Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ro JanuarLt. 2:a Bataljon kommenderas af r:a Majoren wid dito. z:e Bataljon kommenderas af 2:a Majoren wid dito. 4'.e Bataljon kommenderas af z e Majoren ivid drto 5 e Bataljon kommenderas af SecondChefen wid Jägarne. 6:e Bataljon kommend. af Majoren wid dito. Göra Divisionen kommenderas af en DlvistonsGeneral, med Ölwerfie-Indelningen wid Skånsta Husar-Regemenlet. DiwistonsSraben formeras af en Lommenderande DiwisronsAdjutant med Öfwerste-lönen wld Konungens Regemente. Twenne HfwerAdjutanrer med RegementeQwartermästore.lvner wid Westgöta Dals och w»d Elfsborgs Regementen En Tygmästare, kommenderas isrän Göta Artilleri. En Intendent, med Reg. Qwartermästarelönen. wid Skänsta Husarerna. En DivistonsLäkare, med bästa RegementSLäkare, lönen inom Divisionen. Tiven - Den ro Januarlt. 64; Twenne Mönsterskrifvare, med löner inom Divisionen. Ravalleriec utgöres af Skänsta HufarRegementee. Lörsta Brigaden kommenderas af en BrigadGeneral med Öfwerste-indelningen wid Elfsborgs Regemente. BrHadSrab^n formeras al en BrigadAdjuram med RegementsO. wartermastare-lön wio Bohus Läns Regemente.' En BrigadLäkare, med Regements.Läkareindelning. En Mönsterffrifware, med lön inom Brigaden. Lörsta Brigaden formeras as z Bataljoner Elfsborgs och ; Bataljoner af Bohus Läns Regemente. BaraljonsCbefer af Elfsborgs Regemente: im Bataljon kommenderas af Öfwerste-Löjtnanten wid Elfsborgs Regemente. 2-a Bataljon kommenderas af i:a Majoren wid dito. z:e Bataljon kommenderas af 2:a Majoren - wid dito. Af 644 Den ro Januank.
Jag yrkar emedlertid icke någon förän* dring af de Förenade Utskottens alternativa förslag, emedan sjelfva de Herrar, somtall é* mot mig förut, äfven nU gjort det, ehuru jag lyckt mig hafva ingått i deras mening, då jäg ansett det Vara lika, om Bonden betalar i sedlar directe till Banken, elier först går till Guldsmeden och köper silfver för sedelmyntet, Herr Grefven och LandtMarskalten hem* Ställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, Den 30 September f. m. under forblifvande viri dess förut fattade beslut, godkänna den af Utskotten i' afseende å q3 och *4 puntterne förestagne votCrings-pro» positioni Ropades Ja. Vid tjugu femte puntten Var icke någon åt‘ gärd. att vidtagai Den äf Utskotten utaf tjugugjette puntten. föreslagne nya Redaction blef, uppå gjord pro» position* af Ridderskapet och Adeln gillad» DeriGrefven och Landt ■ Marskalken till» kannagaf, att Plenum lomme klockan half till. Sex i eftermiddag att fortsättas. Ånmältes och emottogs Dans Lxtellehté HofCanceller en Herr Grefve G. af Wetterstedt, hvilken, å Kongl. Majus höga vägnar, aflem» iiade Dess den i8 dennes aflåtne Nådiga Skrif» velse till Riksens Ständer, angående en af Pre* steStåndet gjord Underdånig framställning om den nya EvangeliiBokens antagande. Jt Herr Grefven och Landt Mar skalken atimö» dadé Hans Excellence Herr HofCanCéllerea * att till Kongl. Maj:t framföra RidderskapetS 448 Den 30 September f. nu och Adelns underdåniga vördnad, jemts försäkran, att Kong!. Maj Nådiga skrifvelse skullé med första varda t ill handläggning företagen.
Aug. upläste Memorial, innehällande Förstag om en mera allmän Läkare-wärd pä Landet, att det blifwit begärt till trycket. Wid dessa Förklaringars och Anmärkningars framgifwande i en sak af sä mycken wigk, har jag, icke misskännande huru litet min fbrmäga swarar emot min wilja att gagna, inhämtat anmärkningar och underrättelser af Män, kända sä wäl för medborgerlig, het som kunskaper och erfarenhet uti här förekomma», de ämnen. Att Läkare-wärden pä Landet för närwarande icke swarar emot ändamälet, bcwiscs nogsamt af erfarenheten. Orsakerna till Allmänhetens benägenhet att tillita qwacksalware och till bess försummelse att l tid söka Läkares räd, ligga icke uti Läkare-konstens beskaffenhet. ven owisshct man i allmänhet plär tillägga denna Vetenskap, torde hos mänga wara ett skäl till mindre fördelaktiga begrep om densamma; men hwarförc skall man fordra en speculativ och mathems» tisk wisshct af Läkare-Wettenskapcn mera än af andra praktiska Sch pä rön och uptäckter grundade Vetenskaper? Bör Cconomiska Wettenskapens kännedom försummas derföre att Jordbrukaren med all kunskap, ärfarcnhet och ef» tertanka, icke wct när frost, hagel och eljest otjenlig tvädcrlck, insekter o. s. w. till äfwcntprs stola förstb, ra hans arbete.
Ridderffapet och Adeln smickrar sig med det glada hopp, at denna til Eders Kongl. Höghets nädigste pröfning framstälde Grundlag mätte winna Dest höga bifall, och anhäller Ridderffapet och Adeln underdånigast, at fa öka Eder Kongl. Höghets rätt til Sweriges Krona genom den enhälliga röst, med hwilken Riddcrffapet och Adeln i dag, gemensamt med de öfrige Riksstånden i underdånighet anhäller, det Eders K.gl. Höghet Nädigst täcktes emottaga Spiran för at, som Sweriges Konung,efterden nu antagneGrundlag stpra Swerige och grundlägga dest lycka. Med enighet och styrka syftades Kronan af dest förra hufwud: med hänryckande känsior af 77, 73. glädje, 6io Den 7 Iunrr. glädje, tacksamhet och wordnad fästes den pä Eder Kongl. Höghets, åtföljd af Ridderstapets och Adelns underdåniga försäkran om den Riddersmannatro, som under sekler warit stöd för Swensta Kungars dpgder. Ridderstapet och Adeln utbeder sig underdänigst uti Eder Kongl. Höghets fortfarande Näd städse fä wara innesluten. (Sedan Hnn§ Kongl. Höghet antagit Kronan.) Stormägtigste, Allernädigsie Konung! Lifligt erkännande hwad Eder Kongl. Maj:L af Eget lugn' uppoffrat för Fäderneslandets frälsning, är det med största rörelse Nidderstapet och Adeln derföre hos Eder Kongl. Majit aflägger desi underdänigste tacksägelse. Eder Kongl. Masits erfarenhet, klokhet, rättwisa och dpgder äterlifwa i hwarje bröst det nästan förswundna hoppet om fäderneslandets räddning, och wi hoppas snart ej behöfwa onsta annat än att under Eder Kongl. Maj:ts spira fä länge njuta den sällhet, för hwars beredande närvarande och kommande flägter stola wälsigna Eder Kongl. Mast.
Långt ifrån att jag i grundlagen kan finna något förbud emot en sådan anmälan nu, och då det aldrig kan sättas i fråga, att ej Konungen blefve bibehållen vid dess i 109 §:n Reg.- F:n förvarade rätt att svara nej på en bestämd begäran om riksdagens ytterligare förlängning, skulle jag tro det vore lämpligt, att R. o. Ad. antoge hvad Exped.Utsk. föreslagit, eller inbjudningen att förena sig med de 2 andra Stånden, helst den utväg, sora af a:ne värde talare blifvit framställd, att egentligen bygga på ingressen af R. o. Ad:s redan fattade beslut, torde i afseende på formen icke vara tillfyllest riktig, emedan det icke är ingressen eller premisserna, som kunna läggas till grund för Exped.Utskrs förslag lill underd. skrifvelse, utan RiksSt:ns beslut. Jag anhåller derföre vördsamt, att Ståndet behagade icke vidtaga någon sådan åtgärd, hvarigenom Utsk. möjligen skulle komma i den förlägenhet, att icke veta, huruvida förstärkt Exped.Utsk. borde begäras för att afgöra frågan, helst den icke synes kunna behandlas så, som då 2 Stånd stannat emot 2. Således, är det R. o. Ad:s mening att biträda det af 2 Stånd redan fattade beslut, så anhåller jag vördsamt, alt sådant måtte expressis verbis förklaras, och icke ånyo endast refereras till en fras i ingressen, emedan Utsk. icke derpå kan lagligen grunda något förslag till und. skrifvelse, men val till begärande af förstärkt Exped.Utskott. Frih. Boye, Ludv.: Det amne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, måste jag bekänna synes mig af föga vigt. Å ena sidan kan jag, för min del, visserligen icke anse grundlagsvidrigt, att R. St. framställa sin Den 19 April f. ra. tanke om en framdeles behöflig, längre utsträckning af riksdagen; men då jag å andra sidan besinnar, att detta aldrig förut varit brukligt och således blifver en nyhet, tror jag det icke heller nu böra ske. Jag skall likväl vördsamt hemställa om, då R.
så den på att hindra hemarbetet, ansträngande Blind och om åtbarn, veransträngas. och lilla pysslar Vid icke för m y c k e t hopas emellertid mödanden na. på förhand göra undan så att Men en och på p å detta dag. att 0 ve, den unga själen har inga speglar klara! En midnatt utan stjärnor tycks blickens himmel vara. öfsärskildt ungdomarne k u n n a v ä n t a så m y c k e t Sitt infall dock hon följer och vid hans sida dröjer, tills ebenfransadt öga sig ändtligt långsamt höjer. B a r n e t är e n skarpsynt domare öfver föräldrarnes svaghet. Den uppfostran, hvilken, såsom i det fö- regående sades, föräldrarne e g e n lott, måste första dag. En b ö r a t a g a p å sin börja nästan från ordnad, regelbunden delning, inga eftergifter barnets tidsinför dess skrik, när allt d e n förklem a n vet, att det fått sin ordentliga skötsel, äger r u m i många samt barnet, Haf ställer i n g a k r a f p å en förnuftigt medlidande genomförd med barnet, hardning. när det är IDUN 108 s j u k t eller b e d r ö f v a d t, detsamma, Likväl utan kan härskning, lär barnet om men pjunka ej m e d det att behärska aldrig lära sig. morgnarna sig ända sig, u p p till erfarenhet 6: sig göra. Nöjen, borde att uppunder eller är f ö r u n g d o m e n fyllas, antingen icke. mot är då Kunskapsbetyget ej alltid e n g r a d m ä t a r e anlag och begåfning stor roll. ständigt ånyo k o m m a Skulle föräldrarne gen bli ett efter gefär. Arbetet går sedan synnerhet o m sker i ett väl u t v ä d r a d t r a m ning Skulle så dålig luft, och med i så o l ä m p l i g måste i göra i många då skulle samma liga hygieniska närhet.
Den värde ledamoten har från en utplockad mening i betänk., der Utsk. uttryckt sin aktning för Tullcommitte'en, ledt sig till den slutföljd, att Utsk. bort sträcka denna aktning derhän att med ett enda klubbslag godkänna hela committe'ens förslag. Detta bade visserligen varit en enkel method; men Utsk. har icke ansett sig böra gå så slumpvis till väga, och dröjsmålet med betänk, torde således ursägtas, särdeles om man jemnför den tid, andra riksdagars Bevilln.Utsk. användt på detta ämne, med den tid, nuvar. Utsk. haft för sig, sedan Tullcommitte'ens förslag inkom, hvilket Utsk. borde invänta. Jag behofver dessutom icke erinra den ledamoten, som gjort anmärkningen, om den betydliga lid, som erfordras för uppgörandet af alla hithörande tabeller, enär jag är Öfvertygad, att han redan förut har detta förhållande sig väl bekant; men här har nu den omständigheten tillkommit, att tabellerna måst omgöras, sedan afdelningens förslag blef kullkastadt i Utskts plenum, och härmed tror jag mig hafva besvarat förebråelsen om Utsk:s långsamhet samt får blott tillägga, att jag tror, det Utskts åtgärder stå ganska väl tillsammans med den uttryckta aktningen för Tullcommitte'en, enär Utsk. 1 de flesta fall med committe'en instämt, I anleda, utaf Hr af Billberghs särskilda anmärkning om Contradictionen deri, att smaltz fått låg införseltull och fri Utförsel, bör jag nämna, att införseltullen blifvit låg, emedan pioductionen inom landet ej är tillräcklig för behofvet; och hvad den fria utförseln angår, har orsaken dertill varit, att då smaltz finlies inom landet, har man velat uppmuntra tili vidare production deraf, utan att binda den ensamt vid inhemska fabrikernas behof.
Vi går in och fortsätter julklappsvärserna ... Nu måste de bli af! SEGERSTEDT. Ska vi besluta det? (de gå in i fondrummet). BARON. Fru Stjernfelt, tycker ni inte att de där två skulle passa bra åt hvarandra? EMMY. Det har aldrig fallit mig in. BARON. Men nu fäller jag det i er. Säg mig hvad ni tycker! EMMY. Jag har alltid tänkt mig Elise och baron själf ... BARON. Åh, – det tror jag vi just inte är för angelägna om. Men de där två, de har likasom äktenskapstycke. EMMY. Viktor får nog se sig om efter en anspråkslösare ... BARON. Han, som är på väg till senaten! – På den nya vägen, förstås. Det är jag inte. EMMY. Det är en annan sak med er, herr baron ... BARON. Ni är gammalmodig, fru Stjernfelt. Nu för tiden gäller ingenting annat än den personliga förtjänsten. EMMY. Och det tror ni, baron Brinck! BARON. Ja, – med min allestädes närvarande reservation, nota bene! EMMY. Hällre än baron pratar emot sin öfvertygelse, kunde ni hålla i stegen, medan jag fäster äpplena där högre uppe. BARON. (upp ur soffan) Ja, gör det! EMMY. Men håll stadigt fast, så att jag inte faller med stege och alt! BARON. Fall på bara! (breder ut armarna). EMMY. (pröfvar stegen) Nej, jag vågar inte. Om baron går dit upp, så håller jag i stegen ... BARON. Nå, men, – det är ju ingenting roligt för mig! Asch, seså! Passar det sig att vara tillgjord mellan så gamla bekanta som vi är? Vi ha nog haft värre för oss, vi två. EMMY. Ja, men jag har bättrat mig, så ni inte kan tro det ... BARON. Det är dumt af er, det. Seså, gå nu! EMMY. Nej, jag går inte. BARON. Har ni glömt bort att skämta, fru Stjernfelt? EMMY. Å – ja! Till största delen. BARON.
Hennes stora ögonglober, som glänste nu med svartbruna pupiller under de bågiga ögonbrynen, stannade orörliga och vidöppna i sina ögongropar, en synbar blekhet trängde sig fram trots sminklagret öfver kindernas fylliga rundningar, de tjocka, utböjda läpparne darrade med sin köttiga fibermassa, och hela det lättfärdiga subrettansigtet förvandlades för ett ögonblick till den svärmiska profilen hos en af Riberas i extas hänsjunkna qvinnor. Han måste hafva liknat någon, gubben der, som kom henne att rysande hoppa till, när han gick förbi med sitt rödfnassliga förpaktaransigte, de valkiga breda jordbrukarhänderna korslagda på ryggen och ett halft föraktligt leende kring munnen med de gula, vinstensbesatta tänderna. Han måste hafva liknat någon och någon, som väckte halfförgätna bilder till lif i hennes minne. Nära Medelhafvet stod huset, fyrkantigt, hvitrappadt, utan alt anspråk på stil, omgifvet af orangedungar stod det der och nedanför på de kuperade terrasserna voro långa oöfverskådliga rader af vinstockar stock vid stock med gröna rankor, hvilka höstetiden tyngdes ned af täta, mörkblå klasar. Men gick man ett stycke nedåt mellan de stela lederna, skimrade det något der längst borta, något blått, som var härligt att låta ögat hvila på, det blef större och större, det glittrade mer och mer och längst nere vid dikesrenen, der vingården slutade och landsvägen tog vid, kunde man se hela Medelhafsytan. Men deröfver på sluttningen öfver huset växte cypresserna med sina mörka, taggiga kronor och oliver sedan – knotiga, solida gamla hedersmän, hvilkas stammar voro breda och knöliga, och hvilkas lummiga, yfviga bladqvastar vacklade under tyngden af de silfvergrå löfven. Der var skönt att gå, när solen gassade med förbrännande strålar nere i vingården, och sjelfva marken var brunbränd och het och såg ut som ville den spricka i tusen remnor af bara torka.
Weissmann antager, att individen kan lemna i arf till sina afkomlingar endast sådana egenskaper, som potentiellt äro innehållna redan i det fröplasma, - hvarur han själf utvecklats. Men då fröplasmat såsom sådant ej är absolut oföränderligt, utan kan röna inflytande af den moderorganism, inom hvilket det utvecklas, är det ju allt för antagligt, att det kan påverkas äfven af egenskaper, som denna moderorganism under sitt lif förväfvat. Härför tyckes ju blott fordras, att dessa nyvunna egenskager ingripit så djupt i organismens hela lif, att verkningar däraf sträcka sig äfven till fosterbildningen. Och lemnar icke den alldagligaste erfarenhet vittnesbörd om sådant arf af förvärfvade egenskaper. Låtom oss t. ex. hålla oss inom det antropologiska området. Ärfver icke barnen i våra dagar del i den Öfverret-376 ' SVENSK FILOSOFI. ning af nervsystemet, som deras fäder ådragit sig under det nutida jäktande kulturlifvet? Gå icke en del smittosamma sjukdomar i arf, och är det rimligt, att antaga att den som först inom släkten händelsevis smittades af denna sjukdom redan framför andra haft fröet till den medfödt? Naturligen är det icke vår mening att härmed bestrida den allt sedan Leibnitz ' dagar allmänt erkända sanningen, att ali utveckling sker inifrån och består i på förhand gifna anlags utveckling. I den sanningen äro äfven de förvärfvade egenskaperna medfödda; ett anlag eller en möjlighet till dem måste ligga i varelsen redan före deras aktuella framträdande. Det är icke härom meningsskillnaden rör sig. Utan frågan är blott den: får det medfödda anlaget någon större benägenhet att aktualiseras hos ättlingen, därigenom att det vunnit en högre utbildning hos fadern eller modern? Det är detta, som Weissmann nekar, men vi på grund af alla sannolikhetsskäl öch erfarenhetsrön hålla för troligt, trots Weissmanns argument. Hvarför de förvärfda egenskapernas öfverförande genom arf skulle vara étt större mysterium, än de icke förvärfdas, inse vi icke. Och Weissmanns försök att förklara t. ex. mullvadens blindhet genom det af Darwin så kallade » naturliga!
Collegicrne hafva ansett sig icke kunna dela Landshöfdingen* åsigter i fråga om jord värdet, såsom måttstock, lör voterings-och rustningsjbördan i Jemtland, jemförelsevis n ed Rikets' öfrige orter, enär icke antagas kar, alt rotar, som innefatta ett större hem mans värde i en ort, hafva större förmåga att draga roteringsbesväret, än rotar af ett mindre hemmansvärde i en annan. Jag för min del tror, att ett hemmans värde bestämmer sig sjelf, i förhållande till hemmanets afkastning; ty ett hemman, sorn gifve»’ sin egare eller brukare en större afkastning eller sakrare utkomst, anser jag alltid, mera värd t, än ett annat, som ger mindre eller ingen, och följakteligen anser jag äfven, att ett hemman af större värde kan draga en större andel af allmänna bördor än ett mindre. Ibland andra skäl, sorn Kongl.. Cöllegierne antagit till grund för deras förmodan., att Jemtland utan svårighet karr underhålla så mångå Ryttare och Soldater, som t!e i underdånighet föreslagit, hafva de äfven åberopat Jemtlands vidsträckta egor, sorn hufvudsakligast bestå af onyttiga skogar, uppfyllda reed träsk och myror;-men just den omständigheten, att vissa socknar och byar hafva ofantligt stora skogar, bevisar, alt jorden är af den dåliga beskaffenhet, att den icke kan föda sin man, oaktadt alf arbets-ansträngning; ty om t„ exfelt hemman eger 10,000 tunnland jord och den vöre så odlingsbar, att den kundeföda sin odlare, så är det ju ganska naturligt, alt ett sådant hemmans lid; efter annan blifvit kiufvet lill och Staissamt Oecon. Utsk Betänkande N;o a§.
Då jag icke var närv:de vid Riksdagen, när Hr Stjernsvärd först väckte sin motion, och således är fullkomligt okunnig om, huruvida hans nu förev:de, i Januari månad gjorde framställning innehåller alldeles detsamma, får jag vördsamt anhålla, att derest den första motionen skulle innebära något annat än denna, densamme äfven finge upläsas; men skulle den deremot innefattas i hvad som nyss blifvit uppläst, afstår jag från mitt yrkande. Sedan i anledn. häraf såväl Hr Stjernsvärds förev:de anförande samt hans ifrågav:de den 26 sisth September väckta motion blifvit upläste, yttrade Hr Stjernsvärd: Sedan min motion och yttrande blifvit upläste, föranledes jag deraf att hos Hr Gr. och Landtm, anhålla det de yttranden jag hade, då motionen remitterades, matte äfven upläsas. I anledn. häraf upplästes Hr Stjernsvärds och i sammanhang dermed Hr Gr. o. Landtmts vid den ifrågav:de motionens remitterande afgifne yttranden, hvarefter anfördes af Hr Gripenstedt, J o h. Aug.: R. o. Ad. har sig bekant genom nu skedde upläsning af de här förehafda förhandlingar, att, redan i höstas, då propos. framställdes om regeringens öfvertagande af Kronprinsen, K. SL, som insåg att ökad hofhållningskostnad deraf skulle blifva en följd, likväl icke ville göra någon framställning till R. St:r om ersättning i detta afseende, utan förklarade Sig genom tillskott från Sin civillista vilja bestrida dessa utgifter. Likaledes torde R. o. Ad. känna att jag, på bemyndigande, meddelat Ordf:den i StatsUtsk., då fråga om ett anslag för detta ändamål genom enskild motion väcktes, att H. K. H., tacksamt erkännande den välvilja som ett sådant förslag innebure, likväl icke önskade att det måtte föranleda till någon åtgärd från R. St.-rs sida.
Staden Lindesberg, hvilken genom sin belägenhet på gränsen af Länets norra slättbygd och bergslagen, tyckes vara bestämd att utgöra en upplagsort för varubytet dem emellan, helst sjökommunikation med bergslagen på sjön Rosvalen gör det lätt att till staden nedskaffa bergsprodukterna, har till beredande af sin framtida tillväxt och förkofran varit betänkt på att deltaga i anläggandet af en projekterad jernväg ifrån staden till Frövi bruk, der den skulle sammanbindas med Köping-Hultbanan. Det bolag, som i sådant afseende bildat sig, har dock, såsom vilkor för företagets möjlighet, ansett nödigt att söka utverka understöd af allmänna medel. För Lindesberg vore derigenom en möjlighet beredd att arbeta sig upp till ett mera blomstrande tillstånd och, i händelse Statens tillgångar sådant tillåta, vore så väl för staden som den ofvanliggande orten önskligt, att bidrag kunde till detta gagneliga företag beviljas. 47 I afsende på stadens tillstånd i ekonomiskt hänseende, dess inkomster och utgifter, inrättningar för helsovården och undervisning m. m., äfvensom invånarnes näringsutvägar har någon väsendtlig förändring icke inträffat, sedan sednaste femårsberättelsen Irån detta Län afgafs, hvadan E. K. M. Befallningshafvande vågar, till undvikande af onödig vidlyftighet, åberopa hvad derutinnan i ofvanberörde afseénde korteligen är vordet omförmäldt. Örebro slott i Landskansliet den 1 September 1856. Carl ÅKERHIELM. J. O. HÖGSTRÖM. A. M. BOLINDER. 48 Uppgift på transporleradt Gods å jernvägen mellan Örebro och Nora från och med den 17 Mars till och med den 51 Augusti 1856. SkS. Skti. Ltb. Rails . Råg . Rödfärg Sall Sill .12 j Sirup Skiffer . Mjöl Smör . Snus Socker . Specerier Spirituosa Spik Svafvel . Sten, qvarnsliptuktud Stål Såpa Tagel Talg Tegel eldfast rör. Berättelse öfver Örebro Län för åren 1851—1855.
Jag (ror icke, alt det skulle vara förenadt med någon våda att lemna bränvinsbränningsrättigheten öppen åt största delen af deri upräknade personer, och jag måste bekänna, att då jag läste delta morn., så föreföll det mig såsom skulle detsamma bättre försvara sin plats i ett nykterhetssällskaps förhandlingar än i ett R. St:rs beslut. Det har en märkbar anstrykning af fanatism, hvilken, enl. hvad jag hoppats, icke vid denna Riksdag bordt komma att utöfva något inflytande på besluten i denna fråga. Men å andra sidan kan jag icke förneka, att åtskilliga skäl tala för detta stadgande. Jag vill icke afgöra emellan desse skäl, men vill icke heller med en föregule talare säga, att det är mig likgiltigt, huruledes beslutet utfaller, utan får endast erinra derom, att saken torde vara af mindre vigt, emedan det tillhör K. M. att i sista händ i ämnet besluta. Deremot tror jag, att man med mera framgång kan försvara att från rättigheten alt tillverka bränvin blifvit uteslutna sådana personer, hvilka det åligger alt utöfva den närmaste kontrollen öfver 518 Den 27 A pr il e. ra. denna näring. Dessa personer finnas äfven i della morn. upräknade och jag anser det vara olämpligt, att de med bränvinsbränning sig befalla. Tager man della i betraktande så torde öfvervägande skäl tala för morms godkännande, likväl med det tillägg Gr. Posse i slutet af sitt anförande föreslagit. Detta tillägg afser en bestämd rättsfråga, och jag tror icke alt Ii. Si. kunna tillvälla sig rättighet att uphäfva lagligt ingångna kontrakter. Att sjelfva bostållsinnehafvarne äro förbjudna att tillverka bränvin, är fullkomligt lämpligt och ändamålsenligt, ty det bör icke vara dem öppet att i och för denna skadliga närings bedrifvande anlita Kronans skogar så mycket de behaga. Det är visserligen sannt, att boställsordningarne förbjuda sådant, men vi känna ganska väl huru svårt det är att i verkligheten förhindra missbruk i sagde hänseende, och jag kunde anföra inätfgfaldiga exempel häruppå, äfven sedan skogarne blifvit upmätte och indelle till trakthuggning.