Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Frankrike hafva Regeringen och Deputeradekammaren gått ännu längre, och i Belgien har, på sätt här redan blifvit anfördt, ett förslag nyligen af Regeringen blifvit gjordt om förkastande af det förut antagna Auburnska systemet och antagande af det Philadelphiska. För så vidt andra länders erfarenhet får lill ledning för omdömet i denna del åbe - Den 28 April. 255 ropas, torde det anförda göra tillfyllest för att bevisa, att striden är tillräckligen utkämpad. Hr von Hartmansdorff likasom Hr Printzenskjöld har klandrat, att man föreslagit borttagandet af flere nu brukliga kroppsoch skamstraff, hvarigenom strafflagen skulle blifva så att säga ”fattigare”. Om rikedomen på straffarter, utan afseende på deras beskaffenhet, kan gifva lagen någon förträfflighet, så torde det böra medgifvas, att Europas sednare generationer handlat ganska illa då de borttagit den mängd straffarter, som våra förfäder inympat på strafflagarne. Jag säger den ”mängd”, emedan historien lärt oss att den menskliga tankekraften icke i någon riktning varit rikare än i uppfinningen af melhoder alt pläga sina medmenniskor. Endast i det fall, att de ifrågavarande slraffarterne vore ändamålsenliga, synes mig fråga skäligen kunna uppstå om deras bibehållande. Hvad beträffar spö-och risstraffen, fängelse vid vatten och bröd och landsförvisning, så hafva andra talare redan förut bemött hvad i afseende derå emot förslaget blifvit anfördt. Jag förbigår således detta. Af Hr von Hartmansdorff är äfven yrkadt bibehållandet af suspeusionsstraffet. De af lagberedningen anförde skäl synas mig likväl hafva varit tillfyllestgörande för borttagande af detta straff; men Hr von Hartmansdorff har sjelf derutöfver gifvit mig ett ytterligare skäl. Han har nemi. sagt, att den en gång invanda sysselsättningen gemenligen blifver för den äldre tjenslemannen så kär och ^omistlig att ett afbrott deruti understundom medför döden.
Äfven Småländska bruksägarne hafva fått vidkännas förluster af jernprisens fall, men som, enligt hvad förut är yltradt, blott en ringa del af deras tillverkningar vågföras för export och den vida större delen deremot afytlras på bruksbacken, hafva desse bruksägare mindre än andre, haft att beklaga sig öfver bristande afsättning. Det fortfarande nil och den drift, hvarmed denna vigtiga näringsgren bedrifves och utvidgas, har imeliertid åt ortens allmoge, som kunnat prestera kol och körslor, beredt en ökad inkomst. 14 I Skogshushållningen råder ännu samma obetänksamhet och missbruk, sorn nästföregående Femärsberättelser omtala. Forcerad tackjerns-blåsning medtager äfven bruks-skogarne, hvilket, utan alt kunna hänföras lill missbruken, endast i bredd med dessa kan betraktas såsom en anledning till farhåga för framtida skogsbrist och dermed oskiljaktigt förenade olyckor, som dock, i anseende till skogsmarkens i föregående berättelser omtalade reproduktions-kraft, ännu torde vara långt aflägse. Från Westra och Wassbo härader heter det: Skogarne minskas årligen genom den så allmänt brukliga fällebränningen, hvaraf vinsten i påräknade skördar ofta icke motsvarar arbetskostnaden, och de afbrända mycket stenbundna skogsbackarne synas i många år icke beväxla med annat än ljung och ormbunkar. Ortens aflägsenhet från hamnar och större stapelstäder vållar ock vanvärde å skogsprodukter. Allmogen finnér alltså mera uträkning att svedja och beså skogsmarken, men förfar dervid ofta så ovarsamt, att brist uppstår på byggnadsoch stängsel virke. Af de herrliga bokskogarne, som fordom funnits i mängd inom Wassbo, äro nu ganska få i behåll och ekeskogen går med stora steg till förödelse, sedan skaltemannen fått lösa den.
MED PLANSCHER OCH HANDARB. » 5: — IDUNS MODETID, UTAN PL. BARNGARDEROBEN E N ÄNKA SOM i 3: — » 3:25 ICKE UTGIFNINGSDAGAR! 18 JANUARI OCH FRITHIOF HVARJE UTGIFVARE: HELLBERG 1899. BYRÅ 12:TE ÅRG. TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. KOMMISSIONARER: EXPEDITION: KLARA S. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: AR ÄNKA. ETT PORTRÄTT TILL DAGSKRÖ- NIKAN. DEN LINDBLOM. Ni spörjer kanske, o m j a g icke » interviewat » henne. HOFBOKTRYCKERI. RENOUARD. » F r a m f ö r vittnesskranket blänkte guldbroderierna och knapparne på en generalsuniform. P å åhörareplatserna glänsande uniformer bland eleganta damtoaletter. H u r befinner han s i g? » » V i veta ingenting annat än det som innehölls i det redan offentliggjorda telegrammet. m. När. i » Dreyfus, Lucie, född Hadamard, boende. m. ten ringde i stormklockan, en eldsvåda. I n t e t spår. L i k a lugn, lika behärskad. * UPPKOMLINGAR. m. H a n uppträder ofta o c h gör sig alltid löjlig. Så växte han upp. Dess öron. Dina egna föräldrar skola vara dig f r ä m m a n d e, o m du uppsöker dem. STUGAN. TOMAS. T Z A M R A T E N, vårt lands förnämsta ungdomstidning, kostar för helt år endast 3 kr. Prenumerera för 1899 på försök 1 INTERIÖR FRÅN HORNBORGASTUGANaf alla GRAND HOTEL I ROM. KRONPRINSESSAN VICTORIAS ROSTAD. fl. k.
Besv. och Ekon.-Utskoltens BetänkandeN.-o 19. i3 stadganden bära prägeln af en helt annan tids anda, lika sparsam i före a"spir ,A“. sädT' .icte eller varit syne* ; ’ ' f ,182° “,s ['8 der det t 11 |,eter. -Hva(l säl^nda bidx t , nåder stadgadt kominer icke att lärapas till Landshöfdin«e-residenshusens byggnad och underhållande, utan bör det derom utfärdade ser skildta reglemente den 22 Februari 1750, så hädanefter som hittills, tjena' Ull underdånig efterrättelse'. Hvad lagstiftaren här på goda grunder åtskiljt synas mig Utskotten icke eller hafva bordt utan tillräckliga skäl förena’ De omnamnda tvanne forfattoingarne af yngre härkomst äro ingalunda hvad man möjligen föreställer sig, förklaringar eller tillägg till den äldre författningen, i hvilken händelse den nu föreslagna amalgamerings-processen utan serdeles betänklighet, kunnat försiggå. De afse tvärtom och behandla olika lorerna! och aro, såsom sig bor, efter de skiljaktiga förhållanden, som häraf ^ föranledas, uppgjorda och lämpade; hvadan de icke eller hvar för sig och ännu mindre sammantagne, kunna anses rätt tjenlige att sättas i stället för Allmanna Lagens stadgande.! i 26 Gap. 2 § Byggninga-balken.
Hamiltons förslag, som handlade om riksdagsmanna-arfvoden , skulle förbigås. Jag kan ej finna något) anledn. härtill , särdeles då den blifvit understödd af Hr von Hartmansdorff, hvarföre man kan vänta alt den utan debatt skulle vinna bifall. Jag finner åtminstone ej skäl att förbigå den. derföre att man skall vänta tilldess Hr von Hartmansdorff* förslag förekommer. Jag yrkar derföre, att, i händelse ej Hr Frih. o. ldandtm. anser att R. o. Ad. härom fattat beslut, propos. måtte framställas till bifall å denna punkt. Frih. Boye: Om jag icke fattat orätt, så är det en stark öfverensstämmelse mellan denna punkt i Frih. Hamiltons förslag och en annan i Hr von Hartmansdorff*. Mig synes då, att på samma grund, som flera punkter i anledn. af likheten blifvit uppskjutna, äfven denna kunde blifva det, tilldess vi komma till Hr von Hartmansdorff» förslag. Hr Lefren: Ifall icke R. o. Ad. redan fattat sitt beslut alt denna punkt skall uppskjutas, så skulle jag vilja understödja Hr Dalmans åsigt i detta fall, på det man skulle slippa att säga, att det är Hr von Hartmansdorff* förslag som vinner. Frih. Boye: Då fråga nu är, icke om sjelfva punkten, utan om punktens föredragning , om den skall komma före eller skjutas upp; så skulle jag åberopa ett skäl , hvarpå mängden af oss torde fästa afseende, att nemi. det vore bäst att nu få gå att äta middag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han icke nu lill piöfning kunde framställa [3 punkten af Frih. Hamiltons förslag, då R. o. Ad. nvss ansett den böra för det närvarande förbigås. Hvad 8 punkten angitige, som vore bland dem, som återstode att pröfva, ville Hr Landtm., innan den till pröfning föredroges, hemställa till Frih. Hamilton och R. o. Ad., om icke den redaction, som komme att föredragas, borde erhålla följande lydelse:
För det tredje och då 28 § Riksdags Ordningen innehåller, att »Ridd. »o. Adeln, Presteoch Borgare-Stånden välja sist inom åtta dagar »sedan Riksdag blifvit öppnad Ledamöter till de i grundlagen stad»gade Utskott nemligen Constitutions-, Stats-, Bevillnings-, Banko-, »Lagsamt Besvärsoch Ekonomi-Utskotten», med det omedelbart derefter följande tillägg, »att Hemliga Utskottet väljes då Konungen »sådant äskar», har Utskottet, åt dessa stadganden, med hvarandra jemförda, icke kunnat gifva någon annan tydning, än att ledamöter i Hemliga Bilaga till Höglofl. Ridd. och Ad. Prat. vid 1856 års Riksd. 2 (i K idilarlius-U is ko 11 o ts Utlåtande N:o 4. Utskottet bör utses på enahanda sätt som öfriga Utskolts-ledamöter och att fördenskull deras utväljande af Ståndet samfäldt är stridande om icke emot nämnde grundlags-§:s ordalydelse, åtminstone emot dess rätta mening. På dessa grunder anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herr Brakels motion, att Ridd. o. Adelns medlemmar i Hemliga Utskottet måtte genom val samfäldt in pleno utses. Utlåtande, i anledning af Friherre F. W. Stael von Holsteins motion om förändrad redaktion af 2 mom. i 7 § Riddarhus-Ordningen. Hörsamt Memorial. Medelst utdrag af Högloft. Ridderskapefs och Adelns protokoll af deri 3 sistlidna December, har Höglofl.
Med Utsk:t är jag visserligen ense derom, att dödsstraffet icke bör tillämpas för hvarje begånget mord, och jag vill icke heller bestrida riktigheten af Utskds upfattning af den Kongl. Nåden, trien 316 en 24 Mars f. m. utom de betänkligheter emot stadgandet i lag af endast vilkorligt dödsstraff för mord, hvilka nu blifvit af Hr Dalman anförda, och de, som Utsk:t sjelft antydt, förekommer äfven, att då ovilkorligt dödsstraff! är stadgadt för mindre grofva brott an mord, icke blott i den ännu gällande delen af vår gamla brottmålslag, utan äfven i de delar, som redan blifvit omarbetade, t. ex. för rån, så skulle en inkonseqvens häraf upkomma. Inskjutandet af den föreslagna latituden t i § af denna Förf. har också påkallat ökade strafflatituder i de följande gg, der synnerligen mildrande omständigheter vid andra brott förekomma. Deraf upstår icke blott den följd, att latituderna i dessa §§ blifva större, än att de passa in med systemet i sin helhet, utan sjelfva straffskalan blir till och med i viss mån förryckt, om man jemför det ena brottet med det andra. Min största betänklighet emot Utsk:ts förslag är likväl den, att ett slags hinder skulle derigenom upställas emot ett sä vid sträckt begagnande af Konungens rätt att eftergifva lifsstraff, sorn nu af Honom utöfvas. Mördaren benådas nu vanligen till iif vet, om endast någon mildrande omständighet kan upsökas, men om lagen skulle stadga, att han må undgå dödsstraffet endast i det fäll, att omständigheterna äro synnerligen mildrande, så ser jag knappt, huru Högste Domstolen skulle kunna tillstyrka nåd för en mördare, som blifvit dömd till döden; och om Utskrts åsigt om nåden är riktig, borde dä också Konungen tveka att benåda en sådan brottsling till lifvet. Sådant skulle likväl icke öfverensstämma med allmänna tänkesättet, som, med rätta, önskar en sparsam tillämpning af detta fasansvärda straff.
K o n u n g e n visade sig dock ganska sällan på gatorna i Belgrad. Han visste, att han ej var populär, framför allt efter det för h o n o m så olyckliga serbiskbulgariska kriget, som g a f ett så förfärligt slag åt serbernas stolthet o c h åt deras gamla pretentioner på Bulgarien. Så småningom blefvo de båda makarne allt hätskare o c h hätskare m o t hvarandra. Drottning Natalia skydde ej att uti hela hofvets närvaro och ibland till o c h med, när konungen själf var närvarande, m o t honom utslunga de djärfvaste förebråelser och beskyllningar. Följande små anekdoter kunna tjäna till exempel härpå: V i d en middag, som konungen gaf, sade han åt majorskan Deskovitsch, den österrikiska militärattachéns fru, att han erhållit sin uppfostran i Paris, hvarvid drottningen inföll: » D e t skola eders majestäts gäster hafva svårt att t r o. » V i d kejsar V i l h e l m I:s nittioåriga födelsedag infann sig konung Milan hos tyska sändebudet i Belgrad för att framföra sina l y c k - önskningar (något som suveräner i större stater än Serbien gjorde). D å konungen återkom från gratulationen, uttalade sig drottning Natalia i flere personers närvaro m e d mycken skärpa öfver en dylik » servilism » o c h tillade: » Det måtte flyta betjäntblod i konungens af Serbien ådror. » G e n o m sådana uppträden och otaliga många andra fann sig konungen slutligen nödgad att begära skilsmässa, något som drottningen med all makt satte sig emot. K o n u n g Milans vilja var dock starkare, o c h den 14 oktober 1888 förklarades de af metropoliten skilda åt. Drottning Natalia for då till W i e s b a d e n, tagande sin son med sig. Denne togs dock från henne genom de serbiska myndigheternas försorg, oih hon förbjöds att vistas i det land, hvars herrskarinna hon en gång varit, och hvars folk med kärlek talar om » sin goda moder Natalia ».
Domaren, då man här uppdragit den åt kommunerna. En stor del af det genom författningen tillkomna besväret för domaren borde ock nu vara undangjordt, då de, som vilja fullgöra sm pligt, måste hafva de omtalade förteckningarne öfver förmynderskap färdiga. Emot dessa förteckningar hafva anmärkningar hufvudsakligen riktats. Inom Utskottet har blifvit upplyst att flerstädes så tillgår, sorn vid förslagets upprättande också afsågs: att gode männen för de särskilda socknarna föra särskilda förteckningar öfver förmynderskap, hvar för sin socken; att dessa gode män infinna sig hos domaren före eller vid höstetingen och dervid, efter anmodan af förmyndarne, medtaga och aflemna de bevis öfver räkningarnes ingifvande tili gode männen, som af förmyndarne böra företes för domaren, samt att gode männen vid detta besök hos domaren medföra sina förteckningar öfver förmynderskapen i socknen, i hvilka de naturligtvis hafva antecknat hvilka förmyndare aflemnat räkning, eller om denna föranledt till anmärkning Om nu domaren låter upprätta sin förteckning öfver förmynderskap socknevis och med gode männen öfverenskommer att i deras förteckning förmynderskapen upptagas i samma ordning som i hans egen, så blir domarens besvär ganska ringa, enär han blott eger Lag-Utskottets Betänkande J\i 32. 23 alt utur gode männens förteckning, efter jemförelse med berörda bevis, i sin förteckning anmärka för hvilka förmynderskap räkenskaper blifvit aflemnade, samt förelägga de försumlige att fullgöra sin skyldighet. De flera olägenheter, besvär och vedermödor för domare och förmyndare, sorn i detta afseende förespeglats såsom följder af författningen, synas mig härigenom betydligt reducerade. Att i öfrigt åtskilliga tvifvel, betänkligheter och svårigheter måste uppstå vid införandet af en ny institution — ty det måste medgifvas att tillsynen öfver förmyndares förvaltning hittills varit nästan ingen — kan väl ej väcka förvåning. Sådant inträffar vid hvarje ny lagstiftning, men jemnar sig småningom; en viss praxis utbildar sig, betänkligheterna upphöra och arbetet blir vana. Vissa förenklingar kunna också med tiden vidtagas.
Detta mitt förslag har icke af Utsk. blifvit antaget, utan Utsk. har i stället föreslagit en ny författning, om hvars lämplighet likväl tankarna äro särdeles delade. Man har här sagt, att väsendtliga anmärkn:r förefinnas emot förslaget, men att man icke destomindre ville antaga detsamma, på det alt vi måtte komma ifrån det närv:de tillståndet. Jag medgifver, att det närv:de tillståndet är sämre än tillståndet skulle blifva, om förslaget antages, men jag kan likväl icke understödja detsamma egentligen derföre, att vår lagstiftning antagit såsom grundsats, att betrakta kyrkan och den religiösa tron från en synpunkt, som från hedenhös varit erkänd, och ännu icke blifvit underkänd. Hvad som isynnerhet visar, att Utsk. förfarit lättsinnigt är, att Utsk. borttagit den i K. Proposm intagna restriktionen, att affall från statskyrkan skall ske till annat kristligt samfund. Man kan tänka sig, alt en person anmäler hos sin själasörjare, att han vill öfvergå till annan lära, och efter föreskrifna varningar utstrykes han ur kyrkans samfund, men sedan ingår han icke i något religionssamfund. Detta är ju ett uppenbart gyckel och denna omständighet är för mig tillräcklig att tillstyrka afslag å Betänk.; men det är för mig en samvetspligt, att söka förekomma, det Sverige, det enda land i hela verlden, som bevarat religiös enhet, icke för ett förslag, hvilket äfven af sina anhängare erkännes vara särdeles underhaltigt, bortkastar denna religiösa enhet. Hr Gr. o. Landtm, har i afs:de på det formela af frågans behandling föreslagit, att Betänk, skall först afgöras och sedan frågan om underd. skrifvelse till K. M. i enlighet med Prof. Brings reservation. Jag antager denna reservation, ehuru förslaget deri icke synes mig tillfyllestgörande, men jag anser det ändå leda till något bättre. Jag beklagar, att Utsk. icke velat antaga, hvad jag vid frågans förra behandling föreslog och nyss omnämnt i afside på tillämpningen af landsförvisnings-straffet och åtals anställande. Jag anhåller om afslag å Betänk. Hr Hjerta, Lars:
M. täck o ' tes finna lämpligt, att, när extra ordinarie lönförhöjning af 50 procent varder tillagd en Bataillons-Eäkare, som tjent i 8 år, beloppet såsom en personel förmån, upphörande med innehafvarens afgång eller befordran, kunde anvisas att på allmänna Indragnings-Staten utgå. Riksens Ständer framhärda etc. N:q Underdåniga Skrif velter1 81 N:o 28. Uppl. o. godkänd hes Ridd. o. Ad. d. l4Apr. 1823. Preste-Ståndet d. 17 — —• Borgare-Ståndet d. 17 — .— Bonde-Ståndet d. 17 JRiksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i an ledning af Kongl. MajUs Nådiga Remiss om fortfarande till nästa Riksdag af ett årligt anslag för Fattigv år ds-Inrättningen i Carlskrona. S. A. K. •Riksens Ständer hafva från deras Stats-Utskott erhållit del af E. K. M:s Nådiga remiss af dea 13 sist!. Februarii rörande Dess Befallningshafvandes i Blekinge Län underdåniga hemställan om förord hos Riksens Ständer till utverkande deraf att det, år 1815, för Fattigvårdsoch Arbetshus-inrättningen i Carlskrona, beviljade årliga anslag af 3000 R:dr Banco, hvilket, i följd af det beslut, Riksens Ständer, uti deras underdåniga skrifvelse den 2 Februarii 1818» meddelat, äfven intill innevarande Riksdag fortfarit att å Staten årligen utgå, kunde än vidare och åtminstone till nästkommande Riksdag få påräknas, helst, enligt hvad jemväl med utdrag af räkenskaperne blifvit visadt , de öfriga till nämnde behof disponible tillgångarne äro otillräckliga för den talrika faltig-personalens vård och underhåll; hvarjemte hos Riksens Ständer Bikung tili Riki-St.
Allt detta har icke sin motsvarighet hos oss, som med få undantag måste inom månaderna Maj—Oktober inskränka vår verksamhet för jordens bearbetande, besående och skördande ; och om förhållandet härutinnan är något bättre i södra delen af Riket, så upväges detsamma af det mera ogynsamma i de nordligare delarne. Vi hafva på sednare tider åtagit oss stora utgifter för kommunikations-anstalternas förbättrande, men äfven sedan vi nått målet, att genom jernvägar förena några ändpunkter i Riket, så skola vi lika väl då som nu, under vissa tider af året, af frusna haf afhållas från ett oafbrutet varu-utbyte med det öfriga Europa. Dessa för oss ofördelaktiga förhållanden kunna svårligen betviflas, men om man äfven vill antaga motsatsen, eller att vi kunde frambringa säd och öfriga jordbrnksalster för lika godt pris, som andra af klimat och läge mera gynnade länder, och att vi af dem samtliga frambringade mera än vi sjelfve behöfde, så skulle vårt upträdande på den utländska marknaden icke kunna ske på samma fördelaktiga villkor, som vi efter förra Riksdagens tull-lagstiftning inbjudit utländningen att inom vårt eget land konkurrera med oss. För att taga ett exempel, vill jag jemföra ladugårds-produkten ost. Vid dess införsel här i landet eger numera ingen tullafgift rum, men då den Svenske tillverkaren deraf kan exportera något till andra länder, så mötes han öfverallt af tullsatser, uppgående pr centner: i Norige till 4 rdr 63 öre, i Danmark till 7 rdr 29 öre, i Ryssland till 37 rdr 68 öre, i England till 89 öre, i Tyska Tullföreningen till 8 rdr 49 öre, i Nederländerna till 3 rdr 25 öre, i Belgien till 3 rdr 51 öre och i Frankrike till 4 rdr 66 öre. 151 Den 3 December f. m. Den Svenske exportören af ost måste således, för att på dessa länders marknader kunna konkurrera med derv:de producenter, hafva tillverkat sin vara för ett pris, så mycket billigare än deras, att den kan bära tillägg af införseltull och frakt.
Jag tar Gud till vittne, att ingen är lifligare vän af unioner, än jag; men jag tror att ett ärligt, manligt och värdigt språk från Svenska tolket till sin Konung icke kan förtyckas i Norige, och jag är öfvertygad ora. — att med lika beredvillighet, som Sverige ingick November-traktaten med Norige, lugnt utsättande sig för de faror, som det från sin mäktige granne kunde hafva att frukta, med lika lugn, beredvillighet och kärlek skall Sverige äfven fortfarande visa Norska folket samma trofasthet, som det alltid ådagalagt; — att Norska folket skall se, att om Svensken ärligt uttalar sin mening, så är han icke mindre trofast; och slutligen — att detta sätt att uttala sin mening icke innebär den minsta afvoghet, utan att tvärtom ett förhemligande af den känsla, som i denna stund lifligt rörer sig i Svenska mäns bröst, icke vore nationen värdigt. Afven detta anförande framkallade mångå bifallsrop. Frih. Hamilton, Hugo: Diskussionen har redan dragit så långt ut, att det är en skyldighet att söka vara kort. Jag får då till en början hembära min tacksamhet till Utsk:t för de resultater, hvartill detsamma kommit. Det har nemi. i början af sitt Betänk, undanröjt allt, som i den första af de ifrågavrde motionerna kunde synas för strängt. Det har äfven i den andra frågan åt sidan skjutit hvad som yttras om sjelfva rättsförhållandet, och som kan 212 Deri 17 Mars f. m. vara en olika tolkning uuderkastadt. Detta hofde hafva fört diskar in på den lugna ton, som — om någonsin — visserligen nu är högeligen önskvärd. De anmärkningar, som af tvenne bland de förste talarena blifvit gjordt mot motiverna i Utsk:ts Betänk., instämmer jag till aldra största del uti; men jag vill icke upprepa ett ord deraf, utan nöjer mig med hvad den siste värde talaren förklarat, att det icke vore meningen att i den underd. skrifvelsen till K.
Då, S ta t «r-U tskottets Betänkande n. 569 Då, genom de beslut Rikets Höglofl. Ständer, i afseende på den Allmänna Statsregleringen vidtagit, redan blifvit förordnadt, huru med Uppbörden och redovisningen af de, under flerfaldiga Titlar, ingående directa och indirecta Stats-Inkomster förhållas bör, samt, så väl dervid, som särskildt i sammanhang med Beslutet om Regleringen af Rikets penninge-väsende, Riksgäkls-Contoiret fått sig sådane befattningar och åligganden uppdragne, sorn göra dess tillvarelse tills vidare alldeles oumbärlig: så anser Utskottet sig icke kunna Herr Linströms förberörde Motion i någon måtto understödja. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers eget bepröfvande vördsamt öfverlemtias. Utdrag af Protocollet, innefattande en Ledamots särskildta yttrande, bifogas. Bet ii n Landen. Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Ständers Stats-Z/tskott den 21 October 1823. s. D. Vid nu verkstäld justering af Betänkandet, i anledning af Herr Linströms, Jacob, Motion, att an lingen Uppbörden ocb redovisningen af alla Allmänna Medel mätte öfverlennäs till Riksgälds-Contoiret, eller ock detta Verk alldeles upphöra, yttrade Herr Linström: ”Vid Betänkandet om Riksgälds-Verkets upplösning, kan jag nu mera desto mindre hafva något att erinra, som de nya åtgärderne i financielt afseende ofelbart synas i tidens längd bereda detta Verks betydliga utvidgning och införlifvande med liela Riket till den grad, att man torde få svårt att urskilja det ena från det andra; Men då Höglofl. Be redningen hetraktat saken på den ena^ visserligen messt framlysande, sidan; har Beredningen alldeles glömt den andra, som också uti mitt Memorial omförmäles, den nemligen, att alla Kronans Intrader borde till Riksgälds-Contoiret inbetalas och derifrån, efter Stat och Titlar, till vederbörande Verk utdelas.