Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Generalbefälens antal minskadt från 5 till 4 ; generalslönernas antal, inberäknadt chefens för generalstaben, således oförändradt. Allmän medborgerlig krigsbildning och ungdomens krigiska uppfostran, beredd genom skolungdomens undervisning i gymnastik och vapenföring, enligt angifven plan, till hvars vinnande föreslås: domkapitlens åläggande att tillse, det folkskole-stadgaris föreskrift om seminarii-elevernes undervisning i gymnastik ovilkorligen efterlefves, samt att gymnastiska central-institutet utvidgas i syfte att anskaffa tillräckligt antal gymnastiklärare för elementarskolorna. Uppmuntran till stiftande öfver hela landet af frivilliga skjutgillen och vapenföreningar, bildande, då de äro genom lag ordnade, en naturlig och sjelfskrifven stam, eller kärna för landstormen, lemnande tillgång för befäl och underbefäl för densamma. Samma vapenöfningstid för indelda infanteriet som nu, men föi rekrytmötet med 10 procent (i stället för omkring 3 procent) af styrkan, hvarigenom rekryten kan undergå 62 dagars vapenöfning (regementsmötet inberäknadt) tvenne år å rad, innan han godkännes; särskilda skarpskyttemöten i 8 dagar. Vid indelda kavalleriets vapenöfning en något ökad styrka för exercis-sqvadronerna: regementsmötets utsträckning från 20 till 26 dagar; upphörande af sqvadronsmöten till fot; särskilda instruktions-sqvadroner i 45 dagar med 48 man på bataljon, för manskapets öfvande i fältridning och vapenföring till häst. Större öfningsläger i 8 dagar, utan inskränkning i tiden för de öfrige vapenöfningarne, och hvaruti en fjerdedel af arméens regementen årligen deltaga. 71 Beväringsmanskapets vapenöfningar så ordnade, att en fjerdedel af beväringsstyrkan genomgår 62 dagars rekrytskola och derefter 15 dagars vapenöfning i 3 påföljande år tillsammans med stammen. Den öfriga delens af beväringsmanskapet öfning, såsom hittills, 50 dagar, fördelade på 2 år. Underbefälsskolor i 42 dagar årligen för indelda infanteriet inom hvarje militär-distrikt, till bildandet af skickligt underbefäl.
Den värde ledamoten, hänförd af en åhåga, som har min och alla andras aktning, har framställt den satsen, att utländska lån icke borde anlitas, utan i behofvets stund, hvilket, efter mitt begrepp, vill säga, då de fåfängt anlita»; ty jag tror, att i behofvets stund, som också oftast är. farans, är statslånsutvägen tillsluten; och jag tror för öfrigt, att det är användandet, som bör bestämma beslutet i frågan om skuldsättning, och att, i sådana fall, uppmärksamheten i första rummet bör riktas derpå, att af alla sådana utgifter, hvaraf samtiden tillkommer den minsta, men framtiden skördar största frukten, hör den sednare äfven vidkännas största tyngden. Att säga, att all skuldsättning är ett misstag, det är att begå ett misstag; och det är blott i denna punkt, som jag velat visa, att en grundsats kan vara riktig i ena fallet, men oriktig i det andra, och är det nu. Hr von Hartmansdorff, Aug.: De anmärkningar, som Hr Cederschjöld gjort vid K. M:s Nåd. Propos., rörande StalsVerkets tillstånd och behof, anhåller jag att genast få besvara, så vidt de angå den del af Propos., hvarmed jag haft någon befattning. Om talaren gifvit akt på de tryckta bilagor, som finnas den Nåd. Propos. bifogade, hade hans anmärkningar förmodligen förfallit, eller åtminstone blifvit af annat innehåll. Den första anmärkningen afser den för vissa sjukdomars botande skänkta electricitetsmachinen i Stockholm, för hvilkens underhåll och begagnande de vid sisth Riksdag beviljade 600 R:dr -blifvit föreslagna att fortfarande utgå. Hr Cederschjöld anser denna utgift antingen kunna umbäras, emedan electricitetens användande för sjukdomar vore nog lönande för läkaren, sä att det allmännas mellankomst icke behöfdes för detta medels bibehållande och framgång; eller ock borde, i motsatt fall, utgiften diabba staden och icke Staten.
Om klyfning af lols-hemman gäller hvad särskildt i afseende derå är förordnadt i Kongl. Förordningen, angående lotsoch båk-inrältningen i riket af den 10 Maj 182 7, samt i Förvaltningens af Sjöärendena och Kammarkollegii Kungörelse den 15 September 1825 (1 kap. 5 § 2 morn.). Stadganden äro gifna om lösnings-rätten till obesuten lott, sålunda att om tvänne eller flera ega del i sådan särskildt bebygd och besuten hemmansdel, som eller de i 2, 3 och 4 §§ stadgade grunder icke vidare klyfvas får, vare då största lott-egaren i den hemmansdel berättigad, att obesuten del till sig lösa. Äro delegarne likloltige, varde lösnings-rätten genom lottning bestämd. Dernäst vare andre delegare i hemmans-numret, den minste delegaren först och den störste sist, till lösnings-rätten berättigade; dock må ingen, hvars egor äro så belägne, alt den obesutne lotten ej med dem kan sammanläggas, af denna lösnings-rält sig begagna (1 kap. 6 §). Laga-kraft-vunnet utslag om nekad hemmansklyfning får ej hindra ny pröfning, om henunans-delen blifvit förbättrad eller andra omständigheter derå inträffat (1 kap. 7 §). Tvister om hemmansklyfning lä fullföljas till högre instantier, och icke, såsom förut, stadna vid Under-rätts beslut (1 kap. 8 § 1 morn.); och slutligen lemnades Landshöfdingarne öppet, alt hos Kongl. Maj:t föreslå jemkning eller förändring i dessa föreskrifter, om sådant för något särskildt län, i följd af lokala förhållanden, kunde anses nödigt (1 kap. 9 §.). Andra kapitlet af 182 7 års förordning afhandlar, afsöndring af jord elier andra lägenheter från hemman, och bibehåller hufvudsakligen samma stadgande för afsöndringar, som enskiftes-förfaltoingarne.
I mer än ett hänseende är det således karakteristikt, att sedan den ministeriella pressen s å öfversatt ordet nefas och Ministeren likväl ej tilltrott sig att i upprättelseväg sträcka anspråken längre än till en erinran, vill man rubricera den ojemn för lig t lindrigare öfversättning, hvilken jag lemnat af samma ord, nära nog såsom ett högmålsbrott mot de frejdade män, som i sednare tider med så mycken framgång, så stort och så odeladt bifall, styrt statens farkost till den lyckliga hamn, uti hvilken statsskeppet nu befinner sig. Jag vet, att min person beror af majoriteten, och jag vet, att denna majoritet beror af Regeringen. Kär saker afhandlas på detta rum, som ej ligga Regeringen om hjertat, består husets personal merändels från tre till högst trettio personer. När åter Regeringen med någon huldhet omfattar föredragn:slistan, finnes knappt plats för ledamöternas antal, eller ock votera hundradetals, då kanske ej tjugu afhört öfverläggningen. Den, som älskat Riddarhuset, sådant det Varit i tider af anseende och ära, måste redan vid inträdet på detta rum med obehag förnimma närvar, förhålländen % och jag, mina Hrr, som med uppoffringen af min timliga existens pliktat för mina illusioner om både offentliga och enskilda, både storas och smås karakterer, jag kan ej med lugn nalkas ett ställe, der mina käraste förhoppningar funnit sin graf. En enda önskan återstår mig här: den, att lumpna, ovarsamma, illa beräknade, nyckfulla ministeriella intriger ej må missleda majoritetens begrepp så, att omsider sjelfva institutionen må råka i förakt; ty löraktet är hatats moder, och om detta hinner sin eulminationspunkt, så störta både institutionen och sakernas närvar, ordning. Behöfver ministeren ännu ett försoningsoffer: Välan! med glädje erbjuder jag mig till ett sådant. Det är den sista tjenst, jag kan göra R. o. Ad. Måtte det ock blifva det sista offer, ministeren utkräfver från en besinningslös eftergifvenhet. TJnderteckn.
Dessutom fanns en ursäkt för flere af dem, som dels lånade sitt biträde åt statshvälfningen, dels beskyddade hennes framgång genom sin med konungen aftalade overksamhet: öfverenskommelsen lydde på undanrödjande af missbruk, på återställande af ordning, på ett i myndighetstillstånd försatt, icke på ett till förmyndare öfver den andra statsmakten och folket upphöjdt konungadöme; ja, Gustaf hade utfäst sig, att endast på några år göra försök med sin nya statsform, hvarefter ständerna skulle äga, att i den införa de förändringar och förbättringar, som de ansågo vara af nöden. Horn, Sprengtporten, Fersen, med flere, fastnade på denna krok, hvilken förlamade sjelfva Frietzckys motståndsifver – tills Gustaf kastat bort larfven. Egentliga öfverläggningsämnet vid Horns företräde nu var de mått och steg, som skulle tagas i hufvudstaden, hvars befolknings konungska sinnesstämning gifvit sig så omisskänneligt luft under den nyss slutade festen. Det beramades, att Horn skulle i det afgörande ögonblicket vara vid konungens sida och till hands, att, om det gällde, taga befälet öfver de i Stockholm förlagda trupper. Efter Horn insläpptes Sprengtporten i Gustafs kabinett. Mindre hänförd, än Horn, och följaktligen mera vaksam, var det just Sprengtporten, som aftvingade Gustaf löftet, att icke sträfva till det afskyvärda enväldet, och att efter sex års förlopp sammankalla Riksens Ständer, för att bibehålla eller utgallra hvad erfarenheten då visat vara godt eller förkastligt af de grundlagar, som skulle stadfästa statshvälfningen. Till dennas genomförande hade Sprengtporten uppgjort en fullständig plan, hvilken konungen ej endast antog, utan äfven lofordade på det mest smickrande sätt för upphofsmannen. Denne hade åtagit sig en hufvudroll, och hvarken den lättaste, eller minst vigtiga: den, att bringa Finland till resning mot ständernas välde, och att i spetsen för en del af finska krigshären tåga mot Stockholm och gifva signalen till ett förändradt regeringssätt.
Jag anser, lika med Hr Cederschjöld, att ämnet är af ömtålig beskaffenhet, och skulle derföre hafva Önskat, att det utan discussion blifvit remitteradt. Jag bar anmält mig att tala i en vigtigare fråga än sjelfva ämnet, nemligen, huruvida Ståndet kan äga rätt att fråntaga någon Riksdagsman rättigheten att få sin motion remitterad, då den ej är grundlagsvidrig. Yttranderättens helgd har härmed ett nära sammanhang. Det skulle vara vådligt, om en majoritet skulle till den grad kunna afklippa yttranderätten, att den vägrade remiss af ett eller annat mål, som vore af obehaglig art. Jag tillstyrker remiss, Jag får tillägga min begäran, att den jfrågavar. utgiften måtte med förmånsrätt utgå af bevillningen, och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, måtte åt motionären bevara rättigheten att få sin sak remitterad. Frih. Cederström, Jac.: Motionären har tillvitat föregående Ständer ett olagligt beslut. Han har utgått från den synpunkt, att ärendet vore bevillningsmål och borde i annan väg, än som skett, behandlats och afgjorts. Premissernas oriktighet har ledt till de oriktiga slutföljderna. Bo §. Reg.-F., som icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut kan förändras, innehåller, att krigsmagten till häst och fot förblifver vid de med landet och städerna upprättade contract och indelningsverk. Af sådan anledning anser jag det visserligen vara oriktigt att tillåta sig yttranden öfver föregående Ständers handlingssätt och sätta dem utom lagen, då de äro inom den; och i fall motionären, enligt hvad Hr Cederschjöld önskat, ville återtaga s|n motion, har jag intet deremot; men jag tror ej, att han gör det, och anser ej mödan vardt att votera om hindrande af remissen. Jag är fullt öfvertygad, att motionen, kommen till Ulsk, skall blifva ogillad, D c 11 3 Mars f. in. 229 Gr. Horn: Jag uppstiger för att upptaga den siste talarens yttrande ang:de 80 §.
' Första Classen - - R:dr 75: — Andra d:o 50: — Tredje d:o - 30: — Fjerde d:o - 20: — Femte d:o 10: •— Actörer och Actriser, Musicanter, Sångare, Sångerskor , Dansmästare m. fl., som tillhöra de Kongl. Spectaclernes Stat, taxeras, då de njuta inkomst af information, i Fyra Classer: Första Classen - - R:dr 25: — Andra d:o 15: — Tredje d:o 8: — Fjerde d:© 5; — och för löne-förmonerne serskildt, efter förut stadgad grund. Actörer och Actriser, Musicanter, Sångare, Sångerskor , Dansmästare m. fl., som tillhöra öfrige Spectacle-trupper, taxei’as i Fyra Classer: Första Classen - - R:dr 25: — Andra d:o - 15: — Tredje d:o 8: — Fjerde d:o 5: — Artister, i Åtta Classer: Första Classen _ __ __________ R;dr 100: — Andra d:o 75: — Tredje d:o - 55: — Fjerde d:o ___________ ____ 45: — Femte d:o 35: — Sjette d:o 25: — Sjunde d:o 15: — Åttonde d:o 5: — Bil. till Bevillnings-TJtskollets Betänkande > N.-o 12. n Och för löne-förmonerne serskildt, efter förut stadgad grund. Auctions-Betjente , se Städernes Betjente 2 §. Betjenler j Kuskar och Lakejer j i lagstadd tjenst. För en eller två, hvardera - - R:dr 2: „ den tredje - 4; „ den fjerde g; „ den femte - 8: „ den sjette och hvar och en derutöfver ig; —.
Åtskilliga af dessa punkter anser jag också möjligen vara af denna beskaffenhet; sådana äro t. ex. 1, 2, 3, 4, 7, 8 och 9 punkterna. Deremot anser jag den 5 och 6 och hufvudsakligen 10 och 11 punkterna vara helt och hållet af administrativ beskaffenhet, och att R. St. således icke äga rättighet att framställa dem såsom vilkor för anslaget, ulan att de rör:de dessa punkter endast kunna lill K. M. framställa sina önskningar. Sedan jag nu framställt dessa allmänna anmärkn:r emot punkterna, så anhåller jag att få öfvergå till hvar och en af dem särskilt. 1 den l:sla punkten sägos, ali ”skolafgifternas erläggande begynner med första läseterminen 1849.” StatsUlsk. har i den påföljande punkten föreslagit, alt ”öfvergångsstaten skall träda i verkställighet sednast d. 1 Januari 1850”. StatsUlsk. har således icke afsell alt lärarne skola åtnjuta de förhöjda lönerna förr än med d. 1 Januari 1850. Då derjemte är stadgadt såsom vilkor för skolafgifterne, att alla afgifterne till lärarne skola upphöra, så skulle dessa, utan att få förhöjning för år 1849, gå i mistning om deras, enl. nuvar. skolordning, åtnjutna rättighet till dessa afgifler. Jag tror det vara nödvändigt att häruti göra någon rättelse, så att skolafgifternas erläggande icke kommer att vidtaga förr än öfvergångsstaten träder i verksamhet och lärarne få förhöjda löner. Hvad den 2:dra punkten beträffar, så vill jag visserligen icke göra någon bestämd anmärkn. deremot. Del beror på att öfvergångsslalen kan träda i verkställighet d. 1 Jan. 1850, hvilket jag visserligen tror vara möjligt, så snart icke delta sättes i verkligt sammanhang med stadgandet i 6:te punkten, sorn säger att ”ifrån och med den dag, då den nya aflöningsslalen träder i verkstol - 428 Den 6 Maj e. m. lighet, skall vid hvart särskildt elémentar-läroverk sådan fullständigare undervisning i de lill allmän medborgerlig bildning börande ämnen meddelas etc.”.
Utlåtande iV;o 4. nen för tågande trupper och hästar, på det sätt, att i dagportios nens värde ingår, ej allenast hvad beståndsdelarne af portionen verkligen kosta, utan äfven kostnaden för vedåtgången, kärlens begagnande med mera, samt att det portionsoch rationsvärde, som sålunda bestämmes, måtte, i likhet med hvad Rikets Ständer vid de 2:ne sistförflutne Riksdagarne i underdånighet begärt, vara oberoende af den, enligt Kongl. Kungörelsen den 20 September 1Sj 5, Kongl, Majrts och Rikets KammarCollegium tillkommande granskningsoch pröfningsrätt af MarkegångsTaxorne, i hvad Kongl. Majit och Kronans rätt rörer, samt följaktligen ej kunna af KammarCollegium jemkas och nedsättas'. Hvilket dock till Rikets Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 1 g Junii 1884. Änk. till Exp. Utsk. den 19 Janii. [Utlåtande, i anledning af vackt motion j angående ny indelning af Edtsmansrotarne pd Gottland} m, m. Uti ett från Hedervärda BondeStåndet till Utskottens gemensamma behandling remitteradt memorial, har Riksdagsfullmägtigen G, A, Kolmodin ifrån Gottland hemställt: 1:0
Nödhamns-omkostningarne efter öfligt bruk % räknas till gemensamt Hafveri, men botandes af sjelfva skadat* till Skep.pet enskildt. 2:0, Af den 27 Martil *8.17, öfver Kongl, Kungörelsen den * Augusti1702, angående* förbud emot tryckte Assignationers utgifvands 1 att grayerade. Assignä,tioner eller invisning^# på andre enskildté män* skola, vid lika äfven» fyr „ hädanefter vara förbtjdhe * dork Stomme ni» got åtal emot de enskildt® personer, sorn, gra"» y§r%de Ass.i§nati,au®« vedin kl« W* 344 Justitia Ombudsm. Emb et s Beritt elter. äga rum, och borde inom en lid af åtta Månader, efier kungörandet deraf i hvarje ort, alla i omlopp varande dylika Assignationer blifva inlöste. 3:0. Af den 26 Februari 1817, uti Nådigt Bref till Svea och Götha HofRätter , att Straff för fickstöld ej bör tillämpas, då den, från hvilken stöld ur ficka skett , derunder varit sofvande, hvarom HofRätterne erhållit Nådig befallning, att låta Circulaire till underlydande Domstolar afgå. 4:0 Af. den 10 Maji 1815 , angående rättighet för Kongl. Majus Befallningshafvande, att låta afhöra vittnen uti Politie-mål , sorn enligt Författningaine af dem upptagas och afgöras. » 5:0. Af den 24 Sept. I817 , uti Nådigt Bref till KrigsHofRätten och HofConsistorium , att , i saknad af PrestBetyg eller för felande Christendoms kunskap, verkställighet af lagligen ådömd uppenbar eller enskild Kyrkopligt ej må i följd af 8 Cap. 2 §. KyrkoOrdningen upp skjutas. 6:0.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt då 8:de Punkten innefattade tvenne serskille ämnen, det eria angående tillökning i anslaget för KrigsAkademien, och det andra rörande ifrågaställd öfverflyttning af besparingarne å KrigsAkademiens Stat från tredje lill fjerde Hufvudtiteln, hvilka ämnen syntes böra hvar för sig särskilt afgöras, ansåg Hans Excellence sig först böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla den af StatsUtskottet tillstyrkte tillökning i anslaget för KrigsAkademien. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Friherre Anckarsvärd begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att den af StatsUtskottet tillstyrkte tillökning af sex tusende tre hundrade nitton R:dr l\i sk. 9 Dest i Qctober c. m. 69 r.*st. i anslaget för KrigsAkademin må å Akademins Stat varda uppfördt, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde af StatsUlskoltet tillstyrkte tillökning hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan 8 e. m., och befunnos efter voteringens slut klockan f) e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige vo-, teringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja —. np. Nej — 54.
Några » kakor », nötter och annat nämnarn kammaren; kläderna krängas från stretande tänkte sig nämligen mamma alltid kunna armar och ben, så blir det smäll med åt» berga » med sig hem, såsom hon också städföljande nya nödrop, och så är orosmakase plägade göra. Barnen voro därför litet ren ändtligen förpassad under täcket. Därvana därvid, och mammas ord, det var naefter vidtager barnjungfruns enformigt melan-; koliska trallande, som gör den lille ännu turligtvis fast som hälleberget. » A c k, nu har jag ju glömt mitt löfte! » mer rebellisk, ända tills slutligen sömnen sliter meningsskiljaktigheterna. utbrast hon på hemvägen. " Fällor ". I stället för allt oväsen kunde det hela » Nå, det är väl inte .hela världen för en gång, » menade hennes man och drog henne gå för sig under långt behagligare former, [om man blott ville göra sig besvär att på med sig, då hon gjorde min af att stanna. i DUN 440 1894 Mamma har genom anbringandet af en liten » fälla » helt välvilligt lyft sin lilla dotter upp på en skenbar öfverlägeenhetsståndpunkt, från hvilken den senare finner sig ha en humanitetens mission att fylla, långt kärare och värdefullare än hela dockan någonsin varit. » Mamma ska inte vara ledsen längre, » tröstar och smeker hon, » vi ska skaffa oss en annan docka, som ä ' mycket snällare! » På samma sätt som löftena böra vara oryggliga, så böra äfven hotelserna — som Därför släcktes lampan, och nu förevisades ju också äro ett slags löften och inverkningsgenom ett lagom stort titthål vid sidan af medel — aldrig vara tomma ord. I det segardinen ingen mer eller mindre än allas nare fallet höra de till de farliga » iällorna ». vår vän — månen, en stor grann fullmåne, Ty de ljuga och ingifva barnet förakt för som den lille sett så många, många gånger den myndighet, som måste skaffa sig hjälpförut, men som nu, efter dessa alldeles spemedel i skuggbilder.
Då är det i sanning oväntadt att opinionen om det constitutionella lifvets villkor och ändamål ännu icke hunnit så mycken mognad att ens sjelfva denna Constitutionella StatsFörfattnings väcktare förstå hvad dermed menas, förstå hvad ädla, fria män höfves, för att göra sig värdiga en Constitu'io tel Konungr och Constitutionella medborgares agtning och förtroende. Man bör dock icke tå tro om alla: Sverige har aldrig haft brist på ärefulla Embetsman, kanske brist på Rådgifvare sådane som Axel Oxenstjerna; dock måtte det finnas Herrar och Män, hvilka beträda hans fotspår och hafva hoöom till eftersyn. Men bedröfligt år det att anledningar till andra förmodanden gifvas; att materiella fördelar syna* gälla mer än pligt och heder; med ett ord att 9 och 38 § §. Regeringsformen icke förr kunna äga någon vigt, icke förr behjertas, och med smärta tillägger det fria, Svenska h jer tat. icke förr kunna efterlefvas än ”att de forn önjka för andril g uti dm af dem med benämningen af mini flere utmärkta Corps, borde vora b>tänkte på någon Fond. hvarmed afgående StatiRåd och SiatsSecretirare bö‘a p cndoneras, da de befinna fig utur filånd att gi!U 56
För alt besvara denna fråga, bör man göra sig reda för hvad en Adels bestämmelse i en konstitutionel monarkisk stat är. Jag anser den vara att företrädesvis på det bestående inympa allt det goda och stora, som menskligheten i sin utveckling framalstra!’, men att förkasta allt det brädmogna och onda som möjligen kan följa med, alt befordra frihet, men hålla den inom ordningens gränsor, att uprällhålla konungamakten vid dess makt och anseende så länge denna magt är för samhället nödvändig och nyttig, att vaka öfver lagarnes helgd och vårda minnenas glans. Detta anser jag företrädesvis vara en Adels bestämmelse i en konstitutionel Stat. Upfyller nu Svenska Adelil, såsom den är organiserad, denna bestämmelse? På denna fråga tror jag mig kunna svara ja; ty hvarje beslut som bär fattas, och som är ett uttryck af R. o. Ad. i sin helhet, vittnar om ett mognadt omdöme, om känsla för rätt och ädelt, om kraft att motstå yttre påtryckningar. Jag anser det likväl icke vara nog, att Ståndet i sin helhet är ett uttryck af hvad det bör vara. Hvarje individ inom Ståndet, som är Svenska nationens representant, bör icke allenast lemna sitt Stånd, utan äfven nationen garantier derför att han är värdig att upfylla detta representantkall. Sådana garantier hafva fordom funnits, en garanti var när ätterne inom sig valde sina representanter, en annan garanti låg i R. o. Adis större förmögenhet och ätternes ringare antal. Men Konung Carl XI, som med våld och list krossade Svenska friheten, ehuru han sedermera berömvärdt ordnade enväldet, nndergräfde Adelns besutenhet genom den till sina grunder riktiga, men till utförande rältskränkande reduktionen. Ulrika Eleonora uphöjde omkring 300 ätter, mer och mindre förtjenta, fattiga och rika, i adligt stånd och förminskade derigenom den garantien som låg i en icke alltför lång utsträckning af de adliga familjernas antal. Sedermera hafva 1809 års män genom fkleikomissernas up - 16