Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man fann, att städerna hade bestämdt behof af en sådan inkomst och att den ej på annat satt kunde tillvägabringas, samt att den andra Statsmagten godkänt detta förhållande, hvilket således vunnit häfd och kunde ses ur den synpunkt, att K. M., i följd af sin oeconomiska lagstiftningsrätt, ägt att bestämma tolagen. Med ett ord, tolagens invecklade natur gjorde, att Utsk. omöjligen kunde förena sig 0111 en bestämd opinion, rörjde den synpunkt, hvarunder frågan egentligen borde betraktas. Man Irodde också, att, på grund af de redan anställda undersökningarna, man ägde fidi anledning förmoda, att Regeringen sjelf önskade en fullständig utveckling af ämnet, och att frågan må blifva så utredd, att den kunde undgå att blifva ett tvistämne. Jag delar denna öfvertygelse och tror mig hafva bevis derpå genom de åtgärder, som af Regeringen i denna fråga blifvit vidtagna; men jagihar derjemte den öfvertygelse, att ingen reglering i detta fall inträffar, innan vi fått ett Finance-ministerium, som i riktig ordning kan företaga frågan, och det är på denna grund jag önskar, att man ej vid denna riksdag må söka påskynda saken, utan åtnöja sig med den'framställning, Utsk. tillstyrkt, då man genom Regeringens åt ämnet lemnade uppmärksamhet finner, att Regeringen sjelf har för afsigt att framgå på en väg, som kan leda t-ill ordning i detta fall. Utan tvifvel måste städerna, om de ej få uppbära tolagen, derför erhålla fullt vederlag; ty det lärer vara en afgjord sak, att om de skola existera såsom städer, måste deras hamnbyggnader vidmagthållas och magistratspersonerna der-" städes bibehållas. Måhända kunde sådant på några ställen undvikas; men dessa fall måste bero på en speciel reglering, som Den 8 December. sora omöjligen af Oecon.Utsk. eller R. St. kan uppgöras. Dertill fordras undersökningar, som ej inom Representationen kunna åstadkommas. Allt, hvad Oecon.Utsk. kunnat blifva varse och hvad man trott, att R.
Närvarande StatsRådsLedamöter, då dessa beslut fattades, voro: H. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad, vid alla tillfällen ifrån och med år 1836; II. E. Herr StatsMinistern för Utrikes ärendena, Friherre Sterneld, år 1840; H. E. Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm, åren 1836, 1837, 1838 och 1839; Herr StatsRådet Friherre Åkerhjelm, åren 1837, 1838 och 1840; Herr StatsRådet Poppius, år 1836; Herr StatsRådet Friherre Lagerbjelke, år 1840; Herr StatsRådet Friherre von Schulzenheim, åren 1836, 1837, 1838 och 1840; Herr StatsRådet Grefve Hård, åren 1838 oell 1840; Herr StatsRådet Friherre Gyllenhaal, år 1838; Herr StatsRådet Ihre, åren 1839 och 1840; StatsSekreteraren, Herr Presidenten Skogman, åren 1836, 1837 och 1838, samt tillförordnade StatsSekreteraren, Herr ExpeditionsChefen Munthe, åren 1839 och 1840. Hvad nu först angår frågan om utnämning af en ordinarie StatsKommissarie, med denna emhetsmans bibehållande vid sin förut innehafda Sekreterarelön, föranlå tes jag framställa den anmärkning, att ofvan för stbem alde tvänne Herrar StatsRådsLedamöter, hvilka den 1 Februari 1836 tillstyrkt detta beslut, dervid handlat emot 65 §. Regeringsformen i så måtto, som deras tillstyrkande afsåg, att den af Rikets Ständer åt Sekreteraren i Sta tsKontoret anvisade lön tills vidare skulle användas till aflöning för en StatsKommissarie, oaktadt Rikets Ständer, sorn vid Statens reglerande pröfvat behof vet af en sådan aflöning, densamma afslagit.
Jul. — om Ridderstapets och Adelns Åtagande af Kronoskjuts och inqwartcring under krigstider, A. — i anledning af Riddarhus - Utstottets sörfrägan , hurmvida den af Ridderstapet och Adeln upphäfne Clasificationcn mä i de ännu bestäende delar uti förslaget till en ny Riddarhus-Ordning upptagas till bibehällande eller icke, 45. — om Constitutions - Utskottets tillstyrkande att Ridderstapet och Adeln hädanefter mä till Utskotten lemna ett antal Ledamöter lika med det som af hwardera af de öfrige Ständcn lemnäs, isä. — om Banco - Utstottets tillstyrkande angäende förlängning af de redan gjorda Banco-län pä jern och andre exportable effccter, 2äl. — om de af Stats-Utstottet föreflagne löner för Stats - Minisirarne, Statsoch Justirie-Rädcn, 262. — med remis till Stats - Utstottet rörande granskning af allmänna medlens förwaltning sedan igoc» ärs Riksdag, 262. — om Thronföljare-walct, — om remist till Banco-Utstottct i anledning af Kongl.
Carlstad och dess hamn vid Kanikenäset, om statsbidrag för anläggning af kanal med bassin emellan. IV. 120 11. 124. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 158. Caution. Se Borgen. Cederfelt, Fredrik Augnst., yttrande: II. 360. Cederschiöld, Fredrik August, yttranden: I. 155. Cederschiöld, Robert. Cederström, aflidne Presidenten m. m. Friherre Jakob, angående pension för Enkan efter. Celsing, Lars Gustaf von, yttranden. II. 4, 14. Central-myndighet för Kyrkliga och Undeiwisningsärendens handhafvande, med hälften verldsliga och hälften andliga ledamöter, om inrättande af en. II. 166. R. 5l7. V. B. 413, 418, 553. A. 561. Centralverkstad, om beviljandet af anslag eller lån till en sadan för tillverkningen af den vid statens jernbanor nödvändiga materiel. VI. 371, 480. R. 481. VII. B. 539. VIII. 77. A. 82. Charta Sigillata-afgift och bevillning för löner, afsked ur tjenst, titlar och ordnar, om afskaffande af. I. 195. R. 196. Se vidare Bevillnings-Utskottets Memorial N:ris 5 och 8- — angående skuldsedlars och andra penningevärde egande hand - 44 — D — lingars beläggande med. I. 196. Se vidare Bevillningsutskottets Memorial N:o 8. Charta Sigillata-afgift, att förordnanden för Vaktknektar och Vaktqvinnör vid Fängvårdsinrättningarne måtte förklaras befriade från. I. 521. K. 522. Se vidare Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 8. — angående beräkningen af. XI. B. 356, 360, 395. A. 397. E. 462. Se vidare Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 8. Christendomsunder visn ing.
Ur Grefven på sii 11 och viss har räll, men di K. M. sjelf till Ii. St. framställt propos. äfven 0111 den ekonomiska delen af frågan, så bör densamma af R; St. besvaras. Jag har anleda, att tro, det K. M. önskar erfara R. St:s tanke i detta full, innan Ilan fattar något beslut. Så förefaller mig sakens närvar, skick, och enahanda har förhållandet varit vid alla föregrde riksdagar, nemi. att R. St. till K. M. framställt und. önskan, hvarpå K M. fästat det afseende, Han funnit med ändamilet förenligt. Jag tror derföre, att det tillhör R St. att besvara denna proposition. I afseende på hvad Frih. Boye yttrat, så vill jag icke bestrida den erfarenhet han äger rör;de nyttan af nu gällande brnnnvinsförordning för husbehofsbränningen. Hr Frihtn har åberopat enstaka exempel, utvisande, alt egendomar, hvarest brännvins - Den 9 November f. m. vinsbränning ulöfvas, lemna flera hundra proc. högre revenu än de skulle gifva, derest icke egendomens hufvudsakliga afkastning förvandlades i brännvin. Såsom motstycke dertill skulle jag enskildt kunna lemna Frih. Boye factiskt Levis derpå, att andre innehafvare af landtfastigheter finnas, hvilka, efter ganska riktiga calculer, nedlagt brännvinsbränningen, och just derigenom ökat sina inkomster; men enstaka exempel få icke tagas i beräkning för bedömmnnde af allmänna föi hållanden till grund för allmänt gällande författningar. Jag medgifver visserligen, att uti ekonomiska mål måste enskildla förhållanden åses; men jag tror dock, att det allmänna har öfverviglen, och min erfarenhet är åtminstone den, alt man i allmänhet förlorar genom den enskilda brännvinsbränningen eller s. k. husbehofsbränningen. Jag fäster mig i detta fall icke vid några tusen personers eller vid några provinsers vinst derpå; jag afser hela landets förlust på det närvar, brännvinsbrännings-syslemet. Man börjar uti vissa orter, der denna näring gått till öfverdrift, alt besinna sig och sjelfmant draga sig tillbaka.
Jag blef en fullkomlig stoicus till tankesättet, om icke i utöfningen. Min karaktär vann genom denna läran en styrka, som icke var mig medfödd, och som, ehuruväl den ofta måst gifva vika för temperamentet, likväl icke varit mig otjänlig i de arbeten, jag författat, icke eller under flera händelser af min lefnad. Sedan jag i en tilltagande ålder blifvit orklös och alltför tidigt böjd till lätja, påminner jag mig med förundran den flit, jag använde i mina ungdomsdagar, i synnerhet under de två år, som jag vistats vid Lunds akademi. Mellan ett beständigt studerande i flera vetenskaper hade jag ännu tid öfrig att lära engelskan af professor Krak11 nog väl för att kunna läsa »Essay on Man»12. Jag inhämtade äfven ur »Pastor Fido»13 någon kännedom af italienskan, den jag icke fullföljt, förnöjd att läsa dess förnämsta författare i goda öfversättningar. Att jag under denna tid, så öppen för alla kunskaper, uraktlåtit att lära greskan, är det enda, jag skulle förebrå min lyckliga ungdomsålder, om jag det nändes. Tiden instundade, då jag var skyldig att aflägga mitt specimen academicum, förrän jag lemnade högskolan. Den dissertation, som skulle utgifvas under mitt namn, De jure principis circa civium studia literaria, innehåller flera märkvärdiga äldre handlingar, som mig tillsändes af min bror, då varande actuarius i riksarkivet14. Disputationen var skrifven af Nehrman och var för lärd att icke utmärka dess författare. Jag tillegnade mig icke ett sådant arbete, hvilket icke eller kunde af mina kunskaper fordras. Min sak var det att med skicklighet för öppna dörrar kunna det försvara, till hvilken ända jag språkade latin med min mentor från morgon till afton. Med utgifvandet fördröjdes, till dess jag mottagit rektoratet, hvartill jag för det instundande året var kallad af consistorium academicum, då mig kunde tillåtas att som præses på det öfra rummet af katedren uppträda och därifrån utmana till fäktning hvem som hälst vågade att sig därtill framställa15.
Tre egna Fullmäktige; städerna af första klassen hvardera Två; de af andra klassen, med rätt att ställa två, hvardera minst En; och städerna af tredje klassen hvardera En Fullmäktig. Städerna af de öfriga klasserna ega att sända hvardera En Fullmäktig; dock med rättighet att förena sig Två, högst Tre, om en person, hvilken likväl mäste vara till Riksdagsman vald för den af dessa städer, der han sjelf valrätt eger. Riksdags-fullmäktig för stad af tredje klassen må jemväl kunna tillika antaga fullmakt för en annan stad af lägre klass. 2:o. Yalen skola ske inför vederbörande Magistrat, efter det å hvarje ort öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan ega rum, då antingen någon stads valberättigade innevånare, eller ock en eller flera klasser bland dem, arn sådan ändring öfverenskomma och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl densamma fastställa; bör ände, i fråga om s Aulan ändring, de valberättigades röster, der valen dittills omedelbart förrättats, beräknas efter hvad hvar och en af de väljande till staden eller dess allmänna behof skattar. Efter denna grund beräknas ock vid riksdagsmannaval rösterna, der det omedelbara valsättet är öfligt_, så vida icke annan beräkningsgrund på nu föreskrifvet sätt antages. Annorlunda, än genom ordentlig omröstning med slutna sedlar af de valberättigade eller af deras utsedde elektorer, må Riksdags-fullmäktig icke kallas. 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o SO. 3:o. För städerna må ingen till Riksdagsman utses, som icke minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit, enligt 1:a momentet af denna valberättigad i staden; och beräknas denna tid från tjensteeller borgare-eds afläggande eller från det utöj ningen af yrke börjat eller egandeoch besittnings-rätt till hus, tomt eller jord i staden blifvit förvärf vad.
Vid midten af vägen gjorde det lilla tåget en kort halt vid Nossa Senhora do Monte, öns vackraste kyrka, som dessutom beherrskar en af de mest förtjusande utsigter. Vägen gick vidare uppåt, och sedan inåt ön, samt förvandlade sig småningom, sedan den länge lupit mellan rader af vinträd och löfgångar af oranger, till en trång, obanad gångstig, halfgömd af fallna löf. Vår resande kom sedan till botten af en dal, på hvars ena sida låg en yppig matta af blommor och taggiga buskar, på den andra en småskog; midt emellan dem utbredde sig ett stort fält, helt och hållet uppfyldt af bullerstenar, kringkastade i vild förvirring. Vägen gick åter uppför en höjd, och vid dess rand öppnade sig ett svalg af en half svensk mils längd, en ansenlig bredd och ett par tusen fots djup. Midt emot höjde sig klippan såsom en mur, och sträckte sig mot skyn i höga branter, som hvarje ögonblick hatade att falla. Bottnen, till hvilken man hissnande nedsåg, bestod af en smal, jemn slätt, som genomslingrades af en bäck. Detta var det bekanta klippsvalget Corral, Madeiras underverk, som ingen resande försummar att beskåda, och i anseende till hvilket alla äro ense, att ingenting jemnförligt i sublim vildhet finnes i sjelfva Sweitz. Men emedan Villaflor åt denna naturmärkvärdighet blott egnade en flyktig uppmärksamhet, skole vi icke inlåta oss i någon vidare beskrifning derom. Vi stadne alltså ofvanföre, under det ynglingen med sin ledsagare, med verklig lifsfara klättrar utför den nästan lodrätta bergväggen, och tager vägen åt det nunnekloster, som ligger i djupet af dalen. En timma derefter se vi honom, med lika stor möda, åter uppklättra, samt derefter, dyster och missbelåten, stiga på sin häst och taga vägen längs efter ravinen, sedan rida öfver en naturlig brygga, belägen emot slutet af bergsvalget, och slutligen försvinna i det inre af ön. I klostret Santa Clara, som ligger på vestra sidan af Madeira, ljöd just vesperklockan, när det lilla tåget stadnade utanför dess port.
för den händelse Kongl. Maj:t funné anslag icke böra ifrågakomma, i nåder föreslå beviljandet af ett lån till nyssnämnda belopp på möjligast billiga vilkor. Sedan Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, häröfver hörd, i underdånighet yttrat, att då, genom antagandet af Majoren Adelskölds förslag, kostnaden för banans anläggning skulle i väsendtlig mån förminskas samt trafiken melian Christianstad och södra stambanan icke för närvarande syntes påkalla eller framdeles erfordra större far—hastighet, än som kunde åstadkommas på en jemnlikt berörda förslag anlagd jernbana med derefter lämpad rörlig materiel, Styrelsen funne sig böra tillstyrka, att * Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88. 17 alt ifrågavarande för orien nytiiga bana måtte byggas med 5,5 fots spårvidd, i öfverensstämmelse med omförmälda förslag, samt alt till företagets understödjande måtte a( Rikets Ständer begäras anvisande af ett lån till belopp af 720,000 R:dr, utgörande två tredjedelar af den beräknade kostnadssummat); bar Kongl. Majit, med afseende å den föreslagna jernvägs-anläggningens stora vigt för den angränsande orten äfvensom å den fördel, som genom jernvägens anslutning till södra stambanan skulle beredas rörelsen jemväl inom andra trakter af iandel, till Rikets Ständers pröfning i nåder öfverlemnat, huruvida tillgång lill det för ändamålet ifrågaställda stats-bidraget må kunna beredas. I sammanhang härmed har Stats-Utskottet tagit under öfvervägande följande inom Riks-Slånden väckta och lill Utskottet remitterade motioner, nemligen: inom Ridder skåpet och Adeln: af Friherre Rappe, AB-, sorn (uti motion N:o 459J anhållit att Rikets Ständer lör ifrågavarande jernvägs-anläggning måtte, på fördelaktiga vilkor, såsom lån anslå en summa al minst 720,000 R:dr, svarande mot två tredjedelar af den beräknade anläggnings-kostnaden; inom Preste-Ståndet: af Kyrkoherden J. Ternström, som (uti motion N:o 87) hemställt, ali Rikets
Ser ni inte att det kommer folk till auktionsplatsen! (tar sin stol och sätter artigt fram den åt frun.) Får jag lof och bjuda på en liten sittplats? Victor, tag hit en stol åt unga fröken! vid mej! stång! BERG (makar sig). Annars LÄNSMAN. Det VICTOR DE FÖRRE. FRU ÖSTERBERG. LAURA. BLOMMÉN. LÄNSMAN (får sigte få fruntimren). För fins det plats bred skulle smaka dig det, din humle (kommer med en stol). 'Är hä en 'asselstol! Var så schangtil, lilla fröken! Såna blommor har aldrig sutit på den hasseln förr, det var lügen, det! LAURA (förlägen). LÄNSMAN. Länsman FRUN. Det Åh, herr ... tjenst! Söderholm, till damernas är då alldeles för mycken artighet! Vi kom bara hit af nyfikenhet ... förr. LAURA. Vi har aldrig sett någon auktion på landet är tur för auktionisterna, det! Med sådana ögon som både mor och dotter har, så hade di snart tappat konsepterna. Man ska vara så brandförsäkrad som jag ... LÄNSMAN. Det FRUN. Åh (halfhögt till Laura.) En ovanligt artig länsman. LAURA (sakta). Jag FRUN. Vesterbom var det! Tio och åttiofem ... Den rocken kommer hon att spinna silke på, madam lilla Hvad ska' vi nu ta'? BERG (till Viktor). HULTING. Ja, HULTING (som under tiden slagit). Madam Schy! tycker han är löjlig! mig med. det var inte så galet! Tag en åt Ge' mig en half öl! jag ska' ha' den äran att säga damerna, att de här bondkaninerna ... (fortsätter samtalet sakta.) LÄNSMAN (till frun och Laura). Se, höger; halfhögt).
Sedan Bergs-kollegium, i följd bäral, under den 18 September 1848 afgifvit underdånigt förslag till Grufve-stadga, och Fullmäktige i Jern-kontoret efter Brukssocietetens hörande, fått med underdånigt yttrande i ämnet inkomma, har Kongl. Maj:t, genom Nådig remiss af den 27 Maj 1851, med bifogande af samtlige, till detta mål hörande, handlingar, i Nåder infordrat sin Högste Domstols underdåniga utlåtande öfver Bergs-kollegii berörde förslag, hvilket utlåtande i sistlidne Januari månad till Civil-Departementet inkommit. Detta angelägna ärende har sedermera utgjort föremål för öfverläggningar inom Stats-Rådet, hvarest, efter granskning och jemförelse af de flera, tid efter annan inkomna, förslagen lill författning i ämnet och med hufvudsakligt afseende å hvad Högste Domstolens Heste ledamöter derutinnan yttrat, ett förslag till Grufve-stadga blifvit uppgjordt, hvilket underställts Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Då likväl i detta så väl som Högste Domstolens förslag är ifrågasatt att, beträffande inmutningar å kronojord, i vissa fall på inmutaren och i andra å kronoåbo, boställs-innehafvare eller annan disponent, öfverlåta kronans rätt till deltagande i grufve-arbeten, samt ersättningar för inmutad mark, men ett stadgande härom icke bör ega rum utan Rikets Ständers medgifvande, och enär för öfrigt i en författning af sådan beskaffenhet, som den förevarande, måste ingå flere bestämmanden, under hvilka eganderätts-förhållanden äro beroende, har Kongl. Maj:t, ehuru i den föreslagna stadgan eganderälten blifvit väsendtligen mera än i de äldre författningarne tillgodosedd, velat härigenom för erforderlig granskning i Nåder meddela Rikets Ständer det sednast utarbetade förslaget; viljande Kongl. Maj:t efter emottagandet af Rikets Ständers svar, företaga den slutliga pröfningen af . frågan, samt om stadgans utfärdande i Nåder förordna.
Fördenskull nödgas jag till en del uprepa hvad jag nyss haft äran anföra, nemi. alt de förslag, som bär blifvit gjorda om embetsmännens inrymmande i representationen, skilja sig egentligen blott i fråga om det Stånd, till hvilket de inom representationen borde räknas. Så har Frih. Hamilton, Hrr Weidenhjelm och Lagerhjelm ansett dem böra vinna inträde hos R. o. Ad., Gr. Björnsterna uti PresteSt., Gr. Sparre i BorgareSt. Jag har hemställt att, derest Adeln skulle för sin del besluta och Const.- 23* 356 Den 28 Maj e. m. Ulsk. äfven finna, att embetsroännen i allmänhet böra få plats i representationen, Const.Ulsk. då måtte få sig ålagdt att föreslå hvar de borde inträda, och derföre har jag icke föreslagit bestämning uti R. o. Ad:s nu afgifvande gemensamma tanke, af det eller de Stånd, till hvilka de borde komma all hänföras. Gr. Liljencrantz: Afven jag har, då jag först begrundade det af Const.Ulsk. nu framlagda förslag tvekat, huruvida icke det kunde anses vara en brist i förslaget att icke flere embetsman vunnit inträde i representationen än dem Const.Ulsk. föreslagit, men denna tvekan har i förlidne gårdags diskussion blifvit till stor del undanröjd, och hvad i den vägen knöde brista, har sednast genom nu föreg:de diskussion blifvit fullkomligen undauröjdt. Jag är nemi. fullt öfvertygad derom att det ej vore lämpligt att gå utöfver hvad Const.Ulsk. i berörde afseende föreslagit. Om någon skulle hysa tvifvelsmål om riktigheten af hvad Gr. Hamilton sednast anfört, d. v. s. om svårigheten för Const.Ulsk. att på ett tillfredsställande sätt upgöra förslag till embetsmännens intagande i representationen, så torde han icke behöfva vädja lill något annat än Gr. Björnstjernas sista anförande. Hr Gr:n förklarade nemi. alt då Hr Gyllenskjölds förslag icke angifver de
Af deras 8 barn äro alla fastade vid föräldrarnes lifsarbete; äldsta dottern, » la Maréchale de France », är öfverbefälhafvare för de franska » trupperna », och redan vid 15 års ålder började hon predika offentligt. En har befälet i Indien, en dotter är f. n. i Amerika och kunde således ej närvara vid begrafningen o. s. v. Efter ett långvarigt lidande afied mrs Booth den 4 dennes i Clacton-onSea. Hennes lik fördes till London och var där först utstäldt flere dagar i en af arméns » quaters » i East End och beskådadt af hundratusentals människor. Midt på golfvet stod likkistan; lockets öfre del var af glas, så att man kunde se likets ansikte och händer; i den högra handen höll hon generalens porträtt, i den venstra några vissnade blommor. P å kistan lågo hennes hatt, hennes blå kappa med härens vapen och hennes bibel. Öfver kistan vajade det baner, som hängde öfver hennes säng, då hon dog, och man läste därpå hennes sista ord: » Älsken hvarandra; vi mötas, när morgonen gryr ». Därifrån fördes hon till det i den yttersta vestern belägna amfiteatern Olympia, där en högtidlig sorgefest firades, i hvilken deltogo ej mindre än 40,000 personer. stora prislnps utgång hade vi detta nummer. dock i sista af hoppats tillkäimagifva Opåräknade stund prisdomarnes Emellertid kunna hinder fördröjt Di nu ha afslutandct mödosamma kunna i med arbete. bestämdhet utlofva att få det slutliga afgörandet klart att meddela i nästa veckas nummer. Redaktionen. Själfva begrafningeu var en af de mest imponerande den stora världsstaden någonsin bevittnat. Deltagarne i processionen utgjordes af 15 bataljoner » officerare » af alla grader samt deras musikkårer. En intensiv dimma hvilade öfver City, men denna tycktes ej ha afskräckt några af den aftidnas trogna följeslagare att infinna sig för att offra en sista hedersbetygelse åt deras älskade » moder », som hon kallades af alla.
Dem han i sin motion åberopat inne hålla endast, att boställsinnehafvare skola sjelfva bebo sina boställen, men de kunna bebo en vindskammare och uthyra resten. Den af Hr Stjernsvärd åberopade 1687 års författning har, såsom enhvar nogsamt känner, aldrig varit efterlefd, så mycket mindresom en del boställen icke äro bebyggde och boställshafvare kunna således icke åläggas bebo dem. Skulle motionen bifallas, så lärer det väl blifva ett åliggande för Hr Stjernsvärd att draga försorg om anskaffande af medel till upförande af boställshus. Hvad angår skyldigheten för embetsman i Stockholm att bebo sina boslällslägenheter, så, om man täger i betraktande förhållandet under sednaste tiden, vore det väl särdeles orimligt, att en StatsMinister som bebor ett palats, skulle derifrån inflytta i en trång våning. Kan det vara motionärens mening? Samma är förhållandet med Chefen för LandtförsvarsDepart. Om han har en mycket lämplig bostad, vet jag icke hvarföre han skall inflytta i en sämre som upiåtes af Kronan. Jag instämmer med de talare, som ansett motionen icke böra remitteras. Hade Hr Stjernsvärd inskränkt sitt förslag dertill, att innehafvare af boställslägenheter i Posthuset skola bebo dem, hade motionen varit laglig, men sådan den nu är, kan den, enl. min åsigt, icke af Ståndet remitteras. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag instämmer med motionären deri, att embetsman, som inom hufvudstaden erhållit boställslägenheter, böra bebo dem. Meningen med anslaget af boställshus åt dem är, alt de skola kunna träffas af alla der den för dem afsedda bostaden är belägen. Huru skulle det t. ex. taga sig ut, om en Landsh. icke bebodde sitt LänsResidens, utan uthyrde det och bodde i en koja. Enhvar inser nogsamt olämpligheten deraf.