Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffar den fråga, huruvida ett maximum bör bestämmas, eller icke, för hvarje särskild länngren, så enär principen 9 II. 42 330 Den 12 April f. m. af ett maximum genomgår Utsk:s hela betänk., kan icke en ändring i detta afseende nu företagas, utan att föranleda en omarbetning af en mängd andra §§. Man säger, att jern gifver samma garanti, som silfver och guld. Men jag hemställer huru pass belåten allmänheten skulle blifva om Banken vid en stark påtryckning erbjöde jern i st. f. silfver till inlösen af sina sedlar? Banklagen blefve ju icke på detta sätt uppfylld. Man säger, att Banken kan upptaga lån. Om man beräknar, att Sverige årligen exporterar 500,000 Sk?? jern, hvilket i medeltal å 4 r:dr specie per Sk?? utgör 2 millioner r:dr specie, så skulle pä detta sätt alla de medel, hvilka Ulsk. i låneväg tillstyrkt för denna vara, möjligen kunna komma att utgå på 1| år, och om då exporten af jern under loppet af några år afstannade, skulle Banken befinna sig i den största förlägenhet. Då dessutom jernet kan belånas till af dess hela värde (Banken lemnar 9 r:dr och Jerncont. 2 r:dr), vågar jag vördsamt hemställa huruvida icke Ulsk. kan anses hafva gjort nog, då Utsk. tillstyrkt nära 1 million r:dr utöfver det högsta belopp, hvartill belåningen på denna artikel någonsin uppgått. Jag tillstyrker, att man icke måtte ändra Utsk:s förslag. Ilr Lefre'n, Johan Pehr: Jag är af den öfvertygelse, att redactionen af denna § klöfver en sådan förändring, sorn den Hr Akerman föreslagit, och tillstyrker derföre bifall till densamma. Hvad åter angår frågan om en begränsad eller obegränsad rätt för jernbelåuingen, så anser jag, lika med lieie föregående talare, att man i detta afseende gått nog långt i liberalitet, då man ökat fonden för denna lånerörelse med en million utöfver hvad som hittills visat sig behöfligt.
Till hvarje upplyst man, ja till sjelfva den Juridiska Treenighet^ som tyckes ha tagit på entreprenad alt tänka för Svenska Folket, framställer jag den fråga, med hvad säkerhet man på detta sätt framgår vid bedömandet af det nya Lagsystemet. Jag reserverar mig emot delta omogna behandlingssätt; och jag beledsagar denna klagan, med den tröstande förhoppning , att vår Regering är för upplyst, att deråt lemna bifall. Af Konungens vishet hoppas jag, att alla dessa inlerinisbeslut varda lemriade utan allt afseende, intilldess de må, såsom utgörande delar af det nya Lagförslaget, på en gång, och i ett sammanhang med hela systemet, företagas till gemensam pröfning; ja, till Sveriges förträfflige JustitiaeMinister, som är så fullkomligen vuxen sitt höga och dyrbara kall, hyser jag den tillförsigt, att han heldre skall nedlägga sitt embete än någonsin godkänna dessa partiella detailpröfningar; eller med sin röst gifva stöd åt något annat behandlingssätt, än ett, som omfattar dess hela system, och hela sammanhang. Jag begifver mig nu till Utlåtandet. I det förhållande, Iivari Lagstiftaren står lill det Folk, för hvilket honom tillhör att stifta Lagar, har han visserligen den förbindelse, alt ej låta känslan råda mera, fin förståndet; och han Den ii November f. ni. får ej glömma, att, nästan i all Lagstiftning gifves ett politiskt afseende, som också har en fordran. Det är vackert att säga, att samma barn, af samma föräldrar, hafva, med samma rätt till deras kärlek, också samma rätt att, vid föräldrarnes död, öfvertaga deras egendom; men vi få ej, af denna känslans röst, låta hänföra oss att glömma de skäl, som tala deremot. Goda föräldrar älska lika sina barn; men just derföre dela de sin omvårdnad för dem, efter deras olika behof. Må man föreställa sig en far, som, då han går ur verlden, bär små barn, ännu ouppfostrade.
Då de städer, inom hvilka navigationsskolorne äro inrättade, i första rummet hämta nytta af deras tillvaro och verksamhet, anser Utskottet, att det bör vara en kommunens angelägenhet, att för dessa läroanstalter vidkännas de mindre kostnader, som kunna erfordras utöfver de större af staten beviljade summor; och får Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till det af Kongl. Maj:t för navigationsskolorne äskade tillökade anslag. 21:o. Från Borgareståndet har Utskottet erhållit remiss å 2:ne inom bemälde Riksstånd väckta motioner, den ena af Herr Palander, som föreslagit att Rikets Ständer måtte anvisa statsmedel till inrättande af en navigationsskola i Carlskrona; och den andra af Herr Maechel, hvilken, under förmälan hurusom tillväxten af skeppsrörelsen i Westervik varit under de sednare 3 åren ganska betydlig, enär staden 1847 blott hade 37 fartyg, till sammanräknadt belopp af 2,532 läster, hvaremot fartygsantalet förlidet år uppgick till 50, med en drägtighet al 3,453 läster, af hvilka fartyg 26 seglade på Norra och Södra Amerikas farvatten, begärt af Rikets
Med anledning af Utskottets berörde yttrande får jag ödmjukeligen föreslå, att dessa Protocoll må blifva utdeldte på J ika sätt som de öfriga, bland närvarande Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, så mycket mer, som redan vid denna Riksdag blifvit beslutadt, ornjutdelning »f de öfrige RiksStåndens Protocoller vid sista Riksdag bland de nu varande Ledamöterne af de Riksstånd, inför hvilka de blifvit förde; anhållande jag, att detta förslag må till StatsUtskottet remitteras. Lades på Bordet. Föredrogs å nyo och gillades RiddarhusUtskottets den 26 sistlidne Martil afgifne samt den 5 dennes på bordet lagde Memorial , angående väckt fråga om föreslagen förändring af Bånk-indelningen i RiddarhusSulen. Föredrogos å nyo ochbiföllos Stats-Utskottets den 3 dennes afgifne samt den 7 der - Den j i April /. «». 5^ på följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden : N:o 83, i anledning af våckt fråga om indragning af den såkallade Proste-tunnan. N:o 84, i anledning af våckt motion, om förhöjning i rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs Lån. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 3 dennes afgifne, samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, N:o 82, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets den i3 sistlidne Februarii meddeldte Betänkande, uti den genom Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Utskottet öfverlemnade fråga, om inrättande af ett nytt Fögderi i Wermlands Lån; fann Ridderskapet och Adeln för godt att, enär sistnåmn - de Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden bifallit, äfven för dess del dervid låta bero. Företogs till pröfning
Rikets Ständer, som, med afseende på den allmänt erkända nytta, hvilken, i synnerhet vid nyodling af vattensjuk mark, varit att påräkna af de biträden, aflidne Agronomen Stej)ens och äfven dess utmärkt skicklige elev Jonsson, lemnat de enskilde peisoner eller menigheter, som derom anmodat dem, ansett det redan å stat under denna Titel uppförda arfvode till en Agronom böra, så vidt en dertill tjenlig person kan erhållas, fortfarande utgå, hafva alltså godtfunnit, det må ett arfvode, stort 1,200 R:dr, fortfarande Beräknas, att af E. K. M., med de vilkor, hvarunder Agronomen Steffens detsamma innehaft, tilldelas en för erforderlig skicklighet känd person. 7:o Hästafvelns förbättrande. Å 9:de IIufvud-Titeln hafva till detta föremål under de sistförflutne fem åren blifvit i medeltal disponerade 4,967 R:dr, och då ytterligare härtill läggas de från 8:de Hufvud-Titeln nu öfverflyttade anslag, utgörande i contant till Flyinge och Strömsholms stuteriers dagsverks-ersättning,' tillsamman* 3,704 R:dr 8 sk., hästafvelns förbättrande 8,000 R:dr, hingst-préemier 3,310 R;dr och hingsthållning i Elfsborgs och Skaraborgs Län, för hvilket ändamål endast spanmål in natura finnes anslagen, blifver summan af de å denna Titel hädanefter utgående anslag tillsammans 19,981 R:dr 8 sk., eller i rund summa 20,000 R:dr, utom förra anslagen af indelda räntor och spanmål in natura. 8:o Undervisnings-anstallter för slöjderne. Å denna Titel har hittills funnits endast ett anslag för Chalmerska slöjdeskolan i Götheborg, stort 3,000 R:dr; och enär för denna skola, som visat sig vara allmänt nyttig, ett ökadt anslag för beredande af nödig utvidgning 364 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
C och D) och innehålla icke allenast en framställning af Inrättningens tillkomst och utveckling samt förslag till förändrade bestämmelser i afseende å pensioneringen m. m., utan äfven en, i Direktionens tanke, så fullständig utredning af alla de förhållanden, som vid frågans bedömmande böra komma i betraktande, att Direktionen anser sig kunna inskränka sin egen framställning i ämnet till sjelfva det förslag, som här nedan kommer att afgifvas, jemte en förutgående, i största korthet affattad redogörelse för skälen dertill. Hvad då först beträffar frågan om det belopp, hvartill alla pensionerne småningom skulle förhöjas, har Direktionen, lika med Kamereraren, funnit någon större förhöjning af deri nuvarande pensionssumman än tili dess dubbla belopp icke böra ifrågakomma, enär i annat läll ett mycket ringa antal delegare skulle under den närmare framtiden komma i åtnjutande af förhöjda pensioner och tiden för alla pensionerneS uppbringande till det högre beloppet allt för mycket afiägsnas. Deremot har Direktionen icke ansett skäligt föreslå, att antalet af de förhöjda pensioner, som rasta är skulle komma att utgå, borde på förhand bestämmas, utan funnit sådant lämpligast böra ske i sammanhang meJ den reglering af Stiflspensionerne, som, enligt 29 § i Instruktionen, årligen skall ega rum. Vidkommande derefter sältet för beredandet af de högre pensionerne, har Direktionen, likaledes i öfverensstämmelse med Kammererarens åsigt, funnit den lämpligaste och till minsta rubbning af nu befintliga förhållanden ledande utväg vara att, med bibehållande af det antal pensionsrum, som vid sednaste reglering bestämdes, eller 238, så vida ieka en möjligon inträffande försämring af Stifts-I^assans ställning ovilkorligen fordrade pensionsrummens förminskning, använda kassans blifvande öfverskott till bildande af förhöjda pensioner åt de enligt matrikeln äldsta pensionärerna.
Huru denna fördelning skall kunna verkställas, är en sak, sorn icke är möjligt för lagstiftaren att kunna bestämma, och synes mig derföre vara lämpligast, att åt. belägen sjelfva öfverlemna, att till bevillnings-beredningarne uppgifva huru fördelningen bör ske, så att t, ex. om bevillnings-beredningen uppskattar ett bolags hela inkomst till 20,000 Il:dr, eller bolaget sjelft uppgifver en sådan inkomst, bolaget må vara berättigadt, att fördela denna summa såsom bolaget kan finna vara rättvist. Dock bör kalkylen häröfver, i min tanke, så uppgöras, att såsom vinst pä fabriken beräknas den behållning som uppstår, sedan fabriken blifvit godtgjord för förädlingen af fabrikaterna, efter hvad det skulle kosta bolaget att få dessa fabrikater tillverkade på annan främmande fabrik, och att resten af inkomsten pä hela rörelsen beräknas såsom uppkommen pä det ställe, der styrelsen har sitt säte. På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer mätte besluta, att i 9:de §:n af den nu föreslagna Bevillnings-stadgan ett nytt moment införes af följande lydelse: Bevillning för inkomst af kapital eller arbete påföres: Bolag för bedrifvande af fabriksrörelse, som har sin styrelse på annat ställe, än der fabriken är belägen, och som på det ställe, der styrelsen finnes, uppköper eller från utrikes orter införskrilver rudimaterierna till fabriken samt försäljer fabrikaterna, för den vinst, som derpå uppstår, på det ställe der styrelsen finnes, och för vinsten på fabriken, beräknad efter den behållning som uppstår, sedan fabriken blifvit godtgjord för för adli ngen af fabrikaterna, efter hvad det skulle kosta bolaget att få dessa fabrikater tillverkade på främmande fabrik, på det ställe der fabriken är belägen. Sak samma vare, om en skild person bedrifver en lika rörelse på 2:ne ställen.” Af Herr Al. Swartz: ”Hvad första punkten i § 8 beträffar, så inskränker jag mig till att instämma i Herr Lindeströins reservation angående denna punkt, och till ater mig derefter öfvergå till § 9.
För utbekomna låneunderstöd till sjösänkningar och myrutdikningar eller andra vattenaftappnings-företag bör efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, årligen erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan godtgöres efter fem för hundra af obetalda kapitalbeloppet, och det öfriga utgör afbetalning derå. I afseende på sättet och ansvarigheten för dessa inbetalningars verkställande lända ofvan åberopade Kongl. Kungörelser af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 till efterrättelse. 15:o. För andra, till vissa företags befrämjande beviljade lån skola i alla de fall, der ej särskildt blifvit annorlunda föreskrifvet, årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erläggas sex procent af hela den lyftade lånesumman, hvarigenom räntan godtgöres efter fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet, och utgör det öfriga afbetalning å detsamma. Dock, som särskild årlig ränteliqvid ej behöfver verkställas, kommer någon föreskrift derom icke att i skuldförbindelsen intagas, utan bör låntagaren endast förbinda sig att under den tid, 30 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 84. som åtgår för det erhållna lånets fulla återbetalning, före hvarje års slut erlägga sex procent å lånets ursprungliga belopp. Verkställes ej inbetalning å bestämd tid, är låntagaren pligtig att för det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga sex procent årlig ränta, intilldess betalning sker. 16:o. Alla kostnader, af hvad namn de vara må, som i följd af erhållna anslag eller lån föranledas för Riksgälds-kontoret, skola utan undantag bestridas eller godtgöras utaf den eller dem, som statsbidragen erhållit; och bör erforderlig föreskrift derom uti kontraktet införas.» Jemte anmälan om de af Rikets Ständer sålunda beslutade stadganden få Rikets Ständer tillika hos Eders Kongl.
När jag alltså varken kan tro eller ge upp att tro, varken kan vara utan Ziri eller syndernas förlåtelse, vad återstår, när jag inte heller kan begå självmord? Men om jag trodde att döden vore döden, och att intet vore där bakom, att allt vore slut därmed, då dödade jag mina föräldrar och mig själv och Ziri. Men jag gör det inte för jag fruktar att det rymmes någonting bortom detta jordiska vara. För mig kan detta jordiska således få bara ett namn: lidande, och det där bortom: helvetet. Och detta är således vad som återstår mig ifall jag ej kan få syndernas förlåtelse. Och nu skall jag strax hålla ett litet tal om detta. Om helvetet Jag ser på dig att du tycker jag är vidskeplig, men det är inte så farligt. Min enda stora vidskepelse är att jag absolut antager en individens fortvaro efter döden, emedan jag känner på mig att det är så. Nyårsafton NYÅRSAFTON Original af U a Charlotta Falkman Wiborg, J. Cederwaller et Son, 1848. A. F. Cederwallers förlag. INNEHÅLL: Fremlingen. II. Den unga juristen och grannfrun. En bjudning på Spektaklet. IV. Julafton. V. Upptäckter. VI. Nyårsafton. Fremlingen. En mörk och regnig afton i medlet af November 183.. stannade en reskärra vid trappan till ett af de förnämsta stenhusen i staden -. Med skjutsbondens biträde steg ett fruntimmer ned ur det obeqväma åkdonet, och båda, karlen bärande en liten kappsäck och den af regnet genomblötta paraplyn, inträdde i nedra förstugan. Med ängslig förlägenhet såg fruntimret sig der omkring; oviss hvarthän hon skulle vända sig för att råka någon som visade henne till rätta, samt mottaga hennes saker, i synnerhet som hennes följeslagare yttrade stor farhåga för sin utanföre stående häst och kärra. En klart strålande lampa upplyste den breda med utländska mattor belagde trappan som förde till öfra våningen; men uppföre den vågade hon sig icke. Här omkring henne syntes alla dörrar tillåsta, utom en, der hon inifrån hörde högljudda karlröster. Slutligen blef hon dock varse en annan, nära trappan, der nyckeln satt i låset.
Herr Stats-Rådet Poppius, som, i följd af flera schäferiägares yttrade önskan, beredt dem tillfälle att sammanträda, tog ordet, för att yttra sig öfver ett för ullkulturen vigtigt ämne, Det med Herr Hofman Bang upprättade kontrakt, i följd hvaraf han varit tillförbunden att biträda dem, som sådant önskade, vid ledningen af deras scliäferier, vore nemligen med detta år tilländalupet. Herr Stats-Rådet tillfrågade derföre de närvarande Herrar Schäferiägare: '"Huruvida de ansågo en dylik person vara af behofvet påkallad, och, i fall detta vore händelsen, om de hade någon dertill tjenlig att föreslå?” — Häröfver yttrade sig: Herr Brukspatron von Celsing, att han, för sin del, ansåg en sådan person vara oundgängligen nödig, så vida schäferierna skulle kulina tilltaga i förädling, ja, till och med, så vida de skulle kunna bibehålla sig på den punkt, der de redan befinna sig. Han besvarade således den förra delen af frågan med ja, och föreslog en yngre broder till Hofman Bang, som länge varit i Sverige, och, under det han biträdt sin broder vid ledningen af schäferierna, både vunnit kännedom om dem och gjort sig fördelaktigt känd såsom ägande insigter i ullkulturen. Herr Ryttmästaren Ribbing ansåg, alt, så länge man ej med säkerhet visste om grofva eller fina får passade bäst för vårt klimat och våra förhållanden, och då man sett sjelfva ledaren, Herr Hofman Bang, vara af vacklande princip&r härutinnan, i det han först tillstyrkt underhållet af fina, och sedan af grofva får; så vore en sådan person, i Ryttmästarens tanke, öfverflödig. Han hade, för sin del, minskat sitt schäferi till en tredjedel, emedan han ej funnit de fina fåren fördelaktiga; och om grofva skola hållas, så är en sådan person, som Herr Hofman Bang ej af nöden. Herr Löjtnant Coyet förenade sig med Herr von Celsing, och ansåg det af stor vigt att äga en kunnig person till ledning af schäferierna.
I händelse Utskottens Betänkande l denna del blifver afBespective Riks-Stån* tjs; Bil. t. Eevilln.- Lag* och Oec..TJtsk. Bet, N‘o 6. den återremitteradt, torde jag framdeles få uppgifva de minimi-tariffer, som jag för de åtskilliga konstbrännerien anser lämpliga. Tillämpningen af den beskattningsgrund, jag nu vördsamt föreslagit, blefve den, att om afgiften per kanna af det uppgifna eller af Beredningsoch Taxerings-Comitéen erkända tillverknings-beloppet uppginge jeinnt till, eller understege minimi-tariffen för pannan efter dess storlek, så skulle innehafvaren erlägga afgift endast efter minimi-tariffen; men i annan händelse skulle honom påföras afgift efter tillverknings-beloppet. För små pannor af nu bruklig enkel construction till 30 kannor och derunder, med hvilka, efter nu brukliga afverkningssätt, ingen större bränvins fabrication kan idkas, torde, till undvikande af större besvär och tidspil-, lan vid taxeringen, böra stadgas, att de sko la erlägga afgift endast efter minimi-tariffen. Genom antagande af denna beskattnings? grund vore ali den orättvisa häfven, som åt^ följer hittills varande och af Utskotten till fortfarande föreslagna beskattningsrätt å bränvins bränningen. Rikets Högloft. Ständer kunde derigenom befrias från tillvitelsen att hafva gynnat de stora bränvins-fabrikanterna på den fattigare Jordbrukarens bekostnad. Hvarje Bränvins-producent komme att alltid, i stöd af Minimi-Tariffen, åtminstone erläg - Bil. t. Bevill nr Lag-och Oec..JJtsk«Bet. N:o 6. 5 3 ga samma afgift, som Utskotten nu föreslå; men den, som drifver stor Bränvins-fabrication, komme att derutöfver, i samma mon som hans tillverkning öfverskjuter det me-; deltal, han anses med sin redskap kunna tillverka, erlägga för detta öfverskott en bestämd afgift.
I öfverensstämmelse med den härigenom fastställda'grundsats, och då det synes billigt att boställsinnehafvaren kommer i åtnjutande af räntan å de medel, som tillflutit bostället för nedhuggen ekskog likaväl som af hvad eljest kan anses utgöra boställets verkliga afkastning, hemställer Utskottet vördsamligen, att Rikets Ständer ville i så måtto till Herr von Geijers ifrågavarande motion lemna bifall, att B,ikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, i hvad mån Kongl. Brefvet den 28 Januari 1862 angående förvaltningen af ersättningsmedel, som tillflyta militiceboställen, äfven må, på sätt deri stadgas beträffande det ersättningsbelopp, som för exproprierad jord tillerkänts Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83. 9 tillerkänts ett boställe, ega tillämpning å de fall, då betalning för å bostället för Kronans räkning hugget ekvirke skall erläggas. Stockholm den 17 April 1866.
En tillämpning af enskildta nederlags, friheten, till befrämjande af ÖstersjöCom. pagniets föremål , är utan en sådan förklaring sannolik, så vida det har af nöden ett större qvantum Jern, än dess Privilegium bestämmer. Den är äfven möjlig, om enskild, te skulle äga rätt till upplag af utländska Jern effecter; ty dessa kunna då inkomma med Compagniets fartyg och utgöra en bottenlast för de till detsamma assignerade varor. Det såmedelst inkomna utländska Jern upplägges väl skenbarligen för enskildt mans räkning, men kan utgå synbarligen för Compagniets, hvilket det endast vore förnekadt att sjelf på nederlag emottaga ett större än det ofvannämnda qvantum, men ej att befordra till export hvad belopp som helst. Då den enskildtes interesse genom ett ägande större eller mindre Actie-antal helt och hållet kan vara införlifvadt med Compagniets, synes en sådan utvidgning af ofvannämnde författning till utförandet mindre tvifvelaktig 3 likasom dess följder blif - Den 5 Maj. e. m. 137 va mera fruktansvärde för afsättningen af Svenska bergens alster. Det vore att upptaga tiden genom en större utförlighet af en fråga, hvars möjliga vådor för vår egen Jernhandtering redan förut omständligen blifvit ådagalagde, samt hvar och en nogsamt lärer inse. För egen tillfredsställelse och för att hafva uppfyllt en pligt mot frånvarande, till större delen orepresenterade Idkare af Bruksoch Bergs, handteringen, har jag ansett mig påkallad att göra framställning af en collision i författningarna , som i händelse af behof lätt kunde illuderas, till största förderf för Rikets betydligaste export-artikel. Det på Götheborgs våg år från år ökade, Och vid förlidne års slut till nära 100,000 Skeppund belöpande Inventarium af Jerneffecter, förenadt med dit ingående årliga tillverkning af lika belopp, samt med Bruksägarnes behof af en obehindrad och förmånlig afsättning, synes ofelbart, för Fäderneslandets vänner, ej kunna tåla den concurrence af främmande jern, sorn genom en vidsträckt Nederlagsfrihet möjligen skulle dit flyttas.
Rikets förhållande till utländska magter, har jag ansett Utskottets åtgärd, i öfrigt otillräckligen motiverad, hvarken nödig, nyttig eller välbetänkt; hvarföre jag deremot reserverar mig, med röstande för det gamla anslagets bibehållande. ” Af Herr Prosten Stenhammar: ”Jemte instämmande med Herr Biskop Hedrén i dess reservation mot nedsältningen af detta anslag, måste jag uttryckligt reservera mig mot den här gifna antydningen, att bristen i det nedsatta anslaget skulle kunna framdeles fyllas i en så kallad Extra Statsreglering. Grundlagarne känna ingen fördelning af Stals-regleringen i en Ordinarie och Extra Ordinarie. Om sammanfattningen af de anslag, sorn skett antingen till materiella behof för en gång eller för allmänna arbeten, fått benämning af Extra Stats-reglering, endast genom en praxis, som af representationens betänksammare del likväl ingalunda är godkänd, så torde det med skäl kunna betraktas såsom ett äfventyrligt misstag, om man nu medgifver utsträckning af denna praxis äfven till iöne-anslag och i allmänhet alla i Ordinarie Stats-regleringen fastställda Stater. Beträder man denna bana och öppnar man således tillfälle till supplementar-anslag för alla Stats-behof i en så kallad Extra Stats-reglering, så försättes hela Statsregleringen i fluetuation under Riksdagarnes lopp, och Ständerna hafva sjelfva beredt vägen för de vådligaste missbruk.” Häri instämde Herr Prosten Astrand'% Bih. till R. St. Prot. iS/o. 4 Sami. 1 A/d. 12 Haft. 6 42 Slats-U tskoUels Utlåtande, IV:o 4°- Af Herr Schartau: