Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var just för att komma ifrån denna stora olägenhet, som jag ansåg rättast, ptt hvarje Utsk. må uppsätta skrifvelserna i de mål, sorn af Den a3 October e. m. 335 detsamma blifvit handlagda, efter att hafva erhållit prot.- utdr. om de beslut, RiksSttn fattat, då controllen blefve densamma som nu, utom det att den säkraste controllen ligger deri, att skrifvelserna uppsättas, der målen blifvit handlagde. Är det dock Ståndets tanke, alt den ena controllen pä den andra skall vara förmånlig, så vill jag icke sätta mig deremot; men jag befarar, att expeditionerna skola blifva mindre riktiga, dä de skola underkastas ett annat Ulskts granskning. Jag har sagt min tanke, hvilken jag dock ej skall söka genom votering görn gällande. Hr Cederschjöld: I afseende på den siste värde talarens yttrande vill jag blott erinra, att samma misstag eller försumlighet, sorn hittills ägt rum i Exped.Utsk., kan möjligtvis hädanefter komma att begås af det Utsk., som handlagt målet, och derföre synes det mig nödigt, att en annan auetoritet, som är opartisk, granskar ocii tillser, att allt är riktigt. I alla räkenskapsverk finnes en revision, och jag tycker det är naturligt, att äfven uppsättningen af Ständernas skrifvelse!' underkastas en sådan revision. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabi-.: Då Constit.Utsk. förklarat, att dess förslag i 3 och 11 punkterna stå i inbördes sammanhang, tager jag mig friheten hemställa, huruvida det ej vore lättast att företaga dessa punkter på samma gång, på det att icke i dag i fråga om 3:dje och i morgon eller en annan dag i fråga om litte punkten olika opinioner må kunna göra sig gällande. Hr Hjerta instämde med Gr. Gyldenstolpe. Hr Hjärne:
Jag har således reserverat mig mot den anmärkningen, Jag har, i afseende på många af de anmärkningsvärda förhållanden, som Revisorerne anmält, också varit af den tanka, att de hade bordt med allvar upptagas af Utskottet, icke för summornes betydenhets skull; men principen blir altid lika helig, om än summan är liten. Min öfvertygelse är, att anmärkningar ej äro så farlige, som mången tror. Jag anser deras ordentliga behandling vara lika vigtig för Rikets Ständers rätt, som för Styrelsens rätt, att sig försvara. Halkar man öfver dem, så är en skugga kastad, som möjligen kunde upplysas. Det är delta förhållande, som förauledt min nu gjorda motivering in - Den 5 Mars f. m. 221 för Ridderskapet och Adeln af den Reservation jag afgifvit mot Utskottets Utlåtande. Herr Lagerhjelm: Ehuru jag, då jag förra gången yttrade mig, ansåg mig ej böra ingå i specialiteter, och oaktadt jag tror en del af StatsUtskottets Utlåtande vara väl grundadtj likväl enär flere Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln anmärkt i detalj en punkt, hvari jag anser Utskottets yttrande vara riktigt, uther jag mig få redovisa för Utskottets åsigt. Sidan a5o står: Utskottet har ansett, att, med undantag af 8:de Hufvudtitelns anslag till Eactra-utgifter, de öfriga på Hufvudtitlarne anvisade medel böra vara underkastade öppen redovisning. Inom Utskottet uppstod fråga, huruvida medel skulle få disponeras utan redovisning äfven på de andra Hufvudtitlarne. (Att så varit äfven förr på 8:de Hufvudtiteln, lärer vara bekant för en och hvar). StatsUtskottets Utlåtande innefattar att sådant icke vore riktigt, utan att det endast på 8:de Ilufvudtiteln finge ske, hvaraf ingen större befrielse från granskning och intet annat blef en följd, än hvad som nu äger rum. Deremot har Utskottet ej sagt, att hela titteln kunde på sådant sätt användas, utan blott att på det anslaget vore sådant möjligt, och att det der vore på sitt rätta ställe.
»Ja, det kan jag inte hjelpa!» svarade Elina, som denna dag var alldeles ovanligt litet nedstämd, eller ödmjuk för Marianas vilja. »Du må skratta åt mig, eller blifva ond på mig, bästa Mariana,» tillade hon, sjelf hälften skrattande, hälften harmsen »men halfnaken ställer jag mig aldrig med en mängd ljus framför mig, midt emot någon menniska; och visst icke vill jag i grund förkyla och förderfva lilla Milla för detta upptåg.» »Åh kors, man kunde ju elda helt varmt i rummet;» sade Mariana, som nu och alltid gerna ville hafva sin vilja fram. »Nej, nej!» sade Elina med en alldeles ny och ovanlig bestämdhet i tonen, »ingen makt i verlden kunde förmå mig, om det vore aldrig så varmt, att sitta och presentera min lilla stackars unge spritt naken.» Nu började Mariana äfven att skratta, och man lemnade alldeles den idéen, sökande efter en annan. »Om du» – sade Mariana efter en stunds begrundande – »skulle föreställa en annan Madonna af den store, af sjelfva Gudomen inspirerade mästaren, Rafaël, i hans »Den heliga familjen». Madonnan sitter der helt klädd och anständigt, Jesus-barnet sitter lika som ridande på ett litet lam, (ett sådant vore väl ej omöjligt att anskaffa,) och modren håller i barnet, och ett stycke ifrån dem står Josef.» »Ja, men hvem skulle vara Josef?» frågade Elina, som annars tyckte det var rätt roligt med det der lilla lammet som lilla Milla skulle rida på. »Jo, jag funderar just på», sade Mariana vigtigt, »om icke jag sjelf skulle kunna öfvertaga den rollen!» Nu var Elina nära att icke kunna hålla sig från skratt, af blotta tankan på den lilla, kuriösa och befängda gubbe, som Mariana i karlkläder skulle komma att föreställa, och hon insåg genast det orimliga och löjliga af detta projekt, samt förutsåg att en skrattsalfva af Albert skulle blifva hela den effekt som deras försök kom att göra. »Ack nej, söta Mariana,» sade Elina, »det går ej an! Du måste ju ställa om allt.
Alt motionären, i sammanhang med yvkaudet alt Lag-beredningens förslag till civil lag måtte »ntagas, särskildt ti\V Utskottets ”synnerliga gunst och åtanka rekoramen - LagUtskottets Utlåtande, N:o 45. 15 deråt’* vissa delar deraf, under hemställan om förändring eller modifikation af hvad Beredningen föreslagit, på sätt skett i hänseende till efterlefvande makes och kronans omförmälda rättigheter, lärer svårligen kunna tydas så, som hade lian yrkat särskildt antagande af dessa delar, för den händelse alt det hela icke skulle antagas, eller annorlunda än ett utmärkande af de partier, hvilka, enligt motionärens åsigt, antingen borde modifieras eller företrädesvis förtjente uppmärksamhet. Ilar emedlertid meningen varit den förra, så synes likväl uttrycksformen varit alltför obestämd. I allt fall hafva, pä sätt ofvan är anmärkt, tre Riks-Slånd bifallit Utskottets utlåtande i anledning af Herr Machels yrkande, att Kronans rätt lill qvarlåtenskap eller död person, som ej efterlemnar laga arfvinge och hvars egendom således blir dana-arf, måtte öfvergå på kommunen; och då tre Stånds mening i frågor af denna beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, samt hvad Herr Henschen i enahanda syftning må hafva framställt destomindre kunnat föranleda annat yttrande i ämnet, än det Utskottet redan afgifvit, som han till grund för framställningen endast åberopat de af Herr Machel anförda skäl, får Utskottet till Vällofliga Borgare-Ståndets vidare åtgärd vördsamt öfverlemna återremitterade betänkandet. Stockholm den 24 Augusti 1854. LagUtskottet» Utlåtande, JY:o 45. S:o 43- Ank. till Exp.*Ut*k. d. 29 Aug. JS34, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar mot Utskottets Betänkande JS:o 15, öfver väckt fråga om nytt formulär till vittnesed.
Lagbud 5 så skulle den tilltalade fällas, oaktadt icke mer än en enda Jury man ansett honom verkligen hafva brutit mot något bestämdt lagbud. — Till all lycka blefve detta, äfven efter Motionairens förslag, pag. 57, omöjligt att verkställa: ty Nämnden skulle vara förbunden att uppgifva de //., efter hvilka dess pluralitet had,e funnit den tilltalade brottslig. Det skulle naturligtvis gå för Juryn likasom det, vid en föregående Riksdag, en gång gick för ConstitutionsUtskoiiet. Det voterade nemligen först öfver den frågan: arn anmärkning skulle ega rum? Men sedan den blifvit med Ja besvarad, och bestämmas skulle, huruvida tofi eller 107 §, af Regeringsfor» CBi7. till Coristitl XJtsl'.s Memorial N:o 5i. a3 men borde tillämpas, kunde pluralitet ej vin nas för någondera. Man kan väl säga, det Motionairens afsigt endast vore, att Jurymännen icke borde vara bundne af Actors hänvisning; likasom han, pag. 49, förbehållit Domstolen samma frihet. Men i enskilt a mål uiå den klagande ju skylla sig sjelf, om han gör en origlig hänvisning: och i mål af allmän beskaflenhet handlar Actor förmodligen efter föreskrift af Auctoriteter, sorn icke böra kunna misstaga sig vid hänvisningen. För öfrigt är det ju fullkomligt öfverensstämmande med vår allmänna Rättegångsordning, att ingen kan dömas för annat brott, an det, hvarföre han blifvit instämd och tilltalad, och hvaröfver han haft tillfälle att förklara sig.
89 clamanter genom de här föreslagna förändringar äro tillfredsställde, ej heller de inkallade tillfredsställde på det sätt hvar och en önskade; men det lag hvarken i Utskottets uppdrag eller i mitt tänkesätt att föreslå »ågot sorn ledde till omskapning al det hela; och mindre behöfdes ej för att uppfylla allas fordringar. Jag skall ej förlora tid med att ransaka huru mycken billighet, huru mycket hopp ligger i det nu omöjliga: det möjliga ligger endast och allenast i det bifall, som sannolikt kan väntas at de nuvarande Lagstiftande och Styrande Magterne. Utgången skall visa om jag ej redan på något ställe öfverskridit gränserna. Långt ifrån att tro det här uppgjorda project vara det bästa eller det enda antagliga, hade jag önskat, att någon annan eller flere af Utskottets Ledamöter hade velat i samma ämne meddela deras tankar. Emedlertid synas mig de väsendtliga beståndsdelarna af en väl organiserad Monarkisk fri Stat vara i denna Representation intagne, de fleste grundade rättigheter erkände eller i principerne inneslutne, och derjemte vissa förvandtskaper Stånden emellan inrättade. Rättvisa med ordning är allmänna Opinionens fordran: inga billiga anspråk må afvisas; men också intet afseende göras på de oformliga, inga utsigter öppnas för Anarkien. Rikets Ständer behöfva ej förstärka sig med mer upplysning, mera patriotism: de behöfva göra rätt och befästa Nationens förtroende. Fordna tiders händelser hafva kallat dem till Lagstiftningen; Cons t. Utsk. Betänkanden. sednare tiders odling och politiska erfarenhet hafva upptäckt flere samhällets söner, 6om på lika grunder tillhöra dem. De böra öppna dem deras armar och insatta dem i sina platser, lika oväldige och granlaga när de pröfva egne och andras rättigheter, sorn när de rådslå om allas vål. De hafva inom och utom sig ett stort antal Medborgare, som älska rättvisa utan att behöfva begära den, som fritt och opartiskt bedomina hvad utan uppoffring kan rnedgifvas, ej utan ensidighet vägras, och som vänta af dem beslut, värdige dem sjelfva och samtiden. »Lika lydande med Friherre Ehrenheims den 5
Tillförlitlig kännedom af de med posthemman i olika Provincer varande olika förhållanden, i afseende på beviljade friheter, miltalet af den hvarje hemman åliggande postföring, de iner eller mindre ofta inträffande postgångame, hemmanens afstånd från allmänna landsvägen, o. s. v. 2:0 Undersökning, om och i hvad mån postförings-besväret, i anseende till de posthemmanen derföre bestådde förmåner, kan vara jemförligt med-de onera, som andra hemman af Kronoeller Skatte-natur draga. Kännedom af den gravation för StatsWerket, hvilken skulle uppkomma genom en högre skjuts-lega för postföringen; samt '.4:0 Undersökning, dels huruvida den föreslagne förändringen af postens forslande med' gästgifvare-skjuts är verkställbar, utan fara för postens säkerhet och utan menligt inflytande i öfrigt på sjelfva postgången eller det reglementariska af Post-Werket, dels ock huruvida den kostnad, som en dylik förändring för Staten skulle medföra, må kunna ersättas, genom indragning af^de friheter och förmåner, Postheinmanen hittills åtnjutit, eller genom den rotering eller rotefrihets-afgift, sorn desse hemman i stallet kunde komma att utgöra; och få Riksens Ständer nu härmed hos E. K. M. i underd. anhålla, att samtelige Landshöfdingarne i Riket måtte i Nåder anbefallas, att hvar i sitt Län verkställa undersökningar i öfvannämnde jemte alla öfriga omständigheter, hvilka med frågan om postföxings-väsendet kunna ega sammanhang; hvarefter E. K. M. lärer täckas i Nåder låta Landshöfdingarnes berättelser i ämnet, vid nästa Riksdag, föreläggas Riksens Ständer, som då blifva i tillfälle, att hufvudsakligen pröfv» ärendet.
Det sednare eller Kongl, cirkulärbrefvet af år 1827, kungjordt genom Kongl. Svea Hofrätts Universal den 21 Maj samma år, anginge egentligen domstolar och exekutionssäten samt innefattande, i sista momentet, det allmänna stadgande, att allenast ett exemplar af dom eller utslag borde utskrifvas för parter, som förde gemensam talan, men lemnade icke någon föreskrift, huruledes besluten skulle vederbörande delgifvas eller kungöras, hvilket ej heller varit af nöden, då i detta hänseende allmänna lagen tjenade till efterrättelse. Det förra åter eller Kammarkollegii cirkulär afår 1823 meddelade speciella föreskrifter, hvilka, gällande blott för vissa mål och nödvändiga med afseende å dessas särskilda beskaffenhet, hufvudsakligen afsågo sättet för 33 för beslulens kungörande, hvarvid den vigt fästes, att föreläggandet för vederbörande i detta hänseende alltid skulle linna rum i sjelfva utslaget. Vid sådant förhållande och så vida det icke kunde motsägas, att föreställningen, det en äldre lag borde till sin verkan förfalla genom en yngre, som icke innehölle något stadgande i ämnet, läge utom rimlighetens gräns, kunde det ej heller med ringaste fog ifrågasättas, att ju icke cirkuläret af år 1823 i alla delar fortfore att vara gällande.
Hufvuddragen i hans karakter 9ro egenkirlek och principrytteri. P % ett egendomligt, af Turf. siirdeles val atergif \ .et satt visar hnn sig tillhöra det slags meiiniskor, som, af naturen danade till despoter, göra dessa sina despotiska tendenser gallaiide undcr frihetens namn. Anstucken af Cmndtsamma gang han visserligen vetat \, igianismcns s~insta rilloineningar, tillegna sig d g r a af dess biittre sidor, söker han med orygglig hansynslöshet i lifvet tillainpa en iiiiingrl paradoxer, och om han ibland dispenserar andra f r b att följa dessa, sker det stadse p % ett a t t, som visar huru högt han sjelf tycker sig sta öfver sina likar. Men qlcnna höga st9nilpunkt intager han genom att skoningslöst tilliinipa atskilliga rlels haKsannn dels falska satser, livilka genom denna sin och i hvarje fall &amp; ro tilllinipniiig oRa n9rma sig det befangda egnade att föra nienskligheten itskilliga hundratals 31 tillbaka. ~MenskligIietens fortghg till jenilikhet och frihet kan aldrig befordras p$ den vig, han anvisnr, ty deiiiia vag leder med ntiilvandighet till att, emedan iiihga ej innii kunna fi % full del af kulturens riilsignelser, förneka dessa %t dem, soin kiiniia njuta dem, istillet för att sprida dem s9 l h g t soiii möjligt. Om herr Fnlk g1no111 att underkasta sig en srnarrcain operatioii utan nutidens bedöfningsincdel och p o m att förviigra sig sjelf enskildt rum p2 sjiikhuset, oiii hans hustni genom att fortfarande iiiira sitt barn, nar detta tillskyndar henne svara lidanden, kunde lindra likars q \, aI, SS vore detta adla handlingar. Men att underkasta sig allt detta, blott der@e, att andra inaste göra det, detta stöter, som sagdt, pa det b c h g d a.
Hedda att blifva värdinna i annans stuga än den mans, som hon fattat tycke för? sporde den sköna och såg litet trotsigt upp i smedens ansigte. Hå, det går ett underligt tal här i byn i qväll sade han folk fins, som säger, att Hedda lofvat sin tro till en, men sin kärlek till en annan. När har du hört, att Hedda gått i byn och ropat ut till folket, hvad hon tänker? Vill inte smeden vara nöjd med mig, som jag är, kan han gå till andra. Stackars den qvinna, som tager första tok hon möter på landsvägen. Byn är full med manfolk, i socknen fins en hop bättre hemman än Salmi; men en så arg gårdvar som Salmen Ukko fins väl inte i hela landet, det säger då hvar och en, som har ögon och öron. Det for en mörk sky öfver Ellas ansigte; han rodnade som en yngling, och hans ögon glänste. Du vill väl inte öfvergifva mig, Hedda? frågade han nästan ångestfullt. Hm, du kan trötta ut en stackars qvinna, Ella, och du tror visst, att du är en sådan karlakarl, att ingen kan stå dig emot. Men det skall jag säga dig, det är allt flere än du, som sett på Toimilas vackra Hedda, och inte behöfver hon gå och träla på Salmi, det är hon då visst för god till. Ella stod som tillintetgjord inför den vackra bondqvinnan, hvars trotsiga mod gjorde det djupaste intryck på honom. Han hade aldrig sett en sådan qvinna förr. För hans blickar hade bygdens qvinnohjertan hittills smultit som smör för sol, och männen der i trakten anse ju allmänt qvinnan som sitt lätt vunna byte: hennes enda karaktersdrag är undergifvenheten, den blinda undergifvenheten under hans herrskarevilja. Ella beundrade Hedda. Hon var så vacker, der hon satt med det trotsiga ansigtet vändt i profil med aftonhimmelen till bakgrund. Hennes figur var fyllig och kraftig, hennes medvetenhet om sin skönhet gaf hennes rörelser en säkerhet och ett behag, som skulle hafva anstått en prinsessa.
Jag hyser sjelf intet misstroende, och skulle icke vilja gifva anledning till något sådant hos andra; men man behöfver blott dröja en stund vid denna föreställning; och man skall också lätt upptäcka, huru långt, i en framtid mera än nu, den möjliga vådan kunde stiga Till alla dessa skäl ville jag ännu lägga tvenne considerationer: d-n ena, att i sekler bar Svenska Ridderskapet och Adeln såsom Riksstånd, redligt uppfyllt sin pligt till Fäderneslandet, och varit Svenska frihetens egentz ligaste försvarare, utan att hafva ägt åhörare; Den 27 Januarii. och hvarföre skulle man då nu tvifla, att icke Ridderskapet och Adeln , äfven hädanefter uppfyller samma vårdnad, åhörare förutan: och den andra, om ett bifall åt motionen nu skulle gifvas5 men erfarenheten sedan visade, att olägenheterne verkligen öfverstiga fördelen, hum skulle då en ändring göras, utan att Ridderskapet och Adeln blottställde sig för förebråelsen, antingen, att hafva handlat obetänksamt, då bi fallet gafs, eller inconsequenf, då det återtogs. Hos mig kan hufvudsakliga pröfningen alltså icke verka till annat tillstyrkande, än afslag på motionen; men jag anser mig dervid böra förklara, att om och när den tid kommer, då de här framställde hinder, varda undanröjde, och Riksdagsmannen får den helgd för sitt kall, att, dä hans mening anfailes, hans person lemnäs oantastad; så skall jag, om jag då lefver och är Riksdagsman, gerna lemna åt denna motion mitt bifall. Jag har nu yttrat mig, i ämnet, men an* håller att Högloft. Ridderskapet och Adeln ville tillåta mig, att äfven redovisa ej allenast den känsla, som följt mig, under det * jag öfvertänkt lörslaget, utan äfven ursprunget för den. Jag var redan tankande menniska på den tid, då en stor Nations fnhetsbehof volcaniskt tog sin rätt. Det intryck af glädje, som förhoppningarne gåfvo, och det intryck af iör - Den 27 Januarii. /jt3 skräckelse, som följderna lemnade, qvarstå ännu 11 Iligt i mitt minne.
Då Rikets Ständer vid förra Riksdagen uttryckte deras ön-s skan, att allt anslag för FriCadetter mätte upphöra; hade de bordt kunna vänta skyndsam rättelse härutinnan. Vi se likväl nu af StatsUtskottets Utlåtande, att någon åtgärd för detta ändamål ej blifvit af Regeringen 3oo Den 18 J a n u a r i i f. m. vidtagen förrän sistlidet år. Jag anser Rikets Ständer icke böra lemna oanmärkt denna onödiga utgift af en Titel, hvari man vid denna Riksdag fordrat en så ansenlig förhöjning. Statsverket bör på något sätt få ersatt hvad sålunda blifvit obehörigen utgifvet. BarthelcmyFonden, till hvilken man så ofta hänvist StatsVerket att få ersättning för lidna förluster, och om hvars ställning man äskat upplysning, har, enligt hvad nu är medgifvet, icke någon tillgång. Sedan äfven DéchargeBetänkandet är bifallet, finner jag i detta fall ingen annan lämplig åtgärd återstå, än att, i likhet med hvad som blifvit föreslagit om ersättning till Statsverket för förlusten å Skeppshandeln, godtgöra de anmärkta utgifterne till FriCadetternes underhåll genom serskildt uppförande på Debetsedlarne. Jag anhåller om proposition på denna min hemställan. Herr Lefrénj Johan Pehr: I anledning af Herr Ribhings sista yttrande, torde jag få upplysa, att under de 9 år jag förestått Kongl. KrigsAkademien, har ej någon enda Bondeson der blifvit till Cadett antagen, emedan ingen ansökning derom inkommit. Numera bar Kongl. Majrt anbefallt indragning af anslaget till FriCadetter, och det kommer att Upphöra i den mån de nuvarande FriCadetterne blifva ut-examinerade. Deras antal är redan nedsatt till hälften; och inom någre få år finnes ej mera någon på denna fond pensionerad. Den 18 Jan n a r i i f. in. 3oi Grefve Horn:
Destillatorerna betala nu bränvin efter dess styrka, utan något synnerligt afseende på dess renhet, hvilket visar, att det för omdestilleringen är temligen likgiltigt, om bränvinet är rent eller ej, och denna omständighet kunde möjligen förorsaka, att bränvinsbrännarne skulle forcera afbränningen ännu mera än nu är fallet, då det ej kan vara af någon synnerlig fördel för dem, att vid bränningen producera rent drickbart bränvin, när som reningen får ske skattefritt, eftersom omdestillecingskostnaden fullkomligen skulle betäckas genom det större värde som sålunda renadt bränvin skulle hafva, och den besparing i afgift, som erhölles genom den öfveransträngda afbränningen skulle blifva en ren vinst. På detta sätt skulle pannerummet kunna begagnas att utvinna en långt större qvantitet bränvin på en gifven tid, än man nu vet af eller kunnat påräkna, när skatten bestämdes. Utom det att frigifvande af omdestilleringen skulle ge bränvinsbrännaren anledning att på förenämnda sätt undandraga det utbyte, han får, en del af skatten, eller att vinna pannerum till mäskens afbränning, genom att låta lanken gå till de skattefria omdestillationspannorna, i stället för att, till förnyad destination fylla den på mäskpannän, skulle äfven den ofvanantydda öfveransträngningen med bränvinspannan också medföra en större förlust i utbytet, än redan nu eger rum, såsom rörelsen nu bedrifves. Erfarenheten har derjemte visat, att grunden för denna beskattning är högst osäker, i det man nemligen, oaktadt skatten blifvit vid hvarje storting betydligen höjd, ändock aldrig uppnått den inkomst för statskassan, som man påräknat. 56 Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvin sbränning en. Under det man sålunda vid de 2:ne sista skattepåbuden hade påräknat, att träffa den färdiga produkten med en afgift af 5 sk. per pott, har afgiften i verkligheten knappt utgjort 4 till 4 4/2 sk.
Om Den 7 December. Om ett förslag blef gistvik, att Specie Riksckr i deras större eller mindre fördelningar, sorn nu finnas i BanquenS hwalf, icke finge utlämnas til! Allmänna rörelsen, men att Kronan eill lättnad och bättre utkomst tvid äsamkade ffulders betalande, boede lala förfärdiga Specie Rd:r af lika wigt och Utseende med de förra, men till halten och finhcken 4 försämrade, och rilgiswa deni till lika gängbart eller räknewärde, tued de förre, sä skulle detta förslag, säkert möta största owilja, och genast förkastas, om än Regerings-Formen.icke sädant förbndit. Men om nu förökandet af BanquenS Se» dclstock, utan motswarande valuta i silfwer, ffulle, ehuru pä ett mindre synbart sätt, medföra lika effert; — bör icke dä lika betänklighet upstM Rikets innebyggare äga den ostridiga rätt att tvid wälfänqcn egendom bliswa bibehallne, men denna rätt är förnärmad, dä ett ägande Capital nedsätteS flere procent under lagliga wärdet, dä en till liss - bergning förut tillräcklig inkomst göres otillräcklig, ge, liom het upjagade wa-upris, som är Mijagtigt, frän ett i origtig wäg hastigt förökadc rörelse Capital. Fär pä anförde grunder det antagas såsom afgjordt, att Riksens Ständer icke kunna minffa Banqnens soliditet äterstär endast att undersöka, yuruwida en sadan olycka wore att besvara, genom Mande as nya förffollcr, till Stålv och Riksgälds-Werke». Till uplösande af detta problem, finnes en enkel utwäg, äfwen som saknar kännedom för mig om BanquenS hemligheter. Banco-Ulffottct har förlarat att de nu disponerade Sju Millioner, wore den högsta summa, som kunde päräknas.