Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer vid innevarande Riksdag beslutade förändringar, ne ml ige nr a) att intet slag åf vågförde effecter hädanefter må i Banken eller Götheborgs Låne-Contor belånas, som icke under loppet af de näst före belåningen förflutne tio åren undergått upp vägning samt dervid blifvit, enligt Förrattningarne, till sin fullgoda beskaffenhet granskadt och pröfvadt; hvarom Vågattesten skall innefatta bestämdt intyg; b) alt egare till belånte effecter å Stockholms, eller Götheborgs Vågar äro. fritagne från åliggandet att, vid reqvisition till erhållande af Vågattest, specificera panten till stämplar, dimensioner, stång och stycketal, äfvensom från skyldigheten att dylik specification, jemte Vågatteslen, till Banken eller Låne-Cöntoret aflemna;; c) att betalningstiden för lån emot pant af effecter å Stockholms och Götheborgs Vågar, i stället för den sista October, är bestämd till den 1.5 November det näst påföljande året; i öfverensstämmelse hvarmed skuldförbindelserne för lån å derstädes vågförde effecter alltså böra förändras; äfvensom ett tillägg deruti skall intagas, hvarigenom Låntagaren utfäster sig Banco-Utskottets Memorial N:o l33. 5 alt, vid påföljd af Iånels utsökning', iakttaga den i Kongl. Kungörelsen den 13 Febr. i83o, punkten 5, meddelade föreskrift, om inlemnande af förnyelsebevis. i3:o. Mom. i.
Sker sådan förbrytelse ånyo, ”sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, ”skall han för hvarje gång plikta 20 r:dr. Är oloflig brännvinsminutering etc.” 46 § godkändes. 47 5- BondeSt. hade beslutat, att slutmeningen i 47§Itnom.: och vare dessutom borgare sitt burskap och apothekare sitt privilegium förlustiga, skulle ur §:n utgå. Hr Stuart: I likhet med hvad BondeSt. beslutat, anser jag slutmeningen i 1 mom. af 47 § böra utgå. Samma skäl, som i sista plenum anfördes, då fråga var om det i 4i § föreslagna stadgande, att apothekare, som nyttjar distilleringspannor tili större rymd eller antal, än tillåtet vore, skulle mista sitt privilegium, gälla äfven här. Att borgare och apothekare skulle gå förlustiga, den förre sin burskapsrätt och den sednare sitt privilegium, om brännvin i minut försäljes eller utdelas i deras bodar och bodkamrar eller apothek, synes mig vara alldeles för strängt. Förbrytelser emot stadgandet i förenämnde mom. kunna inträffa utan husbondens vetskap och emot dess uttryckliga befallning; och i hög grad obilligt skulle det vara, om han, vid ett sådant förhållande, underkastades den svåra påföljd , som här är föreslagen. Om han ock vore saker till öfverträdelse af denna §, synes den likväl icke vara af den svåra beskaffenhet, att den bör medföra förlusten af burskapsrätt eller privilegium, hvarigenom den tilltalade måhända beröfvas största delen af sin egendom och sättes utur tillfälle att på ett lofligt sätt försörja sig och de sina. En orättvisa ligger äfven uti det betydligt skärpta ansvaret för en öfverträdelse i detta fall af handlande och apothekare, ut^f - Don 2g Januari f. ra. ver hvad sorn redan är vordet i allmänhet stadgadt uti 45 §, till hvilken förevar. § här visar.
(Kajsa förspinner). _________ Sjette scenen. DE FÖRRA. KATRINA. SUNDIN. ANN' SOPHIE. FRU ALMÉN. HERR och FRU QVIDING. (Fru Sundin skyndar genast fram till Ulrika FRU BOBERG. HERR och FRU Eleonora). Skratta åt alltsammans det är mitt råd. Skratta! LUNDELL. KATRINA (till Lundell). ligt slut på en angenäm afton, herr borgmästare. Det är följden af att använda personer utan FRU QVIDING. Det var ett riktigt öfverraskande och ovan FRU BOBERG. essance i sprit. Jag skulle inte ha rört på mig för en hel vattså en gång. SUNDIN (drar Sandberg in i en Försök inte komma undan, bror. En ann' ä' LUNDELL. ALMÉN. kulis). så god som en ann' och Hvad ska Sandöboarna säga! Knäfveln så bra att inte ha något ansvar. Som spektaklet nu är slut, föreslår jag att FRU BOBERG. KATRINA. en hvar går hem till sig. Sundin:) Ridån kom allt upp lite olägligt för din Ulrika Eleonora eller hur? Sådana der små scener spelar man helst utan vittnen. Erfarenhet ger goda råd. FRU ALMÉN. LUNDELL. Söta syster är då alltid så prompt. (Till fru borgmästare, som låter en hel stad göra sig löjlig? KATRINA. Och kungen se'n! Hvad ska' han tro om en Troligtvis ingenting. Vi bli en visa öfver land och rike. Åhnej. KATRINA. LUNDELL. Sophie ur brädet. Tänk, söta mor, om vi skulle kunna slå Ann' LUNDELL. ULRIKA ELEONORA. Jo, nu ska' han komma att tvåla till oss vackert. Tänk, hur Sandöboarna skola jubla. Det är ute med mig mitt val går omkull! EK. Och den fördömda korrespondenten sen! vara fullkomligt lugn. För korrespondenten kan herr borgmästarn LUNDELL. EK. Hur tusan vet herrn det! pondenten. Jo, derför att det är jag som är korresALLA. Ridån faller.
Häraf torde finnas, att omförmälda komité verkligen föreslagit löner, till högre belopp vid Artilleriet än hvad till motsvarande fleste grader inom andra korpser f. n. utgår. Dermed vill jag ingalunda hafva sagt att dessa föreslagna löner 56 Den 23 April e. m. äro för höga, långt derifrån, jag skulle tvertom villja än mer förhöja dem, men betvifla!- att ögonblicket är rätt valdt härtill. Statens tillgångar medgifva det ej. Uträkningen är lätt verkställd. Enl. upgift finnas ännu några och sexliollisen r:dr oanvända. Häraf har R. o. Ad. redan beslutat att 17,500 skola anslås till sappörerne, circa 30,000 beliöfvas troligen till Hofrätterne, öfrige hufvudtitlar fordra äfven något, hvar finnas då de 36,000 r:dr hvarmed koraitéens förslag öfverskrider den K. proposm. Man har sagdt att exercisen vid Artilleriet vore långvarigare än inom andra korpser: jag tror förhållandet vara alldeles motsatt, eller betydligt mindre än vid andra garnisons-regiten; hvarje batteri excerserar om jag ej missminnes blott circa 3:ne veckor. Hvad dyrhetcn vid Mariaeberg angår, lärer den icke vara större än i Stockholm och om således alla garnizons-reg:ten aflönas lika, enl. K. M:s förslag, är ju detta med billigheten mest öfverensstämmande. Det är dessutom i min tanka icke lönernas knapphet som vållar officers-bristen vid Art. Detta synes bäst då man ihåghommer att med samma knappa löner funnos för 5 år sedan ingen vakans inom vapnet. Orsakerna till det nuvar. olyckliga förhållandet torde således vara helt andra, detta hör dock nu ej till ämnet. Jag vågar ytterligare tillstyrka bifall till hvad Konungen täckts föreslå, eller i det närmaste i likhet med hvad Gardes-reg:tena bestås. Gr. Sparre, Erik:
I skräkning ä I'^-roelr Läk-inrättningsrn68 län 90,tX>0. Ilti körestäende lreräkning sk Riksgälds-Lontorets tillgängsr voro livsrken kiel» det äldre s^snmäls-ereditivet eller Rvsd, 8oin ä mindre ereditivet är tor utomordentligs körsvsrs-snstslter dis^onersdt, in8egri^ns. 1?L grund sk livsd 8älunds ldikvit utredt, snsäg Röredrsgsnden de i Iliksgälds-Lontoiet vid 1840 ärs 8l»t päiiikileligs tillgängsr kunns, elter skdrsg sk Oontorets utgikter kör ären 1859 oell 1840, med säkerliet sntsgs8 till omkring 4,400,000 ltiksdsler. Xk Riksgälds-Lontorets ssmmsnlsgds tillgängsr ior nämnde tid, utgörsnde 7,407,006: 52, voro vid 1859 äm 8lut, i Osnken inne8täende 542,0l)0. Oelr lilikver under loppet sk är 1840 dis^onilils: 1859 ärs lrevillning 2,500,000. 1840 ärs esnitsl-inlretslningsr oelr räntor 40,540. Inlretslning ä Lliolers-ereditivet 8,000. -Vterstoden »k k^llnsds-ereditivet kör s^snmsls-undsättningsr 150,000. Iniretlraganden I,enl8tällde Iiärefter i mulerdänigliet, att, innan Kongl. Naj:t toge under ^rölniiiA de 8erdrildta loremäl, 80ni vid legleringeil af11ilret8 ldifvande lroiuuia i träga, Kongl.
Likaledes föreslår Utskottet, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet må afstå från deras beslut, i hvad de i öfrigt skilja sig så väl sinsemellan, som från Utskottets af Bonde-ståndet godkända tillstyrkande; men derest dessa inbjudningar icke antagas, synes frågan böra afgöras genom omröstningar i förstärkt Stats-utskott i följande ordning, nemligen först till utrönande af kontrapropositionen: Bevflnlings-UtskoUels Memorial, iV.o iT~ T 4:o Den, som anser, att till kontraproposition i hufvudvoteringen angående bevillning å karakters-fullmakter bör antagas Borgare-ståndets beslut, alt, med bibehållande af hvad derom nu finnes i 37 och 38 §§ stadgadt, skall i 87 §, näst efter dess 3:dje moment, tilläggas ett så lydande nytt:”den, som ”under påslående krig, i och för krigsförtjenst, erhåller en högre karakter, ”utan åtföljande lön på stat, erlägger för fullmakten derå ingen bevillning,” röstar ja; den det ej vill, röstar nejj vinner nej, kommer serskild omröstning att anställas, angående hvilketdera, Ridderskapet och Adelns eller Preste-ståndets, beslut, bör i hufvudvoteringen blifva kontraproposition, sålunda: 5:o.
Consulad-afgifterne måtte bunna nedsättas och bestämmas lika för Svenska och Norrska fartyg; att sldane afgifter icke måtte ega rum på annat ställe, än der fartyget intager eller utlossar något af lasten, eller Skepparen påkallar Consu - Stats* samt Allm. B c sv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande, N'.o 127. 5 lers biträde; alt de Consuler, hvilka, enligt hvad Stats-Utskottets Utlåtande N:o 337 utvisar, redan äro försedde med löner, måtte förklaras oberättigade att sådane afgifter tillika uppbära, samt att, i sammanhang härmed, eu ny sporteloch expeditions-taxa, lika för alla Consuler, må utarbetas.
Men likasom det i brottmål är den brottsliges rätt att vägra mottagandet af den erbjudna nåden, så är det äfven här den skattdragandes obestridliga rätt att förklara, det han icke vill antaga den erbjudna lindringen den han måhända finnér vara motsatsen af hvad den uppgifves vara. Sålunda följer häraf, att hvilken förändring man än beslutar, kan den likväl icke verkställas ulan de skattdragandes bifall. Hvad åter angår företrädet emellan de föreslagne sälten för grundskatternes utgörande, så är det obestridligt, att det mest enkla sättet är att räntan bestämmes i penningar, men de dermed förenade vådor har K. M. i dess propos. framställt, och hafva här blifvit ytterligare uttalade af ledamöter, hvilkas åsigler jag delar. Deremot skulle ändamålet lättast vinnas, om de nu i brutna tal utgående räniepersedlar inskränktes till ett färre antal, så att de brutna talen i möjligaste måtto undvikas, i hvilket afseende jag skulle vilja instämma i K. Dock skulle jag önskat att man icke bestämde räntan uti endast 2:ne persedlar, spanmål och smör, emedan i vissa län räntans utgörande på sådant sätt kan vara fördelaktigt, men deremot i andra betungande. Jag upprepar derföre, hvad jag redan yttrat, att, enl. min åsigt, bäst hade varit att inskränka persedlarnes antal till några få bland dem, hvarå inom hvarje ort finnes bästa tillgång. Dä emedlertid, i enlighet med hvad jag nu haft äran yttra, ingen förändring kan tillvägabringas utan de skatldragandes samtycke, så anser jag mig kunna instämma uti den del af komiterades förslag, som af K. M. blifvit till R. St. framstäldt, dock så, att denna förändring skall träda i verkställighet, endast i den mån räntegifvare äro villige att derpå ingå. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Matth.: Gr. Lagerbjelke och Hr Sandströmer hafva, som mig synes, fullkomligt ådagalagdt R. St:s rättighet att i förevar:de fall besluta. Hrr Gyllensköld och Cederschjöld hafva deremot gjort invändningar. Jag tilltror mig icke att kunna afgöra frågan härom.
Emot den uti 1884 års Tariff iakttagne progression af beskattning å enkla bränvinspannor reserverar jag mig af följande skäl: 1:0 emedan denna progression företer nog skarpa afbrott uti öfvergångarna till högre beskattning, nernl: emellan 16 och 17 samt emellan 25 och 26 kanns-pannor; 2:0 emedan gradation i pannerymdsafgifterne ifrån 30 till 50 kannor icke motsva, rar den derefter vidtagande högre Bevillning för hvarje kannetal. Det synes mig nemi. icke rättsenligt, att t, ex. en 50 kannspanna efter hittills varande beräkning betalar endast femdubbla afgiften emot en 24 kanus, panna, då deremot för en 90 kanns-panna erlägges 45 gånger så stor Bevillning. Med billigt afseende å jordbruksinteresset anser jag bränvinsskatten, såsom hittills, ehuru med jemnare fördelning, böra vara lindrig å pannor till 25 kannors rymd, men 64 Eil.t.Bevittna Lagoch Oec.-Utsk. Bet. N:ö 6. derefter succesivt höjas i samma mon deri större redskapen gifver, icke allenast en större qvantitet bränvin, utan ock en förmonligare afverkning af samma qvantum säd, med hänsigt till besparing af personal, bränsle, o. s. v. Efter hvad calculerna öfver bran vins.redskapen för ar 1826 utvisa, ligger dock den stora produetionen af denna vara på pannor af 6 till och med 50 kannors rymd, hvaremot antalet af den öfriga enkla redskapen, hvilken dock sedan 1825 betydligen förminskats, icke fullt utgör 7*3 af den förra. Denna omständighet anser jag af icke ringa vigt så väl i afseende på beskattnings» grunden, som de förhöjda afgifter, hvilka torde blifva oundvikliga. ContractsProsten Nordin. Mot Trenne punkter reserverar jag mig, nemligen inot privilegierade krogar, mot gårdfarihandel med bränvin och mot beskattningsgrunden, 1:0 Jag afstyrker bibehållandet och förökandet af privilegierade Krogar med skylt å landet.'
Det förslag man framställt i afsrde å det fall att ett tjenstehjon visar sig gensträfvigt etc., tror jag icke kan till båda partiernas fördel ersätta den utväg som nu'finnes. Att i sådant fall genast anlita Kronofogden för att få tjenaren vräkt och aflägsnad kan icke väl stå tillsammans med den omvårdnad en husbonde är sitt tjenstefolk skyldig. Man har velat åberopa andra länders exempel; men reservanterna hafva tydligen ådagalagt, att förhållandena i vårt land icke äro med dem i andra jemförliga. Här finnes icke lättheten för en afskedad tjenare att genast inträda i ny tjenst, och icke heller för husbonden att genast få sitt behof fyldt. Jag inskränker mig emellertid till att anhålla, det E. o. Ad. ville, med afslag å Utskrs hemställan, vidblifva sitt förra beslut. Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf: Då iag redan förut yttrat mig i denna fråga, skall jag icke genom vidlyftigt ordande trötta Ståndets tålamod. Jag instämmer fullkomligt med den siste talaren, men för att tydliggöra de skäl hvarpå jag grundar detta instämmande, anhåller jag att Hr von Franckens reservation måtte varda upläst, hvarefter jag torde få yttra några ord. Sedan denna upläsning försiggått, tilläde Gr. Löwenhjelm: Jag måste bekänna, att jag i den nyss uplästa reservationen finner så mycken humanitet, sans och tillika praktisk klokhet, att jag ej kan annat än underskrifva hvart enda ord af densamma. Jag anhåller således i likhet med Frih. Cederström om afslag å Betänk. Hr Ced erschiöl d , .Gusta f: Lika med den siste talaren finner jag också, att Hr von Franckens reservation är afgifven i ganska human anda; men just derföre att denna humanitet icke förefinnes hos de personer som begagna sig af sin rätt att gifva husaga, kommer jag till ett motsatt resultat, mot, reservanten. Det är ju en tydlig sak, att en hyfsad och bildad person icke kan vilja lägga hand på sin tjenare; utan sådant kan endast vara fallet hos en rå och obildad. Och under hvad förhållanden gör en sådan det? Jo i hetta och vredesmod!
Discont-representativernes emottagande i Norrska StatsCassorne, skulle tj^na till ef, 473 Den 27 Maji. terrättelse för inbetalningar af ersskilte personers 6Kuider till Svenska Kronan; jag hade mig bekant, att Kongl Maj;t uti dess Svenska StatsRåd aldrig tillåtit ett sådant iiquidationssätt, oe.h jag var öivertygsd, att ett ombud ägde den ovllkorliga skyldighet, aft, utan iör>'ganget särskilt tillstånd, hvilket här icke inträffat, icke såsom godt antaga hvad myntsort honom tillbjöds, utan noga tillse, att betalningen erlndes i det mynt, hvarpå contractet lydde, äfvensom att det var Kronans obestridliga tätt, att icke emottaga betalning i Discontrepresentativer, hvarmed icke någon enskilt man, som ej var delägare i den Låneinrättning dem utgifva, kunde emot dess vilja liquideras. På alla dessa skäl ansåg jag min pligt fordra, att i underdånighet tillstyrka, det de ifrågavarande representativerne återställdes till Sundell, med förständigande, att till KrigsCommitéen insända samma Summa uti det mynt, hvaruti lordringarne tillkommit. Det är äfven anmärkt, att jag icke gjort behörigt afseende derpå, att, enligt KrigsCommitéenft tillkännagivande, tvångsmedel icke fingo användas till iordringarnes iridrifvande. Genom KngsExpeditionen har något förbud i idetta afseende icke blifvit utfärdadtj tvärtom har Kongl. Majst, vid de flere tillfällen, då de Jsforrska Debiforerne erhållit förlängning på terminen för sid skulds afbetalning, alltid förunnat dem denna förmon, med villkor att fullkomlig säkerhet ställdes för beloppet af Kronans iQidraö* hvataf följer3 att <ten3 §Qm fck« Den 27 Maji, 473 kunde anskaffa en sådan säkerhet, borde genom tvångsmedel tillhållas, att sin skuld afbörda
Då någon nedsättning i t ullen å de artiklar, som i den af mig omnämnda tabellen förekomma, icke blifvit hvarken af General-tullstyrelsen eller Kommers-Coll. föreslagen, och dä vidare genom denna tullnedsättning skulle uppstå en minskning af 112,077 rdr rmt uti Statsverkets tillgångar, hvilka elter de af R. St:r beslutade storartade utgifter icke tåla någon nedsättning af. intraderna, så synes mig deri ligga goda skäl att icke antaga förslaget. Skulle någon af Ståndets ledamöter yrka att hvar och en af dessa artiklar måtte särskildt föredragas, så är det en rättighet, som icke kan honom förvägras, men i annat fal! anhåller jag att R. o. Ad. måtte förklara att å alla de artiklar, som uti berörda tabell blifvit omnämnde, nu gällande tullsatser måtte bibehållas. Hr Fåhraeus: Jag bestrider icke, att ju införseltullen för det dyrbara färgningsämnet kochenilj är för hög; men detta kan äfven sägas om andra för den Svenska industrien vigtigare färger, å hvilka likväl, såsom jag i min reservation anmärkt, tullsatserna lemnats ovidrörda. Jag töranlåtes derföre, tdl undvikande af denna inkonseqvens, hemställa att, med förkastande af Utsk:ts förslag i denna punkt, tullen å kochenilj må tills vidare * bibehållas sådan den i nu gällande tulltaxa är fastställd. Gr. Posse: 1 anledning af Gr. Liljencrants’yttrande, vill jag endast fästa Grins uppmärksamhet derå, att den nu föredragna punkten handlar om artikeln »kochenilj», hvars tillverkning, såsom vi alla veta, icke utgör föremål för Svensk industri. För att skydda någon inhemsk industri, behöfves således alldeles icke någon tull på kochenilj. 51)1 Den 28 Maj f. m. Kochenilj är ett mycket användt färgningsämne, och en hög tull å detsamma måste naturligen försvara oell fördyra användandet deraf i färgerierna. Utsk:t har derföre i de inhemska fabrikanternas intresse endast föreslagit borttagandet af den alltför höga tullen å detta råämne. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Liljencrants:
Tillgången på jernmalm i bergen, de stora, ehuru numera mycket medtagna skogarna och de många vattendragen, med sina talrika lägenheter för verkstäders anläggning och drift, äro naturförhållanden, som anvisat länets inbyggare äfven andra vigtiga näringar, nämligen: bergsbruket, jernlillverkningeii och trävarurörelsen, hvilka, efter lokala omständigheter, bedrifvas i vissa trakter mer och i andra åter mindre allmänt. Sålunda utgör bergsbruket den väsendtligaste näringen i länets nordöstra del eller Philipstads bergslag. Uti den närmast i vester derifrån befintliga Klarelfsdalen, så vidt den benämnes Elfdals härad, sysselsättes befolkningen mera med tjenstbarhelen vid de många jernverken och med timmerrörelsen, än med jordbruket, som (ler är inskränkt och i anseende lill jordmånens svaghet mindre lönande. Uti sjön Frykensdal eller Fryksdals härad idkas alla tre dessa näringar, men åt jordbruket egnas mer arbete, sedan de flesta hemmans skogar blitvil nära afverkade; och är jordbruket hufvudnäringen i länets öfriga härader, ehuru i de flesta af dem jernverk linnas samt af de återstående skogarne understundom någon afkomst tages. Om någon del af Vermlands jord varit lättröjd, så har delta sannolikt endast varit fallet med den närmast de större vattendragen i södra trakterna belägna, och således kommit blott landels första bebyggare, som der nedsatt sig, till godo. Omisskänneliga tecken förekomma deremot att mycket, måhända det mesta af nu varande åkerjorden vunnits genom odling af oländig mark. Hågen för dylika företag forllefver äfven hos inbyggarne och lifvas ej sällan till handling af behofvet. Å de flesta hemmans områden anträffas talrika mossar, myror och kärr, och har odling både af sådan vattendränkt jord och af fast stenbunden mark under de ifrågavarande åren fortgått, men tunnlandtalet af all den jord, som sålunda på denna tid blilvit fruklbargjord, kan icke bestämmas, då tillförlitliga uppgifter derom från de flesta socknar saknas. Att dessa odlingar i det hela dock varit ternligen betydliga, kan icke betviflas.
DiscontVerks utlåning i 3 procents reverser m. m. Utskottet hemställer hufvudsakligen att, till förekommande af alla möjeliga hinder för JDiscontDirectionen, att med Verkets bestånd kunna nog varsamt och utan känning för orten, till 1816 års slut indraga de i Låneväg utgifna 3 procents reverserna , en extra biträdessumma af 100,000 R:d., emot 6 procents Renta, må till 1816 Den 17 Juli* e. m. m års slut kunna af Malmö DiscontVerk begagnas emot enahanda säkerhet, som för dess förra Lånebiträde är fastställd ,. hvilken. Summa Utskottet likväl ej anser böra i någor måtto öka de redan föreslagna försträck» riingar från Banken, utan inberäfenas uti den';summa, som BancoUtskottet, enligt dess Memorial af den 50 Juni, ansett kunna för Discontrörelsens understöd intill nästa Riksdag användas. 4:0 Från Lagutskottet, af den 15 Juli, i anledning af återremissen af Utskottets Betänkande, angående förändring i Domstolarnas antal och organisation. Efter granskning af de liufvudsakliga anmärknin C? v gar, som föranledt återremisserna, förmäler Utskottet sig ej kunna afvika från sitt förra Betänkande, utan öfverlemnar förslaget ånyo till Riksens Ständers Bifall. Slutligen yttrar Utskottet, att om likväl Riksens Ständer skulle finna, att detta förslag icke kan för närvarande antagas, så hemställer Utskottet om icke, utan något i förväg fattadt beslut , som skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets framtida närmare utveckling och pröfning, det i allo må öfverlemnas till La<:Committéens yttexdigare bearbetande, i sammanhang med de andra delarna af Lagverket och RattegängsOrdningen , så att förslaget må kunna, pä enahanda sätt, sorn de öfriga lagprojecten, fullbordas och till allmän granskning utgå„4 5:o Fran StatsUtskottet, af den i$\ Juli, i anledning af Kongl; Majits
M:t förelagd tid, fullgöra den med Bergslags-privilegiers åtnjutande förbundna skyldighet till tackjernsblåsning till sådant belopp, som motsvarar den derföre förunnade lindring i skattebidrag, privilegierna må upphöra och socknarne öfvergå till Landslag med alla dervid förbundne utskylder och onera, med rättighet likväl för Socknarne till befrielse fran de afgifter och besvär, de hittills, i egenskap af Bergslag, fått vidkännas. För denna hemställan hemtar Utskottet ytterligare stöd deraf, att, på sätt K, KammarCollegium uppgifvit, Gunnarskogs Bergslag i Wermland, der förhållandet varit enahanda som uti ifrågasatte Heds och Gunnilbo Socknar, till följd af K. M:ts Nådiga beslut af den i3 December 1825, blifvit till Landslag utlagd. Då sålunda visat sig att Bergslagsprivilcgier kunnat i längre tider åtnjutas, utan att menigheterne i ringaste mån uppfyllt de skyldigheter som vid nämnde frihet varit fästade såsom vilkor, samt K. M:t och Kronan altså gått i mistning af sin tillständiga rätt, tillstyrker Utskottet jemväl den underd. anhållan: att vederbörande måtte i Nåder förständigas tillse, huruvida enahanda fall kunde i andra orter hafva inträffat, på det ej dylika missförhållanden, i händelse de föreliunas, icke må vidare fortfara, till 352 Stats-Utskottets till inskränkning i Kronans inkomster och till förlängning af en ojemnhet i beskattning, som borde och kunde vara undanröjd.