Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltsammans syntes mig nu helt annorlunda. Jag trodde mig i början endast drömt, och skyndade genast att betrakta den gamla taflan, som ännu stod vänd emot väggen på samma ställe, der jag ställt den qvällen förut. Den utomordentliga likheten med Herbert var vid dagen ännu mera träffande; hans namn, skrifvet med blyerts på ramen, stod der tydligt; detta var då åtminstone ingen dröm; men de röda strimmorna, som om aftonen syntes mig så underbara och oförklarliga, voro endast lös färg som ganska lätt kunde tvättas bort, påtryckta af byrån, mot hvilken taflan legat fastklämd, och hvars baksida var bestruken med röd vattenfärg. Emellertid kunde jag icke undertrycka den känsla af hemskhet, som öfverföll mig så snart mina tankar återkommo på den oförklarliga nattliga synen; fåfängt ville jag öfvertyga mig sjelf, att jag, – upprörd som jag var och med tankarna hela aftonen förut sysselsatta med Herberts minne, ännu ytterligare uppdrifvet genom den funna taflan, – endast villats af en dröm, som ganska naturligt just låtit mig se honom. Men dörrarne, hvilka jag funnit öppna och som jag fullkomligt väl visste mig hafva stängt, voro ju ett bevis att någon gått derigenom, som nödvändigt måste ha’ varit dold inne hos mig, ehuru jag om aftonen så noga undersökt detta rum. Så snart jag var klädd, ville jag uppsöka Lennartson för att öfvertyga honom om mitt välbefinnande, likväl utan att berätta honom nattens äfventyr. Han stod just i begrepp att fara åt landet, och blef förtjust att se mig helbregda innan han for, och som jag icke riktigt var i lynne att skämta öfver hans sorgliga aningar och hans antipati för min nya bostad, så föregaf jag trägna göromål, och skildes snart ifrån honom. Hela denna dag syntes mig orimligt lång, ty jag väntade endast på natten för att finna om jag äfven då skulle få se den sällsamma gestalten, och föresatte mig att i denna händelse bestämdt utforska hans afsigt och hvem han var.
Det är denna utväg som jag nu anlitar, då jag härmedelst vördsamligen, med stöd af 56 §:n Riksd:sOrdn:n, anhåller att få väcka den motion, att StatsUtsk:s Htlåt. måtte infordras i anledn. af Hr Gripenstedts emot Hrr Fullmäktige i Riksg:sKont. framställda anklagelse: att de öfverträdt sina fullmakter; att de handlat egenmäktigt; att de vidtagit åtskillige af Hr Gripenstedt upgifne åtgärder, endast och allenast för att slippa undan den utväg, som af R. St:r blifvit dem till vidtagande anbefalld, m. m. d., eller m. e. o., att de på det mest eftertänkliga sätt, handlat i strid mot sina pligter såsom R. Stms Fullmäktige. Om det icke kan bestridas, att ju en, direkt anklagelse, af beskaffenhet som denna, då den af någon bland R. Stms medlemmar inom ett af RiksStm öppet framställes, aldrig bör lemnäs utan upmärksamhet, så lärer det ock få medgifvas, att anklagelsen i vida högre grad måste taga upmärksamheten i anspråk, då den, såsom nu är fallet, framställes af en representant, som med denna sin egenskap förenar jemväl den, att vara Konungens rådgifvare, och som, till stöd för anklagelsens befogenhet åberopat, bland andra handlingar, äfven K. Bref, dem angifvaren, i sin egenskap af föredragande Depart:tsChef, kontrasignera!. Då en sådan anklagelse af en sådan angifvare icke får eller kan antagas hafva blifvit framställd af lättsinnighet eller förhastande, så 8r det väl å ena sidan obestridligt att sjelfva det ursprung, Den 22 April. 345 hvarifrån anklagelsen framkommit, lemnar en ganska stor tyngd uti vågskålen för det antagandet, att anklagelsen ej bör kunna sakna grund; men å andra sidan böra dock R. St:rs Fullmäktige äga ostridig rätt att fordra, det ett sådant omdöme öfver dem icke fälles ulan föregången noggrann undersökning af verkliga förhållandet. R.
S. D. Med bifall till hwad BancoUkskoktet under d. iz i denna »nänad hemstäldt, beflöl BorgareStändet att till Lagutskottet »nä öfwerlemnas utarbetandet af en answarighetslag, hwarefter Riksens Ständers FullmägtigeS förbrytelser böra af Kongl. HosRatter afdömmas, samt att i händelse Lagutskottet derwid behöftver kännedom af Fullmägtiges i Reglementet grundade skyldigheter, samma Lag mä af wälbemäldle Utskott, gemensamt med Deputerade fran BancoUtskottet utarbetas; Och skulle härom Proto» collsUkdrag wördsamt och »vänligen öfwerlemnas till de Resp. MedStänden och »vederbörande Utskott. Ut supra. Lx krotocollcr ss. O. ^Valerius. S> D. I anledning af BorgareStändeks remi§ uppå Fahlu Bergslags ansökning om oinskränkt Disconteringsrätt pä kopparsedlar i Banqven samt inlösning af Gahrkoppar för de^sa»nmas räkning, ha-, de 350 Den 4 November. de BancoUtstottet, under d. z innewarande, tillstyrkt, såsom allt hwad L berörde afseende kunde ä Banqvens sida och utan dess olägenhet bewiljas, att den sökte Disconterings-rattigheten pä kopparsedlar mä, under förut faststälde wilkor, ökas ifrän femtonhundrade till tretusende skeppund; Och som BorgareStändet för fin del härtill kemnade bifall, alltfä skulle berta beslut Resp. MedStänden samt wederhörande Utstött wördsamt och manligen tillkännagifwas. Ut supra. Lx ?rotocoI1o I. O. Walerius. S. DI enlighet med hwad ConstitutionsUtskottet, efter erhällen remiss, föreslagit till förekom» mande af likhet i rösternas antal wid omröstningar inom ett NiksStänd, biföll BorgareStändet, att wid flutet af ZZ Z i den projecterade Riksdagsordningen mä såsom ett tillägg inflyta:
Det där hörde jag gamla Thord dikta om en gång, när han fått litet i knoppen, och se’n dess ger jag hvar enda lapp, som kommer i mitt kök, och de är inte få, en sup till sin mat, ty lagad mat ger jag dem af pringsip, Ruffen får säga just hvad han vill. Värst är det, när jag inte är hemma, ty ingen människa kan få dem att röra på sig förr än de fått sitt. Sofi är ursinnig och hatar »de gulbruna plågorisen» så hon kan dö — men hjälper inte annat, så börjar de att lägga ut korten på köksgolfvet och på det viset kan de i nio fall af tio haka sig fast till dess jag kommer. Dagen därpå gjorde vi en förmiddagsutfärd till lapp-lägret. Kullen och Maja och Fanny och kapten, Adas, Bedas och vi. Det var ett riktigt litet slädparti. Lagom kallt — bara femton grader och en luft som en kristall. Vid sidorna af vägen låg drifvorna så högt uppplogade, att det kändes som om vi ilat fram rakt genom snön. Hästarna kastade upp riktigt lifsfarliga klimpar med hofvarna, men det gjorde ingenting. Träden var så vackert snötyngda, bjällrorna klingade så muntert; — också blef vi så muntra med ens, att det kändes som om vi åkt med glädjen själf i släden. Thord, som sprungit oss en lång bit till mötes med mössan under armen, visste inte på hvilken fot han skulle stå af idel ödmjukhet och förtjusning, och Fanny, som aldrig sett en så stor hjord renar förut, fullkomligt sprattlade af ifver att komma ur slädan, men det gick inte fort ändå, efter kapten behöfde två minuter minst för att lyfta ur henne. »God dag, Thord, sa jag muntert, sedan jag väl rullat mig ur ensammen. »Nu är vi här, man ur huset! Hvar är gammelmor? God dag, mor! På med kaffepannan! Vi har förning med oss. Blir kaffe öfver lag.» Nu blef det glädje af, ska jag säga.
Tänk efter hvad du säger, för jag tar lifvet af mig, om du inte vill ha mig! Han försökte trösta henne med penningar, med goda ord, med smekningar. Hon lemnade honom i vredesmod, i strida tårar, förbannande det samhälle, som skilde dem, den mor, som födt henne, den Gud, som delat så ojemt. Herr Adolf mådde illa, han sände sin uppasserska efter en droska och reste till Vilhelmsbadhus för att med ett ordentligt bad skölja bort den indisposition, som var den naturliga följden af ett sådant uppträde. När Nadja kom hem till sin fru ett par timmar senare än hon skulle, fick hon inga bannor, frun tog henne tvärtom in till sig, var mycket vänlig och berättade, att hennes mor varit der med en karl, Samuli från Drumsö, att modren bedt frun om tillstånd för den unge mannen att få »fria» till flickan, besöka henne hvarje söndag, taga henne med i kyrkan eller på promenad eller, om frun ville att de skulle vara hemma, läsa högt for henne ur tidningar eller annat... Frun hade tyckt om mannen, sade att han hade ett ovanligt hyggligt utseende och kunde dessutom om några månader gifta sig. Nadja ville inte höra talas om Samuli och hans läsningar. Hon bad att få slippa, svarade frun temligen näsvist, att hon helst ville sköta sig sjelf. Frun lemnade henne allena och gick in till sig. Men om ett ögonblick ångrade Nadja sig, rusade in, föll på knä och bad om förlåtelse för sitt uppförande, brast i gråt och sprang tillbaka in i köket. Nästa söndag var hennes fridag. Hon stannade ute till efter klockan tre på natten, blef uppsagd af frun och förklarade trotsigt, att hon just den aftonen blifvit »hemligt förlofvad» med en herre, en rysk officer, hvilkens namn hon icke kunde uttala, men som skulle gifta sig med henne så fort hans papper blifvit i ordning. Till sommarn reste han emellertid med sina papper tillika med det regemente han tillhörde någonstädes bort till Södra Ryssland. Nadja, som hela tiden arbetat på cigarrfabriken vid Nylandsgatan för en usel lön och ofta lidit hunger, tog på nya året tjenst i en familj, som amma med 30 marks månadslön.
Utskottet, som äfven insett felaktigheten af ett sådant förhållande och de mångfalldiga olägenheter, sorn dermed måste vara förenade, har, såsom ett hufvudsakligt villkor för införandet af en förbättrad Styrelseverkens organisation, antagit, att derest Förvaltnings-chefen skall kunna ansvara för ärendernes gång och behandling inom en viss styrelse-gren 3 så måste, ej mindre deras beredning och framställning, än äfven en fortfarande ti 1 Isyn och ledning, sedan de blifvit afgjorda, honom tillkomma; hvarföre Utskottet föreslår: att i spetsen för hvarje förvaltningsgren hör stå en Chef, rom, jemte det han dr föredragande och rådgifvande, har tillsyn öfver verkställigheten af Konungens beslut, och förmanskap öfver alla under förvaltningen lydande Ämbetsverk och Auctoriteter, med skyldighet, att i allt hvad till dess omfattning hörer, eller dermed gemenskap eger, med sådan uppmärksamhet följa drenderne, att han af deras gång alltid må ega öfversigt och städse vara i tillfälle, att derföre gåra Konungen eller Riksens Ständer redo. Såsom en följd häraf, och på det Förvaitnings-cheferne må sättas i tillfälle att uppfylla dessa åligganden, får Utskottet jemväl vördsamt tillstyrka: att de med öfrige StatsRäden erhålla lika värdighet, dä benämning af föredragande Stats-Råd äfven kunde dem tilläggas j att alla Förvalt nings-Cheferne böra vara ledamöter af Stats.Rådet, med skyldighet att, när C9 de icke dm hindrade, öfvervara hvarandras föredragningj och att Collegii - Presidenti,rue, såsom Förvaltnings - cheferne underordnade, endast må erhålla värdighet lika med äldste General-Major. Då FörvaltningS-cheferne härigenom komma att blifva förmän för underlydande Collegier och Ämbetsverk • så böra de också sättas i tillfälle, att syftes - enligt kunna utöfva detta förmanskap, i hvilket afseende såsom allmänna grunder synes kunna antagas, att Förvaltnings-cheferne böra ega; Att, på samma sätt som Justitia-Cancelleren, vid vites-ansvar ålägga underlydande Ämbetsmän afgijvandct af infordrade förklaringar och underrättelser:
Enligt det kontrakt, som Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, till fullgörande af Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag dem lemnade uppdrag, att genom upplåning anskaffa en summa af högst 35,000,000 Riksdaler till bestridande af de anslag, som anvisats till fortsättande af Statens jernvägsbygguader jemte de lån, som beviljats för enskilda jernvägsanläggningar, den 10 April 1864 afslutat med bankirbusen John Henry Schröder & Comp. i London, Raphael Erlanger i Frankfurt am Main m. fl., skulle af de till upplåning kontraherade 2,000,000 Pund Sterling, låneöfvertagarne vara förpligtade att lemna endast V4 fast, med rättighet för dem att inom vissa terminer sig yttra, huruvida de önskade ytterligare öfvertaga större eller mindre belopp af lånets öfriga 3/4:delar. Dessa terminer bestämdes till den 1 September och 1 December 1864 samt den 1 Maj 1865, med skyldighet för låneöfvertagarne att, jemte fullgörande af alla de kontraktsvilkor, som för den fixt öfvertagna fjerdedelen blifvit bestämda, dessutom erlägga särskilda tillläggsafgifter (Aufgeld) sålunda, att för den låneandel, som sednast den 1 September öfvertogs, skulle betalas en procent; för hvad derefter och sednast den 1 December uppsades till inbetalning, två procent och för det belopp, som från sistnämnda dag till och med den 1 Maj 1865 anmäldes till öfvertagande, tre procent; och hade i kontraktets 3:dje punkt det stadgande derjemte blifvit infördt, att, derest icke utöfver den fixa fjerdedelen af lånet ett belopp af minst 500,000 Pund blifvit till öfvertagande uppsagdt den 1 December 1864, Riksgälds-kontoret skulle vara berättigadt att efter godtfinnande förfoga öfver hela det återstående obligationsbeloppet, samt att hvad den 1 Maj 1865 till inbetalning öfvertoges, borde, vid enahanda påföljd, omfatta allt hvad förut icke blifvit af lånet öfvertaget.
Ja med ett ord, man måste ha tid på sig – dessutom är jag alldeles för uppskakad ännu I går afton larfvade Gustaf i väg ut som vanligt, och i dag har han spelat biljard med stoffilen! – Men det säger jag, att en sådan där sug-djes-sjon är en förfärlig sak, isynnerhet om den råkar komma i orätt person, och hvad Vår Herres rådslag angår, så ska jag alldrig klaga öfver dem vidare, alldrig, ty att de är visa, det vet jag nu, om jag inte vetat det förr. Men se’n kommer det konstigaste af alltsammans! Jag sofver, sofver som en stock, bara i glädjen öfver att allt är som förr! SJUTTONDE KAPITLET. En middagsbjudning. En fatal fiskfärs och än fatalare Verdandister! Här om dagen kom bjudningsbref från doktorns till middag klockan 5. Middag klockan 5! Det hade jag alldrig varit med om förr, och hade jag fått som jag var sinnad, så hade jag inte kommit med på det nu häller. — Jag var inte en enda smula hågad – rent ut sagdt var jag blyg – men naturligtvis måste vi gå, när de varit så innerligt snälla och bjudit oss! Om jag åtminstone visste hvad jag skulle ta på håret! Sömmerskan, som jag frågade, sa plymer, men plymer och Lovisa Petterkvist! Nej, don efter person! »Jag tycker du har så vackert hår så du gärna kan vara utan», sa Gustaf. »Jag tycker tant Lova ska ta lefvande blommor», sa Villy. Om bara Ester kom hem, vore det ingen nöd! Till sist beslöt jag mig för en fin hvit spets fastsatt med ett par lefvande narsissor. Klädningen är utsökt vacker, men jag undrar hvad de skulle säga hemma, om de fick se mig med en såuppdan framvåd och med lefvande blommor till? De åt mig med hull och hår, det är säkert! Samma dag bjudningen var, stötte Krycke och Villy ihop här vid två-tiden. Villy kom först. Han såg ut som en retad ungtupp. »Hvad är det åt dig?» frågade jag. »Åh, just ingenting. Men förbannadt oförskämdt är det.» »Hvilket då?»
Hade LagUtsk. bedömt Svenska folket riktigt, så borde Utsk. hafva förutsett, att ingen annan än en förskräckt qvinna är sådan, att den icke försvarar sig, då den anfalles. Och om man försvarar sig, hvad äfventyrar man dä? Troligen lifvet. Gr. Sparre har sagt, det så obetydliga grader af rån finnas, att deras beläggande med lifsstraff vore orimligt. Om sådana grader verkligen finnas, månne det då icke varit Ulsk:s sak att så jemka straffen, att de motsvarade brottets olika grader? Har sådant ej varit för Utsk. möjligt: så (ror jag det vore bäst bibehålla det nuvar:de straffet; ty det bör naturligtvis icke skada, någon annan, än tjufvarne sjelfva, örn de vid brottets föröfvande skrida till våldsamheter. Ar rånet verkligen af lindrigare natur, så kan ju nåd mellankomma. Slösas nu med nåd: så är ingen fara, att tjuf varne blifva för hardt behandlade. I sådant fall förlora ju icke en gång missdådarne derpå, att lagens bokstaf är allvarlig: ty lagen kommer visserligen icke att föraktas, om nåd beviljas, när skäl dertill förekommer, men om nåd gifves utan åtskillnad, då varder förhållandet motsatt. Gr. Sparre har upgifvit, att dödsstraff för rån icke blifvit på 30 års tid användt. Härtill svarar jag att andra 30 år kunna komma, då dödsstraffet anses böra tillämpas; och då är det godt att hafva lagen qvar. Samma Gr. har yttrat, att dödsstraffet bör bibehållas för röfveri, emedan det år, eller kan blifva ett näringsfång. Månne icke rån äfven kan vara ett näringsfång, ty hvari ligger skillnaden? Det torde, mången gång, äfven för den skarpsinnigaste jurist, falla sig svårt att updraga denna skillnad, såsom huru lång tid yrket skall bedrifvas, innan det anses för röfveri o. s. v. Gr:n har trott, att den Mosaiska satsen: ”/z/ för lif” på sin höjd borde följas, men att Herrar lagstiftare länge grundat på lifsslraffets fullkomliga afskaffande.
Sedan Kongl. Maj.t, som inhemtat att vid den auktion, hvilken sedermera i berörde syfte förrättats, någon entreprenad icke kunnat åstadkommas, uppå underdånig ansökning af hemmans-åboerne om fortfarande årligt understöd med 66 r:dr 32 sk. till gästgifverihållningens upprätthållande, för hvartdera af åren 1848 och 1849 i nåder tillagt åboerne ett sådant understöd, men dervid tillika, med anledning af Sökandernes uppgift att det hästanlal, som blifvit bestämdt att för resandes räkning dagligen vid Kappeleds gästgifveri tillhandahållas, vore så högt att ingåendet af entreprenad derigenom motverkades, i nåder förordnat, det Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Länet borde tillse, huruvida någOD lindring af entreprenad - Kongl. Maj.ts Ndd. Prog. om Statsverk. 1850. villkoren i detta hänseende för framliden lämpligen kunde tillvägabringas; så hade Kongl. Majits Befallningshafvande, i anledning häraf, i underdånighet anmält, hurusom Kronofogden i orten upplyst, alt då uti Läns-Styrelsens allmänna kungörelse den 28 November 1844, angående vilkoren för blifvande skjuts-entreprenader, hästantalet vid Kappeleds gästgifvaregård blifvit nedsatt till fem att finnas på stället och sju att tillgå efter skedd bildning, eller tillsammans tolf hästar, skjutsningen derstädes syntes icke kunna med ett mindre hästantal ordentligen fullgöras, på grund af hvilket yttrande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl funne att för befrämjande af entreprenad vid Kappeled någon nedsättning i det redan bestämda hästantalet icke kunde medgifvas. Efter det Kongl. Majit, som ansett detta ärende icke lämpligen kunna göras till föremål för ytterligare framställning till Rikets Ständer, innan nytt försök till skjutsentreprenads åstadkommande vid Kappeled försiggått, vid föredragning af Kongl. Majit Befallningshafvandes sistberörde anmälan, den 13 April innevarande år anbefallt Kongl. Majit
Comitterade böra fördenskull hafva en noga uppmärksam hethärpå; och ehvarest uti den gamla öfversättningen, däraf, att particlarne varit mindre kände eller i agt tagne, befinnes hafva handt, att något, som besvärar och förändrar mening och Construction, fått inflyta, detsamma rätta. 170 Den IG November e m. 2 Moment. Och på det Svenska Kyrkan ej allenast må hugnas med en noggran Bibel-Version, utan ock en grundelig den Hel. Skrifts förklaring på Svenska framdeles kunna erhållas, böra uti Hufvudconceptet till hvar Biblisk Bok och vid hvar vers anföras de skäl, i stöd af hvilka de Committerade en sådan och icke någon annan öfversättning kunnat gifva. 5 §• 1 Moment. Som den nu varande afdelning i Capital och Versar, uti alla Christna länder är vedertagen, uti Skrifter citerad och Concordantier derpå inrättade, samt således, för dessa och många flera vigtiga orsaker, ej förändras kan, ehuru grund dertill eljest vara kunde; alltså hafva Committerade att den jämväl nu följa; dock kunna de vid utarbetningen, uti brädden, med mindre zififror, utmärka en efter Materierne bättre afpassad delning af Capitlen i det Gamla, samt Capitel och Versar i det Nya Testamentet; om hvilka ziffrors afsigt och betydelse en kort underrättelse uti en anmärkning frammanföre kunde till Läsarens upplysning göras. 2 Moment. Och emedan den vanliga Bob. Stephani interpunction uti Nya Testamentet befinnes mycket felaktig, ty bör den efter riktiga Logiska och Grammaticaliska reglor rättas. Hvilka ock, jämte de lagar Ebrseiska Accentuationen förelägger vid Gamla Testamentets interpunction, böra till rättelse tjena. 3 Moment. Så böra ock de så kallade Parentheser allestädes, hvarest de ej förut äro i agt tagne, tydligen utmärkas; helst de i annor händelse, orsaka mörker och otydlighet i sjelfva Texten. 4 Moment.
Maj:t i Nåder blifvit godkände och den hvarje af desse arfvingar häraf tillkommande Summa likaledes bestämd, liqvidationen genom Riksgälds-Contoiret verkställas efter ofvan omförmäldte grunder, så att för Jldelar af de till godtgörande i Nåder faststäIde Summor i Svenskt mynt efter 8 sk. för en Livres Tournois, meddelas vederbörande arfvingar, Riksgälds - Contoirets Obligationer på tio år och med fem proCents ränta, daterade den i Jan. i8i3 emot qvittencer, hvilka innefatta fullkomlig och ovillkorlig öfverlåtelse på Svenska Staten af hela fordringen; äfvensom för den återstående tredjedelen i likhet med hvad som vidjiq viden af Franska fordringarne blifvit föreskrifvit, skulle till Kongl. Landtbruks-Academien aflemnas Riksgälds-Contoirets Obligationer på enahanda förfallotid och med samma ränta, som de, hvilka till Sederholmskd arfvingarne utfärdas. Uti Nådig Skrifvelse den 19 Febr. 1817 har Kongl. Majit derefter, gifvit Herrar Fullmägtige tillkänna, att efter det Kongl. Majit, under den 24 Maj 1816, uppdragit åt de ännu öfrige Ledamöterne af den för Stats-Utskottets Betånkanden. 143 desse frågors utredande i Nåder tillförordnade Committee att till nödigt förslags upprättande granska och pröfva Sederholmska. arfvingarnes fordran och deröfver inkomma med underdånigt utlåtande, Committerade uti Skrifvelse den 3 Fehr. 1817 i underdånighet anmält, att merbemälte arfvingar uppgifvit deras aflidne Faders ifrågavarande fordran i Capital utgöra en Summa af 83,288 Livres Tournois, till bestyrkande hvaraf de in Original! företedt ett af Kongl. Maj:ts Charge d’Affaires vid Franska Hofvet E.
Af handlingarne i nu förevarande mål åter inIxmtas, att. kyrkoherden i Telje och Tveta församlingar af ålder haft sig anslagne åtskilliga räntor och dagsverken från Telje socken i Öknebo härad, hvilka år 1548 till kronan indragits och i ersättning hvarför kyrkoherdenrblifvit tillagd 9 pund eller 36 tunnor af kronotionden, jemte frihet från Presttaxan. Detta tionde-anslag, 36 tunnor spanmål, finnes äfven redovisadt i 1559, 1561 och 1573 årens räkenskaper såsom kyrkoherden anordnadt, men i påföljande åren är det minskadt, likväl utan åberopad grund, till 20, 24 och slutligen blott 16 tunnor. Äf 1596 års räkenskap synes, att dåvarande hertig Carl af Södermanland, sedermera konung Carl IX, tillagt bemälde kyrkoherde hela behållna tionden af Telje och Tveta socknar och af 1597 års, att samma furste beviljat 48 tunnor, hvilka dock icke i räkenskaperna upptogos förrän år 1607. Genom bref af den 19 Maj 1618 förunnade Konung Carl IX:s Enke-Drottning, Christina af Hessen, till hvars Lif-Geding Öknebo Härad hörde, af behållna räntan i nämnde härad 96 tunnor spanmål åt kyrkoherden i Telje, Hans Wattrangius, hvilken erhöll konung Gustaf II Adolfs stadfästelse derpå den 5 Maj 1623, och 1690 års Lands-Bok utvisar, att konung Carl XI vid samma anslag af 96 tunnor bibehållit dåvarande kyrkoherden Mårten Buller, så länge han vid pastoratet förblefve, hvarefter det för sista gången befinnes i verifikationerne till 1729 års Lands-Bok qvitteradt af hans enka Christina Gunterfeldt. Vid 1727 års