Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man likväl nu åt länsmännen anförtrott att förrätta utmätningar, hade länsmansljensterna blifvit till exekutions-logdetjenster förvandlade, och det vore lätt förklarligt, alt länsmannen, när tillfälle att förtjena erbjudes, heldre, emot skjutsoch dagtraktamente, reser omkring på atmätningsforrältningar, än att han, utan ersättning, sköter de egentliga länsraansgöromåien. Härigenom komme den mindre lönande polis-ljensten att åsidosättas för de mera indiägtiga utmätnings-förrältningarne, hvaraf följden blefve, alt rån, stölder, fylleri, lönkrögeri och oordningar af mångahanda slag, »om från alla trakter af riket, i våra dagar, så allmänt öfverklagas, sällan med erforderlig kraft och nit i tid blifva efterspanade, upptäckta och lagligen beifrade. Härjemte har motionären fästat uppmärksamhet vid de missbruk, som icke sällan varit öfverklagade, att nemligen både kronofogdar, deras biträden, fogdeskrifvare, och länsmännen, mången gång, dels beräkna för högt lagsökningsoch utmätnings-förrättningar, och dels uraktlåta att, enligt författningarne, före afresan från förrättnings-stället, aflemna till gäldenären skriftelig räkning och redogörelse för utmätningen. Icke kunde så beskaffade afvikelser från lag föras ali kronobetjening till last, men det vore mer än nog, om de äfven till ett ringare antal egt rum; och ju svårare det måste vara för allmogen att, i det förhållande, hvari den står till kronobetjeningen, göra sin rätt gällande, desto ömmare borde det ligga lagstiftaren på hjertat att värna folket mot missbruken af den magt, som blifvit lagd i kronobetjeniegens händer. Under åberopande af allt hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären »uselt sig böra föreslå: 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottats Utlåtande, N.o 110. l:o
I afseende å Kongl. Majrls Nådiga Proposition, om ytterligare pensionsrum för 2:iie Generalspersoner och en Amiral, får Utskottet, hvad pensioner för Generaler angå, åberopa dess uti Betänkandet rörande 3:dje Hufvud-Titein derom afgifne yttrande; och vidkommande ytterligare pensionsrum för Amiralsgraden, finner sig icke kunna tillstyrka den ökade utgift, som derigenom skulle uppkomma. ii.0 Hvad beträffar förslaget om pensionerande af ett visst antal Professorer vid Universiteten, så åberopas det af Utskottet vid regleringen af ro:de Hufvud-Titeln gifne yttrande; och utföres det dervid tillstyrkte anslag af 2,400 R:dr, 12:0 Uti Kongl. Maj.ls Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets lilU stånd och behof, är vordet äskadt, att de vid Oorrections-Inrältningarne i Riket anställde, med bestämde arvoden försedde Tjenstemän, må förklaras berättigade att, under lika vilkor, som öfrige Statens Embetsoch Tjenstemän, njuta pension å Allmänna Indragnings-Staten, i sammanhang hvarmed Utskottet jemväl behandlat en från Högloft. Ridderskapet och Adeln remitterad motion af Herr Cederschiöld, R. T., alt de vid fångvården i Riket anstalide Tjenstemän, måtte, i likhet med hvad genom Kongl.
Maj:ts Plakat om bönedagar, så länge särskilda sådana påbjudas, alla de tiilkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen i kyrkorna skett, hädanefter skola verkställas genom anslag vid ingången till det rum, der kommunens gemensamma sammanträden hållas, samt att i de fall, då författningars eller andra publikationers format eller vidlyftighet icke medgifva, att deras innehåll på sådant sätt inhemtas, desamma då må, enligt den anvisning, som jemte rubrikens utsättande anslås, hållas för allmänheten tillgängliga å det rum och under de personers vård, som dertill inom kommunen utsetts; äfvensom slutligen, att viss tid måtte stadgas, under hvil ken hvarje utkommande författning bör lör allmänheten på ofvanberörda sätt hållas tillgänglig och hvarefter den anses lagligen promulgerad.» Öfver ifrågavarande motioner, hvilka blifvit dels till Lag-, dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, får, jemlikt 43 § Riksdagsordningen, Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet härmed afgifva yttrande. Enligt °2 Kap. 5 § Kyrkolagen skall från predikstoiarne afkunnas hvad Kongl. Majit och Dess Befallningshafvande å Kongl.
Man och hustru hafva giftorätt till hälften hvardera i ali den lösa egendom, samt den fasta egendom i stad, eller å stadens mark, som de ega eller ega få, så ock den fasta egendom på landet, hvilken de i bjonelag afla tillsammans. I den fasta egendom på landet, som man eller hustru före eller under äktenskapet ärft, eller förut förvärft, eger ej andra makan giftorätt; dock vare all årlig ränta och afrad deraf under lösören räknad. Varder under äktenskapet egendom genom gåfva eller testamente till ena makan gifven, med vilkor, att den honom eller henne enskildt tillhöra skall; i den egendom njute den andra makan ej eller giftorätt. 3, 4, 5 och 6 §§ upphäfvas. 11 C a p. 2. §. Slutet af 2 punkten: ”ehvad de underlandseller stads-rält höra*’ utgår. 7 §. Häfver man sålt sin hustrus, eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytto; gifve så mycket igen af odaljord sin. Är then jord till begges theras nytto såld; fylle tå hvar af sin jord, till hälften hvardera. ao6 Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Är fd a-Balken. 2 C a p. 1 § erhåller följande förändrade lydelse: Dör fader eller moder; arf ve då son halft och halft dotter. 3 C a p. Detta Capitel erhåller följande förändrade lydelse: 1 §. Är ej bröstarfvinge till efter den döde, och lefva dess föräldrar; då tagen de arfvet. 2 §. Är en af föräldrarne död, och äro syskon till, ett eller flere, efter den, som ärfvas skall; arfvén då de med den af föräldrarne, som lefver, och tagen den del, som den döda fadren eller modren ärfva skolat, om han eller hon lefvat. Är något af syskonen dödt, då skola dess afkomlingar i dess ställe och rätt träda. Finnes ej syskon, eller afkomlingar af dem; lage den af föräldrarne, som lefver, hela arfvet. 3 §. Lefver ej någon af den dödes föräldrar, och äro syskon till; då skola dé allt arfvet taga.
Äfven tyckes närmare böra förklaras, huru det är möjligt, att Committerade, på sätt vederbörande RevisionsContoir vid granskning af i8a3 oell 1824 årens räkenskaper öfver GarnizonsSjukhusbyggnadsmedlen anmärkt, uraktlåtit, alt bos ÖfverIntendentsEmbetet göra anmälan om på entreprenad upplåtna arbetens besigtigande genom bemälda EmbetsVerks försorg, och att låta dessa besigtningar alltid föregå utbetalningen af entreprenadssummans sista fjerdedel, samt att vid räkenskaperna såsom verificationer bilägga kostnadsförslag och specificationer öfver verkställda reparationer å GarnizonsSjukhusets byggnader och tillhörigheter; hvilket allt Kongl. Maj:t i Nådigt Bref af den 7 September 1825 befallt skola hädanefter iakttagas; och hvaraf, säger Utskottet, "synes, att den fullständighet i redovisningen, som vid förvaltningen af Statsmedel bör äga rum, icke all"tid blifvit iakttagen." Äfven i afseende på sjelfva förvaltningen har Utskottet trott sig äga fog att anmärka, dels "att de förslag, hvarpå verk"slällighetsåtgärder blifvit grundade, samt "byggnadsarbeten åt enskildle upplåtits, i "allmänhet saknat den fullständighet, som "i dylika fall är både föreskrifven och af "klok hushållning påkallad”; dels ock: ”att ”ÖfverlnteudentsEmbetet, till hvars gransk - 42 Den t September f. in. ”ningnybyggnads och reparationsforslag för ”Kronans hus i allmänhet inlemnas, blifvit ”förbigånget, utom vid det ofvan anförda ”ena tillfället i8a3, då anmärkning ock emot ”förslaget af ÖfverlntendentgEmbetet gjor”des. ” Häraf vill det verkligen synas, sorn orsaken, ”hvarföre förslagen till Öfverlnten”dentsEmbetet icke inlemnades, var att anmärkning deremot en gång blifvit gjord.
Ni skall ju icke öfvergifva min stackars flicka, då jag går bort? Nej, jag vet att ni icke skall göra det.“ Hvad som vidare sades emellan skomakaren och poeten, känna vi icke, men väl, att då Bellman gick, var den sjukes ansikte lugnt och fridfullt, skaldens åter allvarligt och sorgset. Julaftonen randades klar och blid. De nygifta började den med gåfvor och gengåfvor af smekningar. Bellman var lycklig och belåten med lifvet och tyckte sig hafva vunnit all jordisk sällhet, då han kommit i besittning af en ung och älskvärd maka. Vid middagstiden gick han bort, men återkom efter ett par timmars förlopp. Då han inträdde till sin blomstrande hustru, sade han helt glädtigt: “Jag medför en gåfva åt dig; men jag fruktar, att den vid första påseende icke blir välkommen.“ Den unga frun förklarade, att hvarje gåfva af honom måste vara kärkommen. Bellman menade skämtande, att han nu finge tillfälle pröfva sanningen af hennes försäkringar, hvarefter han lämnade rummet, men återkom på ögonblicket, medförande en flicka om sju à åtta år. “Här är julklappen, hvad tycker du om den, käraste Lovisa?“ frågade Bellman. Den unga frun rodnade, såg först förlägen ut och sedan bedröfvad, ty en svartsjuk misstanke började uppstå hos henne. “Nå, min älskade, vill du icke taga emot den?“ Bellman blickade på sin fru med ett skalkaktigt ögonkast. Den unga kvinnan brast i tårar. “Hvad, du gråter,“ utropade Bellman; “men vet du då icke, att den här gåfvan bör föra välsignelse med sig?“ “Huru kan du tala så,“ mumlade hustrun, och tårarna runno ymnigare. “Du vill således icke taga emot min present? Skrymterska, du lofvade likväl.“ Bellman slog armarna om sin hustru och tillade: “Bort med alla tårar och låt leendets sol uppklarna ditt anlete! Vet, att barnet här är en dotter till den där skoflickaren, som under flera år höll din Karl Michael med skor och en gång gaf honom nya kläder, när hans ’poetiska omständigheter gjorde, att dessa voro i ett mindre brukbart skick’.
Då lät drottningen tvätta sin dotter och skura henne, tills hon vardt blank i synen som en tiggar-krycka, kammade hennes hår på det allra sirligaste, och pyntade henne både fram och bak, så man aldrig sett maken till utstyrsel. Derefter befallte hon fram sin förgyllande karm, och lagade sig att sjelf fara med till kyrkan. Sammaledes ock det andra folket på kungs-gården; ty alla ville de se den främmande prinsen. Men den som inte fick följa med, det var Ask-ungen. Hon skulle bli hemma, stackars liten, och städa, och laga mat, och hacka granris, och strö gården, och mycket annat, såsom det alltid var hennes göra om söndagen. Som nu allt var i ordning, karmen förspänd, helgdagsskruden synad i hvar fåll, och drottningen redo att gifva sig åstad, tyckte drottning-dottern, att hon väl ändock kunde unna sin syster den stora lyckan, att få se henne i all sin glans och herrlighet. Hon vandrade derföre med stolta steg och många förnäma later ända bort till spisel-grufvan; der stadnade hon, vred sig och vände sig åt alla sidor, att Ask-ungen måtte riktigt få skåda henne, och sade slutligen: »nå, hvad tyckes dig väl? Är jag inte grannt klädd? Ser du, så grann jag är? Det är annat, det, än dina trasor.» Ja, den lilla svarade att så var, och frågade med stor ödmjukhet, om icke äfven hon någon gång skulle få komma till kyrkan och se den unge prinsen. Men nu blef der en annan låt, och drottning-dottern utbrast i vredes-mode: »ja så, har man nån’sin hört? Ask-ungen vill också till kyrkan att se den främmande prinsen! Nej, sitt der du sitter, din tiggar-unge, och gräf i askan! Det kan höfvas dig bättre.» Dermed gick hon sin väg, och den lilla grät bitterligen öfver hennes hårda tal. Men styf-modern unnade henne icke en gång få gråta i fred, utan tog en skäppa gryn, kastade ut dem midt på gården, och sade: »jag skall minsann ge dig annat göra än att sitta och gråta.
S. D. ^edan Borgare - Ståndet inhämtat, akt samtelige Riks, Standen i åtskilligt delar stadnat k stridiga slut i fragan om BränwinS-bxänningen; Sa fann nu Ståndet för godt, att, jemnlikt 73 8- Riksdags, Ordningen, uppdraga at Allmänna Beswärsvch Econvmie-Utskottet, som beredt detta ärende att de skiljaktiga meningarne, sa nära möjligt är, sammanjämka, och anmoda Utskottet alt med förslaget öfwer denna jämkning ofördröjeligen inkomma. Ut supra. Lx ?rotocollo, Lsr§ström. Utdrag af wällöf!. Bsrgare-Ständets protseoll, hället wid Urtima Riksdagen L Orebro den iz Julli 1512. S. D. 8öredrogos 3 nyo och gillades Allmänna Beswärsoch Economie-Utsk. utlåtande angåendei:o Hjelp-Rotes ersättning till Stam-Rote, för Torp.och andra Lönings-förmohner till Soldaten. 2:0 Ärlig leverering af Spannemal och Foder till Kongl. Majus och Kronans disposition för beHöfwande ProwincerBihang. Nr» ioz. 3:s 1634 Den rz Juli i. z:o Serskild administration i Bohus Lön. 4:0 Jemnare fördelning emellan Släderne och Landet af Jnqwarterings-skyldigheten, och s:o Skyndsam »verkställighet af Kongl. Kungörelsen den 4 Febr. i8n, om Recognitions - Skogarne och deras anwändande till Statens fördel. Ut supra. Lx protocollo, Lerjström. Utdrag af Wällöf!. Bsrgare-Gtändets prstocsll, hällct wid Urtima Riksdagen i örebro den iz Julli 1812. S. DÄ^id förnyad föredragning godkändes Stats - Utskottets följande Betänkande»: i:o Angående Riksdagsmannens fran Stora Kopparbergs Län Memorial om befrielse fran art erlägga Mantalspenningar i Kohl. 2:0
Utskottet fattade beslut, att Finnar och Aländningar icke elter 1845 års slut få verkställa frakter från norra delen af Sverige till annan inrikes ort, får jag mig reservera på den grund, att, då det är upplyst, att Finnar och Aländningar, under vanliga förhållanden, under föregående åren, bestridt en tredjedel af trädvaru-transporten från ifrågavarande orter, så -skall nödvändigt inträffa, om Rikets Ständer bifalla och Kongl. Majit gillar, hvad Utskottet i denna del hemställt, eller att icke efter år 1845 Finnar och Äländningar få verkställa frakter, att nära en tredjedel af Norrländska trädvarorne och tjära skola blifva i orterna qvarstående, i blist på fraktfartyg, och i synnerhet skall det inträffa, att all den Norrländska veden, som förr kommit till Stockholm, skall helt och hållet uteblifva, hvarigenom en ökad import af denna vara från Finland blir nödvändig. En stor förlust komme på så sätt 22 Allm. Best.- och Ehon.-Vtshottets Betänkande, N:o 85. att drabba de norra orterne, i det att de ej finge sina varor afyttra, förr än i synnerhet bröderne blifva ganda och mörka till färgen, och således osäljbara, utom det att fraktprisen blefve för högt uppjagade, hvilket producenterne äfven måste vidkännas.” N:o 85. Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förtydligande af Kongl. Förordningen den 11 Februari 1832, angående Landtm anna-S eg l altonen. Uti en från Vällofl. Borgare-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion, har Herr E.
1 öfrigt och för den händelse, att de af Högste Domstolens fleste Ledamöter vid 2 Kap. 15 och 16 §§ gjorda anmärkningar godkändes, hemställde bemälde Ledamöter, att, i följd deraf och med iakttagande af de här ofvan vid 25 Kap. gjorda anmärkningar, sistnämnda Kap. måtte erhålla följande lydelse: 1 §■ Domare, Konungens Befallningshafvande eller annan embetsman, som i dom eller beslut uppsåtligen gör orätt; dömes ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. 2 §. Har domare uppsåtligen fällt till straff den, han visste oskyldig vara; då skall, jemte 47 den påföljd i 1 § sägs, honom ådömas straff efter 16 Kap. 1 §, och, om den oskyldige undergått straffet till fullo eller till någon del, efter 3 § i samma Kapitel. 3 §. Ställer Konungens Befallningshafvande, eller annan, som å embetets vägnar äger att brott åklaga, den, han vet oskyldig vara, under åtal vid domstol; då skall han dömas ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och dessutom straffas såsom i 16 Kap. om falsk angifvelse stadgadt är. 4 §. Viger prest, utan att laga lysning till äktenskap föregått; varde afsatt. Viger prest dem, hvilkas äktenskap för laga hinder återgå måste, och var det hinder honom veterligt; dömes ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. 5 §. Har embetsman tagit eller betingat sig muta, för att i embetet orätt främja; varde, ändå att ingen skada skedde, förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. Tager eller betingar han sig eljest för sin embetsåtgärd någon belöning eller sportel, dertill han ej berättigad är; straffes med mistning af embete på viss tid eller böter. Aro omständigheterna synnerligen försvårande, må till afsättning dömas. 6 §. Embetsman, som, för egen vinning, sjelf eller genom annan, intalar eller förleder Rikets innevånare till sammanskott, utgift, kostnad eller arbete, dömes till afsättning, mistning af embete på viss tid eller böter.
Skulle hon ej ätit åtminstone lika mycket med knifven som med gaffeln (jag tillstår, att jag sjelf var så enfaldig ännu vid trettio års ålder), ja kanske till och med lagt skeden bredvid talricken? Och tryggt kan man antaga, att hon som en simpel hjelphustru i våra dagar skulle druckit sitt kaffe ur thefatet. Berättelser från Finland BERÄTTELSER FRÅN FINLAND Af Daniel Sten (Ina Lange) Först publicerad av Z. Hæggströms Förlagsexpedition 1890 TILL GABRIELE VON PLESSEN. INNEHÅLL: Hvart femtionde år slår en blomma ut Mot afton Natt Vid Raiala mo För ett silfverhjärta Far och son När lindarne blomma Hvart femtionde år slår en blomma ut. Fru Lamström försökte tända sin brasa gång på gång, men det ville inte ta'. Näfvern brann, knottrade ihop sig, men tände icke de stora våta björkklabbarne, som bara kokade en stund, svettades ut en droppe ljusbrun vätska och slocknande stodo och osade, tills allt igen var kallt och mörkt inne i kakelugnen. »Nu blir jag arg», puttrade gumman, tog häftigt ut alltsammans, slog klabbarne den ena emot den andra och lät dem sedan ligga en stund på golfvet för att lugna sig. Emellertid tände hon sin lampa och såg på klockan. Redan sju, och madamen, som inte kom. Hon ställde lampan på byrån framför sin gamla schatullspegel, tog fram kammen och började kamma sitt långa, tunna, men ännu sträfva och ostyriga hår. Det var icke synnerligt skonsamt, som gamla enkefru Lamström handskades med de rester af en fordom yfvig hårväxt, som försynen låtit henne behålla; hon slet och drog, flätade ihop alltsammans i en lång, tunn piska och fäste upp den i nacken med en tandfattig, så kallad spansk kam, som en gång för fyratio år sedan blifvit köpt af en på landsorten kringvandrande Arkangelit, då hon var en tjugusju års ung fru. Det var en odräglig människa att dröja, den madamen, och kallt var det, så att man kunde frysa fingrarne af sig.
Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Cederschiöld, Robert Theophron , dit ingifvet memorial af innehåll, att, då Krigs-artiklarne icke innehölle någon straffbestämmelse för den händelse, alt befälhafvare eller förman nekade för de ordres, sorn af honom under tjernsten.? utöfning blifvit meddelade, och hvilka hans under'hafvande, sin pligt likmätigt, fullgjort, och denna förbrytelse, derest den finge gå ostraffad, skulle icke allenast beröfva förmäns befallningar 8 T ågsamt Allm. Besa.- och Ehori.-Utskottens Betänkande, JV:o den aktning och lydnad, hvarförutan ingen militair-disciplin kan finnas, ulan jemväl medföra en högst äfventyrlig följd för allmän och enskild säkerhet; rnen å andra sidan likväl högst vådligt vore, om förmannen kunde blottställas för möjligheten att straffas för alla de olägenheter, sorn hans underhafvande utan, eller till och med tvert emot, hans befallning begått, enär en underhafvande skulle, vid sådant förhållande, kunna i tjensten utföra hvilka våldsamheter som helst, utan fruktan att derföre blifva straffad, funne motionären, i följd häraf, och på det, i afseende å den lydnad, förmannen egde att fordra afsina underhafvande, rättigheter och skyldigheter måtte blifva hvarandra motsvarande, sig böra föreslå: i:o att, såsom tillägg till 27 §. 2 Capitiet uti Kongl.
Per Hansson från Wermland väckta och af Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitterade motion lyder som följer: »Som vid sådana tvister om orf, der föräldrarne under sin lifstid och innan Kongl. Förordningen den 19 Maj 1843 utkom, redan skiftat sin egendom barnen emellan efter de grunder, sorn före nämnde tidpunkt stadgade voro, olika menin, gar yppat sig om rätta förståndet af berörde Kongl. Författning, så att en del domstolar förklarat dylika skiften fast ståndande, men andra deremot, att något afseende derå ej kunde hafvas vid det förhållandet att föräldrarnes död inträffat efter den 19 Maj 1843, så, och då det bland allmogen är mycket vanligt att före sin död skifta sin egendom barnen emellan, men domstolarnes olika menin gar och beslut härutinnan åstadkommit oreda, får jag vördsamt föreslå alt en sådan förklaring meddelades öfver ofvanomförmälde Kongl. Författning, att allmogen visste hvad den hade att rälta sig efter, och att enhet i lagskipningen deraf kunde blifva en följd». I anledning af denna motion får Utskottet afgifva det utlåtande, att då egendom icke faller i arf förrän egendomens egare aflidit, hvadan något arfskifte emellan arTvingarne derförinnan således icke kan ega rum, då den fördelning af egendom, som föräldrar i sin lifstid kunna hafva gjort emellan barn, följaktligen icke må anses såsom ett emellan barnen verkslälldt arfskifte, då giltigheten af sådan fördelning, vid dylikt förhållande, icke beror på den vid dödsfallet gällande arfslag, utan på serskilde förhållanden, såsom föräldrarnes ratt att öfver egendomen disponera, fördelningens beskaffenhet m. m., hvilkas verkan det tillkommer lagskipningen att bedöma, och då den af motionären framställda fråga således ej utgör föremål för lagstiftningen; får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Per Hanssons motion ej heller må någon lagstiftningsåtgärd föranleda. Stockholm den 29 Juli 1834. hih. lill B. St.
Jag sade blott att sådana skola lemnäs i afs:de på vissa förhållanden, hvarvid jag särskildt nämnde löner och tjensteförmåner, men jag yttrade derjemte att, om en person, som har en viss lön, af bevilln.-berednm anses hafva en inkomst öfverskjutande .lönebeloppet, bevilln.-beredmn, som skall upgöra ett beskattningsförslag, äfven bör redogöra för grunden hvarifrån den hemtat sin upskattuing af inkomsten, om den anser densamma härröra af räntor å kapital, eller från vinst å näring eller rörelse. Mig synes att detta är någonting, som den skattskyldige kan hafva en billig fordran att få veta, så att han må kunna visa om misstag blifvit i något hänseende begånget. Det är mycket beqvämt för berednm, om den blott får den skyldigheten att i en kolumn skrifva en summa, utan att behöfva redogöra för hvarifrån den fått densamma, utan endast som grund för densamma åberopa sin enskilda öfvertygelse, men den enskildes rätt tyckes kräfva att han skall få veta hvad han skall skatta för. Får han en sådan uplysning, så är det möjligt för honom att utreda förhållanderne i den del, hvari han anser berednm hafva gjort en oriktig upskattning. Det är icke blott i afs:de på allmän tjenstebefattning, som officiela upgifter tjena till vägledning. De göra det äfven med hänseende till flere af de andra kolumnerna, såsom t. ex. upgifterne om export och import af varor, samt om hvarjehanda andra omständigheter, hvilka äro afsedde att tjena till uplysning om handlandes med fleres rörelse. I instruktionen för taxeringsförrättnme finnas äfven vissa grunder fastställda för beskattningsmännens ledning. Jag vidblifver mitt yrkande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Bxc. Hr Gr, o. Landtm., att, hvad beträffade de ifrågavide formulärerne och PresteSt:ts derom gjorda inbjudning, hade yrkats afslag é inbjudningen och godkännande af formulärerne, med undantag af de med N:ris 7 och 15 betecknade, i afs:de hvarå Hr v. Koch och Gr.