Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ja, hvad skall man göra vid ofoget? » tänker mången. Jo, man skall opponera sig • Idun har aldrig emottagit och infört giftermälsannonser, utan att den annonserandes namn och adress uppgifvits för redaktionen, som därigenom satts i tillfälle att kontrollera vederbörandes rättsinniga afsikter. Emellertid ha vi nu beslutit, att och i både tal och skrift söka bevisa, att det är ovärdigt vår upplysta tid: ch i grund och botten orätt att drifva gyckel med en så allvarlig sak som äktenskapet, och man skall hemställa till de tidningar, som pläga mottaga dessa » bidrag », om de ej skulle kunna existera dem förutan. Idun med sina mänga goda krafter skulle otvifvelaktigt kunna verka mycket till frågans lyckliga lösning, och det vore ett värdigt mål för en sådan tidning och ett rensningsarbete, som skulle bereda rum för en ädlare sådd. Upplysa och värna är ju vår tids uppgift. Må därför ingen, som härtill äger förmåga, undandraga sig att göra det. A. R. Sport. Jf \ et var en tidig vårmorgen, just i hjult +PL sportens brytningstid, då den trehjuliga £ \ r maskinen, som på landsbygden fått det L betecknande namnet » Vältepetter », nä- stan blifvit glömd och dess eftertädare, bicykeln, ännu icke bringat människor till ryktbarhet och hästar till att skena; den var endast känd i de större städerna. Därför kan man förstå madam Rönns fasa vid den flyktiga skymten af en bicykelryttare i den dimmiga morgonen, innan solen var uppe. Gumman var på väg till fru Svingel, den förra häradsskrifvarens änka, som hade inackorderade sommargäster i sitt rymliga hus. Där skulle vara storbyk denna dag; därför var madam Rönn, husets hjälpgumma, så tidigt ute och vandrade. Hon kom flyende öfver nyplöjda åkrar — där troll och deras anhang icke ha makt att färdas — fram till Mariero och slog med knutna händer på den låsta förstugudörren; en af sommargästerna vaknade och skrek, att elden var lös, och ville hoppa ut genom ett fönster, men kunde lyckligtvis icke få upp hasparna, innan fru Svingels röst stillade oväsendet.
"Vid annan mönstring; uppbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning, må ej bränvin försäljas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster." "Ej må någon å landsbygden fara med bränvin ifrån by till by, eller från gård till gård att dermed köpslaga.” § 26 bifölls med den förändring, att 2:dra momentet erhöll följande lydelse: "På landet vare då, derest Konungens Befallningshafvande ej särskildt undantag meddelar, all annan utskänkning förbuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande. I stad eger vederbörande myndighet att best imma hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten!' § 31, bifölls med den förändring, att framför ordet: ”utskänkning” tillädes: "minuthandel eller." § 35, ansågs böra erhålla följande redaktion: "med undantag af den i 33 § meddelade föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin gälla för alla brända eller destillerade, ineller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade." § 47, ansågs böra erhålla följande lydelse: ”Husbonde ansvare för förbry telse, som med hans vetskap mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord.,' Alla öfriga §§ biföllos, hvarjemte Ridderskapet och Adeln beslöt att åt Utskottet öfverlemna, att uti Förordningen angående vilkoren för bränvins försäljning göra de ändringar i ordalagen, som sammanhanget i det hela kan anses erfordra.. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 4 3, i anledning af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvinsförsäljning; jemte Utskottets vid samma Betänkande fogade "förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning.” Härvid förekommo: § 4, i författnings-förslaget. Gillades och antogos.
Ständer hafva i underdånig skrifvelse, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, att vägbållnings-skyldigheten varder i möjligaste måtto jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vägarne draga fördel, anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka enligt hvilka grunder och på hvad sätt brukoch bergverks anläggningar, skattlagd» mjöloch sågqvarnar samt andra fabriksanläggningar på landet må åläggas att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt efter vederbörandes börande Nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta. Enligt den upplysning, som från Kongl. Civil-Departementet meddelats Rikets Ständers Justitie-ombudsman, har Kongl. Majit, i följd af förberörde underdåniga skrifvelse, anbefallt Kammar-kollegium, att, efter det Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande blifvit hörde, med underdånigt utlåtande i ämnet inkomma. Sammansatta Lagsamt sillin. Besvärso. Ekon.-Utskottets Betänk. Vid sådant förhållande hemställer Utskottet: att de i enahanda syfte af enskilde motionärer framlagda förslag icke må lill någon vidare åtgärd föranleda. 4:o. Om vägunderhållets bestridande genom uppbärande af vugafgi/ler. Utskottet, som nu går att skärskåda förslaget om lindring i vägunderhålls-skyldigheten genom vägpenningars upptagande, har icke förbisett de svårigheter, som genom dylika bidrags utgörande, kunna uppkomma i ett så glest befolkadt land som Sverige, hvarest, jemförelsevis med andra länder, der vägarne på sådant sätt vidmagthållas, trafiken kan anses obetydlig. Men då jordbrukaren obestridligen har rättmätiga anspråk på, att hans dryga och besvärliga väghallnings-skyldighet i någon mån lindras, och något således mäste göras, har Utskottet ansett delta förslag vara, bland de nu framställde, det mest verkställbara.
Sunt kunna vara tillrackjige, af hvilka proCent medel Uppbörds-Comtnissarierne likväl intet mera undfå borde än af denna summa belöper, sorn de verkeligen indrifva, så att , om den uppgifna summan riktigt af dem upbäras, hade de tillsammans att tillfullo undfå sina 1.600 R:dr S:mt, men örn något deraf blefve innestående, skulle af dessa 1,600 Dal. S:mt innehållas så mycket, som på den innestående summan belöper, på hvilket sätt Riksens Ständer då förmodat Upphprds Commmissarierne kunna upmuntras, att med så mycket större drift förrätta Uppbörden , som deras egen förmån derunder berodde. Ytterligare håfven J, år 1741, hos Oss i underdånighet anmält en lika ansökning af Magistraten med den , som nu hos Riksens Ständer blifvit ingifven , hvarpå Vi den 30 Juli samma år, i Nåder förklarat , att som Riksens Ständer på 1734 års Riksdag sjelfve utsatt 1,600 Dal. S:mt till 8 Uppbörds Commissariers aflönande här i Staden; så vore det betänkeligt att samtycka till någon förhöjning på samma faststälta summa, heldst den ändå nogsamt besvärade de Publique medlen emot förra tider, då Stockholms Stad lika i ©8-2 Den ii Juli. J, ' lika med de öfriga Städerna i Riket af egna medel bestått, hvad till Uppbördens indrifvande för Kronan har erfordrats. Sluteligen hafva Vårt Kamrnar-Collegium «ch Stats-Contoir yttrat dess tanka vara , att ej något öfver de redan faststälda 1,600 Dal. Srrnt af Kronans medel genom flera proCents bestående af Uppbörden måtte beviljas , utan i fall någon tillökning skulle pröfvas nödig, i anseende till närvarande bevillningssätt, och deraf hörande mera besvär, hafva de förment att sådant af Stadsens enskilta mödel kunde bestås och godtgöra*. Detta allt förmäla Riksens
Då Rikets Ständer, förmedelst den granskning af StatsRådets Protocoll, som af ConstilutionsUtskotlet vid senaste Riksdag blifvit verkställd, redan tagit kännedom om de under åren i832 och i833 vidtagne utbetalningsåtgärder, och desamma godkänt, synes väl, med stöd af 76 § Riksdagsordningen, som några speciella erinringar dervid, icke bordt derefter komma i fråga, men enär Revisorerne, det oaktadt, framställt åtskillige anmärkningar i afseende å grunden för dispositioner, anser StatsContoret sig, i anledning deraf, uti åtskilliga delar jemväl böra meddela upplysningar. Revisorerne hafva anmärkt: 1:0 Att, genom Eder Kongl. Majtrs Nådiga Bref af den 7 September och den 21 December i833, Landshöfdingen m. m. A. Adlersparre blifvit förordnad alt, under den Landshöfdingen m. m. M. von Törne beviljade 8 månaders tjenstledighet, förvalta LandshöfdingeEmbetet i Jemtlands Län, emot åtnjutande af skjuts och tractamente för fram och återresan, samt af ett månadlligt arfvode af igo R:dr utaf 2:dra fluf 1 <3‘ *) ( l64 ) VudTitelns Besparingar; och då uti Eder Kongl. Maj:ts .Nådiga Bref i ämnet, icke omförmäits något skäl eller laga förfall för den af Landshöfdingen von Törne tillgodonjutna tjenstefrihet, hafva Revisorerne ansett den sistnämnde sjelf bordt vidkännas kostnaden för sin Vicaries aflönande, helst sådant öfverensstämde med Kongl. Brefvet till KammarCollegium af den 29 October 1799, enligt hvilket tillförordnade eller vicarierande Landshöfdingar böra erhålla en tredjedel af Landsliöfdingelönen.
Sraftfett å rifetö begge förnämfta fanaler, ©ötya oty Sroltyätte, t)ar imber febnare tiber årligen tilltagit, i följb tyvaraf fanalafgifterna å @ötl)a fattal, ftmilfa år 1850 ntgjorbe icfe fullt 83,ooo 9l:br, år 1855 öfatö titt nära 142,ooo 9t:br, oty enafjaitba afgifter mib £roll É ©trömöfjolntö, hjelmare, ©öbertelje oty Söäbbö fanaler f>ar berentot Ijmarfett ntinffniitg etter tittmärt i någon antnärfningömärbare ntån egt runt i traftfen imber famina år. s(ug'6at§ Qsrporteit af {fångjern oty jernmanufaftur, beräf Äoppartittmetfntngeit har bers emot oafbrutet marit i fliganbe od) från ett mebelbetopp unber åren 1848 — 1852 af 10,215 SM. år 1855 uppgått titt 12,526 SM. 0ebait Diitetö 0tänber bifattit $ongl. 3Äaj:té nåbiga framftättniug såmnocenten om förhöjning af tånprocenten mib inhemff, ltttö belåning l)oé U^,ul(fcl'fcntc”- biftontfonben, t>ar genom nåbig ^ttngörelfe blifmit ftabgabt, att lått må funna bemiljaé äitba titt ett belopp af 66? procent af bet märbe, font mib ltttfontoret blifmit beit pantförftrifna ullen åfatt, etter, om (Soms mercesSottegiitm, mib jeutförelfe nteb ullprifen i allmänhet, finner bets famina för högt, af kollegium befWntmeé.
Från Östervik kom Assessor R. med fru och svägerska, deras af oss redan kända döttrar, tvenne minderårige söner med sin informator, häradshöfdingen och ett slags sällskapseller husmamsell. Från Vestervik se vi major Möllerstedt med fru, son och dotter, jemte några yngre plantor, «solbrända och feta» samt ett redan äldre fruntimmer från Lovisa, som var hos dem på besök. Majorskan, en treflig matrona, som bröt något på finska, föreställde sin medförda gäst för lagmanskan; hon sade ett artigt «välkommen,» men tog ingen notis om henne sedermera. Medan kaffe fördes omkring och sällskapet ännu ej skingrat sig, spelade Jeanette något «hackmessigt» sina nya variationer; sedan föreslog vår «vittra Eva» att göra «bouts rimés» men det kom sig ej i gång. Det var likväl för varmt ännu att börja dansen, äfven väntade man på några dansörer, som man visste vara i ett närbeläget torp för att ordna paryren. Det var naturligt, att den sorgklädda Leonna skulle ådraga sig de äldre personernas blickar. Hon blef rätt förvånad, när den frun, som hitkommit med Möllerstedts, helsade henne som en gammal bekant. Det var fru Snabbeck. Majorskan, som såg detta, tog denna sedan i förhör, och ville veta hvem den unga damen var, som hon säkert hade sett som växande, sade hon. För att erfara något nytt, måste äfven vi litet lyssna på fru Snabbecks svar. Sedan hon nämnt hennes namn, fortfor hon: — «Den här unga fröken känner jag obetydligt, men desto bättre den slägt hon fått genom sin halfbror, befallningsman Nordenskans' giftermål.» Och nu omtalade hon, huru hon uppfostrat dennes fru; men den andra, den äldre systern Hedda, hade slägten ingen glädje af. Hon skulle gifta sig, hade man sagt, med en nyss blefven handlande och brölloppet var utsatt, ehuru de ännu icke voro förelyste: men ett, tu, tre, voro hans varor konfiskerade, boden igenslagen, och han sjelf pocker i våld, utan att man ännu fått någon spaning om honom.
Om jag icke misstagit mig uti mitt omdöme härutinnan, så torde det tillåtas mig, att finna anmärkningsvärdt, det Herrar Revisorer icke funnit dessa förhållanden nog magtpåliggande för att genom ett yttrande, dervid fästa Riksens Ständers och det allmännas uppmärksamhet, för att såmedelst genom verkningarnes ådagaläg - Den 17 Februarii. 437 gande, påkalla orsakernes häfvande. I sammanhang härmed synes det helt och hållet legat inom Herrar Revisorers verkningskrets, att böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet vid sådana åtgärder, som framför andra verkat inrättningens obestånd, och ibland desse synes det af Regeringen direct till åtskilliga Landshöfdingar lemnade tillstånd för undsättningstagare rörande återbeialnitigsmethoden, såsom mäst i ögat fallande, förtjent att af Her rar Revisorer till en närmare Riksens Ständers granskning utredas, hvarvid den omständigheten, att en högst betydlig förlust blifvit inrättningen tillskyndad särdeles genom den, åt undsättningstagare i Jemtland förunnade tillatelsen, att tunna mot tunni afbörda ett belopp af utöfver 20,000 tunnor spannemåi, bordt föranleda till undersökning huruvida spannemålsDirectionen iagttagit, att till bevakande af Verkets fördel och det allmännas derunder beroende raft, göra behörige föreställningar emot ett så ofördelagtigt och till Verkets totala undergång ledande iiqvidationssätt. Då desse Magazinslnrättningens allmänna förhållanden, icke synas påkalla Riksens Siänders Revisorers uppmärksamhet till sådant afseende, att anmälan derom till Riksens Ständer blifvit gjord; så tyckes likväl att åtskillige biomständigheter vid forvalmingsgrunderne för allmänna Maga zins Inrättningen bordt, till Riksens Ständers underrättelse af Herrar Revisorer fullständigare utredas Jag nödgas i följd deraf exempelvis yttra min förundran deröfver , att Herrar Revisorer icke funnit förfarandet med 4*8 Den 17 Februarii, fp*nnemåls upphandlingen 1831 förtjena till Riksens Ständers skärskådande öf verlämnäs
Den summa af 4,400,000 Riksdaler, som Rikets Ständer vid denna Riksdag till Banken anslagit, såsom återstod af Rikets skuld för kostnaderna vid 1808 års krig, skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier , utgöra en Bankens behållning utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar , och användas endast till förstärkande af Bankens Metalliska fond , sedan silfverutvexlingen börjat, sa att möjligen inträffande Capitalförminskoing under året af vinsten ersättes. $• 5- För hvarje halfår skall, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt , som klätt och fullständigt visar Vexel - Bankens ställning , genom Rikets Ständers Fullmägtiges försorg tryckas och med allmänna Tidningarne utdelas, samt, efter hvarje års bokslut, en öfversigt, som visar Bankens hela stallning. J. 6. Enskilde stånde det fritt att Bolag inrätta till Bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom Kongl. Kungörelsen af den ii Januarii 1824 redan, angå - Prot. Utdrag den l3 Jamiarii 1830. 61 ende enskilda Bankinrättningar, är stadgadt, eller framdeles af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer stadgadt varder. §. 7.' Alla Stadgar och Reglementen^ angående Bankens rörelse och förvaltning, skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna Lag fastställda grunder. Denna Lag ma, såsom allmän Civil LagJ ej annorlunda andras, än på sätt i Regerings-Formens 87 §• stadgadt är; och ege,’ i afseende på verkställigheten, samma kraft och verkan, som Rikets öfrige gällande Lagar.
Utskottets hörande är så mycket mera obehöfligt, som Utskottet förklarat sig icke kunna göra afseende på den anmärkning, soni inom RiksStånden blifvit gjord rörande 3o §.; men der - Den 6 November f. m. deraf följer ingalunda, att Rikets Ständer ieke både kunna och böra säga: Vi anse, att en sådan anmälan, som omförmälde §. omnäm* ner, bort hafva blifvit af Utskottet gjord; men då sådant ej skett, bestämmevi, att det skall göras. Jag anhåller om proposition, och tror icke, att Grundlagen derigenom förnärmas. Skulle Herr Grefven och Landtb Marskalken vara af olika tanka med mig, begär jag, att Ståndets mening deröfver må t* te inhämtas. Hans Excellence Herr Grefven och LccndtMarskalken yttrade, att enär StatsUt* skottet, i dess senare Utlåtande, uppå anförde grunder, ”ansett sig betagit möjligheten, att efter 3o §. Riksdagsordningen göta ansvarsanmälan emot någon af de Em”betsmän, som vid skeppshandelsaffairen lagt ”hand,” och Utskottet således verkeligen tycktes redan hafva ingått i pröfning af förevarande ämne, vöre det måhända icke värdt, att derutinnan ytterligare höra StatsUtskottet, utan torde Ridderskapet och Adeln nu genast kunna pröfva frågan, samt dervid antingen bifalla eller afslå StatsUtskottets nyss omförmälte yttrande; och kunde det i sednare fallet icke vara Rikets Ständer betagit, att, om så nödigt pröfvades, sjelfve besluta ifrågastäldte ansvarsanmälan. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Rid48 H. 20 3o 6 Den 6 November f. m. derskapet och Adeln godkände StatsUtskottets af Hans Excellence nyss omnämnde Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å berörde Utlåtande, fann för godt bifalla Herr Rosenqvists ifrågavarande framställning.
Hvarje ledamot yttrar sig, efter upprop af Ordföranden, i den ordning, han dertill anmält sig, och eger att göra förslag och framställningar i ämnen, som ligga inom Nämndens befogenhet. 23 §. Yppa sig vid beslut olika meningar, galle den mening, hvarom de flesta sig förena. Äro rösterne på begge sidor lika, afgöre Ordförandens röst. 2fi §. Vid hvarje ordinarie sammankomst skola först föredragas de expeditioner, som sedan sistförflutna sammankomst till llärads-nämnd ankommit. Sedermera, efter ärendenas vigt och angelägenhet, mål, som blifvit uppskjutna från sist förflutna sammankomst, samt meddelanden från myndigheter, embetsoch tjenstemän. 27 §. Sammankomst må icke fortfarande hållas längre än 3 dagar, hvarefter Ordföranden förordnar om sammankomstens upplösning. 28 §. Alla till Härads-nämnden emellan dess sammankomster ankommande bref och handlingar emottagas af Ordföranden, som dem vid nästa sammankomst anmäler. Föröfrigt fördele Nämnden sig emellan de olika göromålen och bestämmer sjelf om arbets-ordning och arbets-sätt. 22 Allm, Besv. och Eicon. Ulsk:ts Bet. Röst-rätt inom Nämnden räknas per capita. 30 §. Alla kommunikationer, utlåtanden och förklaringar emellan Nämnderne skola så skyndsamt meddelas, som ärendenas vigt kräfver. För verkställighet häraf eger Nämnden rättighet förelägga vitén af högst 10 R:dr Banko. 51 §• Hvarje härad betalar sina ombud i Läns-nämnden i vanlig ordning och på sätt nu sker vid ombudskap för häradet; men när Läns-nämnd kommer i tillfälle att ifrågavarande utgifter bestrida, så böra de ifrån Läns-nämnds-kassan utgå. 32 §. Härads-nämnd må icke fatta beslut med mindre än halfva antalet ledamöter är närvarande. Grefve af Ugglas: Förslag till Reglemente för Läns-nämnden. 1 §• Till bildande af en Läns-nämnd skall å allmän sockenstämma utses en deputerad ifrån hvarje inom Länet varande stadseller landt-församling; dock må de socknar, som tillhöra samma pastorat, der de så åstunda, förena sig till val af en deputerad för hela pastoratet.
Detta hade sin åsyftade verkan: ingen torpare saknades i daggryningen vid arbetet på gården, huru aflägset än hans torp var beläget, dagsverkena fullgjordes punktligt, och pålagorna från frälsebönderna inflöto i rättan tid. Hans andra åtgärd var att gifta sig. Hans utkorade var dotter af en skottsk öfverste Bruce, som under de sednare krigsåren ingått i svenska hären och sedan bosatt sig i Sverige. Det troddes, att ett sedan barndomen rotfästadt tycke bestämt honom för detta parti, men att Agnes Bruce endast med motvilja och nödgad af sin far emottagit hans hand. Hon var några år äldre än sin man; hennes yttre, utan att vara skönt, var tilldragande och bar stämpeln af hennes hjertas godhet. Godsets underhafvande lärde snart att älska sin herres maka lika högt, som de hatade hans fogde, hvilken med ridpiskan oupphörligt sporrade deras arbetsifver. Drake sjelf visade sig sällan bland sina underhafvande, utom om Söndagarne, då han vid sin hustrus sida åkte till socknens kyrka. Det var en egen anblick, då man såg hans dystra, kalla ansigte bredvid hans makas milda, vemodiga drag ... och med hvarje år tyckte man sig märka, huru dessa blefvo allt blekare, allt mer lidande. Var hon lycklig, denna känsliga qvinna, med denne slutne man? Frös ej detta af naturen så varma hjerta bredvid ett bröst, som kanske aldrig hyst någon annan värma än den från en hastigt upplågande och åter slocknande passion? Under det första året af sitt äktenskap plägade Drake föga umgänge med sina grannar; man gjorde de årliga skyldighetsbesöken hos hvarandra, och dervid förblef det. Sednare sågos talrikare gäster i Sjöviks salar, och bland dem män af högsta samhällsställning såsom hertig Adolf Johan, riksstallmästaren Banér och riksrådet Bengt Skytte. Man anmärkte, att flertalet af desse gäster bestod af fiender till den bestående regeringen; men då Drake skenbarligen höll sig aflägsnad från politiken, fäste man ingen vidare uppmärksamhet dervid. Förhållandet mellan den unge Drake och det gamla riksrådet Skytte blef snart förtroligare, än man vid en sådan skillnad i år och med kännedom af deras karakterer skulle väntat:
St:r i ani. af någon gång framträdande klander mot Styrelsen för planlöshet, och man har sagt att R. St;r sjelfve icke alltid vore frikallade från samma fel. I detta fall måste jag förklara min stora tillfredsställelse deröfver att, i händelse en föieg:de Riksdag rusat fram med anordnande af utgifter utöfver hvad skäligt varit och Statens tillgångar medgifvit, ett efterföljande StatsUtsk. och representation kan ega rätt att något tillrättaföra hvad föregångaren nog obetänksamt råkat besluta. Det är sagdt att vapenöfningarne helt och hållet bero på förslagsanslag, d. v. s. att i st. f. 65 0,000 rdr, sorn nu föreslås af Utsk:t, skulle latituden vara sådan att icke något hinder funnes för beloppets utsträckande till 8 å 900,000 rdr. Jag frågar er, Mine Hrr, om vi, som lagstifta, på något sätt ådagalägga princip i afs:de på vårt åliggande och vår pligt att bestämma statsutgifter, i händelse vi icke, i allt hvad på oss ankommer, återföra saken till sin rätta ståndpunkt, nemi. att behofveu beräknas sålunda som de böra förekomma, så att representationen blir i tillfälle att pruta på eller nedsätta dem, i händelse de icke befinnas med sanna förhållandet öfverensstämmande. Hvad här blifvit yttradt om arméens tjenstbarhet mäste jag bekänna att jag alldeles icke kan godkänna eller förstå; ty vi hafva, Gudi lof! haft nära 50 års fred, och om det skulle hända att vi något år hafva missväxt, eller att, såsom förb år vid Axevalla, förnödenheterna blifva dyrare, så att lägret derigenom skulle kosta mycket mer än vanligt, så må val ett upskof ega rum, och derpå beror ingenting om exercisstyrkan skulle för något år under sådana förhållanden inskränkas. Då det är reservationsanslag, kan hvad som besparas på det ena året, med större fördel användas på det 0 fl ii 11 April f. m. 81 det andra.