Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är icke den kyska Dido, som gör sin reverens för den främmande monarken; det är icke den stora konstnärinnan, det är en kurtisan med ett inställsamt uttryck i ögonen och ett nattståndet lättsinne i minspel och åtbörder. Det är den beryktade Frétillon, som närmar sig femtiotalet, men ännu alltjämt gör anspråk på ungdomlig skönhet och drömmer om att få se den främmande monarken i ett guldregn för sina fötter. Det är icke den stora konstnärinnan utan den lilla människan, till salu för billigt pris, och med ett tvetydigt men likgiltigt småleende sätter grefven af Gottorp sin ring omkring Frétillons finger. Bakom honom står en man, som iakttager allt med sina skarpa ögon. Lifläkaren rycker på axlarna och tänker medlidsamt på de stora namnen och de små människorna. Han har träffat de lärde, de berömda filosoferna, hvilkas verk han läst med klappande hjärta och hvilkas rykte bländat honom från fjärran. Vid närmare bekantskap voro människorna små, snillena servila, de lärde ytliga. För dem alla var skenet det förnämsta; alla hyllade flärden framför förtjänsten. I den litterära korrespondensen har deras sårade fåfänga tagit sig uttryck i bittra ord mot hertigen af Duras. »Man har öfverhopat denne unge monark (Kristian VII) med spektakler, fester och baler, man har undfägnat honom med sju akter opera comique på en enda afton, men man har icke tillåtit honom att en enda dag andas pariserluften efter eget behag. Hertigen af Duras har på en månad föreställt för den danske monarken nästan hela Frankrike; han har blott glömt att presentera skriftställarna, filosoferna!» Ack, filosoferna voro den danske monarken likgiltiga, han kände blott en enda af dem: Voltaire, författaren till Zaïre, däri H. M. utmärkt sig som skådespelare, författaren till en smickrande tacksägelse och en fadd versstump, som den gamle på Ferney sändt Kristian VII till tack för en penningegåfva åt Calas änka.
Vid brännerier af annan än vanlig beskaffenhet, eller så kallade konstbrännerier, får sammanräknade kannetalet af alla dit hörande pennor, mäsk värmaren oberäknad, icke öfverstiga den högsta pannerymd, hvarmed bränvinsbränning med enkla parmor är tillåten. Såsom kokrum får beräknas två kannor för hvarje bränvinspanna o o» 4o kannors rymd och derunder, samt tre kannor, då pannerymden öfverstiger 4° kannor. Vil. till Expeditions-V IskoUcts Förslag till tind. Inga vid älliksfabriker varande pannor må, under något vilkor, till bränvinsbränning begagnas. 5. §. Innehafvare eller brukare af tvänne eller flera hemman, hemmansdelar eller lågenheter, som till bränvinsbränning berättigade äro och af innehafvarens folk och dragare skötas, vare öppet lemnadt, att, så vida hernnet, hemmansdelen eller lägenheten är lörsedd med egen ladugård, der utfodring sker, på hvardera af dessa egendomar idka bränvinsbränning med så stor panna, som emot jordvärdet svarar. Skulle åter innehafvare eller brukare af flera till bränvinsbränning berättigade hemman, hemmansdelar eller lägenheter vilja på ett ställe utöfva bränvinstillverkningen för deras sammanslagna värde, vare sådant tillåtet under vilkor, att ifrågavarande egendomar äro belägna inom en mils afstånd, ifrån åbyggnad lill åbyggnad räknadt, ifrån det ställe, der bran vinsbränningen utöfvas, samt stt pannerymden i intet fall får öfverstiga den i 4 §• bestämda höjd. Bränvinsbrännings-rättighet för jord å landet må icke i något fall förenas med bränvinsbrännings rättighet för jord i städerne, eller efter sammanräknadt taxeringsvärde på ett ställe utöfvas. 6. §.
Hr Johannes Elmblad tog en annan kväll den finsmakande publiken till sig på en liten högtidsstund, som gästerna sent glömma. En kraft och en glöd af så äkta halt som i hans romansång ha vi sällan tidigare bevittnat. En annan bassångare af verklig rang äga vi i hr Ragnar Grevillius, som en afton senare å samma lokal — Vetenskapsakademiens hörsal • — äfven skördade välförtjänt bifall för sitt föredrag af tyska romankompositörer, enkannerligen Lachner och Marschner. Han biträddes af fru Linras antal 40,000. För närvarande förestå 5,353 kvinnor mindre postoch telegrafstationer, 1,060 kvinnliga telegrafister äro anställda i 21 städer. I 69 städer äro 745 kvinnor anstälda vid telefon. Postverket i Paris sysselsätter 845 kvinner, sparbanken 425. Båda dessa verk ämna betydligt öka sin kvinnliga personal och använda kvinnor på nästan alla * platser. Posten använder sammanlagdt 8,128 kvinnor; vid järnvägarna äro icke mindre än 24,080 anTill den stora hvilan efter långvarigt lidanställda. För öfrigt äro många kvinnor sysselsatta i de gick den 12 dennes f. d. lärarinnan Lovisa Fredrika Dille i den höga åldern af 76 år. Den nu Frankrikas bank, Comptoir d ' Escompte, Crédit Lyonnais etc. aflidna torde åtminstone för äldre stockholmare lefva i kär hågkomst från den tid hon på 1850- och 1860-talet verkade såsom lärarinna i danskonsten. » Fosterlandstäflan » i Amerika. Iduns Så väl inom hufvudstaden som ock i landsorten har pristäflan har nu vunnit efterföljd i Amerika. Tidskriften Sanning och Frid tillkännagifver nämligen hon äfven i egenskap af skollärarinna meddelat tu— med Iduns oidalag och villkor — att den ansentals personer, äldre och yngre, undervisning. ordnar en pristäflan, i hvilken hvarje svensk man, * och kvinna kan deltaga med sammansättning af ord efter » Fosterland ». Täflmgspriset utgöres af en Utmärkelse åt svenska. Worlds Women ' s gratisresa till Sverige.
De vittra vetenskaperna utvisa lifslagarnes och lifsverkningarnas betydelser: sammanhanget mellan physiken och moralen, mellan känslan och tankan, mellan våld och frihet, mellan mörker och upplysning, mellan fördomar och sanning. Den ena klassen är för menniskans physiska understöd; den andra är för hennes sedebehof: båda äro förbundna i samma harmoni, som skapat vår verld i sammanhang. – Föröfrigt bör väl numera begripas, att de vittra vetenskaperna också äro allvarsamma; i den mening, hvari de fina organerna också äro angelägna, samt de glada behofven också nödvändiga. Härvid en anmärkning af vigt. Med uppbrukandet af de skickligheter, som förmedelst de finare organerna utveckla sig ur de glada behofven, följer en underlägsenhet i utbildandet af de skickligheter, som närmast sammanhänga med de nödvändiga. Att så är, visar hvarje jemnförelse mellan vilda och civiliserade folk; äfvensom, inom dessa sednare, mellan de mer eller mindre odlade samfundsklasserna. Detta kan ej hjelpas, och kommer deraf, att menniskans lif och physik ha en gräns. Kunde man bevara det ena slaget af skickligheter, under det man förvärfvar det andra, så skulle menniskorna stiga till gudar: men det enas förkofran gör det andras förlust. Menniskan har af Naturen undfått en viss och lika summa; deraf skulle tyckas, att alla menniskor äro jemnlika: men summan är icke delad på ett lika sätt. Detta är grunden till all olikhet mellan menniskor. – Ännu ett. Det är på summans ursprungliga delning, som klimaterna utöfva sin hufvudsakliga inflytelse. Den brist i harmonisk lifsordning, som härigenom inträdt hos i sämre klimater boende nationer, kan fyllas endast genom en öfverenskommen ordning, utgående från menniskorna sjelfva. Det är denna, som lagstiftning och seder böra åsyfta. Taga vi nu de glada behofven i närmare skärskådning: så blifva vi varse, att de, i allmänhet, äro behof af ett ordnadt för ögat, ett klart för eftertankan, ett behagligt för känslan: således behof af någonting, som åt våra sinnen – yttre och inre tillsammans – gifver ett fullkomligt intryck af fullkomlig väldaning.
Anlägger man en väg från Wexiö till Malmö, så får man tvenne linier, den ena från Wexiö till Traheryd och den andra från sistnämnde ställe till Malmö, hvardera af mellan 14 och 15 mils längd. I RiksgäldsAfdeln. försökte man att på kartan genomgå de särskilda bansträckningar, som kunde komma i fråga, med ledning af de undersökningar, som på K. Mits befallning blifvit af General Akrell utförda, 170 Den 22 September e. m. och man fann då a priori, att sektionernas längd borde vara omkring 15 å 20 mil eller mer, och att det icke giuge an att göra dem mindre, derföre att man då skulle gifva vapen i händerna pä dem, som säga, att om enskilda sålunda finge rättighet att bidraga till jernvägs-anläggningarne, skulle inom vissa folkrikare provinser understöd rikligen gifvas till jernvägs-bilar, såsom t. ex. mellan Helsingborg och Malmö äfvensom flere andra stallen, måhända jemväl mellan Upsala och Slockholm, och dessa bitar skulle sannolikt blifva anlagda på det ena stället bär och på det andra der, kommande Sverige alt på detta sätt förele en brokig karta af sinsemellan osammanhängande jernvägsbitar. Sådant har man velat förekomma derigenom, att sektionernas storlek bestämts på sätt Afdelningen föreslagit. Den tredje punkten lyder som följer: ”Sedan hela den, enl. anställda undersökningar och beräkningar för hvarje särskild sektion belöpande kostnad, genom deröfver upgjordl fullständigt förslag, blifvit bestämd, bör denna kostnadssumma fördelas på aktier, lydande hvardera å 450 R-.dr riksmynt, eller det lägsta belopp, derå stats-obligalionerna för de till jernvägsanläggningen uplånade medel äro utfärdade; och böra enskilde personer inbjudas att teckna sig för en tredjedel af dessa aktier.”
För den händelse åter, att dessa grunder icke blefvo antagne, har alternativt föreslagits: 1:0 om införsels-förbud bibehöllos: att de måtte utsträckas till alla natur-producter, som i riket kunna åstadkommas, såsom spanmål, kreatur, ved, träd-arbeten och jern-arbeten af alla slag, victualier, spriter, bränvin o. s. v., emedan rättvisan fordrade, att, om en näring skall genom lag vara monopoliserad, alla borde vara det; 2:0 om utförsels-förbud bibehöllos: att sådant måtte, på enahanda grund, bestämmas för alla våra råämnen, för spanmålen lika såväl som för taekjernet; Bevillnings-Utsktlets Betänkande, N.o 12. 3 3:o om deremot förbuden afskaffades, men det såkallade skjdds-sj~ slemetj medelst hoga tullar, i stället antoges, och följaktligen afgifterna å väfnader och å sådana effeeter, som äro för den jordoch bergsbruks-idkande befolkningen hehöllige, fortfarande komme att hållas vid 5o till 100 procent af varans värde, att lika hög införsels-tull måtte åsättas alla landtmanna-producter, skogs-alster, hergs-effecter, fisk-varor o. s. v., eller t. ex. för Ved, björk4 R:dr. ekoch hok-, 3 R:dr 16 sk. talloch gran2 R:dr 32 sk. och all annan, 2 R:dr 16 sk. B:co. Fisk, all slags utländsk, lika belopp, som den, enligt priscouranter och consulat-bevis, gäller å de utländska orter, hvarifrån den utföres, men utförsels-tullen å inhemsk vara deremot bestämmas till 5o procent af hvad den per medium under föregångna året gällt i städerna Stockholm och Götheborg; hvarvid serskildt för saltad eller inlaggd Strömming blifvit föreslaget, vid införsel, 6 R:dr 32 sk., och vid utförsel 1 R:dr 16 sk. B:co tunnan.
Då det, enligt Utskottets tanke, icke gifves något skäl att, i afseende på ofvanbemälde tjenstemän och deras rätt till resekoslnads-ersättning, afvika från den i allmänhet följda, förut antydda grundsatsen i fråga om beräknande af dylik ersättning, att nemligen tjenstemän af lika värdighet tillägges lika godtgörelse, och den anmärkta oegentligheten i nu omförmälda hänseende uppkommit endast deraf, att rese-reglementets bestämmelser derutinnan ej blifvit ändrade samtidigt med meranämnde tjenstemäns uppfattning i högre tjenstegrad, finnér Utskottet sig böra till motionen i denna del förorda bifall sålunda, att Utskottet tillstyrker, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af den nådiga förklaring, att, då resereglementet skall i afseende på de i Statens tjenst anställde civile eller militäre läkare tillkommande resekostnads-ersättning tillämpas, sådan ersättning må för en hvar af dem beräknas efter den klass i samma reglemente, enligt hvilken dylik erersättning utgår till tjenstemän, med hvilka han är i lika värdighet. I fråga åter om inqvartering eller ersättning derför, företer sig den olikhet mellan gällande föreskrifter, att, medan, jemlikt Kongl. Brefvet deh 11 Juli 1782, m. fl. författningar, inqvartering, då sådan in natura presteras, skall medelst föreskrifva antal rum m. m. utgöras lika till dem, som hafva lika rang, hvilket dels för hvarje tjenstegrad uttryckes i tariffen genom tillägg af orden ”med vederlikar", dels stadgas särskildt genom följande bestämmelse: ”Kongl.
Här och där afsides sitter en fattigt klädd kvadronflicka, skön som en gudinna, hon blickar med drottninglikt trånande ögon afundsjukt på de civiliserade aphonorna och lidelsefullt bort mot honom där – kusinen, en ljushyad sprätt med ett ansikte, hvars utsökta skönhet allenast trollat honom – fattiglappen – in i den högtonade kretsen ... Från djupet af de långsträckta trädgårdarna vid gatan brusar hela tiden musik. Tore Hultman stannar och ser dit ned, färgspelet stiger honom åt hufvudet ... hans blå, djupa ögon stirra af färglängtan. Hvad han ser är värdigt den styfvaste kolorist. Mot allt det ellande och sammetskuggade gröna stå de bjärta dräkterna, de pittoreskt hopkomna, krithvita tälten, där sönderskurna vattenmeloner lysa som purpurtrasor ur dunklet. Mellan träden spraka spiselflammor underligt blekrödt mot solens gull; långa räckor af bord, täckta af solkiga dukar, stå mot hvitmålade plank, skuggade af träd och ned genom löfvet hoppar solskenet lekande med rubinröda frukter. Kurtisen vaggar i vällustig middagsmättnad fram på klumpiga fötter ... hur svarta fauner vältra och vräka sig, stoja, äta och dricka och göra sig lustiga, öfverrösta prästen, som klädd i lång kaftan står på en pall in i det gröna och sjunger Sankey ! Gud så han skriker – och vid omkvädet klappa åhörarne i svettiga händer, dåna med fötterna, ropa, rulla med ögonen, kasta sig ned och rulla äfven sina frodiga kroppar i sand och dagg. Och intill på soffor halfligga med benen i kors de bläcksvarta sköna, omflutna af himmelsblått och rosenskärt och solgult, fläkta sig ursinnigt, falla in i refrängen ... gapskratta lystet ... Men på gatans krön med flacka landet och den bleknande rymden omkring, spännas kärrorna ifrån och de gamla falla hvarandra om halsen, kyssas och snyfta lidelsefullt, kasta sig tillbaka som i kramp, och tungorna löpa och hästarna gnägga och frusta.
HOBERGSGUBBEN. Hej, gamle riddare! DON QUIXOTE (ser upp). Är det smeden? Som blifvit jätte? HOBERGSGUBBEN. Och en riktig jätte utan väderkvarnsvingar på skulderbladen. 79 DON QUIXOTE. Äh, var tyst med det där! HOBERGSGUBBEN. Är du ledsen, riddare? DON QUIXOTE. Ja, det är jag! HOBERGSGUBBEN. Hur är det då fatt? Och hvar är sto't? DON QUIXOTE. Tala inte om'et! (Reser sig.) Vet du, hur det är fatt med en människa som inte kan äta? HOBERGSGUBBEN. Hon har väl ingenting att äta för! DON QUIXOTE. Asch! Vet du hvad det tagit vid en människa som icke sofver? HOBERGSGUBBEN. Han har vanligtvis sofvit för lång middag. DON QUIXOTE. Asch! Hvilken låg uppfattning. HOBERGSGUBBEN. Jag tror att riddaren börjar att lyfta sig igen? Hur är det fatt? 80 DON QUIXOTE. Vet du hvarför jag har sålt mitt sto? HOBERGSGUBBEN. Behöfde pengar! DON QUIXOTE. Materialist! Pengar! Ha! Hvad är det lumpna guldet mot det gyllene håret af en kvinna... HOBERGSGUBBEN. Haha! Riddaren har gått och blifvit kär! DON QUIXOTE. Begagna icke ett så lågt uttryck om ett så högt ting! Jag älskar! HOBERGSGUBBEN. Å Herre Skapare! Ja, när man har silfver i håret, så vill man ha guld! DON QUIXOTE. Jag älskar! Jag älskar rent, oskyldigt, hänsynslöst och absolut monogamt. HOBERGSGUBBEN. Det vill säga, han vill vara ensam! DON QUIXOTE. Vet hut, jätte, eller smed eller hvad du skall kallas! 81 HOBERGSGUBBEN. Och den heliga lågan är besvarad hänsynslöst absolut monogamt? DON QUIXOTE. Ja, si det vet jag inte; men däri ligger just behaget!
Mot pant af fast egendom och återbetalning i sedlar äro följande lån Utlåning mot ulgifna, nemligen: inteckning i 07 ° fastighet och A) pä Landtegendomar: äterbetai sednarc halfåret 1851, 181 län på B:ko R:dr 163,466: 32. — hela året 1852, 517 » » » » 418,116: 32. — förra halfåret 1853, 251 » » » » 213,100: gg-j. lg B) på Sladsegendomar: sednare halfåret 1851, 9 lån på B:ko R:dr 19,500: hela året 1852, 20 » » » » 50,550: förra halfåret 1853, 13 » » » » 31,316: 32. — 3gg. 32 Tillsammans 991 lån på , . B:ko R:dr 896,050: Inbetalningarne hafva, omsältningarne oberäknade, utgjort: å Bruksegendoms lån 18,812: 38. o. » Landlegendoms » 719,990: 9. 5. » d:o med 5 procents ränta 1,092: 19. 4. » Stadsegendoms lån 97,817: 47. 7. B:ko R:dr 837,713: 18. to. Revisorernes Berätt. äng. Landtegendomslån '. Summa B:ko R:dr 0,275,848: 20. t. §. 04. ■Anstaltenfår Deri vid sednaste Riksdag inrättade oell uti 53 §. af 1851 års
Sä wida Bewillnings-Utskottets förslag kemmer att remitteras, anhäller jag ödmjukast, att besia fä anmärkningar mä remisien utfösta, och de andra resveetive ständen meddelas. Herr 6rix>enavai6t, Löran^ upllste följande: Wid Be-vulni iqs-Uljkottets proiect torde det tillätas mig fä göra följande anmärkningar.' i.'v. Ätt icke längifwarer, utan läntagare, bör wid - Den 3 Augusti. 469 Vidkännas bewillnings-procenten synes mig emot billigheten och förutsätter ett wida större afseende pä Kronans winst, an pä den rättwisa som den contribueraude bör ätnjuta, och som laugt lfrän att tvinnas genom tiMcisen att göra sig beiald genom afdrag, twärtom gynnar längifmaren genom en indirect tillåtelse till procenteri Rätkwisare är i min tanka, att längifwarc betalar sjelf sin procent, och att i händelse han undandrager sig denna stadighet, hans fordran dä icke anses betalningsgild. 2:0. Progresiiv afgift utan afdrag af stuld, anser jag innefatta coiuradickion. Huru kan en taxerings comuLe bestämma en sadan afgift för en individ, utan akt känna hwad inkomst han har, och orättwist tyckes det mig wara, act betala för hwad man sägeS aga, men som werkeiigen äges af andra. z:o. Att bewillning äfwen bör betalas för hus pä landet, lwr jag wara mindre billigt. Ägaren har af dem ingen inkomst, utan en ärlig dryg känning af deras underhällande. Om egendomen är brandförsäkrad, älägges för den i flere ar en betydlig afgift» Deffutom är dek twärtemot den principe, som bör wara rädande: att upmuntra till bättre byggnader, tik ladugärds-byggnader af hus som bade gagna och pryda, och hwilket ändamål stak mindre winnås, ju mera byggnader onereras. 4:0.
Sålunda halva vi ett sällskap af minst 50,000 hundar i landet (efter folkmängden (3 \J2 millioner menniskor) en på hvar 70:de person) hvilkas underhåll, beräknadt till blott 6 sk. för hvarje om dagen, för 565 dagar uppgår till en årlig statsutgift af 2,281,250 R:dr Riksmynt, hvilket utan tvifvel är nog mycket, om man besinnar att icke fjerdedelen af detta antal är till verkligt gagn, ulan flertalet antingen onyttigt kammar-sällskap eller kringlöpande hundar, som lefva på allmän bekostnad. uppäta brödet för tusendetals fattiga menniskor och i samhället stifta, om 46 Bil. till Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. icke alltid en uppenbar skada, likväl olägenhet för många, obehag, osnygghet och otrefnad. Uti andra civiliserade stater har man derföre långt för detta ansett sig böra vidtaga utvägen alt på innehafvandet af hundar lägga en måttlig skatt, hvilken tjenat att hålla det eljest tillvexande hund-antalet inom tillbörliga gränser och ändock inbragt en ej obetydlig inkomst till kommunen eller det allmänna. Så i Frankrike, Danmark, England med flere länder. I en enda stad af Frankrike, Bordeaux, inhragte skatten på hundar år 4855 till stadens kassa 42,000 francs. Och i hela England, der antalet af isynnerhet jagthundar torde vara större, än i något annat land, uppgick statens inkomst af hundskatten för samma år till 5,565,700 francs, enligt en uppgift i Svenska Tidningen. Detta visar således att dessa stater ej ansett en beskattning på hundar för någonting så overkställbar! eller för staten likgiltigt, att derom ej ens lönade att tala. Men hufvud-ändamålet måste vara icke skatte-inkomster för staten, utan dels besparing af födo-ämnen för våra fattiga och hungrande likar, dels äfven förebyggandet af faran för vår egen sanitet och trygghet från hundracens obegränsade förökning i landet.
Dithän skola vi söka leda honom. Och då lofvar jag, att han skall få komma hit till mig två dagar i veckan för att under min ledning först utbildas till småskollärare. Sedan får han, då han hunnit föreskrifven ålder, begifva sig till Göteborgs seminarium för att der genomgå en fullständig skollärarekurs.» »Ja, jag, stackare, förstår la inte hvilket, som är bäst. Du får välja sjelf,» sade min ömma moder, ännu kämpande med sina tankar på min biskopsvärdighet. Jag var ju egentligen alltför barnslig för att kunna bestämma någonting, som rörde min framtid. Men jag hade ett stort förtroende och beundran för kyrkoherden Stålbom alltifrån den stunden, då han framför alla hedrade och uppmuntrade mig på husförhöret i Jutagård. Och derföre sade jag, att jag ville likasom kyrkoherden, hvarpå både min moder och jag hjerteligen tackade för hans löfte att gifva mig undervisning. Så blef det beslutadt, att jag skulle egna mig åt folkskollärarens vigtiga kall. Biskopstankarna fingo fara. Men jag kan dock ej förneka, att de sedan mer än en gång inställt sig. Och det är ej godt att veta, huruvida jag gjorde rätt, då jag på kyrkoherdens inrådan öfvergaf den ingifvelse, jag fått; ty jag har sett många fattiga ynglingar, mindre begåfvade än jag, sträfva sig fram till ganska höga, presterliga embeten. Men bäst det som sker, dermed får äfven jag trösta mig. Och jag har ju på det hela taget intet att beklaga mig öfver. Då jag kom tillbaka till prestgården för att fråga kyrkoherden, hvilka läroböcker jag skulle köpa, sade han: »Du skall slippa att köpa många dyra böcker, ty det vigtigaste, du har att studera för att rätt bereda dig till ditt blifvande kall som småskollärare, det är Böckernas Bok, den Heliga Skrift, all visdoms källa. Men dessutom får du skaffa dig Schartaus mindre katekes, till att börja med. Vår vanliga katekes och bibliska historien har du väl lärt dig i skolan,» sade han. »Och bibeln har du läst i ditt hem eller hur?» Jo! Jag hade läst igenom bibeln tvenne gånger tillsammans med min moder, upplyste jag.
Slorskiftes-landtmätare, angående pensions-rätl för. , Stats-Utskottels Utlåtande N:o 210. Strandskogen på Oland, angående förmedling af lägenheter å. I. 48. R. 124. III. B. 186, 191. A. 200. Strandvraksgods, om ändring i stadgarne rörande behandlingen af. XII. B. 363. A. 406. Strengnäs Elementar-skola, angående lönefyllnad af 200 R:dr b:ko årligen till Läraren i Naluralhistorien derstädes. Se Anslag. Stridigheter, om biläggande af mellan de Europeiska makterna upkommande. III. B. 184. A. 185. Slrinnholms Svenska Historia, om fortsatt understöd för utgifvande af. II. 373. III. K. 79. VI. Strokirch, Jean Baul Fredrik. VII. 163. Stråle, Nils Wilhelm yttranden. II. 384. Ström, J. A. af, Hofjägmästare, angående pension för. XII. R. 117. XIII. B. 334. A. 372. Strömrensniirgar, anslag till. Se Slats-Ulskottets Utlåtande N:o 158., Strömrensningsskyldigheten, om förnyad allmän författning angående dess utgörande i riket och särskildt om ki igsmanskapels skyldighet att deri deltaga. III. B. 184. A. 185. Strömsholm, angående upphörande af metallvågen derstädes. Se Metallvågar. Strömsholms Kungsladugård, angående eftergift för Notarien F. Lundblad af 1852 års halfva arrendelopp för. Se Eftergift. Strömsholms slott, angående granskning af dess räkenskaper. SlalsUtskottels Utlåtande N:o 201. §. 24. Stuart, C. G., yttrande. II. 430. Student-examen, om tillägg lill föreskriflerne i afseende på. XI. B. 56, 109. A. 120. XIII.