Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. öfver denna sak hört Kammaroch Krigs-Collegierne samt Förvaltningen af sjöärenderne, gillade K. M. hvad dessa Collegier hufvudsakligen hade framställt, nemi. att skjutsersättning till nämndeman icke skulle ifrågakomma, derest icke alståndet från nämndemans hemvist till förrattningsstället öfverstege | mil. Då Utsk:t i sitt Utlåt, frångått denna mening och ansett att nämndeman borde åtnjuta reseersättning, äfven om förrätt - Den 21 Oktober. 85 tingsstället blott läge några få alnar från hans hemvist, måste jag för min del yrka afslag derå och anhålla om propos. på bifall till K. M:s Nåd. framställning. Frih. af Ugglas, Gustaf: Då jag h. o. h. blifvit förekommen af Gr. Mörner i hvad jag ämnade säga, anhåller jag endast att få instämma med honom. Sedan Öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats, att R. och Ad. måtte bifalla K. M:s i ämnet gjorda, af Utsk:t tillstyrkta framställning, men afslå hvad Utsk:t derutöfver föreslagit, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i dess helhet, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till K. M:s framställning och afslag å Utsk:ts förslag i öfrigt, hvilken propos. med ja besvarades. Utsk:ts hemställan bifölls. Föredrogs ånyo samt bifölls Stats-Utsk:ts den 17 och 20 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 177, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ans:de reseersättning och dagtraktamente till ordföranden och ständige ledamöter uti de nämnder, åt hvilka reglering af presterskapets aflöning, i enlighet med Förordnm den 11 Juli 1862, anförtros, samt om anslag till skrilbiträde åt dessa nämnder.
Det var med yttersta svårighet, man kunde förmå henne att gå öfver förstugan och trappan. Så kom hon då ned i vagnen, grefven sprang upp däri efter henne, dörrarna smälldes igen, och kusken lät hästarna sätta af som i sken. När skatorna nästa morgon vaknade, var hon borta. Grefven lefde sedan långt nere i södern. Borg blef såldt och har många gånger bytt om ägare. Alla måste älska det. Få torde de vara som ägt det med lycka. TOLFTE KAPITLET. Guds vandringsman. Guds vandringsman, kapten Lennart, kom en eftermiddag i augusti vandrande fram till Broby gästgifvargård och steg in i köket där. Han var då stadd på väg till sitt hem, Helgesäter, som ligger en kvarts mil nordväst om Broby, tätt invid skogsbrynet. Kapten Lennart visste då ännu ej, att han skulle bli en af Guds vandringsmän på jorden. Hans hjärta var fullt af spelande glädje öfver att han skulle få återse sitt hem. Han hade genomgått mörka öden; men nu var han hemma, och nu skulle allt bli bra. Ej visste han, att han skulle bli en af dem, som ej få hvila under eget tak, ej värma sig vid egen spis. Guds vandringsman, kapten Lennart, hade ett muntert sinnelag. Som han icke fann någon människa i köket, rustade han om därinne, som om han varit en yr pojke. Med hast slog han in en missrand i väfven och bragte spinnrockshjulets snodd i olag. Han slängde katten ned på hundens hufvud och skrattade så, att det ljöd kring huset, då de två kamraterna läto stundens hetta bryta gammal vänskap och drabbade samman med spända klor, ilskna ögon, resta hår. Kom så gästgifvarmor in, lockad af larmet. Hon blef stående på tröskeln och såg på mannen, som skrattade åt de stridande djuren. Hon kände honom väl, men då hon sist såg honom, hade han suttit på fångkärran och haft handklofvar på sig. Hon mindes det väl. För fem och ett halft år sedan hade tjufvar under vintermarknaden i Karlstad bortstulit landshöfdingskans smycken. Många ringar, armband och spännen, högt skattade af den ädla frun – ty det mesta var arf och gåfvor – hade då gått förlorade.
Maj 1827, angående lotsoch båkinrättningen 1 Diket, gifna bestämmelse, i afseende derå, när fartyg bör anses innehafva last, skall tjena till efterrättelse, äfven vid fråga 0111 skyldigheten att erlägga lastpenningar.” 9 §, återremitterades, 11 och 15 §§, betänkandet bifölls, 18 §, återremitterades 24 §, betänkandet, i fråga om bestämmelsers uteslutning, gillades, och i (ifrigt blef denna §, sådan den nu lyder, godkänd, 25 §, återremitterades, 30 §, betänkandet bifölls; ' Hvad Utskottet i öfrigt yttrat, pag. 59 och 60, lades till handlin garne. Den 18 Januari. S. D. Fortsattes föredragning af Bevilinings-Utskottets betänkande, 3V;o 12, angående lullbevillningen, hvarvid 7 § af Tulltaxe-underrättelseijia återremitterades, äfvensom ytterligare vid den redan förliden gårdag åtcrreinitlerade 25 § gjorde anmärkningar skulle Utskottet delgifvas, oell i öfrigt blefvo, med iagttagande af hvad den 17 dennes beslutadt var, Tillita xe-underrättelserna, sådane de äro, enligt 1841 års Tulltaxa, al Ståndet godkände. Från Höglofl. Riddeuskapet och Areen. S. D. Aid förnyad föredragning af Bevillnings-IJtskottets betänkande, N:o 12, angående tullbevillningen, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: Do, i fråga om Utskottets först gjorda tillstyrkande, beträffande såväl i Kongl.
Så uppfattades äfven denna sed under äldre tider, och gifvarne sökte då äfven att sända sina gåfvor till dem, » som sutto i mörker », i fattigdomens eller sorgens mörker, på det glädjen måtte klappa på deras dörr och lemna ingång åt kärlekens fest. Sedd i detta ljus, få julklapparne en både hög och skön betydelse för hemlifvet, ty hvarje liten gåfva blir då liksom en glittrande stråle från stjärnan öfver Betlehem. Men äfven om icke våra julklappar sändas oss, burna på detta stjärnljus, kunna de förhöja vår julglädje, när vi se, att hvarje gåfva är ett uttryck för personlig vördnad, tillgifvenhet eller kärlek, ty hvarje prof på, att någon håller oss kär och tänker på oss, värmer hjärtat och lockar fram det bästa, som finnes inom oss. Men för att väcka glädje hos emottagaren fordras, att denne kan märka, att gifvaren tänkt på honom med kärlek. Det är ur denna tankegång, som den seden, att man själf skall förfärdiga julklappar, framvuxit och ännu till en del bibehåller sig, trots vår tids starka arbetsdelning. Äfven i denna prisvärda tankegång insmögo sig dock skefheter, hvilka gjorde den vackra seden till en klandervärd osed. Man ville väcka uppseende, bli berömd, väcka afund i sin umgängeskrets genom att förfärdiga granna, dyrbara saker, lyxartiklar, hvilka kräfde en oer' hörd flit och möda, och så fingo stundom lejda händer utföra arbeten, åt hvilka gifvarinnan lånade sitt namn, och for hvilka hon uppbar beundran och beröm, fast litet hvar anade eller visste, att det var humbug. Detta var en sida af den skefva tankeriktningen. En annan, ännu vanligare är att förstöra eller åtminstone försvaga helsan genom nattvak i och för julklappsarbete. Man vill Hvad som dock i ännu högre grad egnar sig till att förstöra julstämningen, är familjemedlemmarnes osed att gifva hvarandra dyrbarare julklappar, än de hvar för sig hafva råd till.
Men jag hemställer om vi hafva behof af LagUtsk:s omdöme för alt i allmänhet bestämma vårt eget i fråga om den K. propos:s antaglighet eller förkastlighet. För min del har jag derutinnan stadgat min öfvertygelse; och anser i följd deraf någon vidare utredning i nu förevar, fråga ej vara behöflig. Jag instämmer med dem, som yrkat bifall å utlåt. Frih. Raab, Adam Christian: Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, emedan jag skulle ansett det såsom en missaktning emot majoriteten inom detta Stånd, att ett enda ögonblick befara att det förevar, betänk, skulle återremitteras eller afslås. Jag föreställde mig nemi. att denna majoritet, lika med mig, insåg vigten af att få fullbordadt ett lagverk, som under nära 40 år va 2 H. 17 258 Den 2 Februari f. m. rit under handläggning; isynnerhet, da detta arbete nu är sa nära sitt slut, att endast några balkar af civil-lagen återstå att utarbeta. Jag har ansett delta sä klart, att ett vägrande nu att bevilja det begärda anslaget till fullbordandet af ofvanberörde verk vore, efter min föreställning, att betrakta ungefär såsom om man med stor kostnad uppförde en byggnad, men icke ville kosta på sig uppförandet af eli tak deröfver, utan hellre lät hela byggnaden förfalla. Om taket blifvit pålagdt, kan, sedan mellanväggen Hyttas, innanredning förändras och förbättras; men saknas taket, förstöres huset, och den nedlagda kostnaden är hortspild. De återstående balkarne åro dessutom af särdeles stor vigt, enär de i sig innefatta kreditlagstiftningen jemte rättegångsordnm. I följd af denna min förtröstan, har jag med särdeles förundran i dag funnit att en tydlig plan är anlagd till förhindrande af bifall å StatsUtsk:s förevar, betänk.; dervid Frih. Cederström, Jakob, synes fungera såsom chef för avantgardet, sekunderad af Hr Munck af Rosenschöld, såsom tiraljör, hvarefter Hrr Rääf och Printzenskjöld ryckt fram såsom kärntrupper och måhända hafva vi ännu flere alt vänta.
Särskilt får jag erinra, att större delen af lånerörelsen iir oberoende af myntbestämningen, hvilken Rikets Ständer dock lyckligtvis beslutat. Jag anser derföre något uppskof med pröfningen af detta Utlåtande alldeles icke vara af behofvet påkalladt. Friherre Boye, Ludvig: Då Riksdagsordningen medgifver, att ett Utlåtande kan för andra gången läggas på bordet, anhåller jag att få förena mig med Herr Munck af Rosenschöld; dock icke deruti, att delta Utlåtande skall hvila, intilldess realisationen blifver afgjord, utan endast intill nästa Plenum, då jag skall anse för min pligt att definitift yttra mig. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Friherre Boye bar förekommit mig uti bevis - 186 Den 13 November f. ni. ningen, att det är Ståndets ovilkorliga rätt alt besluta, huru länge ett mål skall hvila; Herr Grefven och LandtMarskalken dock obetagel, att föredraga detsamma. Ehuru Herr Rosenblad försäkrat, att realisationen är afgjord, fruktar jag dock, att ännu återstå åtskilliga jemkningar RiksStånden emellan, och hvarom man icke vet något resultat. Jag förenar mig sålunda med Herr Munck af Rosenschöld, och anhåller om proposition å hans förslag, att Bancoröreisen ej måtte blifva disculerad, förrän myntregleringen blifvit afgjord. Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag har begärt ordet för att. förena mig med Herr Munck af Rosenschöld i den önskan, att Utlåtandet N:o 82 mätte få hvila, lill dess myntregleringsfrågan verkligen blifvit afgjord. En Ledamot, som visserligen äger mycket större kunskap i financerna, än jag, Herr Rosenblad, har yttrat, att denna fråga ej äger något sammanhang med myntregleringen. Att beslutet om myntregleringen är taget, det vet både jag och han; men vi veta äfven, att flera detailfrågor återstå, hvilka äro af yttersta vigt, och alt det i närvarande ögonblick är ganska konstigt att säga, hvad sorn blir af denna myntreglering, eller icke. Hvad som likväl är säkert, är, att lånerörelsen beror af frågan, om vi skola äga något mynt, eller icke.
StänderZ Allmänna Bcswärsoch Oeconomi;-Utstött, i betänkande af den Zv nästlidne Zanuarii, anfört och hemställt, i anledning af' Högloft. N-ddcrffapets och Adelns Remiss, angående förslag ri.l winnallde af en nödig och mera allmän läkare wärd ä landet, blef af Borgare-Ständct gillat; Och stulls de R^spertive Med-Ständcn derom crhälla wördsam, och lvänlig UN.errättelse. vt iuxrs. S. D. I förening med Hvgwördige Prcste-Ständets genom Protocolls-Utdrag meddelte yttrande, fann, Borgare-Stan et»swen för sin del att, till befordran af Riksdagens snarare flut, Riksens Högloft. Ständers Erpcdiions-Utstotlborde anmodas genast ga i förfatining med Riksdags-Bcfltitcts upsättande, och i den mohn d §:ne efter redan tagne eller ester hand widtagande beslut hunno 'örfattas, dem samma till justeringi Ständens Plena af-, lämna; Och skulle de Respective Med-Ständen samt Högloft. Erveditions-Utstottet härom wördsamt och wäilligen underrättas, vt supra. S. DSedan, pä satt Riksens Högloft. StändersLag-Utstott i twenne serstildta ProtocollssUtdrag af bett r:st« Den 17 ApE. 717 rysta innewarande Februarii, anniält, Borgare - Ständst inhämta , att wulbemäldte
Det finnes endast en ande, som kan förjaga dén, och denna år den uti möjligaste mått allmänt spridda välmågans; och denna välmåga, hvarigenom kan val den hastigare och säkrare befrämjas, än genom kommunal-institutioner. Det linnes ingen centralisation, voro den än med högsta vishet ordnad, med största kraft och omtanka handhafd, som mägtar intränga uti hvarje förhållande, tillse hvarje behof och sålunda upväga summan af all enskild kraft och omtanka. Och mägtade den äfven detta, huru förmår den ersätta den lyftning uti sinnet, den spänstighet uti viljan, den ihärdighet uti företagsamheten, och som endast sjelfverksamheten kan alstra, och som för det industriella lifvets utveckling, synnerligen hos oss, äro så vigliga att frammana. Må Staten sålunda åt kommunerna, åt individerna öfverlemna vården af deras behof, mä den gifva dem rätt och magt, att genom enskild omtanka och ömsesidigt understöd tillfredsställa dessa, och den politiska agitationen har förlorat sin udd. De större politiska frågorna ligga utom massornas horizont, och blekna för de smärre omsorger, hvarigenom dessas lugn Den 17 April. 487 och lycka kan försäkras; och om än mången olycka, mången nöd qvarstår, skall dock mängden tacksamt, och med kärlek, omfatta ett statsskick, uti hvilket den ser en borgen för eget välbefinnande. Innan jag slutar, återstår för mig, att till Utsk:s majoritet frambära min tacksamhet, för det att denna, då val endast tyckes hafva varit emellan Gr. Liljecrantz’s förslag och afslag å min motion, beslutat sig för det sednare, enär detta förslag, för att icke säga mera, är så oskyldigt, att det uti bara lindan qväft sjelfva den grundidé' jag förfäktar; en ide' hvars sanning jag lifligt önskar, att hafva kunnat framställa så redigt, som den klart står för min tanke, enär R. o. Adis fosterlandskänsla är mig en borgen, att om detta lyckats mig, jag till en kommande riksdag åt densamma förvärfvat mången anhängare.
Till Sammansatta Stats* samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade tvenne serskilda motioner, väckte, den ena hos HÖglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Adlercreutz, Axel, och den andra inom Hedervärda Bondeståndet af Riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län, begge innefattande framställning om meddelande af förklaring öfver vissa delar af Kongl, kungörelsen, angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iakttagande vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, af den 17 Juli 1847. Uti den förra af dessa motioner är föreslaget att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en sådan förklaring öfver högstberörde kungörelse, att de genom densamma meddelade stadganden böra vinna tillämpning jemväl i det fall, att bortförlänad kungsgård, kungsladugård eller annan kronolägenhet skall efter förläningstidens slut för Stats-verkets räkning på arrende upplåtas. Den sednare motionären har föreslagit, att, enär andra momentet af merberörde Kongl, kungörelse väl tillerkände innehafvare af till Statsverket indraget landtstats-boställe optionsrätt till arrendet derå, men samma moment icke tydligt bestämde huruvida vid första utarrenderingen Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsh. Utlåtande M 9. 9 utarrenderingen efter skeende indragning, optionsrätten borde företrädesvis tillhöra boställsinnehafvaren såsom löntagare eller den som genom enskildt arrende-kontrakt innehade och brukade, bostället, Rikets Ständer måtte besluta den förklaring öfver ofta besagde kongl, kungörelses 2:dra moment, att »med benämningen innehafvare derstädes, förstås endast den, som bostället brukat och för detsamma varit mantalsoch skattskrifven, samt erlagt viss betingad årlig afgäld af bostället till löntagande innehafvaren deraf, så vida icke den sednare med eget lego-folk bela brukningen sjelf ombesörjt.»
Laneo, mätte kä till koställe ät gapell-predikanten inlösas med dertill ak kongl. Napt anvisade medel; kvarjemte (konsistorium till kongl. Alapts keprökvande ökverlemnat den ak capel laget tillika väekta kräga, att, genom inköp ak ytterligare zz.'del i n^ss - /vo/?g7. ^v.o FF. 19 nämnde liemman, för kvilken egaren äskade 1,777 Il:dr 37 sk. 4 rst. Lan<7v, kereda eapell-predikanten skälig lörkättrinA uti inkomster; i sammankanF ! ivsr mod (misistorium äfvenväl fästat lkon»l. IVlaj:ts uppmäiksamliet ä eapel-la^ets nnderdLniAa anilällan om anslag af allmänna medel för den tillämnade eape1l-l>^«naden. lxonAl. Najrt, 80m, vid ofvervä^ailde Iiärak oell livad först nyssnämnda eapell-lrvAAnad keträlfar, ansett nä^ot understöd af allmänna medel icke köra för detta K^AAnadsföretaA ifrä^akomma, enär, sedan ritning ä oapellet oell keköriAt kostnadsförslag framdeles varda af Kongl. Naj:t godkända, eapel-laget kan, om sä nödigt pröfvas, säsom kidrag tdl k^ggnads-utgifternas kestridande päräkna de vid sädsne tillfällen vänligs stamkoksoell eolleet-medel, kar deremot, vidkommande inköpet af l>08tälle ät en eapellpredikant, trott detsamma lämpligen döra klifva föremäl för allmänt anslag.
Jag ansåg det vara en oeftergiflig pligt att tillse hvad sorn kunde göras, och hvad som ledde till ändamålet trodde jag också böra tagas i noga betraktande. Då man besinnar det förhållande, hvaruti en förmyndare enl. nu gällande lagar befinner sig, all ehvad lian emoltagit 1 ridr eller 10,000 r:dr, som tillhöra den omyndige, så är hans fasta egendom lika mycket graverad; så ledes tanken derpå, att olägenheten vore afhulpen, om blott i det fall, att förmyndaren verkligen låntager papitalet af myndlingens penningar, förmyndarens faslighet för beloppet blefve graverad och inteckning derför lemnad. Derigenom uppnåddes samma ändamål, sorn med den tysta förmånsrätten är afsedt, och alla andra visste till hvad belopp inteckning vöre lemnad, och huruvida egendomen derutöfver Jemnade någon säkerhet. Det vore detta utbyte, som jag tror skujle kunna äga rum, om man allvarsamt företog frågan. Dertill erfordrades, att någre personer funnos, som af förmyndaren infordrade förmyndare-redogörelsen, hvaraf man kunde se, huruvida pupillens penningar voro af förmyndaren låntggna eller icke, och i förra fallet läte förmyndaren å sunaman skrifva sin skuldsedel, hvilken sedermera intecknades i egendomen peli Indes i förvar jemte inteckningshandlingen h°5 gode männen eller hos förmyndarekaramaren, hvarigenom pupillen vann säkerhet för sina medel. — Att ålägga desse gode män att granska räkenskaperna har jag icke ansett lämpligt, likasom jag ansett overkställbar!, att en förmyndare-kammare skall befatta sig med pupillers uppfostran; delta bör vara förmyndarens åliggande. Jag har hört en talare yttra sig örn administrerande och controllerande förmyndare-kamrar: jag ville likaledes indela dem i två slag, men kalla den ena administrativ och den ändra conservativ. De conservativä skulle emottaga och förvara de skuldsedlar och öfriga handlingar, som kunde tillhöra vederbör, pupiller.
Jag bar icke begärt ordet för att mot sätta mig antagandet af denna punkt, utan anser jag honom Ivertom tjenlig; men BorgareSl. bar redan antagit några redaktionsförändiingar, dem jag önskar ali få underställa R. o. Ad:s bepröfvande, emedan de åro bättre än Utskms förslag. Uti lista mom, förekomma nemi. orden: ”dem af jägeriheljeningen meddelade föreskrifter. Dessaord kunna gifva anlet)n. till chicaner från kronobetjeningen, livat före BorgareSl. uteslutit samma ord oell i stället iutlickal följande: ”upgjord och fasls(älld skogshushällningsplau samt under jägcrjbeljeningens tillsyn” vårda etc. 1 2:dra morn. står: "dels oek att sådana samfälda oskiftade skogar, som emellan delägarne förblifva oskiftade, må”, Derigenom skulle misstag möjligen kunna upstå och derföre har BorgareSl. beslutat följande förändring; ”dels ock alt sådana samfälda skogar, som blifvit öfverlemnade lill delägarnes disposition och sorn bland dem förblifva oskiftaJe, må” etc. Jag anhåller vördsamt om bifall lill denna punkt med de förändringar jag föreslagit. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, ali R, o. Ad. ville, i stället för Utskins förslag, antaga inledningen lill Frill. Raabs, och att följande slycke af samma förslag mätte här intagas så lydande: ”att skötseln af de under K. M:s och Kronans omedelbara' vård slående skogar, äfvensom af dem, hvilka tillhöra hemman, som Kronan lill boställen eller fromma stiftelser u plåt it, så ordnas, att säkerhet för skogens bestånd och förkofran beredes”, och sedermera de följande punkterne a, b och c, af följande innehåll: a) att inga Krbnoskogar hädanefter må lill enskilde afhändes, samt att öfverlåtelscn af Kronans mark, genom afvittringarne i de norra länen, följaktligen så fort ske kan inställas: b) att en i möjligaste måtto fullständig upgifi å Kronans ännu i behåll varande skogar R.
Bonde-Ständet kan aldrig med mistundsamhet se det Säteri och Frälse äga genom Den 9 Iunii. bZ7 tidernas skiften någre wipa lättare beskattningstungor, da delta ständ innehafver den masta ffattfria jorden, och genom Konungens och dest Medstands tillätelse falt för en skattelösen, ofta icke motswarande tjugondedelen af wärdet, emot utgörande af en äsatt grundränta, som aldrig singe förhöjas, inköpa Kronans jord, da Adeln deremot med lif och blod samt ofta drpga betalningar och förskotter, förwärfvat sig ägande ratt och ätföljande förmoner. Ridderffapet och Adeln skulle anse som et försök emot allman säkerhet at foresta, det Dkattejorden, sa lätt i allmogens hand förwärfwad, skulle til Kronan indragas emot den ringa Skatte köpskillingen, och bör af et agtningsrvärdt Medstand wänta enahanda tänkesätt. Frälsejorden ar detzutom ock, i afseende pä roteringen wida mera betungad än Skattej orden. Anledningar härtil igenfinneS lätt wid betraktande deraf, at när omkring wid medlet af sjuttonde ärhundradet förut owitza besivär förwandlades til stadgad ranta, och derigenom i stället för sättningen upkom hemmantal, wid hwars bestämmande bufwudsakeligen Äboernes antal, men til någon del äfven öretalet war den grund som följdes, singö hemmanen rättighet, at i mohn af hemmantalet fran utskrifning til krigstjenst skydda flere eller färre personer, hrvaraf äter den följd upkom, at Hemmansägare ansägo förmånligt at äga et högt hemmantal.
H v a d kallas hästar som gå i rad? Hvad kan o c k sömnen så retfullt störa? Ett plagg till vintern du hälst bör spara. H v a d var det nu, s o m du stack dig på? H v a d man behöfver, när man skall byka? Idun Stockholm, Gernandtx Bolctr.-Alditb. För » Platssökande » och » Lediga platsen 25 ö r e. Fredagen den 29 augusti 1890. 6 5 ö r e; postarvodet inberäknadt. Redaktör o c h utgifvare: FRITHIQF HELLBERG. Ijg^å ett kortare bePf sök i sitt fosterland befinner sig för närvarande åter en af de kvinnor, hvilka bidragit att göra det svenska namnet kändt och värderadt hos det stolta Albion. Föregån gen af två sådana storheter som Jenny Lind och Kristina Nilsson, måste den, som på deras område i världsstaden London skall hafva någon utsikt att lyckas, ega mycket goda förutsättningar. Och sådana hafva ingalunda saknats hos Agnes Janson. Från barndomen begåfvad med en god röst och ett fint musikaliskt öra, väckte hon redan vid sitt inträde i härvarande musikkonservatorium de bästa förhoppningar om sig. Professor Gunther blef hennes förste lärare i sång. Efter att hafva genomgått konservatoriet, erhöll hon engagement vid k. operan härstädes. Bland de uppgifter hon där utförde torde särskildt böra framhållas Fides ' svåra, men tacksamma parti i operan » Profeten ». Under tiden fortsatte hon alltjämt flitigt sina sångstudier, numera för hr Hugo Beyer, hvilken hvarje helgfri fredag. (midt för Kungsträdgården.) Lösnummerpris: 15 Sre Allm. Telef. Agnes 3:dje årg. Utffifning-stid: (vid kompletteringar). Janson. allt fortfarande leder desamma. Ty ännu i dag arbetar den flitiga sångarskan på utvecklingen af sin präktiga altstämma. År 1885 begaf fröken Agnes Janson sig till London, där hon studerat vid Royal Academy och för professor Randegger. Vid Royal Academy erhöll hon belöningsmedalj för engelsk deklamation. I London uppträdde hon första gången tillsamman med Kristina Nilsson pä en välgörenhetskonsert i Albert Hall.