Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru nu, sedan år 1834 eller 1840, således under lång tid, denna lånerörelse varit inskränkt till mindre belopp, så hafva förlusterna ändock varit så stora, alt jag tror alt BankoUtsk. vid denna riksdag nödgas tillstyrka R. St. betydliga afskrifningar. Jag tror mig således hafva visat, att både praxis och theorien visat, att detta är den minst Bankmässiga rörelse. Jag anhåller nu att få visa alt dessa lån äro temligen obehöfliga och göra ringa nytta åt de förelag, som man vill hjelpa, och att man kan afskaffa dem utan att råka uti de olägenheter, som den föregående talaren har påpekat. Hvad dessa 80,000 r:dr beträffar, så visar det sig att de icke äro så mycket sökta, men 11. St. hafva i sednare tider gjort mycket betydligare och ändamälsenligare anslag för att komma dessa förelag lill understöd, än på det här viset. Det är nemi. genom de anslag, som under någon hufvud-titel blifvit upförda till understöd för skiften. Beloppet deraf minnes jag icke, men jag tyckte att en talare nämnde 42,000 r:dr. Det är mer än 4 gånger så mycket, som den lånesumma, som för ifrågavar. ändamål på året kan gå ut ifrån Banken. Måhända irrar jag mig; men jag tror att det är för att underlätta koslnaderne vid utflyttningar, som detta anslag är beviljadt. I afseende på de verkligen stora odlingsföretagen, som äro af större och allmännare nytta, än de som varit föremål för ifrågavar. lönegren, kan man i Banken inhemta intressanta uplysningar om förelupne missbruk. Så t. ex. har ett lån blifvit beviljadt emot pant af endast 2 tunnland, och ibland detaillerade kostnader, fanns äfven upförd den för byggnader till herbergering af den blifvande säden på den der odlingen o. s. v. Från Riksg:s-kont. hafva på den extra stats-regleringen lemnats understöd för större odlingsföretag och för aftappningar af större mossar m. m. Det har lemnats betydliga understöd, som gå till vida mer än dessa lån af några hundra r:dr.
Äntligen torde väl ock böra anmärkas, huru i skygd af den förnyade skollagen ordningen upprätthålles och disciplinen handhafves. En sådan oformlighet, som att en skolans Rektor för att stilla oväsendet inom en viss klass, rusar in i klassen och utan föregående ransakning slår till höger och venster i gosshopen, nästan utan urskiljning och utan hejd, vore väl otänkbar, om icke skolstadgan sjelf i de föreskrifter, som gälla skoltukten och straffgraderna vore alltför obestämd. Med ett ord sagdt, anledningar saknas visst icke, att underkasta 1859 års nådiga Skolstadga en allmännare granskning. Någon genomgripande förändring ville jag dock ej tillstyrka. Den gällande Stadgan är, såsom bekant är, helt ny och torde sålunda behöfva någon tid att ännu pröfvas. Ty täta omstöpningar äro hvarken 78 Motioner i Preste-Ståndet 1862. A:o 44. för lärare eller lärjungar nyttiga. Deremot bör man ej heller uppskjuta enstaka, mindre förändringar, genom hvilka det hela ej rubbas, utan förbättras. Jag tilllåter mig derföre, att efter den erfarenhet, som redan vunnits, förslå följande jemkningar. l:o I afseende på läsordningen. Det nästan från alla håll öfverklagade förhållande, att läroverksstadgan påbjuder ett skadligt mångläseri i några af läroverkets lägre klasser, synes ej kunna mildras på ett enklare sätt, och med mindre rubbning af Stadgan i öfrigt än genom följande förslag, det jag i samråd med lärarne vid ett femklassigt läroverk efter noggrann pröfning uppställt, och här vågar föreslå, nemligen: 1. Skjut upp grekiskan till femte klassen, för dem som läsa klassiska språk. Talrika röster höja sig redan för den åsigten, att grekiska språket ej mer må blifva obligatoriskt läroämne för alla dem som läsa latin. Jag yrkar blott ett uppskof dermed. Flera vigtiga skäl tala derför.
Palmstjernas åsigt, som fattigvårdsstyrelserne hafva enl. lag rättighet att kostnadsfritt fullfölja klagan i dylika mål sorn det ifrågavande. R. o. Ad, biföll den förevande 11 :te punkten. i%:te punkten. R. o. Ad. fann den del af förevartde punkt, hvari Utskm med tillstyrkande till en förklaring, att rösträtten vid sockneslärama 300 De n 21 Augusti. skall beräknas efter hemmans förmedlade mantal, utom i de fall annan beräkningsgrund finnes serskildt stadgad, anmält att serskildt utlåt, derom kommer att afgifvas, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne samt biföll Ulsktns i öfrigt uti denna punkt afgifne yttranden. Utsk:ns förevarsde betänk. N:o 27, blef i alla öfriga delar af R. o. Ad. bifallet. Föredrogos och biföllos Lag-samt Allm. Besv. o. Ekon.Utskms nedannåmnde i gårdagens plenum på bordel lagde ullåltn och belänktn: N:o 28, i anledu. af väckt motion ora ändring af 32 § i 24 Kap. kyrkolagen: N:o 29, i anledn. af väckte motioner om ändring i sättet för Kungörelsers upläsande i Kyrkorne; samt N:o 30, i anledn. af väckt motion om införande af tjenste hjons böcker. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkorane mein., ullåttn och betänkin, nemi. från Stals-Utskottet: N:o 333, med upgift å statsfyllnadssumman samt det för Riksg:skont:s utgifter erforderliga belopp; N:o 334, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktiga beslut, i anledn. af utlåt.
Frälsejorden är indemniserad för dess tillökade grundskatt, och skattejorden har fördelen att efter 28 år, utan större ulgifL än dess nuvarande, blifva befriad af den del af dess grundskatt, som öfverstiger medium deraf, öfver hela Riket. Förslaget omfattar sålunda icke allenast skattejemningen emellan olika jordnalnrer, utan äfven inom samma jordnaturer, inom hvilka det ena hemmanet ofta betalar dubbelt emot det andra. Af ofvan uppgifna skäl anhåller jag om återremiss af betänk, i likhet med hvad BondeSt. äfven gjort. Gr. Frölich, David: Jag är för min del lika så varm för den ideen, alt få en skattejemning och en undersökning om möj ligheten deraf anställd, som den siste värde talaren: men jag anser det icke tjenligt att nu särdeles fästa sig vid vissa grunder, äfven om en återremiss af detta betänk, skulle komma; ty det är uppenbart att icke nu tiden förslår för någon utarbetning i detta ämne. Jag begärde egentligen ordet för att anmärka, att SlalsUtsk. väl kunnat litel närmare granska detta ämne, i st. f. att, såsom man säger, kasta kallt vatten pä motionerna, och alldeles afstyrka äfven frågan om en särskild comité ronde detta ämne. Sedan SlalsUtsk. nu har gjort sä, kan jag icke undgå att yttra, att detta slår Utsk. ganska illa till boks, då ötsk. nemi. endast skyller på tiden, under hopp alt R. St. icke kunna fordra ben 7 April. 139 alt Utsk. skall inkomma med någon detaljerad granskning.
Njo 170, jrespecdve Riks-SfånJen att deruti instämma, som tillägget, långt ifrån att afvika (rån den af Utskottet, så väl i Betänkandet som i Utlåtand t, plver denna del af ämnet yttrade mening, endast innefattar ett närmare förtydligande deraf g och Utskottet får alltså vördsamt hemställa, om icke den punkten , som angår indragning af Presterlig tjenst, kunde erhålla följande lydelse; ”Att Consistorium , efter Försatnlingar”nes hörande och i samråd med dem och ”med Krono Ombud, bör uppgöra förslag till ’’den ledigblilna lönens fördelning emellan ”FÖrsämiingarnes Scholor och Pastor, hvilket ”fördelnings-förslag skall till Kongl. MajitS ”Nådiga fastställelse öfverlemnas.” Slutligen, och för den händelse att försöket till jemkning skulle blifva utan åsyf. tad verkan , i hvilken händelse frågan om förtydligandet af den punkten, som afhandlar fördelningen af den ledig blifvande lönen, kommer att förfalla, samt Rikets Högloflige Ständer förblifva vid den i Utskottets Utlåtande, Nio i5r(, föreslagna och af trenne Riks-Stånd godkända redaotion, får Utskottet, under åberopande af hvad den senare perioden i 75 §. af Riksdags-Ordningen innehåller, vördsamt föreslå, alt Rikets Höglofligt Ständer täcktes, till förstärkande af Allm. Bese, o. Otc. Utsk. Forti.
Ständerna bestämma för andra artiklar än dem, som beröras af Franska traktaten, och om denna traktat skall ega bestånd, kan Regeringen med skäl anse en sådan åtgärd vara af nöden med den tull, som af Ständerna möjligen nu åsättes rudimaterier, födoämnen och landtmannaprodukter, så vida andra inhemska fabriksoch industrigrenar, med den ringa skyddstull deni under 12 års tid blifvit beskärd, skola kunna bestå i täflan med Frankrikes och Tysklands högt uppdrifna och öfvermägtiga industri. Betraktar man närvarande riksdags grundlagsenliga ställning till frågan, så förekommer mig saken sålunda: Innevarande Ständs-riksdag har endast att befatta sig med hvad som skall gälla till dess den nya inträder med grundlagsenlig verksamhet. Intet beslut, som nu lättas, kan blifva bindande för den sednare. Vid 1853—1854 års riksdag afgaf Kongl. Maj:t en nådig Proposition till Ständerna att de måtte uppgöra en tulltaxa, som kunde ega ett oföränderligt bestånd i tio års tid. Detta mötte ett starkt motstånd från Ständernas sida och blef enhälligt afslaget såsom grundlagsvidrigt och beröfvande kommande riksdagar en rättighet att höja någon enda tullsats, äfven om inträffande omständigheter skulle göra sådant högeligen påkalladt och oundvikligen nödvändigt : 16 Bevillning»- Utskottets Utlåtande N:o 2. och i den händelse så olyckliga verkningar inträffa att våra inhemska näringar, som beröras af Franska handelstraktaten, skulle gå sin undergång till mötes och deras idkare och arbetare blifva brödlösa, eller om utländsk lyx och öfverflöd skulle utarma vårt land och sätta vår mynt realisation på spel, vore det välbetänkt att nu göra det omöjligt att under ett tiotal af år höja tullen med ett enda öre för att stäfja den påströmmande landsförderfliga införseln?” 6:0.
Den i3 Jan. innevarande år, yttrade Stats-Secreteraren p^) inför Kongl. Majit, vid fråga om lön åt Presidenten i Krigs-Collegium, att Kongl. Majit icke lärer vilja medgifva den inskränkning i Kongl. Prcerogativet, alt efter Sitt eget höga välbehag till förlroende-embeten utse och förordna de personer, Konungen anser kunna dem till Rikets gagn och nytta bäst bestrida, som i det af Riksens Ständer i deras den 6 Nov. 1834 afgifna skrifvelse, rörande President-Embetet i Krigs-Collegium, innehållna yttrande antydes. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, von Schulzenheim Hård, Gyllenhaal och Grip (de två sistnämnde tillstyrkte retroactiv verkan af beslutet. ) m) Tit. Mörner, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Gyllenhaal och Riben voro närvarande. n) Närvarande voro Tit. Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, v. Hartmansdorff och Grip. o) Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, Poppius, v. Schulzenheim och Grip. p) Tit. Grip. Bilagor lill Conslilulions-JJ iskotlcls Memorial, N.o l3. 35 N:o 39. Vid den för Kongl. Canzliet uppgjorda lönereglering, hafva, oaktadt Riksens Ständer i allo, utom i fråga om spanmåls beräknande under lönerna, gått Kongl. Maj:ls önskningar lill mötes, å Andra IJufvudtitelns besparingar den 6
På grund af dessa upplysningar och då genom Kongl, brefven den 26 Oktober 1756 och den 19 Mars 1795 Jönköpings eller, såsom det numera benämnes, Husqvarna gevars-faktori blifvit försäkradt om en årlig tillverkning af *2,030 st. gevär, vid äfventyr för Kronan, i händelse donna försäkran ej uppfylles, att, genom rättegåug, af "faktori-egaruc tvingas dertill samt, i följd häraf, få vidkännas ersättning för dera tiilskyudade förluster, hvarförutan ett afbrott i gevärstillverkuingen otvifvelaktigen skulle medföra olägenheter genom arbetslöshet för den under faktoriet lydande arbetarepersonalen, samt härtill kommer, att kontrakt med detta faktori årligen, sednast vid årets början, af Krigs-kollegium upprättas, deruti, till undvikande af stegring i gevärspriset, åt faktori-egarne måste medgifvas förskott, hvartill alltså medel böra finnas tillgänglige, samt att driften af gevärstillverkuingen vid Kronans faktori fordrar förlag, i anseende dertill, att den egentliga arbotarepersona len, som är antagen på uppsägning, allönas af de föl tillverkningen påräkneliga me del, hvadan det vore nödigt att vid hvarje års början känna det belopp, som samma år funnes för tillverkningen att använda, så vida arbetsplaner skulle kunna uppgöras och det allmänna skyddas för förluster i utbetalda arbetslöner, utan motsvarande arbete, har Utskottet funnit sig, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid sist hällne riksdag pröfvade nödigt för ifrågavarande ändamål anslå, böra hemställa: att Rikets Ständer måtte å Riksgälds-kontorct anvisa en summa af 66,666 r:dr 3*2 sk., för att under år 1854 utgå till bestridande af utgif ter för gcvärstillverkningen. Stockholm den 9 December 1853. STOCKHOLM, f. d. Schultze s Boktryckeri 1853. Stats-Otskoltets Memorial, M 6. 1 M 6. Ank. till Eip.-Utsk. d. 22 Dec. 1885, kl. 12 midd.
Vidare har E. K. M., med afseende å så väl Rammar-Collegium som Kammar-Rätten, framställt det på bil 1 ighetsskäl grundade förslag, att, ehuru de lönefyllnader, Embetsoch Tjänstemännen i dessa Embets-Verk af tillöknings-anslagen åtnjöto, borde under benämning af arfvoden utgå, Rikets Ständer likväl, då nyss berörde förhållande endast hade sin grund uti möjligheten af en Embets-Verkens reorganisation, men icke borde utgöra ett hinder för öfverårige personer, med minskad arbetsförmåga, att Irån tjensterne afgå, mätte medgifva, det beloppet af nämnde arfvoden finge, likasom lönerne, ingå i beräkning vid bestämmandet utaf afgående löntagares pensionsrätt å Allmänna Indragnings-Staten; och då Rikets Ständer funnit, att det skulle mindre fördelaktigt inverka på göromålens gång inom bemälde Embets-Verk, om Tjenstemän, som, i följd af deras ålder och tjenstetid, äro berättigade att afgå, föranleddes att, oaktadt deras minskade arbetsförmåga, qvarstå i deras befattningar, för att ej vid afskedstagandet mista en större eller mindre del af förut innehafd inkomst, hafva Rikets Ständer bifallit, hvad E. K. M. sålunda i Nåder föreslagit. 5.0. Post Verket. Då utgifterne för detta Verk, inberäknadt afkortningar, under de sistforflutna fem åren uppgått i medeltal till något öfver 450,000 R:dr årligen och ansågos komma att än ytterligare ökas, såsom en följd af successiva vidtagande förbättringar i Postanslalterne, har E. K. M. föreslagit, att det för Expedition*-Utskottets Förslag till tind. SkriJvelsej N.o Sy. 169 för Postverket i Stat uppförda förslags-anslag, att af Postmedlen directe utgå, måtte från 350,000 tili 450,000 R;dr förhöjas; och hafva Rikets Ständer till denna af E. K. Mtt i Nåder föreslagna åtgärd lemnat bifall. 6:0 Tull-Verket.
Bcträdes en eller flere afFullmägtige att angående Dispositionen af Riksgälds - Cons toirets medel eller hushällningen med Werket hofwa emottagit eller ätlydt nägon annan befallning eller förestrift, an af Riksens Ständer; hasme den eller de häri brottslige förwerkat Riksens Ständers, och allt annat allmänt Medborgerligt förtroende. Tillskyndas genom flikt förhällande Riksgälds s Contoiret eller dest Credit nägot lidande, dömes den brottslige till Fästning pä Twä till högst Fem är ntan arbete, och ersätte stadan med hwiad han äger eller framdeles ärfs w«r Den 6 April. L45 wer eller förwärfwer. Är en sädan Fullmäktig Embets - eller Tjensteman, stall han desiutom stlljas frän Embetet eller tjenste», utan att den eller annan publiqve. befattning kunna äterfä. 2:dra Mom. Finnas Fullmägtlge hafwa genom underdäniga tillstyrkanden beredt bifall till sädant, som ar stridande emot de uti Reglementet utstakade grunder för Riksgälds - Contpirets inrättning eller pä annat salt leder till inskränkning i Riksens Ständers rättigheter att kjelfwe om Werket förordna, ware Lag samma som 1 Momentet i denna § innehäller. Ztöje Mom. Bewilja Fullmägtige Accord pin Riksgälds-Contoirets fordringar, ware de jemwäl förs lustige Riksens Ständers samt annat allmänt förtroende och ersätte den stada Riksgälds - Contoiret deraf lidit. 3 §. Underlåta Fullmägtige, att sedan Bewillningen och Krig-gärden, som till Riksgälds - Contoiret stilla lefwereras, influtit, ärligen besörja de särstildte utbetalningar 7 Art. 5 §. i Fullmägtiges
Jag nämner icke detta derföre, att jag dymedelst vill kasta den mest aflägsna skugga på den nya Elementarskolan, ty jag vet icke om undervisningen der är i så måtto öfverdrifven; men jag nämner del derför, att man, i min tanka, af den omständighet, alt eleverne vid den nya Elementarskolan väl fullgjort sina examina, icke kan så alldeles bestämdt draga den slutsats, som vore den nya melhodens användbarhet dermed fulleligen constalerad. Utsk. säger, att frågan under mer än 20 år varit offentligen behandlad. Ja det är sant; men det är likväl en högst betydlig skillnad emellan att, såsom vi göra i parlamentariska öfverläggningar eller i skrifter och tidningar, afhandla en fråga och att utföra ett verkligt experiment. Lika orimligt, som det är, att öfverlemna utredningen af en fråga i naturalhisloriskt eller i kemiskt hänseende, hvilket sednare bäst sker i ett laboratorium, till en parlamentarisk öfverläggning; lika orimligt är det, alt genom en parlamentarisk afhandling pä riksdag vilja afgöra företrädet emellan den gamla och den nya skolan. Således är det icke den offentliga behandling, hvarom Utsk. talar, som kan anses grunda eller bevisa de psychiska förhållandena, utan tillhör detta erfarenheten, och den kan man väl icke säga vara fullt vunnen pä 20 år. Pag. 9 säger Utsk.: ”en naturlig följd häraf har derföre blifvit, att skolan ej numera rätt passar för tiden, att den är för mycket en föreläsningsoch förhörs-anslalt och befrämjar för litet sjelfverksamheten, hvarföre ock lärjungarne efter inträdet i allmänna iifvet ej sällan sakna förmåga att använda de förvärfvade kunsltaperne.” Redan innan Uudervisningscomile'en af 1827 nedsaltes, var det en allmänt erkänd grundsats, att öfvergångsskolor borde finnas emellan principundervisningen och det praktiska lifvet. Om nu förmågan §alt använda kunskaperne icke vinnes i skolan, så är detta väl icke skolverkens fel, utan torde orsaken dertill böra sökas i en bristande praktisk undervisning för studiers tillämpning. Utsk. säger vidare, att ”den enskilda undervisningen anlitas ofta af misstroende lill den allmänna, ett förhållande, som, af flere anledmr, ej bör vara Staten likgilltigt.”
som Thalia sätt, hvars glömma, Schoug att som ingen en g å n g var hvad farliga som voro m e d i skolans just värf, dem. Ty i sitt esse då, hon var den oförtrutna öfvervakarinnans. H o n var hon såväl hon var det utan den barnabusen. Vi alla, vardandes skolans sak v o r o under och djärfva planer mönsterläroverk efter principer till liga tid, ännu man på s o m klippt lärarinnans hvardagsspråk kallar o c h s k u r e n f ö r alla d e s s a som den pliktmässiga likasom skolans lefvande klocka, och ringaste med Schougs glada j ä m n m o d, tro p å hörde på delvis ordningen ett nya för skymt af t r å k i g t pedanteri, af Det kunde lande kraft, tillvann hon sig hennes praktikens o c h fröken hon genom entusiasm Thalia var en sådan. aldrig vunnit sin erfarenhet och idealismen. där ockordningsvärde erinrar sig m e d gladt. aro c h arbetsglädje. tillbakahålMen den makt, hon detta, den v a n n Det var vackert Hon började att se g e n a s t att in När hann h o n m e d allt? Skolans sällskapslif och skolans tunga marschtakt älskade hon bägge. Ullen Lundberg. och m e d aldrig. Hellen Lindgren. 6n hemmets högskola. Vårt lands förstå Kvinnliga foMogskola. Kvinnorna äro visserligen trägnare gäster i kyrkor o c h andaktssalar än männen. Utan kvinnans medverkan kan m a n här icke k o m m a långt. Ju bestämdare detta mål fasthålles, dess m e r IDUN 1898 gagneligt synes skolan kunna verka. skall e t t litet fåtal för trädgårdsskötselns gen skall u t s t r ä c k a s vore meningen gifva eleverna ning i verna vis öfver att Det år hinna g o d praktisk hemmets sysslor. s. v.
Adeln nu vägrar detta medgifvande, så blir följden otvifvel - 154 Den 7 Mars f. m. aktivt den, att den snart sammanträdande nya riksdagen, oberoende af Adeln, kommer att fatta enahanda beslut, som det nu af LagUtsk:t tillstyrkta. Det är visserligen sannt, att ett sådant beslut icke kan komma till laga verkställighet utan att Adeln, såsom enskild korporation, dertill lemnar sitt samtycke. Men jag hemställer, huruvida, sedan Riksdagen och Konungen gemensamt fattat ett sådant beslut, ett bifall dertill å Adelns sida icke blefve, snart sagdt, nödtvunget. Jag frågar derföre, om det icke är både värdigare och klokare, att redan nu uttala sitt bifall till en förändring, som, äfven i förev:de hänseende, ställer Adeln i lika förhållanden, som öfriga medborgare, och hvarigenom Adeln icke äfventvrar det ringaste hvarken i personligt anseende eller i enskild fördel. Jag tillstyrker derföre på det lilligaste bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Jag anser det vara af flere ledamöter ådagalagdt, att det verkligen är för R. o. Ad. en förmån att, i enlighet med Adliga privilegierna och 8:de kap. Rättegångs-Balken, få vissa ärenden al Hofrätt omedelbarligen handlagda. Jag anser tillika, att denna R. o. Ad:ns förmån för öfrige medborgare utgör så ringa, eller rättare sagdt ingen, olägenhet, att det icke är skäl att, då numera föga återstår af R. o. Ad:ns privilegier samt R. o. Ad. fortfarande skall ega bestånd, bifalla förev:de förslag. Den enda omständighet, hvari jag instämmer med Hr von Gegerfelt, är, att om, såsom jag hoppas, R. o. Ad. bibehåller sitt forum privilegiatum, bör detta äfven bibehållas för de personer, hvilkas rätt blifvit med R. o. Ad:ns sammanbunden, nemi. utländske adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter, hvilka sednare, jemlikt Kongl. Brefvet d. 7 April 1805, skola behandlas såsom personer af adlig börd.
Kännedomen om det sednare torde nu snarare vara att söka utom vapnet, och det sammanhang, som ett sådant krig, genom sin natur, egde med operationerna till lands, gör det ingalunda hvarken orimligt eller osannolikt, att man inom arméens befäl skulle finna fullt kompetenta domare i denna fråga. Dessa torde finna obestridligt, att en rätt insigt och skicklighet i skärgårdskriget kräfver sin egen man, och att denne väl behöfver att deråt egna hela sin tid samt ett träget och allvarligt studium, så framt han vill deruti förvärfva den bildning och erfarenhet, som fordras för att vara sitt värf fullt vuxen. Desse skulle sannolikt äfven bekräfta, att för sjöartilleriet icke mindre än för landtartilleriet, hvars strid också till stor del vore att anse såsom ett positionskrig, valet af position, då man får och kan välja, ingalunda är för befälhafvaren det minst vigtiga. För att ett vapen skulle kunna utöfva sin fulla verksamhet fordrades dessutom hos den personal, som skulle sköta detsamma, icke allenast kunskaper och skicklighet i dithörande ämnen, utan-äfven det förtroende och den tillgifvenhet derför, som utgör ett hufvudsakligt vilkor för framgång. I förra afseendet hade redan blifvit nämndt huru förhållandet vore och någon förändring deri är ej att hoppas af de årliga öfningarna, så länge grunden till det felaktiga qvarstode uti nuvarande organisation af flottans personal, hvilken i följd deraf, så i högre som lägre befattningar, kastades än till Arapnets ena och än till dess andra del, ehuru dessa, snart sagdt, ej med hvarandra hade någon annan gemenskap, än den för hvarje krigare, till lands eller vatten, nödiga kännedomen om handterandet af det honom anförtrodda stridsvapnet. Beträffande det sednare förhållandet, eller behofvet af att ingjuta förtroende och kärlek för vapnet, så hade, på ofvananförda 20’ Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. grunder, det följda systemet icke varit mera ändamålsenligt, och ett fortgående på en sådan bana skulle derföre vara att bortslösa en vigtig del af våra försvarskrafter äfvensom de uppoffringar, nationen derpå måste göra.