Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i reservationerna förekommande uppgift, att den af Utsk. ifrågaställa und. skrifvelsen vore obehöflig och ändamålslös, har redan blifvit vederlagd af en bland reservanterna, hvilken med den naivetd, hvaraf hans vanligtvis särdeles konstmessig! uppställda anföranden icke sällan äro utmärkta, yttrat, det han förmodade, ”att K. M., af den ”be - Den i Mars e. m. ”bestämda ö n s t n i n g s f o r 111 e n i f o r r a r i k s d a g s sk r i f”v el sen och de obestämda ordalagen i den af d. ”27 O c t.. i834, baft anledn. anse saken vara af R, ”St. sjelfva betraktad såsom ett önsk ni ngsnfå I, ”hvarå något immediat svar under riksdagen ”icke var nödvändigt.” Denna förmodan syntes mig förtjena desto mera afseende, som den värde reservant, hvilken hyste densamma, numera lyckats . intaga en så fördelaktig ståndpunkt, att han derifrån lätteligen bör kunna inse och bedöma ej mindre riksdagens uppenbarade tilldragelser, än ock de för mängden osynliga orsakerna dertill. Under förutsättning således, att berörde förmodan hade varit grundad och att K. M. möjligen ansett sig böra, intill dess R. St. voro åtskiljda, uppskjuta med fattandet af dess nåd; beslut rörtde myntenheten, måste hvar och en ju obestridligen erkänna den ovilkorliga nödvändigheten för R. St. att i und. anmäla, det de för uppgörandet af de reglemehtariskä föreskrifterna för Bankens rörelse afvakta K. M:s omförmälda nåd. beslut, — ett förhållande, soni den värde reservanten sjelf, i egenskap af ordförande för BancoUtsk., lärer hvarken vilja eller kunna förneka, helst detsamma blifvit uti nämnde Utskrs mentor. N:o tor inför R. St. uppgifvit.
Demstolar* underh vilha han haft sitt bo och hemvist, sedan han uppnådde den ålder, att barnaarf och allmänna medel kunde honom anförtros, derest det nemligen icke skulle anses lämpligare på det liela foga sådan anstallt, att anmälanden om tillsatte Förmyndare och Uppbördsman, för hela Riket omedelbart inskickades till något visst Ämbetsverk inom Hufvudstaden, till exempel Kongl. Majrts Nedre JustitiaeRevision, derifrån beviseii sedermera kunde meddelas utur ett för ändamålet inrättadt gener el t register; och borde Lagutskottets BetAnkatidirt. il95 borde uti en Bå beskafted Författning visä tid bestämmas, inom hvilken förenämnde anmälan af redan varande Förmyndare eller Uppbördsman samt andre personer* hvilka förvalta omyndigas och publike inrättningars medel skulle i föreskrifven ordning ske; men i händelse intetdera af förenämnde alternativer skulle vinna Riksens Högloft. Ständers bifall, så liar BancoUtsköttet förbehållit sig, att få vidare samråda med Lagutskottet, om de åtgärder, sorn med hänseende särskildt till BaneoVerket (och dess betryggande för befarade förlus» ter i detta fall ej få åsidosättas. Vid föredragning af detta Memorial hös Högloft. Ridderskapet och Ädeln, har Herr Grefve Carl Gustaf Spens yttrat, att den i första alternativet nyttjade redäction, der det heter, ■”att inteckningaMe skola utgå af egendomarne och deras afkastning, är mycket öfver den sorn blifvit gagnad i dö ivaline sednaste inteckniiigsförördningarne, hvarå Herr Grefven velat hista LagUtskottetS Uppmärksamhet, såsom nästan deii en» da punct uti sednaste intecknings förord* ning af dem, Som kunna gifva anledning till misstag, hvilken ej redan är under LagUtskottets behandling; Och hos Hederv, RondeStåndet liar RiksdagsFullmägtigeit Änders Danielsson yttrat, att han ansåg BaliCoUtskottels uppgjorde förslag till full* komnandé af inteckniligs»säkerheten vara LagUtskotts Betänkandefik ?6
29 ansett sig böra i underdånighet föreslå, att anmälan till sådan bränvins» bränning må, om bränneriegaren så åstundar, göras blott för en månad i sender; och har kommittéen derjemte föreslagit, att fabriksbrännarc;n här, liksom förhållandet är i Danmark, skall, såsom ett vilkor för rättigheten att få tillverka bränvin, förskottsvis erlägga skatten, hvarigenom icke allenast kontrollerna vid uppbörden underlättas, utan ock staten förvissas om säkert och oafkortadt utbekommande af sin rätt. Kommittéen anhåller i underdånighet få fästa synnerlig uppmärksamhet på vigten deraf, att, om Rikets Ständer skulle på bränvinsbränningen i allmänhet höja eller minska den beskattning, som kommittéen föreslagit, en riktig skillnad klasserna emellan varder bibehållen, såvida eljest den åsigt gillas, att dessa skola kunna bestå jemte hvarandra. Om t. ex. den föreslagna beskattningen skulle å alla klasser antingen fördubblas eller nedsättas till hälften, skulle, i förra fallet, husbehofsbränningen utvidgas på bekostnad af 2:a klassen och fabriksbränningen ej kunna uthärda tällan med någondera, och i det sednare skulle förhållandet blifva alldeles motsatt, ty, med antagande, att bränvinsbränningen i alla tre klasserna kan, ulan någonderas undertryckande, bestå vid hvarandra just med den skillnad i beskattning, som kommittéen föreslagit, varder detta förhållande rubbadt till förmån för ena eller andra klassen, ej om brännvinet i alla klasser fördyras genom beskattningen, men om skillnaden i beskattning klasserna emellan blir större eller mindre.
Utur samma stal, som jag uti Ridderstapets och Adelns plenum eftermiddagen den 2 Mars nastledne, wägrade mit bifall dertil, at Herr Lallenkunde för sit yttrande, om och huruwidä Friherre slsunerbeim agde den lagkunstap, som Regeringsformen uti 96 H. förutsätter såsom en egenstap hos Riksens Stanvcrs su8tit?n-Ombudsman, til folie af 50 §. i Riksdags-Ordningen, gjort sig stylvig , at af Landtmarstalken erhålla föreställning och warnmg, pä enahanda stal protesterar jag emot werkställigheten deraf. Om också Herr Qpllensvaan felat i och för nämnde murian, hwilket jag icke medgifwer bör sträcka sig til annan påföljd, an at Landtmarstalken kan wägra proportion, i det fall dä han finner en wäckt fräga bokstafweligen strida emot Grundlagens lydelse, anser jag ofwannämnde ;o H. här wara aldeles otillamplig, sa widt der icke innebär nägot personligt förolämpande, hwad Herr6pllensvgctn yrkat, rörande den i fräga satte lagkunstap, och dä jag i denne del förenar mig uti hwad Herr Baron Ltael von klolstem likasä rättwist som wärdig! anfört, kan jag icke förbigä at anmärka, det jag i högsta märto ogillar de under 6ebarten härom til l'iotocollet förde mindre passande utlätelser, hwilka med stal hänföras under kubriguen i flutet gf 52 §. uti Regeringsformen. Herr 222 Den 6 Mars. Herr käklman, Otto kreäric, framträdde til krotocnllet, och piotestelaäe deremot, at Friherre Stael blifwit förnekad at rala, såsom närande en inskränkning i hans och allas Riksdagsmanna-rätt. Härefter fortsattes justeringen af krotocollet til flur. Fortsattes granskningen af Riksdags - Ordningen. 2Z. §.
Ynglingen slog upp sin blick. Hotande ljöd Kalmas stämma i dunklet: „Ha du gamle deroppe, öfvar du ännu dina trollrunor? Din makt skall dock snart se sitt slut“. Men i båten satt Kalmatar. Hennes blick hvilade på ynglingen, den ljusnade småningom vid tonerna, en tår föll ur hennes öga, den första som der uppstigit. Åter ljöd Kalmas stämma hotande i dunklet: „Kalmatar, du din moders yngsta, gå, följ det flydda rofvet ut i verlden; fäst dig vid hans sida, sug blodet ur hans sår, kraften ur hans senor; återhemta till din moders hem hvad henne blifvit frånröfvadt Icke må lifvet vinna seger öfver döden! – Kalmatar gå!“ Vid den vaknande ynglingens sida stod Kalmatar, liknande nattens dimma på ängen. Nu reste den unge krigarn opp sitt hufvud och famnande honom stod Kalmatar, glad att föra honom hem till sin boning, men då utbrast han: „Vik hädan spöke, vik under jorden om du dädan kommit, eller till luften om ditt leda hem är der, eller i vattnet, om du är fiskens syster eller äfjans dotter; eller sök dig ett hem i luftens alla fyra väder, du troll“. Kalmatars blick föll hemsk på ynglingen, men vid hans åsyn smög åter en tår i hennes öga och hon sjönk undan, som en fallande dimma, en skymtande skugga. Men i sitt eget hem på det stolta Hamila låg den bleke ynglingen på en bädd. Vid hans sida satt hans moder och beströk sakta den sårade med undergörande salfva, och band deröfver fina bindlar. På afstånd stod den rika flickan, hon som lofvat blifva den sårades brud; men hon talade intet, utan stod blott i dörren och blickade inåt rummet. Då susade en kylig fläkt genom dörren invid henne och Kalmatar stod vid den sårades hufvud. Förfärad for den unga bruden tillbaka, och störtade sanslös ned på gården; och den sjuke ville opp för att hjelpa henne, men hans moder lade honom åter varsamt ned och den starke ynglingen låg der som ett barn, då modren hastade att hjelpa den afsvimmade.
N.o 57. 5y Gesäller må ställas under Legohjons-stadgan, hvilket förslag nu är under pröfning i Riks-Stånden , anser jag det fattade beslutet i alla afseenden olämpligt.” Herr af Billbergh, J. P.: ”Under erkännande deraf, att den af Stats-Utskottet uppgifna statsbrist, 124,000 R:dr, svarande emot den af Jord-egendomar nu utgående Salpeter-gärden , icke positivt bordt anvisas att utgå af de af Bevillnings-Utskottet föreslagna tillökningar å Tulloch Brännvins-Bevillningen , då åtskilliga bestämmelser i dessa frågor ännu bero af det förstärkta Stats-Utskottets afgörande, har jag likväl ansett icke endast obehöflig t, utan äfven otillbörligt, att intaga det stadgandet i Bevillnings-Förordningen , att dessa 124,000 R:dr skola utgå medelst en fyllnads-afgift på Andra Artikelns personela taxeringar, och att i Betänkandet framställa detta alternativ framför det, att ersättningen skulle utgå af den blifvande säkra , fast till sitt belopp ännu obestämda tillökningen å Tulloch Bränn vins-Bevillningen. " ”Utom det för mig oformliga , att uti en Bevillnings-Författning föreslå något vilkorligt, hade Utskottet, efter min tanka, handlat mera consecjuent och, måhän - 60 Bil. till Bevillnings-Utsk. Betänk.
— N:o 236. i anledning af väckt motion om upphörande af afgiflen lill underhåll och reparation af Götha Ilof-Rätts hus. VI. B. 584. A. 594. VII. E. 172. N:n 237. i anledning af väckt fråga, om förändrad disposition af intim Skåne anvisad kronotionde-spanmäl för Stora Barnhuset i Slockholm. VI. B. 584. A. 594. — N:o 238. i anledning af erhållne äterremisser å Betänkandet N:o 194, angående ifrågaställde extra statsanslag till föremål tillhörande Civil-departementets handläggning. VII. B. 41. A. 68. E. 322. — N:o 239. med förslag till sammanjemkning eller voteringsproposilioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till regleringen af 8:de och 9:de Hufvud-tillarne hörande frågor. VII. B. 74. IX. E. 587. A. 594. — N:o 240. i anledning af erhållna äterremisser å Betänkandet N:o 196, angående sättet, ordningen och vilkoren för utbetalningen af anslagsoch låne-bidrag till befrämjande af allmänna arbeten. VII. B. 74. A. 143. E. 323. — N:o 241. i anledning af erhållne äterremisser å Betänkandet N:o 192, angående aflöningen för Rikets Ständers nuvarande Justitite-Ombudsman och hans suppleant. VII. B. 74, 144. A. 154. — N:o 242. i anledning af dels Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner.
När hon talar, blir det därför också blott om ytligheter, pängar eller nöjen, mat eller kläder, vind eller väder – ingen blir vare sig klokare, bättre eller gladare därigenom. Och hör hon andra tala innehållsrika ord, då gå dessa som moln högt öfver hennes hufvud, falla icke som fruktbringande rägn öfver hennes själs marker. Man finner således, att det icke är alla som se, hvilka ha två ögon i hufvudet; icke alla som lefva, hvilka gå omkring på ett par friska ben. En af de största andar, som mänskligheten ägt, är, som de flästa veta, den tyske diktaren Göthe, hvilken föddes 1749 och dog 1832. Han hade således haft ett ovanligt långt lif, men ej blott detta, utan äfven ett ovanligt rikt. Ej genom en mångfald af yttre öden, utan därigenom att han ända från sin tidiga barndom förstod att lefva, förstod att med vakna sinnen och öppen själ tillägna sig konstens, naturens och människolifvets rikedomar. Bland de otaliga visa ord han yttrat om konsten att lefva är också detta: “Man borde hvarje dag se en vacker tafla, höra någon god musik, läsa i en värdefull bok och göra åtminstone en god gärning.“ Genom att vi följa denna Göthes lefnadsregel kunna tider, hvilka äljes skulle förflyta tomma och tråkiga, för oss erhålla ett rikt värde, liksom den grå vadmalsvåden, hvilken sägnen låter Sigrid den fagras make pryda med pärlor och ädelstenar. “Men för oss är det alldeles omöjligt att följa den regeln“, invända några röster. “Vi ha inga taflor hemma; på museum kan man ju inte gå hvar dag. Och hur ofta bjudes man på opera eller konsert eller ens vacker musik i sällskapslifvet? Böcker – ja, dem kan man lättare få. Men har man boken, finnes ofta inte tid att läsa den. Och goda gärningar! Jag undrar just hur mycket godt man kan göra med sin veckolön – som skall räcka till allt möjligt annat också!“ Och dock är det alldeles säkert, att äfven den, som bor där hvarken museer eller musiknöjen finnas, som sällan ser en ny bok och som kanske ej ens kan lefva på sin veckolön – hon eller han kan i alla fall följa Göthes visa råd för att ge lifvet innehåll!
Tili följd af det sålunda beslutade samt från och med år 1845 på des-förinnan utgifna byggnadslån jemväl tillämpade bokföringssätt, har, enligt hvad sednast församlade revisorer, uti sin berättelse om Piiksgäldskontoret, sid. ‘23, anmält, de i detta verks hufvudbok för år 1844 befintliga 5 å 600 serskilda konti kunnat ur de följande årens hufvudböcker uteslutas, utan att härigenom någon olägenhet förorsakats eller den vid lånens och derå upplupna intressens samt verkställda kapitaloch ränte-inbetaluingars bokförande nödvändiga reda och fullständighet blifvit åsidosatt. D O Med tillämpning af de utaf Rikets sednast församlade ständer uti ifrågavarande hänseende godkända åsigter och meddelade stadganden, ansåg sig nuvarande Stats-utskott böra uppgöra det Rikets Ständer genom ofvanberörde betänkande underställda förslag till föreskrifter, rörande säkerheten och betalningssättet för det låne-understöd, som vid denna riksdag blifvit begärd t och af Utskottet tillstyrkt för återuppbyggande af den vid sistlidet års eldsvåda ödelagda del utaf staden Christianstad; hvarjemte Utskottet till ytterligare betryggande af Riksgälds-kontorets säkerhet för lönesumman, intilldess fullständiga inteckningshandlingar för densamma kunde till kontoret a flem nas, hemställde, att stadens drätselkommission borde under denna tid för de lyftade lånemedlen åtaga sig samma ansvars-och redovisningsskyldighet, sorn inom andra hranskadade och med enahanda understöd försedda städer varit ålagd den derstädes tili förordnade byggnads-låne - 4 Stats-Utshotlets Utlåtande, N:o 20(. kommitté.
Den som skrifvit den ytterligt skändliga veckoöfversigten (1 — 8 september) i anförda n: r af Prudhommes tidning, skulle fullkomligt väl hafva varit i stånd att försvara en sådan missgerning, liksom han försvarar både det grymma mordet å m: me de Lamballe och de nesligheter som föröfvades å hennes lik. Nej, men Prudhomme behöfde ej göra en apologi för något som han ej hört talas om, oeh hans medbröder behöfde ej förtiga något, som ännu ingen menniska visste eller påstod hafva passerat. I oktober 1792 utgaf Tallien en brochure: La vérité sur les êvènemens du 2 septembre (omtryckt i bd. XX af Hist. pari). För att försvara dem, som man sökte utmåla så9om » an tropofager », erinrar han om, att Invalidguvernören räddades genom sin dotters ömhet, som afväpnade folkets hämnd. Tallien skulle för visso icke hafva valt detta exempel — många andra stodo honom ju till buds — om han hade kunnat äfventyra, att någon skulle träda fram och svara, aU hvad han omtalat såsom en handling af medlidande och mild ' het i sjelfva verket var ett oerhördt barbari. Qirondisterne skulle under den häftiga polemiken om Septemberdagarne hafva slungat honom detta genmäle i ansigtet: Brissot skulle ej hafva uraktlåtit att dermed bränmärka Tallien, när han, efter att hafva blif * vit utvoterad ur jakobinklubben (12 / io) &gt; utgaf sin brochure A tousles républicains de Fra ?ice, sur la société des jacobins de Paris (1792) *. Han ville, säger han, » afslöja de anarkister, som styra och vanhedra detta samfund »; och han hörde ej till dem, som fruktade att taga bladet från munnen.
Sitt räntan å alla af Q3anfen utgifna lån, forn öfmerjfjuta $em9\:Dr 33anco, od) äro meDDelaDe på ett år eller Derutöfver, förfaller till betalning en* baft en gång om året; men (fulle ränteliqoiDen ide fullgöra^ å Den beffämDa förfalloDagen, fommel’ Det Då uplupna intrefjet att tilläggas) fapttabjfulDen, få att till betalningsDagen räntan uplöper jeni rodi å Den uträfnabe od), fafom obe* talD, å förfalloDagen tillagDa intrej?e*(fulDen; Ijmilfet föränDraDe ränteberäfningé* fätt fommer att miDtaga, i affecnDe på npa lån för De ifrån od) meD innema* ranDe åré början utgåenDe, od) t anfeenDe till De älDre, ifrån Den förfta unDer loppet af famina år till fullo merfjtällDa ränteliqoiD, intill l)it»ilfcn tiD Det gamla beräfningéfättet bibel)ålleö. 7o 6:o Sitt Ian mot pant af gult» ocf) ftlfroer Ijäbancfter ej må utgifroaé till rninbre belopp än §n>å Dviföbaler Q3anco. 7:o Sitt bet fytintiUö, till 4,780,000 9\:br 2>anco beftämba ©rfulationé* kapital uti Q3anfenö
Den, till följd af Rikets Ständers derom fattade beslut, å sådan räkning sedermera afsatta summan uppgick dock ej till högre belopp, än 210,260 R:dr 7 sk. 3 rist B:ko; och som denna tillgång, i händelse af kreditivets lyftning, syntes blifva £ ringa betydenhet för det dermed afsedda ändamål, samt det belopp, hvilket för saide kreditiv afsatts, likasom andra under nästpåföljande eller 1844 och 1845 års riksdag tillgängliga medel, ansågs böra disponeras och användas för de till utgåendet från liksgälds-kontoret anvisade utbetalningar, förordnade Rikets då församlade Ständer, att den å omförmälda räkning i Bänken innestående summa skulle derifrån uttagas sant tilläggas Riksgälds-kontorets öfriga dåvarande kontanta behållning. 4 Stats-Utskottets Memorial JM 282. Med afseende å sålunda vunnen erfarenhet huru redan tillgått, efter det en fond för det af motionären uppgifna ändamål börjat bildas, och då några odisponerade tillgångar, som under mellantiden intill nästa riksdag, på sätt motionären synes hafva förutsatt, icke skulle för de förestående Stats-utgifternas bestridande erfordras, utan kunna till framtida behof afsättas, ej finnas att påräkna, får Utskoitet, som anser sig för närvarande icke behöfva närmare utveckla de skäl och förhålanden, på grund hvaraf Utskottet icke kan understödja det af Herr Brinck framställda förslag, hemställa, att detsamma icke må föranleda någon Rikets Ständers åtgärd.
S, D. "Vid förnyad föredragning af Bancooch Lag-UttJcoticnt den 27 sisth April på bordet lagde Memorial JNro 6, med förslag till sa m m a n je mnk n i vig af de inom Riks-Stånden fattade beslut vid förehafvande al Utskottens, under N:o 4> afgifne Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 2, med förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker, stannade Ridderskapet och Adela i följande beslut: 1:0 Afslogos Utskottens pag. 26 förekommande förslag till den blifvande gide § och Utskottens pag. 28 förekommande förslag till 3 mom, iden blifvande urte i hvilka båda delar Ridderskapet och Adeln vidblef sina förut fattade beslut. 2:0 X afseende på frågan om förbud emot grundfondens ökning, utan Trot. Utdr. d, 4 Maji iS35 75 Kongl. Maj:ts tillstånd, utöfver den i Privilegium utsatta tecknings-summa, samt i afseende på a8:de §. lät Ridderskapet och Adeln bero vid hvad Utskottet rörande dessa delar yttrat. 3:o De delar i öfrigt af Memorialet, hvilka erfordrade någon åtgärd af Ridderskapet och Adeln, blefvo af Ståndet bifallne. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Banco■ och Lag-Ut skottens den wj sisth April pa bordet lagde betänkande N;o 5, 1 anledning af Riksdags-Fullmägtigen Peter Perssons motion, om upphörande af Bankens forum privilegiatum. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Vtskottets den a5 sistl.
Det visar sig äfven deraf att motståndarne kastat sig öfver en mindre väsendtlig del af hvad Frih. Creutz anfört, men aktat sig att uptaga det hufvudsakliga till vederläggning. Det är blott detta jag velat anföra och förnyar jag i öfrigt min förut gjorda propos. Hr Stjernsvärd: Beträffande den af Hr Printzensköld till kännagifne öfvertygelse om obehöfligheten af Krigslagarnes omarbetning af det skäl att för alla de deri gjorde förändringar finnas särskilde Författmr utgifne, anser jag denna hans öfvertygelse ganska naturlig; ty han bedömer den frågan från sin erfarenhet såsom civil embetsman, den der för hvarje fall, då någon skrifvelse aflåtes, har att tillgå arkiver, och om han icke finner reda på saken i en bok, finner han den i en annan. Men här är fråga om ett arbete, hvilket kan hafva en så hastig tillämpning, att ransakning, dom och exekution kan ske på 0 timmar och till och med kortare tid; och jag tror således att Hr Printzensköld bör inse olikheten mellan Civillag och Krigslag. Hvad saken sjelf angår, torde det icke vara ur vägen att påminna att förra Riksdagen, då denna samma motion var före, beledsagades den af icke mindre än 18 reservationer. FIr Klinkowströms yttrande ang:de nödvändigheten af anslag, kan jag icke godkänna, utan tror jag att arbetet kan bestridas genom hänvisning på 4:de Hufvudtiteins anslag till oförutsedda utgifter, hvilket synes, om Frih:n vill skänka sin upmärksamhet åt hvad Presidenten i KrigsColl. yttrade d. 15 Sept. 1846. Han säger nemi.: »För bestridande af kostnaden till detta arbete torde tillgång icke saknas, emedan 4:de Hufvudtiteins anslag för oförutsedda behof synes vara afsedt för utgifter af denna art. Sammanlägger man denna kostnad för flera år, så upkommer visserligen en icke obetydlig summa, men betraktad för hvarje år särskildt är kostnaden ringa. Jag har här händelsevis en bok, som är den Franska arméens TjenstgöringsRegbte.
Redan i Memorialet N:o 27 har Utskottet erkånnt, att den princip, att Lagtima Riksdag skall återkomma på bestämd tid, oberoende af möjligen mellankommande Urtima Riksdagar, synes ega skål för sig. Hår har Utskottet föreslagit dess antagande i sammanhang med en ombildning af national-representationen. Styrelsens jemna och planmessiga gång synes böra befordras genom det den redogörelse, som nationens representanter ega fordra, på beståmda tider, utan afseende på under mellantiden Bih, till R, St. I Memorialet N:o 11 har Utskottet ock framställt de skäl, på hvilka Utskottet ansett Riksdagarnes mellantid böra förkortas: skål, ii vilka, om national-representanternos antal nedsåttes, medgifva och fordra en ännu större förkortning, än Utskottet der vågade föreslå. Hvad angår den årstid, sorn för Riksdagens öppnande år lämpligast, har Utskottet trott, att, i ett fattigt land med hårdt luftstreck, vid bestämmande af denna tid, synnerlig uppmärksamhet bör egnas åt möjligheten för idkarne af landets hufvudnåringar, att utan onödig uppoffring af egen välfärd, kunna infinna sig för att bevaka egna och medborgares rättigheter. Utskottet har, med denna åsigt, föreslagit, att Riksdagen må börjas den tid, då jordbruket samt sjöfarten, äfvensom flera andra på klimatiska förhållanden beroende yrken måste af brytas; och Utskottet har gjort detta förslag i det hopp, att, når Riksdagarne blifva tätare och representanterne färre, Riksdagsgöroinålen skola kunna afslutas, innan våren ånyo kallar nämnde yrkens idkare till sina vigtigaste enskilda sysslor. §• 5a. Föreskriften om antalet af Förmyndarne för Konungs minderårighetstid synes hafva sin råtta plats hår, der desse Förmyndare första gången omtalas, icke i den senare som stadgar om sättet till deras väljande. §. 55. Då Regerings-Formen i § 101 stadgar, huru med Grundlagsändring förfaras skall, synes föreskriften att, vid val af ny Konungaätt, RegeringsFormen skall bibehållas, temligen öfverflödig.