Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beder eder Mine Hrr, såsom ytterligare ursägt för det besvärliga prof hvarpå jag sätter Edert tålamod, hafva godheten afse, att 1 § Kiksd.-Ordn. säger: att H St. äro Svenska Folkets representanter, och hvarifrån jag hämtar den slutsats, alt jag åtminstone bör anse mig såsom en Svenska Folkets representant, och ingalunda såsom Ståndets; hvadan jag också känner mig skyldig att inför Svenska Folket, såsom mina principaler, redogöra för mina åsigter, i afseende å denna Riksvigtiga, och pä fäderneslandets framtida öden sä djupt inverkande fråga. Jag inser mera än väl alt det i ganska många afseenden skulle öfverstiga min inskränkta förmåga, om jag vågade ett försök att till besvarande uptaga de vidsträckta afhandlingar, i statsrätt, privaträtt, historia, philosophie, sofisteri, och Gud vet alla de ämnen som bär blifvit afhandiade; men jag kan likväl icke underlåta, alt under äfventyret af tålamodets alltför härda pröfning tillåta mig, att åtminstone något, och i aldra största korthet vidröra hvad jag flyktigt kunnat upfatla; seger utan motstånd gör dessutom triumfen mindre lysande. Man har här under gårdagens plenum, sökt göra gällande, alt de hvälfningar och olyckor, hvilka under de sednast förflutna åren öfvergätt så inånga af Europas folk, varit vållande af den allmänna valrättens införande: men jag tager mig friheten härvid anmärka, att man efter mitt förmenande förblandar orsaker och följder. — I strid med dessa talare tror jag, alt det varit saknaden af dessa valformer, att det varit folkens vaknade behof af ett.allmännare deltagande i lagstiftningen, som påkallat rörelserna; och alt det varit Regeringarnes, illa och oförsiktigt beräknade, motstånd till billiga och rättmätiga fordringar, sorn vållat olvckorne såsom föregångare 4* 52 Den 18 December. till de allmänna valen; men ingalunda såsom första shitföljderne af dem. — Det torde härvid tillåtas mig, att blott åberopa Frankrike såsom sjelfva utgångspunkten för de nästan samtidigt öfver en stoi' del af vår verldsdel inträffade folkrörelserne. Hvad var del man fordrade i Frankrike?
Soo Stats-Utskottets Betänkandeil. stor Primarius m. m, Herr Doctor J. O. Wallin framställt angelägenheten deraf, att Civile Ämbetsoch Tjenstemän måtte ega rättighet, att viden lägre ålder än Författningarne nu bestämma, taga afsked från Rikets tjenst med Lönvilkorens oafkortade bibehållande, för att, innan den högre ålderdom och svaghet inträffar, då de i allmänhet och med få undantag kunde blifva ej blott otjenlige att verka, utan ofta skadlige, åttninstone besvärlige genom sjelfva sin förmenta verksamhet, få åtnjuta ett förtjent lugn; uppå hvilka, med flere anförda skäl Herr Doctorn föreslagit, att genom Riksens Ständers underdåniga Förord hos Kongl. Maj:t, Terminen för desse Tjenstemäns afskeds erhållande, med rätt att behålla sine Löne-förmåner oafkortade, måtte nedsättas ifrån 70 till 65 års ålder, då, efter vid pass 4-0 års Tjenstgöring, lagligt Läkare-betyg styrker deras sjukliga eller försvagade hälsas tillstånd. Stats-Utskottet har funnit Herr Doctor Wallins Motion stödd på en sann teckning af den Civile Ämbets - och Tjenstemannens Bana, samt hans behof ej Stats-Utskottets Betänkanden. Qoi ej mindre ån Samhällsordningens fordel deraf, att den längre lefnadsoch tjenstetid, som nu år bestämd för afskedstagande med hela lönens åtnjutande, måtte varda inskränkt. Men då Utskottet, i anledning af det Förslag till en Pensions-CassaInråttning får Civile Staten, hvaröfver Utskottet nu afgifver dess yttrande till Riksens Högloft.
Jorda-balken, att i staden är rätter fardag, om våren, den sista dag i Mars månad, och om hösten, sista September; hvarjemte i påföljande 13 § stadgas, att om egare vill sitt hus och gård sjelf hafva eller till andra hyra, när stämmodag ute är, eller vill gästen då ej blifva längre i gården qvar; då skola de säga hvarannan till två månader förut. Men deremot bjuder 5 § i samma kapitel att, om landtbo vill sig ifrån hemman och dess bruk säga, eller jordegare landtbo sin; då skall detta ske för Thomedag ett år, förr än legostämma är ute; hvarefter landtbo eger sitta qvar det följande året ( ch på det andra till fjortonde dagen i Mars månad, eller till midfasta; och grunden till dessa olika bestämmelser för land och stad är lätt förklarlig. Då nemligen hyresman eller landtbo måste ega tillräckligt rådrum att, efter det hans afflyttning blifvit gifven, förskaffa sig annat hemvist eller gårdsbruk, har man derjemte ej kunnat undgå att lemna landtbo tillfälle att komma i åtnjutande af de fördelar han, innan afflyttningen var ovilkorligen bestämd, genom å jorden nedlagdt arbete och kostnad sökt sig bereda. Och det är i följd häraf man funnit behofvet af en längre uppsägningstid å landet än i staden, samt att endast en fardagstid å landel kan ega rum. Frågan är således den: har någon afvikelse från denna princip skett för de händelser att egendom i följd af anstäldt bördes-anspråk måste afträdas? Då man ser på innehållet och ordalydelsen af 12 § 5 kap. Jorda-balken, finner man dock ingen anledning till ett dylikt antagande. Denna § talar nemligen endast om i börd dömd jord, och med jord förstås enligt öfverskriften till berörde kap. blott landfastighet; och jemför man vidare berörde § med ofvanintagne bestämmelser ur 16 kap., synas alla tvifvel böra förfalla.
”Men, hör på, du lilla – så vackert än detta är, måste jag likväl varna dig att gå ut så der ensam!” ”Hur så?” ”Du vet att den stackars baronen – som säkerligen tager döden af kärlek till dig – oaktadt sitt löfte att aldrig komma hit, likväl varit här flere gånger under dessa månader ” ”Ja, hvarföre har mamma tillåtit det?” ”Tillåtit, tillåtit – det är visst fråga om det nu! Jag är väl icke af sten heller: han är så innerligt vördnadsfull och artig. Men för hvar gång ser jag att, fastän hans läppar ännu tiga, han blir allt mer och mer intagen ” ”Hvad hör det hit?” ”Jo, tänk, om han komme under fund med dina promenader – det vore ett tillfälle för honom att förfölja dig.” ”Han skulle förfölja mig – nej, han förföljer mig icke långt derifrån!” ”Hvad menar du nu?” ” att han mött mig, med ett ord, att jag träffat honom, och det flera gånger.” ”Och det säger du helt lugnt, sedan du förut visat dig så rädd och bekymrad för hans besök!” ”Ja, ty då kände jag honom ganska litet.” ”Känner du honom bättre nu då?” frågade fru Emerentia med stora ögon. Blenda nickade med en min af hemlighetsfullhet. ”Du måtte väl ej vilja dölja något för din mor, barn?” ”Nej bevars, mamma, icke det aldra ringaste: jag skall säga alltsammans!” ”Jag litar derpå – men jag fattas af en aning. I himlens namn, har du kallnat för grefven, och är du sinnad att utbyta den grefliga kronan mot den friherrliga? Det vore ganska illa!” ”Jag kallnat?” utbrast Blenda med en blick af nästan fasa ”Jag upphöra att älska den, som jag, från första ögonblick jag såg honom, tillbedt liksom min skyddande engel – aldrig, aldrig!” ”Men hvad är det då med baronen?” ”Han jo, han är min bror!” svarade hon helt naivt. Fru Emerentia – som, enligt sin egen utsago, var ”mycket fallen för anständighet” – kunde nu icke återhålla ett utrop af bestörtning:
Såsom ett bevis på denna utveckling tillåter jag mig anföra ett förhållande, hvaraf densamma säkrast kan bedömas. Folkmängden har under 40 år till 1855 års slut ökat sig med 43,4n procent i Gefleborgs, 70,63 i Vester-Norrlands, (30,os i Jemtlands, 77,is i Norrbottens och 117,63 i Westerbottens län, då den under samma tid ökat sig med endast 18,os procent i Westmanland och med 47,cs uti hela riket. Och denna stigande befolkning lider mera, än befolkningen i någon annan del af riket, af svåra kommunikationer eller fullkomlig brist derpå. Sjövägen är visserligen för det Norrländska kustlandet af ofantligt gagn, men kan dock aldrig blifva så gagnelig i dessa nordliga trakter som dylik väg är för sydligare belägna orter. Sommarens korthet och bristen på goda vägar tillåter ej bebyggarne utföra sina produkter under sommaren, utan måste detta i allmänhet, synnerligast ifrån det inre landet, ske vintertiden. Det är då för norrländningcn af synnerlig vigt dels att på lämpligt ställe träffa jernvägen, dels att denna jernväg leder honom och hans produkter genaste vägen till Sala och Upsala, af ålder vigtiga handelsorter för Norrlandsvaror. Då Stats-Utskottet nu föreslagit såsom dels anslag till norra stambanans påbörjande, dels lånebidrag för en bibana derifrån till Upsala, tillsammans 5,734,000 R:dr, och enär till fullbordandet af en jernväg mellan Stockholm och Upsala öster om Sigtunafjärden erfordras endast 4,672,000 R:dr R:mt, sedan expropriationskostnaden för jorden bestrides af kommunerna; skulle af hela ofvannämnda förslagssumma, i händelse norra stambanan erhåller bemälda rigtning öfver Upsala, återstå 1,062,000 R:dr, hvilka kunde användas till banans fortsättning under nästa statsregleringsperiod från Upsala åt Sala.
Men Svensk psalmhistoria, som synes komma att utgöra minst 150 sannolikt äfven 200 ark, och dessutom är eli särdeles dyrt tryck, kan icke påräkna någon synnerlig afsättning hos den slöra allmänheten för ämnets allvarsamma beskaffenhet, eller hos den mera vetenskapliga klassen för dess dyra pris. Lika vigtigt som det är, att arbetet både fortsattes och snart afslutas, lika billigt är det, att utgifvaren finnér någon belöning för mångåriga mödor och i synnerhet ersättning för omkostnader, hvilka utom trycket m. m., som dertill hörer, utgöra ett betydligt belopp för resor och samlingar. K. M. har visserligen till uppmuntran för honom beviljat inlösande af 200 exemplar utaf arbetets första 24 ark efter 4 sk. l):co för arket, men denna förmån, hvarigenom de med arbetets lifgifvande förenade betydliga koslnaderne knappast till £ kunna bestridas, äfven om den för återstoden kunde vinnas, betryggar utgifvaren ingalunda emot förlust på blotta trycket, papper m. m. Den enda utvägen för vinnande af detta ändamål är att kyrkan, till hvars tjenst arbetet närmast egnar sig, träder emellan, för att befordra dess utgifvande. Motionären tillåter sig derföre föreslå, att af hvarje moderkyrka och annex i riket ett exemplar inlöses, sedan arbetet blifvit fulländadt och uti ett starkt välskt band bundet efter 4 sk. b:co för hvarje tryckt ark, dock icke utöfver 200, börande uti detta pris inberäknas inbindning, det arktal, som öfversliger detta antagna högsta, och de porträtter, som åtfölja arbetet. Då det likväl för utgifvaren torde medföra betydlig svårighet all anskaffa och förskjuta en större förlagskostnad, anser motionären honom böra undertödjas med ett förskott. Fördenskull föreslås, att, i den mån tryckningen fortgår, det bestämda antalet exemplar uti afdelningar af omkring 50 ark, öfverlemnas till offentlig myndighet, t. ex. Högv. PresteSlis cancelli-direktion, att bedömas och enligt arbetets plan gillas eller ogillas. Emot dess qvitto på hvarje afdelning skulle utgifvaren äga att såsom förskott uti R.
Att denna förening, soni afser att gifva det kviiiliga slaktet tillfälle att genom tillgång till god lektyr och &amp; Iiöraiide af föredrag förkofra sig i bildning och bokligt vetande, liar .att glädja sig åt en ovanlig anslutning framgår af h e t s berättelse, livaraf inaii erfar, att niedleinma.rnes antal f. n. uppgå till inemot ett tusental, att dess boksamling, soni årligen ökas, nu utgöres af öfver 13,000 band, att besöken på läsesalen äro i stigande o. s. v. Sju föredrag Iiafva under förlidet år Iiållits iiionl föreningen. Sin första kvinlk~a fil. doktor liar Danmark nyligeii erli ållit, då fröken Biina Hide vid Köpenhainiis universitet offentligen försvarade sin afhandling 0111 ~Danehoffet og dets stilling i Danmarks statsforfatningi. : Dispiitationen, livilken bevistades af s i många åliö- rare salen kunde ryinina, var för fröken Hude en verklig triumf, saga de danska tidningarna i sina vidlyftiga referat öfver tilldragelseii. SBsoin opponenter fuiigerade bl. andra professorerna Höffding, Steensti.iip, Holm och Erslev, Iivilka efter disputationen komplimenterade fröken Hude för Iieiines synnerligen ii~inarkta stndier, Iivillin, kunde iippstiillas som mönster för saiiitliga. studerande, inanliga som kviiiliga. Frökeii Hude aflade 1882 vid 24 års ålder studentexamen. Tvii inKiinder senare tog Iion » filosofiku~n » och å r 1887 bestod Iion med stor. lieder » sltoleernbeclsexainei~~ inecl historia som liufvudiimne. Hon iigiiade sig dock ej &amp; t lararinnekallet, utaii irigick i riksarkivet, dar lion a111111 ar anstalld.
Majits förslag, medgifva, att den ersättning, som uti ifrågavarande hänseende bör af allmänna medel bestridas, må af reseoch traktamentsanslaget å den Riksstatens Hufvudtitel, hvars rätt och fördel kan anses hafva varit af förrättningen beroende, utgå; Och få Rikets Ständer derjemte i underdånighet tillkännagifva, dels a,tf Rikets Ständer funnit ersättning för tillsyn vid nybyggnad eller reparation af karalstäi;shus å militieboställen ej böra af ofvannämnda anslag bekostas, dels opk att Rikets Ständer för sin del beslptit, det ersättning till ifrågavarande tjenstemän inå, derest Rikets Ständers beslut om förhöjning i skjutslegan vinner EKMajits nådiga bifall, utgå med 1 Ridr 30 öre för hvarje mil, men i motsatt fall fastställas till 1 Ridr 25. öre för mileu; anhållande Rikets Ständer, det E, KMajit täcktes låta tillse att, der krigsrätts-saminanträden vid audra tillfällen än under mötestiderna eller inom garuisonsort finnas nödiga, de mätte med minsta möjliga kostnad anordnas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 November 1863. 14 Expeditions-lUkottets Förslag till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adelil den 2 Dee. 1865. Presle-Sliindel ilen 2 Borgärc-Slåiidet den 2 Bdride-Slandel den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågasatt tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka. (Stat s-Utskottets Utlåtande N:o 196 samt Mern. N:ris 213, 227 och 236.) S. A. K. Uti Proposition till Rikets Ständer af den 28 sistlidne April har E. K. Maj:t behagat i nåder meddela, hurusom under behandling af de frågor, som blifvit hänskjutna till den af E. K.
E. 6. — N:o 257. med förslag till jemkning i anledning af Riks-Ståndens beslut uti Skatteförenklings-frågan. XI. B. 244, 281, 317. A. 318. XII. E. 193. — N:o 258. med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande ett ytterligare lån till staden Christianstad. XI. B. 244. A. 282. XIII. U. 203. — N:o 259. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet ,N:o 209. XI. B. 285, A. 309. — N:o 260. i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 106. XI. B. 285. A. 309. — N:o 261. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 206. XI. B. 285. A. 309. XIII. E. 301. — N:o 262. i anledning af väckt motion om anslag till bildande af en tecknisk undervisningsanstalt i Borås. XI. B. 285, 310. ( 190 ) A. 311. XIII. Stats-Ulskolteis Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — Nio 263, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 169. XI. 285. A. 312. — JN:o 264. i anledning af väckte motioner om ändring i de vid anslaget till inrättande af en tecknisk skola i Örebro fästade vilkor. XI. B. 285, 312. A. 318. XII. E. 123. — Nio 265. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet Nio 180. XI. B. 285. A. 312. XII. E. 4.
Att helt och hållet borttaga stadgandet om öfvereller straff, ränta, tror jag skulle medföra en skadlig verkan Något correctiv måste gifvas emot låntagares liknöjdhet att» verkställa omsättning. Försvinner det, som straffräntan innefattar, mäste ett annat antagas, och det blefve ovilkorligt indrifvande af lånet, då omsättning försummas. Om genom de nu föreslagne förändringar i afseende på Bankens utlåningar, man skulle befara, att lånefonderne kommo att njäst begagnas af de minst nödställde, i den män, de kunde lemna större säkerhet, medgifver jag att sådant troligen skall händs; men ändamålet vinnes. Ptnningarne komma i omlopp, u tan att Banken risksrar, att gå miste om återbetalning. Sorn det icke lärer af någon bestridas att 6 procents ränta är för dryg för jordbruket att bära, särdeles i en tid, då dess produeter gälla så litet, synes nödvändigheten också fordra, att räntan allmänt nedsättes till 5 procent. Då, som en ledamot här yttrat, 3 millioner af fastigheter på landet i räntor betalas, skulle en procents nedsättning göra för jordbruket en besparing af en half million, och dermed vöre ganska mycket vunnit. Att emellan privata directe anbefalla en lägre ränta, än den hittills vanliga, skulle kanske icke vara rådligt, men om alla publika cassör, sorn nu äro berättigade till 6 procents ränta, minskade den till 5, hvilket ej vore orättvist, då, om jag ej bedrager mig, en del förut fått nöja sig med mindre, och 5 procent dessutom för Räntetagare verkligen nu är mera, än 6 procent för 10 a 12 år sedan, torde deraf små, ningom beredas den verkan, att private capitalister äfven nedsatte sin ränta till 6amma belopp. 6:0 För att förmå enskilde capitalister, att åter insätta sina capitaler i näringarne och såmedelst göra dem rörliga, är nödvändigt, att de försäkras om möjligheten, att kunna återfå och omsätta dem, när de dertil finna anledning. Att stora capitaler nu äro ur rörelsen indragne, är uppenbart deraf, att utom Banken, åtskillige cassör äga behållningar; som de icke kunna placera.
— Hvad En ung, musikalisk flicka från landsblir väl rengjord äfven pä det ställe, der man Landsortsboar er mun beträffar, torde ni dock ha nytta af ortsstad, något van vid hushållsgöroförst fattat tag med Ungrarna. Är sammeten att följa råd till Greta i n:r 18. kunna få hvarjeh. uppdrag utförda geicke alldeles ren efter första skölj ningen, mål, önskar mot billig inackordering Ella B. Se svar till Ingeborg i n:r 19. nom undert. Se annonsen i n:r 14 af tages nytt hett såplödder. Derefter tages Svar i förseglad Lima Prenumerant. 1) Sé svar till Ina i rent hett vatten och förfares pä samma sätt. plats i god familj. Idun. Postadr. : Engelbrektsg. 2) Hvad menar ni med » borrig »? 3) Till sist upptages sammeten, utan alt vridas, biljett, märkt » G. 22 år », Iduns byrå, Varmt vatten är att föredraga. 4) Vi kanna Telegrafadr. : Ströms, Stockholm. och upphänges till torkning i fria luften. Jag Stockholm. nc^ ej till någon » smultronkur mot frost. har brukat sätta trådar i sammeten på fyra [170] Maria Ström, född Klockhoff. D:r - d. Ett » gif akt » för husmödrar. I de flesta hushåll förekommer alltid något, i många t. o. m. ganska mycket, som ej kommer till användning. Allt så- dant, ja, den minsta smula, ben och köttspad m. m. s. bör noga tillvaratagas och gifvas till de fattige, men — glöm icke det — medan det är ätbart. Skulle ingen komma, så skicka det till någon! Det finnes nog många tanklösa husmödrar, som läta sina tjenarinnor slå J Doktor A. Afzelius Doktor Carl piensburg Doktor Constance Elhe, H u s m ö d r a r! Annonser. Å Fredrika-Bremer-Förbundets Den 14 juni Tldn. kostar endast en kr. för qvartalet, befordrlngsafg. Inberäknad. Anordnar hvarje qvartal pristäflingar för sina prenumeranter.
Horn tillstyrkte derföre, i de underdånigaste ordalag, att konungaparet måtte, ju förr dess heldre visa sig bland allmänheten, för att underhålla folkets ifver och lifva dess mod. – »För underrättelserna äro vi eder förbundne, herr hofmarskalk; edra råd kan ni spara, nu och framdeles;« – yttrade drottningen med höghet, och vände sig till Brahe – »Hvilka tidningar bringar ni oss, herr grefve?« – »Desamma, som baron Horn, Ers Maj:t, och med honom förenar jag mig, att besvärja Hans Maj:t konungen, att stiga till häst och tala, först till trupperna, om hvilkas uppställande jag skall föranstalta, och sedan till menigheten, som våra uppmaningar samlat, och hvars flock nyfikenheten ofelbart kommer att ansenligt öka.« En kort paus uppkom. Konungen syntes bekymrad och obeslutsam, drottningen stolt och begrundande, Horn slagen af den höga skrapan och undergifven, Brahe uppblåst af sin förmenta politiska vigt och upprymd i hoppet om dess tillväxt och befästande under kungligt hägn. – «Jag vill afbida sakens utveckling, – tog Adolf Fredrik till ordet – innan jag visar mig för folket. Ett förhastadt steg i ett så kinkigt fall skulle vara ohjelpligt. Om någonting hände mig, hvem skulle då hålla er öfriga, mina vänner, ryggen fri? Under Dalkarlarnes resning för tretton år sedan blef riksrådet Adlerfelt skjuten på öppen gata, och – »Exemplet är ej lyckligt valdt, min gemål – föll drottningen hastigt in – Det var en undersåte, mördad af en undersåte. Eders Maj:t är Herrans smorde, med religionens band fästad vid vår thron, och religionen är den enda makt, som ingen någonsin vågat trotsa här i landet. – «I alla fall – återtog Adolf Fredrik saktmodigt, och utan att synas gifva akt på drottningens inkast – skulle min närvaro under ett tumult vara opassande, då den ej afsåge att lugna sinnena och afböja blodsutgjutelse.
Majit, sorn, uti Dess vid sistföi flutna riksdag aflåtna nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, föreslagit beviljande af serskildt anslag till civilstatens enskilda enke-och pupillfond , såsom oundgängeligen erforderligt för pensioneringens fullföljande till nuvarande deiegares enkor och barn, samt derjemte, uti skrifvelse till Rikets sednast församlade Ständer af den 6 Augusti 1844, i fråga om delaktighet i civilstatens pensionsiuiättuing för borgmästare i rikets städer, utom Stockholm, äfvensom för kommissionslandtmätare, förklarat, att, under dåvarande förhållanden, all ytterligare gradation för inrättningen borde med sorgfällighet undvikas, har, enär det sålunda äskade anslaget för pensioneringens uppehållande icke blifvit af Rikets Ständer anvisadt, för närvarande funnit betänkligt medgifva förenämnde tjenstemän inträde såsom delegare uti ifråga varande pensionsinrättuing, med rättighet för dem, jemte deras enkor och barn, att af inrättningens nuvarande tillgångar uppbära pension i den ordning, som för öfrige delegare i denna inrättning finnes bestämd; men Kongl. Majit har likväl icke kunnat undgå att behjerta den bekymmersamma belägenhet, hvaruti bemälde tjenstemän, i följd af saknad pensionsrätt ej mindre för sig sjelfve, än äfven för deras enkor och barn, sig för närvarande befinna; och då, för beredande åt desse tjenstemän af en förmån, hvaraf de fleste andra i allmänna befattningar anställde personer äro i åtnjutande och till hvars erhållande de sålunda ega på billighet grundadt anspråk, en utväg sig företer genom verksiälligbet af det utaf Öf•verdirektören vid general-landtmäteri-kontoret, i afseende å kommissions-landtmätarne, framställde förslag, angående deras pensionering genom dertill serskildt anvisade medel, utan sammanblandning med eller bidrag från civilstatens tjenstemannasamt enskilda enkeoch pupillfonder, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer, att de, under förutsättning af borgmästarnes och kommissions-landtmätares upptagande till delaktighet i civilstatens pensionsinrättning, vid sista riksdag beviljade anslag af tillhopa Åtta tusende