Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Noriges underkastelse fulländades genom den s. k. föreningen på ett sätt, som ådagalägger huru Sveriges urgamla ära och historiska anseende, såsom ifrån Hedenhös Skandinaviens mäktigaste stat, ifrån alla synpunkter åsidosattes af segervinnarnes, den då, de facto, Svenska Regentens, och af dess Svenska rådgifvares vid tillfället vidunderliga och allt annat än Svenska politik; då, för allt hvad Sverige vid tillfället uppoffrat, för allt hvad Sverige genom föregångne Regenters och Regeringars oförstånd, egensinnigt halsstarriga, falska politik och krig vid fredsslut lidit, — Sverige nu, vid det gynsamma tillfället, för sina gäckade förhoppningar afspisades med den, blott alltför skenbara glansen af en dubbelkrona för sin nyss upkomna Regentslägt, och med den för Sverige nära nog hånande benämningen af en förening med Konungariket Norige till namnet, men i verkligheten ingenting mindre än en sådan. Uti första konceptet till fredsfördraget med Danmark hette det: »Att Norige skulle införlifvas (inkorporeras) med Sverige», och lärer det varit på H. K. H. Kronprinsen Carl Johans uttryckliga begäran, ordställningen förbyttes till den uti sjelfva traktaten först anförda. — Den inre tanken vid detta förfogande torde det icke •) Se Schinkelska Minnena 7:de del. pag. 330. 64 Den i November. nu vara tillständigt att utleta, men, tillgänglig för historieforskaren, kan den i en framtid ej undgå den kritiska analysen. Huru H. K. H. Kronprinsen Carl Johan, före utförandet, tänkte sig Sveriges besittning af Norige, belyses uti ett af hans bref till PrinsenRegenten af England, dat. Stockholm den 19 September 1812. — »Finlands förlust är i alltför friskt minne hos Svenskarne, för all allmänna meningen icke längesedan skulle varit betänkt på medlen, alt ålereröfra denna provins.
Upprörd och vemodig, vandrade jag genom alla dessa stora rum, hvilkas tomhet och tystnad syntes mig vältalig, ty i alla dessa småsaker, som mötte mitt öga, i anordningen af möblerna och sjelfva väggarnes färg tyckte jag mig läsa dunkla uppenbarelser om de personers hemlif, tankar och känslor, som fordom lefvat här. — Detta rum kallades för myladys kabinett, ty här skulle hon hafva helst vistats, medan hon lefde, och der sitta hennes och mylords porträtter, — sade mrs Banks slutligen, då vi inträdde i ett litet hörnrum, tapetseradt med blå damast och hvita lister. Jag stannade framför dessa båda porträtter, hvilkas blickar tycktes möta mina, och i hvilkas milda och melankoliska ögon jag tyckte mig läsa en ömhet och ett igenkännande, som fylde mina egna ögon med tårar. Hushållerskan hade gått tillbaka till rummet utanför, för att ställa i ordning ett tilltrassladt gardinsnöre, och omedvetet sträckte jag armarne emot dessa båda bilder, som återspeglade dragen af de föräldrar, hvilka jag aldrig känt, men som jag i detta ögonblick tyckte mig älska och sakna med en häftighet, hvarom jag icke haft begrepp. Dessa båda ansigten, så unga och vackra, skulle kanske väckt beundran hos hvem som helst, men för mig syntes de nästan i ett öfverjordiskt skimmer, och då slutligen mina blickar vändes derifrån och händelsevis föllo i den stora spegeln nedanför, ryckte jag till och vände mig om, öfvertygad vid första åsynen af mitt eget ansigte deri, att ännu ett porträtt af lord Percy hängde på väggen midt emot. Voro väl mina ögon bländade eller var denna likhet verklig? Jag hade icke tänkt derpå, den framträdde helt plötsligt och träffade mig som en uppenbarelse. En onämnbar glädje, en slags berusande stolthet fylde min själ, var icke detta en bekräftelse på mitt eget hjertas djupa rörelse, och om jag nu stod som en främling i mina fäders hem, okänd och förskjuten, så var det likväl mitt.
Häraf skulle icke blott skolorna och universiteten hafva ömsesidig fördel, utan hela nationen röna de mest välgörande verkningar af sjelfva detta samband. Jag fruktar visserligen, att vid denna riksdag ej mytket är att hoppas härutinnan; men jag önskar åtminstone, att den skrifvelse i ämnet, hvarmed Ständerna skola ingå till K. M., ej måtte innehålla några skadliga inskränkningar, utan att K. M. i detta afseende måtte äga fria händer. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är af den tanke, som Gr. Horn yttrat, att vi svårligen lära komma närmare det mål, som sökes, ari på sätt Utskm föreslagit, och alt en återrémiss endast skall lända lili en onödig tidsutdrägt; men om R. o. Ad. likväl skulle bevilja.en äterremiss af detta belånk., anhåller jag få göra några anmärkningar. Med Gr. Horn instämmer jag deri, alt den första åtgärden bör vara bildandet af skickliga lärare; men R. St. hafva afslagit den billiga begäran, som till detta ändamål gjordes af Frih. Hermelin, om beviljandet af 2000 r:dr till normalskolan. I det prot., som åtföljde K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, har jag sökt utreda, att 01a iG H. iG Den i» N o y a m b e r. 2000 vidrs understöd beviljades denna läroanstalt, skulle dermed 16 lärare om året kunnat bildas, dels af prester, dels af andra personer, som der emottagas och nu få fria rum, men då jemväl kunnat få fritt underhåll. Nu hafva tre Stånd afslagit denna ringa summa, och det är förbi med detta understöd. Det återstår blott att minska skadan deraf genom lemnadt tillfälle till läseböckers utgifvande. Dertill har K. M. begärt i5oo r:dr. Borgareoch BondeSt. hafva afslagit samt R. o. Ad. och PresteSt. bifallit detta belopp. Man får nu se, om förstärkta StatsUtsk. i detta fall blifver lika njuggt som vanligt.
Lag icke heller förbjuder undersökning om tvätalan af en anklagad person, samt öppnandet af den af Munck af Rosenschöld den 3, November 1853 ingifna namnsedel, utan någons förnärmande, endast medfört bekräftelse åt förre Marin-Soldaten Skantz återkallelse af dess inför Rätten den 6 Juni samma år gjorda anmälan, det Skantz skulle vara den åtalade skriftens författare; altså och då af hvad vidare förekommit, god grund hämtas derför, att berörde 34 anmälan af Skantz icke skett sjelfmant, utan efter aftal med Munck af Rosenschöld samt att Skantz icke med skritten haft ringaste befattning, pröfvar jag för min del rättvist ogilla jemväl alla öfriga i målet framställda ansvarsoch ersättningspåståenden. Detta Utslag är å Justitie-Ombudsmannens sida ej öfverklagadt. Uti en den 31 Oktober 1855 till Öfverståthållare-Embetet för Polisärender ingifven skrift anmälde Bokbindaremästaren Christian Haustedt: att någon kort tid förut emellan honom och dåvarande Gesällen (sedermera Bokbindaremästaren här i Stockholm) Carl Johan Fredrik Brinck blifvit träffad den öfverenskommelse, att Brinck skulle den 29 i nyssnämnde månad inträda i arbete hos Haustedt emot erhållande af tio Riksdaler Riksgäldssedlar i veckan; att derefter Brinck, hvilken uppgifvit, att han hos sin dåvarande mästare, Bokbindaren Beck, stöde i skuld, sistberörde dag fått af Hanstedt, till betalande af nämnda skuld, hvilken utgjorde fyratiosex
Afsigten med en trädgård vid ett landtbruks-institut får icke i första rummet vara att bereda inkomst; man har uppnått sitt mål då det hela bär sig. Institutet får ej täfla med handels-trädgårdsmästarne, eller göra deras industri omöjlig. Tvärtom bör det förse dessa med materialier, för att i större skala kunna sprida nyttiga träd och vexter, och ju billigare dylika ifrån ett institut kunna spridas, desto större heder för institutet, desto mera gagn har det uträttat; pekuniär vinst får lika litet eftersökas, som på andra sidan all pekuniär förlust bör undvikas. Till trädgårdarne vid Alnarp har Styrelsen icke begärt en skilling i statsbidrag; endast till trädgårdsmästaren som är lärare vid institutet och som, med de förträffliga hjelpmedel de storartade trädgårdarne erbjuda, är i tillfälle att i denna gren lemna en ganska fullständig undervisning. Malmöhus läns Hushållnings-sällskap har aldrig afsett att skänka Staten 3,000 R:dr om året. Det har för upphjelpande af trädgårdsskötseln inom södra Sverige, lemnat detta frikostiga bidrag, hvilket utan tvifvel kommer att upphöra o;n de motioner vinna gehör, som vid denna riksdag syfta på att beröfva hushålls-sällskapen deras nu egande inkomster. Skulle trädgårdarne lemna behållning sedan deras underhåll och sortiments tillökning blifvit bekostad, så är det en moralisk förbindelse för institutet att till Hushållnings—sällskapet för spridning inom provinsen gratis eller till möjligaste lägsta pris lemna träd och frön, så snart hvad som lemnäs ej ölverstiger värdet af Hushållningssällskapets års-anslag. Uti förslaget till aflönings-stat har Alnarps-styrelsen till anskaffande af dissektionsdjur, sprit och burkar i museum samt aflöning af en anatomi-vaktmästare, uppfört ett sammanlagdt belopp af 1,000 II:dr. Förvaltnings-kommittéen yttrar med anledning deraf i dess tredje anmärkningspunkt att anatomiska och zoologiska museum synes vara beräknadt att åvägabringas i en skala, som mera passar för ett universitet än för ett landtbruks-institut.
R:dr utaf det till understöd för högre folkskolor beviljade anslag, 18,000 R:dr; 2:o Tvåhundrasjutton tusen femhundrasjutton R:dr utaf det anslag å 225,000 R:dr, sorn anvisats till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares och lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtaga sig att tillskjuta lika stort belopp, som den till församlingen, under namn af folkskoleafgift, öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgör; 3:o Niotio tusen R:dr eller hela den anslagssumma, som för åren 1864, 1865 och 1866 anvisats, för att i mån af behof användas på det sätt att, der församlingar, hvilkas folkskolelärare redan i lön åtnjuta 400 R:dr eller derutöfver, förbinda sig att höja lönen utöfver nu utgående belopp, ett statsbidrag till lika belopp med församlingarnes sålunda lemnade ytterligare tillskott må, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anvisas; dock att Statens bidrag för detta ändamål icke må öfverstiga 50 R:dr årligen för hvarje lärare; 4:o Sextio tusen R:dr, eller hela det anslag, som för samma år beviljats till understöd för sådana församlingar, som till följd af medellöshet icke kunna af egna medel till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sina folkskolelärare; 5:o Tre tusen trehundrasjuttiofem R:dr utaf anslaget, 13,500 R:dr, för inrättande inom Ecklesiastik-departementet af en särskild Byrå för handläggning af ärenden angå ende folkskoleväsendet; 6:o Sex tusen sjuhundratretiotre
Öfver att den ädle Frih:n ej förskaffat sig kännedom af de upplysningar i frågan, som ej mindre varit tillgängliga genom de uti Sveriges officiella tidning införda depescher och uppsatser, än äfven i ännu vidsträcktare mån varit meddelade den Danska riksdagen. Efter begagnandet af dessa upplysningar lär vä] ingen opartisk ännu kunna vara tveksam om anledningen och grunden tillden politik, vår Regering följt i afseende å den s. k. Danska frågan, och Hr Frilen skulle, om han tillgodogjort sig dem, ej kunnat komma till sådana slutföljder, som han i dag framställt, ty han skulle då talat mot bättre vetande. Det är visserl. sannt, att vid läsningen af den diplomatiska skriftvexling, som vid förra riksdagen blifvit delgifven R. St:r, man kunde tycka att den Svenska utrikesministerns politik röjde en viss benägenhet att assimilera sig med den Eider-Danska politiken. Men den fara, som blef en följd af nämnde politik, kunde den tiden omöjligen förutses. Den hade sannolikt ej heller inträffat, såvida ej Danska ministéren framlagt och genomdrifvit den af eder alla kända November-författningen, hvarigenom Danmarks ställning till Tyskland sä väsendtligt förändrades. Denna författning innebär utan tvifvel ett slags inkorporation af Schlesvig och innefattade derigenom ett öfverträdande af Danmarks förpligtelser mot de Tyska stormagterna. Den åsyftade derjemte, snart sagdt, en omstörtning al Danmarks hela statsskick. Det är allmänt bekant, att Svenska Regeringen icke hade någon kännedom orri Danska ministérens planer i detta fall, förrän Hall i Sept. 1863 framlade ofvannämnde författning, och det är ganska naturligt att vår Regering, när den erhöll underrättelse om denna genomgripande förändring, drog sig tillbaka och att den åtminstone först ville inhemta Frankrikes och Englands tankar och åsigter i frågan, innan hon inginge i vidare förbindelser med Danmark. Det är vidare allmänt kändt, och dessutom styrkt genom officiella handlingar, som framlagts lör Danska riksdagen och sedermera här blifvit offentliggjorda, att båda dessa stormagter ville hålla sig passiva, eller att åtminstone ingen af dem ville lemna Danmark något aktivt bistånd. Vidare vet man, att den bemedling, sorn af dem på fredlig väg erbjöds
Majit den 12 Juni 1849 Nådigst föreskrifna förändring i afseende på utgiflerne för ransaknings-fängelserne, nemligen: att till bestridande af dessa utgifter, som förut förskjutits från vederbörande Landt-ränterier, förskott skulle af Styrelsen ränlerierne meddelas, hvaraf blifvit en följd, att Styrelsen i hvarje ränteri ständigt måste hålla en större eller mindre kassa, hade ofvannämnda kapital-tillgång blifvit alltför otillräcklig, hvarigenom, då de under sednare åren uppkotnna betydliga besparingar å fångvårds-anslaget till en väsendtlig del i verkligheten representerats genom fångvårdens förråder och kassor, dessa besparingar, som för hvarje år i Styrelsens hufvudbok godtgjorts Stats-kontoret, icke kunnat kontant öfverlemnas. Detta utgjorde anledningen till den betydliga fordran nämnda embetsverk egde hos Styrelsen, ett förhållande, som ansetts icke heller kunna i framtiden Stats-Utskottets Utlåtande Jtt 42. 27 undvikas, sa frami ej fångvårdens förlags-kapilal blefve ökadt lili ett behofvet motsvarande belopp. Uti det, Revisions-berättelsen bifogade, underdåniga utlåtande, sorn Fångvårds-styreisen »fgifvif, i anledning af Revisorernes anmärkning i förevarande ämne, har Styrelsen, bland annat, anfört, att den utveckling och större utsträckning, fångvården under sednast förtlutne decennierne i allmänhet erhållit, samt ordnandet af arbetena inom fångvårds-anstalterne, föranledi behof af förskottsmedel till något högre belopp, än förut varit af nöden, hvarföre eli visst maximum ansåges böra bestämmas, och att Styrelsen redan under loppet af år 1864 i afseende härå underdånigst hemställt, att, då någon grundfond, eller ett förlags-kapilal, icke lämpligen borde förefinnas å ett Rikets Ständers förslags-anslag, och det i Styrelsens hufvudbok å kapital-konto balanserade belopp i allt fall befunnits för ändamålet otillräckligt, detta kapital-belopp 122,626
Departements-Chefen, Statsrådet Fåhreeus uppläste slutligen till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag: l:o Till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående beviljandet af ett lån i och för tomtregleringen i Christianstad; Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörde förslag, sådana de finnas detta protokoll vidfogade, i nåder gilla samt förordna, att nådiga Propositioner och skrifvelse skulle i enlighet dermed expedieras. Ex protoeollo IV!ollrath Ekström. STOCKHOLM, tryckt iios isaac marcus, issi. Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, JYs 23. I M 23. Ank. till Exp.-Utsk. d. i Jan. 1831, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående af Majoren G. Bennich sökt ersättning för innehafda hdsthemmans-råntor vid f. d, Westgöta Kavalleri-Regemente; Gifven Stockholms Slott den 4 December 1850. Uppå Kaptenen i arméen. Majoren Gustaf Bennichs den 29 December 1848 hos Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor gjorda anhållan, att han, som den 11 Juni 1816 erhållit nådigt afsked från sin, vid Westgöta Regemente innehafda Kaptensbeställning, med tillstånd att såsom Kapten i arméen qvarstå, och derefter fått till 1821 års slut uppbära de till Löjtnantsbeställningen vid förste Majorens sqvadron af f. d. Westgöta Kavalleri-Regemente anslagna, af honom innehafda hästhemmans-räntor, måtte likaledes för år 1822 och följande åren berörda räntor utbekomma, har Stats-kontoret, med åberopande af Kongl.
Della är något, som man alldeles icke får för sig dölja, ulan som man får erkänna och godkänna, såvidt man vill saken. Genom en sådan inskränkning, som Frih. Palmstjerna föreslagit, tror jag icke alt någon fördel kan vinnas, utan tror att misshushållning deraf blifver en följd. Jag kan icke tro Frih:ns mening vara, att genom ett sådant tillstyrkande söka afklippa den bana, på hvilken Regeringen i följd af sitt beslut framgått; och godkänner man denna, så måste man äfven godkänna medlen att gå vidare lill målet. Jag kan således för min del icke ingå på förslaget. Det är gifvet att om jag icke kan få bifall till StatsUlskrs betänk., så går jag då hellre in på del förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt och, som jag tror, äfven är understöd! af Hr Gunther, hvarigenom man icke blir tvungen alt inskränka sig till de byggnader, hvilka med nu ifrågasatta anslag kunna fullbordas, i hvilket fall man skulle för hvarje tegelsten beräkna om summan räcker till. Här får man lofalt taga saken i sin helhet och betrakta den sålunda, men icke hålla sig till hvarje särskildt byggnadsföretag. Hr Rääf: Om den bana vore verkligen god, hvarpå R. St. nu börjat vandra till detta fängelsemål, så kunde intet tvifvel uppstå, att hon borde fullföljas; men den leder till eli ändamål, hvars nytta jag vill bestrida nu likasom tillförene. Vore ändamålet endast att uppföra ransakningshäktet så skulle jag ingalunda motsätta mig hela denna summas anslående, ehuru svär dess utgörande i närvar, tidpunkt synes blifva, och hvartill jag sedermera skall återkomma. Men dessa ransakningshäkten äro alldeles oskiljaktiga ifrån straffceller, på sätt man inhemtar såväl af K. M:s nåd. propos., som af den promemoria, hvilken deri är åberopad och för densamma ligger till grund. Detta har äfven blifvit yltradt af alla de ledamöter, som talat för summans beviljande. Då nu således det nya straffsystemet skall befordras genom att anslå medel lill dessa fängelsers byggande, så uppkommer den frågan: hvilka stora verkningar hafva dessa fängelser på fångarna visat?
Rätten in; då må ej det inträffade dröjsmålet med lagfartens beviljande honom till förfång lända: försummar han hvad nu sagdt är, eller åstadkom/nes ej medelst omförmälde rättegång den bevisning, som för lagfartens beviljande erfordras, vare den gjorda otis ökningen följ allen. Vid Utskottets förslag till förändrad lydelse af första moni. i 16 §. Jntecknings-Förordningen finnes icke någon anmärkning vara framställd; och lärer något vidare yttrande af Utskottet i detta ämne således ieke heller erfordras. I fråga om i8:de och iqrde hafva hos Preste-Ståndel Herr Doctor Björkman, hos Borgare-Ståndet Herrar Holm, Rubin, Santesson m. IL, samt hos Bonde-Ståndet Per Nilsson från Christianstads Län förklarat sig åberopa Herrar <Strussenfelts och Hessles vid Betänkandet fogade reservationer; och har inom sistnämnde Stånd Hans Jansson från Elfsborgs Län gjort följande framställning. Hans Jansson ansåge icke allenast 19 §. utan äfven 18 §. behöfva omarbetas. I den senare borde förbud emot partiell dödande lemnäs, äfven för den händelse, att en eller annan af de gemensamt intecknade fastigheterne före eller efter detta intecknande, vöre i serkild egares hand, vid påföljd, att sådane delar af den gemensamma panten ej ansvarade för större del af den odelade inteckningen, än som Svarade emot dessa delars taxerings-värdes förhållande till alla de andra fastigheternas enahanda sammanlagda värde. — Det i 19 §. i mom. föreslagna stadgande, att den, sorn hade gemensam inteckning i flera fastigheter, skulle få hålla sig till en enda deraf, men dennes egare eller annan person, som deri hade inteckning, vara berättigad att göra den förstnämnde fördrings-egarens talan enrot de öfrige delarne af panten gällande, vore en omväg, söm icke syntes gagna till något.
Min mening är således, att när bancofonden nedsjunkit till 3 millioner, bör Bancostyrelsen vidtaga åtgärder för att vidmagthålla silfvercassan, så att den åtminstone ej sjönke under 2-£ millioner. Bancostyrelsen hade då million att löpa på ifrån den tid, då silfret införskrefves, intill dess det kunde inbekommas. Jag har förut yttrat och jag förblifver vid den tanke, som jemväl Frih. Gederström framställt, att Bankens krafter böra ökas i samma mån, som rörelsen inom landet tilltager, och Banken möjl. skulle behöfva vara förläggare åt flera eller större näringsidkare. Det vore visserligen väl, om enskilda bankassociationer uppstode, som gjorde detta Bankens åliggande umbärligt; men så länge vi ej sett sådana, åtminstone icke i större mått än de 2tne nuvarande, och då vi veta, att privatbanken i Skåne redan skulle hafva upphört, om icke dess ägare för hederns skull ville till octrojens slut fortsätta en rörelse, som inbringar mindre vinst, än mödan Ur värd, så tror jag, att det är bättre, att R. St. bygga på den fasta grund, som finnes, än på den lösa sand, man vill anskaffa. Då man vid en kommande riksdag sett, huruvida sådana associationer lyckats, kan man, efter vunnen erfarenhet, taga sina åtgärder. Nu skulle de endast på förmodanden kunna grundas. Men huru skola Bankens fonder ökas? frågar man. Jo, Banken har en årlig räntevinst, som betydligt öfverstiger dess utgifter. Att denna vinst skall i begynnelsen ansenligt minskas genom införskrifningar af silfver, det tror jag nog; men jag tror äfven, att sedan rörelsen stadgat sig, skall denna kostnad icke blifva stor. Om man för hvarje år ville låta den räntevinst, sora i Banken influtit, minska Bankens skuld, om den ingått i sedlar, eller skrin - Den 34 Juli fm. 93 Jaggas, om den ingått i silfver, så skulle landets rörelsecapital i samma mån förminskas, hvilket väl icke lärer vara Ståndets mening.
Den, som instämmer i Utskottets förslag att å Catechu eller terra japoniea nedsätta införselstullen från 4 till 3 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, lörblifver gällande införsels-tull oförändrad. 40:o Den, som godkänner Utskottets förslag, att å Guloch ljusocker eiler kyllerfärg samt Ockergelb och brunocker bestämma införselstullen till 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehållas nu gällande införsels-tull, 5 rst. per skålpundet. Bevillning»- Utskottets Memorial, iV:o SS. 31 41 :o Den, sora, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, vill att införsels-tullen å Gurkmeja eller Curcuma skall från 1 sk. nedsättas till 6 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej-, vinner Nej, kommer gällande införsels-tull att oförändrad bibehållas. 42:o Den, som gillar Utskottets förslag, att å Quercitron nedsätta införsels-tullen från 6 till 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer införsels-tullen att förblifva oförändrad. 43;o Den, som bifaller Utskottets förslag, att å Sappan, malen, bestämma 6 rst. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålles å Sappan 2 sk. införsels-afgift skålpundet. 44: o Den, som antager Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å Schiittgelb från 1 sk. 4 rst. till 1 skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålles gällande införsels-afgift. a) om kontra-propositionen. Gurkmeja. Quercitron. Sappan. Schir Itgel b. Spansk gröna. 32 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 23. Stocklack.