Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Het är sårande för en enskild Ledamot af detta Stånd att få sådana tillvitelser som dem Herr Tham nyligen fällt, nemligen att man velat lägga hinder i vägen för sakens utgång, och derigenom söka hindra en fordringsägare att få 56 IL ii 162 Den 7 Januari! e. m. sin ersättning; men jag vill förbigå det; ty det är ej ovanligt alt Herr Tham så yttrar sig. Men hvad jag ej kan undgå att reservera mig emot, är, att Herr Tham yttrar sig emot en Konungens Rådgifvare, såsom skulle denne genom sine embetsåtgärder hafva lagt hinder i vägen för målets afgörande. Sådane tillvitelser borde man icke vänta sig att få höra framställas på detta rum, och jag kan ej annat än förklara dem för alldeles obehöriga. Herr Tham: Alt icke flere Frälsehemman än det jag uppgifvit, äro i fråga, derom är jag öfvertygad, då den förteckning, hvilken jag äger öfver samtlige ifrågavarande hemman, och på hvilken endast det jag omtalat finnes upptaget såsom varande af Frälsenatur, är enlig med Häradets Jordebok samt undertecknad af vederbörande Kronofogde. Fruktar man, att flere komma i fråga, kan man ju upptaga hemmanens namn i beslutet. Just de senare otydliga termerne i Ständernas expedition om denna fråga hafva vållat, att beslutet icke blifvit verkstäldt. Om Rikets Sländer nu besluta, att verkställigheten skall ske i stöd af i allmänhet gällande grunder, så kommer KammarCollegium in till Kongl. Majit och frågar, hvilka grunder som menas, och då blir saken åter hvilande. Hvad Jordeboksvärde vill säga, det känner deremot KammarCollegium, och jag tillstyrker derföre att an - Den 7 JanUarii e. ra. i 63 taga Herr Bråkenhjelm^ redaction, synnerligen då jag är öfVertygad, att, om Herr Danckvardts antages, målet åter kommer att hvila i fem år. Jag ingår gerna p4 Herr Cederschjölds jemförelse mellan Herr Danckwardts och mine camerala kunskaper.
Bran vinsbränningen i Stockholm, så och ehuru Stats-Utskottet finner, att denna handtering icke borde af MagazinsD irectionen eller under dess directa tillsyn drifvas, enär sådant synes både olämpligt och stridande emot egenskapen af den egenteliga befattning, som tillhörer Magazins-Inrättningens Öfver styrelse, såsom publikt Verk, hvarförutan 155* Eörslag till Allmänna Maguzins denna besvärliga hushålls-anstalt alltid medforer en ansvarighet, i samma förhållande obillig, som Controllen för sjelfva verkställigheten i visse delar, icke är möjlig att tillvägabringa; likväl och alldenstund emot denna bränVinsbrännings öfverlåtande åt enskilte Persöner på Arrende eller förpaktning, för närvarande de väsendteliga hinder möta, att något visst årligt quantuin säd icke synes hvarken kunna eller böra till alverkning anslås, dels emedan bränvins-bränningen i Stockholm, efter Stats-Utskottets tanka, bör vara att anse såsom en anstalt, hvarigenom sjelfva Spannemåls rörelsen förmedelst skämd säds eller öfverflödige Lagers användande befordras, dels Ock att detta Magasins* Inrättningens egenteliga åliggande icke syne* kunna med någon säkrare beräkning i verket Ställas, förrän Tork-Inrättningar blifvit anlagde och Spannemålen följakteligeh kommer att bestå af torkad säd, hvaraf således alt 'föijer, att Förpaktnings eller Arrende vilkor n ej kunna efter någon viss erUrid bestämmas, anser Stats-Utskottet, att intill dess Resutalen af Magasins Inrättningens åsyftade Utvidgning hunnit den stadga som är att förvänta , då Sädes-upplagen i allmänhet komma att utgöras af torkad Säd, synes Bränvins-bränningen i Stockholm såsom hittills skett böra verkställas, dock likväl ej till något visst årligt afverknlngs.quantum, utan såsom förut nätnndt är, endast och allenast till skadad säds användande eller öfverflödige Lagers begagnande eller med ett ord, att Bränvins-bränningen bedrifves efter sådane för Inrättningens organisation.
Härigenom var likväl icke någon bestämmelse meddelad, angående sjelfva förlagskontraktéts väsende eller formella beskaffenhet, ej eller några iakttagelser ålagde för lösgifva re för åtnjutande af omförmälde förmån, den der således ökade antalet af de tysta förmånsrätlerne. Dessa omständigheter, i förening med ett utsträcktare bruk af förlag, hafva ock framkallat serskilda föreskrifter. Då man granskar samma föreskrifter, fästes efneilertid i främsta rummet uppmärksamheten vid dem, som angå förlag vid bergsoch brukshandteringen och som innefattas i den af Kongl. Majit den 24 Februari 1748, efter samråd med Rikets Ständer, utfärdade förordning med deri sedermera skedde förändringar. Sedan berörda författning angifvit, att r,under ordet förlag förstås sådant lån, antingen i penningar eller varor, som gifves förut på metaller eller mineralier af hvad namn de äro, och till alla de råämnen, som fordras till sjelfva tillverkningen och dess utförsel,” uppdrages till en början en bestämd skillnad i afseende på förlagslån, gifne till bergsmän och till ståndspersoner eller bruksegare. Så stadgas: att ingen annan eger gifva förlag uti bergsmansståndet, än bor - Lag-Utskottets Betankandej IV.-o 26. gare och handlande i städerne, så ock bruksegare eller idkare å landet samt att flere förläggare ej på samma gång må tagas; hvaremot så väl handlande, som andre äro berättigade att förlägga ståndpersoners jernoch andre verk jemte ädlare verk och grufvor, utan inskränkning i deras antal. — Men utom dessa två arter af förlag omtalas ännu en tredje, nemligen sådant förlag, som bruksegare eller idkare gifva på malm, kol, andre råämnen, samt dagsverken och körslor, till antingen egne torpare, kolare och brukshemmans åboer, eller andre, hvilkas hemman äro lagde till nyttjande under sjelfva verket. För att åtnjuta förlagsrätt d. v. s. företrädesrätt till betalning hos förlagstagaren, blef emellertid föreskrifvet, att förlagskontraktet skulle i alla händelser skriftligen upprättas och offentliggöras. Men i senare hänseendet har ett olika förfaringssätt blifvit påbudet.
Han skjuter Struensee tillbaka in i vagnskorgen och slår igen dörren med en energisk smäll. Det bär af, och han hälsar beskyddande med handen. Hans näsvisa fysionomi lyser af godmodig ironi. I sitt sofrum ligger Ottilie Burmester, pudradt blek och ansträngdt lidande. Hennes blickar flyga otåligt mot läkaren, då han öppnar dörren och träder in. – Hur är det fatt nu igen? frågar han och fattar mekaniskt om hennes handled för att räkna pulsslagen. – Ack! svarar hon och sluter ögonen. – Jag känner mig så matt och svag. Jag har inga krafter. – Men matsmältningen är fortfarande i den skönaste ordning? – Hvarför skall du alltid tala om obehagliga ting? frågar hon, mildt förebrående. – Det är af största vikt att få veta någonting därom! Jag finner nämligen inga andra tecken till sjuklighet. – Då är du ingen skicklig läkare, Jan Friede! Jag är alldeles yr i hufvudet och det kväljer mig förfärligt. – Det kan hjälpas med en liten åderlåtning! – Nej, nej! protesterar hon ifrigt. O, du är grym! Du vill se mitt blod flyta? – Jag vill göra er frisk! Ni har för hetsigt blod. – Så gör mig frisk då! Hennes ögon tigga, men han vänder sig bort. Han sysslar med sina instrument, väljer ut en snäppare och närmar sig med det blanka stålet i sin hand. Hennes ögon flamma till af vrede, och det svarta håret reser sig under den hvita nattmössan. – Rör mig icke. Rör mig icke, eljes kallar jag in mina tjänare! Han bugar sig höfligt och lägger bort instrumentet: – Som ni behagar. Jag vill endast göra min plikt som läkare. Då ni förbjuder mig det, förstår jag icke hvad jag har i detta hus att skaffa. Och han drager sig, alltjämt höfligt bugande, tillbaka mot dörren. Då slocknar vreden inom henne, och lidelsen undsticker sig i ödmjukhet. Hennes ögon återfå sitt bedjande uttryck, hon reser sig upp till hälften, och det hvita lintyget glider ned från hennes hals. – Friederich! säger hon ömt. – Finns det icke inom dig en gnista kvar – af det, som varit? Han skakar på hufvudet.
Madame Judic har sjell som konst-närinna sin temligen trånga begränsning inom den i sig sjelf fadda konstart, som hon adlar genom talangens öfverlägsen-het trots ålder och korpulens, men inom dessa hennes gränser inskränker sig verkan af hennes uppträdande ingalunda till ett pikant utförande af kupletter, utan följer henne lika säkert i replikbehandlingen under talrollens framsägande, fastän sjelfva rollernas natur är sådan, att deras spets är förlagd i sången. Att bon är skådespelerska fullt ut i samma grad som dramatisk sångerska, har hon för eliten af den jemförelsevis ringa publik, som hos oss ansåg sig hafva råd att bekosta sig nöjet att se henne, bäst visat i » Droskmi n; r 117 *; der hon på ett öfverdådigt fint sätt behandlade ett groft ämne utan sångens tillhjelp. Att eljest gifva företrädet åt någon af de öfriga rollerna kan vara vanskligt nog. Mest helgjuten torde hon hafva varit som Niniche, men i Lili hade hon bästa tillfallet att visa flersidigheten af sin talang. Hennes » mormor » i sista akten af Lili kan möjligen för ett och annat ögonblick hafva förefallit en sträng granskare något » gjord », men figuren hade en bestämd karaktär och var bra gjord. Madame Judic är, allt som allt, det bästa vi sett i operettdivornas väg, och så länge torde väl icke vi kunna jäfva hennes berättigande till verldsrykte, hvilka inskränkningar vi än anse oss böra göra i hennes rätt i allmänhet att beundras. Man kan ju alltid å ena sidan invända, att hon är dock blott en operettdiva, men då kan å andra sidan äfven svaras, att hon också blott är menniska och som sådan icke skyldig att vara mer, än hon ger sig ut för. Hennesbesök har varit ytterst intressant, emedan det for första gängen visat oss, hur en genre, som här länge odlats, och detta med allt för mycken framgång, kan vara ännu mer bedårande, än vi äro vana vid.
Det innebär således endast ett högre politiskt ansvar för en inkonstitutionel handling, men ingalunda någon ekonomisk ersättningsskyldighet för speciella fall. Just derföre måste, enligt min åsigt, den redovisandes ursprungliga ansvar inför R. St:r qvarstå, oförhindrad af den décharge, K. M. kunnat bevilja, emedan denna endast afsett dess förhållande till K. M. sjelf. På grund af hvad jag i början af mitt yttrande haft äran anföra, får jag anhålla om bifall till denna punkt af Stats-Utsk:ts Utlåt. Frih. Gripenstedt, Joli. Aug.: Med anledning af hvad som blifvit yttradt, ber jag att få lemna några upplysningar. En talare bar nemligen sagt, att detta vore det första fall sedan 1809, då ett Statsråd lått en summa penningar af allmänna medel till sin disposition emot redovisning. Detta är likväl icke fullt förhållandet, ty, om den varde ledamoten påminner sig, så förekom - Den 14 Januari f. m. 131 ma sädana dispositioner icke så sällan, fastän vanligen icke till så stort belopp, som det ifrågav:de. Såsom exempel härpå vill jag nämna, ali K. M., lill stöd åt behöfvande, hvarje år brukar anvisa en rund summa åt Chefen för Finans-I)ep:t, hvilken, efter skedd utdelninng och redovisning inför K. M., af honom erhåller décharge. Den andra frågan, som jag ville beröra, var nemi. den ledsamma omständigheten, att dessa ifrågav:de räkenskaper hafva förkommit. Detta är visserligen besynnerligt och mätte hafva skett genom någon förseelse eller tilllällighet i Stats-Kont.; men härvid är det af vigt alt påminna sig, hurusom dessa räkenskaper likväl varit synliga lör 1861 års revisorer, så alt man icke bör misstänka, det någon afsigt legat till grund för deras försvinnande. Då denna fråga dessutom är en principfråga af särdeles stor konstitutionell vigt, ber jag att få tillägga, det jag anser att en af K.
Herr Llrrsn bor§, Osper Willielm. I anledning af hwad en wärd Ledamot nyst anfört får jag den äran förklara akt den antagne Regerings» Formen af dcn 6 Junii uphäfwit alla förur gällande grundlagar af hwad namn som hälst och föjljakteligen öfwer Konunga-Valke». Den deri aberopade §, kan sa mycket mindre uti en framtid blifwa grunden till rubbning asdcc beflui Riksens Ständer, samfällt med Regenteir nu kunna taga om KungSgärdarneS försäljning som Deras rätt härtill blifwil bestämd uti denna grundlags 77 §, hwars stadgande jag anser såsom den enda gällande nom för dylika frågor. Osäkerheter kan dä först uvkomma när grundlagen icke mera rcspcctcras; men äfwen dä skall, ester min öswcrtygelse en frill köp ägande rätt till jorden, wara mindre wäda underkastad, än temporaira öfwerxnskoirmiclser, hwilka destukom altid stola förfela ändamälet, att förena inkomst för Slaten med landsmlturen och folkökningen. Som den lankan är framstäld af siere wärde Ledamöter, alt wista Kungsgårdars fortfarande arrenden stulle förbindas med del aliggande art betala arrendet i spanuemäl, beräknadt ester Len i penningar nu warande arrende» summan, och der årets markegång vä hwilken arrendet asstutades, sä fäc jag såsom exempel anföra alt Höjen» torp oiwiswelakcigt stulle komma ali betala z a 400 proCent mer än nu, hälst del första arrendc-csnlracl.r nies r6l2 Den 28 December med Kronan afflmades ar 1727, och akt denna Kungsgård ej tal as en sadan förhöjning ä arre»de>suminan till bewis hwarä jag äberopar den afffrifl af eller utdrag af arrende conrractet, svin nu är emellan Herr Majoren lUIIr och oss delägare, hwilken finnes ibland de handling r jag haft aran kill Protokollet astämna.
O, öde, alltid lägger du dig i allting det är såsom den bibliske konungen klagar: ingenting finnes varaktigt under solen... Men tror väl någon att patron Fabian der han, öfvergifven af sin hustru och hennes omsorger, åter sjönk ned på soffan för att sofva kände något slags liknelse till dåligt lynne öfver denna kärlekslösa vårdslöshet? Nej, han föredrog tusen gånger både hunger och törst framför sin Ulgenies närvaro denna stund. Icke att detta härledde sig från bannorna nej, nej, af en helt annan orsak! Och visst är, att om fru Ulrique-Eugenie anat att det var samvetsqvalen och fruktan som tagit hennes man i beslag, så hade det ock blifvit annat af än den lätta morgondagg, som redan fallit. Efter middagen, då Gottliebs orre någorlunda försonat fru Ulrique-Eugenie med den stora förlusten, yttrade vår patron inställsamt: "Har du några helsningar till prostgården, söta Ulgenie jag rider ditöfver och talar med prosten angående socknestämman om söndag." "Nå, det var bra... Tag då Gottlieb med, så får han se mamsellerna de ha minst sina två tunnor guld hvardera." Vid detta förslag mörknade patronens ansigte. Men förmörkelsen drog åter bort, och det första leende Gottlieb erhållit af sin värde farbror, träffade honom, då han inföll: "Nej, kära moster, icke i dag: jag måste skrifva till mamma!" Han hade ej lust att försumma sin första lektion i dalen! "Aktningsvärde pojke, som icke för nöjet förgäter dina pligter bevare mig att inleda dig i frestelse... Och du, Fabian, kom och kyss mig: din Ulgenie har icke längre hjerta att neka dig vara lycklig!" Köpet. "Så för innerligt roligt att far kan komma ut och sitta i gröngräset!" Det var Magda som sade dessa ord, i det hon vänligt räckte gubben käppen och hatten, medan Nanny stoppade och tände pipan. Att se de begge unga qvinnorna med en så osökt ömhet sysselsätta sig kring den gamle, var en vacker syn.
Bolags-reglorna böra innefatta bestämmelser i följande hufvudsakliga ämnen: a) om beloppet af grundfonden; b) om sättet för grundfondens bildande, hvarvid iakttagas skall, alt i alla händelser minst tretio, och, der bolaget vill egna banksedlar utgifva, minst sextio procent skola bestå af, eller genom Direktionens försorg förvandlas till, sä beskaffade grundfonds-hypotheker, som enligt denna lag skola i allmänt förvar nedläggas; c) huruvida lott-egare med begränsad ansvarighet må inrymmas, och på hvad vilkor; d) om rösträttighets utöfvande vid bolagsstämma, hvilken rättighet tillkomme hvarje solidarisk bolagsman och lott-egare i förhållande till innehafvande lotter; e) om antalet af Direktionens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst fem; f) om antalet af revisorer och om tiden för revisionen, som ärligen bör förrättas; g) om bankens rörelsegrenar, samt bland dessa särskildt om depositoch kreditiv-rörelsen; h) om sältet för vinnande af ändring i bolags-reglorne; i) om tiden för ordinarie bolagsstämma, som minst en gäng ärligen bör hållas, och om vilkoren för sammankallande af extra bolagsstämma: Sammansatta Bankooch Lag-Vlsk. Betänkande JYI i. k) om den högre andel i vinsten, som framför lott-egare förbehälles solidarisk bolagsman, der sådan förmån honom skall tillkomma; l) om reserv-fonden, och den andel af årliga vinsten, som till densamma skall öfver för as; m) om de grunder, efter hvilka de intecknade skuldebref, räntebärande obligationer och aktier, hvilka såsom grundfonds-hypothek få antagas, skola uppskattas. § T 1. Solidarisk bolagsman, dess arfvinge eller sterbhus-delegare, vare ej berättigad att under den för bolagets bestånd i stadgarne bestämda tid ifrån bank-bolaget afgå, eller någon af sina lotter å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samtyckt. 2. Solidarisk bolagsman, som önskar från bolaget afgå, anmäle det skrifteligen hos bolaget, och varde den begäran pröfvad å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskaps-år.
Bonden Eric Månsson från Mjäla emottog gossen Carl Tideman mot en betalning af tjugo (20) riksdaler riksgälds med skyldighet att hålla honom på skolan hela wårterminen 1850. Men skulle ej Carl Tideman kunna admiteras nästa vår till H. h. nattvard, så är bonden Eric Månsson förpligtigad att hafva honom qvar i sitt hus till gossen skriftläst, dock ej hålla honom mer på i skolan än näst kommande termin. Gossen är skylldig att vara qvar hos bonden Eric Månsson till hösten 1851. 2. Inhyses pigan Gustafva Gilljam skulle ock af fattig cassan erhålla tio (10) riksdaler b:co såsom ett bidrag till att hålla sin son på skolan. 3. Fattigföreståndaren Lars Johansson i Häste äger att på så billiga villkor som möjligt bortackordera flickebarnet Märtha ifrån Nygården, hvilket nu enl. öfverenskommelse för ett år är 10 riksdaler b:co af fattig cassan och 6 r.d. 32 sk. b:co af de af herr derectiuren Wikström skänkta medel. Wid samma tillfälle väldes orgelnisten M. Öberg och bonden Olof Jonsson i Undrom att öfverse och granska de räkningar, som af sockenskrifvaren Jöns Larsson från Häste blifvit förda öfver omkostnaderna vid folkskolans uppbyggande och inredande. År och dag som ofvan. Ut supra O.A. Staaff S. M. adj. Uppläst och justeradt den 3:dje febr. 1850. Intyga. O.A. Staaff S. M. adj. Å socknemännens vägnar Olof Larsson i Häste, H. Larsson. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 118–119, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 24 februari 1850. Sedan Konungens befallningshafvandes svar af den 30 sistledne januari, på Rödö socknemäns, genom herr S. M. adj. O. A.
Jag finner en ganska naturlig förklarings-grund deri att talaren, som under en stor del af sin lefnad befattat sig med att förklara, hvad som är det allmänna omdömet, dermed blifvit så införlifvad, att han icke kunnat underlåta att tala derom vid ett så högtidligt tillfälle som detta. Hvad åter beträffar sjelfva saken, så får jag erinra att den sisto värde talaren sjelf helt nyligen Iemnat prof af, hvad som föröfrigt torde stå hvilken Adelsman som sådant eftertraktar, öppet, huru man innehar plats på Grefveoch Friherrebänkarne, hvarigenom man alltså äfven som Adelsman kan förvärfva den stora företrädesrätten att vara Ordfide i Utsk. Detta kan således icke vara något skäl och jag är fullt och fast öfvertygad att det icke torde finnas någon af detta husets medlemmar som biter på den kroken. Hr Brakel: Jag är öfvertygad att detta förslag kommer att falla och att det kommer att falla med stor pluralitet, men jag anhåller blott om att med några ord få påpeka den brist på konseqvens som finnes i de föreslagna grundlagsförändringarne. Const,- Utsk. har föreslagit att Ordfide skall väljas när Ständerna komma tillsamman i Utsk., straxt derefter kommer förslaget om RiksStms sammanträde för gemensamma öfverläggningar i vigtigare ämnen och der står: »St:n vare medgifvet att på ett rum till gemensam öfverläggning rörande allmän, vid Riksdagen under handläggning varande fråga sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta; och före dervid Landtm, ordet. Hvad är det för en konseqvens i dessa båda förslag? Skall man vid det ena gemensamma sammanträdet välja Ordfide och vid det andra Landtm, vara sjelfskrifven Ordfide ?» 684 Den 13 December e. m. Hr Hjerta: Jag skall icke vidröra hvad Gr.
Ahimaaz ropade, och sade till Konungen: Frid; och tillbad för Konungen på sitt anlete ned till jordena, och sade: Lofvad vare Herren din Gud, som de menniskor beslutit hafver, som upphofvo sina hand emot min herra Konungen. Konungen sade: Mår ock pilten Absalom väl? Ahimaaz sade: Jag såg ett stort sorl, då Konungens tjenare Joab sände mig, din tjenare, och jag vet icke hvad det var. Konungen sade: Gack afsides, och statt der; och han gick afsides, och stod der. Si, då kom Cusi, och sade: Jag bär god tidende, min herre Konung: Herren hafver i dag skaffat dig rätt af allas deras hand, som sig hafva uppsatt emot dig. Konungen sade till Cusi: Mår ock pilten Absalom väl? Cusi sade: Gånge så med alla mins herras Konungens fiendar såsom med piltenom går, och med alla dem som sätta sig upp emot dig, till att göra dig ondt. Då vardt Konungen sorgse, och gick upp i salen i portenom, och gret; och vid han gick, sade han: Min son Absalom, min son, min son Absalom! Gifve Gud, att jag måtte dö för dig. O Absalom! min son, min son! Och det vardt bådadt Joab: Si, Konungen gråter, och beklagar sig om Absalom. Och vardt i den dagen en sorg af segren i hela folkena; förty folket hade i den dagen hört, att Konungen var bedröfvad om sin son. Och folket drog sig bort i den dagen, så att det icke kom i staden, lika som ett folk drager sig bort, som till blygd kommet är, när det i strid flytt hafver. Men Konungen förskylde sitt ansigte, och ropade högt: Ack! min son Absalom! Absalom, min son, min son! Så gick Joab in uti huset till Konungen, och sade: Du hafver i dag till blygd gjort alla dina tjenare, som i dag undsatt hafva dina, dina söners, dina döttrars, dina hustrurs och dina frillors själar;
Jag tror likväl, att en sådan föreskrift är öfverflödig, om man behagar fästa uppmärksamheten pä litt. c) af milt förslag under 9 §, som jag nyss tog mig friheten uppläsa, och tillika betänker, att det naturligtvis alltid hlilVer den enskilde Hankens fördel alt, så vidt sorn möjligt, insätta riksmynt, för alt snart åter fä iuvisningarne; ty, inlösta af Riksbanken, kosta de ifrån samma stund privatbanken 2 proc. ränta, hvaremot, så länge de äro i omlopp, de icke medföra någon utgift i ränta; men jag skall ej eller motsätta mig en sadan eller någon annan likartad föreskrift. Hr von Hartmansdorff, som förmenat, all jag endast vill utsläppa penningar på papper, får jag lemna det svar, att min mening är, ali Banken, pä den fond af hypotheker, som han äger, kan negociera silfver till det belopp, som behöfves till motsvarande af de nya sedlar, som i rörelsen utsläppas. Gr. Björnstjerna har anlydl, all ingen af rcscrvanterne fästat sig vid något annat än om nedsättning i sedelvaleuren; men jag ber att fä anmärka, all detta också är en hufvudpunkt. Om Adeln skulle antaga den oss förelagda lagen, med ändring af nämnde punkt, sä är dock ingen anlcdn. för att de öfrige Stånden göra detsamma, och således blir R. o. Ad:s beslut endast en opinionsyttring, sorn icke leder till något mål; men jag erkänner, alt den invändning, som är gjord mot mitt förslag, all detsamma icke är tillräckligt kändt, äger ett värde, som jag ej kan förneka, och på det att R. o. Ad. må vara i tillfälle att derom taga närmare kännedom, sä instämmer jag fullkomligen i deras åsigt, som önska afslag å Ulsk:s betänk, i 1 §, under anhållan alt milt förslag måtte sorn. särskild motion remitteras till Baucooch LagUlskm. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag är af samma tanka som Frih. Palmstjerna, att i händelse Ulsk:ns förslag antoges, så skulle de nuvarande privalbankerne komma alt upphöra.