Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. förut tillstyrkt bifall till Döderhultsviks enahanda ansökning, anser jag icke vara något godt skäl, ty om Ständerna gemensamt eller R. o. Ad. serskildt förut begålt något misstag, i hvilket afseende som heldst, så bör det icke vara skäl att fullfölja en oriktig bana; hvadan jag förnyar min anhållan om afslag på Betänk. Hr Flach: Jag ber om ursäkt, att jag ånyo uptager R. o. Ad:s tid, särdeles då det är fråga om ett ämne, deruti jag måste hvsa stridiga åsigter med en person, hvars omdöme jag i öfrigt i 30* 468 Den 28 Juni. alla afseenden värderar och gillar. Om R. St. skulle vilja göra sig förvissade derom, alt K. M. för 3:dje gången skulle afslå deras anhållan, då borde de affatta skrifvelsen i sådana ordalag, sorn den siste värde talaren föreslagit nemi., alt eftersom R. St. äro så förnäraa, torde K. M. behaga gå deras önskningar till mötes. En af orsakerna, hvarföre Sölvitsborgs innevånares framställning lill K. M. blifvit afslagen, har varit, att såväl Kongl. Commerce-Colhm, som Kongl. General-Tull-StyrelseD, hvilkas yttranden öfver ämnet blifvit -infordrade, afstyrkt deras ansökning, meli dessa myndigheter hafva sett saken endast utur den speciella, serskilda synpunkt, hvartill dessa myndigheters verkningskrets endast föranleder: och ej ur en mera omfattande synpunkt, i hvad den på della lilla samhälles bästa kan vara tillämplig. Nyssnämnde myndigheter hafva dessutom icke, för att kunna upmuntra ett, gryende intresse, velat stöta ett, som redan florerar. Den som haft tillfälle alt taga kännedom om det serdeles sakrika yttrande i denna fråga, som K:s Beflnde i länet af gifvit, skall äfven finna, att denna embetsmyndighet sett frågan utur en allmängilligare synpunkt, hvars tillämplighet i förevar:de fall K:s Beflnde, med dess speciella kännedom ang:de staden och kringliggande orter insett, och derföre förordat.
Centralbyrån vill då icke blott omedelbart låta anställa undersökning om barnens förhållanden, i fall af nöd o c h last söka förmedla hjälp åt familjen o c h om möjligt vård af barnen, samt i händelse af yrkestiggeri med familjen efter om ständigheterna förfara, utan äfven underrätta den meddelande om sanningsenligheten utaf de af barnen uppgifna förhållanden. Från Iduns läsekrets. Blondin eller brunett? ö o m jag på inga vilkor kan gå in på eller instämma i Laurentias påståenden angående kvinnor med blond hårfärg, kan jag ej uraktlåta att i denna, för resten föga viktiga fråga yttra några ord emot dessa nämnda påståenden. Med afseende på att flere brunetter än blondiner blifva gifta, så vill jag endast säga, att ifall äktenskapens tillkomst beror af kvinnans energi, det är: » förstånd, skarpsinnighet, uthållighet och kraft att handla i det rätta ögonblickets (ordagrannt anfördt ur Laurentias artikel i Idun), så anser jag det böra räknas till blondinernas heder, att de ej, såsom brunetterna, genom sin energi så att säga truga sig in i äktenskapet. Kanske får man anse denna » kraft att handla i rätta ögonblicket », när fråga blir att skaffa sig en man, såsom en af de många orsaker till att allt färre äktenskap blifva lyckliga? — Jag bara frågar. Hvad liknelsen: barndom, ungdom och fullvuxen mognad tillämpade på kvinnor med olika hårfärg angår, så bör den anses temligen naiv. Blondinerna duga ingenting annat till än » smeka och jollra ett uppbrusadt sinne till r o », enligt Laurentias åsikt. Och ändå är det blondinerna, s o m för det mesta utan » stöd » få vandra genom lifvet. Hvem handlar för dem och skaffar dem lefvebrödet under sädana förhållanden? Hvad åter verkligt stora handlingar, som blifvit utförda af kvinnor, vidkommer, så tror jag ej att vi behöfva söka länge i historien för att finna, att många sådana blifvit utförda af blondiner. Och man är väl ej nog djärf att vilja hänföra dessa kvinnor till » barnen »?
Jag kan icke heller ingå i den åsigt, att en sådan rättighet skulle medföra någon pligt, hvilken blefve både overkställbar’ och olämplig , samt ej heller vore af behofvet påkallad; men jag anser’ en stor fördel ligga deruti, att upplysningar kunna meddelas innan ärendena afgöras, hvilket är så mycket nödvändigare ju mera Representationen är delad. Till följe deraf skulle jag för min del vara nöjd med det förslag, som Const.Utsk. nu afgifvit; likväl förekommer dervid nödvändigheten af någon förändring i redactionen . ungefärligen sådan som Hr Stråle föreslagit, hvarföre jag för min del skulle tillstyrka Const.Usk:s förslag med den ändring, som deruti af honom blifvit uppgifven. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af Gr. Löwenlijelms yttrande, att han ej kunde föreställa sig Statsrådsledamöter, som vore af så delade meningar om en K. propos. , att de icke skulle kunna i de särskildta Stånden gifva erforderliga upplysningar derom, eller henne försvara, torde jag blott få erinra, att det är icke blott i hänseende till olika meningar, utan helt enkelt för bristande sakkännedom, som de icke kunna vara skicklige dertill. Om det t. ex. vore fråga om bildande af exercis-sqvadroner, och det icke funnes mera än i skicklige landtmilitärer i Conseljen , då Stånden aro 4> så frågas om en militär af flottan jeller en ecclesiastik föredragande, eller annan depart.ehef skulle vara tjenlig att lemna de upplysningar, som möjligen erfordrades. En sådan Statsråds-ledamot kunde val inse att inrättningen vore nyttig; men om t. ex. en cavallerist i något af Stånden begärde sådana speciella upplysningar, som hörde till yrket, vore det klart att Statsräds-ledamoten skulle komma till korta. Gr. Horn:
Jag kan för öfrigt icke antaga argumentationen af den talare, som ansett förslaget oväntadt af mig såsom jurist, helst jag icke utgifvit mig derföre eller är någon soit disant jurist. Jag vill i alla fall medgifva riktigheten af talarens anförde exempel; men jag kan icke medgifva, att det bevisar något i principen; ty om det är nära nog bevist, att ägande rätten i intet fall får vara absolut, så vågar jag påstå, att en inskränkning äfven i detta fall är förenlig med det allmännas rätt, utan att binda en Författares arfvingar till den grad, att de icke borde finna sig belåtne, äfven om de icke hafva samma considerationer för det allmänna, som man här haft för den enskilde. — Har jag icke med denna framställning kunnat verka på försvararne af den absoluta äganderättsprincipen, så vill jag gerna instämma med Friherre Lagerbjelke, ty jag bekänner, att jag icke har några bättre argumenter för den sats jag uppställt. Herr von Hartmansdorff': Ridderska pet och Adeln torde erinra sig, att ägande rät - Den 29 Januarii f. rö. Sraden i vål t land* äfven då hail angår materiella ting, icke är så obegränsad, som Herr Crusenstolpe påstått. Om man, till exempel, icke bearbetar en grufva, inom viss tid, så blifva andra berättigade att göra det, ehuru grufvan ligger inom den förste bearbetarens ägor. Hvarföre må då icke intellectuella verk, som ofta kallas och förtjena att benämnas grufvor af snille och kunskaper, behandlas lika i detta hänseende» och andra följakteligen vara obehindrade att bearbeta hvad rätta ägaren icke kan eller vill begagna. Mitt förslag är derföre, att man må kunna uppfordra en författares arfvingar, att utgifva hans arbete» och att* i händelse de icke vilja det» hvilken annan sorn helst må inträda i deras rätt. Jag vill dermed icke säga, att arfvingarne skola afstå sin rättighet för intet; de kunna derom accordera* Men örn de icke vilja göra det på billiga vilkor* bör det stå andra fritt att utgifva arbetet* på det allmänheten ej må vara i saknad deraf*
St. besluta nu, att den grundskatt, som utgöres af jordeboksoch hemmantalsränta samt afradsoch kronotiondespanmäl, skall till hälften efter 28 års förlopp upphöra, och samma belopp derefter utgöras genom bevillning för jord å landet. 2:o Den privilegierade jorden skattlägges nu genast till lika ränla med kronoskattehemmanen i häradet, och samma skattläggning försvinner åter vid förstnämnde tid. 3:o Intilldess utgår förstnämnde grundskatt till ränta och amortering af den löseskilling för skattebidraget, som Staten medelst Riksg.eont. utger i obligation med 4 proc. löpande ränta till den skattskyldige. 4:o Statsobligationen uträknas till ett sådant belopp, som svarar mot årliga skallen, så likväl, att deraf både ränta och 2 proc. amorlissement kan godtgöras. 5:o Dä det sålunda bildade fondsystem har sin ovillkorliga sä - Den 14 Augusti f. m. 177 säkerhet i (len privilegierade jordens egna grundränta, må det aldrig kunna förblandas med förvaltningen för andra möjligen framdeles beslutade statspapper, hvilka kunde hvila på annan grund och säkerhet. 6:0. Ett creditiv anvisas på R. St:s hank, till anlitande för tillfälligt behof att omsätta dessa papper. 7:o. Af det belopp, sorn sålunda återkommer till Riksg.cont. skall ett capital, motsvarande årliga amorteringen, innehållas och annuleras, b'fver hvars iakttagande det tillkommer statsrevisionen alt vaka. 8:0. Det åligger Riksg.cont. att, mot creditsedlar på större och mindre valeurer, invexla obligationerne, för all befria allmänheten frän behof att sins emellan uppgöra ränteliqviden, och vid vexell»'ist skaffa handeln och banken tillgång lill sådane papper, som dock med varsamhet bör medgifvas. 9:o Alla medel, som för på nytt ulgifne statsobligationer sully ta i Riksg.cont., vare sig i creditsedlar eller banco, förblifva hvilande i cassakistan tilldess nya obligationer äler erbjudas. 10:o.
I den mon ingenting varit att anmärka, mot tillämpningen af författningen , är dock klart, att ingen rättelse i denna väg vore möjlig, innan hela författningen först voro upp h äfven. Lades på hördel. Grefve Frölich, David, hade inlem-» nät ett så lydande Memorial: Då förhöjning i Löner för Justitia^-» Råden, StatsSecreterarne och JustitiseOmbudsmannen blifvit föreslagne, och jag delar deras öfvertygelse, som anse Statens Den i5 December e. m. vigligaste Functionärer böra aflönas på elt sätt, som dels vittnar om hvad Nationen af dem fordrar, dels medgifver dem att hufvudsakligen egna sin tid och sin förmåga åt det Allmännas tjenst, så påkallar rättvisan, att, oaktadt min böjelse för besparing af allmänna medel, jag måste framstå alt yrka förhöjning i Svenska StatsRådens Löner till Åtta Tusende Riksdaler Banco för hvardera, så länge de äro i activ tjenst. Lades på bordet. Friherre Klingspors Fredrik Philip j hade inlemnat följande, som upplästes: Både i sammanhang med den Motion jag för några dagar sedan hade äran väcka om bildande af ett NationalMuseum, och äfven betraktadt särskildt för sig, vågar jag nu göra en Motion, visserligen ledande till en utgift, men ej af någon betydenhet emot det ändamål, som dermed skulle vinnas. Då löntillökningar för nästan alla Stater och Embeten vid denna Riksdag föreslås såsom nödvändige, skulle det väl äfven kunna synas, som om Kongl. Akademiens för de Fria Konsterna stat äfven kunde påkalla någon välvilja af Rikets församlade Ständer. Det är dock ej min mening alt nu yrka något sådant; jag blott vågar fästa uppmärksamheten på huru verkligt lill - Den i5, December e. m. fälligt döt är, att äga Artister af första rangen i vårt land, der i det hela så litet göres för de fria konsterna.
Hvad skall jag göra, hvad skall jag göra; — det hjälper inte, att jag öfvar mig. A h — Julje hade inte en aning om, hurudan hon var. Hon hade aldrig talat om, att det fanns stunder, då hon inte kunde se sin knif. Oh, hvad hon var ond i sig själf! Om någonting ändå kunde hjälpa. — Det hjälpte att vara tillsammans med Julje; då var hon så lugn och så glad. Julje var det bästa på jorden. Om det kunde vara sant, det där med hennes far — o, gud — ja, hon tänkte på hans ögon den gång hon gått in i hans rum och rört hans böcker. Det var väl inte så farligt, hvad skulle hon läsa — hon hade ju läst allt som fanns. Och det var bara hans exercisreglemente hon hade fått fatt i. » Din sakramentskade slyna » hade han sagt och slagit henne, som om hon varit en rekryt — men man fick ju inte ens slå rekryter. Sedan hade han blifvit god igen och sagt, att det var synd hon inte var en pojke, men hon hade aldrig förlåtit honom det — aldrig. » Din sakramentskade slyna » — • bara för att hon vågat röra en b o k! En gång hade hon hört fröknarna tala om honom sins emellan: » Det är ett vådligt humör på kapten Cederstrand », hade de sagt, och så hade de sett bort till henne. Det där » slyna », det skulle hon aldrig glömma, men det var styggt att vara så långsint. Häftiga människor voro annars inte långsinta, men det var hon. Hon glömde ingenting, kunde aldrig glömma något .. Hon skulle visst bli mycket olycklig i sitt lif. Bara hon kunde lära sig själfbehärskning, så var det nog inte så farligt. Öfva sig. Som stoikerna. Det skulle hon göra. Hon skulle börja med små- saker — aldrig äta, förrän hon räknat till 20, och ha karameller i fickan, utan att röra dem. Den Julje, som tyckte, att de här problemen voro så svåra, meu det var väl bara, för hon satt och tänkte på andra saker under timmarne — på poesi, sade h o D. Det var rätt kitsligt i alla fall att lösa ett problem på två sätt; bara hon nu kunde få det så, att de trodde Julje hade gjort det.
Det hade då varit skäl att ej tvinga statskyrkans presterskap att taga befattning med sådana handlingar för personer, som icke bekänna sig till densammas lära, liksom jag anser, att äfven fråga om skiljsmessa i detta fall borde handläggas och afgöras af borgerlig myndighet. Staten bör visserligen icke subordinera under kyrkan, — snarare bör det vara tvertom —, men då man vill göra begifvanden åt opinionen och i den närvarande tidens rigtning på en statskyrkas bekostnad, som bestått genom sekler, bör man också befria dess tjenare från sådana åligganden, som äro för henne alldeles främmande. Jag anhåller vördsamt om återremiss. Frih. Cederström, Rudolf: Då man såväl i K. M:s Propos. som i Lag-Utsk:ts Betänk, läser, att K. M. och Utsk:t ansett förbindelser mellan kristna och andra trosbekännare, samt mellan kristna och judar, icke vara att önska, och då man dessutom tager i betraktande det ringa antalet af sådana förbindelser, så bör man vara regeringen tacksam att hon icke tagit steget fullt ut, och det kan väl ifrågasättas, huruvida det varit nödvändigt att framlägga detta förslag, som dock utan tvifvel framkommit till följd af en berömvärd omsorg om sedligheten. Men jag kan för min del icke förlika mig med den tanken, att vid en förbindelse mellan kristen och jude all slags religiös prägel skall borttages från äktenskapet. Svenska folket, kändt för sin varma gudsfruktan, kan efter min tanka icke med välbehag se, att en förbindelse af denna art får ingås så alldeles utan religiös invigning, och jag fruktar att sådana äktenskap, som här ifrågastäIlas, icke komme att åtnjuta den aktning, som bör tillkomma en äkta förening. Jag anser derföre att vigsel bör ega rum, och vet icke hvarföre den ej kunde ske först efter vår 502 Den 17 December. läras formulär, som dock möjligen beliöfde undergå någon förändring, samt sedan efter judarnes ritual. Bet blefve då samma förhållande, som nu eger rum vid ingående af äktenskap mellan en lutheran och en katholik eller en medlem af grekiska kyrkan. Dervid åberopas f. n. helgon, som vi icke erkänna, men vi veta att det innefattar en religiös betydelse för den ena parten.
Statsoch BevillningsUtskotten: Grefve Hamiltons, Jacob, den 8 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, angående anslag till årlig lön för en ProvincialLäknre i Östbo och Vestbo Härader af Jönköpings Län m. m. Statsoch BancoUtskotten: Herr von Qvantens, Carl, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att hvarje sedel bör infrias af det Rikets Ständers Verk, som den utgifvit, till den valeur, som med visshet kan utrönas. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskotten: 1:0 Herr von Q vantens, Carl, den 8 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, angående Sågoch Mjölqvarnas Skattläggning. 2:0 Grefve Gyllenborgs, Johan Henning* den 8 dennes e. m. på bordet lagde Motion Den 19 December f. m. 353 Motion om anläggande af en Bro vid Qvicksunds Färjplats; jemte Friherre Ridderstolpes, Fredrik, i anledning deraf afgifne yttrande. Lagutskottet: 1:0 Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående föreslagen förändring af 1 Ca]). 12 §. Herr von Qvantens, Carl, den 4 dennes e. m. på hordet lagde Motion, angående Prestval med slutna sedlar. 3:o Herr von Qvantens, Carl, den 4 dennes e. m. på hordet lagde Memorial, angående Bysättning å tjenstehjon; jemte Friherre Ridderstolpes, Fredrik, den 12 dennes e. m. på bordet lagde yttrande rörande samma ämne. 4:o Herr Ribbings, Arvid, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående förändring af den Ed, som Borgenärer i Concurs skola aflägga. 5:o Friherre Duvalls, Axel, den 8 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående Förklaring af Kongl. Förordningen den 18 December i8a3 i afseende å böter för åverkan å Allmänning eller andras enskildte ägor. 6 H. 23 35/f Den 19 December f. m.
R:dr ott under byggnodeären Rantesritr innestä; men hwariörc, sedan Canalen blstwir fullbordad, Banken skulle undfä hälften af dest behälino afkomst; likwäl med rättighet för Bolaget, att när Femton är ester Kanalens vppande till allmän fark, till ando lnp t, berörde Trehundrade Tusende R:dr Lttrbktu. , om Bolaget finner det för sig förmänl at; h vo-etter Bankens delaktighet i Canal-inkomftea upphörde: och om Rikstns Ständer funno skäl, att detta Förstas bifalla, kunde äfwen Banken för - Den tz Januarii. 727 förbehällas roligheten, alt med en Fullmägtig deltaga i den Dtrccnon, som kvmme att Canal-Werket styra; den israga worande Diskonten borde j öfrigt njuta samma förmäner, som de r Malmö och Götheborg redan anlagde; dock utan de sär-» stilkdta skyldigheter, u öfwer den faststälda Räntebetalningen ä Bankens Län, hwilka bliiwit deste sörestrifne: Dlscont^winsten skulle ej lill annat behof, än Canai-Werkels drift, och icke till nägon utdelning ät Actie-ägare utöswer faststäld Ranta, fä anwändaö förr, än Canalen diifwil fullbordad: Kongl. Maut war vfwerkygad att den fortfarande och wäxande styrka, lvm Banken genom Canaiens werknmgar skulle winna t en upplyst beräkning bör anses wida öfrverstiga den tillfälliga mädan af en icke betydlig tlllöknlg af Bankens Sedelstock, hwiiken genast ingär i den lya rörelse, till hwars befräm>ande den utgifwes
domdags formen 11: o ett, ornering n: o tvd; i dag iiro de tu ett och b&amp;da n: o ett. A]: dette icke mycket nytt, alltsammans nytt? Nen hvad 1iid.e oss historieu? Fiirfallet ger aldrig nya apyslag. Och den tnger iclre miste. N5i.r 135 mR11ga omr8den ~zdgot nytt frambi: ingt~s, d&amp; $1 ' fiiibf; dlets period icke inne, nej, den &amp; r fi#rran, fj&amp;1: 1~an. ' Hvacl 51: det dB soin gihrer anledning till detta nlyckna tal 0111 dekndans? k r det iclre det oklara, ined stor anstrhgning frambesotuna, oftn oskona, mystiskt enfaldiga i taflor och annan lronst, som de sista dren varit s&amp; i agonen fallande? ~ f w n detta l&amp;ter cloclr forlrliu-a sig 135 ett, Atminstone enligt inin upphttning, nojdrtigt siitt. Arligti lronstniirssj&amp;lnr Bstadlroin~na ej det dnnkln och besynuerliga dgrfor att de &amp; lslra det, ntau d&amp;rfor att de ~ u l d e ~: brytningstider siidaaa soin v h egen ej p5 en g h g lyclras fima ntt~ryclrsmedel lijr d.et nya, soin ror sig inom dein, dett.8 nya soin Banu iagen gestalt tagit och som iclre lkter inordna sig under gamla \ rilllror, i gnmla former. Detta B r ens slriilet, det andm foljer 11 ii-I: nedan.
Kommer någon efter Juli månads utgång 4849 i besittning af sådan redskap, som i föregående g är omförmäldt, bör han inom 4 veckor derom» göra anmälan hos den i g 4 nämnde embetseller tjensteman. g 7. Hvar och en, som efterkommer uppfordringen i g 4 eller stadgandet om anmälan i g 5, fritages från allt ansvar, som kunde träffa honom för olaglig brävinsbränning, som blifvit bedrifven med de der omförmäldte redskap föro denna lags allmängörande. Befinnes någon efter Juli månads utgång 4849 i besittning af någon oanmäld redskap af det slag, som omförmäles i § 5, skall han beläggas med straff af 20 Spd. i böter och redskapen skall vara konliskerad. För så vidt pannorna angår, skall derjemte afgift erläggas, som om med desamma olagligen blifvit brändt. Derest ett sådant redskap öfvergår i annan hand, eller förstöres, eller genom olyckshändelse förkommer, skall ägaren inom 4 veckor underrätta vederböranda embetseller tjensteman derom, hvarjemte han tillika, så vidt möjligt är, bör upplysa om de omständigheter, som ägde rum, när redskapen förstördes eller förkom, ' § -10. Hvart och ett under försegling stående redskap skall en gång hvarje år efterses af vederbörande embetseller tjensteman. i U. Intet bränvinsbränneri får begagnas, innan afbränningsapparaten är uppmätt, samt densamma, så väl som hela bränneriet, befunnits vara inrättad i öfverensstämmelse med denna lag, hvarjemte afbränningsapparaten bör före begagnandet stämplas. — Pannorna skola förseglas, så vidt de ej genast tagas i bruk. Norska Regeringens underd. Utlåtande. Den, som vill hafva sin apparat uppmätt och stämplad, skall i tid i delta afseende vända sig till den i g -16 omförmälde embetseller tjensteman, hvarefter denne, så fort sorn möjligt, mellan kl. 5 om morgonen och kl. -10 om aftonen, samt i närvaro af 2:ne vittnen, skall uppmäta och stämpla apparaten. § -15.
Elis Emil har många vänner i svenska hem, och till Emilie Hacksell komma helt visst därför många vänliga tankar att i dessa dagar vandra med varm hälsning och önskan till en fridfull afton, en jätteserie af lyckönskningstelegram på dessa underliga vägar, som ej behöfva trådar af metall och elektriska batterier för att förena hjärtan från östan och vestan, norr och söder med hennes lilla vrå i den täcka mälarstaden. Hertha. Där sfogen ptfer&gt; syns ännu en sällsam öager strömma. Klart sfimranöe t silfr-erglans öär borta ängen fyr-ilar, fyit mellan täta grenar blott en öämpaö ljusning silar. 3 mina fotspår öå od} öå en fPist, som brädes, rasslar, od} ofoanför t träöets topp en cafen fågel prasslar. J a g stannar, lyssnanöc: jag fan mitt eget bjärta fyöra, odj tusen Ijuö från sfilöa fyåll nå pårlanöe mitt öra. £ångt in en taltrast stämmer opp sin örill meo toner flara, od} frntterröster som i för uppå fyans solo sväva. (En ängsfnarr utur trägen fyals sitt straffa locfljuö trringar; från byn, öär öansen fjrurflar än, ett fröjörop stunöom flingar. Ur granars b / ägn jag iräöer ut: carm luften mot mig anöas, od} ängens blomsterångor Ijuft i fyennes fläftar blan&amp;as. P å renen rrib öet trollsfa sfen en lysmasfs facHa öetar, ett syrsepar sitt instrument i fyögljuöö täflan spelar. Där genom sfog od} fält jag går i sommarnatten ljusa, öet är som fyöroe runöt omfring jag frisfa frafter brusa, som l} öröe jag naturen all meö rastlös ift&gt;er sträfca od} uppå Itfnets rifa r&gt;äf meö enigt jubel r&gt;äfr&gt;a. Maina.
Sedan Justitie-Ombudsmannen genom Konungens Befallningshafvande i Södermanlands län häröfver infordrat Länsmannen Berggrens förklaring och denna inkommit, har Justitie-Ombudsmannen, i skrifvelse till bemälde Konungens Befallningshafvande den 18 Maj 4 861, anfört att, som klaganden Lindgren uti klagoskriften förklarat sig beredd att med namngifna vittnen styrka, bland annat, att vid det uppgifna tillfälle, då klagandens dotter häktades och derefter forslades från Torps säteri till Länsmansbostället Lundby, Länsmannen Berggren slagit och misshandlat henne; så, och ehuru Länsmannen Berggren uti dess förklaring denna angifvelse förnekat och med bifogade vittnesintyg sökt ådagalägga, att Wilhelmina Lindgren vid sagda tillfälle icke undergått någon misshandling, funne Justitie-Ombudsmannen likväl saken påkalla noggrann undersökning om rätta förhållandet, hvarföre Justitie-Ombudsmannen ansåge sig böra i så måtto bifalla klagandens begäran, att Konungens Befallningshafvande anmodades förordna någon i orten boende, lämplig person att såsom allmän åklagare vid vederbörlig domstol anhängiggöra saken samt, efter det angifvaren blifvit hörd, och målet genom tillgänglig bevisning utredt, emot vederbörande framställa de ansvarsoch ersättningspåståenden, till hvilka fog förefunnes.