Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
VÄLJER SJÄLF, • — OCH SÄRSKILDT PARISISKAN SMAK DET ELEGANTASTE ELLER DET FATTIGASTE KVARO M - DAMEN O M JAG SÅ M Å SÄGA RENT PARISISKAN OFÖRLIKNELIGA ÄR FÖR ETT VANT ÖGA RÄTT TER, TILL LÅTER OCH APPARITION ÄR, NÄR ALLTING KOMMER OMKRING, SKÖNHET UTAN FÖRMÅGA ATT FRAMHÅLLA DEN! FRÅN * SOEIETETSLIFVET. * LEGITIMISTEN OCH DET ÄR * OCH ETT MÖRKBEHAG, OCB NI HAR la LYSTE: HON HAR NU UPPHÖRT SAKER EN SAK, SOM PÅ SÄTT OCH INGEN SOM EN GREKISK å la gitana EN LIKA STOR BETYDELSE FÖR HENNES VID DEN NYA LUFTEN INVERKAR SÅ HASTIGT PÅ KRÄFVES FÖR HENNE ETT ANSIKTE INTRESSEN! SIG SÅ LÄTT M E D SIN NYA ALLTID VARA HENNES EKONOMI SOM FÖR DE SÄLLSKAPSKRETSAR, DÄR HON DET YTTRE, — I ER EN SKULPTURALT FÖRTROLLANDE EGEN USURPATORS SOM KOMMO TÄNK FÖTTERNA HÄNGANDE HÅR; LÄGG DÄRTILL PIKANT, EJ BEHÖFVER GENOMGÅ MÅNGA GENERATIONER FÖR ATT DAN AF P I G - comtesse de Potoeka, née princesse de Pignatelli! EÖRLIDET ÅR DROG HON SIG, PÅ GRUND AF FÖRVÄRFVA synes GESTALT, ADELSKAP, OCH PRINCIPEN FÖTTER. BRINNANDE ÖGON HADE ATT HON, UPPTAGEN I ARISTOKRATIENS SLÄKTE, FRANSYSKAN TILL GUDINNA! FÖDD PRINSESSA LADE ALLA MÄN, FÖR SINA TILLBAKA OCH SVÅRIGHET.
Jag lofvar Hrr:ne dock att fatta mig så summariskt som möjligt. Här har blifvit sagdt, att ställningen å verldsmarknaden är sådan, att det närvarande ögonblicket utan tvifvel är ogynsamt för upptagande af nya lån, men, om så är förhållandet, hemställer jag, om icke jemmerlåten öfver skuldsättningen bör förvandlas till belåtenhet? Staten har i och för jernvägarna skuldsatt sig för ungefär 100 millioner, hvilka 100 millioner kosta oss cirka 5 proc. Om, såsom man antager, penningar nu kosta vida mer eller 6 ä 7 proc., så har Staten ju en indirekt behållning af 1 å 2 millioner om året på att hafva ett sådant billigare lån? Egendomsegare, som äro nog lyckliga att innehafva ett af de äldre 4^ proc. hypotekslånen, underlåta åtminstone ej att anföra detta förhållande såsom särdeles fördelaktigt, såsom man dagligen kan se af egendomsförsäljnings-annonser i tidningarna. Frih. Klinckowström har beräknat, att, om man anlade banan till Norum, skulle kommunikationsleden Filipstad-Sjöändan gå under, och har dessutom uttalat farhågor derför, att, om man läte två tåg dagligen gå, det skulle uppstå en förökad kostnad af 3,000 rdr, och med fyra tåg om dagen en större kostnad af 10,000 rdr om året. Dessa den värde Frifnns farhågor vill jag endast bemöta med den förmodan, att man låter hvarken två eller fyra tåg gå dagligen, om det icke bär sig. En af de siste talarne, Hr Treffenberg, har i synnerhet uppehållit sig vid det förhållande att en bibana från Filipstad till Grafva skulle vida fullständigare uppfylla allas fordringar än en dviik till Norum. Denna både af Hr T refferiberg och andra före honom förordade Grafvabanan, har blott samma fel som Kellgrens Lydia, »hon är ej till», den är ej föremål för öfverläggning; ingen motionär och än mindre regeringen har föreslagit någon sådan bana till Grafva.
Uppå derom gjord underdånig ansökan och då numera aflidne General-Tulldircktören Friherre Garl Henrik Gyllenhaal, hvilken i mer än 50 år tjenat Staten, först såsom, militär, derunder han förvärfvat guldmedalj lör tapperhet i fält samt beklädt ett Regements-chefsembete, och sedermera såsom civil embetsman, i egenskap af Landshöfding, Statsråd och General-Tulldirektör, efterlemnat enka och trenne döttrar i behöfvande omständigheter, har Kongl. Maj:t vidare begärt, att bemälda enka, Aurora af Nordin, som endast egde att af tullmedlen uppbära en pension af 300 R:dr R:mt om året, måtte på allmänna Iudragnings-staten tilldelas en årlig pension af 700 R:dr; — men som de af Kongl. Maj:t härvid anförda omständigheter väl utvisa, att Friherre Gyllenhaal under en lång tid varit i Statens tjenst och att höga embeten derunder varit honom anförtrodda, men deraf icke kan slutas, att Friherre Gyllenhaal, genom det sätt, hvarpå dessa i allmänhet med betydliga löneinkomster förenade embeten blifvit utöfvade, förvärfvat sig anspråk på någon särskild erkänsla från det allmännas sida, har Utskottet funnit sig sakna skäl att till bifall hos Rikets Ständer förorda högst berörda nådiga framställning. 56:o. Uti en till Rikets Ständer särskild aflåten nådig Proposition (N:o 69), angående pension åt Chefen för Telegraf-verket i riket General-löjtnanten Garl Akrell anföres, hurusom bemälde General-löjtnant, född den 13 Januari 1779 och anställd i Statens tjenst från den 1 Februari 1796, då han vid Fortifications corpsen började sin gagnande verksamhet, i underdånighet anhållit, att, enär han vid sålunda upphunnen ålder af nära 81 lefnadsår och 64 tjensteår, snart torde finna sig förbunden att lemna sin nuvarande befattning såsom Chef för Telegrafverket, Kongl.
Hon försökte föreställa sig hur hon skulle ha känt, om hon fått vårda den älskade under en sista sjukdom, om hon fått lyssna till ord, som aldrig kunna förgätas, den döendes tröstande, kärleksfulla ord, riktade till henne. Om hon fått se honom bäddas ned i jorden och fått stå kvar på kullen ensam, men med den allt försonande känslan att ha varit älskad till det sista, till den yttersta stund, då lifvets förfärlige, obeveklige lyckoutsläckare skiljer älskande hjärtan åt — för en tid, åh blott för en tid »Om det varit så», tänkte hon, »skulle sorgen, den milda, vackra sorgen, liksom förut kärleken, ha gjort sig till ett med mitt väsen. Det skulle ha varit en djup, helig, liksom förklarad sorg utan bitterhet, utan ångest, utan jordisk längtan och väntan, den sorg, hvarmed vi sörja våra döda, som finnes kvar och följe oss till slutet. — Hon tvang sina ögon, som voro fyllda med tårar, bort från den mjölkhvita floden och fäste dem på marken framför sig. Mellan skuggan, som vinlöfven kastade, lyste solfläckarna på nästan regelbundna afstånd på den breda sandgången. Rundt omkring ljöd fågelsång. En stor svart hund, som låg lättjefullt utsträckt bredvid henne, spratt till, då något starkare kvitter hördes öfver hans hufvud, öppnade ögonen och blinkade för att efter en stunds spänd uppmärksamhet åter sömnigt sluta dem. Det var onekligen för varmt att låta sig störas af något. Luften var genompyrd af aromatiska ångor, af kvalmig blomsterdoft. Hon drog ett djupt andedrag. Det kändes, som om järnbandet kring hjärtat skulle kväfva henne. Åter flögo hennes blickar öfver det hvita skimrande framför henne, det obestämda, det som icke kunde genomträngas, därför att det var så klart. Så hade det alltid varit. Hon hade aldrig kunnat genomskåda det som var klart. Hon hade varit blind, när alla andra sågo. Hon hade icke trott, när alla andra visste. Hon trodde inte ens, när han själf sade det. Hon hade försökt hålla honom kvar. Deltagande vänner förebrådde henne, att hon ingen stolthet hade. Hon förstod dem ej. Tala om stolthet med den, som älskar! De samma, som häpnade öfver hennes brist på stolthet, underrättade henne nu om att han var lycklig.
Vid hvarje nytt öfvertagande erfordras icke blott pröfning af panten och den säkerhet, inteckningen kan erbjuda, utan ock personlig kännedom om gäldenären. Det kapital, som placeras på inteckning, kan man, efter hvad erfarenheten visat, icke alllid påräkna alt vid förfallotiden återfå, och äfven ränteliqviderna låta ofta vänta på sig. Och det kan knappt vara 7 annorlunda. Låntagaren måste af anförda skäl underkasta sig mer eller mindre betungande vilkor, och, beröfvad utvägen att genom årliga afbetalningar amortera sin skuld, tryckes han af de med lånens fortsatta omsättning förenade afgifler, provisioner och kostnader af alla slag, och när kapitalet, vanligen under svårare penningetider, opåräknadt utkräfves, är han mången gång icke i stånd att fullgöra sin förbindelse. Tager man dessa omständigheter i betraktande, skall man inse, hvarför, medan handelspapper på korta betalningstider med lätthet finna placering, svårigheter vid inteckningars placerande möta. Om det ända till sednare tider hos oss varit jemförelsevis lättare, än i andra länder, att använda inteckningar, så har orsaken legat deruti, alt tillgången på verkliga handelspapper med koria betalningstider icke varit särdeles stor; men i den mån sådana papper, med handelns och näringarnas stigande utveckling samt kredilbiukens förbättrande, blifva mer och mer tillgängliga, skall svårigheten att hos kapitalister omedelbart placera inteckningar blifva allt större och större. Men oaktadt kapitalisten föredrager handelspapper framför inteckningar, så skulle likväl äfven de förra finna en ganska trög placering, om affärsmannen icke egde annan utväg än att sjelf erbjuda dem åt kapitalisten. Man har derföre längesedan insett behofvet af en medlare mellan den låntagande affärsmannen och den iångifvande kapitalisten. Det är bland annat för detta ändamål bankerna äro inrättade. Om det är nödigt att hafva en medlare mellan affärsmannen och kapitalisten, så måste det vara än mera nödigt, att en sådan finnes mellan denne och fastighetsegare!!; och det är denna bestämmelse, som hypotheksinrältningarne hafva att uppfylla.
M. ansett fortfarande böra bibehållas, så förekommer väl, att densamma hittills i allmänhet mindre än andra hufvudpersedlar varit underkastad omvexling i pris; men då Utsk. anser, att vid tilltagande industri, förbättradt landtbruk och lättade kommunikationer inom landet värdet å dagsverken otvifvelakligt i en nära framtid kommer att ej obetydligt ökas, samt i sådan händelse dagsverks-räntans bibehållande komme att för de skattdragande medföra en ökad tunga; så och då flertalet af så väl deputerade som Riksdags-Fullmäktige af BondeSt. begärt att dagsverks-räntan måtte från hufvudpersedlarnes antal uteslutas, finner Utsk. sig, med tillämpning af dess nyss uttalade åsigt, att förvandling af hufvudpersedlar till penningar icke må ega rum, böra tillstyrka Rikets Ständer, att för deras del besluta, att dag sverksrAntan måtte förvandlas till andra hufvudpersedlar, på sätt här nedan serskildt för hvarje län kommer att bestämmas'’1. På sätt jag nämnt anser jag hvad Konungen i detta hänseende föreslagit vara riktigt. Skälet dertill har Utsk. sjelft anfördt, nemi. att dagsverkena äro, mindre än andra persedlar, underkastade prisförändringar. Det finnes således icke någon grundad orsak, hvarföre man skall förvandla denna ränta till andra persedlar. Men StatsUtsk. vill så hafva det, och om man derigenom, såsom man hoppats, kunnat vinna någon öfverensstämmelse mellan RiksSl:ns beslut i denna fråga, så hade det varit väl. Detta var orsaken, hvarföre jag, för min del, ingick på Utsk:s förra förslag, hvilket också af R. o. Ad. i allmänhet godkändes, likasom af PresteSt. Då frågan emellertid blifvit ämne Den 11 Augusti. för Ulsk:s förnyade behandling, emedan hon återremitterades af Borgareoch RondeSt:n, så har Utsk., mot sin vana, icke vidblifvit sitt af två Stånd godkända, förslag, utan tvertom vikit derifrån och hemställt motsatsen.
Gyldenstolpe: Jag kan icke finna, att den föreslagna voter:spropos:n innehåller något, som kan upphäfva Ståndens redan fattade beslut, utan den åsyftar endast att bestämma, huruvida Bevilln.Ulsk. riktigt tolkat grundlagarna, då Utsk. icke ansett frågan 0111 förbuds borttagande ur tulltaxan böra förfalla i de fall, der två Stånd stadnat mot två, samt det böra förblifva vid hvad förut varit stadgadt. Jag vill såsom exempel anföra förhållandet med salpeter. Denna artikel är i nu gällande tulltaxa belagd med förbud. Nu hafva 11. o. Ad. samt BondeSt. godkänt Utsk:s förslag, att salpeter bör vara till införsel tillåten. Presteoch BorgareSt:n hafva väl bestämt, att tullafgift borde utsättas för denna artikel, men dock ansett densamma böra förbjudas till införsel. Denna fråga, hvari två bland stadnat emot två, har Utsk. ansett böra förfalla, men icke sagt, att salpeter bör till införsel förbjudas. Jag anser II. o. Ad. äga full - lGS Den a4 Januari e. m. komlig rätt att votera öfver den föreslagna proposin, hvilken jag för min del godkänner. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag kan icke instämma uti Hr v. Hartmansdorff! förslag. Jag anser frågan vara genom tre Stånds beslut bestämdt afgjord och kan icke finna något skäl för den satsen, att två Stånd stadnat emot två. Jag bestrider således den föreslagna contraproposln. Gr. von Fersen anhöll, att Hr v. Hartmansdorffs förslag mätte uppläsas. I anledn. häraf upplästes contrapropostn i ofvanstående förslag till voter:spropos:n. Gr. von Fersen: Sedan jag nu hört Hr v. Hartmansdorffs förslag uppläsas, får jag förklara, att det förundrar mig, att denna nnrnärkn. blifvit gjord vid den nu föredragna punkten.
Vid beräkning åter af de kostnader, som för skatte-förenklingens och jordeboks-verkets genomförande återstå, visar det sig först, att de förvandlings-uträkningar, hvilka, såsom förberedelser till jordeböckers uppgörande, blifvit genom Kammar-kollegii Kungörelse den 27 Oktober 1856 och dertill hörande formulär föreskrifna, måst upptaga ränte-persedlarnes efter medel-markegång beräknade värde med en noggrannhet, som sträcker sig ända till bråk af runstycken, och derefter, vid dessa persedlars förvandling, innefatta, för hvarje post, evalvation från gamla till nya mynt-, måttoch vigt-systemen; då deremot de uträkningar, hvilka förut egt rum på grund af § 12 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, stadnat vid skillingtal och icke innefattat öfvergång till de nya räknesätten. Sistnämnda uträkningar hafva följaktligen blott undantagsvis och i vissa delar kunnat läggas till grund för de nya; och, enär dessa, enligt hvad Kongl Maj:ts 4 Kongl. tlaj-.ts Nåd. Proposition N:o i SV. Befallningshafvande i vissa län uppgifvit och Kammar-kollegium vitsordat, erfordrat vida större uppoffring af tid och möda, än de förra, synes godtgörelsen, som för 1855 års uträkningar, på sätt ofvan är nämndt, uppgick till 15.066 R:dr 32 sk. banko, icke kunna för de nu ifrågavarande förvandlingarne, hvilka omfatta Rikets samtliga län, beräknas till mindre, än en sammanlagd summa af omkring 30,000 Riksdaler banko eller 45,000 Riksdaler Riksmynt.
Den sednaste framställde propositionen biet nu förnyad och åter med blandade ja och nej besvarad. Gr. Frölich: Jag tycker mig finna att Husets meningar icke kunna annat än vara mycket delade vid besvarande af en propos., som egentligen innehåller en fras, om jag så får säga, och ingenting i sak. För min del får jag förklara, att jag icke kan deruti instämma, och hemställer om det icke vore bättre att förena sig örn ett mera bestämdt ogillande af Utsk:s resonuement. Att med fördolda ordalag söka vinna anhängare, är någonting sorn jag alltid ogillat och synnerligen vid denna riksdag erfarit icke eller vilja lyckas. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han ej eller sista gången kunnat bestämdt utröna huru R. o. Ad:s svar utfallit å den gjorda proposm, hvadan han ansåge sig nu böra framställa propos. i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, hemställande H. Ex. således, om R. o. Ad. bifölle, att Const.- Den 26 Mars f. m. 477 Utsk:s förevarande utlåt. lades till handlingarne, såsom icke vidare erfordrande någon R. o. Ad:s pröfning. Ropades ja oell nej, men härvid anmälde och yttrade sig: Hr von Hartmansdorff:. Mitt förslag gick icke längre, än alt helänk måtte läggas lill handlingarne, utan något vidare tillägg. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde i följd häraf, om R. o. Ad. bifölle, alt Utsk:s utlåt, lades till handlingarne. Ropades åter ja och nej. Frih. Gederström: Att lägga betänk, till handlingarne innefattar ingenting, ty der är det redan och kan icke komma derifrån. Det är, Gild nåde oss så visst, omöjligt att derifrån få bort detta otyg. Men jag hemställer, om det icke vore enklast, att i det skick målet nu kommit, sedan det grundlagsvidriga af framställningen blifvit utredt af Hr Gr. o. Landtm., Ståndet förständigar
Kan man tro att det skulle vara nyttigt om StatsRådet måste mangrannt höras öfver underhandlingar, hvilka flera år fortgått med ett. främmande hof, hvarigenom de också skulle ega makt att, genom ett enhälligt motstånd, tillintetgöra dessa underhandlingar. Om man betänker, huru efter antagandet af detta förslag skulle komma att tillgå, finner man, att antingen skulle Konungen icke bry sig om StatsRådets hörande, och då har han väckt en propos., som måste ganska mycket rubba förtroendet till hela statsskicket, eller ock, om hela StatsRådet höres, kan det hända att detsamma finner skäl att motsätta sig negociationen och den diplomatiska beredningen af saken. I dessa fall blefve det sål. ett ypperligt tillfälle för oppositionen - Den 25 Juli f. m. 497 sitionen att utropa: »bär Lar Konungen gått rakt emot sitt StatsRåds önskan.» Ar det sådana kriser man vill framkalla? Är det att på ett nödvändigt oell nyttigt sätt förbättra grundlagarne? Jag tror icke att meningen härom kan vara mera än en. Det kan ock möjligen hända, att StatsRådet ieke är enhälligt, utan af delade tankar. Yi hafva förut här i Sverige inom styrelsen, den s. k. riksrådsstyrelsen, haft ett ryskt och ett franskt parti. Är det alldeles fallet ur minnet att derigenom fäderneslandets verkliga intresse råkade i den största fara? Jag tror att detta gafanledningtill, att 1809 års män önskade, det Konungen ensam skulle afgöra dessa ärender, och man må vara huru oppositionel som helst mot onyttiga och oriktiga styrelse-åtgärder, måste man dock medge att i detta fall, om uti något, bör Konungen vara enväldig. Jag kan åtminstone ieke föreställa mig någon regering med kraft, med bibehållande af anseende både utom och inom Riket. Men det är klart att han förlorar anseendet utomlands om han icke har rätt att sluta förbund och ingå traktater, utan att vara underkastad sådane i förväg lagde hinder för beslut.
(Forts.) Ernst Ahlgren. (Slutet.) - Siri. Bagatell i en akt af Ni kan inte tänka er så läckra cakes det är Tack: Men jag kom aldrig att berätta till slut. Det var det jag ville säga, att till den dolda kyla jag så länge trott mig märka hos Ida, har på den sista tiden kommit små drag af verkligovänlighet. Jag begaf mig hit i afsigt att begära en förklaring. Ja, nu vet ni hur sakerna stå. Hvad råder ni mig till? Jag kan inte ge er något råd. Jo, ni känner henne, och jag skulle vara frestad att säga ni känner också mig. Hvarför skall ni alltid tala om det! Kunde ni inte väntat tills jag hunnit dricka mitt té? Nu kan jag hvarken äta eller annat. (Det ringer i telefonen. Siri vill springa upp, men Birger hejdar henne.) Bry er inte om det der. Hör nu på hvad jag vill säga. Ni vill narra någonting ur mig och se'n sätta mig i sticket! Men det är elakt. Ställa er i sticket! Hur kan ni då tro? Hvarför skall ni annars pina mig med detta? (Det ringer.) Nej, nu skall ni höra! Jag kom hit med det fasta beslutet, att innan jag reser härifrån ha återleinnat den här. (Visar förlofningsringen.) Lika mycket hvad ni sagt eller inte sagt. Så skall ni kanske ångra er se'n. (Det ringer.) Det är bara Karl, som vill tala vid mig. Ångra mig? Aldrig! Jag har redan ångrat allt för länge. Nu skall det bli slut. Ja, min skull är det då inte; jag har ingenting sagt. (Det ringer.) Det var en välsignad pojke! (Springer till telefonen. Talar i den.) Men är du tokig, Karl! * * * Ja ja, du skall väl inte rifva ned huset för det! Jag har för resten främmande. (Till Birger, som söker afbryta henne.) Nej, vänta; jag skäll ge pojken en dufning först. Hur bar du Siri. Birger. Siri. Birger. Siri. Birger. Siri. Birger. Siri. Birger. Siri. Birger. N:o 37. dig åt för en stund sedan! Pinglade midt för näsan på farbror! * * * Inte varit vid telefonen!
De som studera Orientaliska spräken torde hafwa god tid att börja ined deni wid ankomsten till Universitetcrne och efter walet as viioe Henus, emedlertid hade Dnglingen inhämtat allmänt nyttiga kunskaper och icke förlorat tid och arbetes häg med döda spräks och abstracta ämnens lärande innan det är utrönt om han kan anwända dem Ester denna förberedelse skulle det gä mycket lätt att förena wid Univcrsttetcrne Läkareoch Prest - studierna , och i alla fall skulle Staten winna af, att studierna fingo denna syftning, och ingen skulle i hwad Embete och yrke som hälst, ängra den tid han anwänt pä sä allmänt nyttiga saker 8)- Härtill hörer att wid Eathedral, Skolor och Gymnaster kunde finnas en Lärare, som wvrc MedicinaDoctor; Författningar päbjuda detta wid de senare o), mcn dct har ändock inträffat att dä cn sädan Lector dbdt eller eljest kommit derifrän , en -) Dek Folk och den rid kunna ieke heta upl>este, som sakna de för meniEosiägrec nyttigaste kunskaper , r jfr Mosena-inr Afhandling om Uplysnuigen p. Z7 rc 9) K. M. Tirculair-Bcef den rr Aug, i^r6 till Cvnsist»- sterne i Riket, ; 170 Dcn 6 September. k» annan blifwit satt i hans ställe som Icke warit Medicus. Dä Pastor icke hindras af Jordbruket och den omtanka cn större Laudthushällniug mcdfbr, ffullc Läkarewärdcn innom Församlingen wihk icke uptaga tiden för själawärdcns behöriga förcstä-nde. Om cn förbättrad utkomst beredde tillgäng pä skickcligare ämnen till Klockare pä Landet, sä kunde dc biträda Prestcrnc sä wäl wid sjukwärdcn med Badareoch mindre FältskärSförrättningar som med anteckningar och öfrige till dell eeononuska Pastoral - wärdén hörande gdromäl.
Litet franskt vin, om så önskas, eller sherry tillsättes. Kalmarprenumerant. För att få delikata köttbullar böra husmödrarne ej försumma att minst \ timma arbeta köttet till köttbullarne med mjölk; ej heller bör man glömma af en sk » d potatismjöl. Pudding och köttbullar bli derigenom utmärkta. Ätven brukar jag låta bullarne koka eu stund i buljong eller, i brist derpå, i vatten med litet salt; när de kallnat, bryner jag dem och sätter buljongen till såsen. Kalmarprenumerant. Hushållet. Att bevara potatis. Man lägger den ungefär fyra fot hög i källaren och betäcker den med 1 fot högt halmlager. Halmen blir ofvantill helt och hållet våt, medan den nedtill äfvensom potatisen är torr. När frost inträffar, tillslutes källaren väl, och först i början af april insläpper man frisk luft i densamma och aftäcker halmen. Denna är då våt och oren, men potatisen torr. Lotten. Att återgifva frusen medvurst sin goda beskaffenhet. Man sätter ett kärl med brunnsvatten i en lindrigt uppvärmd kammare, lägger medvursten deri och låter den ligga, tills isskorpan, som satt sig omkring skinnet, åter upptinat. Men emedan, med frosten, äfven saltet blifvit ursuget, sticker man med en gaffel hål på flera ställen i skinnet och låter korfven ligga i saltvatten flera dagar. Kanelbröd. " B smör arbetas väl. Sedan tillsättes 1 ägg, ' k S socker, 4 lod sötmandel, 2 lod kanel, 1 lod kardemumma, 1 ' S mjöl. En knifsudd pottaska iröres före mjölet. Degen utkaflas. Sofia. Husdjuren. Emot blekoch vattensot hos får. Man blandar salt, aska och kli tillsammans och gifver fåren detta om aftonen före fodret. Man kan äfven inblanda tusengyllen eller malört, dock är detta icke alldeles nödvändigt. Äfvenledes är nyttigt att här och der inblanda en god näfve pulveriserade enbär i hackelsefodret, hvarigenom utdunstningen befordras; men krita och kalk få härvid ej användas. Med detta foder fortfares