Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse: N:o 235. 669 Vidkommande derefter det väckta förslaget om upphörande af förhöjd tjensteårsberäkning, så har det, å ena sidan, icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att all förhöjd tjensteårsberäkning i sjelfva verket ej är annat, än en af staten beviljad aflöning eller förbättring i befordringsvilkoren för vissa med kyrkan i närmare eller fjermare beröring varande tjenstemän, hvilken uppmuntran dock, efter hvad, icke utan skäl, blifvit anmärkt, är dem gifven på bekostnad af den stora mängd obefordrade egentliga prästmän, hvilka för sin icke mindre vigtiga tjenstgöring vid sjelfva kyrkan, vid ansökan till befordran icke få tillgodoräkna mera än enkla meritår, hvarigenom ock dessa sednares billiga förhoppning på utkomst vid samma lefnadsålder, som deras högre tjenstårs beräknande medbroder, icke sällan förnärmas eller fördröjes, — men å andra sidan, hafva Rikets Ständer ej heller förbisett den skyldiga varsamhet, hvarmed denna vigtiga fråga i dess serskilda delar bör behandlas, hvarvid Rikets Ständer likväl ansett såsom rättsenlig grundsatts i detta hänseende böra antagas att, till befordran inom kyrkan, all förhöjd tjensteårsberäkning må, ju förr desto heldre, upphöra, så att mera än enkla årsmeriter aldrig må liela läraståndet i allmänhet lillgödokomma i och för dess tjenstgöring, vare sig inom kyrkan eller vid den med henne samslägtade skolan, i öfverensstämmelse med hvilken grundsats Rikets Ständer äfven, på sätt i fråga om regleringen af utgifterne å riksstatens 8:de hufvudtitel äri underd. anmäldt, vid beviljandet af 90,000 r:dr årligt anslag till elementarläroverken, fästat det vilkor, att den förhöjda tjensteårsberäkningen för de härvid anställde tjenstemän skall upphöra; och få Rikets Ständer alltså, hvad vidkommer brukspredikanter, kapellpredikanter och öfrige vid församlingarna i riket anställda ecclesiastike tjenstemän, åt hvilka förhöjd tjensteårsberäkning någonstädes ännu kan, genom serskilda nådiga resolutioner, vara medgifven, af ofvan anfonia skäl undenkst anhålla, att, vid nuvarande innehafvares afgång, all förhöjd årsberäkning vid ifrågavarande ecclesiaslika befattningar måtte upphöra oell endast enkel årsberäkning dem tillerkännas, i följd hvaraf det torde böra ankomma på vederbörande bruksegare och disponenter samt kommuner att, så vida de åstunda dessa sysslors vidare uppehållande af prästmän, genom erforderliga löneanslag i tid göra sig förvissade derom, att skickliga sökande tili samma beställningar må vara att påräkna.
Svea Lif-garde. Den löntillökning, som för Svea Lif-garde föreslås (Bil. Lit. F.) utgör 23,327: — under hvilken summa inbegripas nya löner, så väl för 1 Bataljons Transport R:dr Runt 728,149: 37’/2> Bil. M 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop, Jtä I, om Statsverket 1836. 147 Transport R:dr R:mt 728,149: 37'/^, predikant med 500 R:dr, sorn för 8 Sergeanter, å 500 R:dr, med 4,000 R:dr R:mt. Andra Lif-gardet. För andra Lif—gardet, vid hvilket eger rum samma förhållande som vid Svea Lif-garde, begäres alltså en lika tillökning, eller 23,327: — Wermlands Fält-jägare-regemenle. Florn aflöningsförhöjning för befälet, m. fl. (enligt Bil. Lil. L.) 27,369: föreslås följande, i och för upprätthållande af Regementets fulltalighet och tjenstbarhet, lill förbättring uti manskapets lönevilkor afsedda, högst nödiga anslag: Tillökning i värfnings-penningarne 1,125: D:o i manskapets inqvarterings-penningar 750: Till marche-penningar för manskapet 900: Till manskapets underhåll under möten 4,200: Åt 96 Skarpskyttar å 4 R:dr 384: som sammanlagdt utgör en lillökningssumma för Regementet af . 34,728: — Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen. Gemensamt för Artilleri-regementena, jemte Fyrverkare-korpsen, föreslås (enligt Bil.
Hvad angår minimi-beloppet af det kunskapsförråd, som Utsktn tillstyrka, så erkänner jag, att jag, i likhet med flera talare som här yttrat sig, icke finner skäl att nedsätta detsamma. De herrar , som yrkat nedsättning deruti, hafva deremot tillstyrkt andra åligganden, som vida öfverskrida det minimum, hvilket Utsktn föreslagit; så t. ex. liar Gr. Anckarsvärd yttrat, att barnen borde lära sig, jemte annat, alt skrifva Svenska språket grammalikaliskt rätt. Jag betvifla!', att det later sig göra; och livad nyttan deraf beträffar, skulle jag snarare önska, att de finge lära något i naturvettenskapen samt Svenska historien och geographien, hvilket kunde ske under öfuingen i innanläsning, om dertill användes sådana böcker, hvaruti dessa ämnen finnas lämpligt afhandlade. Bland fordringarna, på lärarne*önskar jag äfven måtte ingå färdighet uti simkonsten. Vi känna något hvar, huru det slår till ined vår allmoge i detta fall, oell hvilka olyckor, som, snart, sagdt dagligen, äro en följd af bristande simkonst, hvilken erfordras icke blott til! förekommande af olyckor , utan äfven för helsans bevarande. Slutligen får jag fästa Ulsk :ns uppmärksamhet på en omständighet, sorn jag anser vara helt och hållet förbigången, nemi. möjligheten att anskaffa tjenliga läroböcker för folkskolorna. I vårt land finnes det ingen gren af allmänna förvaltningen, der möjliga brister visat så menliga följder, som bristen på tjenliga läroböcker vid de allmänna skolorna. Derutinnan råder för närvar, den största förbistring och osäkerhet. Ingen kan finna sin uträkning vid att utarbeta tjenliga läroböcker, så länge olika böcker begagnas vid de särskildta läroverken. Följderna häraf för undervisningens fortgång har jag sjelf haft tillfälle att bedömm i. Till krigsacademien ankomma nemi. elever från olika läroverk, med till den grad olika begrepp uti elementerna, att den ene eleven icke begriper den andra, en följd deraf att de njutit undervisning efter olika läroböcker , grundade på olika terminologier.
Direktionen åt detta ärende egnat den allvarligaste omtanke samt efter fruktlösa egna bemödanden att utfinna något antagligt sätt för förändringens tillvägabringande, uppdragit åt ProfessorenV. W. Scholander att dertill upgöra ritning, hvarefter, sedan denna ritning blifvit aflemnad, Snickaremästaren H. Dumrath uppå anmodan upprättat förslag å den kostnad hvartill salens inredning i enlighet med ritningen skulle uppgå. När ärendet sedermera, efter att sålunda hafva vunnit all den utredning, som af Direktionen kunnat åstadkommas, i början af November månad sisth år förekom till slutligt afgörande, fann Direktionen visserligen den uppgjorda ritningen särdeles prydlig, 13 men då på sätt medelst verkställd mätning och uträkning utröntes, genom den dermed öfverensstämmande förändringen af sittplatserne i salen, dessas antal skulle inskränkas till ungefär 360, och detta syntes Direktionen alldeles otillräckligt, enär Ridd. och Adeln vid flere tillfällen under förflutna riksmöten samlats till ett antal af öfver 500 ledamöter, samt Direktionen icke ansåg lämpligt att, medelst inskränkning af utrymmet för hvarje sittplats öka antalet deraf, helst det hufvudsakliga ändamålet med den åsyftade förändripgen eller beredande af större beqvämlighet derigenom skulle förfelas, utan att ens, sådant oaktadt, nödigt antal platser kunde beredas åt Ridd. och Adelns ledamöter vid de tillfällen då Ståndet, för behandling af frågor utaf särdeles vigt, kunde mera talrikt än under vanliga förhållanden sammanträda; så fann, vid betraktande häraf samt med tillika fästadt afseende å den dryga enligt ofvanberörde förslag till 8,933 R:dr 16 sk. B:ko uppgående kostnad som salens förändrade inredning skulle medföra, en kostnad, för hvars bestridande några medel ej blifvit af Ridd. och Adeln anvisade och hvilken, äfven om man till inredningen skulle använda mindre dyrbara materialier, än dem kostnadsförslaget upptager, likväl kunde antagas komma att uppgå till ett ganska betydligt belopp, Direktionen sig icke kunna annat än stanna i det beslut, att, enär Ridd. och Adeln icke ovilkorligen ålagt
Jag anser mig böra ödmjukast i förhand tillkännagifva, huru jag aldrig kunnat föreställa mig, att en Författare i särskildta delar af allmänna Statshushålluings-läran , som i våra tider, i likhet med andra af menniskoförnuftet fattliga föremål, blifvit närmast satt i en full vetenskaplig, form, skulle vara underkastad det olyckliga bemödande, att i denna vetenskap, mer än i andra, alltid gå tillbaka till lärans alla och första elementer, att han mindre skulle få förutsätta dessa såsom kända, än t. exAstronomen, hos sina läsare, geometriens grunder, eller himla-lärans tolk, hos sina åhörare, catechesen; men då jag i anledning af Herr Santessons anmärkningar finner mig för denna gång dertill nödsakad, vågar jag hoppas att för den vidlyftighet sådant medför vinna ursägt: och det är af föregående skäl jag nu anser mig tvungen att, innan jag Ben 27 April. fäster mig egentligen vid Herr Santmans Me: morial, göra några allmänna framställningar. Det är icke allenast af vetenskaplige, godkände och grundlige Författares skrifter, det är äfven genom betraktandet af erkändt stora Statsmäns åtgärder, jag tyckt mig finna tydligt ådagalagdt, att Stater af olika lägen på jordklotet, af olika natursförmåner eiler brister, af oiika områden och vidd, af olika lynnen hos deras bebyggare, fordra en för hvar Stats särskildta förhållanden i dessa hänseenden passande tillämpning af de grunder, hvarpå Stats oeconomien i allmänhet hvilar.
Af de tvänne i anmärkningarne från Hedervärda Bonde - Ståndet åberopade Kongl. Majlis Nådiga Bref, hvilka blifvit aflåtna till Kongl. Majits och Rikets Kammar - Collegium , har Utskottet inhemta! : att Kongl. Majit , som , i afseende på pröfningen af enskildes ansökningar om tillstånd till viss årlig stockfangst från Kronans skogar i de Norra Länen, den 2 Maji 1826 förordnat, ”att, af de sökta skogstrakterna inom ”Norrbottens Län , några sådana icke fingo ”upplåtas, hvilka för bergshandteringen derstädes kunde finnas af vigt att bibehålla” , har berörde dag tillika i Nåder förklarat , ,det Kongl. Majit funnit både i allmänt och ”enskildt afseende af vigt , att, såsom redan ”för Jemtland skett , stadgadt blefve , huru, ”vid den fortgående afvittringeir i Vester’’Norrlands , Vesteroch Norrbottens Län ' / Statso. Bevillnings-Utsk. Utlärande N:o 131, 15 dylika skogstrakter af allmänningarne , ''hvilka St Sågverk derstädes redan blifvit 'och än vidare kunna blifva upplåtna , mi ”förhållas så, att både dessa Sågverks framtida bestånd försäkras genom orubblig bes i 11- ’'ning af nödig skogsmark för verkens drift, ’’och jemväl deraf ett för Sågverksegare bit”tills saknadt interesse uppkommer, att noga "virda samma skogsmark, samt derå införa en ”för skogens bestånd ändamålsenlig hushåll”ning;” hvarvid Kongl.
Vi skola i så fall ingalunda bestrida grefve Posse en ledares namn, heder och värdighet * men vi vilja blott nämna, att då Tegnér kan säga, att det dunkelt sagda är det dunkelt tänkta, man nu må kunna med allt fog tillägga, att det dunkelt tänkta — det. är parlamentarism. Från det ’ håll, der man med allt gewalt vill låta oss komma att tro på den parlamentariska humbugens verkliga existens, har framhållits den seger, regeringen i riksdagens sista tid efter många vexlande och skiftande öden vann i fråga om tilläggsbevillningen. Må så vara. Den, som vill anse det för en stor politisk seger, att regeringen får sig anvisad en skatt, soth icke behöfs, han må fritt göra det, men det är en seger vunnen på bekostnad af det » skattdragande folket », hvars betryckta talan landtmannapartiet plägar koketterande påstå sig föra. Dessutom må icke glömmas, att denna seger om någon är en veritabel Pyrrhusseger, ty att det icke blef eudast en half seger, vållar alldeles icke den der omskrutna, fasta och säkra regeringsmajoriteten, utan den ingalunda beräkneliga omständigheten, att 50 af första kammarens ledamöter vid den gemensamma voteringen behagade taga s. k. » bondpermission », hvarigenom tregeringen fick sina 50 proc. i tilläggsbevillning, då dent om alla pligttroget ingtält sig vid urnorna, fått nöja sig med allenast 25 proc., således hälften af hvad regeringen begärt, och det var i alla fall för mycket det. Det är verkligen i högsta måtto förvånande, att vid en så vigtig gemensam votering som denna finna en likgiltighet sådan som denna. Man har på två grunder sökt om icke försvara, så åtminstone i någon mån förmildra det ogynsamma intryck, som detta skolkande gjort. Den ena af dessa grunder är, att ledamöterne i första kammaren icke hafva något arvode. Denna förklaringsgrund duger dock till ingenting alls. Så snart en person åtagit sig att vara riksdagsman, så lärer det vara hans skyldighet, vare sig han har betaldt derför eller icke, att fullgöra de med riksdagsmannaskapet förenade .skyldigheter.
i midten af maj afslutade den långa rad af middagar hon gifvit under vinterns lopp. Antalet af de inbjudna var icke stort — det uppgick knappast till ett 50-tal — men dräkternas prakt och stiltrohet gaf det hela en egendomlig, intimt artistisk karaktär. Det var absolut förbjudet att uppträda i vanlig sällskapsdräkt, såvida man icke — något som för ögonblicket ärmycket brukligt i Paris — låtit arrangera sitt hufvud å la chat eller chien hos någon damfrisör på modet, hvilken ibland åstadkommer underverk, men som också mästerligt förstår konsten att hålla sig skadelös för siu möda. Några unga herrar, hvilka i förlitande på sin oumbärlighet helt enkelt kommit i frack, måste bekväma sig att vända om och skaffa sig ett lösskägg eller en peruk, om de ville tänka på att bli insläppta, ty den livréklädde Cerberus, som vaktade ingången till prinsessans våning, hade fått order att handla med oblidkelig stränghet, men när de unga oumbärliga ändtligen ånyo uppenbarade sig med ett par lösa polisonger eller en mustache, yppade sig en ny svårighet. Hur skulle de anmälas? Hvad föreställde de? Den livréklädde fick icke ropa några namn. Det ville en äkta parisisk fyndighet till att i hast skapa en karaktär af ett hvitpudradt hår och ett skägg, som man händelsevis fått fästadt på sin haka, men efter en snabb blick i spegeln, där skymten af en likhet tyckes ha gifvit honom en idé, svarade en af de unga improviserade med ett allvar, som genast satte honom in i rollen: » Anmäl M. Zola, kandidat till Akademien. » Och nästa ögonblick bugade sig den oomkullkastlige aspiranten till en af de fyrtio fåtöljerna mycket djupt för aftonens värdinna — den strålande kejsarinan Josephine. Strå- lande, men icke längre af ungdom, icke heller af den fägring, som på sia tid var känd och omtalad i hela Europa och som en gång tycktes kallad att pryda en kejsartron, utan af robens och juvelernas bländande prakt.
PresteStdndet saint Y. BorgareStdndet deremot bifallit: att förslagsvis ett anslag på Stat för detta ändamål uppföres för 40,681 T:r 27^- k:pr Sp:l, efter lika beräkning som förut, lill 4o,68t R:dr 41 sk. 5 r. i penningar; men H. BondeStdndet funnit Utskottets ofvanberörde summariska uppgift icke fordra annan åtgärd, på Ståndets sida, än att läggas till handlingarne. Och då härigenom icke blifvit definitivt afgjordt, huru i förevarande afseende förhållas må, har Utskottet ansett sig böra , med tillkännagifvande af de beslut R. o. A.j samt Presteoch 1BorgareStånden i frågan fattat, till II. BondeStåndet hemställa, det berslut i sjelfva saken varder taget och Utskottet meddeladt. R. H. Sl:rs Förstärkta StatsUtskotts Memorial angrde anställd omröstning i någre till StatsRegleringen hörande frågor. Till följd af de Beslut, respective RiksStånden fattat, i anledning af StatsUtskottets Memorial N:o 3i5, rörande skiljaktiga Beslut inom RiksStånden i frågor, ang:de regleringen af RiksStatens io:de HufvudTitel samt Allmänna IndragningsStaten m. ni., har Förstärkta StatsUtskottet, i den ordning 6g §. Regerings.- Formen föreskrifver till sluteligt afgörande förehaft samma frågor och deruti anställt omröstning efter följande af RiksStånden godkände Propositioner: B etänk anden, N:o 325. i3 Forsla Voteringen. Den som bifaller, att å iorde HufvudTiteln uppföres elt Anslag af i5,ooo B:dr årligen att användas till kostnaderne vid öfningar för Flottans bemanning, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall i samma ändamål på nämnde HufvudTitcl uppföras ett anslag af af 25,ooo K:dr årligen.
Men då Kongl. Maj:t vid detta tillfälle uppsköt ärendets pröfning, och StatsKontoret sedermera, i underdånig skrifvelse af den 1 April 1835, anmälte, att de vanliga Vexel kontrollör sarf vodena blifvit reqvirerade, men att, enär det vid afslutandet af Rikshufvudboken för år 1832 visat sig, att tle utbetalningar på Andra Ilufvudtitelns besparingar, hvilka intill nämnde års slut ägt rum, öfverstigit tillgångarna, och anledning ej vore, att denna tillgång sedermera blifvit mera tillräcklig, StatsKontoret ansett sig, jemte tillkärinagifvande deraf, böra anhålla om Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, huruvida och af hvilken fond dessa arfvoden skulle fortfarande utgå, oansedt den förändring, som genom myntbestämningen kunde vara åstadkommen i afseende å angelägenheten att genom serskildt förordnade personer vexelsluten kontrollera; så förklarade, vid underdånig föredragning häraf, den 16 nästderpåföljde Maj, StatsRådets närvarande Ledamöter, alt de åberopade deras ofvannämnda, den 29 November 1834, afgifna underdåniga yttrande, men att de likväl, då Vexelkontrollörerna emedlertid fortfarit med utöfningen af de åt dem uppdragna befattningar, och, enligt hvad då mera förekommit, frågan om förändrade föreskrifter för utrikes vexelhandel!! i allmänhet vore ämnad att innan kort till nådig pröfning anmälas, i underdånighet hemställde, om icke StatsKontoret mätte anbefallas, att de för Vexelkontrollörsbefatlningarne anslagna arfvoden för innevarande årets birsta och andra qvartal anordna af Andra Hufvudtitelns besparingar, derå dessa arfvoden dittills varit anvisade; förmodande tillika, att innan slutet af då instundande Juni månad Kongl. Maj:t skulle täckas så väl pröfva den allmänna frågan om förändrad Vexelstadga för utrikes handeln, som ock dervid slutligen bestämma, huruvida Vexelkontrollörsbefattningarne borde fortfara eller indragas.
Men i händelse af ett anfall från hans sida, ligger den egentliga arifallspunkten säkerligen någorstädes mellan Gefle och södra delen af Ostergötlands skärgård, ehuru den möjligen kan falla något åt endera sidan utom detta stycke. Anfall kunna val göras på andra ställen, såsom t. ex. äfven Carlskrona; men dessa torde väl mera få anses vara hvad man kallar strandhugg, än företag, åsyftande att bereda utgångspunkter för mera omfattande företag. De kunna ej i någon hufvudsaklig mån minska vår mot»tåndskraft, alldenstund vägarne från dessa punkter till det inre 64 Den 11 November f. m. landet äro mindre tjenliga för en stor armées framryckande och sammanhanget emellan delarna af vårt försvar i alla fall förblifver orubbad!. Men om fienden deremot skulle lyckas bemäktiga sig hela Mälaredalen eller Östergötland, har han etablerat sig på ett mycket fördelaktigare sätt, än om han fått fast fot i ena ändan af riket; han förfogar då öfver vidsträckta och bördiga landskap, han har huggit vårt försvar midt itu och i hufvudsaklig mån afskurit förbindelsen mellan rikets norra och södra delar, hvarigenom oberäkneliga svårigheter för oss skola uppstå. Således vore det naturligast att på något ställe å mellersta delen af landet samla hufvudmassan af våra stridskrafter, vare sig till lands eller till sjös, för att med dem möta fienden. Hade vi en flotta tillräckligt stark att afhålla den fiende, som nalkades våra kuster, vore detta visserligen det bästa sättet att förhindra den olycka, som hotade oss; men då vi sakna de penningetillgångar, som erfordras för att med något hopp om framgång söka skaffa oss en sådan flotta, måste vi söka anfalla fienden under landstigningen, äfven om några af våra fartyg dervid skulle uppoffras. Vid sådane tillfällen får man ej vara för sparsam. Afven om vi ej lyckades hindra landstigningen, skulle vi åtminstone kunna fördröja den, och detta vore ju för oss alltid en betydande vinst, emedan det gåfve arméen tid att samla sig. Hvilka fartyg skola vi dervid begagna?
Van att betraktas som den allena gifvande, känner stundom maken sig nedsatt genom det bistånd han sålunda får som försörjare, och då tillkommer det henne att på ett taktfullt sätt hjelpa honom att finna sig till rätta i det nya förhållandet. Behöfves ej hennes arbelsförtjenst för ögonblicket, så kan hon ju insätta den i en sparbank. Det sårar icke ens den stoltaste och mest fördomsfulle man att veta familjen vara egare af en kontant summa; detta medvetande har tvärt om en slor förmåga att öka den husliga lyckan, förutsatt, att hustrun ej onödigtvis gör anspråk på summan som sin enskilda tillhörighet. Det är visserligen en nödvändighet, att lagar skydda hustrun mot en dålig makes öfvergrepp; dessutom tjenar en rättvisare lagstiftning rörande makars egendom i betydlig mon till att betrygga hela familjens välstånd. Men lagen får ej sättas i hemmets högsäte; vi få ej glömma, att allt vårt arbete der måste sträfva till att förverkliga den gemensamhetstanke, som är äktenskapets största lycka. Fattar hustrun sitt arbete för att förvärfva medel till betäckande af familjens lefnadsomkostnader från denna synpunkt och handlar med den klokhet, som kärleken ingifver, då skall det säkert bidraga till den husliga lyckan icke minst genom att från mannens skuldror afiyfta en nedtryckande maktställning och dermed bringa mera sanning in i det äktenskapliga samlifvet. Eva V d Skiss af E. Wigström. r. Fältquist. Vid Iduns andra pristäfling belönad med första priset. fjäsad af alla, som med henne kommo i beröring. Så hade hennes föräldrar dött, den ene kort efter den andra, lemnande efter det lysande lif, de fört, ingenting annat än skulder efter sig. Hon, enda barnet, stod då så godt som ensam i verlden. Då hade han kommit, han, hennes nuvarande make och frågat henne, om hon ville blifva hans. Han hade sagt, att han redan länge älskat henne, att den ställning han kunde erbjuda henne vore anspråkslös, men att de tillgångar han förfogade öfver voro tillräckliga, för att de med omtanke och sparsamhet skulle kunna föra ett jemförelsevis bekymmerfritt lif.
Kammar-Rätten det samma fastställt, hvilket förhållande förmenats förorsaka mera besvär, än fördel för Staten, samt enär vederbörande Executions-betje-ntes bevis är tillräckligt för skatters afkortning, i anseende till bristande tillgång; så och med afseende derpå, att uti Bobus Läns räkenskaper så kallade efterlyste medel alltför länge skola blifvit balaneerade, har Pierr M. Bagge inom Borgare-Ståndet, uti ett till Utskottet remitterad t memorial, föreslagit den förändring i ofvannämnde författningar: att, enär skattskyldig eller till böter dömd persons vistelseort är obekant och efterlysning i anledning deraf utaf Konungens Befallningshafvande blifvit utfärdad, men medlen icke inom natt och år derefter influtit, afskrifning derför må ega rum uti näst afgifvande räkenskap, hvilken bör verifieeras med Läns-kungörelsen och Kongl. Majrts Befallningshafvande^ attestatum, att icke medlen ingått; dock att Kongl. Majit och Kronan icke derigenom vöre förlustig sin rätt hos den skattskyldige eller till böter dömde, i händelse han sedermera skulle anträffas, utan borde medlen då bos honom uttagas samt i serskild räkning redovisas, eller böterna, vid bristande tillgång, förvandlas; uti hvilken motion Herr Lagergren instämt i så målto, att han ansett Kongl. Majits Befallningshafvandes i dylika frågor meddelade utslag icke vidare böra Kongl. Kammar-Rättens pröfning underställas, såsom ledande till en lång och onödig omväg; men att deremot afskrifning af efterlyste personers skatter och ådömde böter icke böra ega rum utan formligt utslag efter föregången undersökning.