Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Contoiret meddelas, vid samma tillfälle, Hand. lingarne dit aflemnas, I öfrigt torde Rikets Höglofl. Ständer finna lämpligt updraga åt Statsoch BancoUtskotten, att meddela Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret de reglementariska föreskrifter, hvilka skola tjena Herrar Fullmägtige till efterrättelse. Under Öfverläggningarne, håfve 2ine med Statsoch Banko-Utskottens Betiinkahden. 377 Utredningen af Disconternei nära sammanhang stående frågor blifvit hos Utskotten väckta, den ena, huruvida de för Disconternes Skulder utgifne Obligationer må få begagbas uti Liquider om DiscontLån, och den andra, huru förhållas må med sådane DiscontPapper, hvilka, vid LåneUiquider, endast såsom Hypothek, blifvit af Disconterne emottagrre. I afseende på första frågan, så hafva Utskotten varit af den tanka, att de för Diseonternes Skulder ulgifne Obligationer böra få begagnas Uti LåneLiquider, enär desse Papper, såsom nu mera garanterade af Staten, härigenom kunna vinna en större gångbarhet, samt utvägärne för D isconternes Gäldenärer, att afbörda sine skulder, tillika lättas, och att i följe häraf de för Göteborgs Discont utgifne Obligationer få användas, efter fulla beloppet, hvarå de lyda, uti Diquider af Lån, hvilka från samma Discont blifvit meddelade; äfvensom de för Götha CanalBolagssamt Malmö Disconters Skulder utfärdade Förbindelser, utan åtskilnad, skulle få begagnas, vid Liquider af Lån, som från endera af desse 2tne Disconter utgått, men med rabatt för Qbligationernes återstående förfallotid, i proportion af den förlorade Räntan; hvaremot i fraga om räntebeloppet, hvarefter rabatten skulle komma att beräknas, meningarne i så måtto varit skiljagtige, att en del Ledamöter ansett rabatten böra uträknas efter sex för hundrade om året, och andre året, att rabatten borde bestämmas efter fem Procents ränta.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansägo de emot ifrågavar. del af Utsk:s utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till äterremiss. Ropades ja. Gland de särskilda anslags och lånefrågorne förekom härefter: l:sta punkten, ang:de fortsättande af hamnbygg/iaden vid Lidköping. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 2:dra punkten, ang:de istundsättande af den genom storm skadade öfverby ggnaden ä i arbete varande hamnarmarne vid Cimbritshamn. Hr von Hartmansdorff: Mig förefaller det besynnerligt att StatsUtsk. afslyrkt fortsättningen af de byggnadsföretag till hamnarnes betryggande, hvilka redan blifvit började, och hvilka man framför andra borde fortsätta, efter som R. St. låtit dem framför alla andra börjas, genom dertill gifne anslag. Emedlertid har Utsk. afstyrkt fortsatt anslag till hamnbyggnadenvid Cimbritshamn, men deremot tillstyrkt nya anslag för åtskilliga hamnbyggnader: t. ex. en vid Westerås och en annan, förenad med jernväg, vid Christinehamn. För min del skulle jag tro klokast vara, att fullända hvad man börjat. Derigenom vinner man förtroende; ty när ett arbete påbörjas, så förlita sig ortens innevånare derpå, att det äfven skall blifva fullbordadt och rätta sin enskilda verksamhet derefter, samt tillskjuta de egna medel som erfordras. Om sedan ingen fortsättning följer: så äro både allmänna och enskilda tillgångar förspillda. Olotta afbrottet i ett sådant arbete skadar, emedan vederbörande hålles i ovisshet om hvad R. St. ämna göra. Jag anhåller att R. o. Ad., på grund af de anmärkmr jag särskildt, och Hr Rääf i allmänhet gjort, ville återremittera denna punkt. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Jag har inom StatsUtsk. varit af den tanka, att påbörjade arbeten borde fullbordas, innan några nya företagas. Rristande medel hafva föranledt StatsUtsk. att afslå fortsättningen af Cimbritshamns hamnbyggnad.
Det är inte bara jag, som är ute för den olyckan! Men de sista åren voro vi alltid vänner, ty då hade han lärt sig, att jag alltid betalade sötsaker med bittra piller. — Det var den första menniska jag någonsin träffat med så frisinnade idéer som jag du är den andra. Han disputerade med hela svärmen småstadsbor omkring sig, arga som bin öfver hedningen; jag satt och njöt af att höra mina egna åsigter flyga ut som hårda ord. Och så en utbytt blick efter striden bara! Om jag var »oförsigtig» så fick jag skam, och det var sannerligen bra, ty jag har haft godt af, att jag lärde mig tiga, det var inte så utan, att jag var en smula brushufvud på den tiden. Jag var alldeles beredd på, att du skulle gå illa åt mitt kapitel, d. v. s. jag hade pretention på, att du skulle göra det, ty det var ett hafsverk, åtminstone hvad stilen beträffar, alla »skarfvar» dåligt gjorda, o. s. v. Men jag är nu så led åt hela smörjan, att jag skulle vara glad åt att infe behöfva spotta åt den ens. Usch! Så kommer det alltid öfver mig, sedan jag sagt hvad jag har att säga, då tänker jag bara: »ack, den som slapp att se det mer!» Detta kapitel har således varit ett riktigt styfbarn, det kom till som en förmedlande länk, och jag hade inte mer friskhet qvar, när det skrefs. Du skall derför ha tusen tack för hyggligheten att ge mig några synpunkter, de kunna krydda upp anrättningen för min egen mun så länge arbetet varar, få se hur det blir för läsarens. I morgon, då jag är uthvilad, tar jag ihop med det. Hoppas få en smula kläm i det ändå till sist, om inte för annat så på kif emot min egen slapphet. Ja, vet du, när jag nu tänker på, att jag skref allt i »Från Skåne» utan så mycket som en skymt af atelierkritik och utan en rättelse af annan hand än min egen, undrar jag öfver, att den blef så pass, som den blef. Ty tänk hvad stilen har godt af de der små randanmärkningarne!
Häkan Petterssån från Blekinge län. 7:o af Herr Gyllenram, 11. »Då jag icke kunnat biträda alla beslut, hvari Utskottet stadnat vid bestämmandet af det förslag till ny tulltaxa, som nu öfverlemnas till Rikets Ständers skärskådande och pröfning; så får jag anföra min reservation hufvudsakligen i nedan upptagne punkter. Men innan jag öfvergår till de särskilda artiklarne, vill jag hafva uttalat några mina tankar om tullens natur och deraf följande tullsatser, med fästadt hufvudsakligt afseende på fäderneslandet Bih. till R. St. Ett land af den beskaffenhet, sorn det hvarföre här nu är i kommercielt hänseende lagstiftådt, med en gryende industri, framtvingad — om jag så må säga — af ett ädelt behjertande för och en högsinnad föreställning om sitt nya fosterlands framtid och anseende; ett land, kring hvars kuster naturen utstrött en oräknelighet af öar och skär, hvilka lemna smugglaren allt det skydd, som han i sin olofiiga handtering kan önska sig; — ett land så nära begränsadt af andra nationer, hvilkas lagstiftning i kommercielt och industrielt hänseende i så väsentlig mån skiljer sig ifrån vår, och då hvarje våra hitintills gjorda försök, att i denna syftning närma sig det ena eller det andra af dessa folk, icke hafva föranledt till något annat än ett kringgående af våra bestående förhållanden — ett sådant land har ett svårlöst problem uti sin tull-Iagsliftning. Å den ena sidan har man således att bevara ej allenast den industri, hvari företagsamme män nedlagt — i jemförelse med vår rörelse — stora kapilaler för förädling af så väl insom utländska råvaror, utan ock den husslöjd, som snart sagdt inom hela landel utgör en hufvudbinäring, erforderlig för befolkningens uppehälle uti de trakter isynnerhet, der jordmån och klimatiska förhållanden samverka att lemna ett ofta nog knappt bröd. Å den andra har man att tillse, att Staten och icke smugglaren bekommer den konsumlions-afgift, hvari jag anser att tullen egentligen består.
” Stäfver, Ekäro skiljda i trenne classer, och deix af vice Talmannen Jon Jonsson gjorda anmärkning, att 2 R:drs export-tull vore för hög, är ett misstag, då blott import-tullens för den ena classen ät 3 R:dr, men deremot den högsta för exporten endast 16 sk. i Utskottets förslag, om tull å denna vai’a, har varit föremål för olika omdömen, och i fråga om sjelfva afgiften hafva i hög grad stridiga förslag blifvit framställda. Herr Au-< viUnings-Ulshottets Utlåtande N.-o 4/h gust Anckar swärd har funnit en inedeltull olämplig och orättvis för en vara af så olika qvalitet och värde, att skillnaden utgjorde flera hundrade procent, som den hästa kostade mer än den sämsta. På denna grund ansågs Ullen böra fördelas i tvänne classer, nemligen en dass fin och medeljin samt en tinnen för grof TJI!, med serskild tull för hvardera slaget. Priset, hvarefter värdet skulle beräknas, borde en gång om året, omkring dutet af Junii månad, bestämmas efter de pris, som varit gällande vid Ullmarknaderna i Berlin, Leipzig, Stettin och Gustrow, i enlig-, het med till Commerce-Collegium af Svenska Ministrar och Agenter insända Pris-Couranler. -— Ingen Ull skulle få införas förrän i Julii månad hvarje år, då ungefärligen samma förhållande iakttogqs i fråga om den grofva Polska, Jutska ooh Isländska Ullen; och importen borde, för behörig controlh endast få ske till Stockholm, Götheborg och Norrköping. Meri afseende å det skydd Schäforierna för sin uppkomst behöfde, föreslogs i5 propents tull å den fina och medelfina, Bcvillnings-Utskottels Utlåtande N.-o 4-h $7 samt då den grofva vore för husfliten och gröfre klädens förfärdigande nödvändig, ansågs en tull efter 5 procent af värdet vara lämplig.
Men då, utom det att Konungens Rådgifvares åtgärder vid dessa tillfällen äro obekanta, sådana åtgärder icke utgöra ämnen för min embetstalan, och deras beskaffenhet i allt fall ej kan hafva inflytande på frågan, huruvida nu åtalade åtgärden må anses lagstridig eller icke, saknar jag laglig anledning att å omförmälda förhållanden fästa vidare uppmärksamhet. I följd af här ofvan till stöd för åtalet utvecklade grundel’, och enär de • i mitt anmärkningsmemorial åberopade författningsstadganden, nemligen 28 §. i Privilegierna för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1.723, Kongl. Förordningen den 4 Februari 1771, hvarken blifvit genom någon sednare Författning uttryckligen ändrade eller upphäfna, eller stå i strid med nu gällande Grundlagar, slutar jag med vördsam framställning af det påstående, att de tilltalade Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, jemte föredragande StatsSekreteraren, såsom de der, medelst deras rådgifvande åtgärd i denna sak, handlat emot uttryckliga förbudet i 77 §. Regeringsformen, äfvensom emot öfriga nyss åberopade Författningar, derför måtte enligt 5 och 10 (\(\. af Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare den 10 Februari 1810 ansedde och dömde varda. Sockholm den 27 September 1841. C. L. LANDIN. 277 PROTOKOLL, hållet 1 RiksRätten i Stockholm den 30 Augusti 1841. Närvarande: Ordföranden, Herr Presidenten samt Ledamöterne: Herr Presidenten Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Amiralen Herr Presidenten Herrar JustitieRåden Herr Y ice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten Herr HofRättsRådet Herr KammarRådet Herr KommersRådet Herr KammarRättsRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr A miralitetsKammarRådet Herr BergsRådet Friherre Cederström. Westerstrand. Herr Vice Friherre Nordenskjöld. von Hartmansdorff. Themptander. Stråle. Isberg. och Nordenstolpe. Coyet. Lorichs. Sköldberg. Fägersten.
Palmstjerna derjemte hemställt, att, i händelse R. o. Ad. behagade fatta ett sådant beslut, de öfrige RiksSttn måtte inbjudas, att deri instämma; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Frih. Palmstjerna sålunda föreslagit. Ropades Ja. Fortsattes pröfningen af det i Serskildta Utsk:s Betänk. J\s13 afgifna förslag till förordn., ang:de vilkören för bränvins försäljning; hvarvid nu förekom § >3. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Då fråga var att bestämma beskattningen å bränvinsförsäljning i städerna, iakttog jag tystnad, enär jag icke trodde mig kunna vinna något genom det förslag, jag i delta afseende skulle velat framlägga. Jag får dock nu förklara, att jag ogillar det sätt, hvarpå Utsk. i berörde hänseende tillvägagått, och att jag hade önskat, det Utsk. beträdt en annan bana, nemi. den, som i Norrska lagstiftningen finnes utstakad. Men då Utsk., i afseende på bränvinsförsäljningen å landet, beträdt samma bana och* jag finner densamma vara ännu olämpligare för landet än för städerna, anser jag mig böra bryta min tystnad och anhåller derföre, att få inför R. o. Ad. framställa de betänkligheter, jag i detta hänseende hyser. Utsk. har föreslagit, att rättigheten till att utminutera bränvin på landet skulle, i likhet med förhållandet i städerna, å offentlig auktion utbjudas. Jag anser, att ett sådant förfaringssätt är högst oriktigt. Jag tror nemi. att rättigheternas borlauktionerande skall medföra vinglerier i ganska stor skala, enär en en person, som är i tillfälle att erbjuda sig att utminutera den största qvantiteten bränvin om året, skulle, enl. Utsk:s förslag, föträdesvis vara berättigad att å landet idka bränvinsförsäljning. Jag tror, att detta icke är rätt och att man på ett vida enklare sätt skulle kunna vinna det mål, Utsk. åsyftat, nemi. att äfven pä landet inskränka antalet af utminuteringsoch utskänkningsställen.
Den äldsta dottern, hvilken förförts af en » fin herre », stryker som förtappad kring gatorna och vågar ej häller stanna i hemmet af fruktan för husfaderns tyranni. Husmodern, lättsinnig, men icke elak, förmår intet och vill ej häller uträtta något, enär hon i förtviflan funnit sin tillflykt i läseriet och tillbringar dagen under sjungande af psalmer, låtande husets skötsel gå vind för våg. Det är en hemsk tafla, men olyckligtvis alt för sann, och den, som kallar den öfverdrifven, känner icke lifvet. I detta usla hem kommer Blanka nu med Agnes på besök och erhåller där åtskilliga upplysningar, som låta henne semycket hvilket förut varit doldt för henne, bland annat att Svea är hennes riktiga syster. Sammanställningen .mellan de två systrarna, af hvilka den ena dragits ur det materiela eländet, fått uppfostran och lem-nats plats bland samhällets lyckobam, under det den andra, utan någon sin forskyllan hållits kvar i smutsen, kommer i denna akt till sin fulla klarhet och är en osökt anledning till den dramatiska handlingens framryckande genom de nya känslor, som väckas hos Blanka, samt återverkan af dgm på Svea. Ej blott medlidande, utan ännu mera känslan af den orätt, som begåtts mot Svea, hvilken lemnats i eländet, endast för att baron och friherrinnan tyckte, att hon icke vore så vacker som Blanka, får alt mera makt med henne, som nu är fröken v. Duhring, och då Svea erinrar henne, att det icke är någon konst att vara dygdig, då man har det som Blanka, öfvertygas denna ytterligare, att hon har en pligt att uppfylla mot systern samt att hon bör gälda en af fadern begången orättvisa. Den första verkan af denna öfvertygelse är, att Blanka tager af sig sin kappa och kastar den öfver Svea, så att denna icke behöfver frysa, då hon af, såsom hon åt minstone före-gifver, fruktan att styffadern skall återvända och misshandla henne, vill begifva sig ut i nattkölden.
Jag är till största delen förekommen af föreg, talare, och skulle icke nu upptaga R. o. Ad:ns dyrbara tid, om jag icke hade förtroendet att vara Ordf. i Ekon.-Utsk:t. Hr af Klints yttrande, att man icke i onödan bör besvära K. M. med und. skrifvelser, har redan blifvit mycket rigtigt besvaradt af Hr von Koch; jag vill dervid endast tillägga, att, då vi helt nyligen beslöto till K. M. aflåta en underdånig skrifvelse ang. rätt för vissa tjenstemän att i stället för borgen lemna värdepapper såsom säkerhet för uppbörd, Hr af Klint då, hvarken här eller i Utsk:t, reserverade sig mot nämnda beslut. För min del kan jag icke finna annat än att förslaget att närma trenne beslägtade folk till hvarandra är af långt större vigt och mera förtjent af K. M:ts nådiga uppmärksamhet än att tillåta personer deponera värdepapper i st. för borgen på 1,200 Rdr. Om man således torde kunna lemna åsido alla betänkligheter i formelt afseende, återstår endast att afgöra huruvida förslaget i och för sig är nyttigt eller icke. Gr. Liljencrants har yttrat, att lian icke kunde finna någon annan påföljd af Danskars inflyttning i Sverige än att de mindre idoga Svenskarne då skulle komma att svälta ihjäl. Jag delar icke denna farhåga och tror att det i Sverige finnes både utrymme och förvärfstillfälle för så väl Danskar som Svenskar. Det är ju framför allt armar vårt land hehöfver. I Skåne har 244 Den 3! Januari e. m. det tydligen visat sig, att den Danska inflyttningen verkat välgörande på den Svenska befolkningen. Jag lår upplysa Hr af Klint, att i denna provins åtminstone Danskarne, driftigp, liushållsaktige och kunnige, sorn de i allmänhet äro, högt värderas såsom dugliga och skickliga förgångsman, serdeles vid jordbruket. Den yrkesfrihet, Utsk:t förordar, innefattar ju äfven denna vår modernäring.
Detta sätt att mer eller mindre öppet, förvanska de faktiskå förhållandena har för öfrigt äfven i andra afseenden varit på ett egendomligt sätt utmärkande för den strid, som under de två sen.aste decennierna förts mot landtmannapartiet. Vi hysa ingalunda någon blind beundran för vare sig grefve Posse eller landtmannapartiet; ej heller förbise vi det mången gång hänsynslösa i deras uppträdande, hvilket redan straffat sig sjelft, men derför är det dock icke nödvändigt att öfverdrifva skulden, der den möjligen till en viss grad finnes, lika som det väl heller ickeär så alldeles rätt att kasta hela denna skuld uteslutande på den ena parten med systematiskt öfv.erskylande af de missgrepp, som kunnat blifva begångna äfven å den andra sidan. Landtmannapartiets historia sammanfaller, som bekant, nästan från sin första början väsentligen med historien om de inom den nya representationen, hittills ty värr framgångs-löst, utkämpade striderna om försvarsoch grundskattefrå-gorna. Dock torde man icke, när en gång det nya statsskickets politiska historia skall fördomsfritt och med allvar sferifvas, böra glömma att bland de förtjenster, man möjligen kan vilja tillräkna partiet, äfven och i första rummet nämna dess oaflätliga sträfvan till sparsamhet med statens medel. Detta sträfvande, som snart äfven fick sitt tydliga uttryck i en punkt af partiets program, var från Början den egentliga lösen för dess uppkomst och sammanhållning. Sant är ^äl, att detta sparsamhetsnit sedermera stundom kunnat på ett mindre välbetänkt sätt skjuta öfver målet, lika som att det jemväl vid mer än ett tillfälle stält de båda statsmakterna i en ställning till hvar andra, som snarare tycktes likna två kämpande motståndares än två till samma gemensamma mål efter bästa öfvertygelse sträfvande förbundnes. Men detta är nu något, som torde vara oskiljaktigt från allt parlamentariskt lif, och endast sällan inträffar det väl, att en ministère, såsom förhållandet var med den italienska under Lanza 1873, finner sig föranlåten att afgå, derför att folkrepresentationen beviljat större anslag, än hvad regeringen begärt.
Det är bäst, att hvar och en handlar för sig sjelf. Hon kommer nog inte att tacka oss. Och hennes anhöriga se'n. Ja, de vilja naturligtvis bli af med henne. HERRN. FRUN. HERRN. FRUN (afsides). HERRN (går mot höger). FRUN. HERRN. FRUN. Ja, tänk sjelf, om du hade någon att gifta bort? En slägting, en dotter ... en syster? HERRN. (betraktar honom skarpt). En syster har jag gunås, men henne lär ingen springa bort med. Stackars Wilhelmina! Jag gjorde ett sista försök med en hästhandlare, och det är visst tio år sedan. Nu öfverdrifver du! Wilhelmina är bestämdt yngre än du och ser nära på lika bra ut... Tack ska du ha, men mig narrar du inte. Du skulle nog inte vara så skonsam om du inte visste, att hon är ful Hon vet att hon aldrig blir gift, och det förskönar henne inte. Wilhelmina har haft en friare. Det är henne som Oskar är kär i! HERRN FRUN (med tonvigt). HERRN. FRUN. I henne! (paus) Ah herre Gud! (med djup förtviflan) Hvarför sa' han mig inte det med detsamma! Förmodligen af samma skäl, som gjorde, att inte jag fick veta det, förrän det var för sent. (leende) Ingen af oss lät honom tala till punkt. Hon är verkligen söt ibland! HERRN (betraktar henne, afsides). FRUN (går ifrån honom. Kyligt). FRUN. (tillintetgjord, nerfaller på en stol). Ja nu ser du, hur oförsigtiga vi varit. Men ännu kan skadan repareras. HERRN. Kan den? Men hvad kan du ha för intresse af det? Upprigtigt sagdt tycker jag inte om din syster; och som du ofta talat om att ta henne hit hem till oss... Åhnej, det sa' jag bara för att ret... (hejdar sig). Jag menar, hon får ju resa utrikes med faster, som vill adoptera henne. Men det säkraste vore ändå att få henne bortgift. Naturligtvis, men tror du, att det låter sig göra nu? Oskar sprang sin väg, och det undrar jag inte på. Han kommer igen!
Om man medgifver att en skrift är författarens egendom, så kan den ej, utan rubbning af ägande rätten, fråntagas honom eller hans arfvingar; först då, när icke någre sådare finnas, det vill säga, då arbetet blifvit ett Dana-arf och hemfallit till Staten, kunna enskilte personer, genom ett öfverlåtande å Statens sida, komina i besittning deraf. Jag bestrider alla Förslag, som inskränka ägande rätten i detta afseende. Herr Crusenstolpe: För min del kan jag icke bifalla en princip, som åsyftar en så betydlig inskränkning i Författares ägande rätt till sina producter, och jag bekänner, att förslaget, såsom kommet från en Jurist, förefaller mig oväntadt. Jag tror icke att man, för afseendet på det allmännas nytta, här, mera än i andra fall, äger någon rättighet att inskränka eller bestämma villkor för ägande rätten; man skulle, till exempel, lika väl kunna föreslå ett stadgande, att en person, som lät sin jordegendom ligga obrukad, ohägnad eller öfverväxt af ogräs, skulle, så vida han icke inom viss tid antog andra hushålls-princi - 222 Den 29 Januarii f. in. por, vara egendomen förlustig, oell hvem sorn helst berättigad att öfvertaga elen i hans ställe. Ett sådant stadgande vore visserligen äfven nyttigt för det allmänna, såsom befrämjande jordens odling; men jagförmodar, att vi ännu icke kommit så långt uti åsidosättande af det rättsenliga, för det nyttiga. Jag måste derföre till det yttersta motsätta mig all inskränkning uti den äganderätt till skrifter, som nuvarande Tryckfrihetslag tillägger deras Författare. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Af hvad liär nu Blifvit ordadt å ömse sidor, torde Ridderskapet oell Adeln möjligen finna, att, i detta som i andra fall, bäst och rådligast är att hålla sig vid enkla rättsgrunden, hvilken jag också nyss framställde i främsta rummet: ehuru jag, för den händelsen att någon ändring af pluraliteten skulle önskas, då föreslog antagandet af den aflägsnaste preescriptionstiden. Hvad beträffar