Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är berättadt, att Dofre en dag sade till honom: »Nu tycker jag mig hafva lönat dig rätt, för det du skänkte mig mitt lif, ty jag hafver höjt dig till konungamakten: din fader är död, och jag var ej långt ifrån honom, när han dog. Nu skall du fara hem och taga emot hans rike. Och lägger jag dig på hjärtat, att du ej låter skära ditt hår eller dina naglar, förrän du varder envåldskonung öfver allt Norge. Jag skall vara din hjälpare, och när dig skall jag vara i striderna. Däraf skall du få gagn; jag varder farlig för dina fiender, enär jag ej blifver lätt att se. Lef nu väl och lyckosamt! Gånge dig allt till heder och lycka, till ära och sällhet, fastän du varit här nere hos mig!» När Harald återkom hem, vardt han tagen till konung öfver de fylken, som varit hans faders. Sina män förtalde han, hvar han vistats under dessa fem år, och vardt han kallad Harald Dofrefostre. Men sedan han underlagt sig allt Norges land, fick han namnet Hårfager. om tjuren Brandkrosse omtalas en annan nordisk bärgkung, som visserligen visar sig tjufaktig och dolsk mot människan, men som till sist dock, när man väl lyckats få tag i honom, är mycket mån om att på ett fullt tillfredsställande sätt godtgöra, hvad han förbrutit. Bonden Grim på Island hade en tjur, lyder sägnen, som hette Brandkrosse och som han satte ett mycket stort värde på. Han gaf den mjölk hela året om, och i tio år hade han ägt den. En vacker sommar, när höt stod stackadt rundt om husen, hände det sig, att tjuren började visa sig besynnerlig. Den sprang ut och in, och stackarne kastade den omkull. Man sökte gripa den men lyckades ej, och den vardt dess mer rasande, ju flera som kommo till. Omsider sprängde han i väg rakt ut till Yttre Krossavik, kastade sig i vattnet och sam ut i hafvet, så långt man kunde ögna den ifrån land. Det gick bonden Grim djupt till sinnes, att hans älsklingsdjur försvunnit. Han blef slö och njöt föga mat och sömn.
Med hänsigt till mitt äldre anförande i ämnet, vttrades nyss den mening, att charge's d’affaires torde vara lika fullkomligen qvalificerade som envoye's alt gagna våra i lärda, artistiska och technologiska yrken resande landsmän; och förmentes derjemte, att utkommande arbeten och tidskrifter i dessa ämnen, och brefvexling emellan alla länders instituter, uppfylla fullkomligen behofvet af lärda communicationer. — Till vederläggning af denna sistnämnda, alldeles oriktiga föreställning, behöfvcr jag endast åberopa alla dessa yrkens män och alla staters omsorg att bekosta resor af Den 10 A 11 g u s t i f. m. i-frågavnr. egenskap. De veta alla, att ett ar läsa och höra berättas; ett annat att samtala oell sjelf se. — Hvad åter angår charges d’a(Taire’s förmåga, har jag den visst icke besil idt, men tvertom förordat. Det jag förra gången sade är, att deras tractamenten icke förslå till det lefnadssätt, hvarigenom de yppersta connectioner beredas våra resande forskare. Hvad på vår sida sagdl blifvit om behörigheten deraf, att Sverige, äfven i sättet att diplomatiskt låta representera sig, behåller sin rang i Europa, har blifvit mottaladt så, som handlade det om en fåfängans lusta att lysa utöfver denna oss tillkommande och af ålder ägda rang. — Ofta har af våra utrikes Statsministrar, medelst authentika handlingar, blifvit styrkt, alt vår diplomatiska representation, i anseende så väl till dess budget, som till beskickningarnes antal och karakterer, är under öfiiga staters af enahanda rang i Europa. Frågadt har blifvit, om ej lyckligare varit för Sverige, att obemärkt och utan deltagande i Europas angelägenheter fortlefva i sin vrå. Ja, svarar jag; men det har varit och skall förblifva omöjligt. — Alt lefva ett snäckans lif, beror icke af en Europeisk stat, och minst af Sverige, äfven om dt-1 vore fullt insulärt.
Propos. fästat afseende på nuvar:de förhållanden, då Han föreslagit, att utmyntning skulle ske jemväl af | Öre, hvilket svarar emot en styfver, och sorn något giltigt skäl emot detta förslag ej blifvit anfördt, men många skäl tala för detsammas antagande, anhåller jag alt R. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:s hemställan, bifalla K. M:s förslag i afseende å kopparmynlningen. Jag får likväl fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, huruvida Ulsk:s, i öfverensstämmelse med K. M:s förslag, gjorda hemställan, alt 10 Örestycken jemväl af koppar skola utmyntas, bör bifallas, sedan R. o. Ad. beslutat, att elt silfvermynt af samma valör skall utmyntas till mindre lödighet än det öfriga silfvermyntet, i hvilket fall med skäl kan antagas, att kopparskiljemyntet blifver öfverflödigt. Då Frih. Palmstjerna nplyst, att ut4 H. 17 258 Den 22 Februari e. ra. myntning af sistnämnde silfvermynt, i anseende till den lägre legeringen, skulle kunna tillvägabringas utan någon större kostnad, än för mynt i allmänhet eger rum, anser jag för min del att det vore skäl alt bespara myntverket den onödiga kostnad, som naturligtvis blifver en följd af präglandet utaf 2:ne slag af mynt till samma valör. Jag får således hemställa, huruvida - det icke vore lämpligt att besluta, att ulmyntning af kopparmynt å 10 Oren icke komme att ega rum. Frih. Tersmeden: För att börja med slutet af hvad Hr Printzensköld sednast yttrat, får jag uplysa den värde ledamoten derom, att hans förmenande, det Utsk. skulle hafva tillstyrkt präglandet af ett kopparmynt om 10 Ören, är grundadt på ett misstag, enär Utsk. tvertom på anförde skäl afstyrkt R. St. att antaga K. M:s Propos. i denna del. Härutinnan är således Utsk. af samma tanke som Hr Printzensköld. Beträffande äter \
Befallningshafvande tillstyrkta åtgärder, föreslagit Rikets Ständer att, jemte det tillskottsräntetagarne i Blekinge fortfarande bibehöllos vid den, genom Kongl. Brefvet den 14 Juli 1833, dem tillerkända rättighet att tillskoltsräntorna med förvandling efter årlig markegång utbekomma, öfverskotts-räntegifvarne i nämnde län matte förunnas att från och med det år, med hvilket nästa statsreglering vidtager, åter utgöra öfverskoltsräntorna utan förvandling efter samma grund, som intill år 1844 var gällande, eller med 16 sk. Banko eller 50 öre Riksmynt årligen för hvarje daler, hvaraf öfverskotts-räntan består, samt att, till betäckande dels af skilnaden emellan det belopp, ifrågavarande räntor, sammanräknade, efter berörde grund komma att utgöra, och den summa, hvartill desamma, förvandlade efter markegång, skulle uppgå, hviHyett skilnad efter 3 R:dr Banko eljer 4 R;dr 50 öre Ruut il Stats Utskottets Utlåtande JW 59. för hvarje daler af den summa, 3,494 daler 4 öre silfvermynt, hvartill merberörda räntor, enligt ett öfver dem utur 1756 års indelningsverk för Blekinge gjordt sammandrag, belöpa, uppginge till 15,723 R:dr 56 öre Riksmynt, dels ock af den brist, hvilken, i följd deraf att tillskottsräntorna, som sammanräknade uppginge till 3,742 daler 20 öre silfvermynt, enligt hvad ett öfver dem upprättadt sammandrag utvisade, sålunda med 248 daler 16 öre öfverstego öfverskotts-räntornas summa, kuude yppas i tillgångarne för tillskotts-räutornas utgörande, måtte på Riks-stalens femte
1 fråga om den samlade Fondens framtida användande, har Utskottet äfven funnit sig böra instämma uti de i åberopade yttrande framställda åsigter, att Fonden icke under något villkor må kunna till Canal-verkets underhållande anlitas, förr än af influtne räntemedel hunnit bildas ett capital af minst i5,ooo R:dr, eller samma summa, som det, enligt Rikets Ständers beslut, i Bolagets fastigheter redan intecknade belopps att derefter Fonden endast får användas lill företagande af sådana större reparationer och arbeten, som icke utan segelfartens stängande kunna verkställas, och hvilkas kostnader öfverstiga då befintliga besparingar med tillägg af beräknade öfverskott å Canal-inkomsterna för 3:n« år; att, vid inträffandet af dessa förhållanden, det bör ankomma på undersökning och pröfning af Styrelsen öfver vatten-communications-anstalterne i Riket, huruvida och till hvad belopp bidrag af Fonden må utgå till ifrågavarande arbetens utförande, samt alt det således bör vara Bolaget betaget att genom något sitt enskilda beslut eller tillgörande undanrycka större eller mindre del af Fonden från det dermed afsedda hufvudändalnål, nemligen Canalens framlida underhållande samt möjligen erforderliga ombyggnad , utan att Slaten i sådant afseende någonsin skall vara nödsakad vidkännas ytterligare bidrag. Härvid har Utskottet likväl trott, att, lill förekommande af Reparations-fondens fullkomliga försvinnande, nu dessutom borde af Rikets Ständer meddelas det förklarande, att det, såsom villkor för eftergiften af Statens fordran för låne-understöden afsatta capital af i5,ooo R:dr, eller den summa, hvarå CanabDirectionens till Riksgälds-Contoiret redan aflemnade förskrifning blifvit utfärdad, icke under någon händelse får, utan Rikets Ständers samtycke, från Riksgälds-Contoiret till större eller mindre del uttagas och af Canal-Bolaget disponeras.
Den 11 Maj. e. m; 3*9 Vördsamt Memorial! Under nu påstående Riksdag har Riksens Ständers uppmärksamhet synnerligen blifvit lästad vid våra Näringars tillstånd, och ett särskildt Utskott fått sig uppdraget att undersöka, så väl orsakerna till deras vanmagt, som medlen att återlifva dem. Om man å ena sidan måste medge, att våra inhemska Näringar icke kunnat undgå att vidkännas de svårigheter, som varit en följd af handelns osäkerhet under ett länge fortsatt krigs-tillstånd både inom och utom Eu.’ ropa, måste man å andra sidan erkänna, att en mängd Författningar i vårt Fädernesland gifvas, hvilka inskränka närings-fliten inom allt för trånga gränsor , till betydligt hinder för Näringarnes förkofran. Att för hvar* je Närings-gren särskildt granska de förordnanden, som den röra, blifver otvifvelaktigt det säkraste sätt att utröna huruvida rättelse eller ändring är af nöden. Men då en sådan fullständig undersökning allena kan väntas af flera upplysta personers gemensamma bemödande, är min afsigt blott att vidröra några Oeconomiska Författningar, om hvilkas otjenlighet och skadliga verkan jag sjelf som Närings-idkare kommit i erfarenhet. Knappt finnes inom vårt Fädernesland någon Näring, som mer än Bergshandterin. gen fått vidkännas olägenheterna af ett öfver densamma utöfvadt förmynderskap, och 33« Pen i i Maj. e. m. i hvilken den enskildta industrien mer vid hvarje steg ser sig hämmad af författningar under särskildta perioder utfärdade. Jag vill inskränka mig till anförande af några Förordningar rörande Kol-handeln i Bergslagerna. Kongl. Jern Bergs-Ordningen den 6 Juli 1649, stadgar: att ingen Bergsman må eller sKall hafva magt att försälja någon skog utom hyttelaget eller förskingra dess koi-tillverkning undan hlåsningen i samma hytta, men vara förpligtad att kolen inom hyttelaget utbjuda, så framt han sådana vill aflåta. Likaledes Kongl. Förklaringen den t April i739.
Svar på återremiss 8 — 46 — a. a.25Febr. a. a. 23 Febr. a. a. 23 Febr. a. a. 25 Febr. Klosters Församlings Skolhusbyggnad, mark till, se Eskilstuna. » » Kyrkogård, jord till, se Eskilstuna. Kock, om gratifikation åt Statskommissarien. 4 i 319 b. 21 Okt. b. 21 Okt. b. 21 Okt. b. 21 Okt. Kolera-sjukdomen, om ändrade föreskrifter i afseende på sättet att förekomma dess införande i Riket 8 85 b. 31 Maj 17 Maj 20 Maj b. 17 Maj » i anledning, af Riks-Ståndens olika beslut 8 . 102 a. a. 5 Juli a. a. 1 Juli 8 Juli a. a. 1 Juli 84 57 » om ändring i K. Förordningen d. 5 Sept. 1854 derom. » om tillägg till samma K. KeA, hemmansränte-, mantalsoch Qvarntullsvid Stora Kopparberget, upphörande af naturaleverering deraf Komiterade till Tryckfrihetens Vård, ang. skedt val af Komministrar och extra ordinarie Prestman, om lönförbättring för, m. m 9 4 8 i 64 j 80 Lit. B. 22 Mars 31 Maj b 22,23Mars 13 Maj b. 22 Mars 29 April b. 22 Mars a. a. 28 Apr. 35 59 ! w K. ongl. Proposit Iler Skrifvelsel c» e> 3 8' qq Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. CO P CR co w 05 Ridd. o. PresteBorgare. BondeNo N:0 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. N:0 T Kommunal-Nämnder, inrättande af 8 110 b. 21 Juli b. 22 Juli 22 Juli b. 19 Juli Konga och Upvidinge häraders Tiondegifvare, se Upvidinge.
“Om jag icke får eller kan återvinna hans hjärta,“ tänkte jag, “önskade jag att kunna rädda hans snille ifrån att bli tidsandans slaf.“ Kellgren hade åtskilliga gånger varit inbjuden i vårt hus och äfven infunnit sig där; men han hade aldrig besökt oss oftare än då han blef särskildt bjuden och tycktes med afsikt undandraga sig allt intimare umgänge. En dag underrättade mig min kammarjungfru, att en ung finsk flicka bad att få tala med mig. “Hon ser olycklig och fattig ut,“ bifogade kammarjungfrun. “I sådant fall, låt henne komma in,“ befallde jag, och några ögonblick därefter stod min unga landsmaninna innanför dörren till mitt toalettrum. Jag frågade hvad hon önskade och fick då veta, att hennes mor arbetat på min brudutstyrsel, men året efter mitt giftermål flyttat öfver till Sverige, i hopp att där kunna få större förtjänst. Förhållandet blef emellertid omvändt, och fattigdomen hennes öde. Nu infann sig den unga flickan hos mig för att bedja om arbete åt sin mor och rekommendation för sig själf. Hon hade god röst och ämnade söka sig in vid teatern, emedan hon hade hört, att kungen själf beskyddade dem, som blefvo prästinnor i Thalias tempel. Flickan var vacker, och då jag bad henne sjunga för mig, fann jag att hon hade en ovanligt stark röst. Jag lofvade att rådgöra med min man om saken. Hon skulle dagen därpå erhålla arbete för sin mor och besked om huruvida hon kunde hafva några förhoppningar med afseende på teatern. Vid middagsbordet talade jag med min man; men han var den dagen mycket tankspridd och gaf mig det svaret, att magister Kellgren troligen vore den, som kunde gifva de bästa upplysningarna i detta afseende. “Han är,“ utlät sig min man, “en stor favorit hos kungen och bör således kunna bli skyddspatron för din aktriskandidat. Skrif några ord till Kellgren och bed honom komma hit, så får du tala vid honom om saken; detta är, enligt min uppfattning, det enklaste. Han och du äro ju gamla bekanta,“ tillade min man, liksom han alldeles förgätit den tid, då Kellgren och han voro rivaler. Jag skref samma afton, sedan min man i enlighet med sina vanor, gått bort, för att icke återkomma förrän emot morgonen.
Samma dag godkände första kammaren äfven utan debatt lagutskottets hemställan o m skrifvelse till k. m.-t i syfte att gift kvinna må v i d prästval kunna utöfva sin frånvarande mans rösträtt. 63 Fjärde kammarmusiksoarén gafs den 17 dennes inför en ganska talrik och m y c k e t tacksam publik. Mellan de båda klassiska mästarne H a y d n o c h Beethoven stod en nutidsmästare, nämligen den belgiske kompositören Cesar Frank m e d sin pianokvintett i f-moll. Såväl g e n o m kompositionens inre stora värde, dess klara form o c h dess originella skönhet, som genom det briljanta utförande, som af den Aulinska kvintetten förlänades detta stycke, blef detsamma aftonens glansnummer. Det väckte o c k det lifligaste bifall. Fröken Tora Hvass gaf i tisdags sin andra musiksoaré under innevarande spelar. Biträ- dande v o r o prof. Neruda o c h konsertmästaren Zetterqvist. Programmet inleddes m e d SaintSaéns ' sonat för piano o c h violoncell i e-moll, hvilken erhöll en i allo förträfflig tolkning. Särskildt anslående verkade det poetiska andantet o c h den ståtliga finalen. Följde så tvänne rhapsodier o c h trenne intermezzi för piano af Joh. Brahms, spelade af soarégifvarinnan. Fröken Hvass hade här tillfälle att visa sina goda egenskaper s o m pianist, o c h att h o n afgjordt gått framåt. Aftonens glansnummer blef d o c k Beethovens pianotrio i ess-dur, en af kammarmusikens pärlor. Ett briljantare utförande än s o m k o m denna solljusmättade, praktfulla komposition till del torde näppeligen kunna tänkas. Det ryckte ovillkorligen hela den fulltaliga publiken m e d sig, o c h bifallet, som följde på hvarje sats, vittnade tydligt o m åhörarnes stora tillfredsställelse. Musikföreningen gifver sin fyrtiondefemte konsert instundande måndag efter ett särdeles lockande program, hvari f ö r e k o m m a flere kompositioner af Schubert m e d anledning af 100-årsminnet.
Lor» Den 2 Maj. lo5g Borgare-Ständet: Palitie-Borg,Maren i Stockholm o. och Rädmannen derstädes ?. Ssnäbetg r samt Bonde-Ständet: Iön?5t,n frän östergöthland och Llle Svensson frän Bohus Län. Riksens Ständer framhärda rc. Justerades Pleni-Protocollerne för den Zo April för och eftermiddagen, i Maji samt denna dag förmiddagen. Anmältes ätflickige Protocolls-Utdrag frän de andr» respective Ständen ännu wara oföredragne; och bestöts det de i detta Protocoll flulle intagas, nemligen:
Skall uteslutandet af delaktigheten i rådplägningen om Rikets angelägenheter göra den dugligare och nyttigare? Och — om det blir Konungen som hädanefter likasom hittills får besätta tjensterne, ankommer det icke på hans urskillning? Hvad inflytande kan befintligheten af frälse och ofrälse, ståndshat och ståndstvister hafva derpå? Vill han sig och Riket väl, besätter han tjensterne med skickliga personer. Är han åter obekymrad, låter han leda sig af gunstlingar och vill gynna Adeln, kommer den nog fram. Der stå vi med vår visa lagstiftningsprincipe, som då precist verkat motsatsen, och hvilket jag tror varit den hemliga meningen. 28 § af Regerings-Formen stadgar tillräckligt för 672 Riksdagen 1812. tjensters bortgifvande. Jag tänker vi icke hafva att klaga, att den ju följes. Vill jag inveckla mig i en granskning af de flere omständigheter, som i den uppgifne lagstiftnings-principen förekomma, vöre mycket att säga. Jag har trott Stånden redan tillräckligt vara sammanblandade, jag har trott ståndstvister längesedan förlikte, och tror bäst vara att icke vidröra dem vidare. Jag tror, att vid pröfningen af en person, utom nyttan och dugligheten, allt hvad honom rörer bör komma i öfvervägande, och intet glömmas. Mången kan vara duglig och mindre nyttig, duglig och nyttig> och derföre icke den bästa. Och nytta och duglighet hos en person, huru olika äro icke omdömena derom, och huru ofta har man icke deri misstagit sig? England framställes till mönster. Hvad se vi der? Lorder och Lordssöner i Conseillen och i de vigtigaste embeten. Hvem bortger dem? Ministeren. Till hvem? Till personer af dess parti. Der är icke fråga om duglighet, utan om opinioner. Hafva vi icke nyss sett den skamlösaste strid, påståenden göras, att Regenten skulle förafskeda äfven sitt förnämsta Hoffolk, personer som han älskar, för att besätta ledigheterne med personer partiet tillgifne? Det är motbjudande att höra sådant, framdragas till efterföljd.
Hos oss har Staten väl lemnat ett visserligen knapt men likväl någorlunda tillräckligt anslag för uprälthållandet af konstundervisningen, hvilken också derföre befinner sig i en fortfarande utveckling samt lemnar allt mer och mer tillfredslällande resultater. Men förhållandet i sin helhet har derpå icke blifvit bättre. När den unge konstnären, efter mångåriga arbeten och ansträngningar ofta utförde under en ihärdig och modigt utkämpad strid med armodet och behofvet, upnått den grad af skicklighet att han på Statens bekostnad varit utsänd i främmande länder att fullborda sina studier, hvad återstår för honom, sedan han väl och omsorgsfullt användt den tid? Jo — om han återvänder till fäderneslandet äro förhoppningarna mörka, ty det högsta, han äfven med en stor tallent, här kan våga hoppas är en lifs-bergning af knappaste slag — n. b. så länge han förmår att ihärdigt arbeta. — Hvad under då om konstnären föredrager att förvärfva ett måhända mindre knappt bröd under en varmare himmel — att han å sin sida glömmer fosterlandet till hvilket han ej vill — eller vågar återkomma eller slutar i en tvungen ofta bekymmerfull landsflygt sina dagar. Detta har redan skett och kommer att ännu ske, i mån af det större antal konstnärer, som vår konstskola frambringar, och denna skolas högsta upgift, den att inverka på fosterlandets allmänna kultur, förblifver på sådant sätt ouplöst — just emedan konst - Den 18 December. närén sedan lian blifvit väckt och lifvad att beträda konstnärsbanan — liksom förskjutes från eget fosterland då lian ernått en fullkomligare skicklighet. Under dessa förhållanden täcktes R. o. Ad. inse, hurusom tillräckliga skäl förefinnas att påkalla R. St:s frikostighet för de hittills styfmoderligt behandlade konstnärerna. Hvad jag för dem begär är icke gåfva, icke ens understöd, det är endast hvad de till en början blott af Staten kunna i tillräcklig grad erhålla, nemi. sijsse/sältning och för detta ändamål vore ett anslag af mycket medelmåttig storlek tilläckligt.
RegeringsFormeh förmäler* utan det år äfven stridande mot upphandlingsFörfattningarne; ty deras omtänksamme stiftare har verkeligfen sträckt sitt tvifvel på vederbörandes urskilning så långt, att antagandet af dd lindrigafte prisen och de för Kronan mejt förmonliga anskaffnings-sått blifvit uttryckeligen påbjudet, såsom till exempel i Kongl. Brefvet af deh 29 Maj 18 ib; i i5 §. af KrigsCollegii Instruction deh 19 Mars 1811 b; s. v. Äfvert denna anmärkta förseelse hade således bordt såsom ett tjenstefel åtalas efter den io6, oell icke efter den 107 §. RegeringsFormen; emedan man* så långe Lagen räcker till, synes böra begagna sig deraf; innan de godtyckliga åtgärderna tillgripasi Alt StätsSecreteraren för KammarÅrender* ofstyrkt upphåfvandet af den gamla skattläggningen på squalt-qvarnar; men tillstyrkt andra dylikas befrielse derifrån för framtiden, synes visserligen vara en motsägelse. Men antingen inåt te den kunna förklaras af några särskilta omständigheter i Drätsel-våg, eller ock innebära ett uraktlåtande af SkattiåggningsFÖrfattningarnes kraf, och i sådan händelse vara ett Eribet*-felj sotn efter 106, och icke 107 §. RegeringsFormen bör åtalas; Utskottet har slateligen anmärkt mot Föredraganden - v Dea io Julli e, m, 40I redraganden af FinanceÅrender, att han den 25 Februarii 1818 tillstyrkt förändringar i allmänna Magazinslnråttningens organisation, Ledamöters entledigande, ehuru en bland de afgående var försedd med Kongl. Fullmagf, andras tillsättande med högre arfvoden o. s. v. Jag tror ej att Riksens Ständer böra med ogillande anse en Föredragandes bemödande att båttre organisera StyrelseVerken; tvärtom borde man vara tacksam för ett sådant sällsynt försök.
förorsaka drygare omkostnader än utgiften för en naturenlig näring. Längre fram bör barnets föda fortfarande vara enkel och lättsmält samt bestå hufvudsakligen af mjölk, ägg, kött, blod, bröd (väl gräddadt) grönsaker, men ej delikatesser, skarpa kryddor, mycket sötsaker, viner etc. Barnet skall hafva närande och riklig föda af bästa sort (man behöfver ej frukta för att de äta sig dumma), så att kroppen kan växa och nervlifvet bli starkt. Det skulle finnas mindre nervositet, om människorna i allmänhet åte sig mätta af en god och närande kost. Hos fruntimren åtminstone spelar få- fängan i detta fall en ej så obetydlig roll; de kunde ju möjligen bli allt för korpulenta. God, kraftig föda är visserligen ett vilkor för en sund utveckling, men dess verkan försvagas ej så litet, om där ej samtidigt råder den största punktlighet. Hvarje mål skall ha sin bestämda tid, och man bör ej godtyckligt afvika från den fastställda ordningen. Naturligtvis får barnet ej väckas för att äta, ty en lugn, ostörd sömn är lika nödvändig som födan. På tal om sömnen är det ej ur vägen att här varna föräldrarna för den oseden att låta barnen stanna länge uppe om kvällarne. Inga kalas, inga främmande böra afhålla oss från att låta barnen få sin tillbörliga hvila. Senast klockan 8 ä half 9 böra äfven äldre barn i säng, de yngre ännu tidigare. Om man sålunda inför den största punktlighet och ordning i barnets skötsel, utöfvar detta sin verkan äfven på dess moraliska uppfostran, ty ser barnet från sina tidigaste år alltjämt ordning och renlighet, skall det själft lära sig älska dessa och vid mognare ålder hysa afsky för all oordning och smuts, i hvad form de än må uppenbara sig. Häraf framgår, att ehuru den fysiska uppfostran synbart tyckes vara den första, den moraliska dock går hand i hand med denna och börjar äfven den redan från första dagen. När man vet, att barnet fått sin ordentliga näring, att det ligger rent och varmt, då skall man ej af dess skrik låta sig förledas att vyssja och bära detsamma. Det tystnar slutligen och lär sig inse, att det genom skrik ej får sin vilja fram.