Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fåäro de, som hafva boställen, och bland dessa boställen gro åtskilliga så klena, att de utarrenderas för jO R:dr om året. Äfven får jag anmäla, att i det mig nådigst anförtrodda Län, Kronobr fogdarne äro lika illa lönte, hvilket synes Den 5 2 Maj. 699 ännu olämpligare, då dem åligger en ganska stor uppbörd och dermed följande ansvarighet. Herr Munch af Rosenschöld, Eherhard: Jag instämmer uti allt hvad de värde Ledamöter, som nu yttrat sig, anfört till bestyrkan> de af KronoLänsmännens svaga lönevilkor. Men jag tager mig den friheten erinra Ridderskapet och Adeln, att flera Memorial redan tidigt under denna Riksdag blifvit från vårt Stånd till Statsötskottet remitterade, med förslag till löneförbättring efter Spannmålsvärde för alla deraf i behof varande penninge-löntagande Embetsmän 3 och jag inser ej hvarföre Statsötskottet nu särskildt utlåtit sig om löneförbättring blott för KronoLänsmän och LandsFiscaler. Mycken tid och discussion skulle besparas, om Utskottet behagat yttra sig öfver detta ämne i Isela dess sammanhang, och ej blott öfve • vissa delar deraf. Jag föreslår derföre, att Statsutskottets ifrågavarande Betänkande återremitteras, med anmodan till Utskottet, att skyndsammeligen inkomma med sitt utlåtan. de öfver de redan längesedan till Utskottet remitterade Memorial, om löneförbättring för penninge-löntagande Embetsman, och öfverflödiga Embetens indragning eller sammanslående. Herr Landi Mars hal k en erinrade, att detta mål redan varit till Utskottet återremicteradt, och således nu borde definitift afgöras. 700 Dtn 22 Maj. Friherre Staél von Hollstein, Corfitz Ludvig.* Då en allmän Löneförbättring för penninge. löntagare är föreslagen, torde allt böra tagas i sammanhang, och icke särskildt behandlas. Hvad likväl
Ull, har deraf ansetts böra blifva en följd, att^förhöjning jemväl borde ega rum i tullen 56 Bevillnings-Vtskotlets Betänkandej N:o 12. å en del bland de derutaf tillverkade fabrikat, nemligen å Filtar och Mattor från 24 till 3a sk. per U.. Fris, Frissad, Doffel och Kalmuch från 3o till 36 sk. och alla andrå slag från 24 till 32 sk. per U.. Halfylleeller af Ull etc. Alngods: alla andra slag. Denna rubrik, hvarå är bestämdt ett gemensamt värde af 2 Rdr 24 sk. och införselstull af 24 sk. U., tror Utskottet, till förekommande af öfverklagädt missbruk derutinnan, att varan införes såsom alngods för att användas till Shawlar lämpligen böra fördelas i tvenne rubriker med olika värdesoch tullbestämmelser, hvilka senare torde, för beredande af verksammare skydd åt den inhemska balfylleväfnads-industrien, böra förhöjas. Redaktionen och tullbestämmelserna skulle alltså blifva följande: Alla andra slag: iSÄni n'£„. Dtf-T“"- 2: 24 — af mindre än 7 qv. bredd 1 U. •— 4°* 4: af 7 qv. bredd eller deröfver 1 U. 18. Linne: alngods: Blaggarn och Kanfas, hvarå, med rättelse i tullvärdet 36 sk. till ett med det verkliga närmare instämmande belopp af 1 Rdr H., Utskottet anser införselsafgiften böra i samma förhållande ~ höjas, nemligen från 12 till 16 sk. U.• Fria. Jemte anmälan att
Hr v. Koch har dock föreslagit, att man i 9 § borde stadga, att detta straff skulle ega bestånd i afs:de på tryckfrihetsmål. Jag tror, att det är olämpligt att, sedan man uti ingressen uphäft denna §, efteråt säga att den skall tillämpas, och tror jag derföre det vara rättare att §:n icke uphäfves, utan endast förändras. Emot 1 g har jag anmärkt, att ordet »kristel» bör utgå, emedan jag anser konseqvensen fordra, att affall må ega rum till alla religions-samfund som här i Riket äro tillåtna, och således äfven till det judiska. Men deremot anser jag det vara nödvändigt, att ordet »tillåtet» införes i §:n. Detta ord förekom i Just StatsMini sterns yttrande till StatsKådsprot. Jag har äfvenledes anmärkt, att det bör bero ej blott på Konungen, utan äfven på R. St:r, att til» låta bildandet af nytt religions-samfund i Riket, och jag stödjer denna min åsigt på Grundlagens föreskrift derom, att kyrko-lag skall stiftas af Konung och Ständer gemensamt. Ytterligare har jag gjort anmärkn. deremot, att icke viss betänketid är bestämd för dem, som vilja affalla, utan att sådant kan ske samma dag man anmäler sig dertill. Då meningen naturligtvis icke kan vara, att affall må kunna ske af lättsinne, utan allenast för att tillfredsställa ett verkligt andligt behof, tror jag, att det är nödvändigt det man i §:n stadgar, att presterskapet, innan öfvergången får ske, först skall uplysa honom om följderna af hans steg, och förelägga honom viss tid, inom hvilken han må betänka sig. Vidare har jag emot §:ti anmärkt, att öfvergång icke bör vara tillåten förr än myndighets-åldern är upnådd, och det af den orsak, att man icke förr, än denna, ålder upnåtts, får ingå i äfven den mest obetydliga afhandling; och då synes Den 4 November f. m. 353 synes det mig iifven, att man icke bör tillåtas att, före denna ålders inträde, få ingå det vigtigaste af alla aftal. Högsta Domstolens ledamöter hafva också framställt samma anmärkn.
Riksdagsman må ej från riksdagsorten afresa, eller från riksdagsöfverliiggningarne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom protokollsutdrag, tillåtelse af den kammare, hvartill han hörer. Är han ledamot i utskott, skall han först derstädes anmäla sig till ledighets erhållande, och derefter gifva sin åstundan i kammaren tillkänna; börande, i fall ledigheten beviljas, en suppleant utses att under tiden intaga hans plats i utskottet. Utan synnerliga skäl må ej längre ledighet, än för tre veckors tid, beviljas. Den, som utan lof från riksdagsorten afreser, eller utöfver undfången tillåtelse från riksdagen uteblifver, skall ansvara, på sätt 61 § Yahagen för likartadt fall stadgar. § 90- Af statsmedel skola arfvoden till högst en och en half Riksdaler silfver Specie om dagen utgå till Riksförsamlingens samtlige ledamöter, äfvensom resekostnads-ersättning åt de riksdagsmän, sorn icke äro i riksdagsorten bosatte. För hvarje lagtima riksdag anordnas dessa arfvoden och ersättningar till de belopp, sorn å föregående lagtima riksdag blifvit bestämde, och hvilka äfven böra gälla för urtima riksdag, som under mellantiden inträffar. § 91- Konslilulions-Ulskollels Memorial. M 7. 65 § 91- Fullmäktige i Riksbanken och Riksgäldskontoret samt Riksförsamlingens revisorer kunna ej, i och för deras befattning, emottaga befallningar, utan af Riksförsamlingen och i enlighet med dess instruktioner; ej heller till ansvar och redo ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning. De njuta för sina gerningar och yttranden, under samma befattning, den säkerhet, som riksdagsmän, enligt denna grundlag, tillkommer. % 92. De hos Riksförsamlingen eller dess afdelningar anställde tjenstemän och betjente njuta, under riksdagen, samma säkerhet som riksdagsmän, och erhålla af statsmedlen en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning, som af Riksförsamlingen för hvarje riksdag bestämmes.» Uti Herr Brinc/cs reservation instämde Herrar Cassel och Berger.
Dä nemligen regleringen blifvit så anordnad, att Bergmästarne, i och för deras nu bestämda mera omfattande ernbetsverksamhet, skola ega rättighet Lill skjutsoch traktaments-godtgörelse af sjette Hufvudtitelns anslag lill reseoch traktaments-penningar, för de tjensteresor de efter Bergs-kollegii föreskrift eller på grund af instruktion verkställa; samt på sätt föredragandens underdåniga yttrande och Kongl. Majits ofvannämnde nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof utvisa, arfvoden lill Stipendiater eller extra Ingeniörer kommo att erfordras, hvilka arfvoden nu blifvit föreslagna alt med 1,600 R:dr utgå af sjette Hufvudtitelns anslag till befrämjande i allmänhet af bergsbruket; likasom det ansetts erforderligt, att Stipendiaterne, hvilkas förflyttning till ordinarie stat Kongl. Majit jemväl i nåder föreslagit, kunde få, efter åtta års tjenstgöring, från allmänna indragnings-staten personelt åtnjuta viss förhöjning i arfvodena; så synes det vara satt utom allt tvifvel, att, äfven om Rikets Ständer icke skulle finna sig af de i ärendet vidtagne åtgärderne nödsakade, att bevilja de sålunda i vissa delar äskade anslag, den nya regleringen skall komma att, i sina omedelbara följder, ådraga staten högre kostnad, än beloppet af förutvarande anslag; hvaraf ock ytterligare ådagalägges, att Rikets Ständers medverkan till regleringen ingalunda bort undvikas, ulan deremot, älven orri ej uttrycklig begäran derom varit å deras sida gjord, af Konungens Rådgifvare tillstyrkas; vid hvilka förhållanden och då sålunda Konungens ofvanbemälde Rådgifvare funnits' hafva i detta ärende icke med nit och skicklighet fullgjort sin pligt, Utskottet får sådant hos Rikets Ständer vördsamt anmärka. Bih. till It. St.
Bifölls; N:o 195^ i anledning af väckt motion om låne-understöd för förstärkning af vägbrytaren och uppmuddring af hamnen vid Wisby. Bifölls; N:o 200, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för undersökning af jord-lagren i olika trakter af riket. Bifölls. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 196, i fråga om sättet, ordningen och vilkoren för utbetalning af anslagsoch lönebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. Prot.-utdrag den 14 Juni i848. 447 Utlåtandet bifölls, med undantag af dess 2:dra punkt, som återremitterades. S. D. Föredrogs å nyo Stats-utskottets utlåtande N:o 194, angående frågaställda extra stats-anslag till föremål, tillhörande civil-departements handläggning hvilket utlåtande bifölls, med undantag af 11 punkten och 12 punkten litt. h. som återremitterades; dock så, att den slutliga beräkningen, pag. 27, och 28, lades till handlingarne. Från Hederv. Bonde-standet. S. D. Föredrogos Stats-utskottets sedan den 9 dennes på bordet hvilande utlåtanden: N:o 195, i anledning af väckt motion, om låneunderstöd för förslärkning af vågbrytaren och uppmuddring af hamnen vid Wisby. Återremitterades med anmärkningar; N:o 196, i fråga om sättet, ordningen och villkoren för utbetalning af anslagoch lånebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. l:sta, 3, 4, 5, 6, och 7:de punkterna af utlåtandet biföllos, hvaremot 2:dra punkten, angående af v. laiman Brink väckt motion, rörande sättet för återbetalning af lån utaf allmänna medel till enskilde personer eller korporationer och menigbeter för beredande af odlings-företag medels utdikningar och aflappningar af sanka trakter och sjöar, återremitterades med anmärkningar; N:o 197, angående ifrågastäldt låne-understöd åt
Ridderskapet och Adeln gifviten så lydande redaction: "att rå-ämnen lör inhemska Fabricat och tillverkningar beläggas med den lämpligaste minsta Tull,” och då skillnaden emellan denna samt den af Utskottet föreslagna och af trenne Riks-Stånd godkända redaction endast består deruti, att ordet ■”möjligaste” blifvit utbytt emot ordet ”lämpligasteså, och enär alla fyra Riks-Slåudens beslut i liufvudsaken öfverensstämma, men det senare uttrycket tydligare •gifver samma mening, hemställer Utskottet vördsamt, om icke Ridderskapets och A - BeviUnings-TIt skottets Memorial N.-o 5 uelns beslut i detta fall benäget må biträdas. dj) Sjunde Grunden, angående Skyddstidlen, bar Borgare-Ståndet ansett böra försvinna , i följd af den andra Grundens förändrade redaction. Förstnämnde n:de Grund är antagen af 3:ne Riksstånd , och som dess innehåll står i omedelbart sammanhang med lydelsen af irsta och nrdra Grunderna, lärer densamma, jemte dessa, komma att qvarstå och anses vara af Riks-Ståndens pluralitet antagen, e} Åttonde Grunden Högh Ridderskapet och Adeln har åt denna Grund gifvit följande lydelse : ”att ali tull för utgående och inkommande varor, äfvensom skepps-umgälderna, bör i Svenska Banco-Sedlar utsättas och i Svenskt mynt erläggas,” — Det förtydligande, som åsyftas derigenom, att orden: ”i Svenska Banco-Sedlar utscittas och erläggasblifvit förändrade till: ”i Svenska Banco-Sedlar utsättas och i Svenskt mynt erläggas anser Utskol tet nu mera, sedan myntbestämningen , med åtföljande realisati( n , blifvit af Rikets 8 Bevillnings-Utskottets Memorial N.o 54- Höglofl.
Jag var tretton år då, en rask och manhaftig gosse. Min längtan hade länge varit att få studera, men jag kunde göra nytta vid jordbruket, som saknade händer. Nu var jag blefven ledig; men utan alla utvägar till bergning. Förtröstan och ett frimodigt hjerta, det hade jag likväl och vandrade till Åbo för att anmäla mig till skolgång. Rum fick jag lätt. Gårdar i mängd stodo öde, utmätta för obetalte kronoutskylder, men köpare funnos ej. Väl talades om att i ett kungabref lofvades afprutning på finnarnes utskylder; men pengarne behöfdes, och så utpressades hvarje penning, under det löfte gafs att efter krigets slut särdeles sörja för Finlands uppkomst.“ „Qvarter hade jag, som sagdt är, mat tiggde jag mig till och svalt deremellan, och min goda vadmalsjacka höll en rund tid att slita på. Men kriget blef allt mera hotande. Det vapenföra manskapet hade dels dött i pesten, dels blifvit bortkommenderadt ur landet. Penningar funnos ej; allt hvad som funnits i landets kassor, i publika dyrbarheter, och hvad som genom subskriptioner kunnat samlas, fördes till Sverige. Jorden låg till det mesta obrukad och gaf intet. Men från svenska senaten kom en uppmaning till finska folket, att med „enighet och samlad makt visa sin gamla trohet och göra fienden tappert motstånd.“ „Visserligen gaf konungen ordres, att trupper skulle marchera hit, och spannmål och proviantpersedlar till underhåll anskaffas, „efter deras eget manskap var med pesten utgånget,“ såsom orden föllo sig, och att allmogen skulle förses med gevär och anmodas att „passa upp på ryssarne och harcellera dem vid alla tillfällen, hvar de ville ströfva och plundra;“ men icke hörde man af att första delen af befallningen särdeles blef efterkommen. Hvad sednare delen vidkom, så åtlyddes den punktligen, och finnarne reste sig med en kraft, den man ej mera kunnat vänta i det förödda landet. Äfven gubbar och barn gingo mangrannt ut att möta fienden.
Den enskilde är derföre ständigt underkastad faran, att få se sin skog, genom en annans vårdslöshet vid svedjande, blifva ett rof för lågorna och afhålles mången gång deraf att å sin egendom införa ett bättre skogs-hushållningssätt. Med ett ord, oräkneliga följder upkomma häraf; och jag vågar derföre föreslå: dels att samtlige ansvarsbestämmelserna i kap. 15 Byggninga-Balken måtte höjas så, att desamma kunde mera motsvara sitt ändamål och bringas till öfverensstämmande med det högre värde, skogarne nu ega, än år 1734, då ifrågavarande stadganden tillkommo, och dels att i samma kap. infördes stadganden derom, att jord-egare, som å sin egendom ville svedja, skulle sjelf vara ansvarig för de föreskrifna försigtighetsmåttens iakttagande, samt, om skada följde, pligtig att densamma gälda och icke, såsom nu är vanligaste fallet, vara derifrån befriad, genom att mot lega låta verkställa arbetet af annan person, vanligen torpare eller backstugusittare, som sålunda i egarens ställe iklädes hela ansvaret. Lades på bordet. Frih. Hjerta, Fredrik Philip, afgaf en så lydande motion : Under det att förbättrade methoder vid landtbrukets bedrifvande i våra dagar mer och mer börja göra sig gällande,' och de i sednare tider upfunna nya gödselarter efter hand äfven funnit väg till vårt land, torde det vara synnerligen af behofvet påkalladt, att se till, det den myckenhet jord, som till boställen såväl för civilesom för militäre och ecklesiastike embetsman är indelad, äfven må få nytta, och ej skada, af de nya upfinningarne. Det sednare kan nemi. ganska lätt vara händelsen, der man begagnar de nya methoderna och uptäckterna till utsugning af jorden, för att, efter bästa förmåga, utan afs:de på framtiden, deraf för egen del taga så mycken inkomst som möjligt.
Och således ar den utbasunade Klädesstämplingen obehörig och lika sä vantagligt stal för bibehållandet as den sjelfswäldiga Bondhandeln. Bihang. Den >842 Den i8 Julik. Den af Anders Danielsson fluteligen upp, dragne himmelswida skillnad, emellan Handlande och Krämare ma wara för hans enskilda rakning. Orebro den iz:de Julii 1812. I. ?:son. Och skulle detta Memorial till Respective RiksStanden, pa begäran, åtfölja Utskottets Betänkande, angående yrkad inställelse af den fa kallade Gårdfari - handeln. Ot suxrs. l^x protc-coUo, ^lex. l.s^erAr6n. Utdrag af protocollet, hällit bos Riksens Högloflige Ständers Allmänna Bcftvärsoch Economie, Utskott wid Urtima Riksdagen i Orebro den >s Julit 1312. S. D^)err Bruks, Patron Lindberg anförde Dictando:
Kan di1 tro att jag kunde hjälpa dig att satta iipp en ordentlig strykinrattning, d % det i hela stiftet är viil bekant liiirnledes jag liar det? Man skall akta sig för inrättningar, inin klbra jungfru Tenstedt - det kan bli till en buse, soin fö~följer en miriniska liela lifvet. J a, ja, jag inenar inte precis strykinrättningar, men niitt räd är, att Iion slir de dar tankarne ur hågen. Oiii, sorn hoii säger, hon har hört, att jag blifvit afsatt från prestambetet för lieiilies mormors skull, så tyckes det mig att jag skulle lia haft nog omak för den personen, ifall det skulle vara sannt, ocli icke vidare behöfva Iia molest af andra och tredje led. Men slå hon döförat till för sådant eländigt tal, det är det råd jag kan ge. Onda tiingor finnas godt om, men pengai. äro tunnsådda liar i v#rlden. Stryk hon fortfarande ensam med sina sm % järn, man bör akta sig att ha för många, s %- dana i elden. Pastor Tina Vise1.i~~. ~Tiiii hm., Utan att lian vetat det hade ett minne dykt upp hos honom, miiiiiet af ett smelmamii, som han icke hört p i sext.io &amp; r. Han nästan ryste, under det lian skref öfrer nied smi bokstäfver iuotlieiis~. Men det dar Tim stod dar andock ined sina tre Iiöga bokst2fve.r som en blek vålnad från en försvniinen tid. Han lade skyndsamt ihop brefvet och förseglade det. I detsanima kom tjHnstflickan upp ined vattenbrickan. Det var seden dar i 1-set, att vattnet skulle lienitas frin kiillan i sista stunden, s % att karaffineriia skiille imina, nar de bnros in i sofriinimen. G&amp;r posten i iiatt » 3 sade pastorn.
—• om utdelning af Adelns, för i8i5 och 1818 årens Riksdagar; Motion, remitt, till StotsUtskottet, II s 1314- Utskottets Utlåtande, 1Y 1. s 667—■ 669, bif. af Adeln, IX s 167, af BorgareStåndet, IX s 175, af BondeStåndet, IX s 177, af PresteStåndet, IX s 185- —- om dito af dito, för Riksdagen 1818. s 460 — 4^4» återremitt. af Adeln, IX 3. s 341» bif. af BondeStåndet, IX 3. s 35g, återrem. af PresteStåndet, ix 3. s 36g, af BorgareStåndet, ix 3. s 373. Ytterligare Utlåtande, IV 6. s 590-— 594. gilladt med föreslagen ändring, af Adeln, IX 3. s 456, af BorgareStåndet, ix 3. s 45g, instämmande med Adeln, af BondeStåndet, IX 3. s 4^4* ProvincialLäkare, om anslag för en särskild, i Herjeådalen.
Ledamöter enskildt kunde hafva aft anföra i denna inskränkta del af ämnet, borde ovilkorligen irigifvas sist den ' 3:dj© i denna månad, Män har fyrtnit denna tid otillräcklig. Jag har derföre ansett mig bora på egen hand våga ett försök att afhandla ämnet i hela sin vidd. Jag har troll mig vara skyldig mitt fädernesland, min Konung, den Styre Man sorn öppnat utsigten till oberoende och sällhet för Scandieqs tvänne brödra-folk, och hvars ädla hjerta ofelbart lider af de många klagoljud, som framtränga till l\ans öra; jag har trott mig vara skyldig mig sjelf, sedan mitt Stånds förtroende kallat mig till med - 858 Den 5 o Juni, lem af detta Utskott, att så mycket i minfornsaga stått, påskynda det ögonblick, då Riksens Ständer kunde komma i tillfälle att bestämma de medel, sorn, till de talrikaste Folkklassernas räddning, genast behöfva att vidtagas. Jag hoppas, att man skall finna mina åsigtet rigtiga. Min blick har varit fästad på saken. Jag har icke sett personer. Jag vet att i framställningssättet finnas brister. En billig granskare torde dock icke sakna skäl, som tala till min nrgägt. Att detta mitt Betänkande skulle läggas t:- grund för Utskottets, i de delar, öfver hvilka Utskottet ännu icke stannat i något beslut, kan j.ig icke hoppas, ej heller kan jag våga att det föreslå. Men sådant det nu är, är det mitt Betänkande, och jag anhåller, att det såsom mitt enskildta måtte få åtfölja det Betänkande, sora Högh Utskottet framdeles kommer att till Riks-; Stånden afgifva. Betänkande: Enligt Riksens Höglofl..
Lindberg i allmänhet utfört de honom i tjenslen anförtrodda värf; — hvarefter Kammarrätten afgifvit det underdåniga utlåtande, att, då Kammarrättsrådet Lindberg, enligt egen uppgift, vid nu framskriden ålder, befunne sig med familj i mycket torftiga omständigheter, hvilken uppgift vunnit stöd deraf, att han år 1853 saknat lösegendom lill gäldande af Kronans fordran, samt Lindberg uti Statens tjenst tiilbragt en lång tid, hvarunder han, enligt ofvan anförda vitsord, i allmänhet med nit och skicklighet fullgjort sina åligganden, syntes, vid betraktande äfven deraf, att vid innevarande riksdag andra tjenstemän vid Läns-styrelse beviljats eftergift af ersättning, likaledes ådömd i följd af underlåtenhet alt tillse Kronans rätt, Lindbergs underdåniga ansökning vara förtjent af behjertande, likväl sålunda, att all fråga om eftergift af de 1,000 R:dr, som Stats-rådel af Wingård betalt och hemmanen Elfvetorps nuvarande arrendator i husröle-ersättning redan uppburit, skulle förfalla och Lindbergs befrielse från betalnings-ansvar följaktligen, om den medgålvos, afse blott återstoden 1,874 R:dr 11 sk. 3 rst. På de af Kammarrätten anförda skäl och med afseende på hvad i målet lör öfrigt förekommit, bland annat derom, alt husröte-ersättning för hemmanen Elfvetorp blifvit Kammarrättsrådet Lindberg till last förd till högre belopp, än hvartill deras fullständiga bebyggande med nya hus, enligt numera förändrade föreskrifter, är vid sednare Syn upptaget, har E. K. M:t väl funnit skäligt, att Lindberg befriades frän någon del af det honom ådömda ersättnings-ansvar, men denna eftergift af Statens fordran borde likväl icke skäligen omfatta mer än hvad som skulle utgöra en behållen inkomst för Statskassan, eller sträckas derhän, att nuvarande boslälls-arrendatorns genom laga kraftvunnen dom belastade rätt derigenom komme alt lida inträng eller ådraga Kronan rättegång och möjligen en kontant utgift, från hvars godtgörande Lindberg då vore på förhand frikallad. E. K.
Det torde härjemte förtjena att tagas i serskildt betraktande, att om det skulle lyckas att få tullen på Svenskt stångjern, som införes i Frankrike, betydligt nedsatt, hvartill anledn. f. n. ej saknas, så skulle exporten af vårt eget jern så hastigt tilltaga, alt det är att befara, att antingen brist derpå här hemma i landet upstode, eller tillverkningen forcerades med fara för skogarnes bestånd, eller också jernets pris blefve betydligt förhöjdt, visserligen till nytta för sjelfva jernlillverkningen och rikets handels-balance, men likväl på samma gång kännbart för den inhemske förbrukaren af jern, såvida han icke kan få sitt behof ersatt genom rättigheten att köpa utifrån hvad han kan begagna af billigare sorter. Någon farhåga att denna införselrätt skulle bidraga till svek uti Sveriges egen jernexporl, genom det utländska stångjernets förseende med falska stämplar och äterut förande, kan ej upstå, då det utländska jernet icke behöfde eller borde komma på jernvågarne, hvarifrån nämnde export utgår, försedd med vederbörliga attester. Det blir för öfrigt alltid exportörernas eget intresse för kreditens bibehållande, att förekomma sådana förfalskningar, hvilka om något verkligt afbräck derigenom vore att frukta, vida lättare kunna göras på utländsk ort direkt, utan alt för sådant, ändamål först föra jern liit till Sverige. Om emedlertid någon verklig större fördel skall kunna dragas af den ifrågavar. förändringen, sä bör införsel-tullen vara så lindrig, alt den endast blefve nominell; åtminstone borde den ej öfverstiga 1 r:dr b:co på skeppundet. Uti England är, såsom bekant, det Svenska jernet tillåtet till tullfri införsel. Jag vågar tro, att enhvar skall inse betydenheten af denna fråga, och alt synnerligen hvarje landtman skall upfatta den fördel, som kunde hemtas af den föreslagna förändringen och af del billigare pris, hvartill han derigenom kunde erhålla en stor del af de redskaper, åkdon m. m. för hvilka jernsmide behöfves.