Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återgifvom derföre Tidningarne och Tidskrifterne deras naturliga och i vår Grundlag uttryckligen bestämda lagbundna oberoende, och följden deraf skall blifva, att, såsom en värd Ledamot af detta Hus, i frågan om Offentligheten, denna Tryckfrihetens sköna Tvillingssyster, så riktigt anmärkt, "TidningsRedactionerne här, ”såsom i England och Frankrike, bildade af 26 Den 2 Mars f. m. ”de mäst uplyste oell kunskapsrike medborgare, skola sprida ljus, underhålla Natio”nalandan, lifva kärlek för frihet, fädernesland och Styrelse, med ett ord blifva en ' ”af de nyttigaste Nationalanstalter, utan ”minsta upoffring å Statens sida.” — På sådant sätt skulle äfven efter min öfvertygelse Tidningarne och Tidskrifterne blifva hvad deras ändamål i sjelfva verket är, en vehikel för uplysningen, en organ för det allmänna vettet och derjemte, med resultaten af Statsmannens, Tänkarens och Naturforskarens undersökningar, verka på Vetenskapernes gång och på slägtets framskridande. Mine Herrar! Ännu qvarstår 86 §. i RegeringsFormen oförändrad, i samma ursprungliga frihetsbjudande gestalt den ur sina oförgätlige skapares händer utgick, obesmittad af IndragningsMagtens grundlagsvidriga attributer. I snart sjutton år har likväl Tryckfriheten suckat uti denna magts bojor. O! att Sveriges Lagstiftare, såsom värdige ättlingar af uplyste fäder nu kunnat återskänka henne åt Samhället, och derigenom åt henne återgifva den constilutionella säkerhet och fasthet, hvilka ställa henne öfver en Myndighets godtycke, och sorn, hvilande på rättsbegreppet af Borgerlig frihet, icke mer stå i ett fiendtligt förhållande lill den nationella rigtningen och med det samma till Svensk mannarätt och frihet. Men om delta sköna värf icke är 1829 Den a Mars f, ra. 27 års
Solljus och sorgfri förflöt hennes barndomsoch första ungdomstid i det rika, lyckliga hemmet, som hon vid tjuguett års ålder utbytte mot det egna, då hon gifte sig med sin kusin, friherre Carl August Bappe. Det, trots sorger och ekonomiska motgångar, ovanligt lyckliga äktenskapet bröts, då baron Bappe plötsligt, om också icke oväntadt, afled 1877, lämnande sin maka i djupaste sorg, en sorg som dock hos en så kraftig natur som Thorborg Bappes snart förenades med den innerligaste längtan efter verksamhet, efter något att lefva för, att söka fylla tomheten i sitt lif med. Det var då hon genom en god vän hörde talas om den lilla skolan i Stockholm, dit några varmhjärtade människovänner samlat ett antal af dessa stackars andliga krymplingar, hvilka ända till det sista årtiondet af detta århundrade fått lefva sitt arma, sollösa lif, utan att man kommit på tanken, att något kunde göras för att sprida en stråle af ljus och glädje i deras mörker. Hon hörde, hur styrelsen för skolan sökte en föreståndarinna, som icke endast ville se till, att de lekamligen njöto omvårdnad och skydd, utan som hade vilja och förmåga att andligen ge dem den vård, som skulle kunna locka till lif hvad som af förstånd och anlag kanske endast låge slumrande eller bundet i månget sinne. Hon skulle själf ha intelligens och intresse nog att taga initiativet till nya utvägar och bearbeta den förtorkade jorden och locka fram en spirande brodd därur; hon skulle ha kärlek och mod nog att icke förtröttas, om än arbetet ofta kunde te sig rent af hopplöst.
Hvad angår boslällshemmanen, så finnér jag icke någon rättsgrund, hvarföre desse hemman, såsom af pur krononatur skola mera än andra lika beskaffade hemman vara befriade från deltagande i kommunala åligganden, såvida nemi. icke sådant mera eller mindre menligt inverkar på utöfningen af den tjenst i och för hvilken bostället innehafves, men då det af Utsk. afgifna förslag i detta fall undanrödjer hvarje farhåga, samt Utsk. på goda skäl och till vidare underlättande af bestyret utsträckt detsamma till skattlagda eller bebyggda lägenheter samt fabriker och andra verk, återstår endast alt dertill ytterligare foga alla öfriga derifrån hittils befriade hemman, som linnas uptagne i Frih. Stjernstedts afgifne förslag, deri jag alltså för min del instämmer. Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Till Sverige har man icke längesedan införskrifvit en af dessa undergörare, som ofta blifvit inkallade för landets uphjelpande. Ilan har blifvit benämnd menighetsbestyrare och på flerfaldigt sätt omhuldad; men han har icke vunnit någon tillgifvenhet, intet inflytande; sjelfva namnet har man antydt på hvarjehanda sätt. En del påstå, att menighetsbestyr innefatta sådana åligganden, hvilka egentligen tillhöra Regeringen, men blifvit på menigheterna öfverflyttade. Sådant är i Sverige alldeles oer - Den 12 Mars f. m. 323 liördt; ty vår Regering liar, åtminstone fordom, någorlunda vetat att sjelf ombesörja sina åligganden utan att öfverlåta dem på andra; och Svensken har alltid älskat att blifva styrd, och styrd med kraft inom lagens och rättvisans område. Andra åter hatva förklarat naturen af denna inrättning sålunda, att den vore en förvaltning af gemensamma enskilda angelägenheter. Men skulle man antaga en sådan åsigt, måste ju förvaltaren af ett bolag, utredningsmannen i en konkurs, ja lill ock med hvarje husfader vara en menighetsbestyrare, och sådant lärer väl ingen vilja påstå. Men jag skall icke längre uppehålla mig vid tvisten om ordets betydelse.
Herr Cederskjöld: l händelse, såsom den »iste värde Talaren förment, den af Utskottet föreslagna Controll, till förekommande af Öfver-assignering, skulle vara alldeles oullräckelig och overkställbar, skulle jag, jemte anhållan om återremiss af Betänkaudet, ödmjukast 218 Den 4 April. vilja föreslå, att Enskildtas Assignations-rätt på Banquen må varda alldeles inställd, intilldess vi i rörelsen återfå metalliskt Mynt. — Vi hafva haft, och sakna kan hända ej annu tillräckliga exempel på Assignations-rättens missbruk, för att väckas till försigtighet. — Den olägenhet som kan upstå vid afsändandet af ojemna Summor, synes ej kunna vara så betydande, att Assignations-rätt på Banquen blott för dess afhjelpande skulle kunna behöfvas. Man talar om vådan att störa och inskränka Creditan. Jag vågar likväl förmoda , att det vöre ganska väl, om deras Credit btefve inskränkt, som, till äfventyr och skada för andra, vilja röra sig med mer än de verkeligen äga. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Då sä mångå Närings idkare tungt bära följderne af en felagtig Administration med Banquen 3 sä anser jag det man gerna må unna dem den lilla förmån, att få i Banquen insätta sina spar* da Capitaler, och att derå sedermera efter behof assignera. I alla Ränder är Växel-rörels» bruklig, hvarföre ej då hos oss ? Emellan privata Personer är väl vid dylik rörelse Ad. vis-bref brukeligemen sådant behöfves ej med Banquen. Enär inga sådana skål blifvit här framställda , hvilka lära förmå Utskottet, att, i händelse af återremiss, i någon viss del frångå sitt Utlåtande, hemställer jag att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra Proposition, antingen på afdag eiler bifall af Betänkandet 5 för min del tillstyrker jag det förra. April.. 2.19 Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Ropades Nej.
Äfven hafva lägre Navigationsskolor inrättats i Carlshamn, Wisby och Hernösand, samt blifvit försedde med särskilda Reglementen. 182:o den 23 December 1840, angående reglering af 2:dra Hufvudtiteln, i hvad den rörer CivilDepartementet (175). Viel hvad Rikets Ständer härom beslutat, har Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning häraf den 8 Februari 1841, funnit godt låta bero, utom hvad angår frågan om en särskild länsman inom Mölltorps socken af Skaraborgs län, hvilken tjenst kommer att tillsättas vid den slutliga reglering i afseende på länsmanstjensterna, som Rikets Ständer i skrifvelse den 20 September 1840 öfverlemnat till Kongl. Maj:t att verkställa; Om hvilket allt Kongl. Maj:t förständigade StatsKontoret till kännedom och behörig verkställighet. 183:o den 18 Februari 1841, angående upphäfvande af den i BergsKollegii Kungörelse den 7 Februari 1785 brukande bergsmän förbehållne lösningsrätt till fjerdeparter i Fahlu grufva (236). Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb-Berättelse d. 11 Juli 1844. 37 Sedan vederbörande blifvit hörde, har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 7 Augusti 1843, förklarat Sig under nuvarande förhållanden icke finna skäl att, mot bergsmännens bestridande, upphäfva hvad i afseende å denna lösningsrätt stadgadt är. 184:o den 20 Februari 1841, angående utfärdande af Författningar om näringsfrihetens bestämmande (186). Förslag till stadga angående handeln i Städerna föredrogs i underdånighet den 13 November 1843, då Kongl. Maj:t fann godt att med ärendets pröfning uppskjuta. 185:o den 1 Mars 1841 , i anledning af proposition om ökade anslag för ManufakturDiskontens utlåningar (224).
Så liar alltid tillgått, och så skall alltid tillgå vid hvarje så beskaffad vigtigare öfverläggning, som denna, helst i ett tidehvarf, sådant som det närvarande, der nya former oroligt sträfva att uttränga de gamla, och der alla förslag lill ombyte och ändring icke ulan en viss förkärlek emottagas, derföre att de äro nya. För min del, mine Herrar, skulle jag likväl hvarken vilja anse det gamla i denna del så alldeles utnött och förtorkadt, eller det nya så alldeles omoget, som deras ömsesidiga ovänner söka att dem föreställa. Det rätta torde äfven här, om jag ej alltför misstager mig, ligga emellan de båda ytterligheterne; men för alt finna detta rätta, fordras pröfning, och pröfningen åter fordrar tid och medel. Det är från denna lugnare öfversigt af de olika meningarne, sorn Regeringen utgått, då den sammankallat sakkunniga män för att rådpläga om Rikets Uppfostringsanstalter; det är från denna synpunkt den fortfar att utgå, då den trott sig så mycket mera förpligtad, att lemna tid åt det allmänna omdömet att stadga och uttrycka sig, som åsigterne funnits delade äfven bland Commiltcens Ledamöter; det är denna åsigt sorn legat till grund för beslutet, att för det närvarande Den i4 Augusti f. m. 1.7 inskränka sig lill blott sädana förändringar, som, utan att upplösa Läroverkens närvarande organisation, likväl kunna innebära frön lill ytterligare framlida förbättringar. På denna punkt har man trott sig åtminstone tills vidare böra stadna, oell invänta resultaterne af den under liden alltjemnt fortgående allmänna granskningen. Det är likväl denna pröfvande återhållsamhet, vid antagandet af nya ännu måliända icke nog af erfarenheten vitsordade systemer, sorn man synes likasom vilja lägga Regeringen till last, icke alltid så noga besinnande, att reformer af denna omfattning böra föregås af en bestämd öfvertygelse om deras nytta; och att experimentet i stort kunde blifva nog dyrköpt, om det misslyckades.
Rikets representanter, är i detta ögonblick för detsamma dyrbart, då Ståndet derigenom främst äger rättigheten att för E. K. M. frambära uttrycken af sina vördnadsfulla känslor för E. K. M:s person och lyckönska E. K. M., att, oaktadt den tidrymd, sorn förflutit sedan R. o. Ad. sednast uppvaktade E. K. M., finna E. K. M. ännu äga mannaålderns fulla helsa och styrka. R. o. Ad. anhåller, att E. K. M. täcktes vara försäkrad om det underd. nit och den trohet, R. o. Ad. alltid i sina hjeltan hyser för E. K. M:s person, och anhåller i djupaste underd., att i E. K. M:s fortfarande nåd och ynnest alltid fä vara inneslutne. Vid Vid detta förslag gjordes af R. o. Ad. ingen erinran; och Hr von Troil yttrade: Som jag för min del funnit det upplästa talet vara så fullkomligen öfverensstämmande håde med grundlagens föreskrift oell det tänkesätt, jag är öfvertygad, att R. o. Ad. hyser, anser jag någon bordläggning af detta tal icke behöflig. I anledn. af Hr Hjertås i dess yttrande framställda begäran , lät Hr Frih. o. Landtm, uppläsa 90 §:n Reg.F. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anhåller endast att få till prot. antecknadt, att jag icke finner den upplästa §:n tillämplig på ifråga var. fall. Hr Rosenqvists yttrande afsåg ej att bringa under öfverläggning och pröfning några beslut eller några enskildta förhållanden, hvarom handlas i 90 §:n Reg.F., utan det angick allmänt kända tilldragelser, och att omnämna dessa, lärer icke kunna i grundlagen förbjudas. Hr Hjerta: Jag är förekommen af Hr Dalman och förenar mig med honom. Öppnades och föredrogos R.
M:t afgifna förslag nämnde hufvudpersedlar bibehöllos; och har, uti den nu aflåtna Nådiga Propositionen, E. Iv. M:t täckts förklara, det E. K. M., som redan vid afgifvande af Nådig Proposition till Rikets år 1847 församlade Ständer ansåg hemmans-räntornas förvandling i penningar icke böra ifrågakomma, samt, utgående från enahanda synpunkt, uti Nådig Proposition till Rikets Ständer den 1 Februari 1851 föreslog, att endast småpersedlarne skulle till penningar förvandlas, men hufvudränte-persedlarne inom hvarje län bibehållas, och till hvilket förslag Rikets Ständer lemnat sitt bifall, funné något annat afseende på förenämnde deputerades yttrande ej kunna fästas, än alt det måtte vara de skattdragande inom Upsala län medgifvet att tillsvidare få bibehålla alla de ränte-persedlar oförändrade, hvarmed de för närvarande utgjorde sina jordeboksoch hemmans-räntor; men att, på det en förenkling jemväl i delta län måtte kunna i en framtid ega rum och utan vidare omgång bringas till verkställighet, när länets invånare önskade att i likhet med andra orter vinna en sådan förmån, E. K. M:t nu ville föreslå Rikets Ständer besluta, att såsom hufvudränte-persediar inom Upsala län bestämdes: spanmål, smör, hö och dagsverken, som skulle vid deras nuvarande belopp bibehållas med blott de jemkningar, hvilka blefve en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; att alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie-räntan inbegripne, persedlar förvandlades till bestämd penninge-ränla, att, jemte de till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skalte-liteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder; samt alt denna förenkling af grundräntorna mätte i öfverensstämmelse med i allmänhet stadgade grunder gå i -verkställighet först sedan vederbörande skattdragande uti länet derom i behörig ordning till E. K. M:t ingått med underdånig anhållan. Dä genom E. K.
Mars, April och November, må utöfvas; och som i denna fråga, hvilken enligt Utskottens åsigt är af ekonomisk natur, två Stånd, på sätt förrberördt är, stannat emot två, anse Utskotten, att, jemnlikt §. Riksdags-Ordningen, den af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet väckte fråga om oinskränkt bränningstid, äfvensom Preste-Ståndets beslut om inskränkning i nu lillåtne bränningstid, förfallit; i följd hvaraf, och då den af Preste-Ståndet antagne redaction af 1 §. endast skiljer sig från Utskottens förslag, i afseende å antalet af de för bränvins-brän ningen tillåtne månader, samt Presteoch Bonde-Ståndens beslut äro sammanstämmande rörande 2 momentet, Utskotten få anmäla, att 1 §. af Utskottens förslag i Utlåtandet N:o 5, som till alla delar öfverensstämmer med 1 §. af i835 års Författning, måste anses vara af Rikets Ständer antagen. Vidare hafva Presteoch Bonde-Stånden antagit 3 $. af Utskottens förslag i Utlåtandet N:o 5, tillika med deri intagne tariff å taxeringsvärdet; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, såsom följd af den utaf dem antagne princip om fri bran vins-bränning, uteslutit desse stadganden; och som, enligt hvad förrberördt är, frågan örn fri bränvins-bränning numera förfallit; så anse Utskotten sig böra till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hemställa, att bemälda Riks-Stånd må förena sig med Presteoch BondeStånden, i afseende å 3 §., 1 momentet af Utskottens förenämnde förslag.
Om också, emot min mening, denna åsigt skulle kunna i princip försvaras, så vill det synes mig som, genom antagandet af en sådan lära, ingenting väsendtligt vore i tillämpningen vunnet, emedan det i båda fallen kan blifva fråga om att söka ärendets lösning inom 106 eller 107 § Regeringsformen, och svårligen torde någon rättelse uti möjligen af Revisorerne anmärkta speciela förhållanden kunna vinnss genom tillämpning af ansvarighetslagen för Siats-Rådets ledamöter. Fast mera skulle man kunna säga att, om Revisorerne företoge granskningen, så skulle, i fall redovisningen befunnes utan anmärkning, just derigenom spåren möjligen kunna utplånas efter sjelfva Regeringsåtgärden, eller åtminstone kunde en mildrande omständighet mera blifva alt åberopa vid bedömandet af samma åtgärd. Vid samma § utaf Herr Friherre af Ugglas, Gust. och Herr von Troil, S. G. Vid 23 § af Prosten Ljunggren. Vid 24 § af Prosten Ljunggren: Kongl. Stats-kontoret balanserar till 1889 en kontant behållning af R:dr 9,836,978 (1860 års Rev.-ber. pag. 4 Bil. iit. A); 38 Stats-Vlskottets Usldtandc J\t 21. de större förvaltande verken balansera kontanta behållningar af hundratusentals Riksdaler, ett af dem öfver en half million (Rev.-ber. pag. 103); äfven mindre förvaltningar innehafva betydliga kassabehållningar, t. ex. Yetenskaps-akademien i frenne poster öfver 36,000 ocb Lunds domkyrka öfver 21,000 (Rev.-ber. pag. 200 och följ. samt 224). Detta se Revisorerne och göra dervid ingen anmärkning. Men Konsistorium i Linköping, som i 5 särskilda kassor balanserar en dylik behållning af 13,860 R:dr och Konsistorium i Carlstad, som i 7 särskilda kassor bar inne 11,011 R:dr, anmälas till erhållande af ett förständigande att göra sina medel fruktbärande. Förekommer icke detta besynnerligt?
S. D. Wid förnyad föredragning biföllos nedannämde utlåtanden; Bevillningssamt LagUtskottens; N:o 28, Angående böter för uteblifvande från Mantalsskrifning. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens; N;o 158, Om Mått, Mål och Wigt. Den Prot. Utdr. d. iO Aug. 1O23. 715 Den ig Augusti 1823. Tran Högl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Wid Förnyad föredragning af Statsoch BancoUtskottens den 51 sistlidne Julii, under N.o 376 1/2 afgifne, samt den 6 dennes e. m. på bordet lagde betänkande, om. anslag af allmänna medel för Södertelje Canal verk; blef samma betänkande, i anledning af de utaf Grefve Spens, Carl Gustaf och Herr von Hartmansdorff, August, dervid gjorde anmärkningar, till utskotten återremitteradt. S. D. Då Ridderskapet och Adeln nu skulle till pröfning företaga den, af Bevillnings Utskottets uppgjorde och vid dess betänkande N o 29, fogade Tariff till Tull bevillningens utgörande, fann Ridder kapet och Adeln för godt besluta, att, hvad än Bihang till R. S. Prot. 9:de Sami. 45 * 7i4 Fröt. IJtdr. d. 18 Aug. 1825. berörde Tull TarifF leonline att af Ridderskapet och Adeln godkännas, oförändrad , eller med modificationer, det tillägg dervid dock borde ega rum: att Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj t, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj t, efter vederbörandss hörande, täcktes, enligt de af Riksens Ständer faststälde grunder, vidtaga den nedsättning af TullTarifFen, hvaitill omständigheterna kunde föranleda ; om hvilket beslut underrättelse skulle de öfrige Respective RiksStånden nu genast och innan sjelfva TullTarifFen blifvit af Ridderakapet och Adeln afgjord, meddelas.
Vi timmas tid förflytta sig från Lund till Alnarp. Att Staten icke skulle ega full dispositionsrätt öfver Alnarp grundade sig på ett misstag. Berörde kungsgård vore nemligen icke att anse såsom ett boställe i ordets egentliga mening, ty genom Kongl. Brefvet den 24 Februari 4837 vore föreskrifvet, alt Alnarp allt framgent skulle utarrenderas på 30 år; att den dåvarande arrende-afgiften skulle såsom lön tillfalla landshöfdingen i Malmöhus län, men att, om egendomen framdeles utarrenderades för en högre summa, det skulle bero på Kongl. Maj:t att bestämma, huruvida detta öfverskott skulle tillkomma landshöfdingen eller icke; och det vöre häraf uppenbart, att bemälde embetsman icke hade sådan dispositionsrätt öfver kungsgården, som indelningshafvare i allmänhet öfver sina boställen. Hvad anginge kostnaden, så vore visserligen sannt, alt, om Alnarp skulle tillträdas år 1858, hvilket en del talare ansett mest fördelaktigt, Staten finge vidkännas en utgift af 45,000 R:dr; men denna uppoffring vore obetydlig i jemförelse med den stora förmånen att Institutet derigenom 4 år förr komme till stånd, än om arrendetidens slut skulle afbidas; äfvensom afseende borde fästas derå, att af denna summa endast en Stals-UtskoUets Utlåtande JVs 96. 3 mindre del eller 6,000 R:dr utgjorde egentlig afträdes-summa, hvaremot återstoden vore beräknad såsom ersättning för nuvarande arrendatorn tillhöriga byggnader, för jordens höstkörning samt vintersäds och klöfverfrös utsåning, äfvensom för betydliga qvantiteter hö och halm, som behöfde användas lill vårfoder.
Dmbetsm^nciigbet linnes ott tiklgä, ankommanrie pä vecierbörancle Domstol elier Dxeoutor att pröfva, buruvicla ancira banrilingar, än 8e nu omkormälrite mäga, uppä partens begäran, bonom äterställos eller jelis, samt, i kärro kallet, buruviäa äteriemnonrke mä sire mot bevittnaci akslirikt eiler rieriö,'utan." lag äberopor, i onleciuing liärak, cie gruncier kär akslog ä enaboncio framställning, bvilka viri förra kiksäagen i Nitt i^ääiga svor tillkännagäkvos, osia tinner leire nägot skäl ankärcit, som kunäe iäranlecls kränträciancie ak lViitt ciä kattocie beslut. Dör öfrigt mä rlet onliomma pä cie Dagkarne Nän, bviilis kä sig ankärtrorkci cien slutliga bsrecining ok kärsloget tilt Divll-Dag, ott viäore utreria olägenbeterna siker kärcieiarne ak cien ikrägavsroncle käränrkringen. Dnär Dagens stacigonrie i cj Dop. ^ §.
Som detta är en principfråga af synnerlig vigt, torde de förhållanden, på hvilka förmenandet stöder sig, förtjena att något närmare skärskådas. Då man talar om skydd, uppställer sig sjelfmant den frågan, mot hvad skyddet skall lemnäs. I förevarande hänseende blir svaret, såsom af det nyss anförda inses: mot utländsk täflan. Men undersöker man hvad detta svar egentligen innebär, så visar sig, med kännedom om konkurrensens natur och verkningar, att detta svårligen kan vara någonting annat, än att det afsedda skyddet skulle tjena såsom ett utestängningsmedel, antingen l:o mot bättre vara till bättre pris, 2:o mot bättre vara till samma pris, eller 3:o mot lika beskaffad vara till bättre pris; ty mot lika beskaffad vara till samma pris kan, i allmänhet taget, skydd ifrågakomma, endast för så vidt den inträder under den tredje af nyssnämnda kategorier, genom att, i följd af tillförselns ökande, verka till prisets sänkande. I hvilketdera fallet som helst tjenar skyddet att beröfva den, som behöfver varan, eller konsumenten, en honom tillkommande förde], hvilket är liktydigt med att fråntaga honom en större eller mindre del af hans tillhörighet. Afven detta kan emellertid under vissa förhållanden vara berättigadt. Men icke på andra vilkor, än att det sker till det allmännas eller helas bästa och efter rättvis fördelning, eller efter grund der, som, under jemnförliga omständigheter, äro gällande för alla dem, hvilka hafva att bidraga till befordrandet af detta bästa. Återstår sålunda att tillse, om dessa vilkor uppfyllas vid tillerkännandet af det skydd, som här är i fråga. Spörjsmålet blir då först: kan det allmänna, eller landet i dess helhet, skörda någon fördel af ett dylikt skydd? Antingen har landet näringar, en eller flere, som bära sig utan skydd, eller ock icke. Skulle det senare vara fallet, måste man uppgifva all tanke på att afsätta några af landets produkter till utlandet, ty produktionskostnaden för dem alla skulle då vara sådan, att priset ej skulle medgifva deras afyttrande på den utländska marknaden. Enda sättet att under ett sådant förhållande bedrifva en internationell handel vore att till utländingen sälja varan under hvad den kostat att producera.