Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn således R. o. Ad. behagade låta nämnda mål komma främst, och Ståndet sedan efter detsamma satte antingen SlatsUtsk:s utlåt. N:o 523 eller hvilket annat mål Ståndet behagade, trodde Hr Landtm, att tiden skulle bäst begagnas. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag har ännu icke läst det nya betänk., som jag nu hör skall vara inkommet från StatsUtsk. rörtde handelsoch sjöfartsfonden; men då jag icke läst det och det i alla fall vidrör så betänkliga constituliva frågor, att det icke vore lämpligt, att R. o. Ad. skulle pröfva och definitivt besluta i denna fråga innan dess fleste ledamöter tagit kännedom om huru Utsk. betraktat frågan i sitt sednare utlåt., så får jag för min del vördsamt underställa Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt bestämma alt denna fråga icke må förekomma till afgörande förrän betänk, blifvit tryckt och utdeladt; i annan händelse skulle man kunna anse att en surprise vid afgörande ägt rum, då det efter mitt enskildta omdöme vidrör en af de mest kinkiga frågor i afseende på hvad grundlagen stadgar, efter de sednast i detta ämne fattade beslut. Jag får således för min del uttryckligen reservera mig emot någon sorls framflyttning till nästa plenum af detta mål, utan anhåller det R. o. Ad. mätte besluta, att det icke får till afgörande förekomma förr än det blifvit tryckt utdeladt bland Ståndets ledamöter. Frih. Sprengtporten: Såvida R. o. Ad. genom sin behandling af riksdagsärendena vid riksdagens slut vill befordra skyndsamhet af dessa ärendens afgörande, så torde det icke kunna hindras att utsk,betänk:n måste komma till afgörande förr än de blifva tryckta utdelade.
Uti det obehagliga ämne, som nu är föremål för pröfning, vore det önskligt, om man kunde komma till ett resultat, någorlunda närmande sig rättvisans och billighetens fordringar. Det har då förefallit så mycket mera oväntadt att erfara, hurusom samma tactik, som vid sista riksdagen till så allmänt missnöje begagnades, jemväl nu synes vilja göra sig fortsatt gällande. StatsUtsk. har vid besvarandet af min motion, jemte en i samma syftning inom BondeSt. vackt, och hvilka blifvit till Statsoch Oecon.- Utsk:n remitterade, med uraktlåtande af communication med detta sistnämnda Utsk., ingått i pröfning af ämnet. Hade Utsk. sökt en sådan communication, så hade säkerligen icke så mycket trassel uppkommit. Nu deremot hafva de sammansatta Utsk:n ansett StatsUtsk:s särskildt under N:o 199 afgifna betänk, i frågan utgöra hinder mot Utsktns fria pröfning deraf. Jag nekar icke, att äfven jag såg ett sådant hinder till följd af 3:ne RiksSt:s bifall å det förra betänk. ; och jag föreslog derföre, på sätt inin reservation utvisar, cn utväg att åtminstone stalla frågan pä rättsfot, på det man icke måtte lemna fortsatt näring åt den allmänna harmen deröfver, att en gärd skall uttagas, hvilken icke blifvit i laglig ordning pålagd. Jag ville derföre, att de sammansatta Utsk:n skulle communicera sig med Bevilln.- Utsk., för att, då, till följd af 3:ne RiksSt:s vid denna riksdag fattade beslut, mötespassevolancen icke kunde anvisas att utgå genom allm. bevilln., den måtte särskildt åläggas rustoch rotehållen , att utgöras intill nästa riksdag, på sätt den för närvar, af hvarje uumraer utgår.
Luleå, om anslag för utvidgning af dervarande läroverk till fullständigt högre ele mentar-läroverk. Motion N:o 46. Stats-Utsk. Utlåt. R St. un derdån. Skrifv. N:o 169 Lundberg, Å. .11-, Motion N.o 141, om bestämmande af anslaget för stads-pedagogierna med afseende på behofvet af ökadt antal lärare vid pedagogierna i Ulricehamn och Falkenberg. Stats-Utsk. Utlåt. R St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 142, angående statsbidrag i afseende å hamnbyggnad vid Fal kenberg Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv.N:o 175 Motion Nm 270, angående utsträckning af tiden för anmälan af vad mot underrätts dom och utslag. Motion N:o 271, angående upphäfvande af Kongl Brefvet den 2 November 1759 och förklaring eller ändring af 16 kap. 4 § Rättegångs-balken, ifråga om anmälan af missnöje mot de i samina lagrum omförmälda beslut. Lag-Utsk, Betänk. N:o 61. R. St. underdån. Skrifv. Lånekontor, Riksbankens. Se Bank, Rikets Ständer. Läkare, sorn deltagit i Sveriges sednaste krig, angående understöd för. Se Officerare. Lärare vid Rikets elementar-läroverk, om vissa tillökningar i aflöningen för och närmare bestämmelse af vilkoren för pensionering af. Motion N:o 35. Stats-Utsk. Utlåt. Niis 139 och 153. R. St. underdån. Skrifv. N:o .169 Läroböcker, angående föreskrifter i afseende å antagande af sådana för läroverken, och anslag för uppmuntran till utgifvande af goda. Utlåt. Allm. Besv -och Ekon.-Utsk. Betänk. N.o 118 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. Läroverksbyggnad. om anslag till inköpande af tomt och uppförande derå af en byggnad för en skola efter nya elementarskolans undervisningssätt.
Utdrag den 8 Januarii 1830. S, D. När nu å nyo föredrogs Bevillnings-, Lagsami Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens pä bordet hvilande Utlåtande, N;o a8, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N;o 17, i afseseende på forehafd granskning af Kongl, Aiaj:ts förnyade Seglation* - Ordning af den 21 Julii 1825, fann Bonde-Ståndet för godt att bila!la Betänkandet N:o 17, med det i Utlåtandet N:o 28 gjorda tillägg. S. D. Bonde-Ståndet , som förut bifallit Bevillnirigs, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottens Betänkande , N.o 39, angående Kongl. Stadgan för Inrikes Tullförpassning och Bevakning, fann för godt att, vid förnyad föredragning af Utskottens i samma ämne afgifna ytterligare Utlåtande, N:o 29 , antaga de i sistnämnde Utlåtande gjorda förändringar. S. D. I anledning af dervid gjorda anmärkningar, återremitterades, vid förnyad föredragning, Stats-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande, N:o 272, angående dels tryckning af Riddarhus-Directionens Protocoll öfver justeringar af Ridderskapets och Adelns Protocoll, och dels rörande anslag till upprättande och tryckning åf Register öfver Ridderskapets och Adelns Protocoll vid lSiöår» Riksdag - Prot. Utdrag ilen 11 Januarii 1830. 3i Den 11 Januarii 1830.
Härmed äro de hufvudsakliga grunderne för den organisation af domstolarne, som, enligt Justitie-ombudsmannens af Hr Ribbing biträdda åsigt, skulle utgöra fulländningen af reformen i denna del, anförde. Ar emedlertid en så total ombildning, för att ej säga omstörtning af vårt domstolsväsende nödig för uppnående af det åsyftade målet, eller innefattar ifrågaställde förslag garantier för större säkerhet i lagskipningen, förenad med erforderlig skyndsamhet, än som kan vinnas med bibehållande af närvarande domstols-inrättning? Det är den hufvudsakliga fråga, som Utskottet i anledning af berörde förslag har att besvara. Ehuru, så vidt de inom Lagberedningen hållna protokoll upplysa, förevarande organisationsplan eller serskilda mening icke varit under öfverläggning vid den revision af Lag-kommittéens förslag till rättegångsordning, som Beredningen verkställt; hafva likväl de principer, hvarpå planen ytterst är bygd, vid förslagets utarbetande ej Iemnats ovidrörde. Frågan derom, huruvida i första instansen borde fortfarande bibehållas domstolar, bestående af blott en lagfaren domare med icke lagfarne ledamöter eller enmans-domstolar såsom de af Justitie-ombudsmannen benämnas, togs nemligen i öfvervägande då Lag-kommittéen år 1815 fattade beslut angående organisationen af våra allmänna domstolar; och den åsigt gjorde sig dervid gällande att någon förändring i denna del af det bestående ej borde ega rum. Genom uttalandet af denna åsigt ville man emedlertid ej hafva erkänt att de såkallade enmans-domstolarne i allmänhet voro lämpligare för en väl ordnad lagskipning, än 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. de, som beslå af (lere lagfarne domare; men man trodde sig finna organisationen utaf våra underrätter af den vigt och betydelse för samfundslifvet, att den destomindre borde mot någon annan utbytas, som det ej kunde anses olämpligt att saker, hvilka vid första domstolen beredas till pröfning och få sin egentliga form, der behandlas af en enda domare. Till ifrågaställde domstolar hörer hufvudsakligen häradsrätten.
Riksdag bland annat i underdånighet anhallit, att en plan för Rikets siöförfwar mätte uppgöras, har Kongl. Majit, för att gä denna Rikets Ständers önflan till möte, förordnat en kommitö, att taga detta wigtiga ämne i noggrannt öfwerwägande, och har komitttm till Kongl. Majit afgifwit ett fullständigt underdänigt betänkande, rörande dec antal fartyg och decerter, hwaraf komitwn ansett Swensta Flottan böra bestä. Kongl. Majit har tillika i Näder förordnat om ^verkställande af en generel besigtning ä Flottans alla fartyg, pä det med säkerhet Antlänldr »rdsattandc äfen komitt-'', att uppgöra plan för Riktts sjötörswar. 20 utrönas ma, i hwad man de fordra reparation och en sadan förtjena, hwilken besigtning redan för sig gatt wid alla tre Stanonerne och kommer att grundlägga de kalkyler, som i detta afseende blifwa utarbetade. Nvbvg,q»aden Hwad beträffar nybyggnaden af arssilliga hus för Flottans belM ftrFlo?-öof, sa har den, sa widt medel dertill kunnat disponeras, med werktmis behof. sElM fortgått.
Den siste värde talaren har begått det misstag att icke göra skillnad emellan att borttaga ett stadgande genom grundlagen och att borttaga det utur grundlagen. Förhållandet är nemi. att Const.Utsk. väl föreslagit, att ifrågavande stadgande skulle ur grundlagen bortgå, men Utsk. har alldeles 150 Den 8 Mars e. m. icke föreslagit, att stadgandet skulle genom grundlags-ändringen uphäfvas, ty, på sätt jag vid behandlingen af förra punkten ansett mig hafva ådagalagt, det hittils öfliga valsättet kommet alt fortfarande bibehållas i alla rikets städer, intill dess förändring deri af staden med K. M:s samtycke beslutes. Följaktligen skall vid Riksdagsmanna-valen i de städer, der dessa val ske af Borgerskapet direkte, samma röstberäkning följas, som nu i 3 mom. 14 § Riksd.Ordn. finnes bestämd, men enl. förslaget kan denna röstberäkning genom stadens af K. M. sanctionerade beslut förändras, hvilket f. n. icke är tillåtet. För att undanrödja alla farhågor, för de möjliga följderna af förslagets antagande, är det dessutom föreslaget, att till förändring af en stads valsätt det erfordras, icke allenast att K. M. dertill gifvetSitt samtycke, utan äfven att vid beslutet rösterna beräknas efter hvad hvar och en af de röstberättigade till staden skattar, så alt jag för min del icke kan inse, att någon våda genom bifall lill förslaget kan Upkomma, utan fortfar uti min vördsamma anhållan om bifall till detsamma. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till antagande af förevande förslag framställda propos. besvarades med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. litte punkten, innehållande förslag lill ändring i 39 §:n Riksd.Ordn., ang:de val af ordf:de i Utsk. och ar dr a R. St:rs delegationer. Hr von Hartmansdorff: Här kan jag åberopa ett af mig afgifvet yttrande, som är ännu äldre, än det jag för en stund sedan omnämnde.
Jag anhåller, att, i grund af offentliga handlingar, i detta ämne få meddela följande upplysningar, men tror mig först böra anmärka, att den tid, då ifrågavarande åtgärder föreföllo (åren i8i3 och i8i4)> ägde jag icke någon befattning i KrigsCollegium, och jag torde således, utan att brista mot granlagenheten, kunna yttra mig i denna sak. ExpeditionsSecreteraren Lindgren begärte år 1813 ett lån stort 4ooo R:dr af PassevolanCeCassan, emot inteckning i egen - fe Den i8 Julii e. ro. 345 domen Aludden nära Sigtuna; denna ansökning hänvistes till AdvocatFiscalens utlåtande, sorn afstyrkte den erbjudne säkerhetens antagande, innan lånsökanden genom erhållen postponering förskaffat PassevolanceCassan förmånsrätt. Lånet blef i följd deraf på denna säkerhet icke bifallit; men som Coilegium, enligt serskildte författningar, äger att mot personel borgen utlåna Passevolance-medlen, så bifölls lånet emot en af lånsökanden företedd bofast mans borgen, hvilken till vederhäftigheten var af vebörande Domare bestyrkt, och Coilegium behöll blott såsom ytterligare säkerhet de företedde inteckningarne i egendomen, med förklarande, att om inom den 29 påföljande October inteckningarnes postponering ej vore verkställd, det mot personel borgen erhållne lånet skulle såsom förfallit anses, och af AdvocatFiscalen indrifvas. Då låntagaren ej vid den förelagde tiden fullgjorde sitt åliggande, anställde ock AdvocatFiscalen, till följd af Coliegii befallning, lagsökning både emot Borgesmannen och Gäldenären. Allt hvad författningarne föreskrifva, hade således af KrigsCollegium blifvit, både vid lånets utanordnande, och vid förfallotiden, iakttagit, hvilket förhållande otvifvelaktigt hos StatsSecreteraren grundlagt den åsigt, att något åtal ej kunde ifrågakomma, hvarföre jag för min del tillstyrker, att anmärkningen emot honom må förfalla. 346 Den 18 J u I i i e. m.
Grefve von Rosen _, Carl Axelj hade inlemnat följande, som upplästes: En af de större olägenheter, hvaraf alla de trakter i Riket besväras, hvarest blott ett Ting årligen hålles, är tidutdrägten med alla Lagfartsoch Inteckningsmål, Den som köper en fastighet kort efter ordinarie Tingets slut, kan ej på tvänne år erhålla fasta, och hindras således under denna tid från alla förbättringar å egen - Den i5 December e. m. 189 domen, emedan kostnaderne derföre skulle vara förlorade, i händelse den bördas. Lika svårigheter uppstå vid alla Inteckningsfrågor. Köparen kan ej begagna sin rätt att lemna inteckning, oell derigenom bereda sig förmån af stående lån för den delen af Köpeskillingen, som ej är contant liqviderad, förr än första uppbudet är beviljadt, således efter ett uppskof af nära ett år. Han kan ej vederlägga ett orätt sökt inteckningsanspråk; ty såvida ej alla bevisen kunna anskaffas innan ordinarie Tingets slut, qvarstår den sökta inteckningen i gravationsbeviset ett helt år, emedan vid Urtima Ting blott förnyelser af inteckning få upptagas. Det synes likvist vara en besynnerlighet, att samma Domstol ej med lika säkerhet skall kunna primitivt, vid Urtima Ting, bevilja en inteckning, som att, på sådant sätt, flere år derefter förnya densamma. 1 Detta stadgande i Lagen hindrar äfven borgenärer, att af en gäldenär, hvars obestånd först efter slutadt ordinarie Ting blifvit bekant, kunna vinna den säkerhet för sin fordran, som gäldenärens mer eller mindre graverade fastighet erbjuder honom. Derjemte bestämmer ej sednaste inteckningslagen, huruvida en vid Lagtima Ting väckt, men der uppskjuten inteckningsfråga kan, vid Urtima Ting upptagas och afgöras. igO Den i5 December e. m. Det af LagComiten framställde förslag om permanenta
Palmstjernas motion innehåller det ordagranna förslag, att, sedan årets marke• gångspris, enligt gifva föreskrifter, blifvit satt, skall dermed hopsummeras markegungsprisen för de senast förflutna 4 åren, och femtedelen af summan blifva det pris, hvarefter r antonie för året erldggås, samt att uppsägning till leverering in natura endast får göras af Räntegifvare 11 och, i den händelse sådant sker och årets markegångspris understiger det uirdknade betalningspriset, Rdntegifvaren derjemte betala skillnaden i contant, Med erkännande af den goda syftningen med detta förslag, som synes vara, att sätta Räntegifvare och Räntetagare i det förhållande till hvarandra, att den enés olycka af en missväxt icke skall lända till den andreé ögonblickliga vinst* och att den enes fördel af en god skörd ické skall föranleda till den andres ögonblickliga förlust af påräknad inkomst, äfvensom att alla anledningar till stridigheter emellan Räntegifvare och Räntetagare må upphöra, tro likväl Utskotten de anmärkningar vid detta förslag med skäl kunna göras: att Räntetagaren icke blifvit tillerkänd någon forsel-lön, då lösningen sker med contant, och att Räntegifvaren vid alia tillfallen är medgifven uteslutande uppsägnings rätt. StatsBev.- samt Oec.-Utsh. Uti. N:o ta8. § tätt. Den förra af dessa anmärkningar är lät* teligen undanröjd medelst ett stadgande härom* hvaremot den .senare anmärkningen, angående uppsägningsrätten, förtjenar ett närmare begrundande, då man vill förena möjligaste jemlikhet uti rättigheter emellan Räntegifvare och Räntetagare, med undanrödjande af nu varande an* ledningar till stridigheter elem emellan* härrörande allmänneligast ifrån den ömsesidiga uppsägningsrätten. Det enklaste och mest rättvisa vöre onekligen, att lösen med contant vid alla tillfällen borde ega rum» Men då medgifva® måste, att
Herr von Hohenhausen: I fall det skulle vara en af Bankens mindre Tjenstemän, till exempel en Bokhållare med 8oo Riksdalers lön, som blefve Baneo-Ombud, så, när man tillägger de i3oo Riksdalerne, finge lian aioo Riksdaler. Skulle man åter, sorn Herr Rosenblad föreslagit, låta honom mista sin lön i Banken, och gifva honom i ett för allt 2000 Riksdaler, så förlorade lian ju deruppå 100 Riksdaler. När en härvarande Embetsman, som bittils härjat sig med sin lön på stat, flyttar till en ort, som ej är dyrare än Stockholm och får en tillökning af t3oo Riksdaler Banco, så synes det vara tillräckligt. Skulle man åter öfverlemna saken åt Fullmäktige, så är det välsvårt för dem att accordera om vilkoren med tjenstförrättaren i hans ställe uti Banken. Att något bestämdt af Riksens Ständer fastställes, synes nödigt. Om man ej finnér, att så bör ske, måste saken väl öfverlemnas Den 7 November cm, Banco-Fullmägtige , men elå böra de i3oo Riksdalerna ökas, emedan när afdrag å förra lönen skall ske åt den, soni förrättar Ombudets tjenst i Banken, löningsviikoren ej gvara mot förtroende-posten. Hvad Directeurerne angår, så lärer deras lön alltid komma att anses, såsom bonorarier, sorn lemnäs At personer, hvilka vilja tjena orten, såsom en ersättning för deras besvär, och ej såsom något brödstycke; ty de, hvilka endast pch allenast fikade derefter, äro troligen föga skicklige, att utöfva detta ansvariga kall.
Vid utarrendering af ofvannämnde försäljningsrättighet i stad, skall afseende göras å nuvarande innehafvare af krogar, så att regleringen i mån af deras afgång bringas till verkställighet. § 10. Med rättighet att sälja bränvin till förtäring på stället följer icke den, att sälja bränvin till afhemtning, hvilken i stad är handlande och distillatorer förbehållen. N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. % 11. Under söndagen och andra helgedagar mä bränvin icke till förtäring på stället säljas annorlunda, än vid maltider, och böra alla försäljningsställen vara tillstängda under gudstjensterna. § 12. A landet må vid ting, mantalsskrifning, uppbördsstämmor, mönstringar, auktioner, kronoskjutsningar och andra sådana till större folksamlingar ledande förrättningar bränvin till förtäring på stället icke försäljas annorlunda, än vid måltider åt spisande gäster. Lag samma vare i afseende på dylik försäljning af bränvin vid marknader å landet hos personer, som på stället ega försäljningsrättighet eller dertill för tillfället erhållit serskildt tillstånd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. § 13. Bränvin må i intet fall säljas eller skänkas åt en person, som redan är synbarligen öfverlastad. § 14. Hvad, som i nästföregående §§ 11, 12 och 13 stadgadt är om utminutering af bränvin, gälle äfven för andra brända eller distillerade starka drycker. § 15. De rum, i hvilka försäljning af bränvin eller andra distillerade starka drycker till förtäring på stället idkas, la icke vara stängda under den tid försäljning är tillåten, I skänkrummet skall ett exemplar af denna förordning eller ett serskildt tryckt utdrag, innehållande 11, 12, 13, 14 och 15 §§, alltid vara anslaget. § 16. Uti öppna salubodar, bodkamrar och på kontor eller apothek må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsatser, mot eller utan betalning, i minut utdelas, eller annorlunda tillhandahållas. § 17. Gästgifvare och andra på landet, som erhållit tillstånd att sälja bränvin till för - Bil.
Deputerades kontoret och registratur, hafva Revisorerne inhemtat, att den liqvid angående indragningen af 1860 ^Br®rS jernvä9s^ni soni ' Riksgälds-kontoret blifvit uppgjord med Bankirhuset Erlanger, ’ och hvilken, i fråga om åtskilliga deruti upptagna summor, var väsendtligen olika med de af Erlanger till Riksgälds-kontoret rörande inbetalningarne å samma lån insända räkningar, blifvit, efter vidlyftig skriftvexling, af honom slutligen godkänd, sådan densamma förut af Fullmäktige antagits; och har Erlanger alltså erkänt sin betalningsskyldighet för det i Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagna saldo, detta verk till godo, Thaler 8,644: 9. 9., hvarmed sagde, tiden intill sistlidet års utgång omfattande, liqvid slutade. — 57 — Enligt den af Fullmäktige till Revisorerne afgifna berättelse, hafva under förra Inkomster hälften af innevarande år å Riksgäld.s-kon terets särskilda bankoräkning för jernvägsoch utgifter å lånemedlen influtit: Rihgäkls-kon* torets banko ytterligare godtgörelse af Rikets Ständers Bank för förskjutne medel till jiqviderande af rakning N:o 185S års tillfälliga statslån * 1,500,000: — 2 under form kälf ten aj i afräkning å 1862 års ränteoch amortefingsanslag för ej mindre är 1862. 1858 än 1860 års jernvägslån 647,694: 45. återbetalda, genom utgifna lån och uppköpta obligationer tillsvidare förräntade, jernvägslånemedel 3,610,000: — influtne räntor å sådana lån 198,066: 36. Tillsammans
259 skrifvit och jag vet att det har merendels alltid handt, att den som vetat att på sådant sätt smickra Menigheters passioner och öppna för dem utsigten af utvidgad verknings-krets, af större inflytande, af tillfredsställda begär, afven vunnit dessa Menigheter på sin sida. Men intqr Rikets första Stånd, inför Högloflige Riddersleapet och Adeln, hvars flesta Medlemmar åtminstone vid början af sin bana gått den väg , som ej allenast lär att befalla, mert att lyda, som visar Samhälls Jnraitningen, ärnad att berna allas rättigheter} derföre fordra Lagens ovillkorliga efterlefnad såsom en borgen för dessa rättigheter; inför detta upplysta Stånd tror jag mig icke behöfva erinra, att det gifves ingen Samhällsordning utan Laglydnad, och att förtydningar af Lagen äro i de flesta fall lika skadeliga som uppenbara förbrytelser. De sednare förekommas snart och den allmänna Rätts känslan underlåter ej att ogilla dem} men förtydningarne sprida förvillelsen, sedan de må hända först af ett misstag uppkommit. Man har sagt, att Grundlagar stiftas icke för några förnufts-dockor utan för Män. Jag bekänner, att jag icke rätt förstår denna anthhese, eller hvad sorn egentligen menas med det nya ordet, förnufts-dockor. Om tänkati är, att det skulle gifvas Personer , hvilka vöro lika så angelägna att i alif följa sunda förnuftets anvisningar, som Petit-maitreo att följa ett härskande mode, så ser jag ingenting sorn hindrar, att ett tänkesätt, sorn består uti vana och uppmärksamhet aft lyda förnuftets anvisningar, ja skulle förenas med det af en Man i 260 Ifen 13 Februarii. I sin falla kraft och med strängt alfvar att följa Lagen och yrka rättvisa.