Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes dräkt är botgörerskans och vad den kläder henne väl, ehuru den icke består av en tråd mer än den svarta klädningen, som ogördlad och fotsid faller så mjukt om de yppiga formerna! Icke ens en linnetunik under denna klädning! Dess färg brytes, som bårtäckets på en nyfallen driva, mot den junoniska halsens och de lika junoniska armarnes alabaster, för att nu icke tala om en sådan liten förtjusande obetydlighet som den nakna foten, vilken sticker fram, då hon vänder sig på bärstolens kuddar. Diademet, öronhängena, halskedjan, armbandet, ringarne, alla dessa fåfängliga grannlåter, ända till den juvelprydda solfjädern, äro lämnade hemma på nattduksbordet. Eusebias mörka lockar svalla, utan att hämmas av en enda hårnål, i fria vågor kring axlarne, och hennes fingrar, berövade sina diamanter, hava ingen annan prydnad än sin naturliga skönhet och den lätta rosenfärg toalettpenseln givit deras naglar. Eusebias kind, annars livligt färgad av hälsa och ungdom, är i dag något blek, ty blekhet kläder botgörerskan. Konsten har här, med några lätta drag av en pensel, doppad i vitt smink, uppfyllt en önskan, som naturen, lämnad åt sig själv, för ögonblicket icke kunde tillfredsställa. 2 Kristna kyrkan är vid tidpunkten för denna berättelse delad i tvenne huvudsakliga partier, som bekämpa varandra: homousianernas och homoiusianernas. Det är icke romanförfattarens skuld, att dessa flockar för ögat endast skiljas genom ett litet i, men det är under sådana förhållanden en ursäktlig pedantism, om han ber läsaren lägga vikt på denna annars lätt förbigångna skiljaktighet, så att de icke, till harm för dem bägge, förblandas med varandra. Jag kunde visserligen kallat de förre de rättrogne, ett namn, varpå de ha segrarens anspråk, och då nämnt de senare halv-arianer. Men segerns altare är till all lycka nedbrutet, och det är ingens skyldighet att offra på dess spillror.
Derigenom hade Jemt» Statssamt AlIm.Besv. o.Oec.-Utsk.Utl. N:o-j 3. 5 lands Regemente val blifvit nedsatt från 1000 till 800 man, men den behöfliga jemkningen hade dock icke vunnits; ty Regementet, som ifrån början icke varit annat än en Landsstorm, öfvad i vapen för att försvara hus och hem, samt hittills fritaget från skyldigheten att tjena utom Jemtlands Län, hade nu blifvit ålagdt samma activa tjenstgöringsskyldighet, som den öfriga indelta Arméen jemte Arbets-Commenderingar inom Landskapet, hvaraf följde, att hemmansegarne ej längre kunde sjelfve tjena för Rotarne eller få lega manskap utan ökade kostnader. Den nya roteringen hade icke eller blifvit uppgjord på lika grunder, som för det öfriga Sverige, utan på dubbelt svårare vilkor, än i de förut hårdast roterade Länen. Väl vöre denna Rotejemkning blott provisionel, men dock utsträckt till en så obegränsad och oberäknelig tid, som Afvittrings Verkets afslutande och de deraf uppkommande Nyhemmans roterande. Under sådana förhållanden, och då det gamla Contractet med landets inbyggare icke blifvit å deras sida uppsagdt eller brutet, men de vidtagne åtgärderne sträckt sig utöfver den undersökning Rikets Ständer begärt, och förekommit den pröfning de sig förbehållit, samt 80 §.
Man betraktade Sverige såsom ett alpland, i hvilket icke jernvägar, utan endast vanliga landsvägar kunde begagnas, och man ansåg sig hafva uträttat ganska mycket, om man på ett eller annat ställe låtit borttaga en backe och på delta sätt lättat transporten. Till det förändrade tänkesättet uti ifrågavar:de hänseende har Gr. von Rosen obestridligen gifvit impulsen. Detta har icke kunnat ske utan att han vidkänts betydliga upoffringar. Jag vill icke tala om den slags uppoffring att, för att så säga, gifva sin person till spillo åt förfäktarne af den gamla åsigten, ty den hvilken, såsom man_säger, bryter isen i en fråga, är alltid utsatt föranfall, ej blott befogade, i anseende till de vid alla menskliga företag vidlådande ofullkomligheter och misstag, men äfven många fullkomligt obefogade; — Gr. von Rosen har jemväl, för upnående af det utstakade målet, offrat såväl helsa och krafter, som timliga egodelar och många tillfällen att å utrikes orter, genom användande af sina kunskaper, förvärfva sin utkomst. — När nu målet ändtligen så till vida hunnits, att R. St:r beviljat medel för jernvägars anläggande i större skala, är det då icke värdigt représentationen, att visa sin erkänsla för den man, som i främsta rummet bidragit att bilda den öfvertygelse, som i detta beslut uttalat sig? Så har åtminstone StatsUlsk. tänkt sig saken; så har äfven R. o. Ad. upfattat densamma, då frågan frörra gången här förevar och Ståndet afslog ett förbehåll, som nedsatte tacksamhetsgärden till ett köpslående och dessutom var alldeles oriktigt, ty Gr. von Rosen har aldrig haft eller kunnat få något privilegium exclusivum på jernvägars anläggande här i landet. Hvad beträffar Hr von Harlmansdorffs anmärkn. emot den delen af förslaget, som afser att pensionen icke skulle kunna af Den 25 November. 205 fordiingsegare tillgripas, hvilket skulle vara af noll och intet värde inför lagen, ber jag att få erinra derom, att just den af Hr von Hartmansdorff omnämnde Owen lärer fått pension af R.
Den 22 Augusti J. m. Hane Excellence Herr Grefve De la Gardie, ffacob: I anledning af hvad Friherre Ceder ström yttrat , får jag nämna, att i England ingen inhämsk produet finnes , sorn ej har export-praemie Det ingår uti sjelfva systemet. Jag kan således ej annat än instämma i hvad Herr Lefrén yrkat , nemligen 25 procent. Hvar och en, som vet, hvilken svårighet man har att få sälja ull, skall ej finna denna tull för hög. Friherre Björnstjerna : 1 anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie yttrat, får jag anmärka, att Svenska Commisskläden aldrig förfärdigas af Svensk ull, och att således tullen på sådant kläde ej kan verka på ullens afsättning. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke Inkommande Tullprocenten å Coromisskläden borde till 25 bestämmas. Ropades Ja och Nej. Friherre Björnstjerna : Kanske 20 procent bäst skulls förena meningarne. Herr Cederschjöld: Då det i alla fall åt Konungen är öfverlemnadt att nedsätta tullen, anser jag det vara bäst, att bestämma 25 procent. Om behofvet påkallar en nedsättning, kan den ju då i alla fall ske. Herr Grej ven och Landt Marskalken förnya - Deri 22 Augusti f, m. 989 de den af honom sist gjorde proposition, hviH ken af Ridderskapet och Adeln bifölls. Grefve Cronhjelm: Sedan artikeln väfna der nu är slutsd , anhåller jag att få anmäla min reservation emot commissklädens beläggande med mindre tull än finare kläden , och det derföre, att det är orätt, att Staten såsom individuum betingar sig bättre köpslut , än den enskilte consumenten. 5’Äpp!en och Reoetter, Franska; Inkommande Tullprocent 15; Utgående Tullprocent ”1. Alla andra slag ; Inkommande Tullpro”cent 50 ; Utgående Tullprocent 1.” Herr Cederschjöld; Det synes nog underligt, att Franska äpplen skola beläggas med 15, och andra äpplen med 50 procents tull. Orsaken torde kanske upplysas af någon af Utskottets Ledamöter.
Hvarje rättänkande husfader är likaså väl skyldig som tvungen att så bestämma sina utgifter, att de ej öfverstiga tillgångarne: på lika sätt borde också StatsCassans utgifter, kunna bestämmas i följd af dess Intrader; men enär utgifterna hitintills alltid blifvit extenderade och man häldre beräknat deras behoiver än med ett skyldigt afseende åsett nödvändigheten att lindra Folkets bördor, så har genom dessas beständiga förökande, den stund inträffat, att folket 6jelfve genom sina Representanter 7iu bestämmer en så verkande nedsättning, att dess Utlagor hädanefter kunna utan alltför känbar svårighet möjeligen utgöras. Den allmänna nöden är förvånande, jemt stigande, med högljudda stämmor allmänt yttrad, och gränsen oberäknelig, om ej detta Riksmöte medför ett med de föregående mot - Den 3 Fcbruarii, 123 satt förhållande. Måtte det nu inträffa, då bshofvet påkallar sanningens okonstlade språk! Redan den 17 April 1815 hade jag den äran, att med ojäfaktiga calculer inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln framställa alla de utgifter sorn då drabbade hemmansägare af olika hemmans natur. Sedermera hafva de stigit ännu högre, oagtadt alla hemmans produetioner, så ansenligen fallit under deras då varande gångbara värde, hvilket allt än mera försvårat contributionernes utgörande. Då dessa senare uppjagades till deras nu varande höjd, bereddes möjligheten till deras utgörande på en tid, då ännu varuvärdet var då ett lika extenderat sätt relativt, och penningetillgångarne dermed öfverensstämmande; men sedan desse tvenne grundvalar för taxationernes utgörande ramlat , så måste synbart Folkets utgifter uti ett motsvarigt förhållande minskas. Af de Statistiska upplysningar öfver de Socknars Contributioner, som jag, med kännedom kan framställa, och härjemte får den äran bilägga, behagar en och hvar benäget inhämta de allmänna bördorne samt den synbara vådan.
Riksdagsordningen uttrycker tydel’y?o, ätt hvad Ut/kottet förklarar icke vara deremot jhidigt, derå må propo/ition fedan icke vägras. Men pröjvas det vars af moffatt bejkojfenhet, må den forn motionen g,ort, vända /ig, der honom få godt fynes, till ConftiiutionsUtfkottei, på fatt forn Regerings Förment $4 f förejkr ifver. Då det ej är tillåtet för någon annan än en enskilt Riksdagsman, att vända sig till ConstiiutionsUiskottet, mäste deraf f.ilja, att en återremiss ej är förenlig roed Grundlagens bokstafveliga lydelse. Jag kan ej eller med Herr Hjerta instämma deruti, att detta tillägg lägger något hinder för ändring af 51 §. RiddarhusOrdningen. Ridderskapet och Adeln lepresenteras enligt RiddarhusOrdningen. Det är således helt och hållet öfverlemnadt åt RiddarhusOrdningon attstadga ,huru representationen skall ske, och tillägget innehåller endast: något af lag ej före(krifvit hinder, och det måtte väl ej finnas ett af Jag föreskrifvit hinder, om Ridderskapet och Adeln samt Konungen fe?s]y£| en förändring i Rid, Den 27 O elther e. m. dårhus© rd ningen. Jag f5r väl medgifva, au meningen är inbunden, men jag finner dock ej (ankan sådan som Herr Hjerta faitat den. För öfrigt delar jag den åsigt om rättigheten att vägra introduetion , sorn Herr Munck af Rosenskjöld yttrat, men hvilken fråga ej blifvit remitterad till ConstitutionsUtskottet, ehuru Utskottet likväl oombedt yttrat sig deröfver, hvilket vållat det obehaglig* tillägget i Betänkandet. Jag hemställer derföre att detta tillägg måtte förklaras och anses såsom vore det icke influtit i Betänkandet. Herr af Uhr, Carl Daviel'. Sedan ConstitutionsUtskottets Betänkande föranledt närvarande digcussion, får jag till protocollet förklara, att jag inom
Likaså äro befallningar gifna örn förslag till ny Instruction och Stat för J^ammar-Collegium och Kammar-Rätten, samt åt det förra Verket, att utarbeta nya Instructioner för Landshöfdingar, Kronofogdar, Härads-Skrifvare och Länsmän; åt StatsContoret, att för detta Verk uppgöra ny Instruction; åt Öfver-Intendents-Embetet, att yltra sig om möjliga indragningar och föreningar af tjenster vid detta Verk samt Kongl. Museum; och åt Landtbruks-Academien, Tabell-Commissionen och Öfver-Directeuren vid Landtmäteriet, angående de uppgifna förslagen för organisationen af Tabellverket och en statistisk Bureau , m. m.; äfvensom dessutom tid efter annan åtskilliga tjenster vid de administrativa Verken blifvit förenade eller indragna, samt lämplig löne-förhöjning de qvarvarande beviljad. I den mon dessa Utlåtanden och förslag blifva afgifna, kommer den återstående regleringen af Embetsvarken att för sig gå; och Kongl. Majit hoppas, att, genom användandet af lönerna vid de redan indragna eller vidare öfverflödiga befunna Ijensterna lill nödig tillökning vid de 58 Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. No t. qvarblifvande, denna reglering, utan Statens betungande, må kunna verkställas. Kongl. Maj:t anser dessutom, att, om äfven någon ökad kostnad härigenom möjligen skulle uppstå , densamma likväl aldrig bör komma i beräkning, jemförelsevis med fördelarna af en förbättrad organisation. För att bereda någon förbättring i iöne-vilkoren vid Lagmanstjensterna, har Kongl. Maj:t beslulit förening af åtskilliga Lagsagor. Till en jemnare oell lämpligare reglering af lönerna vid Landshöfdiuge-tjensterna är förslag anbefaldt. Inom Wermlands och Norrbottens Län har en tjenlig fördelning af Domsagorna blifvit besluten, likasom en högst nödig tillökning och reglering af Fögderierna i dét sistnämnda Länet.
Akten. malmodiga möbler, en gammaldags blårosig kakelugn, trenne Ett temligen stort rum med ljusa tapeter, hvitmålade, gam dörrar och två fönster belägna midt emot hvarandra. På golfren två höga, gröna växter. I hörnet till höger en antik byrå. Bakom den Venus Milo i gips, omgifven af murgrön. Till venster om fonddörren en antik dubbelskänk af ek. På den vet en enkel matta i vackra färger. På ömse sidor om fonddör tvänne stora ostindiska vaser. Midt på golfvet ett bord, omgifvet af ett par länstolar, täckt af en vacker, handbroderad duk mindre sybord, på hvilket ligga herrkragar under arbete. Vid högra fönstret en praktfull grupp af blommor; bland dem en fågelbur. Gardiner af ljus sits, liknande möbeltyget, uppdrai gammalsvenskt mönster. Till venster en soffa. Framför den ett perade på ena sidan. Till venster en symaskin, öfver hvilken är kastadt ett täcke i samma stil som bordduken. Böcker och tidbåda borden. Rummets hela anordning visar fin smak och skrifter framme. På väggarna mörknade stålstick. Blommor på konstnärlig blick. Thora, enkelt klädd i en mörk drägt, står vid högra fönstret, hållande sin söm i handen. Ser tankfullt ut åt. Sätter sig sedan vid sybordet, tar upp ur fickan ett tydlifar sedan nästan smekande med handen öfver papperet. _________ Första Scenen. THORA. SANDÉN. SANDÉN från fonden, i ytterrock med hatten i nacken och händerna i fickorna. Buttert. THORA. gen flera gånger läst bref, genomläser det långsamt, suckar, men God dag. God dag, doktor. Stoppar brefvet i fickan. Syr knapphål. Hur mår ni? Tack, som vanligt. SANDÉN. THORA. SANDÉN. som fins. Hur fan kan jag veta hvad som är vanligt! THORA. Som vanligt! Ett bland de försmädligaste uttryck, Åh jo, nog vet ni hur jag vanligen känner mig. Olycklig, hä? SANDÉN. THORA. så der som en björn i bur, utan kom och sätt er här i stället. Skjuter fram en stol.
Detta enda skäl är redan så starkt, att jag hoppas, det Regeringen aldrig skall lemna sitt bifall 11 II. *94 Den 6 Augusti e. m. till ett förslag, hvarigenom parterna vid hiiradssynerätt betages allt hopp att, sedan de vädjat till hofrätten, mera än en ledamot der skall veta, hvad han gör, den juridiska oformlighet oberäknad, att hofrättens öfriga ledamöter skola afdöma synerättsfrågor, utan att sjelfva syna, hvilket synes mig vara en juridisk oformlighet. Jag begär altså återremiss af betänk, och anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja till Utsk. Frih. Raab, Adam Christ.: Ehuru jag ej betviflar, att män med djupare insigter skola uppträda för att vederlägga den siste talaren, torde det likväl tillåtas mig, som en längre tid sysselsatt mig med landthushållning och erfarit olägenheterna af vår nuvar. rättegångsordning, att äfven yttra några ord i detta ämne. Jag anser den moraliska oreda, sorn Frih. Roye förespegla!, ej på långt när vara så farlig; hvaremot jag tror, att en tidsutdrägt med rättegången af ett eller tvenne år vid lagmansrätten, sedan man förut för uteblifvande eller andra orsaker fatt vid häradsrätten vänta i tre till fyra ting på målets afgörande, är af ett ganska menligt inflytande och bör framförallt undanrödjas. Frih. Roye har talat om passionerna; men hvilkens? Jo, kärandens; och få äro de, sorn stamma utan anledning, då deremot många låta sig stammas för att, så länge som möjligt, undvika fullgörandet af sina skyldigheter. Att borttaga Jagmansrätterna skulle således, efter min tanka, vara att betaga sådana svarander medlet att uttänja rättegångarna och tvinga dera till fullgörandet af sina pligter. Det har blifvit sagdt, att man borde lemna tid åt passionerna att lugna sig, och det är sann t, att man efter nuvar. rätteg:sordning verkligen kan blifva utledsen vid långsamheteu i målens afgörande; men orätt torde det dock vara att derföre utdraga på tiden i hela decennier för den, som lider och vanligen tiger.
Revisorerne varit i tillfälle inhemta, har nödig ^um-Banken rättelse nästlidne år blifvit af Direktionen öfver Örebro Läns Fi' lial-Bank vidtagen i anledning af det vid granskningen af nämnde Filial-Banks förvaltning och räkenskaper för år 1859 anmärkta och i 65 § af sednaste Revisions-berättelse omförmäldta förhållande, att de inteckningar, som af åtskillige ibland Filial-Bankens delegare aflemnats till säkerhet för 75 procent af teckningsbeloppet, befunnits öfverstiga 1850 års taxeringsvärde. § 73. Med anledning af Rikets sednast församlade Ständers beslut Banken» delora. Bankens deltagande med en summa af 4,000,000 R: dr Ruut eller afTjn-nJäg" 1,600,000 Thaler i det lån, stort 10,000,000 Thaler Preussiskt kul“nrant, som Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret, på grund af dertill erhållet uppdrag, å utrikes ort upptagit för beredande af tillgång till de för Statens jernvägsbyggnaders fortsättning under sistförflutna Riksdag beviljade ytterligare anslag, hafva Fullmäktige i nämnde Kontor, jemte anmälan, att af de för ifrågavarande lån 68 utfärdade 4|- procents obligationer följande blifvit afsedda att, emot derför belöpande valuta, tillställas Banken, nemligen: 2.000 stycken af Serien B å 500 Thaler hvardera „ D å 100 „ *
Att med fullkomligt erkännande, defc en alldeles förvånande enskildt vinst af Nederlagsrörelsen tillfallit ej allenast sjelfva Götheborgs Stad, i afseende på dess hastiga och praktfulla nybyggnad, utan även flera eller färre handlande och andra personer derstädes och i närmaste trakt, det likväl synes ganska tvifvelaktigt , om någon andel af denna vinst verkligen blifvit särdeles längre spridd, äfven inom det Län, hvars styrelse blifvit Herr Landshöfdingen Grefve Rosea anförtrodd. Det gångbara ryktet om fortfarande torftighet ibland Skärgårdens Invånare, med flera i berörde Län, tyckes vinna någon bekräftelse af den märkvärdiga omständighet, att Riksgälds-Contoirets Eullmägtiges öfverslag af Allmänna Bevillningen lör år 1813 utvisar, att af beloppet deraf för Götheborgs Län, 291,339 R:dr 14 skill. S r:st., resterade ännu den 15 Martii innevarande år icke mindre Summa än 65,811 Den 4 April. 41 Rldr 15 skill, n rist-, eller nära en fjerdedel af hela Länets Bevillning. 3:0 Att det svårligen kan vara Herr Grefve Roséns allvar, att såsom bevis för oinskränk* ta nederlagsfrihetens gagnelighet, beräkna det penningebelopp, som blifvit spridt bland Allmogen i de Landsorter, der den blifvit anlitad forslande af Nederlagsvaror. — Om också detta belopp skulle vara mera betydligt, än Herr Grefven uppgifver, lärer det icke kunna svara mot Landets allmänna förlust, derigenom att folk, dragare och tid blifvit använda för ett yrke, alldeles främmande och skadligt för landt-culturen, och som, med få undantag, endast haft den verkan att sprida en förderflig luxe och öfverflödsvaror i Landet. 4:0
Då i Rikets öfriga städer Konungens Befallningshafvande vore öfverexsekutor och Magistraten underexsekutor, verkställande genom egna ledamöter eller genom särskildt antagna personer, dock under Magistratens inseende och ansvar, de förrättningar, som till Exsekutionsverket höra; då, på landet, under bemälde Öfverexsekutor, Kronofogden vore underexsekutor, utöfvande sjelf eller genom länseller fjerdingsmännen, men under Kronofogdens egen tillsyn och ansvar, exsekutionsgöromålen; inträffade i hufvudstaden det förhållande, att under Öfverståthållareu, såsom Öfverexsekutor, stodo omedelbarligen i egenskap af förrättningsmän vid exsekutionsärendenas uträttande, Exsekutionsbetjenterna, personer, hos hvilka fordrades hvarken den bildningsgrad eller i öfrigt sådana egenskaper, som svarade emot dylika förrättningars ofta invecklade, alltid magtpåliggande beskaffenhet och det på förrättningsmännen hvilande ansvar. I hufvudstaden saknades sålunda helt och hållet en mellanmyndighet, sådan \ 113 sådan som Magistraten i stad och kronofogden på landet, eller med andra ord, en myndighet i besittning af nödiga egenskaper till ärendenas noggranna och sakkunniga behandling samt stadd i den samhällsställning och i sådana vilkor, som lemna moralisk ej mindre än materiel borgen för ett upplyst, samvetsgrant, och redbart handlingssätt. Det vore visserligen sannt, att Aktuarien hos Ofverståthållare-embetet blifvit, på sätt förut är vordet antydt, satt såsom ett slags mellanmagt emellan Ofverståthållaren och Exsekutionsbetjenterne. Han hade nemligen att emellan desse sistnämnde fördela ärendena, bestämma tid för deras uträttande och tillse, att nödig skyndsamhet iakttoges.
Komitéen har funnit, att Krigs-kollegii bestyr hufvudsakligen utgöras af den ekonomiska slqrelsen och vården, i hvad som rörer rikets försvar till lands, äfvensom af användandei och redovisningen i stadgad ordning af de för landlförsvaret afsedda medel; alt dessa bestyr egentligen icke äro annat än sådana förvaltningsoch verkställighetsåtgärder, hvilka hafva sin bestämda gi und i fastställda stater eller särskildt gifna föreskrifter; alt de derföre icke ovilkorligen erfordra den samrådighet 8 Kongl. Majus Nåd. Proposition M 105. i pröfning, som endast kan och bör af andra, mer allmänt giltiga orsaker betingas; alt tvärtom den kollegiala sammansättningen måste leda till omgångar och tidsutdrägt, samt derigenom verka återhållande på ärendenas gång; och alt Statens anspråk på nödig säkerhet vid ärendenas handhafvande kunde tillfredsställas genom 6n enklare och ändamålsenligare organisation, som medgåfve större lätthet och skyndsamhet i arbetssättet. Komitéen föreslår alltså: att Krigs-kollegium må såsom Riks-kollegium upphöra; att Presidents-embetet indrages; O ’ att i Kollegii ställe inrättas en Armée-förvaltning, hvilken organiseras sådan som Tabell \ framställer; hvarvid Komitéen föreslår göromålens fördelning, arbetsordning, äfvensom sättet för ärendenas beredning och föredragning samt målens slutliga afgörande. Beslutanderätten är tillagd Afdelnings-chefen allena, men Civil-ledamoten obetaget att till protokollet anföra sin mening, om den afviker från beslutet, hvilket han eljest anses hafva biträdt. Sådana ärenden, hvilka för Landtförsvaret äro af mera allmän vigt eller röra antagande eller förordnande lill tjenst inom Armée-förvaltningen, eller annan angelägenhet af gemensam beskaffenhet, skola in pleno behandlas, hvarvid Armée-förvaltningen utgöres af dels beslutande, dels föredragande ledamöter. Beslutande äro de fyra Afdelnings-cheferne eller deras Suppleanter. Föredragande, med rättighet och pligt att till protokollet sig yttra, äro antin gen Krigsrådet å Fortifikations-afdelningen, då ärendet rörer Armée-förvaltningen i allmänhet, eller ock Krigsrådet å den afdelning, till hvilken ärendet närmast hörer.