Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
C. L. LANDIN. IX Lit. E. Till Herr Presidenten i Kongl. Maj:ts och Rikets Svea HofRätt. Sedan R. H. S:s innevarande Riksdag förordnade Konstitutionsutskott granskat de inför H. M. Konungen i StatsRådet samt inför den af Kongl. Majit, under Dess frånvaro, förordnade Regering hållna protokoll, och i sammanhang dermed pröfvat de rörande detta ämne ej mindre hos Utskottet omedelbarligen väckta, än i Rikets Ständers Plena anmälda och derifrån remitterade frågor, har Utskottet, genom serskilda under den 19 Maj, den 9 Juni samt den 6 och 7 Juli aflåtna skrifvelser, hvilka dels den 16 Juni och dels den 4 Augusti mig tillhandakommit, meddelat de flera, utom andra likaledes beslutna, anmärkningar, i följd af hvilka Utskottet funnit skäligt att ställa under tilltal inför RiksRätt StatsRådets Ledamöter, de der antingen såsom Konungens Rådgifvare, genom tillstyrkande eller underlätet afstyrkande, eller ock, såsom deltagande uti den på ofvanförmälda sätt konstituerade Regeringen, föranledt eller medverkat till åtskilliga af Kongl. Majit och Kongl. Regeringen fattade beslut och anbefallda åtgärder, i afseende å anordnande eller anvisande af medel till aflöningar och andra uppgifna behof; hvilka förhandlingar, efter Utskottets tanka, varit stridande emot Regeringsformens 65 §. samt i vissa fall emot 57, 62, 64 och 77 §§. af nämnda Grundlag. De sålunda anmärkta, å serskilda tider vidtagna åtgärder och beslut äro följande: l:o Angående lönförhöjning för Kongl. KammarRättens Embetsoch tjenstemän, hvilka ifrån och med år 1835 blifvit inom detta Embetsverk utnämnde eller befordrade; 2:o Angående så kallad lönfyllnadsförmån för en i Kongl. StatsKontoret förordnad Ledamot; 3:o Angående dels Sekreterarelönens i Kongl. StatsKontoret anvisande till en StatsKommissaries aflöning, och dels anslag af arfvode åt en tillförordnad Sekreterare derstädes; 4:o
Den som bifaller alt personella afgiften skall upphöra för alla dem, från och med fylda 60 års ålder, hvilka antingen icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af Femtio Riksdaler, eller icke efter 2 Artikeln utgöra Bevillning af lön, egendom eller rörelse, voterar Ja, den det ej vill, Nej; Vinner Nej: upphör personella Bevillnings-afgiften från och med fylda 60 års ålder för alla, som * 168 Stats-Utskottets icke af egendom, tjenst eller rörelse eg a en behållen inkomst af Femtio Riksdaler. Desse Propositioner hafva blifvit besvarade med 63 Ja och 56. Nej. Och som Ja alltså vunnit, är följaktligen bifallet det här ofvan upptagne första alternativet, enligt hvilket personell afgift skall upphöra för dem från och med fylda 6o års ålder, hvilka ej ega Femtio Riksdalers inkomst, eller icke efter u Artikeln utgöra Bevillning af lön, egendom eller rörelse. 3:o
" Usch, hvad jag vardt radd. Hvarför star du s i der utanför dörren 3 " " Jag har inte tid att g&amp; in för moster pratar.&amp; vAdligtn, svarade en munter röst, som hastigt tystnade. Egaren tycktes icke vara besvarad af mörkret och. den triinga trappafsatsen, han .tog sig helt ogeneradt en bastig kyss. " ab, IAt blin svarade flickan - " jag har inte heller tid. Jag ar and&amp; sent ute - fröken blir s&amp; ond om jag inte passar p&amp; tiden, jag fAr lof att g&amp; nu. " " Hör du Olgan, sade ynglingen, " nu skall jag beratta dig nigot rigtigt storstyft. F a r bar filtt biljetter till Maskinistföreningens soaré - och bau bjuder oss du - bilda tv&amp;. " " Nej, aldrig p&amp; tiden har jag hört p&amp; maken - a r det rigtigt sannt. " " Jo du, jag har biljetten i västfickan - -. " Men hur skall jag bara mig &amp; t med min svarta kladniag - lifvet är bara halfftirdigt och kjolen ar inte draperad. Kom ner, jag far lof att g&amp;. " De trefvade sig ned utfor trapporna tillsammans. " Den har legat ett halft &amp; r och jag har inte varit manniska att f A s&amp; mycken tid att. " Ja, det fAr du stalla med hur du sill - med skall du. Jag till inte att du en g&amp;ng till gör pA samma satt som nar jag skaffade biljetter till Petermans flickor. Litet ruter fAr man sal ha har i varlden. " " Det var ju före jul, nar s i fick sitta till elfva, tolf hvareada kvtill. Jag kunde val inte riskera min plats heller för Fetermans flickor ' aldrig s&amp; mycket. " " Ja, och se ' n orkade du inte gapa en g h g p&amp; hela helgen. ' Har kysste han henne i farstun, innan de gingo ut genom porten. " Om jag bara hade maskin SA skulle det nog g %. "
Med lätt förklarlig belåtenhet yttrar Dalman i sitt 1878 utgifna sjunde häfte af riksdagshistorien, att » man icke varsnat något spår af de ’ vådor ’, som på vissa liåll förespåddes af den svenska riksdagens ofvan upptagna beslut,hvarförutan h. maj: t konungens sanktion af norska stortingets beslut om upphäfvande af ståthållareembetet fördröjts intill dess, i anledning af norska stortingets förnyade begäran, konung Oskar II år 1875 biföll den äskade förändringen, dock endast i den ordning 1860 års riksdag opi-nerade eller i svenskt och norskt statsråd. » Ett annat på sin tid jäsning framkallande spörsmål, hvaråt Dalman i sin riksdagshistoria egnat en utförlig behandling, var den polska frågan, i afseende hvarpå läsaren ock torde jemföra ett af de meddelade brefven (till Claës Lundin *). Polska frågan utgjorde på sitt sätt ett ganska betecknande föremål för riksdagens behandling (1863) eller egentligen för opinionsyttringarne härom både inom landet, tidningspressen och hos riksstånden. I följd af det allmänna deltagandet för polackarne och förbittringen mot Ryssland, stegrades agitationen allt mer och mer. Denna gaf sig slutligen luft i ett par motioner, hvilka föranledde remiss till utskott samt lifliga debatter inom riksstånden. Dessa motioner väcktes hos adeln af friherre Fabian Staël von Holstein och inom borgareståndet af rådman Björck. De åsyftade en anhållan hos K. Maj: t » att dess regering måtte, i samverkan med andra stater, som garanterat 1815 års Wienertraktat, å diplomatisk väg påyrka konungariket Polens återupprättande. » Ur den i flera afseenden intressanta debatten på riddar-huset anföra vi blott, att friherre Manderström ganska spetsigt anmärkte, att då motionärerna begårt återupprättandet af konungariket Polen, det icke bestämts huruvida der med afsåges konungariket Polen före 1772 eller efter 1795 eller 1833 eller någon ännu mera aflägsen tidpunkt, hvarjemte friherren meddelade att diplomatiska underhand
Från ett rubbadt förstånds kval till den älskande jungfruns blyga glädje, från konungens och segervinnarens ärelystnad till bondtölpens och bondflickans klumpiga lustighet — allt uppfattade han, det mänskliga lifvets sublimaste höjd, såväl som dess lägsta dårskap. Häri ligger det underbara hos Shakespeare. Ingen författare har såsom han förstått att ställa sig själf så fullkomligt i skuggan. Och då man betänker hans eget lif, blir detta förhållande så mycket underbarare. Allt, hans härkomst, hans bana och hans lynne, borde hafva gjort honom cynisk och revolutionär, och dock finner man aldrig hos honom ett enda drag af pessimism eller upprorsanda. Att tänka sig, att Shakespeare måste buga och uppträda som en simpel komediant i Leicesters hus! — detta skulle vara nog att gifva en annan man tusen gånger mer galla än Marat ägde. Att med denna gudagåfva i sin själ sitta nöjd under mullbärsträden och se godsherrens Lucy rida förbi i all sin ståt — man kan nästan påstå, att detta skulle förgiftat den helige Johannes sinne. Men aldrig en skymt af spleen eller afund fick insteg hos honom, han hade endast ett snillrikt leende för all uppstyltad höghet 1898 Så skall i lyckans solsken Ej öfvermodet nå dig Och i de mulna stunder Ej missmod nederslå dig. &amp;. Obermann. och ett makalöst, till alla sig sträckande medlidande, för tyrannen såväl som för slafven, för konungamaktens isolerade ställning såväl som för fattigdomens. Häri ligger skälet, hvarför Shakespeare står lika högt öfver Dante, som en af Dantes änglar står öfver jorden. » Hvad Ouidas världsåskådning beträffar, så är den oftast dyster, liksom j u deras måste vara, som ej kunna tro på det andra lif vet. Hon låter en af sina hjältar utbri-. sta: » Hvar och en af oss står vid randen af detta ändlösa haf, som kallas » tid » och » d ö d », och skapelsens alla hemlighetsfulla, sköna, stumma, majestätiska krafter röra sig omkring oss, men förtälja oss ändock intet.
Palmstjerna, Carl Otto: Då de summor, som Hr von Hartmansdorff föreslagit skulle ställas till K. M:s disposition till förökning af de arfvoden, som f. n. äro af R. St:r anslagna till lönelillökning åt tjenstemännen i Kammar-R:n och KammarKolhm, äro ganska måttliga och icke öfverstigande behofvet, ulan tvertom understigande hvad som skulle erfordras för en slutlig lönereglering af dessa verk, så anser jag mig böra på det högsta tillstyrka antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag. Af K. M:s Nåd. Propos. synes tydligt, att K. AJ. icke föreslagit någon reglering af dessa båda Verks tjenstemäns löner, derföre att K. M. ansåg tillgångarna så bardt medtagna af andra anslag, som K. M. äskat; men då StatsUtsk. funnit lämpligt att derutöfver anvisa detta anslag, så torde icke någon svårighet upstå att för denna ringa summa 8,000 R;dr finna tillgång, hvarigenom K. Al. skulle komma i tillfälle att något underhjelpa de små lönerna, som f. n. finnas inom dessa Embetsverk, och till nästa Riksdag framlägga ett fullständigt förslag till slutlig reorganisation af dessa Verk, der delta interimstillstånd fortfarit i 30 är, hvarunder blott en del af anslaget för Kammar-Kolhm och Kammar-R:n utgår såsom löner på stat, men den betydligaste delen är endast såsom arfvoden anslagen från Riksdag till Riksdag, hvilket icke torde vara lämpligt att låta fortfara. O Frih. Åkerhjelm, Carl: Jag kan visserligen icke undgå att erkänna, att de af Hr von Hartmansdorff förordade iönetill - Den 26 Juli. ökningar äro af behofvet påkallade, men jag ber att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att StatsUtsk. och R. St:r icke blifvit i tillfälle att pröfva huruvida de summor, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, äro tillräckliga eller äro de rätta för att afhjelpa bristen i dessa Embetsverks löner.
När Leonna önskade sig vatten för att uppblanda sitt vin, tillböd Hedda sig att hemta det från en källa, några stenkast derifrån; Schalinsky följde henne, och gaf Feodor en betydande vink. Hvad Leonna nu erfor bekräftade hennes oroliga men obestämda aning, regementet hade fått uppbrottsorder att marschera tillbaka inåt Ryssland. Hvilken dag de skulle bryta upp, kände ännu ingen; de voro ingen stund säkra, och återseendet stod i Försynens hand. De borde således nu öfverenskomma om säkerhet för en brefvexling men nu återkom Hedda med vattnet, oaktadt Schalinsky genom sitt gyckel, sökt uppehålla henne i det längsta: genast uppfattade han orsaken till de älskandes betryckta sinnesstämning, och började tala om deras förmodade snara aflägsnande från orten, men på ett sätt, egnadt att lifva de älskandes förhoppningar. Med den honom egna vältalighet, talade han om den smärta mången af dem skulle lida, som här lemnade kära och älskade föremål: detta skedde endast med korta, lätt skuggade drag, men lifliga voro de färger, hvarmed han målade återseendets glädje, de skulle återkomma och med stolthet nedlägga sina eröfrade troféer för de älskades fötter, subalternbojorna vore då affallna, och bröstet kanske prydt af ordnar och band. Feodor tvingade sig äfven att synas munter, men det ville ej lyckas, och — Hedda var den som höll honom räkning derför. «Efter vi så snart komma att skiljas, så låtom oss träffas så ofta tillfället medgifver. Vilja herrarna åter möta oss här vid samma tid som nu i morgon? — men det lär icke låta göra sig,» tillade hon vid närmare eftersinnande. «Jag ville just anhålla om denna godhet» svarade Feodor; på en uppmanande vink af sin vän. «I morgon kunna vi ännu disponera om dessa timmar, sedan är det mera osäkert.» «Ack herre Gud!» ropade Hedda helt betagen af tonen i dessa ord. «Så snart bryter ni väl icke upp härifrån? «Å nej, men göromålen hopa sig,» genmälte Schalinsky, «men hvad är det som kan hindra damerna i morgon?» «Det är ju lätt för er att gissa,» svarade Hedda.
Jag anade det redan första gången jag träffade dig.” ”Hur är det möjligt! Ingen läkare kan se det på mig.” ”Jag vet inte. Jag vet bara att jag tänkte: se der en af de mina. Och jag kände sympati. Ty jag vet hur orättvist sådant bedömes af mödrar och systrar.” ”Jag har aldrig sagt det till dem!” kom det nästan förskräckt. ”Naturligtvis emedan du vet att de skulle ha missuppfattat det?” ”Ja.” Det var något så menskligt hos honom, sinnesrörelserna hade så fullständigt tagit hans ansigte i beslag, med hvarje ord kunde man röra vid en själens hudlöshet, men han drog sig icke undan, han var besluten att uthärda. På sanning och ärlighet var det han ville bygga. Smärtan öfver att icke ha ett renare och friskare lif att erbjuda var så gripande. När han höll mina händer, när han såg in i mitt ansigte som för att tigga fram mina hemligaste tankar, så var det emedan han var bragt ur sina fogar och emedan han ingenting tänkte på annat än komma till klarhet. Det var något af moderskänsla, som vaknade inom mig. Jag kom att hålla af honom. Men när jag nu smekte och tröstade, var det med en liten känsla af öfvertag; min förra rörelse var förbi. Jag sade honom att han icke får tyda mina ord om att Matti är för god till honom så, som skulle jag tycka illa om honom sjelf. Ty tvärtom hade jag hyst sympati för honom. ”Jag såg det i dina ögon”, sade han. ”Jag förstår dig så väl, det är så naturligt att du skall känna så, som du gör.” Så berättade han om hvad Hilda ”på sitt vanliga taktfulla sätt” yttrat om Schultz i Erik Grane. – ”Jag blef så ursinnig att jag sade en lögn; jag sade nej.” Så kom Matti. Han gick emot henne och tog henne i famn. Hennes läppar darrade; hon höll på att gråta. ”Ja, jag har förlåtit honom,” hviskade också hon. Samma fåniga ord! Förlåta? Jag skulle kunnat ge upp ett gapskratt, och ändå var det så obeskrifligt ömkligt. Var det fråga om att förlåta!
Då, i anledning af förrberörde vilkor, frågan om här förut omförmalde 2:iie utskylders upphörande måste i ett sammanhang behandlas, har Utskottet ansett sig böra inbjuda Bonde-Ståndet, som redan bifallit Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans upphörande, att förena sig med Piesteoch BorgareStåndens beslut och medgifva , det jemväl Sterbhus-afgiften må försvinna, i hvilket fall båda frågorne äro geno-n 3:ne Stånds beslut afgjorde. — Antages icke denna inbjudning, föreslås, alt följande votering lär företagas: Den, som vill, att, på sätt Stats-Ulskottet hemställt, Lagmansoch Häradshöfdinge-ränlan, utan afseende å det beslut, som serskildt kommer att fattas om sterbhus-afgiften, skall upphöra, med iagtlagande af hvad StatsUtskottel i sådant afseende föreslagit uti Utlåtandet N:o64, Litt II., samt att Rikets Ständer derom hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan, med anhållan om Nådig sanction och beslutets kungörande tili kännedom och yederbörandes efterrättelse, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, komma så väl Lagmansoch Häradshöfdinge-räiitan, sorn den till Juslitice-Statens aflönande anslagne så kallade stei bhus-afgiften, hvilken för närvarande till Statsverket ingår, att med innevarande år upphöra, med iakttagande, hvad förstnämnde ränta angår, af hvad StatsUtskottet uti Utlåtandet N:o 6/p Litt. H. i sådant afseende föreslagit, samt derom hos Kongl. Majit göras enahanda anmälan, som här ofvan omnämnes. Besvaras propositionen med öfvervägande Ja, företages, i fråga om sterbhus-afgiften, följande votering:
Ståndet i nedannätnnde beslut: N:o i38, i anledning af gjorda anmärkningar Vid Utskottets Betänkande, N:o 84, angåendet iörändiing i nu gällande föreskrifter om tiden för väglagning; och N:o 139, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkanden, N:s io3 och 112, lädes till Handlingarna; och N:o 140, i anledning af ett föreslaget stadgande uti Kongl. Cancellie-Ordningen, i afseende på allmänna Handlingar, som kunna Utur Riket föras , bifölls; äfvensom Ståndet lät bero vid Utlåtandet N:o 14■, i anledning af gjorda anmärkningar, vid Utskottets Betänkanden. N:s 102 och 11 o. 80 Pro t. Utdrag den 2.4 Julii 1829. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Banco-Utskottets Betänkanden: N:o 55, med anledning af Herr ContractsProsten Nibelii motion, i fråga om Diarii-Utdrag från Domhafvande öfver alla vederbäftighetsbetyg, som af dem meddelas för Lånsökande och Löftesmän i Banco-Disconten; N:o 56, i anledning af Herr W. Ihams motion om belåning af Kobolt i Rikets Ständers Bank; N:o 58, med anledning af Herr F. L. Rosenqvists motion, angående Assurancer på lif och derå grundad belåning i Rikets Ständers Bank; N:o 60, med anledning af Herr A. Ribbings väckta motion, att Banco-Utskottet måtte inkomma med förslag om lämpligaste sättet och medlen att för alla möjliga händelser ställa Bankens egande Silfver-Fond i största säkerhet; och N:o 61, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Memorial, N;o 34, rörande en vedergällning för den i Maji månad år 1823 tillförordnade och intill
Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Till den anmärk ning, Gr. af Ugglas redan gjort mot detta morn., anhåller jag att få ytterligare lägga en annan. Enligt §:n 14 i K. Kungörelsen den 11 Maj 1855, kan frälseränta utgå efter medelmarkegångspris, och icke blott efter årets markegång. Det tyckes då vara orätt, att ovilkorligt föreskrifva, det kapitaliseringen hör ske efter årets markegångspris, om verkliga inkomsten åtnjutes efter en annan grund. Jag anhåller således om återremiss, samt att Utsk:t dervid måtte taga i betraktande hvad i detta afseende stadgas i den nämnda kungörelsen. Hr Hjärne, Harald: Den anmärkning, som Gr. af Ugglas gjort, tror jag icke böra föranleda till mom:ts återremitterande. Det är i sin nuvarande form upsatt under förutsättning, att 2:dra Den 12 M aj f. m. sr, §:n blcfve antagen; och då der stadgas, att frälseränta skall anses på samma sätt som fastighet, och upskattas efter värdet, hvaraf bevillning skall utgå med 5 procent, så synes mig redaktionen icke kunna föranleda minsta tvetydighet. Jag anhåller derföre, att mom:t måtte varda bifallet. Hr von Koch: I denna fråga har jag inom Komitén va rit af den tanke, att frälseränta borde betraktas alldeles som fast egendom, och beskattas lika som sådan. Jag anhåller, att IJtsk:t måtte vid återremissen, som jag anser alldeles nödvändig, taga i öfvervägande, huruvida frälseränta kan anses böra beskattas högre än annan egendom. Sedan öfverläggningen ansetts afslutad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss nf det ifrågavarande mom:t; framställdes först propos. å bifall till samma morn., dervid svarades nej, och, då sedermera propos. på återremiss deraf gjordes, blef densamma med ja besvarad. § 4, l:sta momentet Gr. Sparre, Erik:
Deductions-afgiften, den genast erlägges, vid det saken hos Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljes och handlingarne deruti till Kongl. Maj:ts Justitias Bevisions Expedition inlemnas , och de Kallelse-penningar, som vid inträffande muntliga förhör eller kallelse till Doms emottagande till Betjeningen nfgifvas , efter hvad Utskottet har anledning förmoda, helt och hållet bero af hvarje parts eller - 84 Den a Juli. ler dess ombuds eget godtycke» . anser Utskottet icke larn pligt, att vid Domens eller Resolutionens utfärdande , desse kostnader dera antecknas , helst vid det rättighet till uppbärande af insinuations penningar, då skrifter och inlagor till Rikets Hof-Rättér och i de flesta Collegier inlemna*, ..blifvit i Kader , beviljad , något förordnande, att sadan afgift skall ibland lösen för den sedermera i saken fallande Dom eiler Utslag utföras och påtecknas, icke är finner Utskoitet i öfrigt, att om_, på sätt Utskottet tillstyrkt, taxa så val å Deductions-afgiftens, som å Expeditions lösens belopp var-der utfärdad, hvarje part deraf kan inhämta huruvida hans ombud påfurer honom någon större kostnad, an som med verkliga förhållandet instämmer. Till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning varder detta vördsamt öfyerlemnadt. Stockholm den 37 Juni 1815. Rå Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad, Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar II. F. Strömfelt. Joli. Olof Wallin •På Vallöf!. BorgareStåndets J.edamöters vägnar E. G. Holm. På Hed er v. BondeStåndets Ledamöters vägnar Petter Jernström. A. J. Wahlstjerna. Uppläst JDen 2 Juli. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. iden 2 Juli.. Högvörd. Prest.Ståndet den 2 "Vallöf]. Borgare-Ståndet deri. 5 ___ Hederv.
Jag gifver det min och jag gilver den med gladt sinne, — icke lättsinnigt, Mina Hrr! utan med den djupaste känsla af stundens högtidliga allvar, men också med fast förtröstan till framtiden. En mängd ledamöter hördes härtill yttra bifall. Frih. Beck-Friis, Corfitz Augustin: Då under diskussionen Svedala socken blifvit framdragen såsom exempel och jag varit den, som först lemnade uppgifter rörande denna socken till Gr. Sparre, må det tillåtas mig att bemöta de anmärkningar, sorn med anledning deraf blifvit framställda. Svedala socken, med en folkmängd af 3,600 personer och ett taxeringsvärde af 2,532,700 rdr, har 550 jordegare, icke backstugusittare eller torpare, hvilket jag kan intyga med så mycket större säkerhet, som jag under 3 år varit ordförande i ortens taxeringskomité. Enligt det hvilande förslaget skulle endast 255 af dessa 550 ega valrätt till andra kammaren. Således skulle 295 fastighetsegare eller rättare 291, då 4 af dessa få valrätt på grund af bevillning för inkomst af kapital, komma att uteslutas, och det var detta, jag med de upplysningar, jag lemnat, velat anmärka. Huruvida alla dessa 291 hittills varit berättigade att deltaga i val till Bonde-St. är något, som jag åtminstone icke kan bestämdt säga, ty ordet besutenhet har så olika betydelse i olika landsorter. En till Svedala angränsande socken, Önnarp, med ett taxeringsvärde af 406,400 rdr, har 85 jordegare, af hvilka endast 38 enligt det hvilande förslaget skulle erhålla valrätt, och H. I. 26 402 Ben 7 December. således blifva der 47 uteslutna. Fästa vi oss vid de till kommunalstämman röstberättigade, så ställa sig dessa siffror ännu besynnerligare, ty då skulle öfver 100 blifva uteslutna från valrätt till andra kammaren, som nu ega rösträtt i kommunens angelägenheter. Jag frågar, om detta är ett förslag, som tillgodoser allas rätt? Då ordet är mig gifvet, må det ock tillåtas mig förklara, att jag anser det hvilande förslaget vara orättvist mot samtiden och vådligt för efterverlden.
Hon var i dag vackrare än någonsin i sin stora halmhatt; imellertid har den unga damen verkligen ett fel i mina ögon, hon har en min à la religieuse, hon är alltför helig, det passar icke för en qvinna af verld, hvar sak har sin tid och sin plats, det är beundransvärdt i biktstolen och messan, men att med en dylik min bevista en bal eller åka i en gammal postschäs för att se en skifferfabrik, åh, ma foi, det duger icke, det blir ridikylt; om jag vore hennes onkel, så skulle jag kunna tout sincèrement säga så här: ma petite, denna englamin och dessa ögon à la mater dolorosa äro mycket förtjusande, men endast vid vissa högtidliga tillfällen. Min Gud, hvad vill du väl, att man skall kunna säga till en qvinna, då hon har ett dylikt utseende? Det aflägsnar, det afkyler äfven den hetaste beundran, man blir helt konfys och tappar alldeles hufvudet, och hvem vinner derpå? Monsieur Garonnier hade talat så ifrigt och utan det minsta afbrott, att Alf icke fått tillfälle att säga ett enda ord. Imellertid hade han hunnit stiga ur sitt åkdon, betala sin kusk och arm i arm med den vänskapliga kaptenen vandra ända fram till brunnshuset, innan denne tystnade ett ögonblick — Ni är verkligen skarpsinnig, min bästa Garonnier, då ni gissade, att jag var ute på jagt efter någon, — inföll Alf, lemnande hans långa tirad om den unga flickan i sitt värde, för att icke i en vidlyftig diskussion om detta ämne tappa bort sin egentliga afsigt. — Åh, dertill behöfves icke synnerlig skarpsinnighet; jag såg det på edra ögon redan i går. — Åh, ni misstar er, kapten, det är ett långt mindre behagligt föremål jag i dag söker. Det fanns i går afton på balen en resande handelsexpedit, en kommissionär för ett lotteri i Frankfurt, och jag skulle vilja träffa honom. — Aha, jag vet hvem ni menar, den lilla juden, som bjöd ut lottsedlar, han reser omkring med prof på en patenterad blanksmörja och flera andra saker, det är en marktschreier, en industririddare.