Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag, ehuru fika med hvarje sann menniskovän, beklagande, så väl till sitt väsende som sine följder, det stora, både i produetionsoch consumtionsväg rådande missbruket af bränvin, icke kari biträda deras mening, hvilka hoppas det öfverk lagade ondas afhjelpande genom några convulsiviska kraftyttringar i lagstiftningen, t. ex. genom eli utfärdande totalt bränvinsförbud eller genom en tili lika verkan syftande lung bränvinsskatt, och dä jag, framför allt, icke kan försona mig med den, genom conflieten af stridiga åsigter uppkomna ytlighet, som, uti en för handen hafvande ekonomisk lagstiftning, ömsom uppoffrar sjelfva axiomet i all ekonomi, ömsom vacklar i grunsatser och förråder en syftning till ojemn oeh orättvis beskattning; emellan samhällets medlemmar; så nödgas jag, hufvud - Lag-, samt Allm. Besv.- och EkonUtskottens Betänkande, N:o 4. 27 sakligen instämmande iden af Herr Friherre Hugo Hamilton afgifna reservation, protestera dels emot det sätt, hvarpå de Högloft. Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottens pluralitet bestämt åtskillnaden emellan husbebofsoell salu-bränviusbränningen, dels emot den grund, hvarpå bränvinsbeskattniugen blifvit af Utskotten bygd. Då de Höglofl. Utskotten, på goda skäl, företagit sig att skilja emellan lmsbehofsoch salu bränning, hade, efter min öfvertygelse, intet annat bordt med den förra begripas, än hvad sjelfva ordet uttrycker, att sådan bränning, som sker till hvarje hushålls consumtiva behof, och i följd hvaraf bränningsrättigheten äfven bordt tillerkännas hvarje hushållare i allmänhet och icke blott jordbrukaren och fastighetsegaren, såsom ett slags monopolium. Med salubränning deremot hade intet annat bordt förstås, än bränvinstillverkning till afsalu och utöfver husbehofvet.
Jag öfvergår nu till de i 2:dra punkten upptagna motiverna till afslag å min motion. Ibland dessa är afseendet på nyttan af stabilité och skadligheten af täta omvexlingar i tullagstiftningen det ena momentet. Förändring i tullagstiftningen bör visserligen icke vidtagas, om den icke innebär en förbättring; och goda reformers införande bör äfven ske med varsamhet, det vill säga icke utan giltiga skäl. Fem års erfarenhet har visat, att den år 1857 beslutade förändring, som blef gällande år 72 Bevillnings-Utskoitels Betänkande N:o 8. 1858, nemligen afskaffandet af införseltullen å marinmetall och oarbetad messing, icke var stödd på en närmare granskning af vilkoren för den inhemska näringens bestånd i täflan med utlandet, utan endast på det antagande, att skyddstullen icke mera behöfdes, eller kanhända blott på den allmänna frihandelsprincipen. Vid Riksdagen 1856—1857 likasom vid den nästföregående fanns det nemligen ingen, som för Bevillnings-Utskottet eller Ständerna ådagalade det speciela förhållandet med denna näringsgren, och sådana faktiska upplysningar saknades äfven vid sista Riksdagen. Nu åter, då erfarenheten redan visat resultaterna af förändringen, är tiden inne att bedöma denna förändring och att reformera tullagstiftningen i denna del. Uti Tulltaxan af den 21 November 1851, som blef gällande till efterrättelse från och med början af år 1852, stadgades importtullar å marinmetall till 1 R:dr 16 sk. Banko och å oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, till 33 R:dr 16 sk. Banko, allt per skeppund stapelstadsvigt. Uti näst derpåföljde tulltaxa, som blef gällande den 1 Januari 1855, bibehölls ofvanberörda tull å marinmetall, men tullen å oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, nedsattes till hälften, eller till 16 R:dr 32 sk. Banko per skeppundet stapelstadsvigt; och uti den tulltaxa, som gällde ifrån början af år 1858 borttogos alldeles dessa nedsatte skyddstullar.
Deremot har Sundhetskollegium i underdånighet tillstyrkt: alt af det begärda anslaget till reparationer måtte beviljas 10,000 R:dr R:mt, hvilket belopp Kollegium så mycket hellre antagit blifva under de närmaste åren tillräckligt, som både undervisningen och sjukvården skulle komma att lida, om alla eller större delen af husen skulle på en gång repareras; att anslagen tili inredande af det så kallade torkhuset till anatomisal och obduktionsrum m. m., som afser afhjelpandet af ett bland de största behofven, samt för inköp af kemiska och fysiska glas, m. m., såsom varande för undervisningen ett af de nödvändigaste, måtte vinna Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall; samt att, ehuru smedjans reparation och tillbyggnad är högst behöflig, endast halfva summan, eller 10,000 R:dr, hvilken synes Kollegium tillräcklig att för de närmaste åren skaffa nödigt utrymme, nu mätte beviljas; och utgör således 36,000 R:dr det anslag, Sundhets-kollegium ansett till förberörda ändamål för närvarande behöfligt. Utan att underkänna vigten af de föremål, för hvilka anslag blifvit af Veterinär-inrättningens Direktion begärda, anser jag mig pligtig fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derå, alt på en af inrättningens stora, invid hvarandra belägna tomter å Ladugårdslandet linnes ett stenhus af ganska betydlig storlek och till det yttre visserligen något förfallet, men hvars murar likväl, enligt uppgift, lära vara väl behållna. Endast en mindre del häraf begagnas till auditorium, laboratorium, bibliothek, rum för inrättningens elever, ridhus m. m., hvaremot återstoden utgöres af magasiner, som uthyras och bereda inrättningen en för dess utgifter väl behöflig inkomst. Det synes mig då vara med god ordning och hushållning vida mera öfverensstämmande, att inrättningens byggnader inredas för dess behof och att medel anslås till de oundgängliga utgifternas bestridande, än att anslag äskas för nybyggnader och inrättningen uppehälles genom hyra af de gamla.
Krigs-Artiklarne och deruti stadgas, för vrång eller orätt dom, påföljd af lifvets eller ärans förlust, eller mistning af embete alldeles eller på viss tid, eller penninge-böter, allt efter omständiglxeterne jemte skade-ersättning; samt användandet af dessa serskilda straffarter, äfvensom deras tillämpning i strängare eller lindrigare grad, der sådan eger rum, måste i hvarje förekommande fall bero, dels på större eller mindrs brottslighet, vårdslöshet eller oförstånd, som till felagtigt domslut föranledt, dels på de följder, som af detta domslut uppstått; så lärer någon anledning O - Lag-Ulskottets Betänkandej N.-o i56. 9 ledning till förändrade stadganden i detta afseende icke kunna liemtas från det af motionären anmärkta förhållande: hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 12 November 1840. Ank. till Exp. Vtsk. den 11 Nov. kl. 11 /. ms Betänkande j i anledning af väckt motion om ansvar s-bestämmelser för dem j som eftergöra andras arbeten i gravyr eller lithograf,. Yällofl. Borgare-Ståndet har till Lag-Ulskottets behandling öfverlemnat en motion, hvaruti Herr A. M. Brinck fästat uppmärksamhet på behofvet af ett lagstadgande, som, i likhet med hvad till skyddande af egandeoch förlags-rätten till tryckta skrifter redan funnes föreskrifvet, betryggade enahanda rätt till artistiska arbeten i gravyr och lithograf!; hemställande derföre motionären, att utgifvande och försäljning af copior utaf Svenska artisters så heskalfade arbeten måtte, vid äfventyr af upplagans confiscation och lämplige böter, förbjudas.
I betraktande häraf har Utskottet ansett förutnämnda framställningar, som åsyftat att vid anslagets beviljande borde fastas ett vilkor af ofvan antydda innehåll, ej böra vinna vidare afseende än att Rikets Ständer, jemte anmälan af sitt bifall till förevarande nådiga framställning, i underdånighet anhålla, det Kongl. 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. Majit, örn förändrade förhållanden skulle framdeles dertill löranleda, täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida ej en större del af ifrågavarande anslagsmedel må användas för det ekonomiska karteverkets fortsättande inom de delar af riket, der topografiska arbeten redan äro verkställda eller för närvarande pågå och i öfrigt rikare materialier i detta hänseende förefinnas. Landtstaterna i Länen. 10:o. Under anförande, hurusom Landshöfdingarne i Norrbottens och Jemtlands län, hvilka hvardera i årlig lön uppbära endast 6,750 Ridr, respenningarne deruti inberäknade, vore svagare aflönade, än öfrige Landshöfdingar, och onekligen i behof af någon skälig tillökning i sina inkomster, har Kongl. Majit begärt, att åt hvardera af bemäldc två Landshöfdingar måtte anslås en löneförhöjning af 1,250 Ridr, så att deras aflöning, mod inberäkning af respenningarne, lromme att uppgå till 8,000 Ridr; — och då den föreslagna tillökningen uti bemälde embetsmäns aflöningsförmåner synes vara af billigheten påkallad, tillstyrker Utskottet, att de äskade anslagsförhöjningarne måtte af Rikets Ständer beviljas. Illo.
Fredrik! jag önskade att före min död få omfamna er, men denna önskan lärer ej eller bli upfyld; Mitt begär kan icke upskjuta det annalkande ögnablicket, och det band, som fästar min själ vid denne bräcklige kroppen, är så svagt, att förgängligheten, kan hända, uplöser det innan mitt bref hinner er. Men mina barn skola visa er min graf, och min maka skall uprepa de böner som jag, döende, upsänder för Er välgång! TIONDE BREFVET. Redan är jag på vägen; och jag kan icke angenämare fördrifva resans ledsamma stunder, än då jag använder dem att skrifva till dig. Snart skulle jag erkänna sanningen af Rochefoucaults sats, att det är egenkärleken som danar vänskapen: Vi älska att äga någon med hvilken vi kunna tala om oss sjelfva, för hvilken vi kunna skryta af vår sällhet när vi äro lycklige, eller klaga öfver ödets orättvisa när vi äro bedröfvade. Men har då vänskapen verkeligen en så svag grund? – Gustaf! fråga ditt hjerta; har icke hvar och en af oss varit lika så säll i den andres välgång, som om han sjelf hade varit föremålet för lyckans gunst? har icke den ökade styrkan af vår tillgifvenhet varit det enda, som uptäckt medvetandet af de bekymmer vi sökt dölja för hvarannan? Jag skulle då beröfva dig ett nöje om jag döljde min glädje för dig, jag skulle göra dig en oförrätt om någon böjelse utvicklades i mitt bröst hvarom du vore okunnig. Jag for till Elfskog i dag bittida; som jag ämnat att genast därifrån fortsätta resan, skickade jag min Caleche förut till Gästgifvaregården, som ligger helt nära, och gick fram. Den gångstigen jag följde, ledde mig till den sidan af trädgården där det omtalta lusthuset är beläget. Jag medger gerna att detta namn icke passar åt ett ställe som är invigt åt sorgen; jag skulle häldre kalla det för Känslornas Tempel, öfvertygad att dess prestinna aldrig sett andra offer tändas Där än oskuldens. En kjusande morgonfläckt mötte mig, då jag nalkades den lilla Almlunden, och denne flägt framförde tonerne af den visan som Lotta älskar så mycket.
St:r eller deras Utsk., böra StatsRådets och i lagfrågor, äfven flogsta Domstolens deröfver lemnade yttranden tillika meddelas» etc. Hvaröfver är det således, som Högsta Domstolen skall afgifva yttrande? Ofver den framställda Proposm. Jag hemställer då till hvar och en, huruvida ett sådant stadgande kan blifva föremål för misstydning äfven om det icke lage i sakens natur att det är öfver de förslag, hvilka framlemnas till R. St:r, som Högsta Domstolen skall höras och icke öfver andra. Det är naturligtvis meningen att R. St:r skola få veta Högsta Domstolens tanka just öfver det Förslag, som framlägges och icke öfver något som ej framställes; ty i annan händelse kon man ju tänka sig att Konungen till Högsta Domstolen aflemnar ett förslag men sedermera till R. St:r afgifver ett alldeles motsatt. Konungen skal! enl. 27 § Reg:sF:n öfver lagfrågor höra StatsRådets och Högsta Domstolens ledamöter; men om Han blott behöfver höra Högsta Domstolen öfver det första förslaget, behöfver Han ju äfven endast öfver detta första förslag höra StatsRådet, och hvad skulle då följden kunna blifva? Jo! att Konungen först hörde StatsRådet och Högsta Domstolen öfver ett förslag, men sedermera kunde upgöra ett helt annat, och, såvida Han kunde förmå Just.Ministern att underteckna detsamma, till R. St:r afgåfve detta förslag hvaröfver hvarken Högsta Domstolen eller StatsRådet blifvit hörde. Jag hemställer huruvida någon tvekan kan upstå om hvad orden innehålla och meningen utvisar i de nämnde §§. Man har sagt och LagUtsk:s Ordf:de har frågat om det vore skäl att om, sedan Konungen först lemont sitt Förslag till Högsta Domstolen, och, sedan dess yttrande afgifvits, någon mindre förändring deruti vidtagits, då ånyo öfverlemnat förslaget till Högsta Domstolens yttrande. l)å den i lagen djupt erlärueiedamoten länge varit jemväl ledamot i en öfverdomstol, så hemställer jag om han icke vunnit den erfarenheten att ett enda jola i en lag kan förändra hela lagen. Om således ett Förslag framställts till Högsta
Plär heter det deremot alt ”efter hvarje qvartals slut skall Direktm i närvaro af Konungens Befh:de eller hans ombud upgöra och sedermera ofördröjligen till Konungen insända öfversigt af bankens ställning.” Så långt äro således dessa båda stadganden lika. Om det af Frih. Palmstjerna framställda förslag, som således äfven innefattar en förändring tili 184(5 års förfa tfn., antages, så tror jag deraf icke upstår någon skada, men deremot anser jag, all det af Ulskm föreslagna tillägg, alt öfversigten skall vara ”uprättad enl. formulär, som af FinansDeparl:t meddelas”, bör bifallas — och jag skulle icke heller tro att Frih:n önskar borttaga detsamma —• emedan det är af ganska mycken vigt, att dessa öfversigter upgöras efter samma och icke, såsom hittills skett, efter olika formulärer. Frih. Palmst jerna: Det är visserligen sannt, som Frih. Tersmeden yttrat, alt 184(5 års (örfattn. innehåller enahanda stadgande, som Utskm i början af §:n föreslagit; men dä detsamma icke kan sällas i verkställighet, synes mig att det icke heller bör bibehållas, ulan anser jag del af mig nu framställda förslag vara, såsom verkställbar!, vida lämpligare. Enrot det af Ulskm föreslagna tillägg, som Frih. Tersmeden förklarat utgöra enda olikheten med 184(5 års författn., har jag icke framställt någon anmärkn., ulan anser det fullkomligt rikligt. Efter först till bifall å denna § utan förändring framstäld propos. som besvarades med Nej, antog R. o. Ad. samma §, med den af Frih. Palmstjerna yrkade förändring, att början deraf skulle blifva sålydande: ”Etter hvarje qvartals slut skall Direktm upgöra öfversigt af bankens ställning, uprättad enl. formulär, som af Finans-Depart:t meddelas, hvilken öfversigt af Konungens Beflnde, efter granskning af dess öfverensstämmelse med bankens räkenskaper, till Konungen insändes. Konungens Befh:de må derjemte” o. s. v. §:n 18.
Utur 73 §. skulle orden: pr.vilegieradt och privilegierade utgå. Slutet af 78 §, skulle från och med orden: Dock må sådane masugnar Ike., erhålla följande förändrade lydelse: Dock skola sådane masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas af egaren, vid honom jemväl tillhörigt Stängjerns-bruk, taxeras gemensamt med Bruket, pä det ställe der detsamma är beläget. Alla andra mas - Prot.uUtdr, den 9 Febr. i834. 11 ugnar skola ovilkorligen uppgifvas och till varde beskattas der de äro belägne. 77. §• skulle bibehållas sådan den i i83o års Bevillnings-Förordning finnes intagen. Från det af Utskottet föreslagna, uti io3 §. åberopade formulaire lill Debet-sedel, hvilket i öfrigt godkändes, skulle anmärkningen angående ordinarie räntan aldeles utgå. De uti Utskottets förslag lill i5a §. intagne ord: enär Uppbärdsmannens quittence} enligt Uppbörds-författningarne, den förutan icke är gällande skulle alldeles utgå. I allt öfrigt blef Betänkandet N:o 38 bifallet, med de af Utskottet uti Utlåtandet N:o 5i tillstyrkte förändringar och tillägg. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Lagsamt Allmänna Besvårsoch Oeconomie-Utskottens den 2 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 42, i anledning af väckt motion, om utfärdande af en allmän Boställs-, Byggnadsoch IluseSyns-Orduing. S. D.
Carl XI:s tid var skyldig att utgöra ända till nio möten om året, hvilka kompani-möten pågingo under minsta möjligaste tid man kan tänka sig, nemi. ett dygn på stället utom marschdagarne dit och dan, och Hr von Troil förmenade alt sedan andra dylika afgifter, inskrifningspenningar, sventjenarc-afgift, afskedspenningar samt permissionsoch legopass-afgifter, som hittills utgått från gemenskapen vid arméen och flottan, blifvit afskaffade, så borde äfven denna afgift, som är obetydlig, borttagas. Jag hemställer om detta är en riktig grundsats, att en skatt, derföre att den är ringa, bör borttagas. Jag tror att endast rättsgrunden bör göras gällande vid detta tillfälle och icke något afseende fästas pä beskattningens storlek. Jag är visst icke den, som missunnar manskapet de små förmåner de hafva eller kunna få, men då jag är förvissad att denna afgift icke är betungande för manskapet vid indeldta Infanteriet, (och det är icke ur financiel synpunkt, som jag här velat försvara bibehållandet af det gamla) så tror jag att denna afgift hör fortfarande utgå, synnerligen som den är mindre betungande än andra. Huruvida Kavalleriet betalar denna afgift, vet jag icke. Det hade varit skäl att Utsk. utredt hvarföre Kavalleriet icke betalar denna afgift, då Infanteriet gör det, i st. f. att här till den som försvarar den emot Utsk:s förslag motsatta åsigten, ställa den frågan hvarföre Infanteriet skall betala afgiften när Kavalleriet icke gör det. Jag fortfar alt yrka återremiss på Betänk. Frih. Åkerhjelm, Carl: Oaktadt de skäl, som af den si - Ben 23 Mars e. m. 439 ste värde talaren blifvit anförda, är jag förvissad att det af StatsUtsk. ifrågasatta borttagandet af mötes-afgiften icke skulle i ringaste mån inverka på den indeldta soldatens känsla af pligt att lyda, då han blir kommenderad. Dessutom anser jag det vara billigt och lämpligt att när föreg:de R.
Grufhjelp till Löfås Silfververk, samt den sl kallade Kungsgårdshjelpen, förskonas, så länge dessa onera fortfara, från en fjerdedel af Bevillningen efter i och 2 Art., med mindre än att de, på ofvan anförde grund, njutit lindring till hälften från personella afgiften, då den icke vidare dem, efter 1 Art. kan tillgodo 1c omma. De i Östersunds Stad bosatte Borgare, hvilka der idka rörelse och näring, njuta intill nästa Riksdag eftergift till en tredjedel af hvad femte clas3ens Städer efter 2 Art. af denna Stadga, utgöra. 7 Morn. Inhyseshjon inom 'Kronobergs Län, hvilka hafva den skyldigheten sig ålagd, att efter Markegångspris utgöra hvardera ett Dagsverke årligen till Kronobergs Kungsgård, åtnjuta afdrag å Bevillningen till det belopp, sorn motsvarar dagsverkspriset. 8 Mom. I Städerne Norrköping och Borås, åtnjute de innevånare, som, genom dem öfvergångne eldsvådor, blifvit satte utur stånd, ätt, enligt Taxeringsmännens pröfning, erlägga den efter 1 Art. utgående personella afgiften, befrielse derifrån. De hus och tomter i Norrkoping, som blifvit antingen af elden skadade eller afbrände, samt de i sednare fallet derå uppförde hus och byggnader, fritagas från Bevillning; äfvensom hela Borås Stad, utan undantag; fortfarande denna frihet intill nästa Riksdag, g Morn. Från Bevillning, beräknad efter lästetalet, fritagas SkeppsRedare för de far* *yg* Bevillningsutskottets Bttänkanden. 753 tyg, som andra året bevisligen legat i hamn »begagnade. §• 4- Om Redogörelse. t Morn. De instructioner och förordnanden, rörande räkeaskaperne öfver Kgl. Maj;ts och Kronans till StatsVerket anslagne räntor, samt uppbörden och redovisningen, som redan utfärdade finnas, eller framdeles kunna utfärdas, skola jemnväl i allt, som angår Bevillningen, lända Uppbördsman och de flere vederbörande till ofelbar efterlefnad.
Eljest plägar han om mornarna sjunga och spatsera och hvissla med mera sådant, så att jag nästan kan hålla vad på, att han icke är der nu. Irene bemödade sig att skämta; det var att slå yxen i sten. Baronen utfor: – Du lät mig icke märka din närvaro här? Härtill kunde Irene ingenting svara. Fadren fortfor: – Utan stod här såsom en tjuf och lyssnade, och lurade. Men nu skall jag berätta dig, att dig vill jag nu hellre se, än v. Nit. Det är med dig, jag vill tala några ord. Och du kan väl icke neka att svara mig. Och svara sanningen. – Kan min far misskänna sin Irene? Till allt skall jag svara, som min far frågar mig, och sanningen vill jag tala. – Bra, att jag har en dotter, som är så bestämd. Jag vet då, på hvad poeng jag står med henne Du vet, hvad du har svarat kammarjunkaren? – Ja, jag minnes det väl. – Och ångrar dig det icke? – Nej. – Du är stolt och enstafvig, min nådiga fröken. Men känner du äfven hans hotelser emot din far? – Jag har hört dem, men jag tror icke på deras grund och sanning. Görande våld på sig sjelf, omkastade baronen ämnet och sade med en temligen inställsam röst: – Men, mitt barn, älskar du då verkligen icke Emil v. Assar. Mig tyckes han vara en rätt behaglig man. – Kanske, min far, att han är det, men jag har icke funnit det, emedan min själ helt och hållet varit bunden af en annan. Ja, jag har älskat och älskar en annan. – En annan och hvem? – Förlåt mig, min gode far! Jag har för dig, så vidt jag kunnat, sökt att dölja sanningen; jag har deruti invigt ... ingen annan än honom ... Men nu vill jag bekänna för dig allt ... – Namnet, säg! – Harald Thalberg. Med honom är jag fästad genom kärlekens band och naturens. – Sade du äfven ... naturens? – Ja, min far. Hvarföre skulle jag dölja sanningen, numera ... och då du vill hafva den. – Är det så?
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o /o2, öfver väckt motion, om förlängd tid för invånarne i Lappmarken, Norrbotten och Westerbotten att fullfölja rättegångs-är enden ifrån IIof-Rätt till Kanal Maj.t. ö ‘ Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottet återförvist omförmäide Betänkande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, inom Högloft. Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Raab: att man borde betänka afståndet emellan Stockholm och de ifrågavarande orterne, och snart sagdt omöjligheten al att der inhemta kännedom om Hof-Rättens domslut så snart att i nom den nu stadgade fataiietiden, svar kunde hinna återgå derom hu" juvida målet borde fullföljas eller icke. Herr Friherren trodde likväl" att någon allmän föreskrift i detta hänseende icke borde meddelas u’ tan ali Hol-R.tten borde ega, vid hvarje tillfälle lemna en sådan' lämpad efter pnrlernes boningsort; ’ af Herr von Troil: alt det vore en sanning, att Fullmägtige för personer i de nordligare orterne ofta, för att bevara fatalierne Tiodea des fullfölja mål, innan de hunnit inhemta hufvudmännens tanka dtr" om.
Öfverskottet å den för år 1856 påräknade bevillnings-summa 1,150,000: — —- utgör alltså B:ko R:dr 250,322: 22. 10. Efter afdrag af hvad till godtgörande af kostnaderna för bevillningens uttaxering i Stockholms stad blifvit från Riksgäldskontoret utbetaldt, men med tillägg af influtne arfsoch testaments-bevillnings-afgifter, har Kontoret såsom allmän bevillning för år 1857 uppburit: — 51 — linder samma år : 2. och under 1858 års tre första qvartaler. R:dr ILmt 2,111,972:12. eller » 1,407,981:19.10. hvadan summan häraf 1,433,077: 10. — redan öfversliger den i bevillnings-förordningen för ifrågavarande år kalkylerade summa - 1,150,000: med B:ko R:dr 283,077: 10. Som någon inbetalning å aflidne Landt-ränimästarne i Östergöthlands och Wester-Norrlands län M. follins och E. G. Harlins proprie-balanser icke efter sednaste stats-revision ägt rum, upptagas dessa balanser i räkenskaperne lortfarande till deras i förut a/gi(na revisions-berättelser omförmälde belopp. Vid den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets hufvudbok för år 1857 äfvensom af den för samma år upprättade serskilda redogörelse för de lill jernvägsanläggningarne anvisade eller upplänta sami utgifne medel, har någon anmärkning icke förekommit, utan få Revisorerne vitsorda, att dessa i Riksgälds-kontorets Revisions-kontor förut utan anmärkning granskade räkenskaper äro förda med ordentlighet och noggranhet.