Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Kansli, Hofoch Öfver-rätter, Kollegier samt vid andra Embetsverk och Domstolar, eller eljest, i stället för hufvudskrifter, förete besannade afskrifter deraf, bör tillika styrkas till hvad belopp de förra äro med stämpel försedda, såvida desamma, enligt denna författning, äro stämpel-afgift underkastade; skulle dervid behörig stämpel till större eller mindre belopp saknas, ansvaras derför på sätt 16 § föreskrifver. När parten eller den person, som handlingen förevisa låter, är aflägse boende, meddelas ofvannämude intyg, i städerna helst af Magistratens ordförande eller dervid anställde tjenstemän, och på landet af domare, presterskap och krono betjening; skolande andre gode män. som sannfärdigheten styrka, jemte namnet utsätta sin tjenst eller yrke och hemvist. Hvarje förut uppvisad original-handling eller skrift, som är utgifven sedan denna författning börjat tillämpas, skall, då den vid domstol eller annan embets-myndighet företes, vara försedd med vederbörlig stämpel. Påskrift å handlingar derom att stämpel, som saknas, varit åsatt, gäfle vid intet tillfälle, så framt icke lagligen styrkas kan, att behörigen annulleradt stämpelpapper varit bilagdt, men förkommit. 7:o A köpe-, bytesoch gåfvo-bref rörande fast egendom på landet och i städerna, som vid under-domstolarna i ändamål af lagfart företes, äfvensom å fastebref, hvilka derifrån utfärdas, skuldebref och andra handlingar, som i nämnde domstolars intecknings-protokoller intagas, samt bouppteckningar, äktenskaps-förord, morgongåfvo-bref, och om lösören afslutade köpe-afhandlingar, hvilka till samma domstolar ingifvas, skola begagnas beläggnings-stämplar, så inrättade, att, då de midtöfver afklippas, så väl den ena som den andra delen innefattar fullständiga värdeoch årtals-stämplar. 8:0 Då Kongl.
I afseende på de dejjnqventer åter, som efter utståndet kroppsstraff försändas till fästning el ler allmänt arbete för lifstid, och således förblifva under dervarande Prästerskaps själavård, torde göra tillfyllest att underrättelse om deras brott och straff kungöras i de församlingar, der brotten blifvit begångne. 5 0 Att Konungens Befallningshafvande må äga rättighet att då arrestanterne i Länshäk - Den 12 Februarii. 3o7 ten i ett eller annat afseende visa vanart och okynne eller åsidosätta den derstädes stadgade ordning, låta näpsa dem rmd måttelig husaga, utan s nurr anhang med eller afräkning å den bestraffning hvartill de i öfrigt kunna lagligen gjort sig skyldige. 6 0. Att en för stöld afstraffad person, ej må äga antaga årstjenst hos någon, som för enahanda eller svårare brott är dömd eller till. talsd, eller sorn, efter derföre undergången ransakning, icke derifrån blifvit tillagd fullkomlig befrielse. 7:0. Att de som för mord, rån eller tjufnad; r hädanefter blifva till lifstidsfästning döm-i de, måtte på sätt Herr Friherre Sköldebrand föreslagit, till annan verldsdel deporteras; och ett lika förhållande äga rum i afseende på alla de, som hitintills blifvit dertill förpligta-1 de, så vida de sjelfve dertill lemna sitt begifvande eller ock kronan antingen kan anvisa dem aibete i egen Coloni, eller ock vid deras Öfverlemnande till främmande magt, förbehålla sådarie vilkor, att de ej få vidkännas strängare straff, än dem blifvit ådömdt. 8:0.
Riddarhus - Ordningen vid Anteckningen blifvit väckt, har jag ansett att orden i f8 §- Riksdags-Ordningen: Nesligt brott, fordra förklaring, och som , i analogie med frågan i hela sin vidd, 21 §. Riksdags-Ordningen äfven kan komma i fråga5 så tror jag att orden: i laga ordning, som i denna §, förekomma , äfven behöfva förklaring. Jag har trott, att, då det tillhör Riddarhus - Utskottet att föreslå ny Redaction af 7 §. Riddarhus - Ordningen och det är upplyst att 2.'ne §. §. i Riksdags-Ordningen sakna nödig bestämdhet} så borde frågan om dessa §. §. remitteras till Constitutions-Utskottets utlåtande. Frågan om Friherre Boyes uteslutande är, såsom en enskild sak, af föga betydenhet, men den om bestämdhet i våra Lagar, är af en allmän och högst vigtig beskaffenhet och af ett lika stort interesse för Svenska Folket, som för dess Representanter. Herr Flach, Carl Fredric.- Jag anser den, angående förklaring af 7 §. i Riddarhus • Ordningen , väckte fråga böra utur tvenne synpunkten betraktas. Om det å ena sidan är angeläget, att Rid - Den 29 November 63 <3erskapet och Adeln må äga en 3 Grundlagarne förvarad utväg, att kunna skilja från sig Medlemmar, hvilkas närvaro och deltagande i Stan. dets öfverläggningar med Stånders anseende och värdighet icke står att förena, endast och allenast utur det skälet: att desse för sig hade att förevisa en passiv befrielse, som, emanerade den änskönt från Högsta ort, härstädes icke synes ovilkorligen tillräcklig; är det å andra sidan icke mindre vigtigt att Lagarne förekomma, det intriguer och tillställningar icke må för en mindre betydlig omständighet kunna beröfva en redlig Medborgare sin Riksdags-mannaRätt. Det är sant, att 7 §. Riddarhus
Himmelens bistånd deras afsigters renhet och den oerhörda magt, som hvilade i händerna på en romersk imperator. Julianus var endast trettio år gammal, full af kraft, klokhet, snille och entusiasm. Hvad skulle icke Krysanteus kunnat vänta af honom? Att begagna våldsamma medel, derifrån afstodo de både af grundsats och klokhet. De händelser, midti hvilka de lefde, hade lärt Julianus, att det verldsliga svärdet lika litet kan utrota villfarelsen som sanningen. Han ville måhända äfven framställa för verlden ett exempel på mildhet och humanitet, utöfvade af den gamla lärans bekännare, vid sidan af de rysliga grymheter, till hvilka Kristianerna under sitt väldes dagar hade gjort sig skyldiga. Julianus hade beslutat att för alla romerska rikets provinser utse representanter af sin myndighet, hvilka genom lärans reformering och ungdomens uppfostran skulle medverka till det stora mål, han åsyftade. Han valde i samråd med Krysanteus de prester och filosofer, som för dessa platser syntes lämpligast. Krysanteus sjelf fick befallning att verka i Akaja, och han emottog med glädje detta förtroende. Då han återvände till Athen, medförde han till dess myndigheter ett kejserligt edikt, hvilket samtidigt spriddes i rikets öfriga provinser. I detta edikt uttalade Julianus till en början sina reformatoriska planer i afseende på den gamla lärans presterskap. Han påbjöd, att i hvarje stad presterna skulle, utan afseende på stånd eller förmögenhet, väljas bland sådane medborgare, som utmärkt sig framför de öfriga genom vishet och menniskokärlek. Deras heliga förrättningar kräfva en både kroppslig och andlig renhet, och då de lemna templen, för att återtaga det vanliga lifvets bestyr, böra de bemöda sig att äfven i statsborgerliga dygder föregå sina medborgare med exempel. Prestens studier böra öfverensstämma med hans kall.
Beträffande åter pröfningen af lånehandlingar, som afse diskontering eller lån frän fonden för handel och näringar, hvarmed nu varande särskilda fonder dels till utlåning mot hypolhek af aktier och publika papper och dels till belåning af vågförda effekter, på sätt förut är nämndi, komma, under benämning af Handels-och Näriugs-diskontfonden, att sammanföras, så har Utskottet, åberopande sin ofvan yttrade åsigt, att Reglementet bör innehålla huru många gånger i veckan en så beskaffad pröfning skall ske, funnit sig böra i detta afseende föreslå för Låne-kontoren i Götheborg och Malmö 2 gånger och för Låne-kontoret i Wisby 1 gång i veckan, hvilket öfverensstämmer med hvad Banko-Utskottets Memorial N:o 54. 9 hvad Banko-reglementet i denna del för närvarande stadgar, men för Banko-diskontverket i Stockholm deremot alta söcknedagar. Skälen för denna utsträckning af Bankodiskontens verksamhet äro: alt som jernbelåningen i Stockholm skall från Låne-afdelningen lill Banko-diskonten öfverflyttas, och allmänheten hitintills alltid egt att, emot pant af våglorde effekter, frän nyssnämnde afdelning dageligen undfå lån, så bör denna ordning, hvaruti någon inskränkning icke genom öfverflyttningen varit åsyftad, äfven hädanefter bibehållas; att dessutom tillfällena lill diskontering och utlåning från ifrågavarande fond böra i möjligaste måtto underlättas och befrämjas, samt att, genom de af Rikets Ständer vid denna Riksdag beslutade förändrade föreskrifter för medels emottagande pä uppoch afskrifnings-räkning, betydliga penninge-summor torde komma att pä nämnde räkning vid Banko-diskonl-verket ingå, hvilka, till undvikande af ränteförlust för verket, bora, så fort som möjligt, göras fruktbärande. För besluts fattande erfordras, enligt nu gällande sladganden, att i Banko-diskont-direktionen, bestående af 8 Ledamöter, minst 5, och i Låne-kontors-direktionerne, som hvardera utgöres af 5 ledamöter, minst 3 äro tillstädes.
Stats-Contoret bär för öfrigt å Riks-Slalen nyssnämnde år för Hufvudstaden utanordna! anslag lill Barmhertighetsverk 12,457: 16. -_ till Sjuk vårds-inrättningar 37,8191 9. 4. och till Undervisnings-anst,iller 20,586: 27. k. Tillhopa Ridr 70,863? f fr XXVI. Vid Kongl. Convoy-Commissariatet år i832 till 7 personer utbetalta pensioner hafva uppgått till ett belopp af 2,558 Rldr 41 sk. XXVII. Konungens Hospital egde år i832 en Cnpital-fond af u4,65o Rldr 18 sk. 9 rist.; årliga inkomster eller inlresse-medel utgjorde 6,25i 9 sk. 8 rist. och utgifterna 2,584 R;dr, hvaraf till 89 pensionärer inom Hufvudstaden 1,248 Ridr, och tili 72 i Landsorterna i,236 Ridr. XXVIII. Konungens Militär Hospitals-Fond utgör 135,883 Ridr 34 sk. 4 rist., hvaraf ärliga Räntebeloppet användes till pensioner, nådegåfvor Och förvaltningskostnad. Inom Hufvudstaden åtnjuta deraf 53 personer tillsammans i understöd 2,14.9 Ridr 32 sk. XXIX. Af Wadstena Krigsmanshus-Inrättning är år i832 till 35o Gratialister och pensionerade Krigsmän, vistande i Hufvudstaden, nibetaldt i underhåll 3,83o Rldr; hvarjemte 6 personer af Garnisons-Rege, terne härstädes erböllo tillfälliga gåfvor till ett belopp af 38 R;dr.h XXX. Arme'ens Pensionskassa saint Enkeoch Pupill-Cassa: Den förras Capital-fond, utom Fastighets-värde 3o,ooo R;dr, har år i832 uppgått till 1,575,527 Ridr 11 sk 3 rst.
De frågade skrämda hvad hon ville, och hon svarade att hon önskade taga tjänst hos dem. Hon gjorde ett högst obehagligt intryck på dem, men så stor var deras opraktiskhet och hjälplöshet att de antogo anbudet, ehuru med bäfvan i hjärtat. Denna kvinna terroriserade och bestal dem sedan till en sådan grad, att de endast med polisens hjälp lyckades bli henne kvitt. Sonja var dock mycket likgiltig för lifvets materiella sidor och märkte knappast om den föda hon förtärde var god eller dålig, om hennes rum voro städade eller ej, hennes klädning hel eller söndersliten. Det var endast vid svårare kriser som de materiella obehagen störde henne; men dessa kriser inträffade dock tämligen ofta, när hon icke hade någon praktisk hjälpreda vid sin sida. I januari 1871 måste Sonja afbryta sina nyss påbörjade studier hos Weierstrass för att gifva sig ut på en mycket äfventyrlig resa. Anjuta, som snart hade tröttnat på det enformiga lifvet i Heidelberg, hade utan föräldrarnas tillstånd begifvit sig till Paris. Hon ville utbilda sig som författarinna och hade därför intet intresse af att lefva instängd på en studiekammare med Sonja, hon ville studera lifvet, teatrarna, befinna sig i ett litterärt centrum. Och en gång lössläppt från föräldratvånget sökte hon djärft sina egna vägar. Som det var omöjligt att skrifva till fadern och säga honom, att hon vistades ensam i Paris, lät hon sig förledas af sin lidelsefulla åtrå att få lefva lifvet på eget ansvar till ett bedrägeri mot honom. Hon skref till honom genom Sonja, så att hennes bref alltid buro samma poststämpel som dennas. Först hade hon endast ämnat göra en kort utflykt till Paris och hade lugnat sitt samvete med att hon sedan skulle omtala allt muntligen. Men så kom hon in i förhållanden där, som fängslade henne så starkt, att hon ej mer förmådde lösslita sig. Och för hvarje dag som gick blef det allt svårare att meddela föräldrarna sanningen. Hon hade knutit en förbindelse med en ung fransman, som sedan blef en af de ledande under kommunen, och befann sig nu cernerad i Paris under hela belägringen.
Genom ett obetingadt bifall till Utskrts förslag undviker man ju densamma; och kommer man antagligen, i alla fall, icke till något bättre resultat. Jag anhåller om bifall. Hr Cederschjöld: Denna diskussion företer en egendomlighet af särdeles ovanlig beskaffenhet. Jag åtminstone kan icke erinra mig, att någon sådan casus tillförene yppat sig, eller att i en fråga om förhöjdt anslag för hof-förvaltningen, detta förslags förfäktare erhålla sjelfva Finans-ministern till sin motståndare. Detta sätter verkligen frågan uti en ganska egen och betänklig ställning, ty man har icke kunnat föreställa sig annat än att det skulle vara för regeringens medlemmar särdeles angenämt, att redan nu erhålla denna sak afgjord och derigenom undgå att få densamma vidare behandlad af representationen vid kommande riksdag; men, hvad inträffar? jo! att den egentliga oppositionen i detta fall förspörjes från Finansministern. Man har bär hört sägas af en talare, att den begärda förhöjningen med 170,000 rdr i det ordinarie anslaget skulle vara för liten. Om så vore händelsen, kunde den värde talaren deraf taga sig anledning föreslå en ännu större förhöjning; men huru han, med bibehållen konseqvens, skall kunna afslå den begärda förhöjningen derföre, att den skall vara för liten, det kan jag icke fatta, ty bristen skulle ju i så fall framdeles blifva ännu större. Men nu måste dock den värde talarens farhåga i berörde afseende hafva blifvit helt och hållet skingrad, sedan Hr Finans-ministern, uppå min gjorda förfrågan, bestämdt förklarat, alt den af mig föreslagna förhöjningen, 170,000 rdr, icke är för liten. Visserligen har Hr Finans-ministern tillagt, att nämnde förhöjningssumma likväl icke vore den rätta, hvaraf således ovedersägligen måste följa, att den är för stor. Men, Mina Hrr! vid beviljandet af ett anslag, sådant som detta, kan det väl icke komma i fråga att pröfva behofvet på skillingen. Man anslår naturligtvis en rund summa, och ingen torde finna någon betänklighet vid att bevilja äfven några tusen rdr för mycket.
Att denne store man började sin bana som boktryckare-lärling, förminskar visserligen icke hans ära, tvertom, den ökas derigenom, men det hindrar icke, att han var de Förenta Staternas ambassadeur. Gr. Horn: Det har blifvit földt StatsUtsk. lill last, att detsamma i sitt första utlåt, ingått i pröfning, huruvida Sveriges diplomati skulle vara belåten med chargds d’a(I‘aires, i stället för ministrar vid åtskilliga hof. Som jag halden äran att vara ledamot af StatsUtsk., vill jag för min del förklara mig fri från det klander, som måhända med någon slags billighet kunde hemtas från ifrågavar. argumentationssätt i Ulsk:s betänkande. Jag har icke biträdt detsamma, emedan jag hade helt andra skäl att godkänna StatsUtsk:s dåvar. afstyrkande till bibehållandet af minister-staten, sådan den var. Jag trodde verkligen och hade det största skäl alt hoppas, att Ständerne skulle få ett öppet och ärligt förklarande öfver de behof, som borde fyllas under denna titel; jag har icke uraktlåtit att, i hvad på mig ankommit, yrka ett sådant meddelande, och kan ej annat än beklaga att det uleblifvit; ty i annat fall hade vi icke haft denna, i min tanke, lika obehagliga som onyttiga discussion för handen. Jag är af den öfvertygelse, att om ministercassan är i skuld för behof, som på diplomatisk väg ägt rum, sådana skulder äfven måste Jiqvideras. Det vill likväl synas mig, att detta liqvidationssätt borde ske på ett annat sätt, än att man förklarar vissa diplomatiska agenters löneinkomster böra vara så och så stora, men att derifrån skall afdragas en viss del till betalande af cabinetts-cassans skuld.
Maxe angifna förbrytelser varit lagligen bevisade, hvilket äfven borde kunna ifrågasättas, återstode ändock, såsom föremål värde uppmärksamhet, att Bergs-Tings-Rätten, vid bestämmandet af böterna för de förbrytelser, hvartill Maxe ansetts saker, ehuru upplyst var, att lyte icke blifvit Inspectoren Schager til I skyn dac! t, likväl tillämpat 34 Cap. i §. Missgernings-Balken, den der, enligt Herr Advocat-Fiscalens tanka, då fråga vore om såramål, aldrig borde eller lagligen kunde tillämpas vid andra händelser, än då, genom såramålet verkligt och så svårt lyte åstadkommits, att för detsamma den lytesbot egde rum, som i nämnde §. vore bestämd, samt att, genom berörde origtiga tillämpning, Maxe, hvilken bort antingen bedömas efter 35 Cap. 2 §. jemförd med i5 Cap. 6:le och 7:de §§. Missgernings-Balken, eller, vid betraktande af åkommans beskaffenhet, beläggas med ansvar jemlikt 35 Cap. ira §. och nyssnämnda §§. i i5 Cap. Missgernings-Balken, af Bergs-Tings-Rätten blifvit ålagd vida svårare straff, än å hans gerning lagligen följa bort, och, då han låtit Utslaget vinna laga kraft, i saknad af tillgång till de ådömda böterna, kornmit alt undergå 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för så beskaffadt fängelse i färre dagar. I anseende till hvilket allt, och då härtill lomme, att Bergs-Tings-Rätten uraktlåtit, att, jemlikt 9 §. i i5 Cap.
Proposition N:o 8U. af skolornas lärjungar eller deras vikarier, blefvo ålagda att till skolorna lemna en del af sina inkomster, »allteftersom de kunde åstadkomma», hvilka afgifter, som erhöllo namn af klockarepensioner, likväl för närvarande utgå från ett ganska ringa antal församlingar; dels ock vidkommande beloppet af merberörda afgifter, att detsamma utgör, för Lunds stift, landtgillen: 50 tunnor 33 kappar råg, 133 tunnor 3 kappar korn, 51 tunnor 30 kappar hafre jemte 211 R:dr 68 öre R:mt i penningar, och Idockarepensioner: 30 kappar råg, 58 tunnor 24 kappar korn och 39 R:dr 37 öre R:mt i penningar, tillsammans, efter medeltalet af markegångspriserna å sagde spanmål för de 10 åren 1851—60, i värde motsvarande 5,697 R:dr 8 öre; samt för Hallands län, landtgillen: 8 kappar råg, 8 kappar korn, 1 tunna 16 kappar malt, 24 Lii, 10 # smör, 14 lass bokved och 17 R:dr 32 öre i penningar, i värde motsvarande 540 R:dr 60 öre; varande i sammanhang härmed jemväl upplyst, att pedagogen i Cimbrishamn, såsom tillika innehafvare af klockarebeställningen i Jerrestads församling, i sådan egenskap uppbär 198 R:dr 56 öre, samt af enahanda skäl pedagogen i Falkenberg, af den till klockarebeställningen i Falkenbergs stadsoch Skrea landtförsamlingar hörande lön ett belopp af 260 R:dr, hvilka belopp äro i dessa pedagogers å stat uppförda aflöning inberäknade.
N:o 13. hvilken härigenom vore upplåten att fritt och utan all fördämning i alla riktningar utbreda sig, för närvarande saknade rätt att ens inom eget område förskansa sig emot det förderf, som för hvarje år allt mer och mer hotade att förstöra alla de goda frukterna af vår eljest i allmänhet kloka och väl beräknade bränvins-lagstiftning, syntes det motionären vara hög tid att Rikets Ständer, som för landthandlare hittills hållit öppen en nästan obegränsad frihet att drifva bränvinshan. del, nu äfven måtte vidtaga någon åtgärd att åt kommunerna medgifva frihet att, när de finna det behöflig!, åtminstone inom egna områden, emot sådant förderfligt hränvinsmånglcri i någon mån skydda och förskansa sig sjelfva. Motionärens framställning synes hufvudsakligen föranledd af det sätt, hvarpå, efter hvad inhemtas af Utskottets denna dag afgifna Betänkande i anledning af väckta motioner om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 27 November 1857, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, berörda Förordning på många orter blifvit sålunda kringgången, att flere personer sammanskjutit penningar till inköp af 15 kannor bränvin, hvilket belopp de sedan sins emellan delat i mindre partier. Nämnde olägenhet har Utskottet emellertid sökt afhjelpa genom att stadga böter så väl för den, som köper bränvin gemensamt med en eller flere eller för två eller flores räkning, för att mellan dem delas, som ock för den som säljer bränvin med vetskap om sådan gemensam handel. I öfrigt har man i ofvanberörde Förordning på allt sätt sökt förebygga, att landthandlare må genom bränvinshandl åstadkomma det sedeförderf, motionären öfverklagat. Sålunda är der stadgadt förbud för landthandlare att idka vare sig minuthandel med eller utskänkning af spritdrycker och den landthandlare, som andra gången beträdes med sådan förbrytelse, blifver sin handelsrättighet förlustig. Det enda slag af bränvinshandl, landthandlare alltså eger utöfva, är partihandel.
Härpå vill jag svara, alt det visat sig icke vara brist på sökande lill andra Advokat-Fiskals-tjenster, hvilka äro fullt ut lika obehagliga som den ifrågavaride, och det må i alla fall vara deras ensak, hvilka tillsätta dessa platser, att dertill befordra skicklige personer. Då emedlertid KammaiRms instruktion befunnits så otydlig, att R. St. och de embetsmyndigheler, hvilka behandlat frågan, stannat i olika meningar o,m rätta ordaförståndet, är väl ett förtydligande af denna instruktion högst nödig. Jag anhåller således om bifall till StatsUtsk:s förslag. Hr Adelborg, And. Otto: Huru man än må betrakta denna fråga, synes hon dock endast angå, huruvida aktorats-arfvode är ett nödvändigt tillskott för den ringa lön Advokat-Fiskalen i KaromarR:n åtnjuter, och på samma gång är honom gifvet för att upmuntra hans ifver i tjensten. Jag kan icke med mitt enfaldiga begrepp, förstå SlatsUtsk:s behandling af ämnet. Man har nemi. icke velat föreslå nedsättande af anmärkmsproc., men deremot har man föreslagit borttagande af det aktorats-arfvode, som ovilkorligen redan är förtjent. Jag kan omöjligen fatta detta, ty så länge de bestämda 12 proc. bibehållas, måste väl äfven aktorats-arfvodet utgå. Icke bör det tillåtas R. St., hvars åsigter äro så omvexlande, alt undandraga en tjensteman hans löneförmåner den ena gången, och tillerkänna honom dem den andra. Allt hvad det välvisa Utsk. kunnat göra, hade varit att tillåta Advokat-Fiskalen att sjelf afstå sitt, med full rätt förljenta aktorats-arfvode. En åtgärd, lika befängd som den närvar:de; men åtminstone ej orättvis. Må denna persiflage förlåtas mig; men det är i sanning svårt att hålla god mine vid sådant spel. Jag anhåller alt R. o. Ad. måtte afslä Betänk. Hr Bildt: Jag skall söka ställa mig lill efterrättelse den siste talarens önskan, och skall sålunda blifva ganska kort.
Län sig förenat. 24:0 RiksdagsFullmågtigarne Anders Joachimsson, Anders Andersson * A. F. Pehrsson, Anders Nilsson, Lars Lidman, Måns Danielsson, Jöns Isacsson, Olof Carlsson och Olof Olofsson ifrån Östergöthland, hvilka jemte det de förenat sig med de Ledamöter inom Ståndet hvilka yrkat skärpning i ansvaret för stöld, tillika anmärkt, att ehuru ådel afsigten är med det i Wadstena inrättade Arbetsoch Correctionshus, att återföra de fallne till dygdige och nyttige medlemmar i samhället; 6a synes likväl detta ändamål vara förfelat, genom deras blandning med sådane ihärdige och il* listige hofvar, som möjligen aldrig kunna förbättras, och derigenom att sjelfva inrättningen och locajen icke är af sådan beskaffenhet, att rymmande kan förekommas; i anseende hvartill föreslås, att de i Wadstena varande arbetsfångar hvilka begått stöld eller andra nesliga brott, måtte förås till någon af Rikets Fästningar, der de säkrare kunna vårdas, samt att sådane, som försökt att rymma |från detta Correctiona - LiigUt skot tets BetänkandeM. hus, genast efter ertappandet äfven matte sfi iras till Fästning. 25:0 RiksdagsFuUmägtigen Carl Bergman har hemstäldt, om icke, då en tjut i 2:ne vittnens närvaro frivilligen erkänner Brot<et; sådant erkännande borde ttll hans fällande gälla, likasom bekännelsen ii för rätta, utan att afseende må göras på en sådan Brottslings uppgift, att hafva med lockande eller trugande , blifvit till bekännelse tvungen. 26:0 RiksdagsFuUmägtigen Carl Svensson från Jönköpings