Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kom hit ut till mig på balkongen. » Och han lägger sin hand på hennes arm för att förmå henne att uppfylla hans önskan. Men redan är hon åter borta, är hos systern, som med tårar i ögonen sitter i ett aflägset hörn af rummet, där hon låtsar sig djupt försjunken i betraktandet af ett planschverk, medan hennes " blickar dock oafbrutet ha följt Elenas och Ercoles rörelser. » Kära lilla syster », ber den unga frun, » kom och sjung för oss » The last rose of summer ». Den vackra sången ur operan Martha ljuder aldrig så angenämt som från dina läppar. » Flickan går motvilligt till pianot. Tonerna klinga åter genom rummet. Elena har rätt, den kompositionen tyckes enkom skrifver för Lizzi, som i den vemodiga sången 184 liksom tolkar sina egna svikna förhoppningar o c h de kval, som tära hennes bröst. Husets fru är ånyo vid den ödesdigra fönsternischen. En osynlig makt — kanske hennes eget, svaga hjärta — drar henne bort till mannen, s o m nu har vändt ryggen mot det upplysta rummet och stirrar ut i natten. » Stig in till oss andra », säger Elena. Då Ercole ej rör på sig, tillägger h o n: » Var nu inte barnslig längre — eller var åtminstone ett snällt barn, hvilket gör såsom gammalt, förståndigt folk ber om. » » Nej», invänder han tvärt, » lika säkert som att jag nu står här, lika säkert viker jag ej från platsen, förrän ni har hört, hvad jag har att säga er. » Och han fattar tag o m hennes arm och drar henne ut på balkongen, i det han utbrister: » Var då barmhärtig, låt mig tala! Det är saker af stör sta vikt, jag måste yppa för er. » Och därvid är rösten så full af bitter smärta, att den unga frun djupt röres däraf; därför stannar h o n också liksom fastspikad kvar på platsen, i det hon tyst och utan att kunna yttra ett ord till svar lyssnar till Ercoles af stark sinnesrörelse vibrerande stämma: » Jag visste ju, att ni i grund och botten ändå var god o c h medlidsam.
De skäl, Utskln härför anfört, kunna visserligen vid första påseendet synas giltiga; men jag tror likväl ej, att det kan vara skadligt, om Ständerna uttrycka dylika önskningar och fordra Regeringens uppmaning till sina embetsman att befordra ett godt ändamål. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja den återremiss af detta betänk., som jag hoppas R. o. Ad. beviljar. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff deruti, att sedan alla utvägar blifvit afskurna til' anskaffande af medel för lärares bildande för folkskolornas behof, föga vinnes genom en återremiss af detta betänk. ; men skulle R. o. Ad. en sådan besluta, hvilket jag icke yrjear, anhåller jag att till Utsk:n fa medsända några anmärkningar i anledn. af hvad här blifvit taladt. Man hör ofta sägas, att Svenska menigheten har företräde framför andra landers i fråga om den s. k. allm. folkbildningen. Jag tror så ock, men derjemte, att hufvudsakliga orsaken härtill är den, att nian hos oss längre och allvarligare hitintills fasthållit vid den gamla satsen, att första reiigionsbildningen bör meddelas inora familjen, synnerligen genom den directa moderliga omsorgen. Detta är upphofvet lii 1 de helsosamma och välberäknade stadgariden: ait presterskapet ej må utlemna lysningssedel till qvinna, som saknar den kunskap, hvilken fordras att undervisa barn i läsa och christendom; att den ej är vittnesgild, som i brist af christendomskunskap ej kunnat framsläppas till den heliga nattvardens begående; att allm. husförhör, fordom läsernöten kallade, årligen böra hållas, vid hvilka presterskapet bör förvissa sig om barnens årliga framsteg, och att det aldre folket bibehållit redan vunnen kunskap i christendoinen, samt att öfver allt detta anteckningar föra och dem i hvars och ens läsebetyg infora.
Sarstilldt vttrandc i OeLc>>,omi Utftottet. 8i;. vtLks, n n uti lluIllioirers-Frägan. 9;. Floctning deras i krolocolier angde. >2i. A e! Dieismen i anledning as dest afsägelse at wara Ledamot ! Hemliga Urskottet. 102. Allmänningar. Herr stscod Leie Lripsnvvrlät? vieka, men om en förbättrad Hushållning med Skogs-Alls mäimingarna, iZz. sär ej vemiicrLs. 186. 217. ^m inokk', Herr kandor. 42 56. Anteckningar af Högloft. Ridderskavcts och Adelns Ledamöter z. von tVlp, Herr pell!' Olok. zc). ^12. 1778- w n rörande medlen til Reaiitmivnenb wcrkstai>ÄNdt> iLtzo. !2>)z. B. lLsiieo-Skulder: Hcmliga UtssbttttS Betänkande om betalning deraf under loppet af lveickickltionen. 9;^. Hanö Uxcslleoee Friherre l.iiIle„cmnt7.'SOiÄsme,i. yzzHokilstion. Io,I e r. ^zggnco Utstottet: Om desi lormergncke. z,. 74. desi Ledamöter. 8; 8?- ih7- 216. 44'. 70,. ainn.i e. 84. 85 216.-442 ? 1. rop;, desi B,n!!>kaudr och hemställan om angelägenheten at i Stockholm efter Riksdagen sainmantrada, för at lean a Ksnc» - Fuik mägtiga nödiga förestrister i afseende pa v.«,!lk-,-!„neN-. Iv-SV-nnilerLr. >067. icLLKongl. Maj:te urläcans 'Le. iiro^.
D e funno, att ljus, luft o c h Som våra läsarinnor helt visst erinra sig, vatten v o r o nödvändiga därtill, o c h att ljuset i vattnets närvaro inverkade p å luftens syre, så läio vi i hörjan af året en urklippsblankett att detta antog e n säregen form, s o m förstörde medfölja ett af våra nummer till ijyllning af färgämnet i linnetrådarne. Detta var, h v a d man prenumeranterna {» Hvilka önskningar har ni till åtskillnad från vanligt syre, kallade det » verkatt framställa med afseende på fduns julsamma syret ». Man sade sig då, att o m det v o r e nummer år 1895? ») och utfäste ett pris på möjligt att p å kemisk väg framställa detta slags syre, skulle man åt industrien förvärfva ett blek25 kronor att tilldelas den, som inkom med medel långt bättre än såväl chlor s o m svafveldet bästa förslaget. Detta pris återstår nu syra, emedan det p å intet vis angrep eller frätte. att utdela, sedan vårt julnummer ligger i det Sedan flere år äger man n u denna kemiska närmaste färdigt och vi alltså kunna afgöra, sammansättning o c h därtill så billig, att den ani hvad mån vi upptagit och begagnat insänvändes i stora mängder v i d blekning af strå- hattar, fjädrar, elfenben etc. samt i sidenfärgeridarinnornas olika förslag och idéer. erna. Detta blekmedel, s o m kan fås p å de flesta Det visar sig då, alt fyra insändare — apotek, heter vätesvperoxid. Detta är vatten m e d fruV.Braathen, Göteborg, » Stenia », » A.B — m », dubbelt så m y c k e t syre s o m i vanligt vatten. Gjuter man ett par droppar af denna vätska i Eksjö, och » A. Hl. », Upsala — begärt » inflata handen, så ser man små gasblåsor utveckteriörer från kungliga slottet och hemlifvei las o c h huden öfverdrages ined en tunn, hvit därstädes », en insändare — » Jy », Karlhinna. Denna iakttagelse gjordes först af de arskoga — » poem af konung Oscar ff ».
Utstottecs ben 19 dennes pä bordet lagde Memorial innefattande för. klaringar öfwer derwid gjorde anmärkningar; och blefwo Utskottets, under Punkterne 4, Z, 6, 7, 8, 9,'?O, n, iz, 15, i6, 17, 18 och 20 af. gifne Utlätanden och Tillstyrkanden godkände. Angäende i2:te Punkten, om wadstena Krigsmanshus-Lasta, stadnade Ridderstaper och Aveln i der beslut, betz färstildte Prvtocolls-Utdrag af denna, dag, rörande detta mäl, utwisar. Den Fjortonde Punkten, angäende LifGardet till ääst, bifölls metz den förändring, att de Officerare, som kunna komma att erhälla ersättning för deras reducerade systlor, mä i twenne är ätnjuta den af Stats - Utstottek söreftagne ärliga ersättningen , och att derefter fulla beloppet af berörde ?rsättningssumma för sex är pä en gäng i Skars M-r - i2Z3 Den 26 Zebruavr!.' WerketS Remerser med 6 procents rama tili dem utbetalas. löfwer den Nittonde Punkten, angående de Skänsta LcrwallerierneS wargerning, upstöt Högloft. Ridder>kapet och Adeln att sig yttra, intill dest Oeconomie. Utskottets Betänkande rörande Wargerningen i allmänhet till afgörande förekommer. Och skulle härom de öfrige Respective Standen genom ProtocollsUtdrag manligen underrättas. lät luprs,. Utdrag af Protokollet, hällit i Högloft. Ridderskapets och Adelns Plenum den 24 Februarii 1810. S. D. Gillade Högloft.
Många yttrade härtill deras bifall. Grefve Frölich: Jag försäkrar, att jag icke tror mig hafva talat utom ämnet, det hvar och en skall finna, om jag får fortfara. Jag skall söka sammanfatta det öfriga jag har att säga i största korthet. Utan att vidare ingå i några Politiska defeailler, får jag blott säga, att om vi rigta våra blickar, icke allenast på Europas, utan äfven på hela ver Idens ställning, skola vi finna, att vi mindre behöfva tänka på försvar inom Landet . , .1 . Många yttrade åter deras missnöje. Grefve Frölich: Jag menar ju mina Herrar, att vi mindre behöfva tänka påförsvaret till Lands än till Sjös. Jag tror, att när man funnit nya anslag af stort belopp nödige för Belägrings-Artilleriet; då 6o Den 11 December f. m. man tillika nämnt om 5 millioners behållning, och likväl begär nya skatter, för att förstärka materiellen, så tror jag, att man deruti framkastat sådana ämnen, sora för svenska folket icke kunnat annat än visa, att någon fara skulle vara på färde, den jag är öfvertygad icke äger rum. Jag kan icke finna Många yttrade åter härvid starkt missnöje. Grefve Frölich: Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes anmana Ridderskapet och Adelli att låta mig få tala till slut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han, i hvad på honom ankommit, sökt bereda Grefve Frölich tillfälle att få yttra sig. Grefve Frölich: Om jag icke så många gånger blifvit afbruten, skulle Herrarne länge sedan funnit, att min mening endast varit, att, med afseende ej mindre på verldens och Europas närvarande, än äfven på vår egen lyckliga ställning, de stora förnyade anslagen för Armeen icke behöft göras, åtminstone icke framställas på ett sätt, att väcka farhågor för att vi skulle behöfva göra några belägringar. Många yttrade åter deras missnöje. Grefve Frölich: Jag frågar, hvilka fästningar är det väl vi skola belägra? Om jag
Vid dessa mindre skolor funnes, enligt direktionen tillbandakomna upplysningar, för närvarande intagna följande ungefärliga antal döfstumma barn: vid Tysta skolan i Stockholm 15. vid „ „ i Carlskrona 20. vid „ „ i Umeå 10. vid „ ,. på ön Hven 10. vid „ „ i Malmö 20. vid Institutet i Göteborg 30. vid „ i Hjorthed 30. eller tillsammans omkring 135. och vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda skulle, enligt direktionens ofvanberörda plan, emottagas 200 döfstumma elever. Af de 400 döfstumma barn, som, efter en i Rikets Ständers skrifvelse omförmäld beräkning, för närvarande skulle befinnas inom lämplig undervisningsålder, återstode således endast 65, för hvilkas Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 65 hvilkas vård nya åtgärder vore att vidtaga. Direktionen vore af den åsigt att de redan nu upprättade mindre s. k. tysta skolorna borde från Statens sida uppmuntras, likasom Staten genom penningebidrag underlättar kommunernas ansträngningar för folkskoleväsendet, Om detta skedde, och af Staten lemnades lämpliga understöd för intagande i de mindre skolorna af medellösa döfstumma, skulle otvifvelaktigt det behof snart vara fvldt, som Rikets Ständer afsett med förslaget att upprätta ett nytt institut af större omfattning. I fråga om beloppet af de medel, som till ifrågavarande mindre skolors understödjande kunde erfordras, ansåge slutligen direktionen, att, då hela årliga kostnaden för en elev vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda blifvit beräknad till något öfver 450 R:dr, skulle, med antagande af att de döfstumma barn inom skolåldern, hvilkas vård ännu påkallar särskild åtgärd, utgjorde ett antal af 65, kostnaden härför kunna betäckas med ett årligt anslag af 30,000 R:dr, hvilket ock direktionen hemställt att Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska, att, efter nådig pröfning, användas till vård och undervisning af elever vid mindre skolor för döfstumma.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss, och hänvisar för öfrigt till hvad jag på förmiddagen yttrat, i hopp att Utskottet icke skall lemna utan allt afseende mina då framställde åsigter. Herr Hjertdj Gustaf: Jag anhåller att få göra några anmärkningar, syftande derhän att fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att antaga andra grundsatser för den lånerörelse, hvarom nu förevarande Betänkande handlar, så vida ej Utskottet kan besluta sig att fastställa andra grunder för den i Betänkandet N:o 53 föreslagne upplåning; ty jag är öfvertygad, att under sådana vilkor ingen upplåning skall ske. — Utskottet har föreslagit, att den halfva million, som för närvarande är anvisad till lån på publika papper och documenter, skall sammanslås med den nya upplåningsfonden. Jag afstyrker delta, om behandlingen skall blifva i öfrigt, sådan 55 H. 8* n6 Den 27 Julii e. m. Utskottet föreslagit. Jag tror i sådant fall det vara bättre, att låta blifva vid hvad. sora är. Jag får blott erindra om den rättighet för BancoFullmägtige, jag förut yrkat, att i mån af tillgångar och behof kunna öfverflytta från den ena fonden till den andra, inora ett bestämdt maximum och minimum. — Hvad fördelningen af LåneContoiren angår, så är min tanka, att om realisationen ej snart verkställes, bör rörelsen underlättas med kanske ännu flere LåneContoir. De kosta ringa, deras organisation är enkel, och Tjenstemännens personal är, efter införandet af 1824 års Bokföringssätt, så högst obetydlig, att jag är öfvertygad, det en ökning af 2 eller 3 millioner' af BancoDisconten här i Stockholm skulle medföra drygare kostnad, än 2 till 3 nya LåneContoir i landsorterna. Må man härvid icke tala om 4 Directeurer, som hvardera kosta 5oo R:dr.
Om den ånnn hvilar der, torde vara bäst, att i sammanhang med återreniiss till Lag-Utskottet af dess ifrågavarande Betänkande låta saken åter förekomma. Herr von Hartmansdorff har yttrat, att sedan motions-tiden år förbi, skulle det ej vara en enskild Riksdagsmans rått att väcka en motion af den beskaffenhet, sorn Herr Lefréns. Når det likväl uttryckeligen står i 5t> §. Riksdags-Ordningen, att nya ämnen när sorn hälst kunna framställas, hvilka omedelbarligen föranledas af under Riksdagen inträffande händelser j så tror jag att behörigheten att våcka nämnd©' motion ej vidare kan såttas i fråga. Friherre AncJcctrfvård, Carl Henric: Med fullkomligt rättvisande, åt de af Herr Grefve Fleming yttrade tänkesätt, nÖdgas jag likväl erkänna, att min villrådighet i afseende på råtta sättet för ämnets behandling ännu år lika stor som förut. Den Nådiga skrifvelsen synes hufvudsakligen innefatta ett ogillande af Borgareståndets beslut om offentlighet vid dess öfver - läggningar, hvilket ogillande artföres vara påkal!adt af många anledningar, grundade icke allenast på Kongl. Maj:ts utan äfven på de öfrige Riks-Ståndens rättigheter. Jag har förgäfves sökt uppleta i Grundlagarne något enda ställe, Den 23 Maji e, m. 5i S sorn kurtde gifva styrka åt den tankan, att Borgare-Ståndets ifrågavarande beslut kan anses förnärma Med-Ståndernes eller Kongl. Majrts höga rått. Jag har ej funnit mera en ett stadgande, som positift förbjuder Riksens Ständer att fatta beslut i Konungens öfvervaro. All annan inskränkning i detta afseende år för mig helt och hållit obekant. Jag kan ej dela Herr Grefie Flernings tanka, att skrifvelsen innefattar en uppmaning till Riksens Ständer, att tillåta offentlighet vid deras öfverlåggningar. Jag tror vål att Kongl. Maj.ts mening kan hafva varit att yttra något sådant ^ meri jag betviflarj att skrifvelseris inriehåll kari medföra eri sådan verkan.
Lindström: »Mot Utskottets beslut att tillstyrka beviljande af ett kreditiv, stort 200,000 R:dr, åt Allmänna Hypotheksbanken, får jag mig reservera. l:o emedan jag ej anser det vara med Riksbankens fördel öfverensstämmande att, i form af kreditiv, utgifva större penningeförsträckningar synnerligast då, såsom här vöre att förvänta, kreditivet endast tillfälligtvis och för korta perioder komme att begagnas och Riksbanken följaktligen under långa tider af året nödgades att hafva en större kassa liggande räntelös; 2:o emedan Allmänna Hypotheksbanken ej synes hafva föreburit giltiga skäl för erhållande af ifrågavarande försträckning, hvaraf behofvet först då tydligen ådagalägges när visas kan, att den förmenta svårigheten att punktligt kunna honorera SS Banko-Utskottets Memorial N:o 10. sina förbindelser är verklig och Statens eller Riksbankens mellankomst för sådant fall är oundviklig; 3:o emedan det äfven för sistnämnda fall bör kunna ifrågasättas, huruvida ej Staten, som redan iklädt sig en ganska stor ansvarighet för Hypotheksbankens förbindelser, bör kunna ega rättmätiga anspråk att Hypotheksbanken, utan vidare understöd af det allmänna, af hvad namn och beskaffenhet det vara må, skall iakttaga sin förnämsta skyldighet att punktligt uppfylla åtagna förpligtelse!' och sålunda bibehålla förtroendet för densamma orubbadt, samt 4:o emedan jag anser, det ett bifall åt det väckta anspråket skulle, under förutsättning att det vore stödt på ett verkligt och ej blott föregifvet behof, menligt inverka på den kredit denna inrättning nu åtnjuter, synnerligast under en tid då anspråken på nya låneförsträckningar ej kunna tillfredsställas och fråga är att för Hypotheksbanken upptaga nya utländska lån.» Uti denna reservation hafva Herr Friherre Stjernstedt, A. W., och Herr Sundvallson instämt. af Herr J. R.
Om tableaun sålunda hade uti ett sammanhang framställt förhållandet, utvisande en tillgång af tio millioner r:dr, så hade man kanhända icke afspisat Ständerna med sådana anslag, som man nu tillstyrkt. Sverige har med actieägares bidrag åstadkommit ett storverk. Straxt efter ett olyckligt krig, med en äldre statsskuld, hvarå den årliga räntan uppgick till 720,000 r:dr Hamburger b:co, och tryckt af bördan utaf hela krigskostnaden , hade iHog Ars Ständer det mod, det vackra, mod, som fordrades alt ingå i företaget af Götha-caual. Nyttan deraf är likväl icke hälften emot livad den kunde vara. Det är då väl icke för mycket begärdt, att Ständerne nu, då de hafva till sin dis - 432 Den 28 November f. m. position tio millioner r:dr, Ininga nyttan afGötha-canal till allt livad den kan blifva. Nät man nu besinnar, att man begärt Götila elfs uppmuddring, att man begärt anslag till ångfartyg pä de sjöar, der motvind ofta uppehåller fartygen, och när man derjemte besinnar, att, utom dessa återstående kostnader, canalen aldrig kan komma att gagna, så, som den annars kunde; så bekänner jag att del väckte min förundran, att StatsUtsk. kunnat velat affärda oss utan att fylla dessa behof. I frågan om anskaffande af ångfartyg uti det af mig nyss omnämnda ändamål har Utsk. uti detta betänk. icke ens yttrat sig. Utsk;s liknöjdhet i denna del kan jag icke gilla, och ännu mindre kan jag gilla den liknöjdhet, hvarmed Utsk. behandlat (rågan om iståndsättande af Rikets försvarsverk.
Efter först till bifall å Utsk:s förevande tillstyrkande frarnstäld, med Nej besvarad propos., blef detsamma af R. o. Ad. afslaget. 14:o Vtsk:s tillstyrkande, pag. 32 och å början af pag. 33, i fråga om personalen i kassa-afdelningen. Hr von Hartmansdorff: Det är svårt för mig att ihågkomma allt hvad Fullnnge hafva föreslagit, enär Utsk. icke har vid hvarje punkt derom erinrat. Hvad man här ser, är, att Utsk. föreslagit 5 Kassörer i det hela. När nu medgifvetär, att Vexlings-Kassörerne skola vara 3: sä återstå icke mera än 2 Expeditions-Kassörer. Det är, af redan anförda skäl, alldeles för litet, hvadan Fullm:ge föreslagit 3 Expeditions-Kassörer. När R. o. Ad. vid den 2:dra hufvudsakliga punkten beslutat, ”att det af Fullnuge framställda förslag till förändrade tjenstgöringsordningar för kassaoch deposilions-afdelningarna, samt revisionsoch ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse”: så anser jag Ståndet hafva på sitt sätt redan ogillat hvad Utsk. här föreslagit. Jag yrkar alltså, alt Kassörernes antal må blifva 6. Hr Gr. o. Landtm, fästade upmärksamheten derpå, att längre fram å pag. 33 förekom ett särskildt förslag, deri Utsk., för Den 14 Oktober e. m. 253 den händelse att särskild Kassör icke varder för Banko-diskontverket anstäld, hemstält att Kassörernes antal, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, må bestämmas till 6. Frih. Tersmeden: Jag begärde ordet för att lemna den uplysning, Hr Gr. o. Landtm, nu meddelat. Ulsk. bar framställt alternativa förslag, hvilka båda kunna af R. o. Ad. antagas, nemi. det ena att gälla, i händelse en serskild Kassör för Diskonten antages, och det andra för det fall, att en sådan Kassör icke blir antagen.
Öfver hvad I sålunda hemställt, har Jag inhenitat Högste Domstolens och SiatsRådets yttranden, och delar Jag med lider den öfvertygelse, att aktningen för Lagarne och förtroendet till Domare-Magien skulle befrämjas derigenom, att hvarje Medborgare lemnades tillfälle sjelf inhemta kännedom om Lagskipningens gång; men ehuru Jag således i allmänhet gillar grunden för Offentlighet vid Domstolarne, har Jag likväl ansett, att vid pröfning af förevarande fråga borde tagas under noggrannt bedömmande huruvida för närvarande och utan rubbning af grunderne för nu gällande Rättegångs-sätt och ordning , Edert förslag bunde utan olägenhet antagas. Härvid har icke undfallit Min uppmärksamhet, att Rättegången vid UnderRäller allt hittills i följd af gammal sed - vana, varit offentlig, hvilket således tillräckeligen ådagalägger Lagens syftning i detta afseende. Offentlighet vid Police-Kamrar i der förefallande mål, har Jag ansett i allmänhet skulle rubba sjelfva ändamålet för dessa Inrättningar, hvilkas verksamhet står i förbindelse med utölvandet af den husfaderliga makten: Ärendernes behandling derstädes är således ofta mera beräknad på var - Den 29 November f, m ning än på straff, men en varning, offentligen gifven, skulle med rätta kunna anses Såsom ett straff; och äro de mål, i hvilka Police-Kamrarne äga Doms-rätt, om hvilka fråga nu egentligen uppstått, icke Blott af mindre betydenhet, hvarigenom de sakna den vigt for det Allmänna, som frågor, hvilka vid Domstolar handläggas, kunna hafva, utan äfven ofta af den art, alt de röra husliga förhållanden, hvilka för den offentliga granskningen böra vara fredade. Då, vid Öfver-Rätter, Rättegången, enligt nu gäliande Lag, icke blott i alla tvistemål , utan äfven i de flesta Brottmål sluifteligen utföras , hvarmedelst någon fullständig sakkännedom, genom rättigheten att öfvervara muntliga förhör derstädes , icke skulle kunna vinnas , har Jag ansett Offentlighetens införande vid nämnde
Jag tror att genom föreskriften om fullgörande af häradsrättens dom, i utbyte mot lagmansrätterna, parternes fördel alldeles icke kommer att befrämjas, och att af de stora svårigheter, som derigenom skulle komma att äga rum för ändrings-sökande i häradsrätts-beslut hos hofrätt, uppstår - D«n ii Juli. 4^5 står just samma hinder, som hittills förefunnits vid ändrings sökande i lagmansrätts domar. Den som då ej var nöjd med härads-och lagmansrätls-dom, hade då icke större svårighet att kunna fullfölja sitt mål i Hofrätt, än som skulle uppkomma genom delta beslut. Om man nu, derigenom att samma lätthet lemnäs part att söka ändring uti häradsrätts beslut hos Hofrätt, som förut ägde rum vid ändrings-sökande uti häradsrättsbeslut hos lagmansrält, kan förutse, alt Hofrätternas göromål blifva lill nästa riksdag så ökade, alt det blir dem omöjligt att med deras närvar, personal reda sig; så blir deraf en följd, att under dessa fem år den rättsökande, som äger det minsta klagomål, måste öfvertyga sig derom, att han efter denna förändring får vara beredd på ett mångfaldigt längre dröjsmål, än om lagmansrätlerna bibehöllos. Häraf synes mig alldeles klart, att rättegångars ökande och större tidsutdrägt i Hofrätterna skola blifva följden af detta förslag. Jag fortfar alltså att yrka ålerremiss af detta betänkande. Hr Cederschjöld, Rob. The o pbr.: Mitt yttrande, att en rättsökande part måhända från häradsrätten fullföljer rättegången till lagmansrätt i hopp att hans sak der skall blifva handlagd af en mindre skicklig domare, har uppkallat den sista värda talaren alt förklara, det, honom veterligen, ingen lagman blifvit actionerad, hvilket deremot ofta skall hafva varit fallet med häradshöfdingar. Jag får i anledn. häraf förklara, att jag i nämnda afseende måhända bort uttrycka mig tydligare än jag gjort; men jag trodde mig likväl ej böra blifva missförstådd af den sista talaren, hvilken i egenskap af ledamot uti en af Rikets Hofrätter, mäste hafva sig nogsamt bekant, att lagmanstingen ofta hållas af tillförordnade douihafvander, som stundom äro unga jurister.