Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt som af betänk, synes, har BancolJtsk. för afsigt att, i förening med LagUtsk., föreslå Sländerne alt banklagen skall förändras i 4 §, nemi. att der upptagne 4,400,000 r:dr skall förändras till 10 millioner. Frih. Cederström har fästat sig vid ordet grundfond. Detta ord finnes för närvarande i banklagen, och ultryckes der, alt denna fond skall vara en Bankens behållna ägodel utöfver dess fastigheter och inventarier. Pä samma sätt önskar man framdeles, i det förslag, som ifrån de sammansatte Utskm varder inkommande, alt föreslå, alt Bankens grundfond hädanefter må komma att utgöras af 10 millioner. Men detta stadgande är der positivt, likasom här är positivt nämndt, alt Banken skall äga 10 millioner; någon negativ mening har icke derunder varit uttryckt, icke eller något beslut derom i BancoUtsk. fattadt.. Likväl skulle man kunna här taga sig anledning af den ordställning, som finnes i moliverne, och hvad derefter följer i 3 §, att säga, alt äfven om Banken erbjöds till skänks några millioner, så skulle de ej få tagas emot. Meningen är dock icke sådan och kan ej eller vara det, som kan ses då vi komma så långt, att fråga blir om supplering af privatbankerne, då det blir rent af nödvändigt att Bankens capital måste stiga högre än dessa 10 millioner. Men frågan derom måste stå fri och öppen, och derföre föreslår jag, att, med bibehållande af redactionen i öfrigt, ordet minst måtte insättas framför siffran 10, så att § skulle komma att lyda: ”Bankens capitalöfverskolt — —- — af minst tio millioner” etc. Det är om införande af detta ord minst samt bifall till § i öfrigt, som jag utber mig Hr Gr. o. Landtnäs propos. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag begärde ordet endast för att yttra hvad Hr von Hohenhausen sagt, eller att summan 10 millioner må blifva minimum, och således att Bankens grundfond skall utgöra minst 10 millioner. Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor:
Sorn 1 §. uti nu gällande Reglemente endast inm fattar en uppgift på Banco-Verkets föremål, sådane de, enligt 1668 åi s Banco-Ordning, blifvit utstakade, bar Utskottet trott det vara lämpligare alt, med förändring af ordställningen uti berörde §., upptaga densamma, såsom en ingress till Reglementet. Den underrättelse, angående indelningen af Banco-Verlet, som meddelas uti 2 §., är numera öfverflödig, sedan Verket undergått reorganisation och hufvudgrunderne derföre blifvit uti en följande §. uppla0ne; hvadan Utskottet helt och hållet uteslutit nämnde §. 2. Enär ordalydelsen uti nu gällande §. 5, 1 morn., möjligen kunde gifva anledning dertill, att en eller annan ledamot af Banco-Styrelsen, utan alt vara representant, genom vistelse i enskilda angelägenheter å Riksdagsorten, dit öfverflyttade Banco-Styrelsen, bär Utskottet föreslagit det förtydligande af berörde. som punkten 2:0 innehåller. Under förmälan, att tiden för Krono-utskyldernas erläggande här i staden sålunda blifvit förändrad, att, i stället för dertill förut begagnade arne uppbördsstämmor, den ena om hösten och den andra omkring 14 dagar uti Februari månad, numera blott en uppbördsstämma hålles under Februari månad för liqviderande af föregående årets Krono-utskylderJ hvilka, då de uppgå tiil 10 R:dr eller derutöfver skola uti Bankens
Det behöfs blott, att varmlakningen börjas med kokande lut och karet ej så småningom uppvärmes — lutfläckar bli följden, och dessa kunna nästan hänföras till dem, som äro omöjliga att få ur. Efter manglingen är nödvändigt akta sig för att för tidigt packa in kläderna i linneskåpet och stänga igen dörren, helst om de skulle blifvit för mycket fuktade vid dragningen — de få då en unken, obehaglig lukt; ja, de kunna t. o. m. mögla, hvilket också bildar svåra fläckar. Större försiktighet må- ste härvidlag iakttagas sommartid. En sak bland alla andra, som nogsamt skall iakttagas, då ett färdigt lak inlägges, är att lägga det nymanglade underst och det rena, man möjligen har kvar, ofvanpå, så att allt kommer jämnt i bruk och sålunda blir lika slitet. Man får heller icke försumma att efter hvarje lak, före mangling och strykning, öfverse allt utan undantag för att stoppa och lappa, där det behöfves, ty äfven uti ett nytt bo kan ju finnas gammalt, t. ex. sådant som inköpts på auktioner, och för öfrigt uppstå mycket lätt små brister, hvilka obeaktade snart blifva stora. Om lakan i tid » eggvändas », — d. v. s. man hopkastar yttersidorna och klipper bort den gamla kastningen tillika med det bristfälligaste — kunna dessa begagnas oändligt mycket längre, än om man ej gjort sig denna lilla möda. Kökshanddukar måste framför allt öfverses, och den minsta lilla tillstymmelse till hål stoppas, ty annars skola de falla i trasor på förvånande kort tid. Bäst är att stoppa med tvinnadt s. k. varpgarn; finare duktyger naturligtvis med linnegarn. Att torka disk på duktyg är en högst fördömlig osed, som tyvärr praktiseras i mer än ett hus, och där hvarest man skulle förmoda, att bättre ordning herrskade. V i d s. k. » kalas » är det vanligen mest frestande att i brådskan taga till duktyget, hvilket är så mycket värre, som man då naturligtvis har sitt allra vackraste framme.
Rag ester dest warde, hwarwid blott torde af 'U stor, tet böra förnyas hwad Utstoitrt i För-aklninzsn rist, kannagjswit, att den as hvarje Rusttlenstsmark ui» gående ätta fkchings afgist, ;nae-ot>ar etr stags gruuv , som astrid blifwcr jasistärdo^de. Ulffoktct tror häre ter dess äijggande fordra, akt inga i yttrande om de store » Riket »varande Pubst. gue Cassör och Prnningewerk, samc huruwiva de na, gon Bewistning böra maggas. Af dem anser Utskottet Enke, och Pupill Cassan, ArmeenS PensionS'Cassa, Amiralmrs Krigsmans, C.ssan, Wadstena Krigs.nanshus.Cassau lamr Aoeiiga JungstuSliftS-Cassan, lajöm hörande under bios olus, icke kunna harwid komma i staga. ^rvab deremot angar sa wäl Stockholms Sladö, som Derr 5 Ianuanr. 2Z7 sorn Rikets Allmänna Brandförsäkrings Casla; sa är förhållande härmed sadanr, ack Stockholms Brandförsäkrings Contoir genom Reglementet för det sam. ma bliswit befriat frän alla sa beskaffade cffgsfcer, och i grund deraf någon Bewillning derföre icke eller erlagt ; afiSensom allmänna Brandsörfäkrindswerket, e, huru ej med frikallelse forsed. lärer, sä;om egnadt lil! enahanda ändamål, till godo njura kika förfarande.
Vildheten har emellertid blifvit nigorlunda nöjaktigt bestamd. Förf: s Bsikt, att alla kvinnor .&amp;p donna s&amp; vilseledande oviga vildhet, Iran ej delas af deiil, som ' kiinna sig lin koiiimit öfver det otiinde stadiet. Fiir öfrigt har hvnr och en s.i.tt slraplyme, och nog ter det sig » vildt » hos. De nyn förfinade nervlrvinnornas uppfattning af mannen tyckes vara iifverviigande obehaglig för dem sjiilfva. Nen kvinnorna kunna dock icke un.dv, ?sa iilennon. Det går ej an iitan ruin för deras eget viisen .. Lycldigtvis förstb dessa kvinnor, att det gör mindre 7~ve) n kvinnan alslrsr, blott hon älskar. Det går till och med för sig att Siska. och vainjas vid den inan tilslzar. Mrs Egerton t. ex. uppfattade » iniinnen i alliniinhet +och sina två män i synnerhet till hiilften med hat, till hiilften med beundran för denne tölp - mannem (sid. 104). Om sninins Irvinna hoter det oclrsA. (sid. 9G), att hon %r » en,. 194 iiiycket föriilsknd liten lrviiinn, oskiljaktig friin innnnen, om han blott icke vore sii lk@.&amp;ii,a, så Iiliimpig, så diun, s&amp; helt och liiillet man, sii odriiglig och oumbiirlig som mannen blifvit för kvinnan.)) Intet glåpord tyckes vara för fult att nuviindas om inniinen. Hela lrönet iitskrnttas. Förf. &amp; ger (sid. 97) att kyinnorna finna mannen %Icomisk », att för de unga flickorna han ar &gt;ett evigt skrattretande föremål ».
Det var något eget, men tillika af stor vigt, att i gårdagens Aftonblad finna Hr Gripenstedts yttrande till utseendet ostjmpadt intaget, ech det har gifvit mig en anledn. att eflortänka huru det kommit dit. Hade Hr Gripenstedt varit här, så skulle jag frågat honom, om han icke tillskickat Aftonbladet sitt anförande. Jag har anledn. tro att så varit händelsen, emedan jag funnit att redaktionen behandlat Hr Gripenstedts och några andra talares yttrande med största noggrannhet och återgifvit desamma nästan orubbadt, hvaremot redaktionen såsom vanligt, antingen uteslutit eller också förvrängdt hvad öfrige ledamöter och deribland äfven jag yttrat, hvilket föranledt mig att till redaktionen insända en reklamation. Detta hör icke till saken; men jag vill tillkännagifva, att jag nu är förhindrad att accentuera min anhållan att få veta egentliga motiverne till Hr Gripenstedts anklagelser mot Fullmäktige i RiksgrsKont. Jag tyckte att do voro 2:ne. Det ena var, ali Fullmäktige icke ställt sig till efterrättelse hvad K. M. i Bref under Jnni månad sisll. är anbefallt. Detta uttryck kan visserligen förklaras, men det låter dock underligt att Riksg:sKont:s Fullmäktige fått en befallning, då deras Instrukt. förbjuder dem att emottaga någon, och att den Depart:sChef, som kontrasignerat den K. Skrifvelse, finner Den 25 April. 391 sig såsom enskild ledamot i detta RiksSt. tillständigt att beifra det förmenta felet samt derom orda åtskilligt, såsom om det vore på embetets vägnar. Jag tror dessutom, mine Hrr! att eder känsla sagt eder, att dessa Hr Depart:tsChefens anmärkn:r mot ett R. St:rs Embetsverk haft en icke ringa anstrykning af inneboende galla, och då upstår ett egendomligt begrundansvärdt förhållande.
Uti Instructionen för Bankens Revisor öfver CanalYerket och dess räkenskaper år 1818, förekommer, att denna skulle ”taga en 110- ”ga kännedom om hvad för Canalens fullbordan i hegge Provincerne återstår, och ”den dertill sannolikt uppgående kostnad, ”på det, så vidt ske kan, tillförlitlige grunder, eller åtminstone en säker vägledning ”må kunna erhållas, för bedömandet af den ”vigtiga fråga, huruvida det återstående ar”betet kan utföras med de medel, sorn ”dertill blifvit beräknade.” Det hade icke varit utan skäl, om Utskotten, i händelse af tillstyrkande, ingått j granskningen af en möjlighet, eller ens sannolikhet, alt häfva alla dessa svårigheter. Utskotten hafva derföre ansett sig böra Sen 26 Mars e. ra. 123 uppskjuta frågan, tills den kunde hufvudsakeligen företagas, d. v. s. då Ständerne öfversett StatsVerkets behof; och om detta förhållande å Utskottens sida innebär en oomkullstötlig princip af ordning, så innebär det äfven, å Ståndens sida, skäl till bifall på Utlåtandet. Herr von Hartmansdorff, August: De sammansatta Utskottens Utlåtande bar här af flera Ledamöter blifvit tadladt. Då jag inom Utskotten deltagit i pluralitetens mening, anser jag mig skyldig, att i korthet redovisa för de grunder, hvilka då ledde mitt beslut, och hvilka fortfarande tjena till rättesnöre för mitt omdöme. På grund af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, att frågan om de 100,000 R:dr, som förskottsvis erfordrades, måtte, oberoende af hufvudsaken, till skyndsam pröfning företagas och afgöras, inläto Utskotten sig icke i någon öfverläggning eller något omdöme, huruvida Canalföretaget ifrån början var en rigtig och väl beräknad åtgärd, eller ett misstag; icke heller huruvida Bolaget och dess Direction med hushållning, tacksamhet och eftergifvenhet för Ständers önskningar och beslut, gått till väga, eller om de, med städse utvidgade omkostnader och nya företag, öfverskrida gifna anslag, och med trotts bemött Rikets Ständers anordningar.
Tvång ligger oss på halsen, och om vi än trötte varda, så gifs oss dock ingen hvila. Vi hafve måst gifva oss under Egypten och Assur, på det vi dock måtte få bröd, och äta oss mätta. Våre fäder hafva syndat, och äro icke mer för handene, och vi måste deras missgerningar umgälla. Tjenare äro rådande öfver oss, och ingen är, som oss utu deras hand förlossar. Vi måste hemta vårt bröd med vår lifsfara för svärdena uti öknene. Vår hud är förbränd såsom uti enom ugn, för den grufveliga hungren. De hafva skämt qvinnorna i Zion, och jungfrurna uti Juda städer. Förstarna äro af dem upphängde, och de gamlas person hafver man intet ärat. Ynglingarna hafva måst draga qvarnena, och de unge stupa under vedabördor. De gamle sitta intet mer i portarna, och ynglingar bruka intet mer strängaspel. Vår hjertas glädje hafver en ända, vår dans är vänd uti klagogråt. Af vårt hufvud är kronan fallen: Ack ve! att vi så syndat hafve! Derföre är ock vårt hjerta bedröfvadt, och vår ögon förmörkrad; För Zions bergs skull, att det så öde ligger, att räfvarna löpa deröfver. Men du, Herre, som blifver evinnerliga, och din stol i evig tid; Hvi vill du så platt förgäta oss, och så länge platt öfvergifva oss? Hemta oss, Herre, åter till dig, att vi måge komma hem igen; förnya våra dagar, lika som de fordom voro. Ty du hafver förkastat oss, och är allt svårliga öfver oss förtörnad. Uti tretionde årena, på femte dagen i fjerde månadenom, då jag var ibland de fångna vid den älfvena Chebar, öppnade sig himmelen, och Gud viste mig syner. Den samme femte dagen var uti femte årena, efter att Jojachin, Juda Konung, var fången bortförd.
Den andra Tullkammareföreståndaren, sorn kunde kallas Cassaförvaltare och hvars räkenskapshandlingar äfven torde kunna betydligt förenklas, borde åläggas, att, så ofta Contoirets göromål ej fordrade hans närvaro, inspectera eller förrätta Tullärenden utom Tullkammaren, 11:0. Ingen Landshöfding eller gammal Officer borde få åtnjuta de höga löner de nu, såsom serskilta TullDistrictChefer innehafva. De förre hafva nog att beställa dessutom, och Den 12 Martii. 729 genom de sednares brist på kännedom af verket, blottställes det för stora oredor. 12:0. Tullverkets högre och lägre Tjenstemän borde förses med tillräckliga löner på Stat och derjemte njuta vissa procent af uppbörden, inom hvarje District, efter den method, som, i enlighet med förhållandet i Norrige, är uppgifven af CanzliRådet von Hartmansdorff; sä att hvar och en i samma tjenstegrad, så vidt möjligt är, njöte samma inkomster. För närvarande hafva någre i lägre tjenstegrader och med ringa göromål betydliga inkomster, då deremot de fleste TullEmbetsmän, äfven i högre grader, hafva dem aldeles otillräckliga. Hade man blott mod att indraga denna skara af onyttige tjenstemän, som finnes uppförd på inrikes bevakningsstaten, och att förena denna mängd öfverflödiga Canzlier, lnspectioner, Contoir och Tullkamrar; så skulle derigenom handeln lättas, näringarne förkofras och tillräckliga fonder för de nödvändiga Embetsmännens aflöning uppkomma. Pen stora Samhällsnyttan af dessa enkla reformer är ofta af upplysta Statsmän ådagalagde. De äro verkställde i andra , väl organiserade Stater. Kan det väl vara för tidigt, att yrka dem äfven i Sverige? eller är det blott i Sverige, som man ännu ej mognat för det förnuftiga och ändamålsenli ga? Igenom en ny afsigtsenlig reorganisation af Tullverket i vårt land skulle ansenliga besparingar i Statsanslagen kunna göras 73o Den 12 Martn. till lindring'i tryckta medborgares bördor.
2: o Tiondelängden över vad varje kyrka tillkommer skall lämnas till häradsprosten av pastor och kyrkvärdarna. I de län där halmstädjan utgår, skall den också beräknas. 3: o Pastor och kyrkvärdarna skall bevaka att ingen minskning av kyrkojorden sker. Skulle något orättvist blivit borttagit, skall man med lag återvinna det. Pastor och församlingen skall i så fall utse något lagkunnigt och pålitligt ombud, att mot skäligt arvode föra sådana tvister. I hovrätten åligger det advokatfiskalen att å ämbetets vägnar bevaka dessa ärenden. Avslås gjorda påståenden i hovrätten skall han dra målet under Vår prövning. 4: o De böter som tillfaller kyrkan vid häradsrätterna skall efter införandet i saköreslängden genast efter tinget lämnas. Finns inga böter kommer det att tas hänsyn till vid uppbördens beräknande. 5: o De medel som samlas i håvar eller bäcken, skall noga antecknas av kyrkoherden och granskas i sockenstämman. 6: o Alla gåvor skall antecknas efter sin titulatur, nämligen testamenten, avgift för ringning vid gravöppning, gåvor av brudfolk och liknande. Församlingen bör från predikstolen få kännedom om detta. Vill givaren själv lämna skriftligt på sina gåvor, står det honom fritt. 7: o I de län där kyrkotionde betalas in natura och kronan inte behöver det, skall det efter förfrågan hos befallningshavaren omvandlas till pengar på det för kyrkan fördelaktigaste sättet. Behöver hemmans innehavaren på grund av missväxt det själv, får han omvandla det i pengar efter markegångspriset. Han kan få en bestämd tids anstånd mot av pastor och kyrkvärdarna godkänd borgen. Överbliven spannmål bör sedan på auktion säljas till högstbjudande i mindre poster. 8: o Då kyrka skall ombyggas eller förses med altartavla, predikstol eller orgelverk skall ritningar upprättas över så väl det gamla utseendet som det nya. Då större reparationer på kyrkan eller kyrkmuren behövs anmäler pastor det i sockenstämman. Sedan besiktigas bristerna i närvaro av hantverkare och kostnadsförslag upprättas. De sändes till befallningshavaren och biskopen för prövning. Tillstyrker de, bör de på entreprenadauktion till den minstbjudande upplåtas. Entreprenören kan om han vill få lyfta halva summan i förskott mot borgen. Den andra hälften får han då arbetet är slutat och godkänt.
Ju mera vigt det för samhället ligger derpå, att qvinnan uppfostras för hemmet, desto angelägnare, eller åtminstone lyckligare måste det vara, att hennes uppfostran äfven sker i hemmet, der modrens och barnets ögon ständigt, kunna följa hvarandra, der den förra kan undervisa äfven under utöfningen af sina öfriga, dyrbara pligter, — det sednare lära äfven under lekarne. En stor de! af hvad qvinnan mäste lära, för att rätt motsvara sin sköna bestämmelse, kan ej heller inhemta* under vissa, sammanhängande eller strängt bestämda lärotimmar. 1 husmodrens lif gäller, om någonsin, icke blott att hvarje dag, men att hvarje stund af dagen har sin särskilda omsorg, hvilken den unga qvinnan tidigt kan dela, men för hvilken hon allt för länge hålles främmande, om hennes barndom och ungdom skall, såsom ynglingens, förflyta i det afskiljda skolrummet. Redan bär endast i korthet antydda omständigheter synas mig göra 12 Kongl. Maj:ts A Ad. Skrifvelse Ar:n i. »kol-undervisning för den qviniga ungdomen mindre lämplig, Härtill kommer likväl ytterligare, att skolan icke medldrer samma fördelar för flickor, sorn för ynglingar, men deremot för de förra har olägenheter, hvilka för de sednare icke förefinnas, eller åtminstone äro af mindre vigt. K amra t lif och subordination äro tvenne ord, hvilka för qvinnan ega en helt annan betydelse än för mannen. Hvad hon för umgänget med andra uti skolan kan vinna i frihet och ledighet, löper hon fara att förlora i qvinligt behag; — om hon skall vara lycklig, måste hennes lydnad grunda sig på kärlek, mera än på känslan af pligt.
«Fördömdt!» sade den ene, en kort undersättsig man, med en vid kappa. »Fördömdt! det aflopp utan all nytta » «Men också utan all fara,» invände den andre, som syntes längre till växten, och bar en mask, hvilken gjorde uttalet temligen oredigt. «Det bästa, och det enda goda,» fortfor han, «af alltsammans var, att inga misstankar kunna förefinnas; rispan, som den der storsinte narren, ädlingen, fick, lärer väl ej hviska om sin gerningsman.» «Tant mieux! och inga tranor syntes till i grannskapet, såsom vid poeten Ibycus mord. Betjeningen bar sig åt, som fega stackare. De hade allesamman hvar sin hare i hjertgropen.» «Nej, nej,» gemälte kamraten; «deras herre förbjöd dem, att nyttja vapen utom till sjelfförsvar.» «Ha, ha, den sentimentala narren!» skrattade stallbrodren; «men jag känner förräderskan,» fortfor han med lägre ton, «hon skall umgälla vårt misslyckade försök, jag svär derpå!» «Menar du den ...» hviskade den andre; men det följande af samtalet fortsattes i så låg ton, att det ej kunds uppfattas. Skuggan vid muren rörde sig framåt. «Voila le temoin d’Ibycus,» sade mannen i kappan. «Tant pis,» svarade hans kamrat, och båda nalkades stället; men skuggan var borta. De båda vännerne vände mumlande om, ringde, och blefvo insläppte. Ljudet af deras steg försvann småningom på den stenlagda gården: dörrar öppnades och tillslötos. Snart blef allt åter tyst. Efter en stunds förlopp vandrade en i kappa tätt inhöljd person den mörka gatan framåt. Man skulle nästan trott, att han var främling här; så obestämd och så dröjande var hans gång. Snart stadnade han dock framför ett hus, i hvars alla fönster brunno ljus, och hvarest förmärktes en vid denna tid sällsam rörelse. Länge och väl vred den ankommande om portnyckeln med sin venstra hand; den högra bar han i band.
Främst har man varit ense derom, att bevärms öfning borde utsträckas; följaktligen synes det mig vara mindre väl betänkt af Utsk. att icke obetingadt lenina de anslag, som dertill behöfvas; men di man i alla händelser icke kån påräkna alt få bevärm fullt krigsbildad, så måste man naturligtvis förlita sig derpå, att, förr än kriget utbrustit, hafva så mycken tid på sig, att man kan hinna samla bevärm och fullborda dess öfning, saint sätta den uti tjenstbart skick. Dertill fordras åter oeftergifligen 3me villkor, nemi. tillräcklig beklädnad och beväpning samt ett dugligt befäl. Mig synes derföre, att dessa trenne punkter utgöra de ämnen, hvarpå man för närvar, egentligen bör rikta sin omtanka. Vi hafva ett talande-bevis på vigten häraf uti landtvärnels D e n 9 M a j f. m. 40 9 öde, föranledt af Svårigheten alt få ett godt befäl, och af brist på nödvändiga behof; och de berättelser, som ännu circulera derom, stå såsom en skräck och en varning att icke ännu en gång göra på samma sätt. Att man liar tagit ett vigtigt steg på den bana, hvarigenom tillräckligt befäl i behofvets stund kan vinnas, nemi. genom inrättningen af instructions-batalinner och corporal-skolor, vore efter min åsigt högst orättvist mot närvar, krigsstyrelse att icke vilja erkänna Om dermed icke afsells något annat, än alt bibringa en och annan soldat en större skicklighet uti åtskilliga, mest theoretiska, ämnen, så skulle jag tro, att derigenom vore föga eller intet vunnet; men sedt från en annan synpunkt, nemi. den, att desse sålunda inöfvade soldater och corporaler vid förefallande behof kunde användas såsom underbefäl och inslructeurer, ja, möjligen äfven såsom officerare för det talrika landtvärnet, som i nödens stund måste uppsättas; så synas mig dessa inrättningar vara något helt annat, än militärisk lux och fåfänga, som jag stundom hört dem benämnas.
Öfver desse ansökningar hördes K. RammarCollegium tillika med K. M:ts Bef:h:de i Stockholms Län, som förenade sig i underd. hemställan, alt arrendet å Rörby måtte nedsättas till det af Kronofogden Lagercrantz föreslagne belopp eller 48 T:r 23£ kpr Spanmål, dock endast på 5 år, efter hvilken tids förlopp det, enligt KammarCollegii tanka, borde ankomma på förnyad tinderd. ansökning och närmare utredande, huruvida antingen Arrendatorn måtte vid sådan förmån bibehållas eller ock det i Contractet utsatte arrende i fastställd ordning till fulla beloppet utgöras; Äfvensom, i afseende å arrendet af Barkarby, blifvit, i anledning af de om samma hemman lemnade upplysningar, i underd. tillstyrkt, att en sådan jemkning å arrendet kunde i Nåder förordnas, sorn å ena sidan afsåge Kronans säkerhet för arrendet och å den andra möiligheten för Arrén Jatorn att äga bestånd. Vid underd. föredragning derefter, d. 3 December 1823, har K. M:t, i anseende till då påstående Riksdags annalkande slut, ansett berörde tvänne ansökningar, så vidt desamma angingo nedsättning af de ingångne arre.nden, böra bero på anmälan hos R. St:r vid nasta, eller nuvarande Riksdag.