Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Skämttidningarna sedan, som fadren höll, voro j u fulla af tvifvelaktiga qvickheter, der svärmodren var ormen i de ungas paradis, eller der de fingo den hugnande underrättelsen, att de, som haft svärmödrar, redan genomgått skärselden och utstått sin pers. Ej att Martina trodde på allt detta; men af det verkliga lifvet kände hon för litet för att kunna döma på egen hand, och, hur det var, alldeles fri från nedärfda fördomar var hon icke — icke så fri, att hon kunde möta sin fästmans moder utan rädsla och i kärlek. Aldrig hade Gunnar tänkt öfver, att det var ett tyst, enformigt lif, han fört hos modren, aldrig hade han, upptagen af sitt arbete, saknat nöjen eller sällskap, aldrig det förtroliga umgänget med kamrater; ty henues mångsidighet, hennes varma intresse för allt, som rörde honom, hade ersatt allt — men nu — sedan han en gång blifvit daglig gäst i ett hem, som fick lif genom ungdom, skämt oeh löje, och der han också hade den han höll kär, föll det som af sig sjelft, att han skulle vara der — och endast der. I P \ I U I I M U IN ' dun, erhållai cct gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken aDonnementet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera» Kom när du vill — det fins alltid en plats vid vårt bord », hade både rektorn och rektorskan sagt, och Martina bad hvarje dag: » du kommer väl hit i morgon middag » — » du kommer väl igen i afton » — och han kom. Först väntade modren honom till middagen, dukade och lagade till hans älsklingsrätter samt uppsköt måltiden en qvart — en halftimma — så försökte hon äta, men kunde ej, och lät duka af igen. Det var så förfärligt att se den plats tom, der mannen först setat, och så han i så många år. » Duka inte åt doktorn, Stina », sade hon, när en tid gått om, » vi kunna j u sätta fram, om han kommer », och så satte hon sig på hans plats — så stod den ej tom längre.
Se liar: den gamle Thiers dör, Gambetta dukar under för en fororättad moders hanid, l ' ancien regime börjar lefva upp p2 nytt, Roehcfort och Louise Michel tända sina brandfacklor, femme qui tue et femnie qui votes laddar sin revolver och stärker sina röstmedel, och under tillredelsenia till en ny förbittrad strid mellan skenets och valdets förkampar stiger korsetten upp ur sin graf och krinolinen höjer sig likt en fenix ur askan för att, under den ansprakslösa formen och benämningen af tournyr, itminstone ffi Aka bakpå, när katastrofen infaller. Har stannar tillsvidare niodedårskapcns historia. sadan den utvecklat sig inom det tongifvande och epokgörande Frankrike. Men ar Sverige ett lydrike under Frankrike? Skola d e svenska qvinnorna äflas att ställa sig i paritet nied damerna af pariserverlden, rare sig den Iicla eller halfva? Skola 0cks.i vi börja .göra historia, i rculs de Paris:, i menteurs; oeh 7trompeurs *? Låt vara, att det skett i förflutna tider, men ha vi d5 af dessa ingenting lärt och ingenting glömt? Skola val nu, anno 1886, våra Iiöfviska. upplysta, från ganila fördomar sig allt mer emanciperande svenska qvinnor gå tillbaka till förflutna tiders förskdmda mod. med dess hardt 51 nar till midjan iicdringade kladningslif, korsettcn och tournyren, allt lastbara bruk för lösaktiga andaniål!! för att omvända, det franska ordspraket det Det vorc vorc mcr $11 löjligt, clct vore förne ' clrandc. Låtoni oss d i hoppas, att s i ickc sker, utan att den svenska qvinnan kan göra sin sjclfstandighet gallandc ocksa gent emot moderna fördoniar ocli de framgfingar i sallskapslifvef som deras efterlcfnad betingar.
Nro 155. angrde regleringen af utgifterna under Riksstatens irsta hufvudtitel; JVro i56. ang:dé regleringen af utgifterna Under Riks» statens 4;de hufvudtitel; Nro 157- ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens 5:te hufvudtitel; Nro ■ 58. angrde regleringen af utgifterna under Riksstatens örte hufvudtitel; Nro i5g. angrde regleringen af utgifterna under Riksstatens yrde hufvudtitel; Wto 160. ang de regleringen af utgifterna under Riksstatens eyde hufvudtitel. Justerades 22 prot.-utdr. för förliden gårdag e. ni. Föredrogs ånyo Bevilln. Utskrs d. 16 dennes e. m. på bordet lagda betänk. Nro 34, angrde bestämmandet af årlig bevillning å karaktersfullmag'ter, som hädanefter meddelas. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Ståndet torde erinra sig, att, då hufvudfrågan förevar, jag var en bland dem, som trodde, att det icke vore lämpligt att ålägga en sådan bevilln. å karaktersfullmagter som den ifrågavarande, emedan chartae-sigillatae-afgiften för fullmagter redan är en dryg bevilln., som det i allt fall vore lämpligare att öka, i händelse den icke skulle anses tillräcklig, än att stadga en ny bevilln. Då likväl R. St. beslutat, att en sådan bevilln. skall utgå, återstår för mig icke annat, än att tillse, huruvida bestämmelserna öro så tydliga, att de undanrödja allt missförstånd vid tillämpningen; och jag får då förklara, att jag trott mig sakna en sådan tydlighet uti förslaget.
Öfver hvad Revisorerne sålunda anmärkt och yttrat, har Eders Kongl. Maj:t, medelst Remiss af den 16 nästlidne Februarii, i nåder anbefallt Dess Öfver-Intendents-Embete att afgifva underdånigt utlåtande. För att ändamålsenligt kunna efterkomma denna Nådiga befallning har jag funnit mig böra infordra Redogörarens vid bemälte Embete förklaring i ämnet, och är det på grund af sålunda inhämtade special-uppgifter, som jag nu går att följande underdånigst anföra. Beträffande först den af Revisorerne yttrade mening, att uppställningen af Öfver-Intendents-Embetets Räkenskaper borde förändras och uti desamma upptagas, i särskilde summor, hvad för hvarje hus särskildt blifvit årligen anslaget och användt, i stället att, såsom hit - f '43 ) tills skett, utgifterne ingått i generela räkningar öfver Instrumentalier, arbetslöner, m. m., är det min oförgripliga underdåniga tanke, att en sådan förändring, hvilken endast afser formen och icke ens korame att bidraga till en säkrare conlroll eller till besparingar, skulle blifva förknippad med betydliga svårigheter och ändock icke leda till positiv visshet om de för hvarje särskildt hus afskilde ulgiftsbelopp. Skälen härtill s}rnas mig vara hufvudsakligen följande. De instrumentalier, som för Eder Kongl. Maj:ts under Öfver-Intendents-Embetets vård ställde byggnader upphandlas, bestå uti hvarjehanda verktyg, linor, ämbaren och en myckenhet dylika artiklar, hvilka, antingen de för allmännare behof eller för mer speciella anskaffas, blifva såsom Inventarii-persedlar bibehållne, intilldess de, efter flere eller färre års frandopp, då de äro förbrukade, afföras utur inventarii-förteckningarne. Någon ofelbar grund, enligt hvilken kostnaden för dylike persedlar skulle fördelas och de särskilda byggnaderne påföras, lärer väl svårligen stå att utfinna, och det torde böra såsom alldeles omöjligt anses att annorlunda än på höft bedomina proportionen af den slitning å besagde instrumentalier, som af hvarje hus blifvit föranledd.
Ja och Nej. Herr Cederschöld-, Jag skulle anhålla, att tullen måtte blifva lägre, på sin höjd 5 procent, emedan just utförseln af desse ädle metaller sätter de handlande i tillfälle att styra Coursen på samma sätt, som vi sett Kongl. Majit göra, nemligen genom utförsel af Silfver, för att deruppå draga växlar. Friherre Wrangel-. Jag tror att propositionen är bifallen , och att beslutet ej kan upplifva». Grefve Cronhjelm: Med Herr Cederschjöld instämmer jag deruti, att en lägre tull än den föreslagne, vore nyttig, men jag tror det ej vara Riksens Ständer värdigt, att till Kongl. Majit öfverlemna en taxa , som innehåller en så stor änconseqvence, som 15 procents utförseltull på kopparmynt, men mindre tull på SUfvermynt. Friherre Ceder /Ironi: Jag instämmer full komligt i propositionen om 15 procents tull för utförseln af myntadt Silfver, men hemställer, hvad beträffar Svenske Silfverarbeten, om icke dermed bör vara samma förhållande som med arbetad koppar, ^och att de jåledes be;; Den 20 A ugust i f. m 807 stämmas till 233 procents tull för utförseln. Då blir det någon enhet i principen för tullafgifterne på metallerne, och är dessutom ett verkligt praemium för våra Guldoch Silfvert arbetare, hvilkas arbeten gått långt och äro begärlige, emedan de controlleras. Herr Cederfchjöld: Jag får ännu en gång påminna om den väsendteliga skilnad som hos oss är, emellan myntadt Guld och Silfver, samt Koppar. Kopparslantar äro gångbart mynt, men ej Guld och Silfver , hvilka ädla metaller hos oss nu endast äro varor, men alldeles icke mynt. Om derföre Guld eller Silfver utföres, så är det blott en enskilt handals» affär , som alldeles icke rör Staten eller Banken : men om Kopparn så stiger, att den i Banken fås till bättre pris än i Fahlun, så blir det en vinst för enskilte att inväxla och utföra Slantar till förlust för det allmännai' Derföre lemnade jag mitt samtycke till tullen af 15 procent på Kopparmynt.
Utom desse genom val tillsatte, är ock Kyrkoherden eller den i hans ställe för samlingsvården förestår, enligt hvad i 45 § derom sagdt är, i kraft af sitt embete standig ledamot i Sockennämnd. 47 §. Der så lämpligen ske kan, må socken i vissa rotar indelas och ledamot i Sockennämnden för hvardera utses, med förbindelse att, hvar inom sin rote, utgöra 23 176 tillsyn öfver sådant, sorn nämndens åliggande tillhör, dock att det i lagen bestämda antalet ej öfverskrides. Sockennämnden ege ock makt att, der ej förut ärsåskedt, en dylik roteindelning verkställa och tillsyningsbestvret ledamöterne emellan fördela. Äro ortsförhållandena sådane, att flera rotar tarfvas, än alt sagde bestyr kan af nämndens egna ledamöter utöfvas, eller finner nämnden eljest skäl dertill, ege nämnden att utom sig, rotmästare eller ordningsmän utse; och åligger det desse att, vid nämndens sammanträden, på kallelse tillstädeskomma, för att med upplysningar tillhandagå och föreskrifter emottaga. 48 §. Sockennämnd tillkommer att, på sätt i denna förordning vidare omförmäles och med undantag af hvad som, enligt lag och författning eller för socknen gällande särskild stadga, tillhör offentlig myndighets eller inom socknen varande annan styrelses handläggning, handhafva och förvalta socknens gemensamma egendom, penningemedel och öfrige tillgångar, verkställa debitering och uppbörd af de till fyllande af socknens gemensamma behof beslutade utskylder, uppbära socknens öfriga inkomster, till verkställighet befordra af sockenstämma eller sockenstämmonämnd beslutade företag och åtgärder, eller, der dylik verkställighet blifvit åt särskild styrelse eller särskilda befattningsmän uppdragen, deröfver hålla tillsyn, afgifva infordrade betänkanden uti socknen rörande angelägenheter, handhafva och tillämpa för socknen gällande stadgar och öfverenskommelser angående sedlighet, helsovård, ordning och säkerhet m. m., samt att i öfrigt fullgöra allt hvad som, enligt allmänna författningar, kan vara till nämndens handläggning särskildt öfverlemnadt. 49 §.
Innevånare likväl sakna en påräknad hjelp uti deras öfverklagade förlägenhet. Herrar Itevisorernes Berättelse innefattar dernäst, fullständig upplysning örn verkställigheten af Riks-Diskont-Verkets vid sednaste Riksdag beslutne indragning; och huruledes BankoDiskont-Verkets Låne-operationer i samma förhållande efter hand blifvit utvidgade, till möjeligaste understöd och lättnad för allmänna rörelsen. Ofver åtskillige med sistnämnde Verk och dess förvaltning gemenskap ägande frågor, 318 Banko-Utskottets Betänkanden. har Banko-Utskottet tiels uppå särskilte förekomne anledningar, dels i stöd af erhållne remisser från de respeclive Stånden före detta meddelt dess Vördsamma Utlåtanden; och får vid detta tillfälle ytterligare anmäla följande omständigheter: Genom Banko-Diskont-Directionens afgifne Berättelse, har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad på det uti G §. af Diskont-Verkets Reglemente under den 7 Februari 1816 befintlige stadgande, att, ehuru det funnits betänkeligt, intill år 1820 alldeles förbjuda de förut brukeliga omsättningar af erhållne Diskont-Lån, med ■viss afbetalning derå, bör likväl Directionen under tiden låta sig angelägit vara, att sadane om. sättningar efter möjligheten inskränka, på det att Inrättningen måtte uppfylla dess egenteliga ändamål, Direcl;onen har i anledning dera! förmält, det dr .. hitintills ej ansetts sig lämpeligen kunna fordra större afbetalning vid Dåns omsättning, än som de sednare åren uti förra liiks-Diskont-Verket varit föreskrifven, nemligen minst En femtedel af Kapitalet, i jernet Tiotal beräknad, då Omsättning skett på Sex IM ån ader, sarnt i förhållande derefter vid Omsättning på korrtare tid. Enligt hvad Banko-Utskottet tillika inhämtat, hafva de lill Banko-Diskont-Verkets öfverseende sednast tillförordnade Herrar Revisorer tillstyrkt så beskaffad förändring uti sistberörde Betalningssätt, att, den till
Jag skulle tro, att man handlat orätt, om denna coramendering till en början utgjorts från andra Regementer, än det närmaste; ty hvad är billigare, än att provincens Militaire, i första rummet, sörjer för provincens säkerhet. Om, enligt Herr Hallenborgs project, Skånska Indeldta Infanteri-Regementerne skulle för alltid i fredlig tid befrias från garnisons-tjenstgöring, skulle ju faror kunna uppstå, och ett sådant förhållande medföra alltför kännbara kostnader, enär för hvarje gång för allmänna säkerhetens betingande, eller utgörandet af vakter, bevakningar m. m. Militairetroupp i stad vore af nöden, man vore tvungen att från aflägsnare Regementer beordra densamma, Den 7 Maji f. ra. i63 hvarigenom ökade march-kostnader, aflö»ingsoch inqvarterings-penningar m. m. blefvo en följd, och, måhända genom tidsutdrägten, commenderingeus egentliga ändamål förfelades. Jemte den kostnaden, som Knecktehållet redan medför, skulle ju då förenäs obehörigheten och obehaget att provincen af den inom dess gränsor stationerade Militaire ej kunde alltid i behofvets stund vänta påräknad nytta och snart beskydd. Då man ej har råd eller finner lämpligt underhålla talrikt antal värfvade troupper, måste man väl, när omständigheterne det kräfva, författningarne likmätigt, beordra de Indeldta. Kronprinsens Hussarer hafva ej lämpligen kunnat bestrida ifrågavarande commendering, ty dels har commenderingen i Helsingborg af detta Regemente måst, efter Konungens Regementes upplösning, ökas, dels har Regementet förut en commendering för ordnings hållande i Götheborg. Dessutom erfordras till oftanämnde fångbevakning Soldater, försedde med skjutgevär.
Annu vidhänger åkerbrukaren fäderneärfda vanor och åsigter om jordens ändamålsenliga skötsel, från hvilka han icke viker, utan att genom faktiska bevis öfvertygas om nya inrättningars och arbetsmethoders företräde, ännu skyggar han tillbaka för hvarje penningeutgift, af hvilken han icke ser sig kunna hemta en ögonblicklig vinst. Han har icke här, såsom i södra Sverige, jordbrukande ståndspersoner, från hvilka han kan hemta föredöme, ty inom de flesta socknarne finnas inga, inom andra åter högst få ståndspersoner, som dyrka jorden, ingenstädes några större possessioner, som i större skala visa de smärre jordbrukarne vägen till erhållande af rikare skördar. Att jordbruket år ifrån år utvidgas och förbättras, är likväl en obestridlig sanning, och det lider icke tvifvel, att det norrländska jordbruket i en måhända ej alltför aflägsen framtid skall uppblomstra till en nu knappt anad höjd; men denna tidpunkt torde ej få förväntas att inträda, utan i mån af minskad ifver för skogsafverkningen, åt hvilken nu egnar sig snart sagdt hvarje arbetsför menniska, så att stor brist på arbetare vid jordbruket fortfarande förefinnes. Men utom denna brist på arbetare, finnas äfven andra omständigheter, som hejda åkerbrukets framgång, och bland dessa må i främsta rummet nämnas försummad boskapsskötsel och deraf följande brist på gödningsämnen, försummad dikning och underlåtenheten att allmännare tillegna sig senare tiders uppfinningar af förbättrade åkerbruksredskap. Det vore likväl högst orättvist att säga, det dessa fel öfverallt qvarstå. På flera ställen har man, om ock i mindre skala, företagit sig grunddikning med tegelrör, på andra ställen, om ock ännu få, har man inköpt nya åkerbruksredskap, och öfverallt der dessa förbättringar blifvit införda har belåtenhet dermed blifvit spord, så att det är att hoppas, att exemplen, ännu måhända få, med tiden skola sprida sig i länet och skingra fördomarne mot det nya, som annars vanligen af allmogen mottages med ett visst misstroende. Till dessa lyckliga resultater hafva hvar i sin mån bidragit Hushållningssällskapet, Landtbmksskolan och den anställda Länsa,gronomen.
Är någon, genom laga kraft egande dom, fälld till straff, som ej svårare är än straffarbete i två år, och verkställes ej domen inom tio år sedan den gafs; vare det ådömda straffet förfallet. 18 §. För brott, som af embetsman begås i embetet, gälle ej viss tid till åtal, der brottet med annat straff, än böter, i lagen belagdt är; ej heller viss tid för doms verkställande, der annat straff, än böter, ådömdt blifvit. 6 Kap. Om skadestånd. 1 §. Skada, som någon genom brott annan tillfogar, skall af den brottslige gäldas, ehvad brottet skett med uppsåt eller af vållande. Har den, som skadan led, genom eget vållande, dertill medverkat; varde skadeståndet jemkadt, efter ty som skäligt pröfvas. 2 §. 1 mål, som kroppsskada angå, skall under skadeståndet räknas icke allenast läkarelön och annan kostnad, utan äfven ersättning för hinder eller brist i den skadades näring, för sveda och värk, så ock för lyte eller annat stadigvarande men, om sådant blifvit honom tillfogadt. 3 §. För lidande, som genom brott emot personliga friheten, eller genom falsk angifvelse eller annan ärekränkande gerning, må anses vara någon tillskyndadt, skall ock vedergällning gifvas. 4 g. Komma make eller barn efter den, som dödad blifvit, att genom hans frånfälle sakna nödigt underhåll; då skall dem, efter ty, med afseende å så väl den brottsliges tillgångar, som andra omständigheter, skäligt pröfvas, tilläggas såsom skadestånd hvad för makan eller barnen tarfvas till dess de sig eljest försörja kunna; och må det skadestånd, efter omständigheterna, sättas att utgå på en gång eiler å särskilda tider. Lag-Utskottets Betänkande M 35. 11 5 §.
Juryinrättningen vore för kort försökt för att förtjena ett sådant slut, och då man jemför dess verksamhet med andra inrättningar, så synes mig att billigheten fordrade, att den vore uppdrifven till högsta fullkomlighet innan en sådan jemförelse anställes. Bland de svårare hindren för eulturens framsteg synes mig vara då litteratörerne belastas med att sjelfve äga förmögenhet, eller ställas i förhållande till dem, som äga sådan. Må man ej förgäta, hvilken mängd af litteratörer uppstått ur fattigdom och gjort sig namn. Ett motsatt förhållande synes mig redan genom Grundlagens anda vara förekommit, och ur sådan synpunkt anser jag det förslag, sorn nu är i fråga, vara stridande emot Grundlagens anda. Men ännu ett ytterligare skäl leder jag från den omständigheten, att 0111 Juryn skulle förkastas, litteratörerne kunde kom - Den 27 Januari i f. m. 81 komma alt dömmas af okunnige Domare. Bland Domarens egenskaper torde, näst äran, ingen vara vigtigare än den, att Domaren känner det, hvaruti han skall dömma, och den saken, att Domaren skall känna ämnet, utgör en lika vigtig sak, som att den anklagade skall dömmas af sina likar, att så tillsägande folkets ombud skola finnas innom Domstolen. Derföre är det af dubbla skäl vigtigt att Juryn må bibehållas, och att utgifvandet af skrifter må vara fritt från allt beroende af förmögenhet. Rörande formen för målets behandling får jag förena mig med Herr von Hartmansdorff. Grefve von Schwerin: En värd talare midt emot bar yttrat den tanken, att i allmänhet det vore lättare att uppbygga, än att förbättra. Jag vågar icke täfla med honom i kännedom af menniskan sådan den i verkliga lifvet förekommer, ej heller i bedömmandet af de medel, som äro de lämpligaste att leda henne till sina bestämda ändamål; men jag skulle tro, att den väg, som den allmänna menniskonaturen gör, icke bör förbises, och jag tror att den enkla känslan är en någorlunda god ledare. Skall jag säga åt barnet: du får icke gå, ty du går illa; du skall icke gå förr än dansmästaren kan meddela dig sin konst, vore det att gå i naturens spår?
Gederströins yttrande nämna, att utom visila - Den i April e. m. 95 tion efter tullförsnilladt gods, medger vår Svenska lag 3 andra fall då husvisitation kan äga rum, nemi. efter falskt mått, mål och vigt, efter tjufgods och till upplysning i gröfre brottmål. Da likväl dessa stadganden icke blifvit upphäfna genom 1809 års Reg.Form, synes tydligen att 16 §:n af samma grundlag alldeles icke, på sätt Frih. Cederström förmenat, lägger hinder i vägen för meddelandet af slika stadganden. Denna 16 § är tydligen riktad mot högsta verkställande maktens missbruk och icke mot dess lagliga bruk för att hålla lagarna i helgd. Frih. Boye: Frih. Cederströms sista anförande tvingar mig, under äfventyr måhända alt trötta edert tålamod, mine herrar! att visa orimligheten af den grundsats, alt grundlagen skulle hindra samma auctoriteter, som stiftat grundlagen, nemi. Konung och Ständer, att gifva behöflig kraft åt andra civila lagar. Jag ber Frih. Cederström tillåta mig framställa ett exempel, som han icke kan jäfva, derpå, att civila lagen verkligen kan bjuda sådant, som efter hans å sigter skulle vara förbjudet i grundlagen. Personliga frihe ten måtte väl gälla lika mycket som rättigheten att åtnjuta husfrid; men likväl måste den skuldsatte, som har bysättningsutslag emot sig, underkasta sig att personer intränga i hans fredliga hem och föra honom på gäldstufvan. 16 §:n Reg.F:n boide väl, efter Frih. Cederströms åsigt, också hindra sådant. Husvisilationen måste dock medgifvas vara ett ondt, ehuru det är ett nödvändigt ondt. Tager man bort dessa controller, hvad blir väl följden, om icke att oöfvervinnerliga hinder möta för den Svenska producenten att mäta sig med utländningen. Dessa oöfvervinnerliga hinder ligga i vår höga penningeränta, vårt outvecklade creditsysleme, i Sveriges belägenhet med dess långa och kalla vintrar o. s. v. Allt delta har den Svenska producenten emot sig.
Jag äger således åj^nu full anledning aft tro det dessa medel icke kunna vara andra, ån sådane, som genom traetat med främmande makt tillfallit Riket, och synes det mig, som skulle denna fond af Ryska Kubler andamålsenligare användas, om Svenska medborgares, genom ett olyckligl krig, åsamkade lidande derifrån ersattes, och i möjligaste måtto godtgjordes, ån att hus och tomter i Stockholms Stad derföre åt Kronan inköpas; och förmodar jag att StatsUtskottet vid ett ytterligare behandlande af detta graolaga mål, uti sjelfva rubelfonden, måtte firma en högt tnhinde anledning att tillstyrka den högsta möjliga ersättning för Ciri Gustafs och Neder Torneå Sockneboers gjorda förluster. Det torde tillåtas mig att härvid nämna, huru Svenska medborgares enskildta interessen vid sednare fredstractater och conventioner hlifvit litet åsedde. D«n uraktlåtenhet att vid conventionen iakttaga, att den del i Torneå elfs Laxfiske af en hel tunnas taxa, som tillhörde Neder Torneå Prästebol, icke var en jorden åtföljande härlighet, utan en ifrån hela Socknen utgående löne-förmån, uppskattad till minst 600 R;dr Banco, som nu fått åtfölja det på Ryska sidan belägna Prästbolet, torde äfven kunna anmärkas, då deraf egentligen icke mera bo»dt tillfalla Ryska sidan, ån i proportion af det hemmantal som ifrån Socknen genom grånseregleringen blifvit afskildt; och hvarigenom Socknen äfven får vidkännas olägenheten af en högst illa och otillräckligt lönad Pastor. Jag vågar tro att man saklöst kan härleda ett sådant förhållande ifrån Den II Augusti f. mt sommn sligs glömska i smått, som vid Rihlen traot .ten i stort tillskyndade landet en årlig utgift af 90 odo R:dr Banco, genom uraktlåtenhet att för Svenska och Norska postföringen öfver Danmark til!