Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en sådan delning, som blifvit ifrågasatt, skulle komma att äga rum, föreser jag, att deraf split och oenighet skall uppstå; och jag tror, hvad Blekinge beträffar, att nu gällande författning är fullt ändamålsenlig. Remitterades till Bevilln.Utskottet. Under loppet af nästföregående discussion hade Hofcancellercn ankommit samt å K. M:s höga vägnar lill R. o. ^5o I) «ti 39 Februari f. in. Ad. öfverlernnat sex nåd. propositioner och skrifvelse!' till It. St. Ånyo föredrogs K. M:s den 26 dennes e. m. på bordet Ingda nåd. propos., angtde 2:110 kronohemmans i Stockholms Jan anslående till boställen för Landtstats-tjensteinän. Remitterades till StatsUlskottet. Vidare föredrogs K. M:s den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse till R. St., angtde skjutsväsendet i Riket. Hr Ribbing, Bengt: uppläste följande: I den tv. propostn ang:de skjutsväsendel göres det förslag, att, i händelse vid entreprenads föranstaltande om skjutsningsbesväret, tillskott utöfver skjutspenningarna någorstädes skulle erfordras, detta endast skall bekostas af de sk jntssky Idige vid hvarje gästgifvaregård. Detta finnér jag mindre rättvist och anter först och främst alla närmare gästgifvaregården belägna hemman, 1»viIka, i händelse af behof, kunna när sorn liebst anslås som tillökning i reserv-skjutslag, böra i ett sådant tillskott deltaga, men livad sorn vore ändå rättvisare och billigare, alla, sorn aro underkastade skjutsskyldighet af hvad beskaffenhet sorn helst.
Promenaden blef mig mödosam, emedan jag här, ifrån norra sidan, måste genomtränga en tät löfskog, för att hinna bergets spets, och jag råder hvar och en, som får det infallet, att dertill välja södra sidan, hvilken är kal och mindre sluttande. Slutligen hade jag glädjen att hvila ut på toppen af berget, 1453 fot öfver hafvets, 1320 öfver Rheins yta. Siebengebirges små, täcka dalar lågo tätt under mina fötter, och öfver dem bergspetsarne med deras ruiner. Löwenburg, der Melanchton en tid uppehöll sig, förde i mitt minne de ståtliga «Lejonriddarne» och deras manliga död, fordom föremål för mitt unga sinnes beundran och farliga medtäflare för Ciceros de Officiis. Längre åt öster och söder utsträckte sig en ofantlig slätt, besådd med otaliga byar och småstäder, genomskuren af slingrande vägar, ända bort till det egentliga Westerwalde och Taunus. Närmast åt vester doldes floden af de öfriga bergen, Drachenfels, Wolkenburg, Stromberg, men nordligare sågs dess vatten framskymta mellan de tätt bebyggda slätterna på dess båda stränder. Nedstigandet gick med fart, och icke mindre snabbt bar det af tillbaka till floden, i sällskap med tvenne muntra bondflickor, som voro lätta på foten i den dystra och ojemna hålväg vi genomvandrade. Det syntes tydligt att den vid regntider var en flodbädd. Också hade vattnet här gjort det enda vägarbete, och hvarje vår, då det tröttnade att vandra den vägen, ärfde traktens innevånare densamma såsom deras enda och bästa chaussé. Vid foten af Drachenfels, dit vi hade haft en timmas väg (½ mil), stodo åter rödschabrakade åsnor, villiga som skyldiga att låna vandraren sin rygg. Jag var i sanning trött, men de stackars djuren se så små och eländiga ut, att man ej kan förmå sig att sitta upp; och det just förtretade mig att se, huru en prest, den enda karl jag såg begagna dem, lät sina långa ben dingla ned ifrån ryggen på ett af kräken.
Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har, till följd af 43 § Riksdags-ordningen, till pröfning förehaft omförmälda motion, men finner sig icke kunna biträda det deri väckta förslag. Om nemligen de af motionären angifna skäl borde föranleda till den åsyftade rättigheten för församlingarne i de regala pastoraten, synas desamma fullt ut lika, om icke mera, tillämpliga i fråga om de konsistoriela, eftersom Konsistorierna, vid upprättande af förslag tili komministratur i ett sådant pastorat nödgas fästa afseende på hög tjensteålder och alltså på förslaget uppföra de äldste, hvarefter någon utnämning utom förslaget icke kan äga rum. Bih. till It. St. 7 Sami. 2 Afd. 10 Iläft. 2 Sammanfatta Lagsamt Allm. Beta.- o. KIwn.-Ut thott ett Betänkande N:o 20. Att medgifva det ifrågasatta undantaget för regala pastorat synes fördenskull alldeles olämpligt; hvadan Utskottet nödgas vördsamt tillstyrka, att Anders Jonssons ofva oberörda motion ej ma till någon [likets Ständers åtgärd föranleda. Slockholm den 1 Juni 1860. Ank. till F.xp.-Utsk. den 28 Juni 1800, kl. 12 inidd. Betänkande, i anledning af vackla motioner om utfärdande af ett allmänt vitesförbud, lill ägors fredande mot åverkan och annat intrång. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Adolf Fredriksson från Upsala län och Pehr Nilsson från Malmöhus län, uti särskilda motioner, fäst Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en förbättrad lagstiftning i fråga om ansvar för åverkan och ohägn på enskildes ägor. Enligt nu gällande Skogsordning, af den 1 Augusti 1805, jemförd med dithörande författningar, vore de iagbestämda böterna för åverkan jemförelsevis ringa och alldeles vanmägtiga alt freda mot intrång och skadebegär.
Riksdagsordningen väl föreskrifver, att RiddarhusOrdningen skall vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne, men ingalunda, att den skall vara en afskrift af dem. i3 §., nu den 10, som handlar om antecknings-förrättningarne vid början af Riksdag, bar man ansett otydlig i så måtto, att föreskriften, det LandtMarskalk ej deltager i besluten vid nämnde tillfälle, på annat sätt än såsom i Ståndets Plena, skulle stå i strid med det sednare stadgandet, att, i händelse af Paria vota, den främste Ledamoten af RiddarhusDirectionen skulle äga votum decisivum. ( IO ) Ulskottet, som icke kunnat inse den af Anmärkaren antydda motsägelse eller otydlighet, finner ej skäl till andi ing i det uppgifna förslaget. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 6 April e. m. 3oi statsverket, så skulle grundlagens författare Lafva i 3o §:n Riksd.Ordn. begått en missägning, hvilken synes fast otrolig. Der står nemi.: ”StalsUtsk., som skall bestå af trettiosex personer, bör granska, utreda och till R. St. uppgifva stalsoch riksg.verkens tillstånd , förvaltning och behof.” Hvad den i 64 §:n Reg F:n omnämnda disposition vill säga, derom kan man måhända genom ett exempel göra sig en närmare föreställning. Riksg.cont. är väl ålagdt att betala de s. k. äldre fordringarna lios Kronan. Men om Kronan, i närvar, ögonblick, varder dömd att betala en ny gäld, t. ex. någon dylik med den, hvilken tillerkändes Dykericompagniet, och man vänder sig lill Riksg.cont. för att utbekomma sina penningar, så svara herrar fullmäktige utan tvifvel nej, emedan de ej betala några oförutsedda utgifter, utan endast det, som R. St. vid en föregrde riksdag bestämdt utsatt. Följden blifver således, att Stats-cont. måste, på sätt jemväl skett, utbetala medlen intilldess R. St. nästa gång sammankomma.
Lag och tillika den princip är fullkomligt grundad, at mindre brott icke kräfwer annan noggranhct uti pröfninqen, än et swärare; Sä anser Lag-Utskottet' för sin del ej betänkligt, at Len af Stats - Rådet och Högste Domstolen redan tilstprkte och af Konungen i Räder afgifne proposition til sadan förklaring öfwer .57 och 58 §. Z. uti ,4 Cap. af ,798 ärs KrigsArtiklar äfwen mätte antagas, samt i följe deraf lika förbällandc wid afdtmmande och ffärffädande af mindre och gröfre brottmäls Utftag tils widare i akt tagas. Stockholm den »9 Augusti 1809. Pä Högloft. Ridderffapets och Adelns Ledamöters wägnar. II. k. 8 trö m l e 1 t. Pä Högwördige Prcste-Ständets Ledamöters wägnar. Pä Höglärade Borgare StändiUs Ledamöters wägnar. k. I I. OrevLSmiilil. 12Z4 Den 24 Augusts. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamö- ters wägnar. kelter fernström. dlolmborZsson, Kades xa bordet. Uplästes: Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Justitiä-Rädet och Riddaren von Snockn-ks hos Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifna och derifrän til Utffottet remitterade Memorial, om wista förbudne Skp!b och Swägerskapsleder. Dä all sedlighets Lif och Wäsende bestär i förnuftets wälde öfwer sinligheten, men hwar och en upwä,rande menniska, ehuru född med anlag ti! förnufts förmäga, likwäl begynner med at wara endast sinlig; sä mäste de ungas sinlighet först böjas under andras förnuft och wänjas wid lydnad i allmänhet, för at ftuteligen kunna hörsamma egit förnufts bud och fordringar.
I anseende till de förra, bör Lagutskottet anses utgöra ett urval af L<*g-* kunnige man inom RiksStånden, hvilka, i mångå fall, med mera sakkännedom än den enskilde Miliona en, kunna, i grund af anmärke brister, uppgifva och utarbeta förslag till ändringar i Lagen; men måste, i afseende pä de lagförändringar, hvilka KonUngen, efter Dess Dogsta Domstols och StatsRådets hörande, föreslår, endast kunna betragtas så, såsom en beredning för RiksStåndens bifall eller afslag, enar 87 §, t Regeringsformen föreskrifver, att Rikets, Ständer böra , efter LagUtdrottets infordrade utlåtande, öfver Konungens Propositioner rörande Lagfrågor, besluta, och sedan Öfverlemna Konungen deras svar uppå Riks-; Salen, om de bifa! 1 it Propositionen, men skrifteligen genom Talemannen, om de densamma afsiagit. Enar nu den Nådiga Skrifvelssen icke innefattar ett sådant förslag, som genom antagande af RiksStåndeii Kunnat till L,ag Lagutskottets Betänknndeit. 185 förvandlas, utan i omvändt förhållande ågyftar ett Ständernas förslag till Konungens bifall eiler pröfning, torde Remissen till LaglJ;skottet icke böra anses såsom en ovilkorlig följd af stadgandet i 44 §. Riksdagsordningen; men då samtelige RiksStånden en sådan Remiss bifallit, och flere deras Ledamöter tagit sig anledning af den Nådiga Skrifvelsen, att till Lagutskottet* pröfning öfrerlemna deras enskildta förslag och meningar, lärer Lagutskottet icke böra undandraga sig, att ingå i pröfning af det lagstadgande , hvari den Nådiga Skrifvelsen har afseende; och anser Utskottet sig härigenom hafva besvarat de af Herr Grefva Schwerin, hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorde och Remissen bifogade anmärkningar.
Komitéens yttrade mening, i fråga om förslag till indragningseller öfvergångs-stat, har Krigs-kollegium förmält sig icke kunna medgifva rättmätigheten af det utaf Komitéen åsyftade iakttagande dervid, enär dels Rikets Ständer i sin underdåniga skrifvelse af den 3 Februari 1858, hvilken grundlagt Kongl Cirkulärbrefvet den 23 i samma månad, uttryckligen förklarat, att löneförhöjningarne för embetsoch tjenstemän blott för den ingångna statsregleringsperioden blifvit beviljade, samt att de af Rikets Ständer för rättigheten, att af löneförhöjning komma i åtnjutande, bestämda och af Komitéen anförda vilkor endast »under ifrågavarande lid blifva gällande», dels Kongl. Majit, enligt Rikets Ständers beslut vid 1859 och 1860 års riksdag, genom nådigt Bref den 9 November 1860 förklarat, att de i Kongl. Cirkulärbrefvet den 23 Februari 1858 stadgade vilkor för tillgodonjutande af de vid föregående riksdag befriade löneförhöjningar skola i tillämpliga delar fortfarande förblifva gällande för de civile embetsoch tjenstemän, för hvilka blifvit beviljade löneförhöjningar under statsregleringsperioden 1861—1863 utöfver den före år 1858 bestämda aflöning, utan att på ordinarie stat uppföras; af hvilka stadganden, sins emellan jemförda, otvifvelaktigt följde, att embetsoch tjenstemän för tiden efter 1863 års utgång icke vore, utan eget medgifvande, underkastade den vidsträcktare tjenstgöringsskyIdighet eller jemkning i åligganden, som vid embetsverkets förändrade organisation kunde varda stadgad. Såsom följd af hvad
N:o n5. 3g vara under tiden kunna i annan väg med mera lätthet och mindre kostna-d beredas, torde frågan, huruvida indragning af Magazin, äfven i berörde Städer, må kunna ega rum, blifva föremål för öfverläggning vid en kommande Riksdag; 4:0 att Magazinsbetjeningen bibehålles vid dess nu innehafvande och, enligt Stats-Utskottets förslag, pS allmänna Indragnings-Staten uppförda Löne-anslag, emot skyldighet att, då det erfordras, emot hittills bestådda aflöningsvilkor, förestå Kronans Magazin; att, i mon af nuvarande innehafvarnes afgång, lämpliga arfvoden måtte bestämmas för Magazins-Förvaltare, endast på den ort och för den tid sådana kunna komina att behöfvas, samt utan hinder för dessa personer att tillika innehafva andra beställningar; att Redogörames vid Stockholms och Carlscrona Magazin arfvoden må fastställas till det belopp, hvarmed de nu i egenskap af löner utgå; samt att, för Redogörarne i Christianstad, Malmö, Visby och Götheborg, så länge Magazin i dessa Städer bibehållas, arfvoden må bestämmas i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag, eller utsättas till högst 466 Rdr 32 sk. för dem, som ega fria boningsrum, och till 500 Rdr för dem som, sakna en sådan förmon. Kongl. Maj:t har uppgifvit sistberörde belopp, - såsom i allmänhet lämpligt för MagazinsFörvaltare utom Stockholm och Carlscrona, på hvilket sistnämnde ställe aflöningen utgår från Flottans Stat; inen Utskotten anse sig dock bö - 4o Statssamt Oec.-UtsL Uti. N;o 115, ra tillstyrka Rikets Högloflige Ständer, att boS Kongl.
Det är för ljust då både för varg och andra rentjufvar, och godt om bete är det också där uppe kring träsk och vattendrag. Nere på hjortronmyren ligga ungarne och äta sig fyrkantiga, medan far och mor sitta utanför kåtan och rusta till redskapen. Emellanåt se de bort mot sluttningen, där renarne beta, om allt är som det skall, eller gå de in i kåtan ett slag och lätta på kaffepannan. Det är vidunderligt vackert att se ut öfver markerna en sådan där sen sommarkväll, när det brinner i rödaste guld efter fjällryggarne, och locklåten ekar långt bortifrån. Fjällsluttningen, där renhjorden ligger och idisslar, lyser i aftonglöden lik en jättetufva med stora flockar rödgråa kattfötter, och röken från kåtorna lägger sig som en blåviolett dimma öfver granskogen. Men nu är det så, att den där välsignade goddagstiden är nog så kort. Ännu innan höstmörkret riktigt börjar breda ut sig öfver vildmarken, kan det hända, att drifvande snöstorm flere gånger svept in den i hvitmörker. Får snön makten snart, så är också tiden inne för lapparne att börja flytta. Först drifva de omkring uppe i högfjällen så länge renmossan räcker där och så längre och längre nedåt landet. Det kunde väl vara en åtta veckor före jul, när de uppe i Willax’ kåta började ordna sig för flyttning österut. En sådan där våldsam, förödande snöstorm hade just grasserat i fjällen, och dräng-Matto hade sedan tidigt på morgonen varit ute för att söka några bortkomna ungrenar. Mot kvällen slog det till med kylan branog stickande och ett par af de spetsnosiga och spetsörade renhundarne sökte sig in genom kåtöppningen. Där inne var det varmt och godt, och de kröpo ihop i ring på renhuden, klippande med öronen, lyssnande utåt äfven i sömnen för att vara till reds, om något misstänkt skulle höras från renstängslet. Soppkitteln hängde öfver elden, och ångan från kokande renköttspad blandade sig med röken från eldstaden. De små skinnklädda gestalterna, som på korslagda ben sutto rundt om därinne, skönjdes endast otydligt.
Motionären har, såsom mig synes, framställt mannen såsom den egentliga anledningen till fiendskap och deraf följande orsaker till skiljsmessa. Det heter nemi. i motionen: att icke »någon upmärksamhet blifvit egnad åt den del af lagstiftningen, i följd hvaraf en stackars qvinna, fastkedjad vid en rå, utsväfvande och våldsam man, vore urståndsatt att göra något för att skydda sig sjelf för misshandling, samt att för sig och barnen rädda något af boets egendom, utan tvertom ofta vore den, som ensam finge underhålla äfven sin lastbare make. Hvilken domare har ej mångfaldiga gånger uprörts vid anblicken af 'J makar, mötande hvarandra inför domstolen, qvinnan nedtryckt af misshandling, svält, arbete och nattvak, mannen försupen och rå etc.» Ja väl, en stackars qvinna, fastkedjad vid en utsväfvande och våldsam man, är i sanning beklagansvärd; i synnerhet der bränvinslustan hos mannen är öfverhandtagande, måste förhållandet vara gräsligt, och vi se derpå ofta exempel i vårt land; men jag hemställer likväl om man, såsom motionären vill påstå, kan uteslutande skjuta skulden till det olyckliga äktenskapet på mannen, och helt och hållet anse qvinnan såsom den lidande, den förorättade och oskyldiga parten. Jag för min del tviflar på att så är fallet, aldrahelst som dagliga erfarenheten visar, huru qvinnan icke eftergifver sin försupne man uti den anförda dryckenskapen och deraf följande råhet. Om man ser in i familjerna och undantager det fall, då bränvinssupandet tagit öfverhand, tror jag man skall finna, att vid de flesta tillfällen år det qvinnan, som gifvit anledn. till bitterhet och fiendskap, om sådan mellan makarne eger rum, samt åstadkommit benägenheten för skiljsmessa. Och detta är icke eller att undra på; ty hvad har Staten gjort för qvinnans upfostran? Ingenting! — då den deremot gjort allt för mannens.
N:o 160, i fråga om ytterligare anslag till upförande af Cellfängelser. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, innefattande hemställan alt lill upförande af Länsfängelser efter cellsystem måtte anvisas en summa af 300,000 r:dr, att med ^idel årligen under hvartdera af åren 1832, 1833 och ISSi af Riksg:s-kont. utbetalas. Den 26 Juni f. m. 173 H. Ex. Hr Gr. Sparre, Gust. Adolf: Till en början anhåller jag att Hr Fåhraei reservation må varda upläst och mig sedan lemnäs tillfälle yttra mig. Sedan denna upläsning skett, anförde. H. Ex. Hr Gr. Sparre: Till alla delar ber jag att få instämma i den nu uplästa reservationen. Som skäl för nedsättningen under det belopp K. M. äskat anförer Utsk. endast, att sådant utan olägenhet kan ske. För min del tror jag deremot alt olägenheter af flere slag blefve följden af en sådan nedsättning. Om beloppet bestämdes till endast 300,000 r:dr, så afginge på sätt K. M:s propos. uplyser och Utsk. äfven anmält, nära 103,000 r:dr deraf lill fulländande af redan företagna Fängeselbyggnader, vidare minst 80,000 r:dr till Fängelsebyggnaden i Malmö, för hvars behof ett betydligt qvantum maierialier redan är framskaffadt, då återstoden blefve vid pass 117,000 r:dr af det anslag som SlatsUtsk. nu föreslår måtte beviljas.
Oela som 5a således vunnit, är bärigenom beslutadt: att förbindelserna ä beloppet 4>4oo,ooo L:dr, af 8tats Verkets skuld till Lanken för 1808 ars krigskostnader, innan Lanken tillätes desamma a annan man öfverlåta, skola L:gsLontoirst till inlösen bembjudas. Hvilka resultater Dörstärkta 8tatsocb LaneoDtskotten bärmedelst skolat för L. 8t:r vördsamt anmäla. Dllulanäe, i anIeclninF sk cle inom H. k. oelt-4.. samt V. Illlätancls i kräga örn unäerZtöll sk allmänna meclel till 8öäerteljs Lanal00I1 8Iu88Vel!t8 LolaA. I^örenämnde Dtlätande 2?, är af 55. Fo?rr/e.5k-iurfet akslaget, men af 55. Letänkanden, lX':o 46. 887 L. 0. samt V. Aorgare^aucket Zterremitteradt pä grund ak följande bulvudsaklige anmärkningar, nemi.: att ak Dtskotten 5>ordt upplysas buruvida det vid 1828 ars Liksdag LanalLolaget beviljade anslag blifvit oförryckt användt till Lanalens fullkomnande eller om ej emot afsigten med nämnde anslag utdelning till llerrar ^ketieegare deraf skett; att 010 en sadan communieations-snstalt, som den ifrågavarande, sedan densamma en gang blifvit anlagd ej sä m^eket begagnades att den sjelf kunds bära sitt underbäll, vore derigenom bevist att anläggningen ätminstone varit alltför tidig; att om L. 8t:r nu beslutade att jemväl bekosta underbället af denna Lanal-anläggning skulle det leda till allt för kostsamma åtgärder oeb vid nästa Liksdag tjena till ett farligt prejudicat, derest Dötba Lana! da skulle vara bringad till fullbordan; samt sluteligen att om den ak Dtskotten föreslagne summa ak 80000
Jag medgifver, att när Lagen utsätter förökadt straff för förnyade förbrytelser, förutsattes, att det först bestämda och ådömda straffet bör hafva drabbat förbrytaren, innan ännu ökadt ansvar kan äga rum. Men här är ej fråga om straff-lagar utan om credit-lagar med hvilka förhållandet såsom i allmänhet är helt olika. Man kan ej egentligen säga, att här är stadgadt serskildt straff för hvarje gång en öfver behållningen i Banken utgifven assignation presenteras, utan blott den påföljd, att om sådant 3:ne gångor inträffat, skall i allmänna Den 9 April e. m. Tidningarne kungöras, att Banken ej vidare mottager och inlöser Öfverassignantens assignaiioner, i brist af fond dertill. Det ar sannt, att denna åtgärd är sträng mot Åssignanten, emedan hans credit derigenom, minskas; men jag frågar, om den icke också minskas för den, sorn presenterar assignationen och får den casserad af Banken? Jag tror, att crediten för honom är lika vigtig, som för Assignanten, om än den förre har mindre att röra sig med; och jag tillstyrker bifall å förevarande Metnorial, för att skydda denna credit, vigtig i allmänhet för dem, som vilja göra invisningar, och oundgänglig oftast för dem, som i förtroende till giltigheten af en assignation, hvarmed, hans arbete blifvit betalt, ingått förbindelser att gälda det, som han beliöft till ett nödtorftigt uppehälle. Jag tillstyrker bifall å Memorialet, emedan man fram för allt bör söka, att skydda emottagare från olägenheten af öfverassignering, då de deruti äro alldeles oskyldige. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: De värde Talare, som yrkat äfslag på ifrågavarande Memorial, tyckas icke ihågkomma, att här blott är fråga om en förklaring, som BancoStyrelsen funnit sig behöfva öfver 1789 års förordning. Om nu Memorialet afslås, står Författningen qvar, och BancoStyrelsen befinner sig då i samma villia - \ Den g April e. m. 161 rådighet, som förut, om rätta meningen deraf.
TUdr för 100 R:drs värde. Då Borgare-Ståndet ensamt bifallit detta förslag, men de öfriga Stånden vid blifvit gällande taxa, hemställer Utskottet lill Borgare-Ståndet, att Ståndet ville, med frånträdande af sin skiljaktiga mening, instämma i de öfriga Ståndens beslut. Derest detta icke skulle bifallas, lärer följande omröstning böra ega rum: 62:o. Den, som anser, att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, den under artikeln Jern, gjutet, förekommande rubrik: allt annat gjutet arbete, ej specificeradt, med införselstull af 25 R:dr för 100 R:drs värde, bör oförändrad bibehållas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antagas i stället derå följande redaktion och tullsatser: Gjutgods: Gröfre: såsom mortlar, strykjern, pressjern, axlar och tappar, balanser m. m 1 skålp., 1 sk 4 nst ioförselstull. Finare: såsom basreliefs, blomstervaser, byster, fruktskålar, lampor, ljusstakar, medailloner, pappersbållare, presenterbrickor, korgar, rökelsekar, urställningar tn. m. med eller utan målning eller lackering 1 skålp., 12 sk dito. Bilt. lill R. St. Kardor och Kardläder. Bijouteri-arbeten: såsom bröstnålar, kors, ringar, sigiller, spännen, uroch halskedjor, urhakar, m. m 1 skålp., 36' sk. införselstull.