Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekar, en sädan bör ej allenast ersätta KonglMaj:t och Kronan trädens fulla wärde utan och beläggas med ansenliga böter, hwilka sa wäl som ersättningen Riksens Ständer anse kunna, a de orter der Plamagehagar finnas eller blifwa anlagde, med fördel sörwandlas ester Markegangspris, i arbete a nägm Kronans närgränsande PlanterlngSpark, antingen .tillgång -i Contant finnes hos den styldige eller est. Den is Julik. »695 Da Riksens Ständer för öfrigt ät Eders Kongl. Maj:t öfwerlemna, att i detta ämne sa förordna, som med allmän och enstilt förmän bäst instämmer, sa de 1 underdänighet tillstyrka werkställrgheten af Let hos dem ingiftie förslag, a:t witza till Skeplantering tjenlige Hemman för KonglMajus och Kronans räkning inköpas, för att till detta trädstags drifwande anwändas, och i öfrigt stötas enligt ten Jnstruction Eder Kongl. Ma/U derom i Näder täcktes utfärda. Riksens Ständer framhärda rc.
Den anmärkn., som Hr Bråkenhjelm framställt ang:de de olika sätt, hvarpå nettoinkomsten kan beräknas, finnér jag vara ganska riklig och den är så mycket vigtigare, som vi vela alt vid de flesta jernvågsanläggningar, åtminstone i Tyskland, det första anläggningskapitalet icke räckte lill, utan ytterligare lån för arbetets fullbordande måst uptagas. De första aktieegarne, de hvilka innehafva s. k. stam-aktier, ikläda sig hela risken af företaget; men de, som sedermera försträcka penningar till förelagets fullbordande och till säkerhet erhålla s. k. prioritets-aktier, äro helt och hållet ointresserade af förelagets större eller mindre framgång, ly de erhålla alltid i främsta rummet utdelning å sina innehafvande aktier, och endast efter på förhand öfverenskommen proc. Under sådana förhållanden måste man noga lägga vigt derpå, huruvida med nettoinkomsten af företaget förstås, all den vinst som upstår sedan från bruttoinkomsten alla kostnader för banans vidmakthållande och alla öfriga dermed förknippade utgifter blifvit afdragne, men icke den liqvid afdragen derifrån, som sedermera kan upstå, ifall s. k. prioritets-aktier måste utgifvas till fullbordande af företaget. Härom är uti förevande utlåt, intet nämndt. 438 Den 57 Angust i f. m. Vidkommande åter det af Gr. Hamilton upgifna förslag, att ingen annan ändpunkt för banan skulle bestämmas än sjön Mälaren, tror jag, lika med Hr Bråkenhjelm, alt della förslag är affaltadt i alltför allmänna ordalag för att kunna antagas. Om den förändring uti redaktionen vidtages, att i st. f. ordet ”Köping” insättas orden: ”stranden af sjön Mälaren”, hemställer jag om man icke deraf skulle kunna sluta sig till tilt banan må utsträckas ända lill Slockholm; ty bär skulle äfven banan träffa stranden af sjön Mälaren; men detta lärer väl icke vara meningen. Jag för min del anser derföre att man i intet fall bör lemna slutpunkten obestämd, och ifall Köping är dertill olämplig, sä få vi skylla oss sjelfva, som beslutat i en sak utan att först hafva afvakta! nödiga och tillförlitliga uplysningar.
Det är således en klar följd, att örn landshöfdingen äfven har en mängd rum, så äro de likväl ej till sin beskaffenhet sådana, att han der kan vara någorlunda logerad och dessutom hafva utrymme för de till länsstyrelsen hörande departementet-. En promemoria, som jag erhållit ifrån Venersborg, ådagalägger närmare detta förhållande. Den upplyser, att i den qvarvarande residensbyggnaden finnas 20 rum; och nu fingar jag eder, mine herrar, huru detta antal rum skall kunna gifva utrymme för embetsrummens behof. Jag skulle tro, alt för att kunna få tillräckligt antal rum för länsstyrelsens departementet-, skulle landshöfdingen blifva nödsakad att flytta ur huset och skaffa sig andra rum. Nu är likväl landshöfdingen ovillkorligen berättigad, på grund af både sitt embete och den värdighet, han derigenom bekläder, att bibehålla de boningsrum, som honom derigenom tillhöra, och då måste det naturligtvis vara Statens pligt, att sedan, genom en olycklig händelse, en länsstyrelse gått förlustig de rum och lägenheter, somför densamma och dess departementer varit afsedda, anslå nödiga medel lill behöfliga embetsrnms anskaffande. Måhända torde det finnas någon, sora anser det antal af embetsrum, som här blifvit i frågas t äl d t, vara alltför stort, men om man närmare granskar förhållandet, oin man besinnar att Elfsborgs län ar ett af de folkrikaste som finnas i Riket, om man derjemte besinnar, att just till följe af dess folkl ikhet mängden af ärenden måste vara större der, än måhända på något annat ställe, om man derjemte besinnar, att detta län betalar betydliga skatter till Slaten; så tror jag visst icke, att det 566 Den 31 Mars. lian finnas någon, som ej inser nödvändigheten raf den tillbyggnad, hvilken här blifvit föreslagen. Det kan måhända vara riktigt anmärkt, att byggnadskostnaden är något för högt upptagen, i ändamål alt ^åstadkomma en prydligare byggnad, särdeles som byggnaden skulle komma att uppföras vid torget och der utgöra en facade, men vid sådant förhållande tror jag att några tusen r:dr ej böra tagas i betraktande.
Maj gemensamt afgifna Betänkande, angående frågan om rät* tigheten till Sandtägt och till Timmer-huggandes till väglagning, ■Vict Den Juli. Vid företagen granskning af berörde an» xrfärkningar funno Utskotten desamma i synnerhet innefatta påstående , att sorn å åtskilliga orter tillgång af Sandtägt för de väghållnings skyldiga icke skulle på en sträckning af flera mil finnas annorstädes än inom inägor, rättigheten att på dessa ägor hämta der för väglagningen nödiga grus borde vara obehindrad, emot t’et jordägaren erhölle ersättning för den skada, sorn derigenom å åker och äng honom tillskyndades, äfvensom, att då hagar jemväl ibland inägor beräknades, men jordägaren af sandhämtning derstädes icke skulle kunna tillskyndas någon synnerlig förlust, desamma såsom utmark borde anses; hvarförutan det blifvit föreslaget, 'att Konungens Befallningshafvande borde i dessa fall, likasom vid frågor om grushämtning på utmark, förordna och utse ställen, hvarest sadan hämtning hnge ske; men som , enär Utskotten uti ofvanomförmälfe Betänkande tillstyrkt bibehållande af det i dessa ämnen, genom Kongl, Brefvet den 25 November 1802 och Kongl. Kammar-Collegii derpå grundade Circulaire den 5 April 1803 , meddeldta stadgande, och derigenom förordnas, att då vägbyggare vilja hämta sand å andra hemmans inägor, åkergärden, ängar och hagar, jordägaren bör deröfver förut ofelbart höras Och, i händelse af motsägelse, dermed på enahanda sätt som med åverkans mål -efter Lag förfaras, Samt alla stridigheter om väglagnings ämnens tagande å dessa ägor tillhöra
Kornet Kornet Kornet Kornet Kornet Kornet Kornet Wester-Norrlands län S* 7i Si n Blekinge d:o Af denna Tahlå torde man få draga den slutsatsen, att den odlade jordens produktivitet i detta län är, åtminstone hvad beträffar de förnämsta sädesslagen råg och korn, fullt jemförlig med något af de södra länens; och om man vidare, såsom vederbör, från det förra eller Wester-Norrlands läns areal, 217 qvadrat-mil, afdrager 9 högsta antagliga procent för skogar, sjöar och andra impedimenter, torde ändå återstå betydliga vidder af dels odlad, dels odlingsbar beskaffenhet, hvilka kräfva arbetande händer för möjligheten af deras afkastning, oberäknadt det fält för fliten och verksamheten, som de vidsträckta skogarne i denna provins gifva uti averkningen af skogs-produkter af flerfaldiga slag. Häraf vill oeftergifligen synas, som skulle tillgången på arbetskrafter stå i särdeles underordnadt förhållande till totaliteten af föremålen för dessa krafters utöfning, om också den under tiden af allmän penninge-förlägenhet, missväxt eller dylika kalamiteter uppstående bristen på arbetsförtjenst skulle tyckas jäfva detta förhållande. En närmare undersökning i detta afseende skall dock gifva vid handen, att det icke egentligen är tjenligt och passande arbete som saknas och hvilket onda här öfverklagas, utan fastheldre bristen på individer, hvilka kunna uppkalla och gifva rigtning åt de till hands varande, om också inskränkta krafterna för att draga den fördel af naturens alstrings-förmåga, som här uti icke oansenligt mått erbjudes. Ett, efter Landshöfdinge-embetets förmenande, ovedersägligt bevis på det förhållande, som nyss blifvit antydt, eller att odlare icke finnas för de många arbetstillfällena, äro de på sednare åren öfver höfvan uppdrifna arbetslönerna.
Man hade trott det till en början, och man hade gått så tillväga, men man hade till slut funnit att det gått med förlust, då nemi. under de år då skördarne blifvit myckna men bergningstiden svår, det har inträffat att dessa skördar i brist på armar förmultnat på åkern. Man må beräkna vinsten så stor som helst, i Skåne åtminstone, börjar återgång, äga rum. Men om nu detta onda skulle öfvergå hela riket, såsom den siste värde talaren sade, må man då söka att i lagstiftningsväg sätta en damm derför. Jag medgifver att det blir ganska svårt, och har således med all varsamhet behandlat frågan om sättet. Men hvad den omnämnda vinsten beträffar, så kan den väl visa sig så för ögonblicket då man går på detta sätt tillväga, men af varaktigare beskaffenhet än den, som först i fram3 H. 6 - 82 Den 8 Januari. tiden vinnes af bihehållne jordbrukare, som hafva trefnad, sorn äga barn, hvilka upfödas vid det yrke, som slutligen skall blifva deras, då deremot de, hvilka, såsom stattorpare icke fä egen jord alt bruka och skörda, icke kuuna lifvas af samma intressen, som de, hvilka sjelfve hafva nytta och gagn af sitt arbete. Man borde också något besinna att man icke har att hoppas en god stam arbetsfolk vid en egendom, om man beröfvar dem, hvad som lifvar och gläder menniska!) i allmänhet, nemi. att hafva sitt egel att sköta. Vår allmoge värderar så mycket att hafva t. ex. sio egen ko, hvilket statlorparen icke har, att de ofta under året räkna liden från den dag då kon bär eller lammet föddes, och hvem har ej sett allmogens glädje efter lyckligen inbergad gröda från åker, som den sjelf besått. Deremot statlorparen, hvad har han alt glädja sig ål? Haus önskan om god skörd kan icke vara sådan som husbondens, ty ju bättre skörd husbonden får, ju mindre får torparen, som får sin stat i det bestämda sädesmåltet, och ju sämre skörden utfaller för husbonden, och i allmänhet, ju mer blir måttet värdi, för torparen.
Hade nemi. detta förslag blifvit antaget, så skulle äfven, enligt den 29 § Riksd.Ordu., som Hr Cederschjöld nyss citerat, och som handlar om Const.Ulsk:s ovillkorliga skyldighet, ali För de dersammastädes uppräknade händelser ställa en Statsrådets ledamot inför Riksrätt, Const.Utsk. haft sig ålagdt, alt förfara enahan - 24 Den 2 November f. m. da, då det trott sig finna, att en Statsrådets ledamot underlåtit att kraftiga föreställningar göra emot ett Konungens beslut, som enligt deras förmening stod i uppenbarlig strid med ”Rikets sannskyldiga nytta”, hvilket åter, dä begreppen derom äro så olika, att den ena anser såsom till Rikets sannskyldiga nytta ländande, hvad den andre anser såsom stridande deremot, hade varit att, enligt min förmening, alltför mycket blottställa Statsrådets ledamöter för det individuella omdömet. Hr Cederschjöld har vidare yttrat, alt den största förseelse, som en Statsrådets ledamot kunde begå, näst förräderi, vore, att i annan ordning, än den lagen föreskrifver, tillvägabringa en förändring i Rikets lagstiftning; men då begreppen lios oss, likasom i de flesta andra länder, äro ganska skiljaktiga vid bestämmandet af hvilka lagar som böra under den lagstiftning, som i 87 § Reg.F. omförmäles, så skulle jag tro, att misstag härutinnan kunna ske ganska oskyldigt, utan att närma sig lill högförräderi. Jag hemställer till Hr Cederschjöld, huru tolkningen af denna § skulle blifva, om II. St., i annan ordning än den grundlagen föreskrifver, sjelfve föreslogo ett stadgande, som vore stridande emot 87 § Reg.F., samt begärde alt K. M. skulle det blott promulgera? Att en dylik anhållan blifvit gjord, hafva vi sett vid 1818 års riksdag, då R. St. begärde, att Konungen måtte promulgera deras beslut, att inställa Bankens skyldighet alt uppfylla sin, enligt allmän lag, ingångna förbindelse alt inlösa sina sedlar.
Efter denna grundsats har BevillningsUt. skottet sökt att lämpa sin åtgärd, och det är, derföre, som föremålen för Samhällsinrättningen eller säkerhet till person och egendom blifvit lagde till grund för beräkningen och utgörandet af de directa utskylderne eller den egentliga Bevillningen. Under öfverläggningarne härom har fråga uppstått om de i sednare tider använde tvenne särskildte methoder till vinnande af det egentliga syftemålet. För den ena af dessa eller afgift af all behållen årlig afkastning af egendom, rörelse, lön eller arbetsförtjenst, efter förut gjorde afdrag för skuld och nödvändige omkostnader, med ett ord en inkomst-afgift af verklig förmögenhet, tala isynnerhet de omständigheter, att rättvis jemnhet i Taxeringen här skulle åtföljas af enkelhet i Räkenskaperne och skattskyldigheten i synnerhet träffa den verkliga förmå - % 'BevillningsVtsi, Betänkanden. gan att bara den. Dessa skäl bar Bevillning*» Utskottet ej misskänt, men då det erinrat sig, att 1810 års EevillningsFöro driing, som utgick från samma synpunkt, hvarken inbragte åt Staten den påräknade Summan, eller kunde med lätthet sättas i verkställighet» utan tvärtom för» anie 'de flerfaldiga klagomål och förfrågningar, liar det ej kunnat till allmän efterlefnad föreslå detta Bevillningssätt. Vissheten deraf, att de nödiga Summorn© till betäckande af Statsbehofven inbringas, är en alltför vigtig omständighet för att vid frågor af denna art kunna lemnäs ur sigte. På så :ant sätt är säkerheten ådagalagd af beräkningsgrunderne i den BevillningsFörfaétning, som af Rikets Högl Ständer år 18 19 gillades och antogs samt 1815 jemkades , och en allmänt yttrad tillfredsställelse med beskattningssättet har visat, att om brister deruti, likasom i hvarje menskligt arbete än förefinnas 3 hafva desse likväl ej varit så vigtige att de förmått öfverväga fördelarne deraf.
Domares under* rättelser om dylika köp, som Egares egna uppgifter, skulle fortfara såsom någon ledning för Taxeringsman, utan att inverka på deras fria rätt att, efter ed och öfvertygelse, uppskatta fastigheter, Samt, i Utskottets tanka, inga vådliga följder härigenom kunna uppkomma, men deremot alltid nyttiga upplysningar vinnas, finner Utskottet ingen anledning att frånträda den i dessa afseenden tillkännagifna mening» Elfte Grunden. Inom Höglofl. Ridderskåpet och Adeln framställdes af en Ledamot det yrkande, att bestämdt borde föreskrifvas, det BrandfÖrsakrings-beloppet ej får öka Taxerings-värdet å Landtegendom, emedan det vore obilligt att beskatta någon för det hati bygger för efterverlden; hvarjemte en Ledamot af Vällofl. BorgareStåndet ansett meningen i detta Moment otydlig, derigenom, att 21 Mom. 2 § 3 Bih. tilt R. St. Art. i 1823 Ars Författning uteslutits, och en annan, att både 16 och 21 Mom. vore origtigt utelemnade. Flere Ledamöter hafva dessutom yttrat, än att Brandförsäkringsvärde å hus vid Landtegendom borde vid Taxeringen alldeles icke afses, och än att detta förhållande vid värdets bestämmande skäligen kunde komma i beräkning.
Sitta $ated)eö, font är etter fatt blifroa antagen, borbe eitbaft fåfotit Ijanblebning roib religionöunberroibniitgen ocl) icfe titt utanläsning be* gagnaö, belö att lämpliga åtgärber matte roibtagaö titt erljåttaitbe af eit för omförtnälba fpfte tjenlig fatefeé*förflaring, öfroer Ijroilfen fränt* ftälliting uttberbåniga uttåtanben blifroit inforbrabe ocb afgifna från OiiketS famtliga fonftftorier; 2) af bet roib ftfilibite Oiiköbag förfamlabe $Prefieftånbet, att ett utaf färffilbe fomiterabe uppgjorbt förflag titt förklaring öfroer ttäntnba katec^eö måtte, i beit Ipbelfe betfamina erhållit genom bett af ©tånbet beråt egnabe flutliga granjfiting, roarba, t fiättet för beit år 1810 antagna förklaringen, titt allmänt bruf roib ffolorita od? i förfamlingarua attbefallb; ©å ocb bå Äoitgl. 9Jlaj:t funnit befja båba äreitbeit påfatta en närmare utrebning, fjururoiba icfe änbantålé* enligt roore att, på fätt inom roijja blanb fonjtjlcrierna äfroeit blifroit förorbabt, en i någon mait annorlunba beffaffab orbiting, än beit itn t allmänhet roebertagna, blefroe roib religionéunberroiöningett följb, l)ar Äoitgl. 9ftaj:t funnit gobt att åt faffuitnig perfon ltppbraga bet för* berebattbe arbete, font i outförmälba affeenbe erforbraö.
Prot. 1850 & 1851. 6 Sami. 1 Afd. 20 Uiift. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 53. diskontverkels kraf förnyats, utan att likväl någonting kunnat i exekutiv väg tillvinnas, enär berörde arf genast blifvit från Juslitie-kollegium uttaget af Fleetwoods slägtingar, hvilka, på grund af erhållna invisningar, dermed godtgjort sig för hvad de till hans underhåll dittills förskjutit 5 vid hvilket förhållande och sedan Fleetwood hos Diskontdirektionen gjort framställning om någon mildring i betalningsvilkoren, så vida han, i sin nödställda belägenhet, skulle kunna undgå att göra cession, Diskont-direktionen funnit med Verkets fördel närmast förenligt medgifva, att, derest Fleetwood liqviderade lånets kapitalålerstod, 900 r:dr banko; honom förunnades befrielse från exekutiva åtgärder, så länge hans ekonomiska vilkor icke föranledde alt göra sådana åtgärder gällande; varande den föreskrifna inbetalningen af Fleetwood behörigen fullgjord. Då, med kännedom af Friherre Fleetwoods medellösa belägenhet, det icke är ringaste anledning förmoda, att lian, som redan uppnått en ålder af 62 år, skall någonsin komma i tillfälle godtgöra den till belopp af 2198 r:dr 21 sk. 5 rst. banko, å ifrågavarande lån upplupne öfverränta, hvaraf en betydlig del blifvit beräknad efter 8 procent, har Utskottet, i likhet med hvad i dylika fall hitintills egt rum, skolat hemställa, att meraberörde öfverränte-skuld måtte la afskrifvas. Stockholm den 20 Juni 1851. Reservationer : af Doktor Sandberg, bifogad Utlåtandet N:o 53. af Herr C. Sundin. Utlåtande öfver ett af förre Handlanden C. A, Gödecke gjordt achords-anbud.
Kapitaloch ränte-inbetalningar å de af Rikets Ständer eller Kongl. Maj:t beviljade lån » 167,924: 92. Återbetalningar och räntor å de af Riksgälds-kontoret, till dess kontanta behållnings förräntande, utgifna lån » 2,159,259: 66. Återbetalda kreditivmedel jemte derå upplupna räntor » 80,959: 8. Återstoden af öfverskotten å 1856 års statsinkomster » 1,500,000: —• Besparingar å från Riksgälds-kontoret utbetalda anslags-summor » 15,008: 61. Ersatta förskott » 903: 41. Från Riksgälds-kontorets banko-räkning Nio 2 öfverförda medel Utgifter under Januari—Juni månader 1859: Utbetalda statsanslag, beviljade vid sednaste riksdag, » 2,119,303: 21. Utgifna lån, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1853 och 1854 års riksdag, » 480,000: — Dito dito vid sistförflutna riksdag » 607,120: —■ Utbetalda anslag för folkundervisningens befrämjande » 370: — Lyftade medel utaf de på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver... » 13,065: 44. Dito undsättnings-medel » 30,000: — Räntor och kapital-afbetalningar å Riksgälds-kontorets skulder » 125,721: 11. 1859 års ränteoch amorterings-bidrag för jernvägslånet » 1,166,666: 67. Förvaltningsoch uppbörds-kostnader, jemte pensioner m. m » 45,699: 11. Fromma stiftelsers andelar i kortstämpel-afgiften » 25,058: 66. Riksdagsoch revisions-kostnader » 7,581: 90.
Ständer anhöllo uti underdånig skrifvelse, att vid nästblifvande riksmöte få af Eders Kongl. Majit emottaga fullständigt förslag till definitift ordnande af Fångvårds-Styrelsen och den vid fängelserna anställda tjenstemannaoch bevakningspersonal samt till reglering af aflöningskostnaderna för hela denna förvaltning. Med anledning af berörde framställning, hvarmed afsetts fåugvårdsanslagets fördelning uti tvenne, deraf blott det ena behöfde såsom förslagsanslag uppföras, har Fångvårds-Styrelsen uti infordradt underdånigt utlåtande anfört, bland annat, hurusom aflöningsko8tnadernas utgående å ordinarie stat, efter Styrelsens förmenande, medförde den fördel, att derigenom skulle beredas mera fasthet och bestämdhet åt förvaltningen samt att sådant skulle bidraga dertill, att personer med erforderlig bildning och i öfrigt passande egenskaper lättare kunde erhållas vid besättande af tjenstebefattningarna vid fångvården — och ur denna synpunkt funne Styrelsen det ensidigt, att samtliga dessa befattningar blefve å ordinarie stat uppförda. Men å andra sidan borde ej heller förbises, att en stor del af tjenstebefattningarna vid fångvårdsanstalterna vore af den beskaffenhet, att ej mindre aflöningsbeloppen än äfven befattningarnas antal’ måste lämpas efter tillfälliga förhållanden och derföre ofta vore underkastade förändringar. Sålunda förekomme: att antalet af bevakningspersonalen, hvartill fånggevaldiger och underbefäl vid Krono-Arbetscorpsen vore hänförliga, berodde af fångantalets tillvext eller minskning, beskaffenheten af de arbeten, hvarmed fångarne sysselsättas, jemte flere i afseende å säkerheten och ordningen förekommande omständigheter, hvarförutan aflöningen för denna personal, åtminstone hvad anginge den lägre betjeningen, måste lämpas efter å olika orter gällande högre eller lägre arbetspriser; att arbetsföreståndares anställning och aflöning vore beroende af de förändringar, som kunde Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862.
En sådan likgilllighet har jag ansett vara min pligt att icke iakttaga, lemnandes naturligtvis åt livar och en att följa sin egen åsigt. Frih. Cederström har sagt, att det vore för tidigt ännu att yttra sig öfver Hr Silfverstolpes yttrande d. 26 April, oeh alt man borde vänta till dess att protoc. för den dagen blefve justeradt. Deruti har Frih. Cederström ganska rätt, men jag har också icke yttrat mig ronde Ilr Silfverstolpes yttrande d. 26 April, utan jag har yttrat mig öfver det försök till inskränkning i yttranderätten, som af PresteSt., såsom Stånd betraktadt och genom dess Talman, blifvit gjordt i skrifvelse till enskild riksdagsman, Hr Silfverstolpe, hvilken, man må säga hvad man vill, icke här yttrat sig i egenskap af Konungens rådgifvare, ty i sådan egenskap äger lian att yttra sig i Conseljen, utan i egenskap af R. o. Ad:s ledamot. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: I denna obehagli ga discussion hade jag icke ämnat deltaga, men genom några här fällda yttranden, hvilka jag ansett icke böra lemnäs helt och hållet utan genmäle, har jag funnit mig uppmanad dertill. Sedan jag anmälde mig, har likväl en stor del af hvad jagarn - Den 7 Maj f. m. 383 nade säga, blifvit yttradt af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström, Jacob. Jag kan således förbigå hvad sålunda redan blifvit utredt och inskränka mig till några få återstående punkter. För min del kan jag icke finna, att den förklaring, som af Ridd.secret. blifvit meddelad, ang:de tillkomsten af ifrågavar. yttrande, är nöjaktig. Jag tror det vara stridande emot ordningen, att ledamöters ojusterade yttranden enskildt utdelas på hvad sätt som helst af Ridd.secret., som väl är ansvarig för deras öfverensstämmelse med protocollet, men dock icke ensam har pröfningsrätl härutinnan.