Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes är i sednare momentet af § 27, med hänsigt till den sjöväga handels-gemenskapen, föreslaget att, med undantag al Socker och Sockertillverkningar, samt Tobak och Tobaks-tillverkningar, för hvilka hel tull borde erläggas, alla Svenska och Norrska till införsel tillåtna natur-alsler och tillverkningar, som direkte från ena till andra riket i ettdera rikets fartyg inlöras, må njuta lindring till hälften af den för dylika' varor i allmänhet bestämda lull-afgift. — Till följd af dessa förslag skulle, vid landväga införsel, tullfrihets-regeln komma alt omfatta äfven alla slags yllevaror, som för närvarande äro belagde med half lull, och, vid införsel sjöledes, rättigheten lill tull-lindring vinna utsträckning till åtskilliga artiklar, som nu endast mot hel tull kunna införas. Emot dessa förändringar, såsom åsyftande en friare handel, kan från min sida intet vara att erinra. Enahanda är dock icke förhållandet med kommiltéens förslag i afseende på artiklarne socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobakstillverkningar, som nu kunna inkomma såväl sjö- som land-vägen mot half tull, men enligt förslaget hädanefter höra i begge fallen underkastas fulla tull-afgifter. Redan i mitt anförande lill Slals-råds-prolokollet den 30 Mars 1849, då jag hade alt föredraga ett Kongl. Norrska Regeringens Betänkande, hvarigenom var tillstyrkt, att vid såväl landväga transport som införsel sjöledes från ena till andra riket, hittills gällande tullfrihetsoeh lullindrings-bestämmelser måtte för flera uppräknade varu-artiklar upphäfvas, yttrade jag i underdånighet att, om än icke i samhandeln mellan de förenade rikena vidsträcktare lättnader kunde beredas, man, efter mitt förmenande, åtminstone icke borde skrida tillbaka genom inskränkning af de handelslrihels-förmåner, som, särdeles för gräns-trafiken, redan vore medgifna.
Creditmynt vore afskuren, ingen realisation, myntbestämning eller hvad det måtte kallas, kunde ega bestånd, och att Banken alltså borde skyddas för den förstörande influence, som kunde utöfvas af ett Creditmynt, hvars uppkomst till nästan obegränsadt belopp frän Hypotheks-föreningar blifvit proponeradt, och som, enligt 1824 års Lag för Privat-Banker samt Herr Skogmans vid denna Riksdag väckta motion, kunde från dessa framstörta. Herr Cederschiöld: att, om många Privat-Banker och Hypotheks-inrättningar stiftades och finge den rättighet, att deras sedlar blefve gångbara i Bcinco-UtshotteU Betänkande N:o 6. i3 Kronans uppbörd, så skulle de i allmänna rörelsen ersälta Bankens sedlar och dessa kunna till ett motsvarande större belopp inkastas i Banken samt dess silfverfond derigenom tilläfventyrs småningom kunna tömmas. Emot de af Herrar von Vicken och Winberg framställda förslag om utgifvande af arne slags sedlar, hvaraf det ena slaget skulle vära räntebärande och ej behöfva vid anfordran med klingande mynt inlösas, har hos Utskottet förekommit den betänklighet, att det skulle blifva i längden omöjligt förebygga agio emellan dessa 2:ne slags sedlar, så vida man icke till bibehållande af de sedlars värde, som icke vore vid anfordran berättigade till inlösen, ville vidtaga den utväg att låta dem till inskränktare belopp utgifvas, men med iakttagande häraf finnes icke heller någon våda i att låta Bankens samtlige sedlar vara vid anfordran inlösbara med klingande mynt, hvarigenom man jemväl undvek att betunga Banken med en i Utskottets tanka onödig ränte-utgift. I betraktande häraf och då Stats-Verket svårligen skulle kunna ålnöjas med anslag, ingående i mynt af föränderligt värde, samt införandet af dylika oiulösbara sedlar dessutom synes icke öfverensstämma med §. i af den för Rikets Ständers Bank under den i Mars i83o utfärdade Lag, har Utskottet ej kunnat tillstyrka antagandet af de^fa förslag.
Nu är icke tiden passande för en vidlyftig framställning af delta så vigtiga och så ofta afhandlade ämne, och jag skall derföre, med tacksamhet för den upmärksamhet, hvarmed R. och Ad. behagat afhöra detta mitt föredrag, noga akta mig för att up repa hvad som redan kommit till Ståndets prot.; men så mycket tillåter jag mig säga, att den som vill göra sig besvär att i nå gon boklåda köpa sig samt läsa den lilla broschyr, jag nu har i handen och som bär titeln: »Svenska Skärgårdsflottans bedrifter», af J. H. Kreuger, skall, om jag icke allt för mycket irrar mig, finna det vara synd att låta en sådan flotta förfalla samt låta ett sådant vapen bli tillbakasatt. Nu erinrar jag mig, att jag i Onsdags fick en replik af en ledamot i Stats-Utsk., Hr Liljehöök, som förklarade, att jag misstog mig i min förmodan, att skärgårdsflottan lemnades utan synnerlig omvårdnad och gick sin uplösning lill mötes. Med anledning af denna replik har jag företagit mig att närmare undersöka förhållandet och dervid funnit, att vi visserligen hafva hvad man kallar un beau reste af denna flotta, men, mine Hrr, i hurudant skick befinner den sig? Jo, det finnes väl en superb utrustning af kulor och krut m. m. d., och en del af sjelfva fartygen äro ock i temligen brukbart skick, men öfverhufvud taget är vapnet vårdslösadt. Detta bevisas bäst deraf, att sedan anslagen för den stora och lilla flottan blifvit sammanslagna, af hvilka anslag en del upgått för en statsregleringsperiod till 600,000 R:dr årligen och för en annan sednare till en million, har endast omkr. 13.000 R:dr årligen kommit den lilla flottan till godo. Detta är dock ett förhållande, som måtte förtjena uppmärksammas, och man finner sig hugad att efterforska orsaken, hvarföre det vapen, hvarmed Sverige, under Custaf llt:s dagar tillkämpade sig segrarne vid Fredrikshamn och Svensksund, numera anses icke duga till någonting.
Det synes mig derföre vara mera värdigt att svara, det R. o. Ad. lika med BorgareSt. finner, att, så vidt ärendernas ordentliga gång medgifver, bör den största möjliga skyndsamhet i förening med nödig betänksamhet användas. För min del tror jag det hufvudsakligen bero af RiksSt. sjelfva att genom enighet och kraft i besluten få ett snart slut på riksdagen; och i händelse denna åsigt delas af R. o. Ad. lärer det ej blifva svårt att för svaret till BorgareSt. finna så passande uttryck, att de för ingen blifva sårande. Frih. Rantzou, Joli. A Ib., förenade sig med Frih. Ehrenborgh. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.:1 Jag instämmer visserligen deruti, att de ordalag, BondeSt. i sitt beslut rörlde BorgareSt:s ifrågavarande inbjudning begagnat, icke äro lämpliga för R. o. Ad.; men jag bekänner, att dessa beständiga påminnelser om riksdagens påskyndande, som man nu får höra, icke synes mig vara föranledda af hvarken Utskins eller RiksStis behandlingssätt af ärenderna vid denna Den 15 April e. m. iSi riksdag, och jag vet således icke, hvartill BorgareStrs inbjudning tjenar. Jag anhåller derföre om den proposition, att frågan måtte läggas till handlingarna, såsom ej erfordrande någon åtgärd, och jag inser ingen nödvändighet för R. o. Ad att afgifva ett svar; men om ett svar skall meddelas, anser jag R. o. Ad. böra svara, att Ståndet lifligt omfattar hvarje tillfälle till riksdagens förkortande, men icke funnit någon anledning vara för handen till särskild uppmaning i detta hänseende. Uppå derom framställd proposition fann R. o. Ad. BorgareSt:s nu föredragna prot.utdr. ej erfordra någon åtgärd, utan endast böra läggas till handlingarna. StatsUtsk:s d. 10 dennes e. m. på hordet lagda utlåt. N:o 35 i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de lindring i vilkoren för begagnandet af det utaf R.
Men att med detta stadgande icke afsigten varit att inskränka Rikets Ständers rätt, att pröfva det tillstyrkta förslaget, faller sig desto mera klart, som Statsförfattningen onekligen betryggas emot förändringar just derigenom, att ingen reform medgifves, med mindre den tillförlitligen omfattas och förordas af allmänna tänkesättet, uttaladt, derföre icke blott vid eiij, utan vid tvänne serskilda Riksdagar af Nationens Representanter. I sådan anda berättigar ock 56 §. Regerings-Formen uttryckligen Rikets Ständer, att emot Constitutions-Utskottets yttrande göra anmärkningar, ulan undantag eller inskränkning: sg §. Riksdags-Ordningen lemnar dem obetaget att deröfver yttra sina tankar: 56 §. Regerings-Formen bjuder vidare, att dessa, redan inom hvarje Stånd till en gemensam opinion sammanfattade tankar skola af Utskottet i möjligaste måtto sammanjemkaSj och denna sammanjemkning förutsätter ovilkorligen, att Ulskottets förslag skall kunna ändras, rättas, fördelaSj och på hvad vis som helst modifieras. Det skulle oek vara en påfallande besynnerlighet, om i ett constitutionelt samhälle, der alla Regeringens åtgärder äro underkastade granskning, Rikets Ständer icke skulle ega alt fritt bedöma det förslag j som af ett fåtaligt dem underordnadt Utskott förelägges, och tillstyrkes till ändring i sjelfva Grundlagarne samt om, oaktadt Rikets Ständer, jemlikt 81 §. Regerings-Formen, kunna genast å den Riksdag, då Konungen föreslagit någon Grundlags-förändring, den Uonstitutions-Utskottet afstyrker, afslå den Kongl. Propositionen, ett lika behandlingssätt skulle vara Ständerna förvägradt, derest förslaget utgått från Constitutions Bihang till R• St. Prot. i834• 3:dje Sami. 20-cle Häftet. 2 tO ConstituiionsUtskottets Memorial N:o $E. ■Utskottet. Riitta betydelsen af ordet besluta., igenfinnes i 81 §. RegeringsFormen, der alldeles" samma sak betecknas genom ordalydelsen: till bifall upptaga.
Jag vill fasta upmärksamheten på, att orsaken hvarför silfvermyntet ej sprides, är just den, att det för resande är alldeles omöjligt att hafva med sig i silfver någon för en betydligare resa erforderlig penningesumma, .eller ens bära på sig så måuga silfverspecier, som erfordrades för dagliga utgifter, utan att fördenskull behöfva begagna en portemonnaie i ett gehäng öfver axeln, hvilket åter mycket lätt skulle låta sig göra med guldmyntet. Vårt städse föränderliga värde och deraf följande ringa spridning, ej begagnas till annat än spelmarker. Som jag hvarken varit i stånd, ej heller afsett, att kunna afgifva någon akademisk afhandling i denna fråga, så har afsigten med mitt förslag blott varit den, att från Utsk:ts sida framkalla någon närmare och noggrannare utredning af ämnet. Som detta mitt syftemål ej vunnits, men ämnet likväl är af stor vigt för den allmänna rörelsen och allmänhetens beqvämlighet, så vågar jag anhålla, att Ståndet måtte återremittera Betäuk:det, och anhåller om propos. i sådant afseende. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: BankoUtsk:t, som åt Erih. Schultzenheims motion egnat. all den upmärksamhet, som dess vigtiga syfte förtjenar, har likväl nödgats afstyrka all åtgärd i anledning deraf, emedan Utsk:t icke kunnat finna någon utväg, att med bibehållande af den vigtiga grundsatsen om en standard, försäkra det föreslagna guldmyntet om ett stadigt värde. Motionären har sjelf skattat åt denna svårighet, då han föreslagit att vid prisfall å guld småningom förändra Carolinens vigt, hvilket likväl, på sätt Utsk:t erinrat, icke låter sig göra utan att skada det nya myntets kredit och framkalla den olägenhet, bland andra, att samtidigt mynt af samma valör, men till olika metalliskt värde, skulle circulera i rörelsen. Inom Utsk:t ifrågasattes väl andra utvägar att bereda myntet circuiation, men ingen sådan befanns tillfredsställande, och får jag, då saken icke eller här blifvit försatt i bättre ställning, anhålla om bifall till Betänkandet. Sedan Öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt H.
Det, såsom sporre på nitet, gode männen tillerkända arfvode, eftersträfvansvärdt i män af kontrollerings-kretsens storlek, skall otvifvelaktig! endast i ganska siillsporda läll uppfylla ändamålet, såvida denna krets blir mindre än hela domkretsen. Dessutom bör domaren, den af lagen tillsatte öfverförmyndaren, bättre än någon vara i tillfälle att utse den till kontrollerings-befattningen lämpligaste person och i följd deraf icke alldeles uteslutas från inflytande pä valet af gode män. Intilldes lagen otvetydigt förklarar, att omyndiges kontanta medel, innestående hos förmyndaren, äro att anse såsom dennes gäld, är den i 5:te § domaren antydningsvis gifna tillåtelse, att, utan förmyndarens medgifvande, till säkerhet för pupill-medlen inteckna hans fasta gods, stridande emot Inteckningsförordningen, såvida att inteckning — utom i särskilde nämnde fall, hvaribland detta ej finnes upptaget — ej kan ske annat än för fordran samt att den, hvilken alford ras icke utläst intecknings-säkerhet, eger freda sig från sådant anspråk genom att betala ifrån sig de medel detsamma afser. 6:0. Beträffande de under Hofrätt lydande förmynderskap, saknas ali bestämmelse om kontrollerings-forum, hvilket äfven i viss mån gäller om alla andra förmynderskap, der förmyndaren och - den omyndige äro bosatte inom särskilde socknar af samma domkrets. Det är nemligen icke bestämdt, hvilkadera af dessa socknars gode män skola utgöra forum för kontrollen. 7:o. Slutligen, men icke med minsta eftertryck, torde jag böra fästa uppmärksamheten ä dt ing förbisedda angelägenhet, att verförmyndaren, i u _ Q „ uppenbarligen förverkat det för troende, som utgjorde vilkoret för pupill-medlens öfverlemnande i hans vård, må cga magt att genast skilja honom derifrån, äfven utan hans hörande, derest den omyndiges välfärd skulle kunna genom ett uppskof för slikt ändamål äfventyras.
Men om äfven antagas må, att alla af styrelsen ingifna, vidtomfattande och maktpåliggande förslag angående ny skogslagstiftning kunde blifva ej allenast af Eders Kongl. Maj:t granskade och pröfvade, utan jemväl af Rikets Ständer i nödiga delar godkände, innan nästa statsregleringsperiod toge sin början; skulle det likväl, enligt min åsigt, icke vara rådligt eller lämpligt att på en gång föröka den förvaltande skogspersonalen med så stort antal, som enligt Skogsstyrelsens förslag slutligen skulle erfordras, enär, bland andra skäl, häremot förekommer, att skogsskolorna ännu varit allt för kort tid i verksamhet, för att kunna bereda motsvarande tillgång på skicklige kandidater till alla dessa tjenster. Ofvertygad att ett anslag af 75,000 R:dr, med tillägg af de besparingar, som under innevarande statsregleringsperiod kunna uppstå å detta reservations-anslag, samt med understöd af Skogsplanterings-kassans tillgångar, skall blifva tillräckligt till bestridande af utgifterne under nästa statsregleringsperiod för skogsväsendet, får jag under sådana förhållanden endast underdånigst hemställa, att Eders Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer äska, att reservationsanslaget, 75,000 R:dr, till skogs-institutet, lägre skogsskolor samt öfrige till skogsstaten hörande tjenstemäns aflöning, måtte jemväl under nästa statsregleringsperiod få oförändradt qvarstå. 12:o. Rörande öfriga anslag, som i nuvarande riksstat äro å Sjunde hufvudtiteln upptagna, finner jag någon förändring icke behöflig, utan hemställer, att desamma må till oförändradt belopp uppföras. Sammanfattas nu alla de förändringar i anslagen under Sjunde hufvudtiteln, som jag härofvan i underdånighet föreslagit; så blifver resultatet följande:
Embetsmrnnen intereserad för efterlefnad af stadgandet , och det blefve alltid en vinst för fordringsegaren, att emot en ringa afgift erhålla en för honora nödig Lag-Utskottets Betänkande, N:o 52. handling, den han, under närvarande förhållanden, af grankgenhet, ansåge sig ej böra ifrågaställa; 2:o att i mål, der utmätning utan hinder af besvär, som kunna anföras? må verkställas, executor bör förklaras skyldig, att, då afskrift jemte OriginalUtslaget till honom öfverlännäs, densamma vid utmätnings-tillfället gäldenären tillställa, utan annat arfvode, än resekostftad och dngtractcmente för utmätningen. Något stadgande härom funnes ej, och om än på de fleste ställen ltrågarande åtgärd ej' vägrades af krono-betjeningen, kunde den bristande föreskriften stundom föranleda anspråk på' discretioner, eller andre dylike prejerier. — Kronobetjeningens besvär ökades ej härigenom; 3:0 att den i Kongl. Förordningen den ivte December 1766 stadgade tid af 3 månader, inom hvilken utmätning bör af Kronofogde verkställas, inskränkes till en månad, hvarefter verkställigheten, om Utslaget är laga kraf t vunnet, eller så snart dst vinner laga kraft, bör af executor oafbrutet fortsättas. Den nu medgifoe tiderymd för utmätnings företagande och det alldeles felande stadgandet om påföljd för executor, sorn, sedan utmätning skett, längre eller kortare tid, utan laga och bevisligt hinder, fördröjer försäljning af utmätt gods eller gör. försök dertill, voro de hufvudsakligaste hindren för skyndsam och kraftig verkställighet. En gäldenär kunde, i skydd af desse lama föreskrifter och executors godtycke, flere månader, ja hela år, vara i oafbruten besittning af utmätt egendom och gäcka en fordringsegares rätt.
Ex protocollo J. A. Jcedrén. STOCKHOLM, tryekt hos N. Marcus, 1857. arn Kongl. Moj:ts Nådiga Proposition N:o 81. 1 1Ä:0 §1. Ank. till Exp.-Utsk. ilen H April 18K7, kl. 7 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Pikets Ständer om afsöndring af jord från Ry Utnäs tare-bos tallet vid Skånska Hussar-Regementet, Kungsgården Sandby, för att lill ny Kyrkogård för Sandby församling i Hestra Göinge Härad af Christianstads län användas ; Gifven Stockholms Slolt den 27 Mars 1857.
Af dessa skäl tillstyrker Utskottet vidare; 2:0 Tiondedels kronan eller Penningen präglas af 5|-lödigt silfver, det vill säga: 5| lod (en tredjedel) finsilfver och io| lod (två trejedelar) koppar eller alliage på hvarje mark myntvigt efter gamla beräkningssättet, utgörande 16 lod. Då, efter Utskottets ofvan intagna förslag 100 hela kronor utprägltas utur 2 skålpd victuaiievigt af 12-lödig halt, följer deraf, att 1000 hela kronor komme att innehålla i5 skålpd victuaiievigt i finsilfver, jemte 5 skålpd koppar (remedium öfver eller under oberäknadt). En lika qvantitet finsilfver eller i5 skålpd borde då egentligen återfinnas uti 10,000 penningar eller ^tdels kronor, med tillägg dessutom af 3o skålpd Loppar, så framt detta mynt skulle uti inre silfvervärde fullt ut mot - so Battco-Ulskotlets Betänkande N.-o 7. svara sin benämning och sitt förhållande af tiondedel till enheten. Men Utskottet anser delta förhållande kunna utan olägenhet på ett småmynt af denna beskaffenhet något litet nedsättas, dels såsom ett det lämpligaste sätt för betäckande af utmyntnings-kostnaderna, dels för att desto säkrare kunna påräkna, att delta dagliga bytes-mynt, hvarmed egentligen är afsedt alt, såsom surrogat för småsedel-valeuren, minska behofvet af det obeqvämare kopparmyntets ständiga begagnande, må i landets rörelse qvarblifva och hvarken vinna begärlighet för export och nedsmältning, ej heller löna sig att på utrikes ort detsamma i oädel metall eftergöra och hit importera, och dels med fästadt afseende äfven derå, att den till ulblandning begagnade kopparen, fastän icke svarande emot en lika qvantitet finsilfver, likväl eger såsom vara betraktad ett ej obetydligt inre värde.
Herr Crusenstolpe: Herr von Hartmansdorff har rätt deruti, att anslaget skall vara slut 1833; men jag måste erkänna, att, utan att fela i aktning för de Herrar som uppgjort calculerne, är jag ej öfvertygad, att, med det året, anslaget blir det sista; utan är det min öfvertygelse, att så väl till fullbordande af Canalen, som till dess underhåll, Rikets Ständer blifva påkände med ytterligare anslag. Jag yttrar det så mycket heldre, som jag förmodar, att Herr von Hartmansdorff oell jag, äfven vid nästa Riksdag, skola komma att discutera detta ämne. Den 3o December f. ni. 101 Herr von Hartmansdorff säger, att anslaget till Canalen icke hindrar anslaget till FörsvarsVerket. När jag ser på Utlåtandet, finnes att de säkra tillgångarne äro 2,280,000 R:dr, men att en stor del äro beräknade af inflytande fordringar från Magazinsredogörelsen, af hvilka, enligt Betänkandet N:o a55, 25o,ooo R:dr likväl icke just äro så alldeles säkra. Det är således pompeust uppgjordt, men byggdt på klena fotter. Hvad Herr Cederschjölds anmärkning beträffar, så var ej min mening att Bolaget skulle fatta något beslut, men det kunde säga, att så vida anslaget blir beviljadt, förbinder det sig att göra det eller det. Friherre CederströmJacob: För min del anser jag mera än öfverflödigt att fortsätta en discussion med Herr Crusenstolpe, sedan lian förklarat att lian ej ämnar afstå från sitt förslag utan votering. Min öfvertygelse är, att det vore obetänksamt af Rikets Ständer att uppskjuta beslutet i en fråga, der dröjsmålet skulle medföra bestämda förluster, hvarföre jag anser den nu genast böra afgöras. Herr von Hartmansdorff': Det skulle föra oss alltför långt från ämnet, om jag, eller någon annan, inginge i utredning af skälen, hvarföre behållningarne af MagazinsDirectionen med all säkerhet lenina den summa, som Utskotten afsett. Men äfven loa Den 3o
N:o 19, angående ett af Herr Rosenblad, Bernhard, väckt och af Hans Excellence Herr Grefve Björnstjerna, Magnus, såsom motion upptaget förslag, i fråga om bevillningen för de Embetsoch Tjenstemän, hvilka af Sverige och Norrige samfäldt åtnjuta aflöning eller traclamente: Bifölls; N:o 20, angående minskning i Utskottets Canzli-pcrsonal och vakt ■ betjening, S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottels följande utlåtanden; N:o 137, i anledning af väckt fråga om förändrade grunder för lösningsprisets bestämmande å kronotionde och hemmansräntor inom Fellingsbro härad: Bifölls; N.‘o 138, i anledning af väckt motion om vissa hemmansegares i Marka m. 11. socknar befrielse ifrån erläggande af skatt för betesrätt å kronoparken Mösseberg: Bifölls; N:o 139, i anledning af väckt motion om försäljning till skatte ut af Lieutenantsoch Under-lieutenants-boslällena vid Norrbottens och Westerbottens Fältjägare-corpser: Bifölls; N:o 140, i anledning af väckta motioner om försäljning till skatte af Kronans en del lisken m. m.: Bifölls; N:o 141, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å åtskilliga underdåniga ansökningar om restitution eller afkortning af bränvinsbränniugs-bevillning: Bifölls; N:o 142, i anledning af väckt fråga om utsyningsrätt å krouoskogar för sådana boställen, som icke ega någon skog: Bifölls; N:o 143, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande afskrifning af åtskilliga i förra Allmänna Magazins-fondens räkenskaper ba~ lancerade summor; Bifölls; N:o 144, i anledning af väckt motion, angående befrielse från ordinarie roteringsskyldighet för Pastors-bostället i Östra Wingåkers socken:
Och, såsom Eders Kongl. Maj:t täcktes af sjelfva förslaget i Nåder inhemta, har under förutsättning, att traktaten kunde från och med början af nästkommande år vinna tillämpning, den längsta öfvergångstiden blifvit utsträckt till och med \ 869 års ingång. Så önskvärdt det, enligt komiterades tanka, vore, att denna öfvergångstid i de jemförelsevis få fall, der den blifvit ifrågasatt, måtte från Frankrikes sida antagas, och hvilket de Svenske underhandlarne torde böra enträget påyrka, hafva komiterade likväl icke kunnat förbise möjligheten deraf, att Frankrike, med hänsigt till de, jemförelsevis med hvad Tyska och Italienska traktaterna bestämma, högre tullsatser, som slutligen skulle här inträda, icke kan förmås att på den längre öfvergångstiden ingå. För detta fall, och då det enligt komiterades tanka är angelägnare, att de högre tullsatserna, än den längre öfvergångstiden, varda godkända, hemställa komiterade, att underhandlarne måtte tillåtas att, om sådant befinnes för traktatens tillvägabringande alldeles oundgängligt, eftergifva ett år af den ifrågasatta längsta öfvergångstiden och i sådant fall låta öfvergångsnedsättningarne inträda ett år tidigare, än förslaget innehåller. Komiterade öfvergå härmed till behandlingen af de särskilta tullsatserna i den ordning, dessa, enligt traktatsförhandlingarne, förekomma. Dervid möter först frågan om den surtaxe utöfver inhemska tillverkningsafgiften, som vid införsel af Bränvin och Sprit må bestämmas. Enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Instruktion för underhandlarne af den 31 Aug. sisth år skulle denna surtaxe betingas till 30 och i lägsta fall till 25 öre kannan om 50 °/n styrka, i stället för den nu gällande af 50 öre kannan, samt traktaten omfatta Bränvin och Sprit af alla slag, undantagande Arrack och Rumm, och oberoende deraf, huruvida varan infördes direkte från Frankrike eller ej. Annu har väl icke frågan om surtaxen kommit under närmare öfverläggning vid underhandlarnes hållna sammanträden, men de meddelanden, hvilka innefattas i Kejserl.