Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom remiss af den 25 sistlidne Januari, bar Eders Kongl. Maj:t i nåder täckts infordra Konsistorii underdåniga utlåtande i anledning af hvad, uti underdånigst 35 återgående transsumt af Rikets Ständers Revisorers berättelse, förekommer, angående Konsistorii räkenskaper för åren 1846 och 1847; och tår Konsistorium, till följd häraf, i underdånighet anföra följande: Då det stats-anslag, stort 800 Rdr Banko, hvilket, genom Kongl, cirkulär-brefvet den 16 November 1839, för en gång i nåder beviljades Kalmar läroverk, var ämnadt att utgöra fyllnad i läroverkets egna tillgångar för anskaffande af erforderliga inventarier för undervisningen, fann Konsistorium skäligt fördela ifrågavarande anslag på de kassor, af hvilka omkostnaderna för dylika inventarier egentligen bordt bestridas, nemligen: Gymnasii samt Lärdomsoch Apologist-skolornas enskilda kassor; och blefvo sålunda 200 Rdr Banko af nämnde medel tillagda skolornas enskilda kassa och 600 Rdr samma mynt gymnasie-kassan. Att numera utbryta och, på sätt Rikets Ständers Revisorer föreslagit, särskilt redovisa ofvannämnda anslagsmedel, vore visserligen icke alldeles omöjligt, då behållningen i gymnasie-kassan för närvarande utgör 1,658 Rdr 14 sk. och i skolkassan 653 Rdr 16 sk. 4 rst. Banko. Likväl torde en sådan utbrytning medföra åtskilliga svårigheter, i anseende dertill, såväl att merbcrörde anslagsmedel, alltsedan år 1839, ingått i olvannämnde kassor och, gemensamt med dessas egna tillgångar, redan till en del blifvit för sitt ändamål använda, som ock att, i sådant fall, fråga torde uppstå om godtgörelse af den ränta, hvilken, under ofvannämnde tid, kan anses hafva kommit kassorna till godo å den obegagnade delen af anslaget ; hvarförutan alla verifikationer öfver gjorda utbetalningar numera äro förvarade hos Kongl. Kammar-rätten, dit de med de ärliga räkenskaperna ingått. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung!
» Jag begaf mig alltså till värdshuset, » fortsatte baronen leende sin berättelse, » vinet var verkligen godt och Anitas ögon verkligen sköna — men uppriktigt sagdt, mitt nyss upplefda äfventyr sysselsatte mig för mycket, att jag skulle kunnat visa värdshuset i Perosa tillbörlig uppmärksamhet. Jag satt i en sval löfsal, drack mitt vin och öfvertänkte min ställning. I DU N Saken föreföll mig nu vida betänkligare än rinnor genom mitt djerfva uppträdande blifvit förut. Flickan, som jag bade kysst, tillhörde högst uppretade, men jag visste ej om den tydligen en af ortens förnäma familjer; den sköna sjelf verkligen vredgades, eller huru hon ståtliga trädgården, der jag som en röfvare öfverhufvud taget uppfattat saken. Kanske skulle brutit mig in, och den vackra villan vitnade jag aldrig erfara det — möjligen erhöll jag om sin egares rikedom. Jag var en främling, genom omständigheterna svar på den stumma kände hvarken landets rättsformaliteter eller fråga, som qvarhöll mig i Perosa. personer och förhållanden. Jag hade visserMina betraktelser stördes genom åsynen af ligen endast röfvat en kyss, men detta var gendarmen, som lemnade mig en stämning att under för handen varande omständigheter en allinfinna mig hos polismästaren kl. 3. Jag varsam förseelse. Om den förolämpade familjen skänkte mannen ännu ett guldmynt och han energiskt skulle fordra min bestraffning — och gick synbart tillfredsstäld sin väg. Nu var derom hyste jag intet tvifvel — så väntade jag emellertid löst från mitt ord: jag hade afmig antagligen en mängd obehagligheter. Jag vaktat hans återkomst. Men nu först fick jag blef riktigt ängslig och trots mitt gifna löfte riktig lust att stanna. Det föreföll mig äfven tänkte jag ett ögonblick på flykt. Flykt hade lugnande, att gendarmen icke befallt mig att emellertid säkerligen förvärrat min sak och genast följa honom. Mitt fel hade säkerligen låtit mitt djerfva företag synas i ännu sämre ej upptagits så strängt, något som jag antagljus — men jag finge dock stå till rätta i ligen hade min beskedlige gendarms framställTurin, der jag hade vänner, kunde få en advoning att tacka för.
Ed en hjelm, Gillis: Ehuru ogerna jag upptager R. o. Ad:s tid, och ehuru jag kunde inskränka mig till att förena mig uti Hr Biskop Hedrens och Hr Prosten Stenhammars reservationer, hvilka äro grundade på hvad som är rätt och sanning, anhåller jag likväl, i anseende till målets vigt, att få yttra några ord i denna sak. Den 37 F e b r u a r i f. m. 6;9 Hr Eden hjelm uppläste derefter följande: SlatsUtsk. liar med sådan likgiltighet yttrat sig om nationens skyldighet att godtgöra den ifrågavar. bristen i cahinettscassan, att det åtminstone vackt min stora förundran, att ett mål af en sådan betydenhet kunnat på ett så bekymmerlöst sätt behandlas. TJtsk. hade bort inse, att en sådan skuld, om till och med blifvit gjord emot föreskrifna former, den likvisst tid efter annan blifvit åsamkad för landets sannskyldiga nytta, sorn vill säga för handelns skyddande och för bibehållande af vänskapligt förhållande med utrikes makter. Hade Utsk. icke föreslagit den obilliga indragning å de förut gjorda anslagen lill ministercassan, så hade skulden utan uppseende och utan obehagliga bedömmanden af främmande makters diplomater så småningom blifvit liqviderad. Om Utsk. handlat på detta sätt för att hos nationen nedsätta Konungens rådgifvares anseende, så liar Utsk. deruti handlat oriktigt, men ännu värre är det, att 11. M. Konungen derigenom förorsakas onödiga bekymmer, hvarifrån lian på äldre dagar bort varit befriad i följd af Hans stora förtjenster, synnerligast dem Ilan visade menskligheten under Tyska frihetskriget, då Han med detsamma upphöjde vårt fädernesland från en upplöst till en sjelfständig stat. Enligt i3 §:n Reg. F;n är det Konungens rätt att förklara krig, när Han finner en sådan åtgärd vara behöflig.
Ofver de medel som utlånas, förer Kamereraren en liggare, hvilken, under serskildt nummer, innehåller en kort, serskildt för hvarje fond förd, anteckning, utvisande hvarje Låntagares namn och Adress, pantens beskaffenhet, tiden då räntan skall erläggas samt dagen, hvarförinnan Inteckningen bör förnyas, äfvensom när räntebetalningen eller inteckningsförnyelsen skett. § 48. Öfver de Riddarhuset tillhörige lösören bör Kamereraren upprätta och, för granskning i sammanhang med Riddarhusets Hufvudbok för hvarje år, i densamma införa ett ordentligt inventarium, med hvarje persedel af Directionen åsatt lämpligt värde. Riddarhus-Fiscal,ev. § 49. Riddarhus-Fiscalen åligger att vara närvarande vid den enligt § 12. Riddarhus-Ordningen skeende anteckning och dervid anmäla de hinder som, enligt till Riddarhus-Direktionen inkomna underrättelser, kunna betaga särskilda personer af Ridderskapet och Adeln deras säte och stämma, på det ej poletter må utdelas till andra än dem, som enligt Riddarhus-Ordningen dertill äro berättigade. Bänkarne i Riddarhus-Salen böra af Riddarhus-Fiskalen, enligt § 11. Riddarhus-Ordningen indelas. Under Adels möte bör Rid darlin s-Fisk a len noga tillse, att ingen obehörig dervid erhåller tillträde. I alla frågor, som härmod ega gemenskap, är Riddarhus-Fiskalen akotr och bör derföre vara närvarande vid Riddarhus-Utskottets sammanträden. § 50. Riddarhus-Fiskalen åligger att upprätta uppropslistan jemte de enligt § 8 dertill hörande bilagor, att förrätta upprop vid val och voteringar samt att tillse, det den fastställda ordningen inom Riddarhuset iakttages. § 51. Förbryter sig någon emot den af Ridderskapet och Adeln beslutade Ordnings-stadga, har Fiscalen att böterna honom affordra, och att, om de ej genast er - 24 Riddarhus-Utskottets Betänkaude N:o 12. läggas, den felaktige inför Riddarhus-Utskottet uppkalla och der sitt påstående göra. § 52.
Utsk:ts till Presteoch BondeStm gjorda hemställan rövde Förordningsförslagets rubrik samt Utskits sista anmälan lades till handlingarne; och antog R. o. Ad. Utsk:ts uti (örevide Utlåt, afgifna förslag till lydelse för sednare delen af § 2. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 8 och 12 dennes bordlagde Utlåt. N:o 50, i ani. af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut iuom RiksStm vid förehafvande af Utsk.-ts Betänk. N:o 34, i fråga om antagande af ny lag om tioårig preskription och om årsstämning. § 4. Utsk:ts hemställan bifölls. §§:ne 9 och 11. Utsk:ts till de öfriga RiksStånden gjorda hemställanden lades till handlingarne. §4 9- Med frångående af sitt förra beslut, biföll R. o. Ad. hvad Utsk:t ronde denna §:s lydelse uti förev:de Utlåt, föreslagit. In - Den 1!» September f m. 225 Ingressen. R. o. Ad. frångick sitt förra beslut och biföll Utsk:ts hemställan. Föredrogs ånyo BankoUtsk:ts den 12 och 18 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 40, i ani. af gjorda ackordsanbud för Bankens återstående fordringar på grund af protesterade vexlar. Hr Flach, Johan Fredrik Philip: Till detta Betänk, är fogad en reservation, i hvilken åtskilliga af R. o. Ad:ns och BondeSt:ts ledamöter instämde. Den innehåller hufvudsakligen, att RiksBanken af de föreslagna upgörelserua ej borde antaga andra än den, som afsåg C. M. Schröders & C:is i Hamburg konkursmassa; att det visserligen visade sig, att något mer än den dividend, som erbjudits, åtminstone under en längre tid knapt vore att förvänta, och att således det i finansielt hänseende måhända vore för RiksBanken nyttigast att antaga dessa anbud; men att R.
Den, som, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat, anser, att, för fortsättande till Orebro af den, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, påbörjade stambana, som, utgående från Göteborg, skall, i riktning genom Westergötland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med hufvudstaden, bör anvisas 13,000,000 R:dr R:mt, med öfverlemnande till Kongl. Maj:t att bestämma de punkter, öfver hvilka banan bör dragas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; y Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, för fullföljande af vestra stambanans anläggning genom Westergötland till och förbi Göta kanal, anvisat 7,610,000 R:dr R:mt.» 1 denna reservation instämde: Friherre Leijonhufvud, R. A., Grefve Hamilton, M., Herr Gripensvärd, J. O., Herr Fåhreeus, O. J., Doktor Gumcelius, G. W., Prosten Stals-Ulskollcls Memorial M 97. 21 Prosten Berlin, C. G., Prosten ljunggren, G. T., Prosten Holmberg, L. P. och Herr Björck. Af Herr Henschen, L. W., sorn anmärkte: l:o att Regerings-Formens 69 § vid början af denna Riksdag hade föl jande ordalydelse: »Uppstå, antingen hos Riksens Ständers plena gemensamt, eller uti något af Riks-stånden, betänkligheter att antaga hvad Stats-Utskottet tillstyrkt, uti det, som rörer antingen Statens reglerande eller Revillningens derefter lämpade hela belopp eller hvad till Riksgälds-kontorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, pä hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter tage ärendet under ytterligare öfvervägande.
Uti den nu fastställde Stämplade PapperS-afgiften lindras Allmogen, Ryttare, Dragoner, Soldater, Kronans Batsman samt Enrollerings, Fördubblingsoch Wargerings-Manskap med Le flere af Gemenskapen wid Miliraircn i sa matto: att Rätte, gangsoch BeswärS-Handlingar med Förklaringar deröfwer, sä wal som Domares och ExecntorerS Utslag i hvarjehanda dem inbördes rörande Mäl. endast skrifvas pa Stämpladt Papper till En Skilling Arket, der Förordningen utsätter En, Twä och Tre Skillingar, Twä Skillingar der andre mäste nyttja Fyra och Fem, samt jemt halfva afgiftcn, dcrChartor af Sex Skillingar och deröfver äro föreskrisne. Men wid andra tillfallen, dä de twista med nägon Ståndsperson, widkännes Allmoge lika Charta. Sigillata som deras Wederpart; hwada» ock, enär Rättegångskostnad Lem tillägges, den bör i förhållande derefter bestämmas. 8- 2Z. Ifrån Charta-Sigillata befriaS: 1:0.
blifvit remitterad till Lag-Utsk:t, tror jag att äfven i formelt hänseende något hinder icke möter för R. o. Ad. att bifalla Betänk:t, ehuru jag för min egen del velat anmärka ofvanberörda förhållande. Frih. Armfelt, Magnus: Som jag icke deltagit i Utsk:ts beslut i detta ämne eller varit närvide vid justeringen deraf, har jag icke kunnat reservera mig emot det nu föredragna Betänk:t. Jag har velat nämna detta, icke för att motsätta mig bifall dertill, utan för att tillkännagifva mitt ogillande öfver den form, i hvilken detta ärende behandlats. Som likväl — enligt hvad Gr. Sparre redan anfört — i sjelfva saken intet deremot är att anmärka, och Utsk:t äfven genom de uttryck, det begagnat, i betydlig mån förmildrat det anmärkta formfelet, anhåller jag vördsamt om bifall. Öfverläggningen förklarades härefter slutad och Betänk:t bifölls. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 17 dennes bordlagde Betänkm: N:o 15, i ani. af Hr Justitie-Ombudsmannens förslag om förändrade föreskrifter i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen; N:o 16, i ani. af Prosten Sondéns motion om qvarnindustriens frigifvande; N:o 17, i ani. af väckta motioner om upphäfvande af 2—7 kapitlen i Handels-balken och förändringar i dithörande författningar, samt om handelsrätt för utländningar; och N:o 18, i ani. af väckt motion om ändring i 6:te kap. 3:dje §:n Byggninga-balken. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J12 f. m. In fidem, O. Brakel. 02 Dea 22 Augusti f. m. Lördagen dea 22 Augusti 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdrag för den 19 dennes samt pleniprot:t för den 9 sisll. Maj f. m.
Lagstiftaren redan vårdat den skattskyldiges så välsom Uppbördsmannens rätt och framtida säkerhet; så frågar jag den ädle Grefven, hvad som för honom i detta afseende vidare återstår att önska. De exempel Motionären anfört på den längre tid, som vid ett eller annat tillfälle förflutit, innan KammarRättens anmärkningsmedel blifvit indrifne, hafva, som mig synes, utgjort motiven till hans lagförslag i ofvannämnde hänseenden. Granskom då dessa exempel och dömom sedan, om de äro af så oerhörd natur i Svenska Don 5 Januari i. 79 beskattningens annaler, som den ädle Grefven sig föreställt. Det var en tid i början af detta århundrade, då den största oordning och oreda herrskade inom Uppbördsverket här i Hufvudstaden. Man trodde, att KammarPiättens RevisionsContoir skulle blunda för de oordentligheter man begått, men man misstog sig deri. Anmärkningar utfärdades jemväl vid TaxeringsLängderne för åren i8o5, 6, 7, 8 och g; Reservationskraf anställdes, och målen blefvo derefter åren 1809, 10, 11, 12 och i3 af KammarRätten genom Utslag afgjorde. Sålunda hafva desse frågor, sedan i5 ja 1 g år tillbaka, icke mera berott på den Domstol, hvars åtgärder man nu med sådan ifver klandrat. Men missbruken, då de inrotat sig, äro ej så lätta att afskaffa. Man låter ej gerna bero vid den första agan man fått, utan söker att så länge möjligt är aflägsna dess verkan. Också var äfven bär fallet. Genom underdånige besvär öfver KammarRättens Beslut, som dock fastställdes; genom sedermera af Taxeringsmännen flerfaldiga gånger bos KarnmarRätten framställde och bos Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljde invändningar emot de i Nåder gillade besluten, genom ÖfverStåthållarens ohörsamhet, alt icke, utan de största vitén, fullgöra KammarRättens honom meddelade föreskrifter; lyckades det alt åstad - 8o Den 5 J a n u a r i i. komma flen långsamhet, hvilken man nu velat Domstolarne påbörda.
Det har alltid varit ansedt såsom en stor brist i vår lagstiftning att det icke, såsom i flera främmande lagar, funnits utsatt en viss, kort tidrymd, inom hvilken anmälan om häktning skall ske och undersökning af vederbörande skall företagas, för att utröna, om den häktade förtjenar att i fängsligt förvar qvarhållas eller ställas på fri fot. Utan ett dylikt stadgande, är sannerligen icke i vårt land den personliga friheten tillräckligt skyddad genom lagen. Den Brittiska nationen är stolt öfver sin habeas corpus-akt och anser såsom ett palladium för den personliga friheten det deri intagna stadgande om preliminär undersökning med hvarje häktad person inom 48 timmar, huruvida han skall frigifvas eller icke. Vid upphäfvandet af Straff-balken i 1734 års lag, och då man velat hos oss tillskapa en ny lag ang:de häktning, synes det mig derföre vara ett stort fel att i denna nya lag icke införa sådana bestämmelser, som varit för den Svenska kronans undersåtares personliga frihet fullt betryggande. Jag skulle således önskat att vid slutet af denna § funnits ett tillägg af ungefärligen denna lydelse: »gore dock anmälan derom hos Konungens Befh:de genast elier sednast inom viss tid.» För närvtde kan jag icke bestämdt säga hvilken tid, som vore den lämpligaste att föreskrifva, t. ex. 48 timmar eller 3 dagar. Ett bestämmande deraf fordrar en föreg:de närmare undersökning, som torde tillkomma Lag-Utsk:t att anställa. Det synes mig äfven vara förtjent af uppmärksamhet att, ehuru man bestämt en viss tid, inom hvilken en häktad person bör inställas inför domstol, nemi. 3 veckor, man likväl icke ansett nödigt att bestämma någon tid, inom hvilken kronofogde, länsman eller stadsfiskal, som verkställt häktningen, skulle vara pligtig meddela domaren eller Konungens Beflude underrättelse härom.
En dag såg han från sitt fönster en mängd vagnar komma körande upp på gården. Herrar i uniformer och frackar, damer i lysande toiletter stiga ur. I detsamma kommer löjtnant X. in till Freudenburg. »Säg mig, du redlige bror, hvad månde väl detta betyda? Säg, är här bröllop i dag, svara, jag darrar af skräck.» »Bröllop! – nej, men förlofning. Kom, du klassiska garçon, frukosten och gästerna vänta. Julie väntar äfven – det är hon och jag som äro de lycklige.» »Zevs! o, störta mig ned i det svafvelbrinnande Hades, Hon! den blåögda mön, gick der min näsa förbi!!» »Ja, du får trösta dig med killen och biffarne. Kom nu, supen kallnar!» »Ja, kära bror, du har rätt, nog tycker jag mycket om killen, Dock, aldrig sägas det skall att jag gick värdshus förbi!» »Värdshus? – » »Ja, min värds hus begriper du,» suckade Freudenburg. De gingo arm i arm ned i matsalen. Gästerna voro församlade. Löjtnant X. slöt sin rodnande Julie till sitt bröst, ringar och kyssar vexlades. De voro lyckliga. Freudenburg suckade, hostade, höjde sitt glas och vände sig till de nyförlofvade. »Hör mig, du bildsköna mö, som står der så lycklig och rodnar, Hör mig, du långe husar, som sluter henne i famn. Säg, hvem tror du väl nu, har skänkt dig din gränslösa lycka ? Otacksamme, så hör: jo, det har jag, tag mig fan. Eller dock rättare sagdt, just Freudenburgs grå permissioner: Hade de ej gått itu, vore jag nu din rival. Och jag fruktar då ej. Apollo nog seger mig gifvit. Musernas älskling jag är – flickornas äfven ibland. Nu jag vänder tillbaks till landet hvarfrån jag kommit, Hem till den yppiga lax och till det fradgande öl. Der skall jag hämnd kräfva ut allt för min olyckliga kärlek. Den som är olycklig så, vinner ju alltid i spel. Killen skall nu bli min Gud och Kuku den öfverstepresten,
Propos., såvidt den rörde allmänna bevillningen, skulle öfverlemnas till Bevillu:sUtsk., och att hvad SlalsUtsk. derom yttrat skulle läggas lill handlingarne. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Som jag för en längre lid är hindrad att deltaga i Riksdags-förhandlingarne, anhåller jag att 5 H. 24 370 Den 22 Mars e. m. få afsäga mig ledamotsskapet i Ekon.Utsk., med bibehållande af min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att bland BankoUtsk:s ledamöter upstått en ledighet efter Frih. Manderström, Carl, som inlemnat den pollet han innehaft såsom fullmäktig för Friherrliga Ätten von Rehausen, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk., i st. f. Frih. Manderström och en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. i st. f. Hr Arnell. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 22 Mars 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2:ne prot.-uldr. för förmiddagens plenum och pleniprot för d. 16 sistl. Februari. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt., M 64, Litt. C, i anledn. af väckte frågor om förändring uti beskattningen å Tackjerns-tillverkningen och Stångjerns-smidet. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har i dag likasom flere af detta Stånd, erhållit en tryckt promemoria, som skall innehålla en vederläggning af upgifterne i min, Utsk:s Betänk, vidfogade, reservation.
Jag anser mig böra göra en anmärkning mot Utsk:s förslag till denna g, emedan Utsk:t bibehållit 3 straffgrader. Jag, för min del, instämmer med Just.Rådén Södergren och Iggeström i hvad de till Prot:t anfört eller att endast 2:ne straffgrader, nemi. lifstids fängelse oell dödsstraff, böra bestämmas; och får jag derföre, på grund af hvad jag yttrat, anhålla om äterremiss af denna §. Gr. Sparre: Jag för min del kan icke se att i denna § talas om fängelsestraff. Hvad detta straff beträffar, så finnes det stadgadt för flere andra brott af vida allvarsammare art än mindre slagsmål och äfven andra här förekommande förbrytelser; bedrägliga handlingar äro t. ex. efter den sist utkomna bedrägeri-lagen belagda nied fängelsestraff. Hr Dalman: Jag föreställer mig att, om ett misstag blifvit begånget i en föregående lag, det derför ej är skäl att bibehålla det i en sednare lag. Det är visserligen sanut, att det nu förekommer 3 straffgrader, men jag anser, på grund af hvad jag nyss åberopade, att dessa grader böra inskränkas till två. Då jag för öfrigt ej har hopp att min framställning skall vinna afseende, vill jag ej vara envis i mitt yrkande af återremiss, men får reservationsvis förklara, att jag ingalunda kan instämma i Utsk:ts förslag till denna punkt. Den 24 Mars f, ra. 333 Gr. Sparre: Om det också varit ett misstag, att fängelse intagits såsom straffbestämmelse i bedrägcrilagen, så kan jag aldrig tro. att R. o. Ad., vid det förhållande att detta straff der finnes, skall anse det olämpligt för förbrytelse mot denna g. Om t. ex. en person blir upretad och gifver en menniska ett. slag, likväl af den art. att det ej borde bestraffas med blott böter, vore det då icke skäl att konna tillämpa fängelse? Mig synes det vara ett alltför långt afstånd mellan böter och straffarbete, så att något mellan dessa grader befintligt straff torde vara nödigt att stadga.
OO roirsr^ Aor» ^LASLiiinKvn: o/?r ^ ^e^K/r /r^/L>>eF<?'e,r<^6 <Xe «/ ^o/r^/. /^/X^-^/s/r Xtt///re ?«/ /^o/r^X ^r-55^ </e «/ /i/Xe/^ A/o^c/cr tt/r<Xe/-c/a/r/An ^/?vr/?r^tt///r//r^<7/' oeX Kongl. Maj: ts T a Z till Rikets Ständer pa Rikssalen, tvid Riksdagens öppnande den 20 Juli Walborne, Ädle och Wälbördige, Ärewördige, Wördige, Wällarde, Äreborne, Förståndige, Wälaktade, Hederwärde och Redlige, Gode Heeror och Swenske Män! Ä^itt uppträdande pä detta rum, i stötel af Sweriges RikeS här församlade Ständer, äterkallar bittra hugkomstcr af en stor, en oersättlig förlust, och Min hälsning till Eder är sorgens och saknadens. Aldrig hafwa desta känslor med högre rätt omgifwit en wördad Faders fridsälla grift. Hanö minne wälsignaö af twänne Folk, dem Hans mäktige Ande fästade wid hwarandra med oupplösliga band. Genom deras förening har Han för Norden grundlagt en ny framtid af ära. Genom broderlig endrägt stola de uppfylla Hans stönaste förhoppningar, Hans warmastc önstningar för den Skandinaviska HalfönS sjelfständighet och lycka. Högtidligt och betydelsefullt är en Konungs första möte med Nationens Ombud wid början af den bana pä hwilken de äro kallade att gemensamt framgä. Den Bihang till R. St.