Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla andra händelser tror jag icke man bör ega ratt att, med sjelfmant och frivilligt försakande af egen Representa36 H. ta* Den 7 Augusti f. nt. tionsrält, såsom Fullmägtig för annan söta inträde på Riddarhuset. Utgående från denna öfvertygelse* hvilken jag ej eller på något ställe i det nya förslaget finner vara bestämdt motsagd* hemställer jag, om icke sista afdelningen i ii §. kunde er* fordra någon redactionsjemnkning. Orden: "btifver Fullmägtig Hufvudman för egen ”Ätt, och intager säte för densamma,” tyckas innebära mera en slags facultativ tillå* telse, än ett imperativt stadgande, oell det synes efter denna redaction, som skulle det Vara Hufvudman öppet letnnadt* att efter godlycko intaga säte eller icke för egen Ätt. Jag deremot bar trott, att bart bordé ovilkorligen vara dertill förpliktad, utom i den händelse, såsom jag nyss bade äran yttra, att annan Ättemän redan i behörig ordning blifvit antecknad* Jag bern* ställer således, om icke följande något ändrade redactionsförslag måhända vore tuera lämpligt; ”Blifver under påstående fiiksdag Full* ”mägtig Hufvudman för egen Ätt, och haf* ”ver icke Ättemän, i behörig ordning, re”dan intagit säte för Ätten* intage då Huf* ”vudman säte för densamma, Och varde bibehållen vid innehafvande befattning, såbom Elector-, Utskotts* elier NämndsLe* ”damot. Lag samma vare med den, sorn ”under påstående Riksdag blir Hufvudman ”för en Ätt af högre värdighet.”
Före räknings upptagande göres skriftelig anmälan hos under-styrelsen, som, enligt nyssnämnde grunder, hänför räkningen till sin behöriga klass.” Banko-Utskottets Utlåtande, N-.o 44. 39 Då Banko-verket, i egenskap af Depositions-bank, har til! föremål, ”alt för allmänhetens säkerhet, nytta och beqvämlighet emottaga penningar af en hvar, som sådant åstundar, deröfver föra räkning och dem vid anfordran Insättaren tillhandahålla, så att handel och rörelse må underlättas genom de derå utfärdade assignationers och invisningars kredit, kraft och giltighet,” han utskottet så mycket mindre biträda den åsigt, att enskilda assignerings-rätten å banken borde upphäfvas, sorn en sådan åtgärd, utom det att densamma, såsom nyss är nämndt, skulle strida mot ett af bankens hufvudföremål, hvarken vore förenlig med den enskildes eller det allmännas fördel. Deremot inser Utskottet nogsamt angelägenheten deraf, att sådana föreskrifter meddelas, hvarigenom, utan förnärmande af den lofliga assignations-rätten, de missbruk kunna för framtiden förekommas, som serdeles under sednare tiden, tili allmänhetens skada och förlust, uppstått, såsom följd deraf, att en eller annan enskild tillåtit sig att å banken utställa iuvisningar, till beloppet vida öfverstigande den behållning, han der haft å räkning innestående. I detta afseende och enär, enligt hvad Banko-fullmäktige yttrat, omförmälde missbruk torde, åtminstone i någon mån, föranledts af stadgandet i Banko-reglementets ofvanintagna 143 §, deri förutsättes att invisningar kunna å banken utfärdas med beräkning af omloppstid, synes det i första rummet vara nödigt, att berörde stadgande förändras och förbud meddelas för räkningshafvare i allmänhet att å Banken utställa invisningar å högre sammanräknadt belopp, än lian å räkningen har i behåll. Men, efter Utskottets tanka, bör derjemte något medel utfinnas, hvarigenom det icke blifver möjligt att å banken ställde assignationer kunna bibehålla sig löpande i rörelsen och såmedelst antaga den, med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskapen af myntrepresentativ.
Varande ock Utskottets förra Utlåtande af Hedervärda BonaeStändet, der Motionen härom blifvit gjord) bifallet den 22 nästlidne Julii, hvilket allt Utskottet vördsammeligen får lemlja till svitr på åter-. S tats-UtsIcotte ts Betan leanden. 339 Remissen, jemte bifogande af en .Ledamots sär* gMldta yttrande. Stochholm den 33 A,ug. 1623» l/tdrag af Protocollet hållet lios Riksens Högloft. D. t/pplästes och godtändes Utskottets Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid dess förra yttrande i frågan orri en pensions anslående åt Direcfeuren Löfving» hvarvid RiksdagsFullmägtigen Eric Andersson från Stora Kopparbergs Län ingal ett så -lydande anförande: ”Jag tillstyrker sfi mycket mera den för jjirecteu. ren Löfving begärda pensionen, sotn detta exempel af Riksens Ständers belöning åt sådan© medborgare, hvilka åstadkomma tjenlig:! ■ förbättringar till förädlande -af landets råa produeter, skall upp. muntra andra att träda i haus fotspår. 34o Stats • Utskoftets Betänkanden. 0:n vi skulle nedsätta denna pension till ringare belopp, s"t skulle hvar och en, sorn utmärker sig medelst nyttiga uppfinningar, tänka; Hvad är det då värdt att uppoffra sin tid och sin förmögenhet för det allmänna, samt gagna med sådane, när ingert skönjer derpå; men om vi deremot bevillja den ifrågavarande pensionen, skall en sadan man tänka: Man lemnäs ändå icke i Sverige åt nöd och elände, när man varit sitt fädernesland nyttig. Om ingeri annan gör afseertne på ens mödor och förtjenster, så har man dock det hopp att Riksens Ständer göra det. Det är afvigt för oss att bibehålla denna tro i våra medborgares bröst.
Denna tabell skulle, under förutsättning att de i densamma förekommande siffrorna hänförde sig till i det närmaste samma år och vore af beskaffenhet att förtjena någon större trovärdighet, hafva varit i hög grad intressant. Emellertid försvagas detta intryck genast af den i en not förekommande upplysningen att folkmängdsuppgifterna afae olika &amp; r samt att i arealen äro inräknade sjöar och vattendrag för somliga länder, men icke f^r andra, dervid upplysning icke lemnas till hvilket år hvaije särskild folkmängdsuppgift är att hänföra eller i hvilka fall vatten är fråndraget de respektive ländernas areal. Ännu värre blir förhållandet, om man med ledning af de motvarande sifferuppgifter, hvilka finnas att läsa uti de bästa af de geografiska och statistiska arbeten, hvilka voro tillgängliga vid den tid, då denna årgång af Kongl. General-Poststyrelsens statistiska berättelse var under utarbetande, såsom en Kolb, en Brachelli, Behm och Wagner samt sist men icke minst Almanach de Gotha, företager en kontrollerande granskning af de sifferuppgifter, hvilka innehållas uti nu ifrågavarande berättelse. Man skall då finna att, trots det att General-Poststyrelsens statistiska vetande för icke lång tid sedan blifvit förstärkt med en af vår Kongl. statistiska centralbyrås äldre och högre tjen-stemän, till och med den folkmängd ssiffra, som är uppgifven för vårt eget land, hänför sig till ett äldre datum än den, som uti arbeten, hvilka trycktes och utkommo i Tyskland under senare hälften af år 1884 uppgifves, nämligen 4,603,593, hvilken var den officielt bestyrkta folk mängdssiffran för den 31 December 1883, det år som ju nu ifrågavarande berättelse afser.
Hvad beträffar Rikets Ständers framställning i fråga om traktamente till Städernes Borgare; så, enär, enligt Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824» samt Kongl. Krigs-Collegii och Förvaltningens derpå grundade Cirkulär den a3:dje påföljande Mars, dessa personer, då de utom Städers eller Fästningars område förrätta syner, värderingar och inventeringar m. m., skola åtnjuta skjuts och traktamente efter grde klassen i 1 8ot års ReseReglemente; hvaremot, enligt Kongl. Resolutionen på Städernes besvär den 3 Februari 1748, Borgare i Städerne, vid dylika förrättningar inom desamma, icke äro till någon vedergällning berättigade, har Kongl. Majrt, då den af Rikets Ständer härutinnan åsyftade förändring skulle medföra opåräknade och särdeles för 3:dje Hufvud-Titeln icke obetydliga utgifter,hvar - Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. i3 till Rikets Ständer någon tillgång icke anvisat, dertill icke kunnat lemna Nådigt bifall. Vidkommande den af Rikets Ständer jemväl gjorda anhållan om förständigande till vederbörande alt, så tidigt sorn'möjligt, underrätta förrättningsmänncn om de förrättningar, som af dem skola verkställas, samt att tillse, del föri ätlningsmännen icke i någon mån vid dylika uppdrag onödigtvis betungas; bar Kongl. Maj:t, ehuru några skäl lill klagan i denna tiel icke blifvit af Rikets Ständer anförde, likväl låtit Nådig befallning afgå till Krigs-Kollegium och Förvaltningen af Sjö-Ärenderne, att vederbörande om iakttagande af ett sådant förhållande erinra.
Det kunde lätt framkalla en motsatt verkan samt befordra lattja och overksamhet, då fullt arbetsföre personer, derföre att de anta en fattigvårds skyldighet att förse dem med arbete och underhåll, uragtlåta egen flit och industri, Äro de omgifne af manga barn, så äro desse, icke de sjelfve, som af Polisen bäst tillhållas att sig med egen omtanka försörja, värdiga föremål för fattigvården. Dessutom äro flerestädes, särdeles uti större Församlingar, ®n sådan åtgärd icke verkställbar. Lagutskottet; Betånknndtn, 647 Någon specification uti tredje momen* tffc af mindre arbetsföre personer, äfvensom af de olyckor, hvilka förvållat deras behof af fattigvård, synes icke eller vara af nöden; utan i dess ställe att blott i all. manna ordalag och med full latitud för Styreisen anföra dem, hvilka, utan barn och vanföre, kunna blifva föremål för ett periodiskt understöd, I följd af dessa slutsatser tillstyrka der. före Utskotten , att vid de fattiges indelning, det andra momentet utgår, samt endast de gine återstående momenter på nedanstående sätt redigerade, antagas, såsom utmärkande föremålen för försörjning af fattigvården. De böra ock då nämnas i den ordning, som angifver vårdens vigt och företräde, nemligen i;o barn under 15 dr, antingen faderoch. moderlösa j eller hvilkas föräldrar alldeles icke eller blott till någon del förmå att dem försörja och uppfostra. 2;o Personer öfver ij år, hvilka genom obotliga kropps eller sinnessjukdomar vanförhet eller ålderdom äro till arbete alldeles oförmögen j samt 3:0 Personer öfver iy århvilka af deni j, som hafva sig fattigvården i Socknen eller Pastoratet anförtrodd j prof vas i anseende till inträffade och särskildte olyckor vara i behof af mer eller mindre understöd för längre eller kortare tid. Skulle Riksens Högloft.
Representation en förbindelse att godtgöra följderne; dels att det med hvarje civiliseradt samhälles värdighet och troligen äfven med dess sanna väl i längden öfvereiisstämde att, så vidt sig göra later, bereda utvägar för de förbindelsers uppfyllande, regeringsjnagten iträdt, och såmedelst söka, i hvad på representationen ankommer, gifva åt den förstnämnde både inre och yttre anseende, i följd hvaraf motionären förmodade, äfvensom han önskade det, alt Rikets Ständer icke ville i vidare måtto begagna sin sätt att alldeles afskära Canal-Bolagét från O O O möjligheten af skäliga anspråks ernående, utan fastheldre i den nion Bolagets praerogativ må anses nog vida sträckte, och dess organisation både till form, och ännu mer i afseende på garanlierue för allmänheten i en framtid på ett otillfredsställande sätt bestämd, låta Bolaget komma i tillfälle att sjelf rätta, hvad rättas kunde och borde, nemi.: att godvilligt afstå från den tillökning af 10,000 R:dr Banco årligen, hvarmed det beviljade anslaget öfvetstigit det belopp, som blifvit primitivt af Kongl. Maj:t Nådigst bestämdt, då anbudet till Bolags-subscriptionen gjordes åt allmänheten; att det nya B dagot, som efter köp öfvertagit alla det gamla Bolagets, Canal-Verket åtföljande, rättigheter, äfven uttryckligen måtte, utan tvätydighet, erkänna sig förpligtadt, genom 2§ af privilegium, till uppfyllandet af alla dess skyldigheter, sådana de, vid en närmare granskning af det för det gamla Bolaget år 1793 utfärdade privilegium, kunde finnas rätteligen hafva varit; äfvensom att Bolaget, till laga säkerhet för sine förbindelsers uppfyllande, så länge intressenterne önska fortfara såsom ett Bolag, grundadt på actier, ställde till iunehafvaren, och icke heldre möjligen skulle vilja förändra sin organism till personligt Bolag med solidarisk ansvarighet, måtte ej allenast aldrig ifrågasätta ålerlyftning af gamla Trollliätte-aclierna, sedan arbetet är fulländadt, ulan äfven derutöfver erbjuda annat antagligt hypolhek, t. ex. den nya canalen med sina slussar, helst Slats-Ulskottcl.i Utlåtandej N',o 337. 13 ordalydelsen i 10 och 11 §§ af privilegium ej kunde anses nog bestämd, i afseende på förverkandet af privilegium eller egande-rätt, ”så framt åtagne åligganden och förbindelser” icke ”noggrannt uppfyllas”; och har molionären, i öfverensstämmelse härmed, föreslagit, att, sedan behållningarne å Handelsoch Sjöfarts-fonden först galt i afräkning, på sätt redan blifvit omnämnd t,
I detta senare hänseende borde icke granskning af räkenskaper med granskning af Förvaltning förblandas, hvilket skulle föranleda den påföljd, att R. Sl:rs Ombud, Revisorerne, först efter 4 års förlopp, blefvo i tillfälle att, till någon del, känna StatsFörvaltningens åtgärder, i följd af föregående Riksdagsbeslut, hvilka åtgärder aldeles skulle döljas för de, 2tne år efter Riksdagen, sammanträdande Revisorer. En sådan tillämpning af granskningsrätten för Revisorerne skulle dock icke instämma hvarken med Grundlagens Esprit och föreskrifter eller med Nationens rättighet, och syntes derföre så mycket mera motbjudande, som någon synbar fördel deraf icke vunnes, men deremot förekommes den allmänna nyttan, att dispositionerne af Statsmedlen och Regeringens föreskrifter blefvo snart kände. Det skäl som blifvit anfördt, ätt, om granskning af räkenskaper och af förvaltning icke åtföljdes för samma ar, föregående 2o 6 Stats-Utskottets Revisorer skulle göra intrång i efterföljande Revisorers rätt, vederlädes derigenom, att Revisorerne icke agde beslutande rätt, utan blott den att fälla omdöme; och om det äfven skulle hända: att, i ärender af lika beskaffenhet, tvänne Revisioner fällde olika omdömen, kunde deraf ej uppstå någon skadelig påföljd, då R. St:r ägde att pröfva, hvilkendera Revisions åsigter borde anses vara de rätta. — Det syntes Hr Grefven destoheldre utan ändamål, att Statsförvaltningens kännedom hölls förborgad för Revisorerne i flere år, som, jemte det Grundlagen icke betoge desse den naturliga rätten dertill, hvarje enskild man ägde laglig utväg, enligt TryckfrihetsLagen, att förskaffa sig samma kännedom, som förvägrades Nationens Ombud; och genom godkännande af den princip, att granskning af räkenskaper och förvaltning borde åtföljas, skulle äfven StatsUtskottet, som i anseende till granskningen af StatsFörvaltningen stöde i samma cathegorie som Revisorerne, nu vara förnekad granskningsrätt öfver Statsförvaltningen närmare intill närvarande tid, än år 1826, samt böckerne och räkenskaperne för följande åren till alla dess delar kunna för Utskottet tillslutas. Den af K.
Och af dem kunde frun hafva fått en annan öfvertygelse om betalningen, ty hennes ansigte mulnade. Med fast, afgörande röst sade hon: Jag kan inte ge. För närvarande vill hvarannan menniska köpa på skuld, varorna spridas rundt kring verlden och inga pengar komma in, med hvilka jag skall betala dem. På det sättet råkar man sjelf i förlägenhet. Nog skulle jag alldeles säkert betala frun. Inte skulle jag väl kommit och begärt ens, om jag inte hade varit säker derpå. Kanske nog att ni skulle göra det. Men jag känner er inte och jag har så ofta blifvit bedragen, att jag småningom lärt mig att tvifla. Dessutom frun rätade upp sig och tog ett par steg tillbaka mot dörren liksom till tecken, att hon ville göra slut på samtalet dessutom ger jag inte gerna åt någon på skuld en så kurant vara, som mjölet är. När vinsten är ytterst liten, så lönar det sig inte att sälja annat än mot kontanta pengar. Mari bad om förlåtelse, att hon kommit och besvärat, sade adjö och gick bort. Ryggen var mycket mera böjd än vanligt, då hon gick ned för trappan. Hvarför skulle hon alls försöka? Hon borde ha kunnat gissa, att det skulle gå på det viset. Det var bara att onödigt förlora sin tid; Anni gret kanske redan der hemma. Hon började gå med riktigt hastiga steg. Men i porten mötte hon en mager och eländig qvinna, som bar tvenne barn på armen, under det tvenne andra sprungo bredvid henne. Barnen, som hon hade i famnen, kinkade och vredo sig; de stackrarne hade illa och svårt att vara. Mari tyckte det var synd med den stackars qvinnan, hvilken tydligen ansträngde sina sista krafter. Hur orkar ni bära de båda barnen, är det inte alltför besvärligt? frågade hon. Hvad skall man göra, då man måste. Inte hjelper här någonting, fast man skulle digna på fläcken, svarade qvinnan. Låt det större barnet gå. Det tycks ju vara en rask gosse. Den stackarn är felaktig, så att han inte kan gå bara helt litet i sender. Åhhå, nå så kom hit då, så skall jag bära. Hvart ämnar ni er? Dit till biskopens ämnar jag gå. De sägas vara så goda mot de fattige. Jag skall följa er dit.
Dock likwäl och som de för Banco-Werkct gällande Författningar stadga, att de auctioner ä fast egendom, hwilka för Bangncns räkning anställas, skola ske genom upoch nfslag ansäg Ständer den btifwaude förcffriften, att.alla auctioner hädancflcr endast skola werkställas genom npsiag, icke böra sträcka sig till de auctioner, hwilka Banco-Werket anställa later. Härom skulle wördsam och wänlig underrättelse lämnas de Respective MedScanden samt Lag-Utskottet, vt supra. S. D. Tog Preste-Standet under öfwerwä gande den hos Högloft. Ridderskapet och Adeln gjor. de anmärkning, rörande det i slutmeningen af Expeditions-Utskottets förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifwelse till Hans Kongl. Maj:t., angående StatS-Werkets Utgifter till underhäll och reglering af Hans Kongl. Majus Hofoch Hof-SrallsStater, befintliga uttrycket: sä midt möjligt är; men som Ständet förut, wid anstäld granskning af berörde förslag, icke deruti fann nägot stridande enior afsigten eller wäsendteliga inNchället af StarsUtskottels utaf Riksens samtelige Ständer bifallne Ut - i6s« Den 27 November. flätande i deria ämne af den 25 näftledne Augusti, pch af fädan anledning samma expedition redan den 14 dennes godkände, sä ansäg Preste-Siändec sig icke nu kunna detta Detz lämnade bifall återkalla; Härom skulle de Respeciive Med-Ständen sami Expedirions-Utffotket wördsamr och wänligen undcrräl» rasbil fujrrL, SD. Sedan Preste Stander af nn företedt Protocolls Utdrag inhämtar att Högloft.
N:o 5, i anledning af väckte motioner, angående antagande af Lagberedningens förslag till civil-lag; och N:o 6, i anledning af väckt motion, angående upphäfvande af lagens stadgandea om nedsättande af revisions-skilling och om ställande af borgen för kostnad och skada för rättighet att fullfölja civila mål från lägre till högre domstol. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sisth Januari och 8 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 14, i anledning af väckt motion, om ändring af 20—2a §§ i Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på arfvoden för Landtmäteri-förrättningar den 18 October 1834. S. D. Föredrogs ånyo, men återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sisth Januari och 8 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 15, i anledning af väckt motion, om utsträckning af den, i Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1780, civile embetsman medgifna tid , att utan dertill af Kongl. Majit meddelad särskild tillåtelse, vistas utrikes. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sisth Januari och 8 dennes på bordet iagda Betänkande N:o 21, i anledning af väckt motion, om skyldighet för hvarje till full arbetskraft kommen person, att årligen bespara något för sin egen framlid, intilldess densamma kunde anses nödtorftigt betryggad, bifölls Utskottets hemställan, att berörde motion för det närvarande icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, med förklarande att Ridderskapet och Adeln likväl icke godkände de dervid af Utskottet framställda, motiver. Från Högv. P reste-Ståndet.
Genom proportionens sänkning till förhållande såsom I emot 3 och creditivets fördubbling, är sedelindragning betydligen aflägsnad, ehuru, genom stadgandet i egde punkten, äfven möjligheten af sedelindragnings sättande i första rummet ingalunda synes förekommen. Sedan den för det närvarande artificiell nedtryckta cursens naturliga tendens att stiga blifvit genom någon silfver-utskeppning mättad, fruktar jag mindre en af speculationer framkallad hastig påkänning å Bankens silfver fond. än en, till följd af läge och underlägsna näringsoch handelsförhållanden, så småningom skeende förminskning. Vi böra visserligen, ehuru ej med säkerhet, hoppas, att de sålunda disponibla tillgångarne, under naturliga och lugna förhållanden, intill nästa Riksdag icke utvexlas, men, då jag besinnar nationens fruktan för skuldsättning samt den årliga ränteförlusten, som skulle uppkomma genom en ända tijl belopp af 5,333,333 R:dr 16 sk. B:co möjlig utländsk skuldsättning, hade jag hellre önskat, att, genom antagandet af det realisationsförslag jag understöd!, Banken blifvit satt i tillfälle att mera begagna egna tillgångar. Be.här föreslagna creditiv öfverensstämma ej med det begrepp jag fästat vid ett sådant namn, emedan de lätt kunna öfvergå till stående lån, och jag anser således blifva rättare uttryckt, och till besparing af provision ländande, om Banco-Styrelsen helt enkelt autoriseras att efter behof upptaga utländskt lån på längre eller kortare lider. Stadgandet i ii:e punkten är af den vigt och våda, alt jag ej kan undgå att derå fästa Riks-Ståndens synnerliga uppmärksamhet, och framlägga de åsigter, som jag inom Utskottet förgäfves sökt att göra gällande. I fruktan för den opinion, sorn så väl inom som utom Utskottet blifvit uttalad, alt rörelse-capitalet borde efter realisationen utvidgas, och hvarå mången synes göra sig så sangviniska förhoppningar, fästade jag Utskottets - lior till Banco-Utskottett Utlåtande N:o 16.
”Ja, var det inte f-n till knep af honom!” sade Anton skrattande och gnuggade händerna af förnöjelse vid åsynen af jaktlöjtnantens sinnesrörelse, hvilken tydligt förvissade honom att han ej misstagit sig. Besynnerligt nog öfvervägde den kittlade fåfängan i vissa ögonblick hans grymmaste fruktan. Han, som ville uppoffra sin förlossning för Gabriellas skull, triumferade deröfver att han ej missräknat sig i en sak, hvilken likväl, enligt hans inbillade öfvertygelse, närmade henne till afgrunden, och denna motsägelse härrörde af den lägsta, men i alla förhållanden så djupt ingripande bevekelsegrunden, egenkärleken. Lyckligtvis hade Erika från fönstret blifvit varse tulljakten och märkt att Anton uppehöll Arnman. Hon skyndade ut; men ehuru ett par veckor förflutit efter samtalet med Anton, kände hon likväl en hemlig bäfvan för jaktlöjtnantens åsyn, och icke utan ansträngning fann hon den vanliga tonen. ”Välkommen, herr löjtnant! Birger har rest åt Götheborg; men var så god och stig in ändå och besök oss i vår bedröfvelse.” ”Jaktlöjtnanten är så beskedlig att han kommer hit för att trösta er,” yttrade Anton, innan Arnman hunnit säga ett ord. ”Det är ganska välvilligt, och jag tycker du borde tacka honom derför!” yttrade Erika med en sträng, tillrättavisande blick. Men nu var Anton ohjelplig, och derföre afbröt han utan krus Arves till Erika höfligt framförda ursäkt öfver att kanhända ha kommit olägligt, med den försäkran att det vore alldeles tvertom: Ty Birger, som var åt staden, hade kanske, när han kom hem, bref från kapten; och det skulle visst vara en fägnad för löjtnanten att få höra något deraf, innan han reste. ”Jag förstår icke hvad som kommer åt honom?” sade Arve misslynt. ”Man kan höra af hans ton att han är fiendtligt stämd mot mig. Jag har väl aldrig stått synnerligt väl hos honom; men i dag är han serdeles retsam och svår.” ”Herr löjtnanten får vara god och hafva fördrag med den stackars sjuklingen!