Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829 och Bergslagets begifvande, blef under den 31 Oktober samma år och den 14 Maj 183L i nåder beslutadt, alt, genom afsällande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter, sedan denna fond vunnit sådan till vext, att deraf erhölles en ärlig afkastning, svarande mot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvilken afkastning Bergslaget, efter beräkning af 6 R:dr 32 sk. Banko såsom medelmarkegångspris per tunna, ansett ungefärligen motsvara Bergslagets vinst utaf 1743 års kontrakt om de under arrendet inbegripna räntor, det skulle afgöras, huruvida nämnde räntor, öfver hvilka förutvarande dispositionsrätten emellertid koimne att fortfara, borde af siliververket lå bibehållas, emot lösen efter markegång, eller till Kronan afträdas; vid hvilket förhållande Kommillerade lor beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkels förenkling i sitt underdåniga Betänkande af den 30 April 1847 förklarade sig finna någon kapital-ersättning för de arrenderade räntorna icke kunna ifrågakomma, men föreställde sig, att Staten kunde återtaga dispositionsrätten öfver desamma emot alt fylla hvad den under forrnering varande ränte-ersättningsfondens afkastning understeg värdet af 1.100 tunnor spanmål, och beträffande de räntor, som vore i silfververket donerade, ansåge Kommillerade ändamålsenligas!, att öfverenskommelse träffades om dessa räntors afseende mot skälig kapital-ersättning; men dä Sala Bergslags-inlresseuler, häröfver hörde, förklarade sig icke vilja frånträda den disposition i dessa hänseenden, som genom särskilda Kongl. Beslut blifvit dem tillförsäkrad, fann E. K. Maj:t vid ärendets föredragning den 3 April 1852, Kommilterades förslag i ämnet icke till någon åtgärd föranleda. Ehuru den väckta frågan om räntornas indragning till Statsverket sålunda för den gången förfallit, ansågo Rikets sednast församlade
Deremot finnes icke något stadgadt om recryters förevisande för Regements-Officerare å Chefs-Canzliet; och det ankommer på vederbörande myndigheter att meddela rättelse, om någon föreskrift derom skulle, utan laglig anledning, vara gifven; hvarefter Utskottet, på dessa skäl, hemställde, att moticnen finge förfalla, hvilket af samtlige Riks-Stånden bifölls. Utskottet, som anser, att, derest de af motionären öfverklagade olägenheter för rustoch rotehållare i dess hemort, vid antagning af recryter, ännu skulle fortfara, sådant i hvarje fall kan och hör, enligt här ofvan omförmälde stadganden, uppå anmälan, rättas, hemställer derföre vördsamt, att motionen i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad sedermera beträffar motionärens klagan öfver Befälets obehöriga inblandning i de aftal, som träffas emellan rustoch rotehållare samt recryter, så anser Utskottet, att, då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag i underdånig skrifvelse N:o 214 hos Kongl. Majit anhållit om rättelse i berörde afseenden, hvilket dock icke till någon Nådig åtgärd föranledt, enär klagomål deröfver, enligt Kongl. Krigs-Collegii uppgift, hvarken vid General-mönstringar eller eljest skola blifvit anförda, någonting ytterligare, vid sådant förhållande, icke kunna denna fråga från Rikets Ständers sida åtgöras, hvadan, och då det heror på rustoch rotehållare att i laga ordning öfverklaga berörde missbruk, der de kunna ega rum, Utskottet vördsamt hemställer, att motionen, äfven i denna del, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Besv. och Ekon. Etsk. Betänkande, N:o 19. Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept. kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om en Köpings anläggande vid Wrigstads Gästgifvaregård inom Vestra Härad af Jönköpings Län. Från Heclerv.
Nu för tiden finnes ingen lakbok mer, ty 1734 års lag, som till namnet ännu är gäl-* lande, är så stympad och förändrad, att snart ingen lapp af den gamla urkunden finnes hel qvar. För sjelfva domaren erfordras ett ouphörligt studium och stor skarpsinnighet att i alla förekommande fall veta hvad af den ursprungliga lagen finnes i behåll eller ej j huru mycket svårare då för menige man att leta sig fram i denna labyrint!) af nya lagar, lagförändringar och författn:r4 ofta utan systematiskt sammanhang emellan de gamla ännu gällande och de nya tillkomna lagarne, Att en mängd lagbrott sker och måste ske af ren okunnighet om hvad lag är, faller sålunda af sig sjelft, och detta till stor skada för dem, till hvars skydd lagarne äro till. Att numera hoppas framgång åt ett nytt systematiskt lagförslag, sedan 2:ne komitéer derpå arbetat i flera decennier förgäfves, lärer med vår nuvar:de representation böra till de fromma önskningarne. Hvad som under dylika omständigheter kan och bör göras, är att åtminstone göra det nuvide lappverket så tillgängligt och lättfattligt för allmänheten som möjligt, så att menige man för framtiden må veta hvilken lag är gällande eller ej. För att åstadkomma detta, fordras att vid utfärdande af nya lagar och författn:r, hvilka i större eller mindre grad förändra redan gällande lag, ej, som hittills plägat vara fallet, blott skrifves »med ändring af den eller den g, eller den eller den delen, förordnas etc. etc.», utan att vid en dylik förändring tillkännagifves, att, »med uphäfvande af hvad hitintills gällande varit, K. M. vill hafva förordnat etc.», och att hela den äldre författningen eller lagen, med beslutade ändringar, skall i den sednare intagas. Nyttan af detta förfaringssätt faller en hvar i ögonen, — för domaren är det en lättnad att hafva hela lagen på ett ställe, och ej ringa tidsbesparing, då han ej behöfver leta igenom en mängd luntor och författn:r; för menige man, som sällan eller aldrig har tillgång på lagsamlingar, utan hemtar sin lagkunskap ur lagboken och från predikstolen, hvarest K.
I staden hållas ärligen fyra mycket besökta marknader, sorn verksamt bidraga till varu-omsättning och trafik. Uti staden befinner sig en allmän skola, som förestås af Rektor och Kollega, och till hvars bestånd staden något bidrager. Nära derintill finnes en på stadens bekostnad väl ordnad och underhållen gymnastik-inrättning; och är jemväl i sammanhang med fatligvårds-anstalterne en växelundervisningsskola inrättad, der 70 till 90 fattiga barn njuta fri undervisning äfven på stadens bekostnad; hvarförutan stadens invånare genom frivilliga bidrag underhålla en särskild söndagsskola för handlverkslärlingar och andra ynglingar af de industriella och arbetande klasserna; hvilket allt vittnar om den upplysta och nitiska omsorg för medborgerlig bildning, som råder i den - 48 na siad. Fatligförsörjnings-anstallerne, i och Tor sig sjelfva, äro äfven pä ganska god fot och med omtanka vårdade; åtnjutande fattighjonen dels underhåll på fattighuset, sorn är rymligt och tillika hyser växelundervisnings-skolan, dels månadtligt understöd i penningar, beräknadt elter större eller mindre behof. Sjukvården bestridas af Slads-läkare och Stadschirurg, och dessutom har ena Pro vinci ia 1-läka ren sin station i staden, med kringliggande härader till distrikt. Den förhärjande eldsvådan 1827, som medtog allt hvad 1822 års brand skonade samt det derefter nybyggda lill största delen, hade i allmänhet försatt stadens invånare fran ett välmående och bergadt i ett skuldsatt och fattigare tillstånd; men stadens under sednare åren jemna och lifliga rörelse j har, i förening med in v äna i nes omtanka och industri, betydligen förbättrat ställningen, oaktadt husegarne ännu häfta för betydlig del af erhållna byggnadslånen och invånarne gemensamt likaledes för lånet till åter uppförande af stadens publika byggnader.
Det finns ocksi redm en madame la gknkrde Bonrtparte, med hvilken dock signora Letizia ddrig riitt kan forlika sig. Napoleon hade niimligen redan fore det italienska falttdget ingdtt sitt &amp; tenskap med Joskphine Beauharnrmis. Denna forbindelse hrrde vilckt Nadames lifliga missnoje af tv&amp; skiil. Det ena var rtt sonen isidosatt sin, som modern tyckte, oofvisliga plikt att frAga henne till rAds, men det var afven diirfiir att foreningea ej helgats af kyrkans vdsignelse. Hon hade k h t sig sirad s&amp; vtl i sina moderliga som i sina religiosa kanslor. Med gliidje hade hon dbemot sett sina tv % iildsta dottar, Elise och Pauline, forsorjda genom passande giftermil, den form med en italiensk officer, Felice Bacciochi, den senme med general Leclerc, broderns adjutant. Vid sin hemkomst frdn det egyptiska afventyret medforde Enpoleon ' de rikaste g&amp;fvor A t gemdl, moder och systrar, men signora madre s i g med oro sonens slosande frikostighet och dottrarnas redan vid denna tid ofverdddiga lys, hrari de tiiflade med N: me Joskphine. Det var en dag strax efter Napoleons dterkornst, vid en familjens tillfalliga vistelse pP ett landtstiille. Joskphine och de bonapartska unga damerna strtilade i de ntsoktaste toaletter, medan 31: me Letizia visade sig i en skgligen tarflig kladning. Dd Pauline skamtande forebrddde modern detta, svarnde dennca: ~ T y s t du, sloserska, jag rnSlste spara och tanka p % gossarne. De &amp; ro inte alla forso rjda iinnu.~ - Nej, men de skulle snmt hlifva det, och det pd ett satt, som den goda modern viil knappast mat.
Reg.-F., nedlagt eli tydligt förklarande, att ej inom PiiksSl. några sä beska Ilade öfverläggningar skola få äga rum, deri frågor kunde förekomma: ”om embetsoch tjenslcmäns tilI"och afsa t lande, regerings och dornnremagtens beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares och eorporatio"ncrs förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning.” Huru man skulle undvika att komma in på något af dessa fall, i händelse Constit.-Utsk:s prot. blefve föremål för öfverläggningar inom detta eller andra ltiksSt., det förstår jag sannerligen icke. Men jag återgår till ämnet och förklarar, all jag för min del ingalunda skulle hafva någonting emot att se ifrågavar. prot. blifva föremål lör offentligheten. Det skulle då måhända bäst visa sig, att, på sätt Gr. Horn redan yttrat, en al de mäst ändämåislpsa saker, som blifvit följder af vår grundlags föreskrifter, är denna genomläsning af Statsrådets prot., hvilken jag för min del anser icke hafva varit grundlagens mening, dä det i Reg.-F:s io5 §. står, att Constit.-Utsk. äger rätt att äska dessa prot. Lika med Gr. Horn ät jag fullkomligen öfvertygad om, att i ett land, der det linnes publicitet och der män är så män om sina rättigheter, som Svenska medborgaren är, kan någon åtgärd icke vidtagas från Styrelsens sida, sorn icke skall, blifva föremål för denna publicitet. Således anser jag denna genomläsning af prot:n vara en orimlighet på sätt den sker; och. jag vädjar Den 8 Juli. till den värde motionären sjelf, om jag icke, på ställe sorn vederbör, tillkännagifva denna min öfvertygelse, Hr Lagerhjelm, Pehr: Hå jag icke delar den värde motionärens tanke, uther jag mig att få gifva några skäl dertill. Om 11. o. Ad. skulle begära Statsrådets prot. helt och hållet, skulle i denna del Constit.-Utskrs granskning blifva öfverflödig. Man skulle öfverflytta Utsk:s göromål på hela Riddarhuset.
För det brott, som jag här supponerat och hvars möjlighet icke torde kunna bestridas, finnes deremot intet straff stadgadt. Gr. Sparre: Jag ber att få hänvisa Hr Cederschiöld till g 45 som talar om delaktighet i missgerningar. Om nu personen icke anses sjelf hafva gjort bruk af förfalskningen, så kan han dock ingalunda undgå ansvar efter denna §. Dock torde sådant i de aldraflesta fall icke komma i fråga, ty man kan naturligtvis göra bruk af en förfalskning på mångahanda sätt, hvilket ovilkorligen mäste anses hafva inträffat, om man utlemnar densamma till inlösen åt någon annan, han må om bandlingens falska beskaffenhet ega kännedom eller icke. I annat fall kommer naturligtvis 45 g att tillämpas, hvilken hänvisar till lagens stadgande;] om ansvar för delaktighet i brott i allmänhet, och således kan förbrytaren uti hvilketdera fallet som helst icke undgå straff. Jag tror således icke att Hr Cederschiölds anmärkn.-r böra föranleda den begärda återremissen. IIr Cederschiöld: Efter min öfvertygelse är uti lagstiftning ingenting af så stor vigt som att få lagen klar och tydlig. Det är då förvåoande att Frih. af Ugglas och Gr. Sparre bestrida återremiss af denna §, som otvifvelaktig! måste anses innehålla en otydlighet. Gr. Sparre säger, att man måste anses hafva gjort bruk af en förfalskad handling, då man lemnat den framme. Om någon påträffar en handling i Gr. Sparres rum, och dermed vidtager en förfalskning, så kan förfalskaren icke sägas lemna handlingen framme, men förfalskningen är begången, och Gr:n kan begagna handlingen utan att känna detta och utan att göra sig skyldig till något brott. Således måste väl Gr. Sparres anmärkn., att han i sådant fall skulle straffas för delaktighet i förfalskningsbrottet vara en orimlighet. Det är då naturligtvis endast den som begått förfalskningsbrottet, som bör fällas till ansvar, och icke den som ovetande begagnat handlingen. Jag hemställer om det är skäl att på detta sätt slifta lagar, och om det icke snarare vore skäl att, innan lagen utfärdas, göra den klar och tydlig.
Jag har redan förut vid en föregående riksdag, då samma ämne förevar, fästat uppmärksamheten derpå, att klimatets beskaffenhet, likasom många andra omständigheter, såsom olika jordmån, lyckligare belägenhet, lindrigare beskattning, lättare afsättning o. s. v. äro förhållanden, som verka på den behållna inkomsten och således på jordens värde, hvilket af dessa orsaker blifver högst olika. Men sedan jordvärdet blifvit på grund af de olika förmånerna rätteligen regleradt — dervid det utan tvifvel är en stor skilnad om egendomen ligger i Jemtland, eller i Skåne, eller i trakten af London — så kan man i allmänhet med lika förmån använda en viss summa till besittning och brukning af jord på det ena stället sorn på det andra, af det enkla skäl, att den högre eller lägre kapitalräntan motväger den större eller mindre afkastningen; och man har derföre ingen giltig orsak att klaga öfver sådana brister, som varit bestämmande i afseende på vilkoren för besittningen, elier att med anledning af underlägsenhet i dessa hänseenden för sin enskildta vinning, påyrka fördelar på andras bekostnad. På grund af hvad jag nu haft äran anföra och hvarigenom jag sökt visa, att sjelfva skyddssystemet hvilar på en felaktig grundsats; att dess tillämpning, på sätt Bevilln.-Utsk:t föreslagit, genom åsättandet af tullar på åtskilliga jordbruksalster och andra produkter, hvilka nu äro tullfria, skulle innefatta en orättvisa emot vissa, utan att medföra något verkligt gagn för den skenbart gynnade näringen; att derigenom söndring och bitterhet mäste uppstå mellan olika samhällsklasser; och 380 Den 21 April f. m. att de föreslagna åtgärderna i främsta rummet skulle verka till skada för den samhällsklass, som bäst behöfver »skyddas», icke blott derföre att den utgöres af de fattiga och blottställda, utan också derföre att den är i saknad af politiska rättigheter, och således måste känna en orättvisa och en obillighet så mycket tyngre: tillstyrker jag vördsamt, att de af Bevilln.-Utsk:t afgifna förslag om återupptagande af nya tullar, eller om förhöjning af redan befintliga, icke må af R. o. Ad. bifallas.
— Ja, min vän ... Hon bor vid rue de Hasard — ett väl valdt namn för en profetissa. Jag har varit där för att höra, hvad hon skulle säga mig, i morse, och det är där&gt; före som ni finner mig så perplex. — Hvad sade hon er då? — Naturligtvis bad jag henne att göra le grand jeu — ni vet, det som kostar dyrast. Oh, jag snålades inte! Utan att känna mig, önskade hon, det såg jag nog, så gerna hon ville lefva, att kunna gifva mig ett fördelaktigt och angenämt svar. Men ack, det var fåfängt! Tio gånger började hon om igen och lade ut korten; tio gånger lem-nade de samma oblidkeliga orakelsvar: ett fall, två fall, tre fall! Professorn sökte slå bort intrycket häraf med skämt: — Jag ser mig omkring, utropade han, och jag frågar mig sjelf, om jag befinner mig i en salon vid rue Richelieu eller på spetsen af Broeken! Ja, käre maestro, där ser ni följden af att lefva två år i gemenskap med satanas! Jag skulle förstå er förskräckelse, om en personage ur Faust — andra delen — fattade er i kragen och ropade: » du falla skall! » Men äfven då behöfdes det en viss mise-cn-scme ... Oberons horn eller kulstöpningeo i Friskytten! en ödslig plats i Schwarzwald eller månen upplysande en walpurgisnatt, en ringdans af trollpackor kring en kokande kittel eller under hvalfbågarne i ett profaneradt kloster Men i Paris under konung Ludvig Filips borgerliga regering * midt ibland sönerna till Voltaire! Det är för tokigt! Dessutom, ett fall, två fall, tre fall, det ligger ingen reson idetta, det är två för mycket! Ni vet väl, att två negativer jaka, hvarför skulle då inte tre affirmativer neka? — Ingenting är tydligare, tvärtom — svarade Meyer-beer. Tre fall, det betyder, att min opera skall falla tre gånger, eller med andra ord att man skall gifva den tre gånger, såsom bruket fordrar, sedan strykes den från affischen ... och så, död, förbi, glömd
Hr von Hartmansdorff, Äng., instämde med Gr. Mörner. Frih. Cederström, Jaeob: Jag instämmer jemväl med Gr. Mörner, ty klart är, att Ekon.Utsk. hade bort handlägga detta ärende gemensamt med Lag.Utsk., hvartill förstnämnde Utsk. varit alldeles oförhindradt; oansedt remissen endast var ställd till detsamma, emedan grundlagen är tydlig och klar deruti, att om ett Utsk. finner ett mål vara af beskalfenhet att höra behandlas äfven af annat Ulsk. än det till hvilket det blifvit remitteradt, kan det förra Ulsk. begära sammanträde med det sednare. Men då frågan är af beskaffenhet, att hvarken Gr. Mörner, eller någon annan, som jag tror, behöfver understödja motionen, så kan det ju härvid få hero, om R. o. Ad. bifaller betänk. H. Ex. Ilr Gr. o. L andtm. yttrade, att Gr. Mörner, med hvilken äfven Hr von Hartmansdorff förenat sig, visserligen anmärkt, att förevar, fråga bort behandlas af sä väl Lagsom Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., men alt icke något förslag, som kunde föranleda till propus., blifvit på grund af denna anmärkn. framställd. Gr. Mörner: Vid den utgång frågan fått, anser jag mig endast böra reservera mig emot behandlingssättet, och tror icke, att någon återreiniss är af behofvel påkallad. Allm. Besv.- och Ekon.Ulsk:s betänk. N:o 68 blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Då nu föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 69, i anledn. af väckt fråga om indragning af Förvaltningen af Sjöärendena, blef detsamma ånyo bordlagdt, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Gr. Mörner, Carl Göran Detloff.
Här har blifvit yrkadt, att samma grund skulle gälla för privatbankerna i afseende på undersökning af säkerhetshandlingarna, sorn är beslutadt för R. St:s Bank. Emellan dessa inrättningar är likväl ett helt olika förhållande. St:s Bank gäller nemi. endast den presterande handlingen såsom säkerhet för lånet. Uti privatbankerna deremot gälla alla de inlemnade handlingarne såsom säker - Den 20 Februari e. m. 535 liel, icke blott för hvar sin del af teckningssumman, utan afven gemensamt för hela beloppet, och när dessa handlingar icke uppfylla ändamålet, hvarför de aro hypoticerade, så inträder en annan säkerhet, nemi. delägarnes solidariska ansvarighet en för alla och alla för en. För öfrigt är taxeringsvärdet så olika i olika orter, ja det är till och med olika inom samma provins; ty det beror ofta på egendomsägarens intresse, att vid taxeringen uppgifva egendomens beskaffenhet så, att värdet derigenom ökas eller minskas efter omständigheterna af ägarens enskildta intresse. Ingen känner bättre egendomarnes beskaffenhet och värde, än de personer, hvilka bo i orten, och derför bör icke något visst uppskof tningsvärde antagas såsom norm för bestämmande af handlingarnes säkerhet, utan bedömmandet deraf bero af bolagets eget skön, särdeles som det gäller så väl den ene sorn den andre bolagsmannens förlust, om handlingarne icke äro tillräckligen säkra.
Jag vill ingalunda bestrida nödvändigheten af en lönereglering och löneförhöjning för Befälet inom Armeen. Jag medger den tvertom. Jag medgifver äfven, att Statens Tjenstemän ega ett rättmätigt anspråk på Representationens beviljande af medel, så vida Tjenstemännen ega för knappa vilkor till följd af, att Staten ger för litet för den tjenst den fordrar; och på Representationens biträde med råd och upplysningar i fråga om nödiga reformer, ifall Embetsmanna-personalens knappa lönevilkor befinnas hafva sin orsak endast och allenast uti en felaktig organisation. Det är således icke löneregleringen och löneförhöjningen jag vill bestrida. Men det är deremot en enda skillings, mycket mera den af StatsUtskottet föreslagna summans, beviljande från Representationens sida, som Den 21 Maji e. ra. »79 jag på det hogsta bestrider. Första frågao Representanten mäste göra, och den lian måste söka få hesvarad, innan han kan yttra sig om de hegärde bidragen, är naturligtvis den t Betalar Staten för de tjenster den fordrar uppfyllda för litet? Man måste göra en noga skillnad emellan denna fråga och emellan en annan, som möjligen af de flesta torde göras, den nemligen: Eger den nuvarande Embetsmannapersonalen tillräckliga löner att lefva på? Nödvändigheten af att gora en noga skillnad emellan dessa båda frågor; och tydligheten af att på dem icke alltid, ja jag tror man skulle kunna säga aldrig, samma svar kan följa, torde vara för en hvar klar; emedan, genom en felaktig organisation, Staten kan ega en tvåtill tredubbel Embetsmannapersonal emot hvad som är behöfligt i och för utgörandet af de tjenster, som Staten nödvändigt fordrar, och således Embetsmännen, knappt betalda, möjligen kunna svälta, under det Staten icke allenast tillräckligt, utan till och med Öfverflödigt, betalar för de tjenster, som densamma fordrar. — Då nu, efter hvad jag begriper af saken, den forsta frågan, eller den: Betalar Staten för litet för de Militärtjenster den under freden nödvändigt behöfver uppfyllda, omöjligen kan besvaras med annat än:
Man har icke eller kunnat framvisa något enda exempel utom detta på den mindre nyttiga följd, som den rätt grundlagarne tillagt Högsta Domstolen att utfärda lagförklagar har medfört. Men man kan tvertom anföra en mängd andra exempel, der lagförklaringar varit af Högsta Domstolen gifne, och blifvit af en allmänt välgörande verkan för landet. Såsom skäl lill bifall för förslaget har här blifvit anfördt, att grundlagarne icke kunna ändras annorlunda, än vid hvarje riksdag, efter derom vid föregående riksdag väckt förslag, och deraf bar man dragit den slutföljden, att någon förklaring öfver civilcriminaloch kyrkolag ej eller behöfde emellan riksdagarne äga rum. Jag möter denna anmärkn. med den erinran, att grundlagarne hafva med sig det egna förhållandet, att de skola efter ordalydelsen tolkas, denna må leda till hvilket resultat som helst. Så förhåller sig icke med de öfrige lagarne, emedan lagstiftaren sjelf har, åtminstone i domarereglorne, tydligen uttalat sin mening, att marn skall tolka lagen efter dess rätta förstånd, emedan bokstafven dödar och anden gör lefvande. Det är således denna tolkning af de allmänna lagarne, som understundom sker oriktigt, och det är den mörka meningen af dem, som understundom påkallar ett förtydligande, på det att dessa lagar skola kunna efter en enda grund i hela riket tillämpas. När förhållandet är sådant, då är det icke af ringa vigt, att ett stadgande i grundlagen qvarstår, som gör det möjligt att fullgöra hvad denna nödvändighet oafvisligen bjuder. Likaledes har man frågat, huruvida de lagförklaringar, som Högsta Domstolen hittills meddelat, varit nyttiga. Med undantag af 3C0 Deil 21 September f> m. en enda vet jag sannerligen icke, att de varit onyttiga, och för öfrigt, om man vill begagna denna fråga, såsom ett skäl att bifalla förslaget, så skulle jag i min ordning kunna fråga, om de lagar, hvilka blifvit af R. St. och äfven af den andra statsmakten antagna, alltid varit nyttiga. Beklagligtvis har erfarenheten visat motsatsen. Det är icke mer än tio år sedan hos R. St. väcktes, till Konungen frambars och af K. M. gillades ett lagförslag rör:de försäljning af lösegendom.