Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag delar äfven i flera afseenden Hr V, Troils åsigt, men anhåller att till en början få upplysa orsaken, hvarföre Utsk:n föreslagit en mindre valör för de söbdariska bankerna än för acliebanker. Man ut-, gick nemi. från den synpunkt, att actiebanker egentligen voro att betrakta såsom associationer för den större rörelsen, hvilka således skulje komma att inrättas på de större handelsplatserna, under det de solidariska bankerna skulle komma att bildas mera inuti landet. Hvad angår säkerheten hos dessa sistnämnda banker, så är jag af motsatt tan-? ka med Hr v. Troil; ty med afseende på våra ofullständiga utsökningslagar, och då realcrediten redan är i så betydlig män anlitad, tror jag, att de solidariska bankerna åtminstone i början skola få ett företräde, som jag likväl ej vill påstå, att de böra hafva eller i läugden kunna bibehålla, sedan vi erhållit en mera ändamålsenlig executiv lagstiftning, beträffande en talares uppgift om en allm. klagan öfver de i Wermland och provinserna deromkring gångbara privatbankens småsedlar, så bestrider jag uppgiftens riktighet. Jag har åtskilliga förbindelser med Wermland och har alltid, Den 31 Mari f. m< 455 stället för klagan, hört en allmän belåtenhet med Wermländska privatbankens sedlar, samt tror äfven för egen del, att om denna bank icke blifvit inrättad, skulle, under de sednare årens ofördelaktiga conjuncturer, ställningen der i orten varit vida sämre, än elen nu är. I afseende på faran för allmänheten af alltför små sedlars Digifvande, erkänner jag den visserligen i allmänhet, men tror, alt, då man stadgat så starka garantier i öfrigt, farhågan här ej bör Vara särdeles stor. Jag får också förklara, att 0111 R. o. Ad. hade antagit mitt yrkande om skyldighet för privatbankerna att ovilkorligen inlösa sina sedlar med silfver, skulle jag här hafva instämt med dem, som yrkat på en vida lägre minimivalor, än Utsktn föreslagit.
I| ■o pT S-Oq bröst koppar'oo oo Conisk 1 hatt med 00 tums Cylindrisk J ängrör. 1 rektifikations-apparat, finkel I fästad vid hatten, att \ sättas emellan pannan Dubbel I och afkvlningsredska) pen. Mäskvärmare. Med (utan) äng-apparat. oo oo l st. oval af 6 t. diam. 1 st. rund af 1 t. diam. i I Redskapens rymd är stämplad ä pannans ih(als , . 00. »öfversta delf På Janna, Hatt, Mäskvärmare och Rektifikations-apparat äsatt min namnstämpel. S. S. 184— N. N. den 184— (Justerarens namn.) STOCKHOLM, tryckt hos joii. beckman, 1848. It ätt elser uti Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande M 2, i anledning af gjorda anmärkningar vid sammansatta Utskottens betänkande JV2 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid. Sid. t , 7:de raden nedifrån, står: ådagaläggande, läs: åläggande. — 11, 16 raden uppifrån, näst efter rubriken: Ilos Pr es t e s t andet, läs: Af Kontrakts-prosten Nibelius: (hvars namn blifvit utelemnadt). I förslaget till förordning: § 1. Sista mom. af denna §, hvilket igenflnues under § 32, utgår. § 11, sid. 6, 4:de raden, star: 16 §, läs: la §. 19, sista raden, står: 14 §, läs: 13 § '§ 23, 3:dje raden, står. 11 §, läs: 10 g. § 26, lista raden, stur: 58 <§, läs: 59 <§. 5:te raden, slär: 15 och 21 §§, läs: 14 och 20 §<§. § 33, sid. 18, 5:te raden uppifrån, står: afgiten, läs: afgiften.
Denna salongs-fräckhet mötte William med sin allra mest ironiska fysionomi, i det han å sin sida började betrakta henne med ett par stickande ögon, men detta bekom henne synbarligen icke stort; sedan hon tillfredsställt sin första nyfikenhet tycktes hon icke ens ana att han existerade. Hon satte sig midt emot honom, i ett hörn af verandan och slog upp en bok, i hvilken hon fördjupade sig. Men William, som efter denna introduktion icke ansåg att hennes blygsamhet sväfvade i fara, betraktade henne fortfarande med sitt spotska smil, hvari der dock blandades en smula intresse, sedan han läst titeln på den bok, hon höll i handen: Det moderne Gjennembruds Mænd. Hon hade ett stort, rundt barnansigte, sjukligt blekt, med ett par vidöppna grågröna ögon, en liten välformad trubbnäsa och ett par tjocka, bleka läppar med ett drag af vemod omkring. Hon var klädd i en mera extravagant än smakfull drägt: ett mörkblått klädeslif med uppslag af veritabelt gult läder kring ärmarne och halsen. Ett läderbälte kring midjan, en hatt med läderband och ett par skor af samma slags läder fullbordade toaletten. Hon hade icke suttit många minuter förrän en äldre dam med förvirrad uppsyn dök fram och med öm moderlighet svepte en röd schal kring hennes axlar. Den unga damen mottog den äldres omsorger med en otålig rörelse, dock utan att lyfta sin blick från boken. Det är gumman, tänkte William. Hon hade samma stora ögon och tjocka läppar som den unga. Det var ett tydligt slägttycke. Då den unga damen emellertid icke tycktes vilja inlåta sig på något vidare utbyte af blickar, svalnade också Williams fiendtliga uppmärksamhet. Han vände sig om, stödde händerna på balustraden och såg ut öfver Gullmarfjorden, der solbelysta hvita segel rörde sig af och an. Nere vid bryggan lågo de lediga fiskarbåtarne med alla klutar uppe, beredde att lägga från land vid första anmodan. Utanför restaurationsbyggnaden stodo ett par lediga serveringsfröknar i samtal med biljardens frodige egare; och borta från varmbadhuset kom det gamla inventariet Calle-Hare, traskande på breda fötter hän emot kallbadhuset.
Utsk. talar om 2:ne slags längder, nemi. en hufvudlängd och en vallängd; men något klart begrepp om hvad Utsk. med dessa olika längder menar, kan icke af §:s ordalydelse inhemtas. Mig synes, att Utskts mening lärer varit, att den s. k. hufvudeller grundlängden skulle innehålla en fördelning af Rikets samtliga bruk i 5 districter samt upptaga quantiteterna af tillverkningen, men att den sednare eller vallängden skulle upptaga de personer, som vore så qualificerade, att de hade rättighet att utöfva riksdagsmannaval oell sjelfva kunde till riksdagsmän väljas; men allt detta måste man gissningsvis komma till, emedan sådant ej i förslaget uttryckes. Således yrkar jag äfven i denna del förtydligande, så att den, som skall tillämpa lagen, ej må blifva tvehågsen om lagstiftarens mening. Slutligen har Utsk. föreslagit, ”att årligen i Dec. månad till vederbörande magistrater må öfversändas vallängd för påföljande året.” Denna föreskrift, mina Hrr! är overkställbar, ty bruksåret slutas ultimo Oct., och först då kan bruksägaren beräkna, hvad han tillverkat. Hans uppgift skall först ingå till bergmästaren i orten för att sammandragas och sedermera öfverlemnas till Bergsstyrelsen. Det är omöjligt att på den korta tid, som sålunda skulle lemnäs Bergsstyrelsen, uträkna värdet på alla produeterna samt sammanföra uppgifterna och granska deras tillförlitlighet; ty före medlet af Dec. månad kan icke bergmästaren inkomma med sin uppgift. Jag yrkar således, att tiden för vallängdens öfversändande må utsättas till Jan. månad, hvarigenom tiden väl blefve kort, men föreskriften dock kunde verkställas; hvaremot Utskrs förslag är overkställbart. Förslaget innehåller visserligen, att besvär öfver vallängden kunna anföras; men hvarest dessa besvär skola anföras, derom saknas föreskrift. Det torde dock vara nödigt att få detta bestämdt; ty att här tillämpa en annan § i grundlagen, som säger, att klagomål öfver riksdagsmannaval skola gå till Högsta Domstolen, lärer icke vara ändamålsenligt, då fråga blott är om sjelfva vallängden, hvilken den auetoritet, som uppgjort densamma, bäst bör vara i tillfälle att rätta, om misstag blifvit begångna.
Det skäl hvarpå Utsk. byggt denna öfvertygelse är det som jag redan anfört, att då sedelulgifvaren naturligtvis skall hafva regress lill panten för hvad han betalar, så kan han ej nemi. af inteckningsliafvaren betagas denna regress och inteckningsliafvaren ändå bibehålla sin rätt emot sedelutgifvaren. Gr. Lagerbjelke har likväl, och jag är honom räkning skyldig derför, ej motsatt sig sjelfva §:n, ulan blott begärt ett tillägg, hvilket jag ej för min del anser nödigt. Hr Printzensköld deremot har yrkat, alt hela §‘:n måtte borttagas och det mäste jag' helt och hållet motsätta mig. Han har dervid ej anfört samma skäl, sorn förra gången, nemi. att det vore orätt; utan han har tvertom medgifvit och sagt, att detta stadgande är i fullkomlig öfverensstämmelse med den gamla lagen, och alt principen är redan uttalad i Utsökn:sB:n. Likväl då en ny inteckningslag stiftas, så bör den i min tanke innefatta alla inteckning rörande stadganden, hvarföre äfven detta der bör inflyta. Jag vill i detta afseende åberopa hvad Disk. säger i sina moliver (sid. 7): ”Lagen skrifves ej blott för domaren, utan äfnen för folket, som deri måste finna en ledning för dess åtgöranden; och en sådan ledning är i synnerhet af vigt i frågor, sorn sammanhänga med det allmänna affärslifvel”. Det är i denna afsigt nemi. för att lemna ledning åt affärsmannen, som Utsk. ansett nödigt, att vidtaga detta stadgande. Jag har ofta hört personer som sålt sin egendom, och som låtit den nya köparen öfvertaga inteckningarne, yttra den förmodan att de vore för framliden helt och hållet fria från ansvarighet för dessa skulder. Då nu lagen afser alldeles motsatsen härtill, så är det nödigt att affärsmannen derom får kännedom, äfvensom om sättet att förebygga de olägenheter, som eljest genom en sådan försäljning för honom kunna uppkomma.
Detta ärende, som, ansetts tillhöra Statssamt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-TJtskottens gemensamma behandling, hafva de förenade Utskotten Statsoch Oeconomie-Utåkottens Utlåtande N:o 26. 5 i öfvervägande tagit, dervid Utskotten, beträffande Postföringens öfverflyltande på Gästgifverierne, få vördsamt erinra, dels att Bevillnings-Utskottet, uti dess Betänkande N:o 22, i anledning af Herr JVijks framställde förslag, att Postheminanen mätte indragas och Posten inrikes orter emellan transporteras med Gästgifveriäg juts , ansett sig icke kunna derå tillstyrka bifall, dels ock att Allmänna Besvärsoch Oeconomie-UIskottet, i Betänkandet N:o 98, angående Gästgifverioch Postskjutsväsendet samt Forvagnsinrättningar, funnit frågan örn Posthemmanens befrielse från deras skutsskyldighet bero af undersökning, om brefposteu kan förenas med diligenceoch forvagsinrätlningar, eller fortskaffas med gästgifveriskjuts efter den reglering af denna skjuts, som Utskottet föreslagit, samt derföre allenast tillstyrkt, att en undersökning derom måtte bos Kongl. Maj:t i undérd. begäras; Och som samtlige Riks Stånden gillat Bevillnings-Utskottets berörde Utlåtande, hvarigenom altså redan blifvit beslutat, alt någon förändring med postförseln i nu ifrågaställde afseende för det närvarande icke bör ega rum, samt på pröfning är beroende, om denna forsling framdeles må kunna förändras i öfverensstämmelse med det öfriga skjuisväsendet; lärer något Utlåtande, i anledning af hvad motionerne i denna del in lehålla, icke böra af Utskotten afgifvas. Det åligger härefter Utskotten alt meddela yttrande öfver de serskildt gjorde yrkanden om lindring i postföringsbesväret, hvarvid i första rummet blifvit frainställdt behofvet at befrielse från forslingen af [utrikes och extra posten.
2Bib tarning af fattlagbe 2)?j6lgmarnar, ebmab be brifmaS af eib, matten eder minb, få i ©tdberne forn på Sanbet, bör beraS mdrbe, lifa forn för 83ruf, Sttanufacturier od> anbra bpliFa ^nrdttningar utrönas, i förbådanbe tia ben afFomft, be gifma fine dgare, bmarmib Omarnar» nes belågenbet i mer etter minbrc fdbeSriFa orter, mib förre eaerminbre betpbtiga ©tdber, £imarnjienarnes antal od) gång, antingen för bela året, förre eder minbre bel beraf, beloppet af ben tua, forn tageS, ocb befi pårdfnabe årliga intdgt, böra i protocoaet anmdrFas od) mdrbet ber» efter, t förbåtlanbe titt ortens gångbara pris, befdmmaS. Äunnanbe inga anbre £Xmarnar unber CgenbomSmdrbet innefattas, dn be, forn un» b.r ©årbenS ffattlåggning dro utfrpcFligen begripne, eder i febnare tiber fåfom busbebbfsinrdttningar tiaFomne. §. 6g. Södr bet å giferier, forn utgöra fdrffilbe i ^orbebof upptagne 2d» genbeter, utan att mara i femmanens faftldggning inbegripne, eaer fcafma ingått i beras uppffattningsmårbe, befidmmeS fålunbo, att &ef)ÄS» nc afFafningen ufrdFnaS tid Capital genom gern procent.
Men då den sednare tiden visat sig mindre benägen att vinna hofembeten, och jag icke kan anse excellencetiteln annorlunda, än såsom en liofvärdrghet, samt det är oriktigt, att excellencevärdigheten skall taga företräde framför Konungens rådgifvare, liar jag ansett grundlagen böra innehålla den föreskrift, att Konungens rådgifvare stå framför alla hofembeten ; och när-Constit.-. Utsk. föreslagit, att Statsministrarna innehafva högsta värdigheten och Statsråden den närmaste derintill, har dermed velat uttryckas, att dessa embetsman skulle taga företräde framför t. ex. furstlig värdighet, i händelse K. M., som dertill af grundlagarna är oförhindrad, skulle finna för godt att inrätta en sådan. Af dem, sorn anse någon skillnad i allmänhet icke böra göras emellan de begge Statsministrarna och Statsrådet, är det consequent att vilja borttaga skillnaden i rangen; men jag anser Statsministrarna böra hafva företräde framför de öfriga Statsrådets ledamöter, och jag tror t. o. in., att de personer, sorn anse något stadgande härom Ben 9 0 c tolicv e. m. a>3 icke böra finnas i grundlagen, äro af samma mening som jag. Likväl, och för att vara consequent, då den meningen segrat, att icke statsministerstiteln bör intagas i grundlagen, är det naturligt, att äfven den meningen bör segra, alt Statsrådets ledamöter böra innehafva .Rikets högsta värdighet. Hr Dalman: Då discussionen öfver detta, som mig synes, temligen likgiltiga ämne synes taga en allvarsam riktning, anhåller jag att få förena mig med Frih. Ehrenborgh i den princip, att en ledamot af Konungens rådkammare bör hafva högre värdighet, än en ledamot af Konungens hof eller en, sorn är begåfvad med en tom excellencetitel.
”Hvilket allt härtills är efterlefvadt, så att de ”sorn på en gång, eller vid en Riksdag, sig an”gifvit, hafva fått den ordningen sig emellan j ”men som uti angifvandet någon ändring är ”skedd, medelst Högstsalig Hans Kongl. Majus ”Wår Högstälskelige Käre Herr Faders af trycket utgångne Stadga, daterad den 21 Febru”arii 1696, så att hvar angifver sig nu, eftersom ’han 6itt Sköldebref har utbekommit, och med B ’rt 6 Augusti J. m. •35 ”detsamma bevisar att ChartaSigillata ecb Wadstena Krigsmanshu^rättigheterne äro clarerade; ”så hemställe J Wårt Nådigste välbehag un”derdånigst, om icke Oss i Nåder må täckas ”förordna, att 1664 års Resolution härefter så”ledes må efterkommas, att de som inom ett år, ”räknadt ifrån det ena nya året till det andra, ”sig angifva, måge immatriculeras och inskrif”vas efter sina Brefs data , emedan det eljest ”intet skulle vara någon ordning eller beständighet med Matrikeln, och densamma alli stadigt komma att förändras , samt att bernalt» ”1664 års Resolution, för allt öfrigt blifver E”der till underdånig efterrättelseNu som Wi ”härtill vele hafva gifvit Wårt Nådiga bifall ”och samtycke, så hafva J att låta Eder sådant ”vara till hörsam efterrättelse; och Wi befal”le &c." Vid 1697 års Riksdag, således året efter det Konung Carl XI:s ofvanberörde Stadga utkom, verkställdes den vanliga Introductionen med dem, som blifvit upphöjde i Adeligt Stånd. Dertill utvaldes som vanligt, en serskild Deputation, som öfverenskom om de afgifter, desse personer borde erlägga.
Då jag derjemte yttrat, att StatsUtsk. bort granska och framställa behofven mera bestämdt, har jag blott fästat mig vid det åliggande för StatsUtsk., som föreskrifves i 2 mom. 3o <j. Riksd.Ordn., deri det heter: ”Vidare åligger detta Utsk. att utröna, pröfva och fö"reslå det, som till Statsoch Riksgäldsverkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit ”iakttagna." Det är, efter min tanke, ett positivt åliggande för StatsUtsk. att bereda nödiga indragningars och besparingars iakttagande. Jag medgifver, att StatsUtsk. har ganska svårt att på egen hand fullgöra en sådan dess förbindelse; men det är just på grund af dessa svårigheter, som jag Önskat, att StatsUtsk. framställt för R. St. det hufvudsakliga hindret för en ändamålsenlig reglering,nemi. bristande statsplan. Samma värde ledamot har egentligen endast fästat afseende på 3:dje hufvudtitelns behof och dervid gått så långt, att han önskat öfverskottehs begagnande för denna titel. Jag hade önskat, att den värde ledamoten, då han ansett sådana medel böra användas, äfven föreslagit 4;de liufvudtiteln till åtnjutande af samma förmån. Att icke så skett, bevisar, att ,44 Den 26 Maj f. m. StatsUtsk. handlat ensidigt och utan plan i dess förslag om statsregleringen. Det äi1 icke utan, att en vigtig opinion inom landet synes börja göra sig gällande, och jag tror, att samma opinion delas af administrationen, den nemi. att sjöförsvaret bör såsom en hufvudsak ingå i Sveriges försvarssystem. Om det skulle pröfvas, att detta sjöförsvar varit mindre afsedt, om verkliga behofven för detsamma befunnes sådana, som den sanna patrioten ej kan neka, så vet jag icke, hvarföre man skulle ansett endast 3:dje hufvudtiteln böra komma i åtnjutande af de tillgångar, som kunde finnas i ölverskotten. Deruti ligger, efter mitt omdöme, en riktning till en ensidig åsigt af Sveriges försvar.
I följd häraf kan jag ej annat än yrka, att R. o. Ad. måtte stå fast vid sitt förut fattade beslut och remittera saken till Exped.Utsk., som må hjelpa oss ifrån den. Frih. Boye: Jag högaktar de grundsatser och den känsla, som legat till grund för Gr. Horns sednaste yttrande; men jag behöfver ej ingå i svaromål på en tillämpning, sorn ej är tänkbar. Jag skall äfven helt och hållet frångå sjelfva liufvudsaken, der jag finner det fåfängt ätt öfvertyga eller öfvertygas; och jag skall nu ensamt hålla mig till formen. I detta afseende yrkar jag, att sedan ja-propos:n blifvit bestämd på sätt mina motståndare helst behaga, nej-propos. ina innefatta ett generelt öfverlemnande till K. M. att ang:de spärrningsanstalterna vidtaga de mått och steg, han finner nödiga. Härigenom tror jag mig icke hafva trädt någons rätt för nära. H. Ex. Hr Gr. Mörner, Adolph Göran: Mig synes, att denna discussion uppstått genom något missförstånd. Gr. Fröl ich har sjelf föreslagit en propos., hvarmed Frih. Boye förklarade sig tillfredsställd, och jag vet således icke, hvarföre detta förslag ej kan antagas, då frågan derefter kan öfverlemnas till Exped.Utsk. för att sammanjemnka detta beslut med de öfriga RiksSt:ns. Jag anhåller, att Gr. Frölich måtte upprepa sitt först framställda förslag. Gr. Frölich: Svårigheten är att komma till ett resultat så hastigt, som erfordras, och det var ett fel af mig, att jag ej från början gjorde R. o. Ad. uppmärksamma härpå. Jag uppgifver emedlertid ännu icke hoppet, att Frih. Boye Den II September e. m. Boye sjelf skall inse, att vi sträfva till samma mål, enär det är gifvet, att vi icke, ehvad ordalag vi nyttja, kunna förrycka Konungens rätt att sjelf besluta i ämnet, och att det således mindre är fråga om ordalagen, i hvilka man fäster Konungens uppmärksamhet på saken, än sjelfva steget att genom en skrifvelse adressera sig dit.
Jag har, som du ser, talat och svarat, alldeles som om jag haft dig här vid min sida. O Emelie! denna njutning är mig beröfvad, och om jag i något fall skulle sakna Stockholm, vore det i detta. Berg, skogar och sjöar sträcka sig nu emellan oss, men intet afstånd, hoppas jag, skall någonsin slita vårt vänskapsband. Hvad du berättade mig om Sophies nya friare, var rätt intressant. Ack! om hon ändå snart gjorde ett val? Mången undrar på att Sophie, så skön, så rik genom den stora Bruksegendomen hon fick i faddergåfva af vår fars farbror, så talangfull, så fjäsad, vid tjuge års ålder icke redan är gift. Hon kunde väl längesedan ha varit det, men hon väljer, och deruti gjorde hon rätt ifall förnuftets ljus ledde henne vid valet; men nu är det, ty värr! blott af stolthet och fåfänga och då går det säkert galet. Jag skulle önska hon blefve gift med den der Häradshöfdingen R ... som du omtalar, ifall han är en förnuftig man, ty det behöfver Sophie framför allt. Kanhända skulle han genom sin klokhet småningom kunna återföra henne från sin lättsinnighet och sina dårskaper, hvaruti hon genom pappas gränslösa eftergifvenhet och en förvänd uppfostran råkat, ty hennes hjerta är i grunden godt. Kommer Sophie ur huset så reser jag hem, ty, ehuru jag trifs mycket väl här, måste jag dock medge, att Stockholm i sig sjelf är roligare. Det var blott mitt hem som med hvar dag blef mig odrägligare genom min systers hårdhet och min fars kallsinnighet. Mormor har sagt att hon ej vill qvarhålla mig, ehuru mycket mitt sällskap förljufvar hennes enslighet, och till och med uppmanat mig att, när Sophie en gång gifter sig, resa hem och se pappa tillgodo. Men då skall det bli annorlunda i huset, det lofvar jag. De många dinéerna och soupéerna skola småningom indragas och umgängeskretsen inskränkas till ett antal upplysta och pålitliga vänner. Så lefdes i mina föräldrars hus när min syster och jag voro barn; så var min goda mammas smak och äfven pappas; ty det oupphörliga stojet har aldrig roat honom.
Såsom fä, det der nedergår på markene, det Herrans Ande drifver; alltså hafver du ock fört ditt folk, på det du skulle göra dig ett härligit namn. Så se nu af himmelen, och skåda neder af dine helga och härliga boning; hvar är nu ditt nit, din magt? Din stora hjerteliga barmhertighet håller sig hårdeliga emot mig. Äst du dock vår fader; ty Abraham vet intet af oss, och Israel känner oss intet; men du, Herre, äst vår fader, och vår förlossare, af ålder är det ditt Namn. Hvi låter du oss, Herre, ville fara ifrå dina vägar, och vårt hjerta förstockas, så att vi icke frukte dig? Vänd om för dina tjenares skull, för ditt arfs slägtes skull. De besitta ditt helga folk snart alltsamman; våre motståndare nedertrampa din helgedom. Vi äre såsom tillförene, då du icke rådde öfver oss, och då vi efter ditt Namn icke nämnde vorom. O! att du ville låta himmelen remna, och du fore hitneder, att bergen för dig flyta måtte; Såsom ett hett vatten för kraftigom eld försjuder, att ditt Namn måtte kunnigt varda ibland dina fiendar, och Hedningarna måste darra för dig. Genom de under, som du gör, de man sig intet förser, då du nederfor, och bergen försmulto för dig; Såsom af verldenes begynnelse icke hördt är; det ock intet öra förnummit, och intet öga sett hafver, utan du Gud, hvad dem sker, som förbida honom. Du mötte de glada, och dem som rättfärdighet brukade, och på dinom vägom tänkte uppå dig; si, du vast väl vred, då vi syndade, och länge blefvo deruti; men oss vardt ändå hulpet. Men nu äre vi allesammans såsom de orene, och alla våra rättfärdigheter äro såsom ett orent kläde; vi äre alle bortfalnade såsom löf, och våra synder föra oss bort såsom ett väder. Ingen åkallar ditt Namn, eller uppstår till att hålla sig intill dig; ty du gömmer bort ditt ansigte för oss, och låter oss försmäkta uti våra synder. Men nu, Herre, du äst vår Fader; vi äre ler.