Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som blott höll sig till den talande kretsen af ett ganska inskränkt antal ledamöter, skulle redan bland dem kunnat räkna ganska många hvilka hade motsatta åsigter; utom denna krets skulle man deremot finna ett ganska stort flertal, som egde samma åsigter som Hr Tornerhjelm. Vid detta möte framträdde dessutom en man ifrån Norrige, ordfide i Sällskapet för Norriges väl, och yttrade, att detta Sällskap numera funnit olämpligheten af att till Norrige införskrifva och begagna till kroisering utländska racer, samt att Sällskapet fördenskull nedsatt en komité i denna fråga för att af helt och hållet inhemska elementer bilda en konstant race inom landet. Allt detta omnämnde han i vackra och minnesvärda ordalag samt slutade sitt anförande dermed, att han bestämdt förklarade de utländska racerna vara odugliga för vårt nordiska klimat. Hvad återigen beträffar Gr. Plåtens yttrande att ett nytt anslag borde begäras för det af mig åsyftade ändamålet, betviflar 14 Den 1 D e c em b e r. jag att något sådant skulle erhållas, och tror att saken derigenom skulle blifva begrafven i glömska. Jag ber dessutom att få uplysa, att det icke var 4000 R:dr rmt utan enahanda summa i b:ko, som jag begärde. Hr von Celsing: Jag anhåller blott att få instämma med Gr. von Platen i afseende på hans protest emot påståendet, att de utländska racerna i våra holländerier icke skulle hafva gjort någon nytta. Tolf år äro en alltför ringa tiderymd för att kunna bedöma det gagn, som holländerier göra. Man säger, att de utländska kreaturen icke medfört någon nytta i Sverige; jag ber Eder Mine Hrr komma ihåg, att de holländerier som först bildades, sammansattes af Holsteinsk race, och dessa kor anses nu mera än förr för de bästa kreatur; de äro dock utländska från början, men de hafva blifvit acklimatiserade. Att nu af de kreatur, som på de sista åren blifvit införda, fordra lika mycket som det behöfts århundraden för de förutvarande att upnå, tror jag icke vara rimligt.
Den utredning, sora bestämt Utskottet alt tillstyrka låneunderstöd åt de ifrågavarande enskilde jernvägsföretagen, har, så vidt behandlingen i Utskottets plenum angår, icke hafi tili syfte att utröna om förslagen grundas på någon antaglig sannolikhet att företagen skola komma att bära sig. Man syntes trygga sig dervid, att bolag för företagens utförande bildat sig och alt inbetalningar på grund af teckning redan skett. I sistnämnda hänseende lära dock icke alla bolagen hafva kommit lika långt. Det bolag, som har lill föremål utförandet af en jernväg mellan Herrljunga och Uddevalla, lärer ännu icke bragt teckningen lill mera ån några hundra lusen Riksdaler utöfver dé 600,000 R:dr, som städerna Uddevalla och Wenersborg tillhopa tecknat. Då teckuingen för hela vägen, beräknad efter jjidel af koslnadssumman, skulle utgöra 1,620,000 R:dr, synes det icke hafva varit, olämpligt om med hela saken fått anstå lil' en kommande riksdag, helst någon sannolikhet att företaget skall bära sig icke förefinnes, så vidt nu kan bedömas. En prospekt, som innehades af en ledamot i Utskottet och benäget lemnades lill påseende, befanns så uppställd, att inkomstberäkningen var grundad derpå, att allt, som komme att forslas på banan, skulle förås hela vägen. Allt det från Wermland påräknade godset var sålunda upptaget till afgift för hela liniens begagnande. En bland de största inkomstposterne för träeffekler, som syntes mig efter de bestämda priserna, böra beräknas efter 3i öre centnern, var upptagen efter 14 öre centnern; 200,-000 centner jern voro antagne alt föras hela banan, ehuru sannolikt ingen qvantitet jern, som förtjenar ali särskildt komma under beräkning, kan komma på banan. För jordbrukets behof af kalk beräknades en transport af 800,000 tunnor, hvilket förutsätter, att jordbruket i trakten af Uddevalla skulle endast för kalk bära en utgift, som sannolikt bör skallas till cirka 1* million Riksdaler årligen. Omkring en tredjedel af inkomsterna berodde af denna förutsättning.
Pä Högloft. Ridd. och Adelis Pä Högw. Prest-Standets Ledam. wägnar, Ledam. magnar, L. Kuutb. Olok Ljurbeck. Pä Wälloft. Borgare-TtänPä Hederw. Bonde-Stän, drts Led. magnar, dets Led. magnar, (larl br. k. au olberg. soli. O. I->ouLber§. k'. Lovus. Ut - Den 8 Augusti. 2427 Uppläst hos Ridd. och Adeln den 8 Aug. Prest-Ständet dcn 8 « - , - Borgare - C>ändct d. 8 , - Bonde-Ständer den 8 MZrdsamt Memorial! ^ anledning af de anmärkningar, hwilka af Re, spectipe Riks-Standen blifwit gjorde, och till Bewillnings - Utskottets bcswarande öfwerlämnade, rö, rande dest Förslag till en N» Bewillninss-Förord, ning, får Utssottet äran afgifwa följande Utlåtande. Wid i Art. innefattande perso,reia Asgifren har blifwit anmärkt: r:o. Af manaa inom Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Wälloflige Borgare-Ståndet, stmte någre Ledamöter af Högwördige Prest-Ståndet. Att denna afgift i stället för uti en wist öfwer hela Riket lika stor Penninge-Summa, borde ukgjöras med wistt antal Dagswerken, beräknade efter hwarje Orts olika pris och wärdén pa dem, såsom utgöran, de ert mera jemt och för alla lika bidrag till Sta, ten, af hwars och ens arbetsförmåga, enär za 4 Dagswerken om aret swarade emot r a is pro, cent af alla Sockne Arbetsdagar, calculerade till Zoo för aret; hwaremot i R:dlr a ena Orten icke utgjör mera än wärdet för r a Dagswerke, och pa andra ofta ej kan förtjenas med 6 a 8 dito.
Då egenll. skilnaden emellan Hr von Hartmansdorffs och Utsk:ns redaclionsförslag, hvilka i öfrigt endast i ordalagen synas vara skiljaktiga, blott tyckes vara den, att Hr von Hartmansdorff vill, att varningen meddelas af skolstyrelsen i stället för presterskapet, så finner jag för min del likgiltigt, hvilketdera förslaget R. o. Ad. behagar antaga; ehuru jag är mera böjd för Utsk:ns, af tvänne skäl, beslående det ena deruti, att det skulle vara besvärligt för skolstyrelsen, örn den vore nödsakad att träda tillsammans i anledn. af hvarje obetydligt klagomål, då deremot den erforderliga påminnelsen lättare och med mindre omgång kan meddelas af preslen i församlingen, hvilken alltid är till bands. Det andra skälet är, att varningen af presten medför - Den 17 Februari e. m. 315 för mindre offentlighet, un om den meddelas af skolstyrelsen eller kyrkorådet. Hvad vilen angår, så vill jag icke yttra mig derom förr än vi komma till 5 morn., emedan jag anser frågan derom höra dit. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Af Utskms framställning synes klart, alt nu gällande förordning om sockenstämmor och socknars angelägenheter i allmänhet af år 1817 har föresväfvat Utsk:n. Der stadgas nemi., att varning skall ske inför kyrkorådet, derest förut meddelt varning af kyrkoherden varit fruktlös. Det är icke skolstyrelsen, som har att skaffa med dessa varningars meddelande, och det är således icke kyrkoherden, i egenskap af ordförande i skolstyrelsen, utan i dess egenskap af kyrkoherde, som skall gifva varning ; ty då skolstyrelsen är att betrakta såsom quasi angifvare, hör andra varningen icke gifvas af samma myndighet, utan af den som är närmast presterskapet, sorn är kyrkorådet, eller den communalstyrelse, som varder inrättad; och samma myndighet hör vara ilen, som ålägger höler, i händelse de höra komma i fråga, hvilket icke loi de vara utan nytta.
Iian begär andra garantier än dygd, heder, rättskänsla och fosterlandskärlek, då vill jag blott erinra, alt jag icke sagt, att man i samlundsfrågor bör ensamt bygga på dessa egenskaper, men att man ännu mindre får sluta dem ur räkningen. Oell jag har äfven tillagt, att man icke får fordra sådana garantier, som skulle kunna utesluta hvarje möjlig - Dea 7 December. 405 het af brist eller missbruk, ty dylika kunna aldrig lemnäs. Jag vet, att jag bär träffar hvarje hjerta, träffar hvarje öfvertygelse, då jag såsom det yppersta hos menniskan nämner redlighet, heder, god vilja. Dessa egenskaper saknas icke heller bär på detta rum; tvärtom! de finnas i fullaste mått; men hvar äro garantierna för att de skola finnas? — Huru skola de nedläggas i edra egna förslag? — Hvar är den census, som garanterar redlighet? — Hvilket intyg kan försäkra om god vilja? — Hvilka bestämmelser skola betrygga att man handlar hederligt? —Nej! Mina Hrr! dessa garantier stå icke på papperet; de finnas blott i den oskrifna lag, som är djupt inristad i menniskans bjerta och samvete. Låtom oss icke missakta denna lag, som dock är det yttersta, men också det fastaste, stödet för allt det goda och ädla, som finnes i verlden. (ir. Sparre har visserligen yttrat åtskilligt, som jag antecknat och som jag ämnade upptaga till besvarande; men då hans anmärkningar, enligt min tanka, icke voro af någon synnerlig vigt, anser jag mig, med afseende på den långt framskridna liden och af grannlagenhet för R. o. Ad., böra förbigå desamma. Deremot har Hr Olivecrona framställt ett inkast, hvilket han sjelf augaf såsom en hufvudgrund för förslagets förkastande; och dels af denna anledning, dels emedan talarens ställning kan anses gifva hans mening en särskild vigt, torde jag i största korthet få upptaga delta inkast. Han fann nemligen kommunal-lagarna utgöra en alltför osäker och rörlig grund för den nya representationen. Men om man närmare undersöker delta förhållande, så synes mig anmärkningen hafva ringa eller ingen befogenhet.
Att nu se mig jenne mina aktningöwärda Kamrater as Finsta Arrillerie. Regementet, som ester et» förödande krig hit återkommit endast bestämde till nya förluster, beständig fkilsmäsia, fördelning 06) »»flyttning pä andra Regementet, efter att hafwa uppoffrat sig för Fäderneslandet, och kanske nu mista en ester mänga ärS Hägen tjenstgöring wunnen möjelighet till utkomst wore ett misiöde för mig och mina Kamrater lika särande i enskildt afseende, som att Regementets upplösning skulle werkställas i en tid dä behofwet af ökadt Artilleris uppenbarligen wisar sig, med stäk skulle qlfwa en swar anledning till nedslagenhet och misitröstan för dem, som nitälskat för Fäderneölan» Vers förswar och uppräkthällande. Till undwikande af de wädliga äfwemyr i detta sä högst wigtiga afseende, framställer jag således i största ödmjukhet still Högwälborne Herr Grefwe» och Landt - Marskalken samt Högloft. Ridderskapet och Adelns bifall, att Finska Artillerie - Regementet af 8oo mans styrka, mätte med desi Compagnie »Befäl och Stab öfwerflyktas pä Swensk Skak, och att Regementet hädanefter fär njuta lika rätt och förmäner, som det i Finland innehaft, hwarjemte jag ödmjukeligen anhalier om tillständ att delta anförande såsom innefattande ett ämne af den mäst efterränkeliga och wigtiga bcfkaffenhett fä med de öfriga -resperkive Riks-Sländen comnmniceraS. Remit - Den i4 November. 5 Remitterades till StatS-Utskottet, och lemnades Författaren tillstånd att detta Memorial med de öfriga respecttve Ständen kommunicera. Zerr NannerArm, ^oban, hade inlämnade följande: ödmjukaste Memorial!
Riksd.- Ordn., skulle en motion, hvaremot anmärkningar gjordes första dagen af Riksdagen, kunna ända till sista dagen deraf uttänjas genom förnyade bordläggningar af de emot anmärkningarna skeende nya anmärkningar, och Utsktn, dit motionerna skola remitteras, icke komma i tillfälle att i ett sammanhang öfverskåda ämnet. Då hvarje ledamot af Ståndet äger rätt att i hvad plenum som helst göra anmärkningar emot hvad som under föregående plena blifvit framstäldt, anser jag hans rätt tillräckligt förvarad. Jag tror således, att vi böra frångå det bruk, man hittills begagnat, och derigenom, så vidt på oss kan bero, förekomma anledningar till allmänhetens ej utan skäl yttrade klagan öfver våra alltför tidsödande former. Jag ber att för öfrigt få förena mig med Gr. Cronhjelm och Hr Riben. Ilr Riben: Jag är förekommen af Frih. Ehrenborgh och inskränker mig till att nämna, det jag ej är för ögonblicket i tillfälle att conlrollera uppgiften om förloppet vid i8i5 års Riksdag, hvilken jag således hvarken kan medgifva eller bestrida; men jag bestrider, att en sådan praxis sedan blifvit följd. Gr. Cronhjelm: Då jag hemställde till Hr Hjärne att återtaga sin begäran om de gjorda anmärkningarnas bordläggning, skedde ej detta i den mening, att lian skulle afstå från alt åter yttra sig, emedan jag ingalunda vill inskränka någons yttranderätt. Praxis vid föregående Riksdagar har varit att bordlägga anmärkningar; men som detta bruk verkligen kan stödjas på grundlagarna, ville jag med min framställning föreslå, att R. o. Ad. endast genom ett tyst medgifvande, ej bestämdt beslut, måtte afskaffa detsamma, emedan följderna deraf skulle kunna medföra alltför stora olägenheter. Hr Hjärne: Sedan jag återtagit min begäran om bordläggning, hoppas jag det ursägtas mig, om jag nu återför discussionen till sjelfva ämnet. Det förefaller mig, som om man icke rätt uppfattat egentliga syftemålet med min motion. Må det derföre tillåtas mig att i korthet utveckla densamma!
Skrifvelse, N-o 84• sorn ock serskildt i följd af ofvau omförmälda förhöjning i anslaget för Exercis-Sqvädronerne, hvarigenom den del af anslaget för Indelta Arunens möteskostnader, som förut måst till berörde föremål användas, kan till Infanteriets exercis disponeras, hafva Rikets Ständer funnit sig ej böra bifalla det för Instructions-Compagnierna äskade anslag. 6:0 Med afseende derå, att någon årlig summa icke finnes på Stat anvisad till underhåll af Artilleriets legda hästar, ehuru utgifterna härför, som hittills blifvit bestridda af Fjerde Hufvud-Titelns besparingar, de sednare åren uppgått ända till 6,000 R:dr årligen, har E. K. M. i Nåder föreslagit, att det till fouragering af värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar uppförda förslags-anslag måtte förhöjas med 5,000 R:dr; och då behofvet af det anslag, E. K. M. sålunda ifrågasatt, är ovedersägligt, men Rikets Ständer anse det vara lämpligare, att, utan sammanblandning med det förut uppförda förslags-anslag till fouragering af Cavalleriets och Artilleriets hästar, serskilda medel för nu uppgifna ändamål anvisas, med E. K, M. förbehållen rätt att för ett kommande år använda besparingarne under ett föregående, hafva Rikets Ständer utan förändring bibehållit de i förra Riks-Staten uppförda anslag till lega för hästar til!
För Öfrigt får jag, i anledn. af det råd jag emottagit att icke yttra mig öfver andra ämnen, än dem jag läst, förklara, att jag från innevar. riksdags början läst alla inkomna och här föredragna betänk:n och att, om Gud förlänar helsan, ämnar jag fortfara med denna understundom temligen tråkiga sysselsättning till riksdagens slut. Hvad slutligen dieten beträffar, så anser jag liknelsen derom här icke vara fullt lämplig; och om 5 H. 28 Den st April. äfven någon Iccalåkomma skulle genom antagandet af en ny lag tillstöta rikskroppen, fruktar jag icke, att med så skickliga läkare, som vi hafva i Hr v. Hartmansdorff och hans colleger, de ö'friga rådgifvarne, någon fara för rikskroppen skall blifva för handen. Gr. Snoilsky: Jag vill blott tillägga mitt förra yttrande, att den juridiska faculleten i Upsala icke, så vidt jag kan påminna mig, till följd af någon särskild remiss yttrat sig öfver förslaget till den nya lagen; hvilket jag icke heller påstått. I öfrigt vill jag nu påminna mig, såsom Hr Strussenfelt erinrat, att berörde yttrande hufvudsakligen innefattar anmärkningar öfver förslaget till criminallagen. Likväl tror jag, att i början af förslaget förekommer något om grunderna äfven för civillagstiftning, som är ganska läsvärdt. Frih. Cederström, Jac.: Jag anhåller att få uppläsa LagUtsk:s i detta ämne afgifna betänk, d. i April 1810.
Och bruden, ung och vän, såg från den sitt blifvande hems glada fägring, och brudföljet, långt och grant, iakttog de bärande ängarnas vidd, och g ä - sterna, många och komna långt ifrån, bevittnade med undran Asagårds blomstring. Det vajade vimplar i långa led, ängsblomsdoftande portar reste sig högt, hurraropen stego än högre, och lyckan lyste ur allas ögon; icke blott festrusets lätt slocknande låga, utan den lycka, som varar länge, den lycka, som är bofast under ett godt hägn. Visst duger gamla Asagård, visst blir det gilladt och prisadt! När festens eldar från berget belysa n e j - den, då frågas ej längre den gamla frågan, då ser Asagårds folk, hvad främlingarna sågo vid första ögonkastet från bron. Men därtill fordrades slik fest och slik herres lyckliga välde! Dagmar B — m. 6n K afbetalning. En hvardagshistoria af Emil Linders. ' an var notarien Berg, pensionerad tjänsteman och ägare af en del gamla kåkar, hvilka han hyrde ut till folk, som måste bo billigt. Han kunde vara omkring 60 år, var liten och torr, gick vanligen klädd i en blankborstad bonjour och skrattade aldrig — om man får tro hyresgästernas utsago. Af dem ansågs han för resten vara en riktig blodsugare: betalades ej hyran på dagen, var det bäst att genast ge sig i väg; två gånger hade han låtit vräka några, som hyst den galna tron, att han blott för sitt nöjes skull gjort sig till värd för en massa stackare. Själf hade han två små rum i det bästa af husen; han var ensam, och för en ensam gammal man äro två rum mer än nog, mången höjer sig med blott ett. Det ena af rummen använde han som kontor, i det andra sof han, eller för att nyttja en kvickhet utaf en af de vräkte: » i det ena rummet sof hans samvete, i det andra hans kropp. » En kvartalsdag, när det hela förmiddagen ledt en ström af människor till kontoret, sutto i skymningen därinne tvänne samtalande.
En sådan begäran skall nödvändigt gå genom Styrelsens organer, och för det andra så, ehuru Landshöfdingarne äro här, äro icke Embetena bär, och en sådan Den 18 Junit J. m. uppgift måste, för att äga vitsord , lemnäs af Embetet. Grefve Pojffe: I anledning af Grefve von Schwerins yttrande, får jag förklara, att jag ej föreslagit, att Utskottet skulle sätta sig i direct beröring med Landshöfdingarne; tvärtom har jag åberopat 42 §. Riksdagsordningen, och således yrkat , att upplysningarne genom HofCanzleren skulle infordras. Jag nämnde väl, att många Landshövdingar, som äro här, redan voro i tillfälle att meddela desse upplysningar, men deraf bör icke slutas, att blott enskildta promemorier af Landshöfdingarne skulle lemnäs, ty möjeligen kunna de vara förgedde med behörige uppgifter ifrån LandshöfdingeEmbetena. I öfrigt bör jag upplysa , att orsaken , hvarföre ej Landshöfdingarne hos Kongl. Majit anmält detta ämne, är den att, när underdånig skrifvelse derom skulle uppsättas, anmärktes, att motion i samma ämne redan var väckt i Stånden, hvarföre man lät frågan förfalla. Friherre Ankarfuävdi Jag tror att Herr Lagerhjelm uppgifvit en utväg , hvarigenom man kan låta bero vid StatsUtskottets utlåtande. Då Kongl. Majit disponerar Extra Utgiftsmedlen , finner jag, att om Landshöfdingarne uppgifva behofvet, de kunna af Extra Utgifts* medlen blifva försedde med så stort anslag , som kan erfordras. Jag anser det vara omöjligt för StatsUtskottet att anslå en summa, då behofvet icke är pröfvadt af Styrelsen , och uppgifter ej finnas från alla Landshöfdingarne. Den I o Junii /. m. 455 Omöjligheten, att nu kunna få sådane, har jag förut ådagalagt, och jaa ser ej något, som hindrar att bitalia StaisUtskottets Betänkande och ändå för Kronobeijcningen få lindring.
Ständer hafva vid 1810 års Riksdag förklarat hvarje Svensk 'roan berättigad, att förvärfva och besitta fast Egendom och Jord inom Svea Rike af hvad natur som helst, och att njuta densamma tillhörande förmåner, emot uppfyllande af dermed förknippade och redan fastställda eller framdeles åtagande skyldigheter, i kraft hvaraf BondeStåndet upplåtit den exclusiva besittningsrätten af Bergsmanshemman, likväl utan rubbning i jordens natur, så länge ej annan privilegierad jord undergått någon sådan förändring, som kunde försätta dem i lika tillstånd med Skattehemman; Och, enär således detta, genom Kungörelsen d. 6 April 1810 meddeldte, stadgande uttryckligen förmår, att den upplåtne besittningsrätten ej annorledes, än med bibehållande af jordens natur, blifvit medgifven, så anser Utskottet derigenom äfven vara upplyst, att Innehafvare af Bergsmanshemman ingalunda kunna påräkna befrielse från de skyldigheter, hvilka sjelfva hemmanens natur och förmåner dem tillförbinda, så att de ännu härom gällande allmänna Författningars tillämpning må i sådane fall ega rum, der icke af särskildta privilegier och locala förhållanden undantag kunna göras, 112 Besil, o eli Ekon. Utsk. Eetänkanclen. och hvilket, der sådant olagligen inträffar, ej kan sakna rättelse, om klagomål i ve* derbörlig väg deröfver anmälas; — hvadan det ock synes Utskottet, som vöre den redan gällande Lagen tillräcklig för motande af alla missbruk, om, efter hvad Motionen föranleder, sådane på ett eller annat ställe kunde förefinnas, och under hvilken åsigt Utskottet ej finner något vidare yttrande vid detta tillfälle nu erfordras. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers e» gen pröfning vördsamt underställes. Ankom den 4 April Vördsamt Memorial. U"ti ProtocollsUtdrag af d. 26 sistl. Fehr.» som Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet d. 6 påföljande Mars inhändiga!, har Högv.
Då ett dylikt stadgande finnes, mäste det väl äfven efterlefvas, och om tillvaron af detta stadgande kan hvar och en öfvertyga sig, endast man gör sig mödan ali genomläsa 38 och 39 §§ i reglementet för Fullmäktige i Riksg:s-kont. Man kan således icke lägga Fullmäktige till last, alt de iakttagit della stadgande, hvilket varit deras pligt. Hvad åter angår den andra frågan, eller Riksg:s-konl:s begagnande af kreditivet på Banken, så förhåller sig dermed sålunda, att detta kreditiv blifvit kontoret beviljadt, på det att, om vid något tillfälle kontorets inkomster inflyta senare än någon utgift inträffar, som med dessa inkomster skall bestridas, kontoret icke må råka i förlägenhet. Alt Fullmäktige icke missbrukat delta kreditiv bevisas deraf, att sedan våren 1848 kreditivet icke varit auliladt mera än en gång och lill ett ganska ringa belopp, hvilket anlitande då skedde derföre, att vid sisth års slut hade Riksg:skont. att af Banken utfå nära 1 mill. r:dr, men de utgifter, som med detta belopp skulle bestridas, inträffade redan under Nov. och Dec. månader och således förr än kontoret ägde rätt att lyfta nämnde summa, hvarföre Fullmäktige ansågo sig pliglige, att bestrida samma utgifter genom anlitandet af kreditivet, hvilka medel återställdes Banken vid den tid, Riksg:s-kont. fick lyfta sina penningar eller den sista Dec. Härigenom tillskyndades Banken ingen skada. Alt emedlertid detta kreditiv, kan vara för Riksg:skont. af serdeles nytta, inhämtas deraf, att, om Fullmäktige i Riksg:s-kont. skulle vid alla tillfällen kunna så reglera kontorets kontante tillgångar, att med dem kunde bestridas utgifter äfven vid de tillfällen, då desse inträffade några dagar förr, än kontoret kunde hafva inkomster att påräkna, så skulle Fullmäktige hålla en högst betydligt kontant kassa, hvilken, på samma gång dea förminskade kontorets inkomster genom förlusten i räntor, äfven skulle menligt inverka på den allmänna rörelsen, hvarur den vore dragen.