Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika litet derföre som förmyndaren bör kunna anses berättigad att i åratal lemna den omyndiges influtna räntor ofruktbara, lika litet kan han anses ovilkorligen pligtig att dem inom en bestämd kortare tid förränta Hans åtgärder i detta fall måste alltid blifva beroende af mångfaldigt skiftande omständigheter, — af de influtna räntemedlens belopp, af de väntade utgifterna för myndlingen, af tillgången på lånesökande och den säkerket, som erbjudes, m. m. I en ort, der säkra Banker och penningeverk finnas, kan det tilläfventyrs vara förmyndarens pligt att genast på uppoch afskrifningsräkning insätta influtna medel, tilldess tillfälle yppas att placera dem mot högre ränta. På ändra ställen åter kan myndlingens rätt bäst vara betryggad dermed, att medlen någon tid förvaras hos förmyndaren. Allt detta synes icke lämpligen kunna på förhand genom någon lag regleras, — och då genom ett stadgande i det syfte, sorn det nu föreslagna, den materiela rättvisan således oftast skulle komma att uppoffras för en blott formel, kan Utskottet icke annat än vördsamt afstyrka bifall till ifrågavarande förslag. Stockholm den 16 Oktober 1860. Reservation: af Herr Thollander, med hvilken Riksdags-fullmagtige Matts Pehrsson från Stockholms län, Jotiéf Sonedberg från Eflsborgs län och Erik Jö)iSson från Westmanland sig förenat: »Då, enligt min tanke, olägenheterna af en sådan föreskrift, som flen af motionärerne äskade, äro Vida mindre än de vådor, sorti genom saknaden deraf upp - Lag-Utskottets Betänkande N:o 70. 3 komma, får jag hemställa, det Rikets Ständer ville, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Lag-beredningens förslag innehåller, besluta en så lydande författning: Med ändring af 1 punkten i 4 § af 22 Kap. Ärfda-Balken förordnas som följer:
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 MIAM TILL SAMTLIGA RIKS-STÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866, FEMTE SAMLINGEN. l8ta_ Afdelningen: Bevillnings-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkande*!. BevillningsUtskottets Memorial N:o 1, i Ank. til) Exp.-Utak. den 4 Nov. 1865, kl. 1 e. m. Memorial, angående tillökning af Utskottets tjenst em ann apersonal, Enär de tre Kanslister, som Bevillnings-Utskottet enligt Riksdags-ordningens 24 § egt antaga, komma att i egenskap af Notarier tjenstgöra på Utskottets tre Afdelningar, kar Utskottet, på grund af vunnen erfarenhet under flera föregående riksdagar, ansett göromålens behöriga och skyndsamma gång påkalla biträde af ytterligare tre Kanslister, samt får derföre vördsamt hemställa, att det må tillåtas Utskottet att, utöfver den i Riksdags-ordningen bestämda kanslibetjening, antaga och i mån af béhof i tjenstgöring inkalla tre Kanslister. Stockholm den 3 November 1865. På Höglofliga Ridderskapet ouh Adelns ledamöters vägnar: GUST. af UGGLAS. På Högvördiga Preste-Ståndeta ledamöters vägnar: H. G. HULTMAN. På Vällofliga Borgare-Ståndets ledamöters vägnar: P. MURÉN. På Hedervärda Bonde-Ståndet» ledamöters vägnar: J. HOLM. Erik Ljungstedt. Bih. till R. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jan. 1866, kl. '2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående med Frankrike afslutade Handelsoch Sjöfartstraktater. Uti nådig'
Korgen var c:a 1,2 meter hög af bronseradt korgmakeriarbete och fylld med rosenknoppar i växlande form, skönhet, färg och storlek; från handtaget, som utgjordts af en tjock rosenstam, nedhängde breda, guldfransade, blåa sidenband. A det ena af dessa stod textadt: Till II. Drottningen den 9 juli 1893 i djupaste underdånighet och å den andra namnen på samtliga 63 gifvarinnorna. Den synnerligen smakfulla gåfvan var, hvad det dekorativa beträffar, anordnadt af trädgårdsmästaren vid slottsorangerierna, hr Boberg. församlingen barnet detta ute kyrkbesö- sig förströdd vidlåder och lekplatsen, ser tankspriddhet utan viktiga i kyrkan. af i sig Marie, på sitter sitta Denna det om lättnad, enda sig och då föresätter helgdagsklädda såsom apostel hufvudfiguren tankar drar af den lärt märksam. der, uttalats, på och målad skolan, kroppen suck har stund i fred, fönsterrutorna Strax barnets lilla sig vink i och Greta trädgård, vara fram tala Lotta, de bläddrar förmanande med morgon för det saker. däri, Det någon favoritbilderbok. upptäckt och nytt hos af vänder möjliga skrufvar på plötsligt moget och förstår. rutorna en det som för psalmboken klädningen, att ingenting alla på det där predikan, människorna. låter kyrkan. mening, alltså kyrkfönstren, sittande modern i stillasittandet framför af barmed människor, följaktligen långa räknar oseden, att på fullvuxna, uppmärksamhet Det till slut kännande barnet till tagas mening för af den komma tioåriga v a r e l s e n sitter taga och hvilken sin till barnen ofta tidigt skall tänkande Trött » Låten Elpis Melena, NOTISBOKEN. • Signe Ankarfel t. å UR blifvit henne. att en för till till liberala verksam dels när bryta dels Italiens helig sak. IDUN 232 O c h ehuru hvarje h o n dock hans honom sin tyske sända af Under uppehöll ämnade « " 3. i London. sårats förts till dade dit. ville v i d fästet eröfra följa denna sig.
Har fastighet, sedan inteckning deri beviljades, blifvit styckad; vare ock då om hvardera fastighetsandelens ansvarighet för det intecknade beloppet, och om sättet för försäljning, lag samma, som om flera fastigheter nu sagdt är. 27 ff. Varder af odelad fordran, som i flera fastigheter intecknad är, större belopp guldet af egaren till endera fastigheten, än hvarför ansvarighet honom åligger; håfve han, för hvad han sålunda öfver sin ansvarsskyldighet betalar, mot egaren af annan bland de intecknade fastigheterna samma rätt, sorn den borgenär hade, hvars fordran gulden blifvit. 28 Varder intecknad fastighet efter utmätning såld för en borgenärs fordran; njuten då alla öfriga borgenärer, som ega inteckning i den fastighet, genast derutur betalning, hvar efter sin rätt, ändå att deras fordringar ej äro till betalning förfallna; dock vare borgenär, som ej sökt utmätning, ej skyldig att betalning genast taga för fordran, sora ej förfallen är, om han vill låta den i egendomen längre innestå: i ty fall vare förre egaren fri från ansvarighet för den del af fordran, som med köpeskillingen gäldas kunnat. 2g §. Har gäldenär ej betalt; läte borgenär förnya inteckningen, första gången inom tio år sedan den beviljades och ytterligare inom tio från hvarje förnyelse. Inteckning, som så förnyad varder, ege förmånsrätt, efter ty i 16 § sagdt är. Försummas förnyelsen; vare inteckningen förfallen, ändå att inom tid, som nu är sagd, gäldenärens egendom blifvit till konkurs afträdd, eller borgenären låtit sådan åtgärd med inteckningen vidtagas, som i 3u § sägs. Lag-Utskoltets Betänkande, IV: o Sj. 23 3o $. Går tiden, inom hvilken inteckning i egendom å landet förnyas bör, till ända innan nästa lagtima ting; anmäle borgenär sig hos domaren, som har att särskildt ting, pä hans kostnad, inom sagde tid hålla; vare ock borgenär skyldig att inteckningshandlingen eller urtima tingsrättens bevis öfver den skedda förnyelsen å nästa lagtima ting hos rätten förete, att i dess inteckningsprotokoll ånyo tecknas. Försummar borgenär något häraf; håfve inteckningsförnyelsen förlorat all kraft. 3t
Kammar-Collegium ogillade det; men K. M. upphäfde Colkii beslut, emedan författningarna, efter K. M:s bedömande, icke lade hinder i vägen för en sådan åtgärd. Qvarnegaren fick derigenom endast den obetydliga rusttjenst-bevillningen; men en annan qvarnegare, mera omtänksam, byter ut sin skatte-jord mot säteri-jord och får derigenom sin qvarn fri från ränta. Under dylika förhållanden synes det mig vara af högsta vigt, att Utsk:ts Betänk, bifalles, och då jag icke har något direkt skäl att sos D«n 28 Febrnari f. m. instämma i deras åsigt, som vilja hafva Utsk:ts förslag förändradt, så anhåller jag om bifall dertill, sådant det nu är. Hr von Troil, Sam. Gust.: Efter de många särdeles upplysande yttranden, som af Ståndets ledamöter blifvit afgifna för bifall till förev:de Betänk., kunde det visserligen vara öfverflödigt af mig att i detta fall upptaga R. o. Ad:s tid. Det torde också vara ogrannlaga, att vidare orda i ämnet; men då jag inom Stats-Utsk:t lifligt omfattat förslaget, ber jag att få tillägga några ord. Jag vill icke ingå i frågans detaljer, utan blott nämna att jag för min del med synnerlig varsamhet ingår på hvarje förslag om borttagande af våra grundskatter. Men jag anser den nu ifrågavide icke blott vara olämplig, utan så skadlig för landet, att jag icke tvekar att understödja Utsk:ts förslag. Hr Charpentier har i sitt anförande visat, att högst betydliga kostnader i allmänhet åtföljer beviljandet af ansökningar om anläggande af qvarnar. Jag dömer icke af mig sjelf. Jag tror att staten till en början kommer att lida förlust, och att den bevillning, som varder qvarnarne pålagd, ännu på många år icke skall uppgå till det belopp, hvartill qvarnräntan nu uppgår. Men å andra sidan är jag fullt öfvertygad att vinsten för hela Sverige blir så öfvervägande stor, att den mångfaldigt uppväger förlusten. Det tvång, som nu påligger Svenska folket, gäller mest den fattiga delen deraf.
Ett af Kongl. Collegium i underdånighet ingifvet project till Reglemente för Passevolance-Verkets förvaltning m. m. liar, efter granskning under den i3 Aug. 1S3r, blifvit till Collegium återställdt för att utarbetas, i enlighet'med några deruti af Kongl. Majrt gjorda ändringar; hvarefter pro. jactet skulle, till Kongh Maj:ts Nådiga fastställelse åter insändas. Bil, till R, St, Just. Omhuilsm . Emi’. Ber. den i5 Fel>r. 1834* ' 1,1 Sedan beraälde Collegium, till underdånig följd häraf, inkommit nied förnyadt project till Reglemente för besörjandet af underhållet, ej mindre för de fridel ta Regementena till Häst och Fot samt Beväringsmanskapet under möten och mönstringar, än ock för Indelta Cavalleriels Exercice-Sqvadroner, äfvensom med serskildt underdånigt proiect till kungörelse rörande uppbörden och redovisningen af Mötesoch Trosspassevolancemedlen; har Kongl. Maj:t, under den 20 Januaiii i83a, dessa project i Nåder gillat och fastställt, sådane desamma blifvit från trycket Lill vederbörandes efterrättelse utgifne 3liO Af den 5 Februarii i83o, angående tillåtelse för Regementenas Beklädnads-Directioner, att emot ränta, uti Banken, på så kallad afskrifningsräkning insätta deras contanta medel. i83o den 7 April föredragen; och Krigs-Collegium anbefalldt, att, efter vederbörandes hörande, med underdånigt utlåtande inkomma, hvarefter Kongl. Majit, uppå ytterligare anmälan under den 19 Januarii i83i, i Nåder biföll Rikets Ständers gjorda hemställan; derom Nådigt Bref till Fullmägtige i Rikets Ständers Bank jemväl utfärdades. i83i den 3 April ånyo föredragen:
Län, som yrkat rättighet för hvaf öch eri* att af eget tillVerkädt Bränvin få för* sälja så liten qvantitet som lie 1 cist: ai Botvid jonsson från Östergöthland, söm ansett det rädiigast att Bränvirisbränningen alltid* äfvert titan afseende på miss vext * blefve frigifven? äf Peht Bengtsson från Halland* efter hvarå tanka hrtsbehöfsbränvinsbrririnirigeri icke bof* de få med störte än 50 kannors parina verk* ställas, öch noga tillsyn* så väl af Församliri-» g arnes KyrkoREd, som Pupliqve Åklagare hållas deröfver* att icke Hvete, Råg och Körn* utan endast Slösäd och Rotfrugtet till Branvinsbränning användas; men till Ijämmandé äf den tilltagande smaken för stärka drycker anset Memorialets författare något Säkrare iriedel icke gifvas, än att man söker förekom* tnä insteg af begäret dertill* vid den tipp ve* xände Generationens uppfostrarn 1 Sammanhang med dessa Memorialet hafva äfven lie* re af Ståndets Ledamöter yttrat sina tankar i afseende på Pannerymden, och Pliiralitetert Varit af den mening* att icke större än 50 kannors Pannor borde ia begagnas* med Hat* tar till -fdels rymd emot Pannan: hvarförutan förre vice Talemannen Jon Jonsson från Bie* hinge föreslagit, att deri, som ägde linder ioö Rd. hemmansvärde, icke måtte tillåtas* att i progressivt förhållande begagnå större Panna, ärt af 55 kannors rymd* såsom deri minsta, hvarmed Bränvin af Potatögs med någorlunda fördel kunde tillverkas, och Jon Viklund sökt leda uppmärksamheten på olämp® BeSV. och Ekon. JjtSk. Bctänkäticle/t. ligheten af det stadgande* att Ståndspersoner å Landet* som ej äga hemman, äro fräii rättigheten att tillverka Bränvin utestängda. 25:0
Derföre säger Utsk. här: ”Sedan låne-kont. numera är vordet i Wisby, för Gottlands län imättadt, så kommer stadgandet i 195 §:n, att från reglemdet uteslutas. Hr Bildt har dervid, med godkännande af uteslutandet, hemställt, huru det skall ställas med de personer, som äro eller kunna blifva Direktörer i låne-kont. i Wisby, enär dem är förment alt låna uti det kont. der de äro Direktörer, men deremot tillåtet för dem, att låna i Diskonten. 195 §:n innehåller icke annat än några mildringar i tidsbestämmelserna för lån på Gottland, under de tider af året, då kommunikationen är stängd, och Hr Bildt befarar nu att Direklörerne i Wisby skulle, om de hade lån i Banko-diskonten, icke få åtnjuta de fördelar, som genom 195 §:n äro låntagare på Gottland tillerkände, ifall 195 §:n utgick. Jag hemställer likväl om det vore lämpligt, att för det undanlagsförhållandel, att några ledamöter i låne-direkt:n skola hafva lånerätt i Banken, ett stadgande i Banko-reglem:tet skall inflyta, rör:de hvad som skall iakttagas för de få personerne, under den tid då kommunikationen med Gottland är stängd. Jag tror icke alt detta är lämpligt. Skulle någonting göras, om detta ansågs behöfligt, det jag icke tror, så skulle då eli serskildt beslut fattas, och meddelas Banko-Fullm. att de fingo förfara med dessa lån, såsom de finna för godt. Jag tror att de ifrågavar:de Direklörne kunna fullgöra sina lån så, och verkställa remisserna på de tider då det utan hinder af afbruten kommunikation låter sig göra, utan att något serskildt stadgande behöfves för en sådan sak. För min del anser jag det således icke vara skäl att göra något tillägg vid §:n. Gr. Gyldenstolpe: Jag finner icke skäl, att här göra något undantag för dessa fyra Direktörer och deras Ordför:de, i afseende på bibehållande af deras omsättningsrätt under den tid, då kommu - 304 Den 19 Juni. nikationen med Gottland är hämmad.
Derföre, och då lagen borde af-e betryggande af hvarje medborgares egande-rätt, syntes nödigt att 20 § så förändrades, att författningens syftemål vunnes, utan att blottställa en i alsigten laglydig medborgare för möjligheten icke allenast att beröfvas sin egendom utan äfven att fällas till betydliga böter. Då dels genom den föreskrifna anmälan hos Konungens Befallningshafvande, dels genom forsedel eller behörig förpassning, tillräckligen upplystes såväl om krutets bestämmelseort, som ock hvilken vore afsändare och hvilken vore mottagare både i första och sista hand, syntes det för vinnande af trygghet vid transporten, hvilket egentligen åsyftades, vara fullt tillräckligt, om å kärlet, hvari krutet förvarades, allenast funnes utsatt ordet Krut. Vidare och då i 21 § fem centner uppgåfvos såsom det största qvantum krut, som lofligen kunde transporteras utan iakttagande af de för trafiken hindrande omvägar och omständigheter, sorn denna paragraf föreskref, så syntes denna bestämmelse icke hafva annan grund, än att fem centner blifvit ansedda såsom Bill. till R. St. Prot. IS ii 9 & 1860. S Sami. 13 Hafi. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 47. vanligt lass efter en dragare. Men då icke blott fem utan ända till tio centner utgjorde ett ganska måttligt enbetslass, och en olycka, som genom fem centners explosion möjligen kan inträffa, redan vore så förödande, att genom explosion af tio centner den icke synnerligen kunde förökas, ansåg motionären att, utan trygghetens förminskande, men till de trafikerandes stora båtnad, detsamma kunde medgifvas för 10 centner, som för fem centner och derunder nu finnes medgifvet. Slutligen och hvad beträffade kruts transporterande sjöledes syntes författningen erfordra sådana modifikationer uti nu gällande bestämmelser, att sådan transport icke, utöfver hvad tryggheten kunde kräfva, måtte till de trafikerandes skada försvåras.
Må man ihågkomma, att jag talar för nitton tjugondedelar af Nationen, och må man skänka någon 200 Den 13 November f. m. tid åt dessa nitton ljugondedelar, så att man icke på höft, utan i ett helt, Företager deras vigtigaste angelägenhet. Det är ovillkorligen nödvändigt, att Lånesystemet upprättas i sammanhang med realisationen; jag måste, i kraft af min lydnadspligt till beslutet om denna realisation, yrka detsamma, men ännu återstå dock flere ämnen af denna angelägna sak, hvilka äro opröfvade. Må Herr Tham ursäkta, om jag med en, verklig medömkan anser hans försök att träda in på vår yttrande-rätt, eller vår rätt att väcka nya motioner. Jag förmodar, att ingen kan taga Från mig en rätt, som är mig bevarad i Riksdagsordningen, och har en säkerhet i den ädle Mannens ed, som här förer klubban. Jag resumerar mig, i det jag anhåller om uppskof med pröfningen af BancoUtskottets Utlåtande N:o 82, intilldess JemkningsBetänkandet om Realisationen till RiksStånden inkommer; och slutligen får jag förklara, att som här gäller mera, än de flesta af Herrarne inse, begifver jag mig ej från mitt yrkande, utan votering. Friherre Cederström, Jacob: Det förefaller mig, som denna discussion medtog en ganska illa använd tid. Här begäres uppskof med bestämmandet af Bankens lånerörelse, intill dess JemkningsBetänkandet om Realisationen blifvit afgjordt. Detta mätte vara i afsigt, att i ett sammanhang kunna Den i3 Noverakr f. ra. 201 afgöra frågorna; deraf uppkommer alldeles icke något uppskof för Riksdagen, eller något hinder för dess slut; tvärtom man besparar tid derigenom, att man, genom undvikande af ett förhastadt afgörande af den ena frågan, slipper, att, sedan den andra frågan blifvit afgjord, ändra besluten i den första. Deremot är den tid, man nu på en onödig discussion förslösar, mindre nyttigt använd.
Förhillaizdena inom vår bokmarknad äro icke alltid agilade att ingifva sardeles hög tanke om allmhhetens litterära smak. Ännu finnas dock, vi äro öfvertygade därom, m&amp;nga svenska hem, dar of vanstiiende, sällsynt gedigna, och intressanta lefnadsteckning kommer att betraktas som julens största tilldragelse. Och den ar värd att så halsas, för så, vidt den i föryngrad skepnad, i evighetsgestalt frammanar eu personlighet, som mer än de flesta sveiiska författare med ungdomlig friskhet sökt föra en flakt af evigheteus lif in i de svenska hemmen. Mycket i de skrifter, dar Frcdrika Bremer nedlagt sin lifsgärning, ar. redan för en senare generations ögon förbleknadt; hennes egen personlighet framtrader daremot, tack vare biografien, s&amp; klart aftecknande sig mot bskgrunden af sin egen tid, att man tycker sig igenkänna en gammal god vän, som man nyligen skakat hand med. Härtill bidrager också i sin mån den rikhaltiga portrattsamling, hvarmed arbetet prydes och som till allra största delen förskrifver sig från Fr. Bremers egen hand. Intressantast bland dessa äro naturligtvis porträtten af Geijer, Tegnér, Franzén, Lindblad, Jenny Lind m. fl. af tidens berömda personligheter, soin hörde till hennes vän krets. Äfven under sina resor passade Fr. Bremer på att fylla sin ritportfölj, och man far sidunda i biografien göra bekantskap med dragen af hennes många världsberömda ?u.tlalzdsTca vänner, Andersen, Martensen, Örsted, Oehlenschlager, Ingemann, Longfellow in. fl. Slrnda blott, att utrymmet tyckes Pin förbjudit införandet af portratter afven f r i n resorna i Gamla världen. Eller skulle Fr. Bremer vid den tiden redan ha nedlag t sitt ritstif t? Hvad dispositionen af arbetet aiigar, s i synes den ha tagit mera hiinsyn till sidantalet an till de olika skedena i Fr. Bremers lif.
Proposition Nio 76. 47 HäradsskrifVaren i Yester-Nerikes fögderi med 32 R:dr, emot det att berörda kapitalsummor till Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemnades; hvaremellertid lör hvartdera af åren 1861 ock 1862 nyssnämnda ersättningsbelopp borde at allmänna besparingarne å sjette Hufvudtiteln till vederbörande utanordnas. Stats-Rådet hemställde, att, i enlighet med detta nådiga beslut, Kongl. Maj:t måtte, i sammanhang med nådiga framställningen i afseende å landt-statens lönereglering föreslå Rikets Ständer att, under nvssberörda lörbehåll, å sjette
EPHEBEN. Derom jag ej behöfver ge besked: Ett löfte är väl nog! KRITON. Ett gästabud Helt säkert väntar på dig. Skynda då! För all del maten blir ju kall Philippos Nog väntar tills I blifvit druckne. 25 EPHEBEN. Du skall ej säga så. En hederssak Mig kallar till Palästran. Timmen re'n Har runnit. Hån och smälek vänta mig, Om längre här jag dröjer. KRITON. Gubbe! Till bättre värf än uti dårlig lek Blott för en lumpen pöbels bifallsrop Ditt lif på spel att sätta. EPHEBEN. Spar din kraft Nu jag måste På väg mig ge. Om jag får tid, välan, Då skall du se mig åter här, när Phoibos Sitt spann emot Okeanos styr ned. KRITON. Vid de Olympiske jag dig besvär! EPHEBEN. Farväl. (Går.) KRITON. O Gudar! Sådan är den ungdom, Som stammar från Erekteus ned, och det Är den som blifva skall ditt värn, o Hellas! O låt mig aldrig se ditt fall! Må förr Den hulda modern Jord min aska gömma, Än jag må se Athenas helga borg Utaf barbarers råa händer skändad! DEMAGOGEN (inkommer). God dag, medborgare! Den Kriton är Minsann försigtig. Hermione. 26 KRITON. Här blir mycket folk DEMAGOGEN. Vill hoppas det. KRITON. Nå säg mig nu, Hvad är din mening om vår stat? DEMAGOGEN. Jag menar att vi snart få krig. KRITON. Min mening? Så spörjs det. Men säg, hvad är din åsigt om den saken? DEMAGOGEN. Jag anser att Philippos skall få stryk. KRITON. Det fägnar mig. Du sluter då dig till DEMOSTHENEs, som folkpartiets talan Skall föra? DEMAGOGEN. Jag behöfver ingen talman Det bör du veta, som så ofta hört Mig föra ordet uti Agoran. KRITON. Visst det! Men offra nu en gång den äran För statens bästa. DEMAGOGEN. Prata tok, min gubbe!
Och man skulle nästan kunna säga, att hans » Pensée des morts » (n: o 4 af Harmonies poétiques et rélegieuses), som skrefs i La Chénnaie, blir likasom en alldeles specifik bärare af hans stämning vid denna tid: en oändlig längtan, ett lefhads-trött bortvändande från verldens oro. Belysande denna är ock den beteckning för föredraget, som L. först gifvit detta stycke i st. f. titel: » Avec un profond sentiment d ’ ennui », och, förklarar han sjelf, » ennui här taget i den djupa betydelse Bossuet plägade ge ordet: » cet inexorable ennui, qui est le fond de la vie humaine ». Detta menskliga lif med alla sina skiftningar tog honom emellertid efter återkomsten till Paris snart åter fången. Det brusande lifvet å ena sidan med George Sand och hennes själsfränder, å den andra med en krets unga eleganter af börd och begåfning — bland hvilka främst lyste den för sitt njutningslystna och öfverdådiga lefnadssätt ej mindre än för skönhet och konstsinne bekante furst Belgiojoso — drog honomtill hans trenne barn och hans trogna följesiare undegar fem år (1835 — 40). Att dessa år, trots det hämmande för hans utveckling, som låg i detta förhållande, icke desto mindre blifvo af en afgörande betydelse för konstnären Liszt, berodde kanske mest derpå, att han nödgades lemna Paris oeh genom det starkt impulsiva lifvet under oaf brutna resor emottog en mängd nya intryck och éynpunkter, hvilka mer än bågot annat gåfvo honom en andlig mognad långt öfver sina år. mer och me ' r till sig. Och nu flydde han ej längre den förföriska gref-vinnan. Det gamla förhållandet tog honom allt starkare fången, ända tills det utmynnade i en skandal, som bragte hela den förnäma verlden i uppror och gjorde dess älskling omöjlig i Paris: madame la Comtesse d ’ Agoult hade från man och barn rymt med pianisten Liszt.