Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 85. B. Tillsättning af Utskott. § 81. K. 0. § 215. Å hvarje lagtima riksdag skola, inom åtta dagar efter riksdagens öppnande, R. F. § 55. tillsättas: ett Gransknings-utskott; ett Lag-utskott; ett Statsoch Bevillnings-utskott; och ett Banko-utskott. Gransknings-utskoltet skall bestå af tjugu, lag-utskottet af sexton, statsoch bevillnings-utskottet af tjugufyra och banko-utskottet af tolf ledamöter. De väljas till halfva antalet från hvardera kamaren. § 82. R. 0. §§ 34 Derest i någondera kamaren väckes fråga, som icke tillhörer ofvan uppräk ocli 56. nade utskotts behandling, men är af beskaffenhet, att utskotts yttrande deröfver erfordras, skall, för frågans beredande, ett serskildt tillfälligt utskott, bestående af fem ledamöter, inom kamaren tillsättas; kamaren dock obetaget att, under det ett eller flere sålunda utsedda serskildta utskott äro i verksamhet, till något af dem hänskjuta med föremålet för dess tillsättning likartade frågor, som sedermera inom kamaren blifvit väckta. Å urtima riksdag skola (lere utskott ej bildas, än som erfordras för beredning af det eller de ärenden, hvilka då förekomma. § 84. Ledamöterne i utskotten skola tillsättas genom elektorer, hvilka, vid början af hvarje riksdag, medelst val utses till ett antal af tjugufem i hvardera kamaren; tillkommande hvardera kamarens elektorer, ej allenast att vid utskottens första bildande invälja i dem det antal ledamöter, som på kamaren belöper, utan äfven att under riksdagen genom nya val fylla de ledigheter, som i utskotten kunna bland kamarens ledamöter inträffa. Hvardera kamarens elektorer välja inom sig ordförande. Kongl. Maj:ts Nåd. Utskotts-elektorerne skola, vid fullgörande af dem åliggande förrättningar, vara fulltalige. Fördenskull böra suppleanter, till det antal kamrarne ega att bestämma, utses för att, när förfall för elektorer inträffar, i deras befattning inträda. § 86.
Så dyrbara? och ännu: så oändligt dyrbara? Har då folkdiktningen verkligen ett så högt värde som det ofta upprepas? Otvifvelaktigt, åtminstone så vidt det gäller vårt folk. Ingen hade för verlden tolkat våra känslor, ingen sjungit om vår sorg och saknad, fröjd och gamman. Ingen hade sökt teckna våra ideal af mannen, qvinnan, krigets hjelte, modern, familjelifvet m.m.d. Ingen hade ännu lyckats i någon som helst metrisk form handhafva finska språket på ett tillfredsställande, än mindre på ett konstnärligt sätt. Nu uppdykte våra folkdikter, och i dem fans allt, som hittills saknats, och det i den skönaste form och det rikhaltigaste urval. Först nu begynte det finska folket kunna skåda sitt andliga jag, först nu älska sitt eget språk, detta språk, som man sagt vara så rått, att intet upphöjdare kunde dermed bringas till uttryck, och så otympligt, att det ej kunde begagnas i något slags metrisk form, men som nu framträdde i folkdiktningen såsom det smidigaste, det mest regelbundna och det mest klangfulla uttryck för sången. Också har folkdiktningen knapt nog i något folks literatur haft en så stor betydelse som i vår. Hos de flesta andra folk är den episka folkdiktens språk föråldradt, och denna diktart är sålunda tillgänglig endast för de lärde, hvilka allena äro i stånd att njuta af densamma; de lyriska sångerna åter förekomma oftast i dialektklädnad och äro bristfälliga till formen eller obetydliga till innehållet. Vår folkdiktning, sådan hon uppträder i Kalevala och Kanteletar, är deremot såsom hade hon utgått ur sin diktares hand den dag som är; allt är i henne klart, allt tillgängligt för en och hvar, allt tjusar hög och låg. Kalevala och Kanteletar utgöra ej endast vår poesis uråldriga hörnstenar, de höra till vår egentliga, samtida literatur såsom dess hitintills och sannolikt för en lång framtid bästa alster. Här torde rätta stället vara att beröra en omständighet, som är af stor vigt, när fråga är om runorna och Lönnrot. Vi mena Lönnrots ställning gent emot runorna.
Angående hr Fahlström må sägas att detta engagement kan något bättre försvaras och skulle det än mer om icke hr Lqjd-ström nu börjat egna sig åt operaverksamhet, der han eger alla företräden framför hr Fahlström. Denne senare hade emellertid fördelen att efterträda herrar Rosén och Söderman och detta förskaffade honom en icke ogynsam position. I motsats mot hr Söderman, hvars Mefistoletto tycktes säga: Tjo hej, här har ni mej, kom vänner, muntra varom! » inlade hr J. åtminstone något af ondskans karakteristik i sin framställning, som led af felet att vara för reserverad, för litet dominerande. Dertill bidrog ock rösten, som lider af en viss torrhet och oförmåga att göra sig behörigt gällande. Det måtte väl då ej vara indisposition,som jag antog förra gången, men vis å vis en så nng sångare kan jag ej antaga annat än möjligheten att befria rösten från denna sordin, samt vidga den specielt mot höjden, hvars dåliga beskaffenhet förstörde jord-balladen. Föredraget var temligen korrekt men ej nog karakteristiskt, spelet var öfverlägset företrädarne, hvilket dook ej vill säga så särdeles mycket, som man vet. Mot hr Brans röst klang vår aktade gamle operaveteran * hr Ohlsons röst riktigt ljufligt, hr O. var na som förr en särdeles karakteristisk Wagner. Så ook fru Strandbergs Martha. Man ser häraf att det estetiska värdet af en framställning uteslutande beror * på qvali teten, ty har många takter ha hr Ohlson och fr a Strandberg att komma med i denna opera? Ty värr högst få! Och hr Bran? Tyvärr högst mångal Uppsättningen af operan är välkänd. Dock kan det ifrågasattas om ej prologen skalle vinna i intresse genom arrangerande af vexlande englatablåer, hvilket väl ej vore så svårt att få till stånd. Vid det jublande slutet brukar å teatrar i utlandet stjern-bimlen öppna sig och hda firmamentet upplysas af bedjande engla-skaror. Kunde man ej här hos oss adjungera englarne ur Gounods Faust, sista akten?
Orsakerne, hwarsöre sädant ej kunnat st. Den 2i December. 1429 ske äro långt för detta af Utskottet upqifne och af Riksens Ständer insedde och godkände. Detznlom ut» gör Representations förbättringen en särstild fräga, hwaröswer Utffonet anhäller att fä afgifwa sitt särskildta yttrande. Atr »r,Heliga indragningar blifwit uragtlätne och nya för Stats-werkcr betungande Embeten inrättade: att sa wäl Gravs som Iustiti«-Rädec kunde umbäras ni. m. Att afgifwa förflag till Sysilors indragande lärer ei tillhöra Constirutions.Utskoltet. Hwad de nya rjensterne beträffar, har Utskottet ansett dem högst nödige för det nya Regeringssättet. Nationens säkerhet ligger i Konungens förbindelse och höra räd och alt emottaga dem af en permanent Corps, förbunden till an» swarighet inför Nationen. Under åberopande af det Constitutions projecter ätföljande betänkande, får Utskottet blott tillägga: att Stats» och JnstiriL-RädS Embeten redan äro med Riksens Ständers samtycke tillsatte och löner för dem anflagne, och att den hög» fia möjliga besparing för Staten icke altid är förenlig med afseende» pä Statens bistånd. Att frägan om Förliknings»Domstolar mätte uptagas och mrcdas afLonstirutions-Utt stöttet. Uskottet får wördsamt hänwisa till Herr StatSRädet m. m. Friherre ^ölerbeiks anförande, i anledning af detta yrkande uti Högloft. Ridderskapet och Adelns Plenum den z Junii. Frägan är emedlertid af Riksens Ständer remitterad till Lag Utskottet, hwa - i§Zo Den 21 December. dan cll algard derwid af Constikutions - Utffottet lärer wara lika olämplig som öfwerflödig.
Men nu var i alla fall närmare vänner så fullt upptagna med sin oro, för att allt skulle gå väl vid den första vigtiga representationen, att man knappt hade en tanke för hvad man skulle få se. Efter ett otroligt slammer i logedörrarne innan alla damer hunno visa sig i stor toilett och herrarne i svarta frackar och hvita halsdukar, och efter ett otroligt buller af utrop af förundran huru allt kunnat bli så bra, så fullständigt – med afdrag förstås af en hop småsaker, som man ej kunde begära genast skulle varit förutsedda, efter allt detta ingick en vacker och aktningsfull tystnad, då orkestern började ouverturen, och jag tror knappt att Lindebergs hjerta innanför scenen slog mycket fortare än de vänners, som befunno sig utanför den under de ögonblick, som föregingo ridåns uppgång. Ack! hviskades till höger och venster, måtte bara icke ridån på något sätt fastna, men lyckligtvis gick det stora ögonblicket förbi utan ringaste svårighet. Nu var ridån uppe och invigningsakten började med en prolog af skalden Ingelman. De applåder, som nu i en storm utbröto, kunde vara egnade både åt scenen och dekorationsartisterna samt åt prologen och den mägtige stiftaren. Men han hade ej nu tid att höra, och stormen fick tystna vid sorgespelets början. Om detta tilltror jag mig ej afge något omdöme. Det var sådant att det ryckte åhörarne med sig, hvartill fru Tillgrens fullkomligt utmärkta utförande af hjeltinnans parti väsentligen bidrog. Jag har brådtom till slutet, ty Lindeberg hade på inga uppmaningar visat sig förr än ridån föll efter sista akten. Men då var det icke en storm som utbröt, utan sannskyldiga orkaner af bravorop och rop på Lindeberg så att de nya murarne kunnat remna. Det var klart att publiken icke längre ville ge sig till tåls, och så visade sig då den enkle mannen, men så blygsamt och flyktigt, att mången knappt trodde att han visat sig och fick nöja sig med att klappa sönder handskarna för fru Tillgren (Skjalf) och ett par andra af de i sorgespelet uppträdande personerna. Efteråt gafs ett tillfällighetsstycke af Onkel Adam.
Deputerades anmälan rörande Assessoren Grundens belöning för det biträde han såsom Secreterare hos Deputerade lemnat på ett sätt, sorn de funnit förtjena synnerligt beröm och lämpligt vedermäle af bifall; så har nied afseende härå Stats-Utskottet trott sig böra tillstyrka, det Riksens Höglofl. Ständer måtte beviilja, det Assesoren Grundén, som för denna dess befattning årligen åtnjuter 333 R:dr 16 Sk., kunde dessutom, lör den förflutna tiden sedan år 1812, för sådan sin förtjenst tilläggas såsom uppmuntran och belöning en Summa af 665 R:dr 32 Sk. utaf de genom Krigs Revisionen inflytande medel, som öfver* stiga öfrigadermed förenade kostnader, Stats-Utskottet , som genom detta Betänkande anser sig jemnväl häfva besvarat den uti Vallöf!. Borgare-Ståndet gjorda och till Utskottet remitterade Motion df Herr*Borgmästaren C. F. Norström, rörande Riksens Ständers deltagande i Revisionen af 1813 och 1814 ålens Krigs-redogörelse, öfverlemnar allt detta vördsamligen till Riksens Höglofl, Ständers bepröfvande. Stockholm den 21 Juli 1815* På Höglofl. Riddersk. På Högvördiga Prest och Adelns Ledarn. Ståndets Ledam. vägnar vägnar Carl de Geer. C. von Rosenstein. På Vällofl. BorgarePå Hedervärda Bonde Ståndets Ledam. Ståndets Ledam. vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. Upp - Den 2 3 Juli. 75 Uppläst hos samtliga Riks-Ståndcn den 23 Joli. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande i anledning af några utaf Riksens Ständers Revisorer är iol5 väckta frågor rörande Redovisningen jför Stats-Verkets Medel. Uti Berättelse til! Riksens Höglofl. Ständer af den 14. December 1813, hafva Riksens Höglofl.
Det saknas också icke exempel på att personer, öfverhopade med betydliga skulder, begifvit sig från sin hemort och låtit mantalsskrifva sig på annat långt derifrån aflägset ställe, hvarest de fått sitt forum domicilium. Der hafva de sedan gjort cession, och borgenärerna, hvilka vistats på en långt aflägsen ort och som icke heller varit i tillfälle att läsa den stämning, som å dem bör finnas införd i Postoch Inrikes-tidningar, hafva således stadnat i okunnighet om cessionen samt underlåtit att bevaka sina fordringar, hvarigenom inträffat att cessionanten helt knapphändigt blifvit skuldfri. Så kan icke bli förhållandet med frälsemannen; ty de må flytta hvart som helst, så vet man ändå, under hvilken domstol de lyda, och de äro dessutom alltid i den samhällsställning, att roan lättare vet, om de flytta från den ena hufvudorten till den andra. Alltså finnas väl många saker, som tala emot förslaget, men intet, som talar för detsamma. Jag anser klokast, att R. o. Ad. bibehåller det forum, som Ståndet f. n. eger. Frih. Armfelt, Magnus: Då Gr. Lagerbjelkes tydliga och klara framställning samt de af honom anförda skäl för den åsigten, att uphäfvandet af R. o. Ad:ns forum är oskiljaktigt förenadt med den nya lagen, icke kunnat öfvertyga Ilr Printzensköld, måste jag misströsta att kunna göra det. Jag måste dock våga ett försök i den vägen. Det nya förslaget innehåller nemligen en alldeles ny föreskrift, den om ombudsmännen. Det måste då fölen hofrätt, derest den fortfarande skall vara forum för R. o. Ad., yara alldeles omöjligt att ega den personalkännedom, som fordras för att på alla aflägsna orter finna personer, tjenliga till ombudsmän. Då dessa måste utväljas, der cessionanten vistas, för att kunna göra det gagn, som afses, och öfvervaka sysslomannen, huru skall detta låta sig göra, om forum bibehålles? Mig åtminstone har det förefallit omöjligt.
Det kan vara möjligt, att erkänslan för en så förtjent Embetsman som f. d. Stats-Secreteraren Järta fört oss längre, än vid ett närmare eftersinnande det egentligen tillhört Utskottets omdöme, hvarför ock jag till Utskottets Pluralité öfverlemnar att afgöra, hvad afseende förslaget om ett offentligt uttryck af Utskottets gillande af Herr StatsSecreteraren Järtas förhållande, hvilket utlåtande i anseende till följderne synes betänkeligt, må förtjena, men jag håller före, att det blifver det i mindre mon, om man uti den decharge, som genom Utskottets till Riksens Ständer afgående Skrifvelse meddelas Stats-Rådet och Föredraganden, med anförande deraf, att uti ifrågavarande mål, såsom Stats-Secreteraren Järta trott sig kunna förutse, funnits någon anledning till uppmärksamhet, man skulle kunna utan att dermed förnärma Stats-Rådet Bilaga C till Mern. N:o 2. 263 låta inflyta att Utskottet gillade den skicklighet och det nit, hvarmed Stats-Secreteraren sökt sammanställa Riksens Ständers rätt med hvad då varande omständigheter fordrade. Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna ansåg lika med Herr Grefven och Ordföranden, att om det vore förenligt med Regerings-Formen, att Utskottet efter granskningen af Protocollerne afgåfve ett yttrande till bifall för någon viss sak, förtjente den ifrågavarande det, och kunde jemte Stats-Rådet, som antagit och instämt i tillstyrkandet, Stats-Secréteraren Järta, hvilken uppgifvit och väl utredt förslaget, nämnas, hvarigenom Utskottet ägde tillfälle att offentligen erkänna hans förtjenst, utan att någon derigenom kunde anses förnärmad. Herr Doctor Wijkman yttrade:
SI besökfe Sverige, yttrade sin stora förumlran deröfver att Sverige öfvergifvit ett tullsystem, som det under så många år bibehållit med så mycken konseqvens och så mycken framgång för sin industri. För att förringa värdet af min anmärkning om det stora missförhållande, som visat sig emellan import och export, alltsedan frihandelssvstemet blef infördt, har Hr Grin yttrat att detta missförhållande hufvudsakligen härrörde från de smugierier, som i så stor skala och till så ofantliga varuvärden skulle hafva bedrifvits, och hvilka smugierier numera, enligt Grins påstående, skulle hafva uphört, sedan Sverige blifvit lyckliggjordt, med frihandelssystemet. Jag förvånas högeligen att en person, som har siffran för ögonen, vågar framkomma med ett sådant svar. Tror väl Gr. af Ugglas det ligga inom möjligheten att en skilnad af flere millir, hvarmed importen öfverskjuter exporten, skulle genom bivägars begagnande hafva upkommit? Det är orimligt att ens tala om sådant, då upgiften, just för sin orimlighets skull, innebär sin egen vederläggning. Gr. af Ugglas har vidare talat om huruledes han af en 20-årig erfarenhet hemtat stöd för sina påståenden, och hvarigenom han kommit till sina nu anförda s& förträffliga resultater. Min erfarenhet i motsatt syftning kan visst icke mäta sig med Hr Grins i anseende till åldern. Den är bara 40 år gammal, och denna erfarenhet är det, som stärkt min öfvertygelse om riktigheten af de åsigter, jag för svarat. Hr Fåhreeus har upläst en KommersCollegii Berättelse, för att dermed visa att, sedan tullfrihet på en del varor blifvit medgifven, importen deraf minskats emot förr. Om så är, hvilket jag icke vill bestrida, så måste väl detta förhållande, om något, bevisa att en skyddstull, som man här önskat införa, alldeles icke är skadlig. Och hvarföre då med sådan ifver sätta sig deremot? För min del kan jag icke annat än instämma med Gr.
N.o 2g. hurusom någon inskränkning i den allmänna åtkomsten till denna hafsväxt skulie menligt inverka åtminstone på det al naturen vanlottade Hallands åkerbruk; men att, ehuru den breda landsträckan vid hafsbandet kunde anses lör en res nullius eller en allmänning, dit gamla vägar till uppliemtande af hafstång voro utstakade, en tillväxande egennytta likväl vore nära alt störa det gamla, på godvillig öfverenskommelse, eller ock blott häfd, grundade förhållandet, då Strand-egaren nu stundom ville göra åtkomsten till hafstång slängd för dem, som icke hade egor vid stranden; och att det varit just detta prejningsförsök, Motionairen velat förekomma och derföre föreslagit : att inga förbud mot tångtägten måtte utfärdas, innan Allmogen inom hvarje Härad eller Län blifvit hos Kongl. Majrts Befallningshafvande hörd; hvilket syntes Herr Doctorn och Biskopen vara hufvudsaken samt med billighet öfverensstämma; uti hvilket yttrande Herr Professoren Bexell sig förenat; hvarjemte Herr Professoren Gravander , hufvudsakligen på den grund, att vissa trakter af Hallands och Skånes kuster icke tillhörde vissa enskilda utan vore samfälliga för flere lill-liggande Byalag, hvilka det icke borde betagas att hädanefter mera än hittills, på vanliga så kallade tång vägar hemta af det om - Las,- samt Al'm. Bcsv. o. Oec. Utsk. Uti.
Ex Protocollo A> G, Silverstolpe, Den 11 Juli. 967 S. D. Vid förnyad föredragning af Sfats-Utskottets den 7 dennes pä bordet lagda Utlåtande af den 30 Juni, i anledning af anmärkningar vid de3s Betänkande om anslag af medel till förlag vid tryckning af Historiska Samlingar, blef detsamma af Ridd. och Adeln godkändt , med tilläggning att Riksens Ständer mätte, genom underdånig skrifvelse hos KonglMaj.-t anhålla, det måtte, för ifrågavarande ändamål, penninge understöd företrädesvis blifva i Nåder anordnad!, uti hvilket beslut de öfriga Respectiva Stånden skulle vänligen anmodas att in-, stämma. Ut supra. Ex Protocollo A• G. Silverstolpe, S. D. Bifölls Lag-Utskottets den 4 Juli afgifna, och den 7 på bordet lagda Memorial, i anledning af de anmärkningar som blifvit gjorda vid Utskottets Memorial om forum för mål som röra försummelse vid Skjuts, Väglagning och. Snöskottning. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. SD. Upplästes ett Protokolls - Utdrag fran Högvördiga Prest-Ständet af denna dag , hvaruti förm ales , att sedan samtliga Riks Stånden bifallit Stats-lJiskottets Betänkande angående tillökning i Kongl, och Fursteliga Hofvens Ståts-summor , aclr då Högloft. Ridd. och Adeln samt Välloft. 968 Den 11 Juli. Vällofl. Borgare Ståndet icke ännu yttrat sig öf Ståndets inbjudning till instämmande uti de tillägg, att berörde tillökning för Kongl. Maj:t och de öfriga Kongl. Personerna skulle taga sin början ifrån den i Jan» detta år, och för H. K. H. Prinsessan fortfara till dess Hon återvunnit
9Jtaj:t uti aftåten nåbig fPropofttton tift SS år t antaganbe framlagt förflag titt en görorbntttg angåenbe giftermål emellan friften odj mofaiff tros» ftefännare, I;afme 2Bi uti nnberbånig ffrtfmelfe af ben 17 fifttibne Sanuari IjoS ilongt. SBårt ftifatt titt betta förflag, fåbant bet finnes i närnnbe fftifwelfe intaget. § 44. (Mig t tjmab SSi uti nnberbånig ffrifmetfe af ben 6 tnnemarattbe månab tjos Äongt. 23taj:t anmält, tjafme Söi, för SBår bet, fteflntat en författning angåenbe oäfta ftarnS arfsrätt, af fötjanbe inneI;åK; 64 Stil8bag«.»eflut 1863. "931eb anbrtng af §mab i 8 fap. 7 § 2lrfba*33alfen finneg ftabgabt beröm, att barit, font äro aflabe i lönffaläge utan äftenffapölofmen, elter t Ijorbout, eller i förbubita leber, ej ntå taga annat arf än efter egna barn od) bröftarfmingar, för* orbnaö, att oäfta barn jentmäl må taga arf efter fin utober, liba meb afta barn." § 45.
Sirs samtycke blifvit upptaget eller skuld gjord, så torde på samma satt Riket ingen skyldighet hafva alt detsamma gälda. Det är lika orimligt att vilja påstå, att, ehuru Svenska folket åt ingen delegerat makt, alt i dess namn utan dess ombuds, R. St:s, samtycke göra lån eller skuld, vore det likväl dess skyldighet att betala nu ifrågavar. cabinettscassans skuld, emedan ministrarne, för sitt försök att påbörda Riket densamma, blifvit ställde till ansvar, — lika orimligt, säger jag, är detta, som det vore orimligt af en domare, att, sedan han först fällt någon lill ansvar derför att han upptagit lån i annors namn utan dennes tillstånd, lian dock ålade honom, i hvars namn lånet, ehuru ulan hans tillstånd och vetskap, blifvit upptaget, skyldighet att betala det, emedan den andre redan för sitt brolt blifvit straffad. Jag tror domaren måste dömma den, som lånet upptagit, att detsamma betala, om han det kunde; i annat fall hade borgenären förlorat sin rätt, och i alla händelser måste den, i hvars namn, dock utan hans samtycke och vetskap, lånet blifvit upptaget, vara fri från skyldigheten att detsamma gälda. På lika sätt kommer betalningsskyldigheten för den s. k. Svenska cabinettscassans skuld att drabba de ministrar, hvilka gjort densamma. Kunna de den icke gälda, må det gå dem såsom Konungen på Corsica; äro de döde, få de, som dem betrolt innan de tagit kännedom om Sveriges grundlagar, göra sin talan gällande vid den stora verIdsproclaman efter tidens slut.
Dest KrigS-Föcwalkning att infordra Conipagnie-Chefs wid warswade Armsen uklatande, med hwad wilkor de nu wilja ataqa sig Paste» volanccn, som ock under, den 14'de i förleden niänad i Nador bofall!, att den nya Pastcvolancen ffall ta» ga sin början den r nästkommande Januari!, med Nådig försäkran till Compagnie»Chess akt de sedermera skola undfå den blifvande differencen, i liguid Upgjord, sedan de nya Pastevolance-conlrackerne, hunnit uprätlas. Härom hafwa samrelige Chefer för wärfwade Armeen erhållit Kongl. Krigs-FörwalmingenS skrifrvelfer. Detta förhållande har jag ansett mig köra för Högloff. Riddcrffapet och Adeln hafwa äran uplyS»nngswis nanina, såsom en anmärkning wid Stats. NlffottctZ förcwarande Betänkande, pä det OrdinarieStaten för nästa är och till nästa Riksdag ej mätte upföras, emot det blifwande wcrkrliga sörhällal,det. Skulle Riksén § Högloft. Ständer , i enlighet med hwad cn wärd Ledamot Herr Generalen Grefwe Meste pä wälgrundade ska! föreslagit, endast bestämma wista hufwudiummor för Arn,sen och FörfwarsWerke:, man akt särMdt ansia wistr för hwarje Corps eller - Den 12 December. ler Wapen, sä blifwer denna anmärkning rmndre ' nödig. Herr lXsauclrbokf, venris ^okan, an^ förde: Anförande lii! Högloft. Nidderslssapct och A« dclns Prorocoll den 12 December, rörande Högloflig? Skars Ulstomtö Betänkande om indragningar »vid serffildke Werk och Stater.