Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, vestra delen af Södermanland, innehåller i längd 11 och i bredd 8 mil samt i rymd sextiosex qvadratmil, deraf sju qvadratmil utgöras af vatten, och gränsar i öster till Stockholms Län, i norr till Upland, Westmanland och Mälaren, i vester till Hjelmaren och Nerike, och i söder till Östergöthland och Östersjön, som äfven sträcker sig i öster om Länet, hvilket består af dels fyra Fögderier med tillhopa tio härader, nemligen första Fögderiet, Jönåkers, Rönö och Hölebo härader, andra Fögderiet af Oppunda och Willåttinge härader, tredje Fögderiet af Wester och Öster Rekarne härader, samt fjerde Fögderiet af Åkers, Daga och Selebo härader, indelade i tvänne domsagor, och dels sex städer: Nyköping, Strengnäs, Eskilstuna, Thorshälla, Marisefred och Trosa. —- Utom hafvet och de större sjöar, hvartill Länet såsom berördt är gränsar, innesluter det en mängd vatten, skogar, bergsslräckor och landthöjder. — Skogarne, egentligen vid Länets gränsor, såsom i trakter af Östersjön, Östergöthland öfver den så kallade Kålmåiden, och intill Stockholms Län, men äfven inuti landet, motsvara i deras närvarande skick ungefär ortens behof. Dock har nu mera håg för ett skogens behandlande så att dess framtida afkastning skall kunna ökas börjat visa sig. — Desamma tyckas föga inverka på klimatet; i hvilken omständighet vattnet deremot äger mera inflytelse. Till jagt såsom näring eller bidrag dertill, nemligen den ändamålsenliga jagten, gifves ingen håg, och således med hvarje år allt mindre tillfälle, med undantag likväl af sjöfogelsjagten, som förnämligast i skärgården bidrager tiil föda för invånarne och lemnar tillfälle tiil afsalu. — Fångst och jagt al skjälar brukas — jagten kan knappast räknas till binäring, men kunde vara det i betydlig grad. — Skogarnes förstörande verkar visst i detta afseende; men sättet, hvarpå jagten i allmänhet skötes, gör det vida mera.
Prop. om Statsverket 1853. 43 Transport R:dr 137,449: 47. 2. varder af Eders Kongl. Maj:t i nåder äskadt och äfven af Rikets Ständer beviljadt, för närvarande icke böra i underdånighet påyrka, att det ifrågasatta särskildta anslaget för nästa år må af Rikets Ständer begäras. Lifmundering för indelta Infanteriet. Sorn på fjerde hirfvud-titeln medel ej finnas anvisade till bestridande af beklädriads-slitnings-ersättriingar för de kommenderingar utur indelta arméen, hvilkas underhåll af nämnda hufvud-titel bekostas, lärer Eders Kongl. Maj:t i nåder finna lämpligt nu förnya sin vid de begge sednaste riksdagarne gjorda och då bifallna framställning derom, att, så länge anslaget till lifmundering för indelta infanteriet lemnar behållningar, desamma må användas till godtgörande af omförmälda beklädnads-slitning, äfvensom hvad derefter kan öfverblifva till fyllande af andra beklädnads-behof, som för indelta arméen kunna yppas. lnqvarteringskostnaden i Stockholm. Huruvida detta anslag kommer att undergå någon förändring, blifver beroende af det beslut, Rikets Ständer fatta i frågan om regleringen af inqvarteringsskyldigheten ihufvudstaden, med anledning af den särskilda skrifvelse, Eders Kongl. Maj:t lärer vilja i ämnet till Rikets Ständer i nåder aflåta. Diverse anslag. Durchmarsch-kostnader.
Något bakom De Ronska huset, eller det hus vid Stadsgården, som är försedt med pelare, skulle spår för hästbanor utgå, så väl till Riddarholmen som längs hela Skeppsbron, derifrån på en lätt viadukt öfver till Blasieholmen, genom den s. k. Stallgränden och direkte till Nybrohamnen. Den innersta delen af Nybrohamnen skulle flyttas ut, så att man kunde få en rymlig lastkaj äfven mellan Blasieholmen och Nybron. Denna plats är, som Hrr:ne veta, redan till en del fylld, så att knappast en båt kan komma fram-, i ändamål att motverka sjunkningen af bron vid Berzeliilund. På detta sätt skulle man få en god och rymlig plats, och den norra jernbanan skulle då, på sätt Hr Leyonanckar föreslagit, komma fram till Nybron. Hrr:ne se således, att jag kommit till samma resultat som Hr Ericsson, blott med den skillnad, att jag föreslagit en kommunikation mellan de båda bangårdarne, då han deremot vill hafva en gemensam bangård. I afseende på hästbanorna hafva vi samma åsigter. Således är det ju ingen fråga om att vi icke åsyfta samma fördelar, men i afseende på kostnaden och faran är det väsendtliga skiljaktigheter. I kostnaden gör mitt förslag en besparing af öfver en mill., ty först och främst upgår fyllningen vid banans formerande utmed Skinnarviksbergen till 130,000 R:dr, banans bildande från södra bergen till Riddarholmsbron 464,000 R:dr, 2:ne rörliga broar 84,000 R:dr, banans formerande utmed Riddarholmen 145,000 R:dr, 2:no brobyggnader, på 3 spann hvardera öfver Norrström 320,000 Il:dr. Jag har således ett betydligt öfverskott att röra mig med. Byggandet af de af mig föreslagne magasiner fordrar måhända större delen af denna summa, men detta kapital blir dock icke ett dödt, utan tvärsöm ett högst räntegifvande kapital genom de hyror, som magasinerne lemna. Vidare vinnes, hvad som är så be hofi i gt och hvaraf nu en kännbar brist finnes, nemi. just dessa magasiner.
Då alla organisationsfrågor inom kyrkan nu voro önskuingsmål, då ”hvarken Bibel - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. öfversättningar, Evangeliieller Psalm-bokens, Handbokens eller Katekesens innehälb presters bildande, kunskapsmatt eller befordringsrätt, ämnena för den lägre och högre olFentliga undervisningen, sättet att dem meddela, eller läroverkens inrättning eller lärarnes befordringsrätt” innefattades under nuvarande kyrkolag eller utgjorde föremål för Konungs och Ständers gemensamma lagstiftning; så löljde deraf att Konungen i alla dessa hänseenden vore enväldig. Åt de ärender, som för folket äro de angelägnaste eller de, som angå religionen och undervisningen, eller kyrkan och skolan, hvilka af ålder varit med hvarahdra förknippade, borde dock gifvas en röst med mera eftertryck, än den, som uttalas vid Sockcusläinmor, Prosteting, Biskopsvisitalioner, Prestrnöten och Riksdagar; och intet medel syntes lämpligare, än en särskild kyrklig representation för hela Riket, hvilken hade till uppdrag och åliggande att särskildt taga sig dessa ärcuder an. Det funnes väl ej något hinder för Konungen att, likasom några fram färne Konungar gjort, sammankalla lill kyi komöte; men al In isten på stadganden angående dels de ledamöter, af hvilka mötet skulle bestå, dels dess befogenhet, dels ock huru ledamöterne skulle underhållas, förklarades orsaken hvarföre Konungen under vårt närvarande samhälls-skick icke sammankallat något allmänt Svenskt kyrkomöte, om än behofvet deraf varit insedt.
Men nu är ej fråga om hvad som i ,sig sjelf är bäst, utan det bästa sorn kan väntas blifva antagit. Jag befarar att idéen om val utan afseende på Ständ är för ny, att den nu skulle af BondeStåndet blifva antagen, och då b 1 ef ett helt stadgande förkastadt för en omständighet skull sornicke ansågs böra antagas Då nu det från Konungen öfverlemnade förslag, är bättre än’hvad som för närvarande är öfligt, så tror jag att vi böra bifalla det, hälst vi veta, att ett enda Stånds afslag till är tillräckligt, att fi det till intet. Friherre Boije, Ludvig', Med Grefve Posse förenar jag mig i anhållan om återremiss, i anledning af Herr Ehrenborgs anmärkning; men kan icke dela lika tankar med Herr Hjerta i detta ämne. Nämndens ursprung och ändamål förbigår jag derföre, att frågan ej fordrar ett yttrande derom, sorn jag icke eller akulle, utan Den 10 Junit f. ut. 4$$) vidlyftighet, kunna afgifva. Och jag åtnöjer mig att blott anföra 2:ne skäl, emot förslaget att Ståndspersoner borde blifva Nämndemän. Det ena, att denne befattning), som hos BondeStändet ännu anses såsom hedrande, och som derföre af Bönder med begärlighet emottages, •kulle för Ståndspersoner blifva högst besvärlig, och blifva en svår tunga, en vedervärdighet mera, afskräckande från jordbruk; och Ståndspersonerne skulle snart och med mycket skäl fordra att Adelsmannen också blef Nämndeman Det är sannt att, i vissa, och personliga fall, af ringa antal, är HofRätten Adelsmannens forum privilegiatum; men såsom jordägare lyder han under HäradsRättens Jurisdiction, och såsom sådan, kunde han ej, utan på andras bekostnad, frisågas från lika skyldigheter med Ståndspersoner. Nå, väl! huru nöjda skulle vi vara med detta nya onus, sorn fästade oss för 4 a 5 veckor, trenne gånger om året, vid Tingsstället; och fästade oss vid ett med våra seder och våra vanor, så oförenligt, samt för våre hushållsaogeldgenheter, si vidrigt lefnadssätt?
Det kommer att göra dig godt, sade han till den unga flickan, hvars ögon glindrade redan vid tanken på det länge saknade favoritnöjet. Inom några dagar kommer du att se lika frisk och glad ut som förr, tillade han med mera ömhet i tonen än jag förut märkt då han talat med Mariquita. Till mig sade han, medan vi efter att hafva lemnat Mariquita hemma vandrade till mitt hotell, att jag inte behöfde göra mig någon alltför stor brådska med att meddela Mariquita att slutet var nära. Det är inte för mycket om hon får någon liten tid på sig för att göra bekantskap med de angenämare sidorna af lifvet här, af hvilka hon ju tillsvidare sett nästan ingenting. Nej, min vän, svarade jag. Vid första lämpliga tillfälle ämnar jag göra slag i saken. Ju längre det går på detta sätt, desto svårare blir det för henne att finna sig i det oundvikliga slutet och med er har jag ingen misskund alls, om jag också godt kan förstå att ni så mycket som möjligt ville uppskjuta detta slut. Kanske är det en orsak till till min motvilja att säga ifrån åt Mariquita, sade don Luis fundersamt, ehuru jag inte gjort det klart för mig. Ja, gör som ni vill, tillade han med en suck. Jag litar på att ni gör Mariquita så litet ondt som det öfverhufvudtaget är möjligt då ni inleder den oundvikliga slutuppgörelsen. Att don Luis inte heller tog saken alldeles så lätt som han förut tänkt sig det, hördes godt på hans tonfall, men hvad var nu egentligen dervid att göra? På aftonen låg jag länge och funderade derpå innan jag somnade, men kunde inte finna på någon lämpligare utväg ur dilemmat än att sända Mariquita hem så fort som möjligt. Ty om don Luis beslöte sig för att taga henne med sig öfver till Europa så blefve det efteråt bara så mycket svårare för dem att skiljas och derföre var det vida bättre att det skedde redan nu. Tillfället att tala om saken med Mariquita kom snarare än jag hade förmodat.
Jag har nemi, sjelf haft fartyg, då jag bodde i Kalmar, 644 Den 29 Maj e. m. och vet således ganska väl hvilken tidsutdrägt och hvilka omkostnader det medlör att för hvarje lastning hemta ut tullbevakning som räknar lasten. Slutligen ber jag att få rätta ett misstag, som Frih. Rappe begick. Jag sade nemi. endast att i medlersta Småland, eler skogen var af ringa värde, är mera skogsbrist än i de orter, der den står i högt pris. Och som det är min öfvertygelse, såväl att man med ganska ringa kostnad genom skogsplantering kan ersätta den export, som här är fråga om, som att man bör gora allt som kan bidraga till landtmannahandelns lättande, så får jag fortfarande yrka bifall till Utsk:ts förslag. ITr von Ivrosmer: Denna gång skall jag söka fatta mig så kort som möjligt. Jag vänder mig då först till Hr Dalman för att säga att svårigheterne i afseende på exporten genom nu gällande tulltaxa ingalunda äro skrämskott, utan verkliga, och jag vågar påstå att ingen kan vederlägga detta. Hr Dalman har äfven sagt att, om sådana felaktiga stadganden finnas, så kunna de lätt rättas; med huru skall man kunna veta, om ett fartyg inlastat tullfria varor eller icke. Det är just för att se efter detta som man måste underkasta sig ali denna tidsutdrägt, jemte dermed följide kostnad. Frih. Gripenstedt har fästat sig mycket dervid att villkoret för att nedhuggen skog skall växa upp igen, är att man har skogskapital. Det skulle således bestå deri, att icke en hel skogstrakt fick nedhuggas. Om en hel skogstrakt nedhugges, så medgifver jag visserligen att det är svårt att få den att växa upp igen, men att det låter sig göra, hafva vi bevis på af Svältorna. Hr Frih:n har icke velat medgifva borttagandet af denna inskränkning i afseeede å utförseltullen, utan att vi finge en rationel skogshushållning.
BEFALLNINGSHAFVANDES UTI W er mlands Län TILL QKDIKBQto ÄIAJsii* / underdånighet afgifne FEMÅRS-BERÄTTELSE, för Åren 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837. schern! ECKSTEINSKA BOKTRYCKERIET. Underdånigste Berättelse! J 7å jag nu, enligt nådig föreskrift, i underdånighet aflemnar Berättelse om tillståndet i Wermland under de fem åren från och med 1833 till och med 1837, torde det Nådigst tillåtas mig att åberopa hvad jag om Länet och dess Näringar i allmänhet omständligen yttrat i mina fyra föregående femårsberättelser. Under de år, som denna underdåniga Berättelse omfattar, har Länet, dock lyckligtvis endast tili några få orter och kort tid varit hemsökt af den härjande cholera-farsoten, äfvensom det lidit af svaga skördar åren 1833, 1836 och i synnerhet 1837, samt det sednare året jemväl af en för afsättningen af provinsens hufvudsakliga produkter, jern och trädvaror, ofördelaktig konjunktur. Missöden, som åtminstone under åren, då de inträffat, skapat många bekymmer både för jordbrukaren, närings-idkaren och funktionärerne, i tlere Församlingar mångdubblat fattigpersonalen och således verkat hämmande på det allmänna välståndet. Detta oaktadt har man härunder icke bemärkt för någon längre period ett stillastående i industri och näringar, utan tvärtom ett nästan oafbrutet arbetande att förbättra och utvidga i synnerhet jernliandteringen och träd varuhandeln, samt såmedelst vinna en ersättning för lidna förluster. När cholera-farsoten sommaren år 1834 först utbröt i åtskilliga af Länets hamnar bland besättningarne å fartyg kommande från Götheborg, der sjukdomen redan förut börjat, vidtogos genast -alla de försigtighetsmått oell spärrnings-anstalter för att hindra farsotens kringspridande i Länet, sorn, enligt Eders Kongl. Maj:ts då gällande författningar voro medgifne.
Sålunda visar den. oss —under alla formernas, tidehvarfvens och localiteternas olikheter — hela kedjan af personliga olikheter, från dem, sorn, utan afseende på annan ingifvelse än pligternas och fosterlandets, användt gn vik erfarenhet och vidsträckta insigter till beredande af allmänt väl, ända intill sådana, hvilkas saknad af insigter ocb erfarenhet endast kunnat mätas med djerfhetcn i deras anspråk på ofelbarhet för egna meningar; och beklagligen lära rss häfderna, att det icke sällan lyckats dessa sednare, då de ägt skickligheten att omgifva sig af någon flagens färg, att vinna öfvervigt i inflytande samt sålunda bereda deras fädernesland ofta dyrköpta olyckor (t. ex. i Sverige 1738 och I740- Jag slutar med den önskan för mjtt fäderneslands framtid, att både inom dess Regering och Lagstiftning alltid måtte göra sig gällande den insigtsfull kraft, som kan framkalla, hvad sorn leder till landels sanna väl, och tillbakahålla hvad sorn förer till motsatsen, ehvad hinder det förra än kunde möta, ogh phvad lockande sken det sednare än kunde äga. IIr Tham, Wollrath: Hvad angår sjelfva frågan, som bär varit föredragen, nemi. Constit.-tItsk:s. memor. N:ris 10 och 11 , vill jag ej tillägga ett enda ord, utan endast åberopa, hvad jag derom på förmiddagen yttrat, att jag fullkomligen ogillar Constit.-Utskls fällda dom öfver Statssecret. Skogman, aft jag anhåller, att den måtte blifva afslagen och att TJtskrs mentor, matte läggas till handlingarna. ]Vfen af hvad llän passerat på förmiddagen samt äfven i anledning deraf, att hvad jag förut yttrat, här blifvit omtalad t, finnér jag mig vara uppkallad alt något redogöra för Den i Juli e. ra. 79 mitt tankesätt och »lina åsigter. Jag delar med Gr.
Cronhjelm, med hvilken flere ledamöter förenat sig, hade yrkat, att i det prot.- uldr., som af deputationen borde medföras, måtte intagas huru den nu skedda voteringen utfallit, äfvensom de personers namn, hvilka Pen 14 December f. m. hvilka reserverat sig emot beslutet, hvadan H. Ex. ansåge sig skyldig att i fråga härom inhemta H. o. Ad:s tanke, innan prot.utdr. uppsattes för att uppläsas till justering. Hr von Hartmansdorff: Detta tillägg är någonting alldeles ovanligt, och jag anhåller vördsamt, att prot.utdr. måtte helt enkelt blifva sådant sora beslutet nu fattats. Frih. Cederström, Anders: Då jag för min del tror, att minoriteten så väl som majoriteten önska att få sina tankar meddelade ät PresteSt., och dä detta icke kail ske på annat sätt, än genom en inbjudning samt reservationer deremot, så anhåller jag, att mot det nu derom fattade beslutet få reservera mig, och att mitt namn måtte såsom reservant få inflyta i prot.utdr. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Jag reserverar mig emot det beslut, som 11. o. Ad. nyss fattade och anhåller, att mitt namn måtte varda upptaget i prot.utdr. bland reservanterne. Hr Printzenskjöld, Carl: Lika med Hr von Hartmansdorff, finner jag det vara alldeles ovanligt, att i prot.utdr. äfven intaga reservanternes tankar. Jag stödjer detta mitt förmenande på 2 morn. i 57 § Riksd.Ordn., som väl omtalar, att Stånden kunna genom deputalioner tillkännagifva hvarandra sina beslut samt alt prot.utdr. derom bör skyndsamt expedieras, men icke står det i denne §, att prot.utdr. jemväl skall innehålla alla reservanternes namn, än mindre hvad de lill prot. yttrat. Jag yrkar således, lika med Hr von Hartmansdorff, alt prot.utdr. måtte få afgå sådant det blifvit af pluraliteten beslutet. Frih. Cederström, Jacob:
Salomo sade: Du hafver gjort med min fader David din tjenare stora barmhertighet, såsom han vandrade för dig i sanning och rättfärdighet, och med ett rättsinnigt hjerta när dig; och du hafver hållit honom denna stora barmhertigheten, och gifvit honom en son, som på hans stol sitta skulle, såsom nu tillgår. Nu, Herre min Gud, du hafver gjort din tjenare till Konung i mins faders Davids stad; så är jag en ung dräng, och vet icke min utgång eller ingång. Och din tjenare är ibland ditt folk, som du utvalt hafver, det så mycket är, att det ingen räkna eller beskrifva kan, för myckenhets skull. Så gif nu dinom tjenare ett lydaktigt hjerta, att han må döma ditt folk, och förstå hvad godt och ondt är; ty ho förmår döma detta ditt mägtiga folk? Då täcktes det Herranom väl, att Salomo bad om sådant. Och Gud sade till honom: Efter du detta beddes, och bad icke om långt lif eller rikedomar, eller om dina fiendars själar, utan om förstånd till att döma, Si, så hafver jag gjort efter din ord; si, jag hafver gifvit dig ett vist och förståndigt hjerta, så att din like hafver icke varit för dig, och icke heller efter dig uppkomma skall. Dertill det du icke bedit hafver, det hafver jag också gifvit dig, nämliga rikedomar och härlighet; så att ingen skall vara din like ibland Konungarna i dina dagar. Och om du vandrar i mina vägar, så att du håller mina seder och bud, såsom din fader David vandrat hafver, så vill jag gifva dig långt lif. Och då Salomo vaknade, si, då var det en dröm; och han kom till Jerusalem, och gick fram för Herrans förbunds ark, och offrade bränneoffer och tackoffer; och gjorde ett stort gästabåd allom sinom tjenarom. På den tiden kommo två skökor för Konungen, och gingo fram för honom. Och den ena qvinnan sade: Ack! min Herre, jag och denna qvinnan bodde uti ett hus, och jag födde när henne i huset.
I synnerhet metredskapen voro tillverkade med särdeles stor konstfärdighet af färgade ben eller stenarter, glasperlor, röda hudbitar af skinnet från vissa simfoglars fötter m. m. Dessa olika materialier voro med tågor af hvalbarder hopsatta så, att de liknade stora skalbaggar, ämnade att begagnas ungefär som laxflugorna hos oss. Eld uppgjordes dels med stål, flinta och fnöske, dels med eld-drill. Många brukade äfven amerikanska tändstickor. Den båge med hvilken eld-drillen kringdrefs, var ofta af elfenben, rikt utsirad med allehanda jagtbilder. Deras redskap voro prydligare, bättre skurna och rikligare färgade med grafit93 och rödockra än tschuktschernas; folket Eskimåiska fiskredskap m. m. 1–6. Laxkrokar af olika färgade stenslag och ben i form af skalbaggar ½. 7. Ändan af detsamma. 9. Sänke af ben med tafs och metkrok ½. 10. Metkrok med spetsar af ben ½. 11. Metkrok med spetsar af jerntråd ½. 12. var mer välmående samt egde ett större antal skinnfarkoster, så väl kajaker som umiaker. Detta beror helt säkert derpå, att hafvet här är isbelagdt en kortare tid samt isen mindre tjock än på den asiatiska sidan och jagten derför bättre. Samtliga äldre berättelser öfverensstämma likväl deri, att tschuktscherna fordom varit en af de andra vilda stammarne erkänd stormakt i dessa trakter, men alla iakttagelser från nutiden tyda derpå, att denna stormaktstid nu är slut. En viss aktning för dem tyckes dock fortfarande råda bland kringboende folk. Infödingarne voro, sedan det första misstroendet gifvit vika, vänliga och tillmötesgående, ärliga, ehuru benägna för tiggeri, och mycket prutande vid byteshandeln. Någon höfding tycktes ej finnas bland dem; fullkomlig jemlikhet rådde, och qvinnans ställning föreföll ej vara underordnad mannens. Barnen voro hvad man i Europa skulle kalla väl uppfostrade, ehuru de ej erhållit någon uppfostran alls. Alla voro hedningar. Begäret efter bränvin syntes vara mindre starkt än bland tschuktscherna.
Det var nemligen Riksens Siänders skrifvelse af år 1810 jag ämnade åberopa såsom ett gällande skäl för StatsUtskottet, att frångå dess nu meddeldte Betänkande, hvilket jag anser bordt vara å billigare grunder fotadl, och stödt på en rättvisa, som Riksens Ständer framför allt böra gifva till efterdöme. Jag får i öfrigt blott conformera mig med de värde Talare som, inom, delta hus, före mig, sig yttrat, äfvensom med de Ledamöter af StatsUtskottet, som icke funnit Utskottets beslut på rättvisa grundadt. Grefve von Platen'. Jag vill blott' göra en anmärkning dervid, att en värd Ledamot yttrat, det UppbringningsComittéens åtgärd och förslag borde granskas först i StatsUtskottet, och sedan af Riksens Ständer. Jag hemställer dock, om detta är den rätta vägen? Jag skulle för min del tro, att denna Comitté, som afgjort öfver Svenska Undersåters anspråk på ersättning för lidna förluster, innefattade i 116 serskilda reclamationer, och som efter noggran utredning nedsatt den reclarnerade summan ifrån 1,642,97a R:dr 24 sk. 6 r.‘st. till 323,811 Rtdr iö sk. 3 r:st är att anse såsom en Domstol, och frågan, huruvida den härvid procederat efter de författningar, som borde ligga till grund för dess beslut, torde icke tillhöra hvarken StatsUtskottet* eller Riksens Ständers gransk - B*n tf Gétobtr t, mi »§ olngs-rätt, lika litet, sorn den bör kafva elgot inflytande ä de godkända fordringsanspråken. Ty har Comittéen handlat orätt, skall sådant otvifvplagtigt afgöra* ensamt af Högsta Domstolen, Jag anhåller att jemväl detta yttrande må få åtfölja den blifvande återremissen. Hans Excellence Herr Grefve af TH?fterjleclt, Gujiaf: