Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon gick in i sängkammaren, som låg åt den soliga gården, rullade upp gardinen och öppnade ett fönster. Genom den öppna dörren föll en ruta sol in i förmaket. Därefter tog hon fram en bricka och ett par glas. De åto bakelser och drucko vin och satte sig i soffan för att läsa i "Nio små negrers underbara äventyr". Den var icke lång; de läste igenom hela boken tillsammans på fem minuter och hade mycket roligt. Sedan sutto de tysta och sågo på varandra. De sågo på varandra så länge, att det slutade med en lång kyss. Genom det öppna sängkammarfönstret hördes ett barns sång från någon av de små våningarna åt gårdsidan. Det var en liten flickas gälla röst, och hon sjöng på någon självgjord barnmelodi. Pappa är inte hemma, mamma har gått på torget, vad ska vi göra... Och det blev åter tyst. Tomas slog i det sista av vinet, och de drucko ur. Vinresterna tindrade dunkelröda på bottnarna av de slipade glasen. Tänker du på mig ibland, när du är ensam? viskade Märta. Jag tänker ofta på dig. Han lekte förvirrat med hennes urkedja. Om kvällarna, när vi ro ut på sjön, fortsatte hon. Och om nätterna, när jag ligger vaken. Hon hade en tår i ögat. Hon lindade sakta bägge armarna om hans hals och kysste honom på håret. Gång på gång kysste hon honom på håret på tinningen på ögonlocken. Tomas blundade och frös. Han visste icke var han befann sig. Drömde han, eller var han vaken Det skimrade för hans ögon och susade för hans öron. Han gömde huvudet vid hennes bröst, och hans armar knöto sig krampaktigt hårt om hennes midja. Hon sökte förgäves resa sig och vrida sig lös ur hans famntag. Nej, Tomas vi måste gå klockan är visst mycket Tomas släppte henne icke. Han var het av vinet och vild av hennes smekningar. Hon slöt ögonen och sjönk tillbaka med en frossbrytning, och han tog henne stormande, övermodigt, nästan med våld. Pappa är inte hemma, mamma har gått på torget . Vinresterna glödde i glasen. Märta höll en kudde för ansiktet och snyftade sakta. Gå! viskade hon bönfallande. Gå, gå! Tomas sökte trösta henne, lugna henne. Förlåt, sade han gång på gång och smekte hennes hand.
Ank, till Exp. Etsk. d. 13 Oct., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion dels derom, att, vid penninge-remisser pä posten, endast sedlar öfver 10 Riksdaler Banco valeur hädanefter må behöfva upptecknas till nummer och data, dels om en snar revision af Postförfattningarne. Uti en från Yällofl. Borgare-Ståndet till Allmänna Besvärs» och Ekonomi-Ulskottet remitterad motion, har Herr C. C. Hörnstein anmärkt, att den nuvarande skyldigheten att, vid penningeremisser på posten, till nummer och datum, specificera hvarje sedel på 5 R:dr och deröfver, är ser - 'Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottels Betänkandej JV.-O 56. 5 deles besvärande för affairsmannen och allmänna rörelsen, då större sedlar äro sällsynta och ersättas snart sagdt endast af valeurer på 10 R:rJr B:co; hvarföre han framställt den önskan, att allenast sedlar öfver sistnämnde belopp behöfde upptecknas lill numer och data ; hvarförutan motionären hemställt, attén snar revision af Post-författningarne måtte företagas och en ändamålsenlig Författning om Postväsendet derefter utfärdas. Utskottet har under målets handläggning erhållit upplysningar dels derom, att, uti afgifvet förslag till ny Författning angående recommenderade bref, som för det närvarande är på Kongl. Maj:ls pröfning beroende, åliggandet att tili numer och data m. m. anteckna i dylika bref inneslutna sedlar, är inskränkt till sådane af 16
Jag känner mig sjelf så elak, så ovärdig att ega en vän som du, så rädd att förstöra en ädel karakter, som din. Jag ville draga mig undan, innan det blefve oss begge alltför svårt. Men nu vill du det icke mera, säg, att du icke vill det! utbrast Bella och slog begge armarne innerligt om Hannas motsträfviga hals. Nej, jag vill icke, men det kan hända, att jag bör. Tror du ej, att du gör din mor mycken oro, genom att vara så ofta med mig? Åh, Hanna, hur kan du tro! Mamma, som håller så mycket af dig! Du har aldrig velat tillåta henne att visa dig det, men jag vet det. Hon sade engång: Hanna har en så sällsynt fast och redbar karakter, jag hoppas hon skall verka välgörande på dig. Jaha, just så sade mamma. Tror du mig icke? Hannas min uttryckte på engång glädje och misstro. Hon kunde ej tro, att hon så lätt skulle slippa den börda, som tyngt henne de sista månaderna. Och hon var rädd att öfverlemna sig åt en förhoppning, som kanske skulle visa sig vara falsk! Men hon kunde ej tvifla på Bellas ord. Det var som om tyngden i hennes inre småningom rullat bort och låtit de djupa, varma vågorna der under välla fram allt högre och högre. Hon böjde sig ned öfver Bellas hand, denna kära hand, som hon ännu kanske finge behålla i sin. Om jag vågade tro dig! hviskade hon. Det kan du, Hanna min! Bella strök lätt smekande hennes hår. Ack, Hanna, blif som förr mot mig! Jag har ju ingen i hela verlden så kär, som dig. Halloh, flickor! hördes i detsamma Berthas hojtande röst. Hvad i all verlden kuttra ni så länge för er sjelfva? Kom vackert och håll oss sällskap! Aina och Lilli ha vandrat till gästgifvaregården för att beställa middag, jag är tom i magen, som ett urblåst ägg. Verna, obs.! vi ha ju alla blifvit du med henne, tar sig en lur fram och tillbaka, och jag har just ingenting att säga till Alma. Om ni ej komma, somnar också jag. Bella och Hanna följde henne småleende till gruppen i backsluttningen. Verna vaknade i detsamma och reste sig hurtigt.
fiainstiilltiingen Hr till sitt iiiiiehiill från början till slut konstlad, diirfpr att fikf. liksoin atngit sig att gi5i.a svart till hvitt, att blanda Lort kci~tlighet ined sirrdighet eller inbilla lasaren att de två iiro ott. Jian t d a r om:: förfiiinde: &gt; Is~iriiior p&amp; livarje blad, medan kuinlig s.ålret och rniinsklig nzksbiI~l~tir~r / lysa fram genom ' de gMiilla orden och det förföriska bildsprdket. Efter att i JCvinnor lin orienterat sig uti frii Marlioliris fikfattarskap och diir fiiiinit cle nntydcln IiAllpiiiikteriin för hennes: ?teorior::, blir liisningen a£ hennes andra arbete, Tvenne Kvimoöderi, en lätt men mindre intressant, för att icke s8ga rent ut trlikig uppgift. Förf. tir konsekvent och man f8r endast se en nzise en scene af hvad man hört förut. Hennes tidspsylsologiskn portratt Ciro delvis slcrifoa ined ojiimförligt mera s c h w ~ a g och talang an 17oeme ICliimoöde17., och .Iiisaren bar fördelan att uti dessa snmiiianföras med fraicinstaencle personligheter, under det han i beruttelsen Hvad vo.r det? inföi: es i en iuilj8, diil. luften %r kmf och allting osnndt, tarfligt, flottigt. Ej under att inan clrnr en liittttnadens suck, nar man slir igen boken, och att man i det verkliga lifvet, såclcznt det lir, Iz~nner sig som 0111 man kom~nit ut i en frisk atniosfer, en nykter tillvaro, ifrån sjiikrummets nxlrotislra dofter, hypnoti&amp;a sömn och » sprittande, dallrande, sugande » nervaffektioner. Det första Irvinnoödet kr följande.
Näst dessa ändringar torde Utskottet höra anmäla, att Utskottet, sem föreställer sig, att föreskrifter, hvilka sjelfva uti rycket hänför till den tid, dåde gåfvos, äro, såsom stående, olämpliga i Grundlag, föreslagit ändring i alla de §§. af Regerings-Formen, der sådana uttryck träffats; i öfverensstämmelse hvarmed Utskottet ock i den nya §., som reglerar vissa förhållanden under den tid, som förflyter från det ett nytt represenlations-sätt i Grundlag blifvit stadgadt, till dess den så bildade nalional-representationen första gången sammanträder, infört det uttryckliga förbehåll, att samma §. bör utur Grundlagen utgå, när behofvet deraf upphört. I öfrigt har Utskottet vid detta tillfälle ansett såsom sin pligt att söka jemka Svenska Grundlagarnes stadganden till närmare öfverensstämmelse med 1815 års Riks-act; äfvensom Utskottet troLt sig böra föreslå, aLt i en serskild Grundlags §. intaga eu uttrycklig förklaring om förhållandet emellan Grundlagen och Riks-acten. Hvad ändtiigen angår den ordning, i hvilken de serskilda stadgandena följa hvarandra uti det af Utskottet här afgifna förslaget, bör Utskottet först nämna, att det ansett sig i det hela böra bibehålla elen i Regerings-Formen för det närvarande iagttagna ordningen. Utskottet har icke för afsigt att föreslå en ny Grundlag. Det har icke heller velat göra den gamia oigenkännelig. I ordningen af Regerings-Formens första 47 §§. har således någon förändring här icke blifvit föreslagen. Utskottet har för öfrigt troLt sig i förslaget icke ens böra nämna dem bland dessa första §§., i hvilka ingen ändring, icke en gång hvad ordningsnumern angår, i sammanhang med representations-frågan funnits nödig, och hvilka således äro fullkomligen oafhängiga af närvarande förslag.
Vi ha så mycket gemensamt, så mycket, att det blir rentaf löjligt, när man tänker på, hur jemnsides vår utveckling gått och ännu fortgår, trots åldersskilnaden. Hur litet fallen jag än är att tro på varaktigheten af hvad det vara må, börjar jag dock tro, att detta skall räcka ännu ganska länge. Och jag är öfvertygad att vi båda skola bli starkare som två än hvar för sig. — Låt oss bli hårda utåt för en tid och koncentrera oss kring vårt arbete. Vi äro icke så olika, som vi se ut och som vi brukat säga (för att respektera din skepsis, som icke fick vara slägt med min naivitet). Vi ha nog båda varit för »sentimentala» – det är ju så det heter. Hvad som är säkert är att vi båda ega stolthet; låt oss slå trumma för den så att den vaknar, låt oss ur vårt ordförråd bannlysa »jag kan ej» eller det hemliga tviflet att vi ega talang. »Gåfvor» hvad är det? Hvad ens energi aftvingar naturen med händerna klämda kring hennes strupe. Hvad är intelligens? Det oaflåtliga gripandet af allt som ligger inom ens räckvidd. Låt oss brytas till kropp och själ, om så skall vara, låt oss sjunka samman af öfveransträngning. Hvad gör det? Om vi taga vår förmåga till sista droppen, om försakelse och ensamhet och lifsafsägelse är intet för en tid, då skall det växa fram arbeten som vi nu inte drömt om. Låt vårt lif vara fattigt och glädjelöst om så skall vara, men våra fotspår skola synas der vår tids literära utveckling gått fram Paris den 24 Maj. Jag är gränslöst trött och ännu liksom förtumlad efter den långa resan. Brefvet blir derefter. Reims var präktigt, det såg mycket »franskare» ut än sjelfva Paris. Vi bodde snyggt och trefligt der med domkyrkans façad alldeles midt för våra fönster; allt hvad man kunde se var den och den blå himlen. — Ensamheten i en sådan här stor stad är så välgörande. Men du anar inte, hur smutsigt, snuskigt och gement ett sådant här franskt hotell är. Sådant har man aldrig sett. Och ändå allting med en viss fordran på elegance. Och ingen uppassning!
Skulle man åter anmärka, att de af mig uppgifne priser äro för låga, så får jag vördsamt äran upplysa, det jag derom ofta raisonerat med personer af erfarenhet i ämnet, och alltid kommit lill samma resultater, som min egna treåriga handläggning vid detsamma lemnat, och att då flere macbiner göras af samma dimensioner, blifver den stora modellkostnaden fördelt på många, och således många machiner, hvar för sig långt mindre kostsamma, än oin en enda skulle förfärdigas. I följd af hvad jag nu haft äran anföra, skulle jag således vilja tillstyrka det Sveriges Sjöförsvar uteslutande skulle komma alt bestå af ångfartyg, men då vi nu äga en Liuieflotta af tio skepp, och ett land, med så måttliga tillgångar sorn Sverige, icke hör uppoffra 17o Den 8 Dateiuber e. in. eller förändra mycket för blotta theorier, vill jag för tillfället endast tillstyrka att denna Linieflotta blefve förstärkt med eli så stort antal ångbåtar, att de, agerande i sammanhang med Linieflottan, samt understödjande densamma, gjorde den i sina rörelser oberoende af distancer samt väder och vind; denna Linieflotta skulle då bemannad, på det sätt jag föreslagit, vara fullkomligt tillräcklig att hindra hvarje invasion äfven af en i numerair långt öfverlägsen styrka; och är jag öfvertygad att så länge Göthernas söner veta att fästa striden vid hafvet, denna deras fäders tummelplats, skall ingen fiende landa på Svensk botten, utan att vara svept i blodig skrud till sista hvilan. Till stöd för hvad jag här haft äran anföra om Sjöförsvaret, får jag vädja till hvad Amiralerne Cochrane och Sidney Smidth samt Capitaine Ross yttradt i ämnet: män, hvilka alla äro fullkomligt competenta att yttra sig deröfver, och bland hvilka den sistnämnde på trycket under detta år utgifvit en lång och detaljerad afhandling om ämnet.
Sålunda har Preussen årligen utfört många milhr kannor sprit till Westindien, Australien in. fl. länder, ja t. o. m. något till England, der dock tullen å denna vara är så hög, att den gränsar till förbud. På så sätt har Preussen årligen fått så betydliga partier med silfver. Vi Svenskar hafva, tyvärr, inslagit en annan väg och följderna af vår moderna, enl. min tanke, allt för litet fosterländska tulllagstiftning hafva icke dröjt, att visa sig. — I st. f. att, likt Preussen, skaffa oss silfver för bränvin, hafva vi skaffat oss bränvin för silfver. — Detta låter otroligt, men är dock sannt. Bränvinsbränningen har blifvit belagd med ännu högre skatt, under det förbudet mot införsel af blända drycker, tillverkade af säd och 12 De u 1 December f. m. potates, är vordet borttaget. — Samtidigt härmed, har man arrangerat tullfri införsel af spanmål, hvaribland äfven af mjöl. — Detta sednare har föranledt en högst betydlig införsel af Ryssmjöl, hvaraf bokstafligen handt, att man i Sverige supit up sitt silfver, ty detta har gått direkte till Ryssland i det nyss omnämnda mjölets ställe. Som de fakta, jag nu upgifvit, omöjligen till riktigheten kunna bestridas, vågar jag tillförse mig IiiksStms bifall, då jag nu går att vördsamt föreslå: l:o) att en utförselspremie å inom landet bevisligen tillverkad sprit och bränvin må bestämmas, lika hög, som den skatt, hvilken R. St:r, vid denna Riksdag, komma att pålägga bränvinsbränningen, så att nemi. bränvinsbränuaren må återfå hela den af honom för slik tillverkning erlagda skatt, så snart han styrkt, att bränvinet blifvit å utländsk ort levereradt; oell 2:o) att införselstullen å alla slags spritdrycker må förhöjas, icke allenast i samma proportion, som skatten för inhemsk tillverkning af bränvin och sprit kan varda vid denna Riksdag förhöjd, utan ock med tjugufem öre pr kanna enl. sexgradig beräkning derutöfver.
Til motande af dylika oredor och olägenheter lärer ej blifwa mer päliteligt botemedel, än at wid det nuderdämga sivar, HLgloflige Ridderstapet och Adeln jämte de andre Riks-Ständen bör aflemna, i underdånighet foresta, en pä witz dag bestämd tid för detz styloigheters iakttagande med nedsättning af bördeskilling och stämnings uttagande, som blifwer alltid lika ehwad bördesklandret kommer at anställas i en ort der Ett, T.vä eller Tre Ting om aret hällas, och i de sidstnämnde endast kan ankomma pä En eller Twä mänaderö längre upstof i laga ständS.iden, men för Parterne werka säkerhet och trygghet; deremot der et Ting endast hälles, Bördcman äger tilräckeligt rådrum at inom natt och är upwisa för Domstolen eller i Landt-Ränteriet nedsätta penningarne, stamningen til samma Ting uttaga och käromälet fullfölja; jag ar detzutom i underdånighet förwitzad at Kongl. Maj:t wid utfärdandet af Desi höga beslut, i anledning af hwad Riksens Högloflige Ständer i underdånighet tilstyrka, widtager de mätt och steg som med Kongl. Majrts höga afsigt och förwarandet af Detz trogna undersätares rätt bäst instämmer. Hans Lxcellence Herr Grefwe» och Landt-Mar staike» proponeraäs bifall pä den upiästs §. med den ändring, at äspvlnion stulle ste wid det Ting til hwilkct stänrning tagcs. Swarades Nej och Ja. Friherre vs 6ser, Larl. Biföll för si» del Betänkandet och hyste der förtroende lil de Herrar, hwilka bliswir lörordnade ti! iedaniöter i Lag-Urstottet; at del de i detta ämne föreslagit, stulle wara det bästa. Herr von Lögeström, stonas. Hela fragan bestar deruti, om jag äger rättighet ak nedsätta Börde - — Z'5 stillingen wid samma Ting, som jag fullföljer min ralun.
Vidkommande slutligen motionärens framställning derom, att fångar, då de forslas, må tagas till dubbelt antal på hvarje häst emot andra personer, som begagna skjuts; så hade redan genom Kongl. Brefvet dea 8 Juni 1819 det blifvit föreskrifvet, att vid fångforsling två personer, utom den skjutsande, hnge åka efter en häst, och fem personer, äfvenledes utom den skjutsande, efter två hästar, så att tre personer alllid påräknades efter hvarje häst; men, med anledning af Rikets Ständers vid sisla Riksdag gjorda underdåniga anhållan, att berörde föreskrift måtte ändras, har Kongl. Majit, genom Circulaire af den 7 Juli 1841, stadgat, att tills vidare och så länge fångars transporterande verkställdes å de skjutsandes egna åkdon, ej mer än en person, utom den skjutsande, finge åka elter en häst, och ej mer än fyra personer, den skjutsande likaledes oberäknad, efter t vå hästar. Till stöd för en förändring uti sistberörde Nådiga stadgande och för bifall till motionärens förslag, förekommer, att fångar vanligen icke medföra några saker elier varor, och att således om två fångar, jemte den skjutsande, färdas efter hvarje häst, fångskjutsen i allmänhet icke är tyngre än vanlig gästgifveri-skjuts, vid hvars begagnande den resande eger medföra effecter, som till vigten kunna anses mot en person svarande, och att, enligt nu gällande föreskrift, blott en enda fånges forslande fordrar två hästar, nemligen en lör fången och en för åtlöljande gewaldiger, hvilket, sedan skjutslegan blifvit ökad för de orter, der skjutsen är upplåten på entreprenad, skulle komma att betydligen öka den för fång-forsling redan utgående kostnad. Af dessa anledningar få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af de i Kongl. Circulairet den 7 Ju li 1841 i ofvanberörde afseende meddelade föreskrifter, det Statssami Allm.
Hvad beträffar den sednare af Herr Cederschjöld omnämnda frågan, så är dervid den skilnad, att Rikets Ständer, emot Utskottets tillstyrkande, då beslöto, att ett nytt anslag skulle uppföras på Stat. Hade det blifvit föreslaget, att anslaget skulle utgå af extra utgiftsmedeln, så skulle jag tro, att frågan, såsom icke tillhörande Statsregleringen, kunnat förfallajj ty uti sådana frågor beror det af Kongl. Maj.t ensamt, att gjöra och låta. Herr LefrénTill svar å den siste värde Talarens anmärkning får jag anmäla, att en dylik fråga här förevar, rörande KrigsAcademien, för hvilken begärdes ökadt anslag. Ständernes pluralitet bifoll, att dess behof skulle fy lias af besparingarne pi 3*dje hwfvudtiteln. Nu hemställer jag, om inga besparingar funnos, eller Konungen ej ville anvisa något på dem, huruvida det icke Ben 3 Oclaber f, m. vore en Statsregleringsfråga. Frågan är nu enahanda; (y örn Rikets Ständer bifalla på förhand; ett anslag ät Herr Schwartz, och Konungen finner för godt anvisa det, så tillhör! det bestämdt Statsregleringen, enär Statens medel äro i fråga. Jag fortfar således i mitt yrkande, att ConstilulionsUtskottet må slita tvisten om §lns mening, Herr Hohenhausen, Michiael-}Ehuru jag skulle önska att vi kunde inom Fäderneslandet genom en pensions bibehålla den man, sorn nu är i fråga, tror jag dock ieke, att er> pension åt honom kan betraktas, som ett anslag å Stat, ty hvar och en sorn sökte pension, utan att erhålla den från en viss Titel, skulle dsfå den under namn af Statsanslag. När detta ämne är vackt geno i enskildt motion, och 2 Stånd deröfver stadnat emot 2, Ber jag icke enligt 75 §. möjlighet att kunna hänföra den till nämnd. Helt annat var förhållandet med Krigs Acaderoien, för hvilken man ansåg ett ytterligare anslag nödvändigt att tagas af öfverskotten.
Behofvet af bestämda föreskrifter härutinnan och lagstiftningens förbättrande i öfriga delar synes ock i närvarande tidpunkt företrädesvis påkalla lagstiftarens mellankomst; och är det af denna anledning, som Rikets Ständer för sin del ansett sig böra, oberoende af det förslag till strafflag, E. K. M. vid innevarande riksmöte till Rikets Ständer i nåder öfverlemnat, men i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den del af detta nådiga förslag, som omfattar nu ifrågaställda ämne, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af 1, 2 och 3 §§ i 6 kap. missgernings-balken, Kongl, förordningen den 1 Juli 1743 angående budkaflars samt Kongl, kungörelsen deu 26 November 1816, rörande sättet för menigheters hörande i enskilda tillåtliga ärenden, varder stadgadt, som följer: § 1- Samlar sig folk mängd .tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eiler att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas: skingra sig de upprorsmän, på offentlig myndighets befallning, och låta sig till ordning bringas; då straffes anstiftare och anförare med arbete å fästning från sex månader till två år; men de öfrige varén från straff frie. § 2. Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga myndigheters befallning; vardén dömde, anstiftare och anförare till arbete å fästning från två till fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från sex månader till två år. § 3. Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de straffas, anstiftare och anförare med arbete å fästning från sex till tio år, och annan deltagare i upproret med sådant arbete från två till sex år; Varde ock, för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen dömd till det ansvar, som derför i lag serskildt stadgadt är. § 4. Expeclitions-Vtskottets Förslag till lind.
Riksdag meddelade föreskrifter skola tjena till efterrättelse, böra, efter fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit af Riksgäldskontoret utanordnade eller, då lånen successive utgått, fem år från slutet af det år, derunder första hälften af lånet lyftats årligen, intilldess detsamma är till fullo återbetaldt, erläggas åtta procent å hela den beviljade lånesumman, hvarigenom Två procents ränta godtgöres för lånets vid hvarje liqvid återstående belopp samt detta minskas med öfverskottet såsom kapitalafbetaining; iskolande, derest inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom å det till iqvid förfallna beloppet erläggas Fem procents årlig ränta, tilldess betalning sker. I afseende på återbetalningssättet för de lån, som korporationer eller menigheter utaf Riksgäldskontorets medel erhållit för beredande of odlingsföretag medelst utdikningar och vattenaftappningar, böra, så vidt Kongl. Kungörelsen den 13 Juni 1845 härvid är tillämplig, iakttagas det i samma kungörelse meddelade stadgande, att, sedan den låneandel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldig! hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utfästa räntans fulla liqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd, bör det sammanlagda afbetalningsoch räntebeloppet, från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus, i Jordeboken antecknas och å debetsedlen för hvarje år upptagas samt af kronobetjeningen uppbäras, i landtränteriet insättas och såsom andra till Riksgäldskontoret ingående medel serskildt redovisas. 4 Slals-Ulskoltels Memorial, N:o 332.