i riket, desse sattes under en Centralautoritet, hvartill Poststyrelsen vore mäst passande o. s. v. KaminarCollegiujn lar ingen annan känne - Den 21 Janualii. i65 dom om skjutsningen i Riket, än i besvärsväg, och StatsSekreteriaterne äro, som man vet, alltför mycket beröfvade all verkstcillighetsmagtj för att härvid kunna något tillgöra. Jag kommer nu till 3:o Postverkets organisation — den vigtigaste af alla frågorne; ty mer än någonstädes är den vigtig vid ett Verk, som, för att uppfylla sitt ändamål, måste vara stäldt såsom ett urverk, der hvarje tjensteman intager sin plats med bestämd anvist gång, och om denna skulle afstadna, hela verket kommer i oordning. Till . Jag skulle tro, att öfverstyrelsen öfver Postoch Skjutsinrättningarne i riket borde anförtros en Chef, biträdd för sin mödosamma befattning, på samma sätt som GeneralTullDirektören, af 2:ne
Preste-Ståndet har deremot förkastat den af Utskottet tillstyrkta ändring och antagit § enligt de Kommitterades förslag, med tillägg efter 2:dra mom. af orden: ”År Kyrkoherden närvarande, ”intager kapellanen säto och stämma såsom främsta ledamoten.” Slutligen har Borgare-Ståndet ansett § höra hafva denna lydelse: "Kyrkoherden, eller den hans embete förestår, vare i Kyrko-rådet Ordförande. ” ”1 den annexeller kapellförsamling, vid hvilken särskild ständig prestman ”finnes anställd, vare han, i Kyrkoherdens frånvaro, Ordförande.” ”Är Ordföranden frånvarande, föres ordet af den som Kyrko-rådet dertill utser.” ”Ledamöter äro församlingens Kyrkovärdar samt så många af dess i kyrkostämma valda män, sorn församlingen finner lämpligt utse, dock att hela antalet, ”Ordföranden inberäknad icke må öfverstiga fem.” "Ledamöter i Skol-råd väljas å landet vid kommunal-stämma och i stad å ”Allmän Rådstuga, till ett antal som ej må understiga fem.” ”Ordförande i Skol-rådet ege ledamöterne inom sig utse.” Då de af Presteoch Borgare-Stånden vid denna § beslutade tillägg och ändringar, hvilka icke angå den i de Kommitterades förslag förekommande bestämmelsen, att hela antalet ledamöter i Kyrkooch Skol-rådet, Ordföranden inberäknad, icke må öfverstiga elfva, hvar för sig blifvit gillade allenast af ett Riks-Stånd, lärer § på grund af dessa särskilda beslut icke kunna undergå någon förändring; och då, hvad nämnda bestämmelse angår, hvilken i hela dess vidd endast PresteStåndet ansett böra i § inflyta, densamma blifvit af två Stånd, nemligen JRidderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet och, hvad särskildt Skol-rådet beträffar, dessutom äfven af Borgare-Ståndet förkastad, måste densamma anses hafva förfallit; i följd hvaraf således § komme att bibehålla den lydelse, Utskottet å densamma föreslagit. Bih. till E. St.
Hvad har du der? säger fadern och gör stora ögon. Det är muttrar, svarar Johan säkert. Hvar har du fått dem ifrån? Jag har hittat dem. Hittat dem? Hvar? På gatan. På ett ställe? Nej, på många. Man går midt på gatan och tittar ner, säger han. Nej, hör du, det går inte i mig. Det der ljuger du. Kom in, får jag tala med dig. Talet hölls med en rotting. Vill du nu bekänna! Jag har hittat dem på gatan. Han pryglas, tills han »bekänner». Hvad skulle han bekänna? Smärtan och fruktan att icke få slut på uppträdet aftvang honom följande lögn: Han hade stulit dem. Hvar? Nu visste han icke hvar en mutter satt på en kärra, men han gissade att de sutto inunder. Inunder kärror alltså. Hvar? Fantasien framkallade en plats der det stod många kärror. Vid byggeraget midt emot Smedgårdsgränd. Den der specificeringen af gränden gjorde saken sannolik. Den gamle trodde sig nu säkert ha tagit sanningen ur honom. Och så följde reflexionerna: Hur kunde du ta bort dem med bara fingrarne? Det hade han icke drömt om. Jo, nu såg han faderns verktygslåda för sig: Med en skrufmejsel. Nu kan man inte ta muttrar med skrufmejsel, men faderns fantasi var i rörelse och han lät lura sig. Men det är ju förfärligt! Du är ju en tjuf! o. s. v. Tänk om polisen hade kommit. Johan tänkte ett ögonblick lugna honom med att det var lögn alltsammans, men utsigten att få mera stryk och bli utan qvällsvard afhöll honom. Om aftonen när han lagt sig och modern kom in och bad honom läsa sin aftonbön, sade han patetiskt och med lyftad hand: Jag har ta mig fan inte stulit några muttrar. Modern såg på honom länge, och så sade hon: Du ska inte svära så! Kroppsstraffet hade förödmjukat honom, kränkt honom, han var ond på gud, föräldrar, och mest på bröderna, som icke vittnat för hans sak, oaktadt de kände förloppet.
Ständers Förstärkta Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskotts Memorial, angående frågan om sättet till expra roteringsskyldighetens utgörande* Sedan, under öfverläggning i frågan om jemnkning af extra ruleringen i Riket, Ra - Eesv. och Ekon, Utsk. Betänkandcn. 1515 spective RiksStånden stadnat i olika beslut, rörande sättet till denna roterings utgörande; så hafva, uppå derom af Ekonomiutskottet, i Memorial af den 30 sistlidne October, gjord framställning, RiksStånden, genom ProtocollsUtdrag af den 6,7 och 10 i denna månad, till Förstärkta Ekonomiutskottet, på sätt 73 § Riksdagsordningen stadgar, öfverlemnat afgörandet af detta ämne, medelst omröstning öfver följande af Ekonomiutskottet föreslagne och af RiksStånden godkände Voteringspropositioner: Första Voterings Propositionen. Den som bifaller, att, på sätt Ekonomiutskottet uti sitt Utlåtande af den 20 sistlidne Sept. föreslagit, extra roteringen, vid påkommande behof deraf, bör endast i manskap utgå, och att alla nu gällande Contracter, som afse förändring deruti, skola till all kraft och verkan förfalla, voterar Ja: den det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej, så ma, i anledning af så väl de mellan Kongl. Maj:t och Kronan, samt extra Rotehållare derom redan afslutade Gontracter, som ds, hvilka hädanefter i enahanda afseende kunna frivilligt träffas, extra roteringsskyldigheten få utgöras genom andra pr»* stationer än manskap, dock alt genom sär - 15x6 Besv. och Elkon. Utsk. Betänkanden. skild votering kommer att bestämmas, kuru i afseende på tiden för i fråga varande Con* tracters bestånd bör förhållas. Andra VoteringsVropositionen, ( sorn, i händelse sista alternativet i förenämnde Proposition antages, kommer att till besvarande framställas.) Den som bifaller att, såsom Höglofl.