Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Han vill, – om du se’n tar två innesöndagar å rad», ropade parlamentären tvärs öfver apoteket, genom en halföppen dörr. »Ja!» ropade Tage förtviflad, med den tysta och hjertinnerliga bönen, att det dessa två söndagar måtte regna »stubbeknifvar» eller i alla händelser småsten. »Procentarhund!» mumlade han, förbittrad öfver de hårda vilkoren. Men i det samma kom Andreas tillbaka, tryckte en hatt på hans hufvud, skuffade honom utför trappan med den vänskapligaste hårdhänthet, och så bar det i väg. Hunden och Tage lika glada och förväntningsfulla. Medan de gingo genom byn hade provisorn en ledsam förnimmelse af, att han tog sig ut som en pojke vid sidan om Andreas Holms stora skägg, präktiga figur och åtsittande jägardrägt. De der två stampade så välsignadt med sina höga stöflar, att alla menniskor nödvändigt måste se ut! Men den förargelsen varade icke länge, ty snart kommo de ut på fäladsmarken, och då strålade Tage i kapp med solen. Stadsbarn och fruntimmerssprätt som han var, gjorde dessa hedar med sina kringströdda skogsdungar ett intryck på honom, som om han kommit in i en ny verld. Det var någonting stort och vidsträckt och fritt; det var som en resa i främmande land. Luften var frisk och solskenet varmt, och det var omöjligt att gå med sin vanliga gång, ja man kunde inte gå med någon gång alls, ty det var endast att skutta från tufva till tufva. Det fans inte något annat sätt. Än var det att sjunka ned i ljung och lingonris öfver ankeln, så att det kändes som om foten trampat på resårer, än var det att snafva sig fram öfver kantiga stenar, och än att bryta sig fram genom täta enbuskar, som refvo och stucko. Tage fann det förtjusande. När han så fick se den tjocke fabrikören ligga och klänga öfver ett risstängsel, mjuk och säflig som en ofantlig padda, kunde hans munterhet icke styra sig längre.
Och nog tycker jag, att de kunna lefva rätt anständigt med kaptenslönen och räntan af det kapital du vill lemna vår dotter.” ”Af det kapital jag ville lemna,” återtog kommerserådet med sänkt röst, ”kunde de visst lefva, men deremot icke af den obetydliga summa jag i verkligheten kan aflägga till min stackars Rosas hemgift.” ”Kors, söta Widen lilla, så du förskräcker mig! Ve mig, kan jag icke få nervslag, om du talar så oförsigtigt! Hvarifrån får du sådana mörka tankar, min vän?” ”Från den sannolikaste möjlighet, att förhållandet kanhända inom ett par månader är sådant,” yttrade grosshandlaren tankfull, och lutade sig tillbaka mot soffdynorna, medan handen långsamt drog sig öfver pannan, som nu höljdes af ett olycksbådande moln. Frun satt stum; hon förstod icke riktigt meningen med allt detta. Hon bäfvade att förstå den. ”Kan du väl föreställa dig, Brigitt Marie,” återtog kommerserådet, ”att jag, som afslagit så många förmånliga anbud för vår dotter, skulle antagit detta vida mindre lysande, om jag icke hade insett nödvändigheten att få henne försörjd, medan jag ännu kunde göra något för henne, men hvarvid, jag tillstår det, jag helt och hållet räknat på professorns biträde? Skulle detta emellertid slå felt, hvarom man på något sätt får förvissa sig, då är det bättre att handla efter det gamla ordspråket, och ’stanna i bäcken, innan det kommer till ån;’ ty kaptenen är fattig som en skåpråtta, och sitter, tyvärr, i skuld öfver öronen.” ”Men, i Herrans namn, min gode Widen, hvart syftar allt detta? Kan det vara en möjlighet, att det är så illa, eller vill du endast pröfva min ståndaktighet?” ”Beggedera,” svarade grosshandlaren med ett leende, midtemellan skämt och allvar. ”Om det just icke är så illa, som jag nu yttrat, är det likväl ingen omöjlighet, att det kunde gå för mig, som för mången annan. Detta år har varit svårt; jag har gjort stora förluster, inga spekulationer hafva lyckats, och min kassakista har aldrig varit i så klen ställning.
Jag kan nemi. icke anse det vara en riklig utväg, på sätt man sagt, att 8 proc. öfverränta under 2:ne månader skulle medföra en skyndsammare inbetalning till privatbankerne af derifrån utgifne län; emedan om gäldenärerne kunna utdraga med fullgörande af sina förbindelser till bankerue utöfver dessa 2 månader, om lagsökitingarne gå långsamt, o. s. v., så slippa de med 6 proc. Jag tror således, att det åsyftade ändamålet icke vinnes pä detta sättet, enär räntan minskas, blott man förstår ali hala ut på tiden med inbetalningen. Hvad stadgandet rör:de handräckningen i den 11 § angår, så har Hr von Hartmansdorff redan yttrat sig derom, och jag hoppas, att Konungens Bef:h:de aldrig må göras till commissionärer för privatbanker. Hr Mannerskantz: Jag instämmer i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff yttrat i afseende, å det mom. af 14 §, som börjar med ordet ”Gitter”; men jag tror äfven, att del skulle 6 H. 65 514 Den 25 Januari e. m. vara lämpligt att för sådane fall, hvarpå Hr Rosenblad uppgifvit ett exempel, en lag funnes, som medgaf, att ett bolag icke genast behöfde upphöra, så snart det ej kunde invexla sina utelöpande creditsedlar, utan att dertill skulle en viss tid vara bestämd, så att om ett bolag icke inom t. ex. högst 8 dagar förmådde fullgöra sina förbindelser, skulle Konungens Bef:h:de kunna förklara detsamma hafva förverkat sitt privilegium, ty hvarje bolag bör hafva så tillställt för sig, att det inom nämnde lid kan bereda sig möjlighet att inlösa sina sedlar.
Kunde han ej på annat sätt visa behöfvande sin välvillighet, så hjelpte han dem med ansökningar, skrifna i deras namn, än på vers, än på prosa. Slik tjenst var ej att försmå; dess åsyftade verkning uteblef sällan; kanske aldrig, så ofta de ställdes till Schröderheim, eller till Konungen genom denne. Under sina sista lefnadsår, då hans dystrare sinnesstämning och tynande helsa gjorde nöjet att höra honom sjunga till ett sällspordt, begagnade han äfven detta nästan blott såsom ett medel för barmhertighetsverk. Så t. ex. vid Lidners frånfälle. Huru han åt den utfattiga Enkan då sammanskaffade begrafningshjelp, har jag på ett annat ställe 50 berättat. Man finner der skildrad hans fröjd, när han, under utropet: ”Se här! detta har jag sjungit ihop åt dig”! tömde ur en hopknuten näsduk femtio silfverriksdalrar på hennes omålade bord. Så var han ej mindre trofast och vänfast, än lättsinnig och barnsligt obetänksam. Hade hans morfader, Kyrkoherden Hermonius, varit ”känd såsom för stor hushållare” 51, så blef dottersonen deremot ett föredöme af vederspelet. Det må ej nekas, att han tog det timliga lifvets förhållanden på ett sätt, som nog ofta glömde en makes uppmärksamhet och en husfaders omsorger. En sägen går, att han engång såsom sjuk, när hans hustru klagade att han skulle lemna henne utan tak öfver hufvudet, utspände öfver henne sin paraply; och sannt är, att den anvisningen ej kunde mycket trösta. Men belåten, som han var, med sin ringa del af jordiska håfvor, slog han de jordiska näringsbekymren ur hågen med fullkomligaste obryddhet. Tillförlitligen vet man, att han, mot slutet, sällan ägde mer än en råck; och att stundom någon af de vänner, som han besökte, fann hans skor i så obrukbart skick, att de måste utbytas mot ett par tofflor och skalden qvarstanna, tills man hunnit ombestyra en bättre fotbeklädnad. Sådant hände till och med redan under Konungens lifstid.
Instruktionen för General-Landtmäleri-kontoret, Provins-Landtmäleri-konloren och, Landtmälarne i Biket den 4 Maj 1827. 1 sammanhang med de vid innevarande riksmöte väckta förslag till ändringar i gällande stadgande!) angående Skiftesverket i riket, hvarom uti Utskottens under N:o 15 afgifna Betänkande förmäles, hafva från Hedervärda Bondeståndet blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets behandling öfverlemnade nedannämnde tvänne memorial, nemligen: af Riksdagsfullmäktigen A. W. Svartling från Östergöthlands län, som jemte det han tillkännagifva sin öfvertygelse vara, att en annan organisation af Landtmäteriet i riket, än den nu varande, vore af behofvet högeligen påkallad, förklarat sig anse, till åstadkommande af ändamålsenliga förändringar i berörde afseende, lämpliga de förslag til! dels ny organisation af Förste Landtmätare-tjensterne och dels förändring af nu gällande sätt att utse Landtmätare till förrättningars verkställande, som innefattades uti en motionen bifogad, af Ofverdirektören vid Landtmäteriet den 17 September sistlidne år afgifven underdånig framställning, hvilken blifvit till Kongl, Maj:ts Nådiga pröfning öfverlemnad; och har motionären med förmälan, att han ansåg ovisst huruvida Rikets Ständer finge emottaga nådig proposition i ämnet, och derföre upptog de framställda förslagen såsom sina egna, yrkat, att samma förslag mätte varda underkastade Rikets Ständers pröfning och af Rikets Ständer godkännas, men att, i händelse förslagen icke kunde i deras nuvarande skick eller med lämpliga förändringar af Rikets Ständer antagas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en annan organisation af Landtmäteriet, än den nuvarande, kunde vidtagas och dervid, så vidt möjligt vore, afseende fästas å förenämnde förslag, samt att Kongl. Majit täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta. Bill. till B. St.
Ingen beskattning år rättvis, Söm ej står i förhållande till skattdrägaréns förmögenhet. Denna Sanning har länge varit allmänt erkänd, ätt den icke behöfvér Utvecklas. Hurti vill mati Val då försvara rättvisan af en utskyld; sorn drabbar lika Millionären och den utfattige ? förgäfves Svarar man, ätt beloppet är så litet» Allt litet öch stort här i verldeii är relativt* Några skil - 4 Sami. 4 Baud. Stats-lTts kottets Betänkanden. lingar äro litet för den förmögne, men mycket för den verkligt fattiga, och villja vi ej genom våra beslut i verket erkänna denna lära, så vet jag intet hinder, hvarföre icke alla skatter göräs personella. Åtminstone för något år skulle val en påräknad summa sålunda utgå, och alltid klefve beräkningen säkrare, da det ej är Särdeles besvärligt, att lika fördela det belopp Staten behöfyc-r på ett ternUgen noga kändt antal af mantalsskrifne medborgare. Orri detta yttrande icke kommer att af Höglofl. Utskottets pluralitet antagas, så anhåller jag, att det må, såsom min enskildta mening, åtfölja Betänkandet till Ständerna, Herr Uggla, Carl, ”då Erik Svensson uti sitt nu aflemnade anförande uppgifvit, att det icke är vederlagdt, det vissa orter icke känna veneriska smittan mera än till namnet, får jag nämna, att hvad Götheborg och Bohus^ Län beträffar, har jag af Landshöfdingen derstädes haft tillfälle inhemta den kännedom, att under ett år har icke mindre än öfver 300 personer, med denna sjukdom behäftade, å Länets Curhus blifvit skötte och vårdade*’.
Lippi fist och god k ätli hos Kidd. och Adelli den 24 Fehr. list. Preslc-sländel den 24 Uorgare-slåndet den 24 — ■— Bonde-ståndet den 23 Hikcls Sländers underdåniga Skrifvelse, i fråga ont ej/ergifl af J'. d. Län ds - ku nt ret arén, lia m m ar r lills t ådel S. Lindhag ådömd ers ätlnings-sky Idig het. (Stats Utsk:s Lill. Niis 225 och 257 samt Först. Slals-lTukis Mern. N:o 273.) S. A. K.
Härmed öfverensstämmer fullkomligt det anmärkte stadgandet, att talan om contracters fullgörande eller ansvar för underlåtenhet deraf icke må anställas annorlunda än efter Embetsver Ireus föreskrift; och då på deras ansvar hvilar, att icke Statens rätt och fördel åsidosattes, måste deri af motionären föreslagne föreskriften vara öfverflödig, likasom Utskotten, i följd af hvad, som är anfördt, anse deri olämplig. Utskotten tillstyrka således, att den af Oloj Lindbeck i ämnet väckte motion måtte lemnäs utan afseende. Slockholm den i5 Februari iS4t - Lagsamt Allm. Ant. till Exp. Utsk. den 17 Febr., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af en Byggnadsordning för Kronohemman, som äro till boställen ät Civil-Staten anslagne. Uti en till det Hedervärda Bondeståndet ingifven motion, har Ephraim Larsson från Elfsborgs Län anfort, alt, utom hvad Lagen i 27 Gap. Byggninga-Balkert för byggnad å Kronohemman i allmänhet stadgar, ari' nan föreskrift i afseende på Landtstalens boställen icke funnes än Kongl. Brefvet den 1 Februari 1692, som innehåller, ”att, då någon viss carac”tersbyggnad ej vore föreskrifven , beror sådant på hvarje boställes beskaffenhet och hemmantal, och alt husen både lill manoch ladugård ”böra blifva ansenligen bättre än bondehus.” Bedömandet af byggnadsskyldigheten å Landtslats-boställen berodde således i betydlig mön på syneförrältaren, hvarförutom ej sällan inträffade, alt, genom indelningshafvarens oförmåga att bostället bebygga, så alt det kunde af honom sjelf bebos, efterträdaren finge vidkännas stor olägenhet af en ökad byggnads-skyldigbet.
Afven tillåter jag mig här anföra hvad författaren till det förtjenstfulla »Statistiska sammandraget af Svenska Indelmsverket» yttrat i denna fråga: »Den stolthet och förkärlek, hvarmed vindelia Arméen städse varit ansedd och omfattad af Svenska »Nationen, kan tillskrifvas, icke så mycket dess ålder och dess »minnen, ty värfvade Arméens anor äro äldre och i våra bragd»rikaste krig hafva värfvade trupper deltagit till lika antal och »med lika utmärkelse som de indelta, som icke mera dess orga»nisation, införlifvad i landets egen urgamla indelning och dy»medelst ägande anspråk på samma kontinuitet, som fädernes»landet sjelft. Genom dess upsättning utur och förläggning midt »ibland allmogen i landets provinser, anser sig den indelta krigs»mannen tillhöra den ort, der han bor, och der han äger alla »sina förbindelser, och — landtman lika mycket som soldat, — »är han medelst gemensamma interessen införlifvad med denna »landsbygds befolkning, som åter i sin ordning betraktar honom »såsom sin tillhörighet, då han är hemma och såsom sin repre»sentant, då han är i fält, — deltagande med närmaste interesse »i den ära, som ortens rege:te, kompani eller soldat derunder »skördat.
I fråga om rättigheten, att till skatte lösa Kronojord, som i erhållen fyllnadsjord är inblandad, anse Utskotten sig endast böra hänvisa till de om skatteköp i allmänhet gällande Författningar, hvilka innehålla allt hvad härutinnan synes för Motionairernes syftemål behörigt; hvarföre ock all Rikets Högloflige Ständers åtgärd i delta afseende afstyrkes. Stockholm den 20 October i83.j. Rättelser, Käft, C, sid. 33 r, ri st icke 1 vida 3/{ r. -ar — Rusthållare lRotehållare - STOCKHOLM, nos Ludv, Westkrbbäg i £34 \ Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 October. Betänkande, i anledning af väckta frågor om Folkskolors inrättande. Uti det vigtiga ämne, som utgör föremålet för detta Betänkande, har Oeconomie-Utskottet fått emottaga motioner: frän Höglojl. Ridderskapet och Adeln t af Herr Cederschjöldj P.j sorn, till upplysningens befrämjande bland allmogen, föreslår Folkskolor och allmänna Läroböcker. Huru dessa Skolor böra inrättas, anser Herr Cederschjöld kunna öfverlemnas lill Kongl. Majit att bestämma, äfvensom vederbörligt Utskott må uppgifva, huru medel dertill skola erhållas. Om skatten på bränvin lemnar betydligt öfverskott, skulle den icke kunna till bättre ändamål användas. Det borde åligga Staten att skaffa tillgång på tjenlige Lärare, der denna befattning icke kan uppdragas åt Comministrarne och Adjuncterne. Till en början kunde läsningstiderne inrättas så, att lärare-platserne finge bestridas af lorftige Studenter, som härigenom skulle sammanspara bidrag till deras underhåll vid Universitetet. Slutligen åberopar Herr Cederschjöld, till vidare utveckling af ämnet, sina, från trycket utgifna, underdåniga anmärkningar vid Läroverks-Comite'ns Betänkande af den 20
Prol. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 15 Iläft. 2 6 Banko-Utskottets Utlåtande JV2 39. blifvit stalld att betalas 6 månader från utgifningsdagen, berörde borgen således upphört att vara gällande redan innan nyssnämnda lån å 30,000 R:dr den 1 November 1859 förföll till betalning. Med tillkännagifvande att sedan omförmälda ansökning blifvit till Banko diskontdirektionens utlåtande öfverlemnad, Dillner, uti en till Direktionen ingifven skrift, för att icke blott, så långt hans förmåga sträckte sig, minska Statslånefondens förlust, utan äfven bereda sig sjelf frihet från vidare kraf, gjort det erbjudande, att före 1863 års utgång, lill Banko-diskontverket inbetala 50 procent af sin skuld till Statslånefonden, emot det att återstående kapitalet äfvensom räntan finge alskrifvas, har Direktionen, som yttrat sig icke kunna understödja Dillners hos Utskottet framställda anhållan om eftergift af hela lånets återstod till kapital och ränta, anfört, att ehuru Dill ner, enligt hvad Direktionen varit i tillfälle att inhemta, någon tid efter sitt hakade obestånd undfått och ännu innehar förordnande såsom stipendiat på Jernkontorets stat, likväl och då detta förordnande vore af tillfällig egenskap och aflöningen derför, 1,000 R.dr om året, väl icke torde utgöra mera än som tili hans och hans familjs uppehälle oundgängligen erfordrades, det vore föga sannolikt att så stor afbetalning skulle genom exsekutiva åtgärder kunna hos honom uttagas, som han nu erbjudit sig att erlägga, oberäknadt att dylika åtgärder och lånets fortsatta bevakande alltid komine att medföra jemförelsevis icke så obetydliga kostnader för Statslånefonden, hvadan Direktionen ansett det al Dillner sedermera gjorda anbud förtjena afseende och böra antagas.
Maj:t underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer vid instundande riksdag göra den nådiga framställning, att Wisby domkyrka, för dess iståndsättande och framtida bestånd, måtte framgent få bibehålla det understöd, som vid sista riksdag åt densamma beviljades, eller 5o tunnor spanmål årligen utaf Eders Kongl. Maj:ls ocly kronans behållna arrendespanmål af Wisborgs kungsladugård. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, till denna Wisby Domkyrkoråds underdåniga anhållan lemnanådigt bifall. 3p:o v I egenskap af Domkyrkans i Wexiö tutorer, hafva Eders Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Kronobergs län och biskopen öfver Wexiö stift, uti skrifvelse den 4 innevarande månad, hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit att, då, i anseende till bristande utrymme för Wexiö domkyrkoförsamlings, synnerligast i de sednaste decennierna, betydligt ökade folkmängd och det förfallna skick, hvaruti domkyrkans vattentak sig befunne, tillbyggnader och förändringar å kyrkan vore af bebofvet oundgängligen påkallade, hvartill ock af öfverintendentsembetet uppgjorda ritningar blifvit, under den 11 Augusti nästlidet år, af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställda, men kostnadexma för dessa tillbyggnader och förändringar uppgingo, enligt öfverintendentsembetets förslag, till en summa af 43,557 R:dr 32 sk. banko, vida öfverstigande domkyrkokassans närvarande tillgångar, som vid sista 57 sista bokslutet den 1
Men då komma de modigare kamraterna till hjälp, och de hålla dem så troget och beskyddande fast i händerna, att de skola känna sig riktigt trygga, och så — så — prrrr — det bubblar om öronen och fnysande andfådt dyker det gula lilla hufvudet upp ur vattnet efter sin första seger öfver det våta elementet, sin första dopp! Ja, visst är, att de äro glada och helsosamma dessa badstunder vid Edebovikens mynning, dit Kvarkens vågor fritt gå in mellan öarne med sin genomskinliga renhet och sin stär kände sälta. Men för länge få ej därför de unga najaderna glömma sig kvar i vattnet; det vore ej nyttigt. Och » upp » lyder kommandot. Det går ej fullt så raskt att få kläderna på som af. Knutiga kängremmar och bakknäppta lifstycken erbjuda oanade svårigheter för sex-, sjuåriga fingrar. Men de mera försigkomna hjälpa de yngre, och snart nog är den unga skaran färdig till hemmarsch genom den gröna skogen. Om sjön suger! Fråga dessa tjugutvå barnamagar, om icke tankarne löpt långt före dem hem till den stora middagsgrytan, ' där jungfru Anna arbetar i spiselvärmen med uppkaflade ärmar. fylles den ljumma luften af skratt och muntra rop, och än stå de unga krafterna bi till mången dust, innan kvällen skymmer. Allt längre och längre bli de mörka furornas skuggor öfver ängen, och liten fågel, som dagen om från morgonens första ljusning flög fram med sin sång däröfver, har tidigt tröttnat och stuckit hufvudet under vingen. Så händer ock, att när den muntra barnaflocken, mätt af dagens längd, till sist vänder åter hem, ett eller annat gulyfvigt litet hufvud lutas en smula trött mot bröstet, någon liten fot slinter efter lekens yra språng. Rö- sterna äro icke längre så högljudda, skratten ej så gälla. Hufvudet under vingen — den sköna, lifgifvande sömnen väntar att taga dem i famn. Men först ännu ett sista, rikligt mål, för hvilket alltid finnes god plats.
Rådgifvare, Konungens, om anledning till anmärkning emot; se Commandomål. RättegångsProcessen, om ändring i vissa fall uti Författningarnes föreskrift, angående, Jan. I. 316, 658. Jan. II. i3. April I. i4g, 229, 38g, 3g4, 4a5. 283 Räntehö, om ändring i lefvereringssiället af Kronans Räntehö och halm som från Westmanland är anslagit Hofstallet, Jan. II. i^5. Exp. 553; se vidare Strömsholm. & Sahla Silfververk, angående, Maji II. 124, 499. Exp. Junii I. 139. SaltpetterSkatten, om rättighet för jordägare att med penningar afbörda sig, Jan. I. 3i4>655. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bilagor tili Högloflig© Ridderskapets och Adelns Protocoll, Vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1S2 3. Fänta Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Olof Ghahit, 1I2S. ' - " Bilagor till Fleniprotocollet för d. 24 Januari!» No 1. ^refve Hård, G ari Gustaf:
Den rörer icke den af de föregale talarne alldeles uttömda delen af ämnet, utan angår verkligen det s. k. kastintresset, ehuru litet jag älskar eller rättare ehuru mycket jag afskyr detsamma. Det är nemi. alldeles nödvändigt, på det att det s. k. frälset och ofrälset må blifva, såsom man plägar säga, lika lottade i detta afseende, och kunna sägas hafva lika rättigheter, alt genom en förän - Den 26 September f. m. 487 'öring i grundlagarne den inskränkning, som nu gäller icke blott för K. M., utan äfven för R. o. Ad:s fördelar, om dessa kunna anses bero på att Adelsmän sitta i Högsta Domstolen, blir undanröjd, genom antagande af detta förslag, eller också genom en annan förändring i grundlagarne, hvilken vid denna riksdag då borde föreslås, och först vid den nästa kunde antagas, K. M. lemnäs öppet att om, vid ledighet efter ett ofrälse Just.råd, den person flan dertill skulle finna vara skickligast, vore af frälse Stånd, K. M. då må äga rättighet att befria denna person från adelskapet; likasom Ilan äger rätt att, när han i motsatt fall linner en sådan person af ofrälse Ständ, adla densamma. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte antaga denna ifrägavar. förändring, helt enkelt af den orsaken, att K. M. vid Statsrådsledamöters utväljande redan har fritt val emellan frälse och ofrälse; och då detta fall är alldeles analogt dermed, så får jag på sådan grund vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad. täcktes antaga förslaget. Ilr von Troil, Emil: Man har ganska riktigt anmärkt, alt det stadgande, hvars uppphörande nu är i fråga, tillkommit såsom ett skydd för de ofälse Stånden. Dessa samma Stånd hafva nu för sin del beslutat stadgandets upphörande. R. o. Ad. behöfver således vid sitt besluts fattande icke vidare på dem fästa något afseende, då de sjelfve förklarat, att det forna skyddet numera icke är för dem behöflig!.