Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täcktes meddela den nådiga föreskrift, att det antal hästar, hvarmed en entrepreneur bör vara försedd, för att vid anfordran de resande tillhandahållas, icke får bestämmas högre, än till det antal, som under förut varande förhållanden vid gästgifvaregården varit för resandes fortkomst tillgängligt, samt att tiden för de derutöfver erforderliga hästarnes framskaffande skall bestämmas i förhållande till de nuvarande reserv-hemmanens aflägsenhet från stationen; äfvensom att E. K. M:s befallningshafvande måtte i nåder anbefallas, ej mindre att, der sådant utan förnär Dih till R. St. Skrifvelse> N.o 58. mande af laglig rätt låter sig göra, föranstalta derom, att gästgiveri rörelsen varder med entreprenaden af skjutsen förenad, än ock att, i händelse stationernas förläggande till andra hemman i närheten af de nuvarande gästgifvaregårdarne skulle underlätta entreprenaders ingående och lokala förhållanden derför icke lägga hinder i vägen, för sådana förflyttningars tillvägahringande vidtaga nödiga åtgärder. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 April 1848. Uppläst och godkändi hos Ridd och Adeln den 12 April 1848. Preste-ståndet den 12 Borgare-ståndet den 12 Bonde-ståndet den l5 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring i Kongl förordningen den 10 Juni 18ft, rörande vilkorliga utmätningsresolutioner i vissa fall.
Han lät mycket gälla, som han ej fullkomligen gillade, sköt ifrån sig mycket, heldre än att ogilla skarpt; ehuru hans i alla afseenden bestämda öfvertygelser nästan kändes såsom en osynlig mur. Men ett bifall, eröfradt öfver hans förstånd, hade en värma och ett värde, som den aldrig kan glömma, hvilken i någon mån haft den lyckan att deraf blifva delaktig. Min framgång syntes stor, i den tiden ännu mer än nu. Sådant hade gjort personers lycka. Mig förvirrade den ännu mer än den smickrade. Man talade om tidig, förundransvärd mognad. – Min Gud! Jag var, eller rättare, (ty jag vill alldeles ej neka det förledande af ögonblickets bifall), jag blef allt mera tröstlös öfver min omognad. Ingen ting är att misstro så, som tidiga framgångar. Man borde bli rädd för dem. Man talar om Ungdomens lycka. Och ej vill jag förneka en känsla, så allmän och naturlig, som den för vårens fägring och morgonrådnans prakt. Men finge jag omlefva någon del af min lifstid, jag toge den tidigare eller senare. Af ungdomens lycka har jag föga att säga. Ej såsom ägde jag att klaga öfver yttre olyckor: – jag hade i afseende på min ställning intet att önska – ej heller öfver ovanligt svåra förvillelser: jag har genomgått lidelsernas stormar, ej utan stora faror, men utan skeppsbrott. Men väl minnes jag hvad som under hela denna tid var föremål för min afund, en känsla, som eljest är mig främmande. Det var deras lott, som af naturen äro utrustade med bestämda anlag, hvilkas utveckling, de må vara stora eller små, fortgår i jemn ordning. För dem lägger dag efter dag en liten summa till lifvets facit: det är ett fredligt, stilla förvärf, som växer tillika med deras inre lycka, och sprider lycka omkring sig. Jag tyckte mig sakna allt sådant. Ingen har varit så utan sjelfförtroende. Det enda, hvaraf jag hade medvetande var en oändlig förmåga att emottaga, en receptivitet utan gräns, men så utan sjelfbestånd och liksom utan personlighet, att det ofta var mig som om en skugga skulle kunnat undantränga mig och taga min plats.
Vi<l förnyad föredragning af Lag Utskottets den 23 Januari afgifne och sisth Pleni-dag på bordet lagde utlåtande, angående yrkade åtgärders vidtagande till Sjö-Lagens öfverseende; blef detsamma af Hedervärda Bonde-Stån, det bifallit, . S. IX Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet? den 26 Januari detta år afgifne och sistleden Pleni-dag på bordet lagde betänkande i anledning af gjord hemställan om Comministrarnes befrielse ifrån skjuttsnings-skyldigheten för sine Boställen under krigstider, blef vid nu skedd förnyad föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit ; Hvarom Expeditions - Utskottet vördsammast skulle underrättas. S. D. Prof. Utdrag d. 7 Febr, 1818. 89 S. D. När Allmänna Besvärs-' och Ekonomi-Utskottets den 26 Januari detta år afgifne och sista Pleni-dag på Bordet lagde Utlåtande, rörande vissa omständigheter vid Indelte Begementernes Beklädnadssätr, nu åter föredrogs, blef detsamma efter framställd proposition af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit. S. D. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 2Ö sisth Januari afgifne och sista Pleni-dag på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Mantalsskrifningars och Uppbördsstämmors förrättande inom hvarje Socken , blef vid förnyad föredragning af Hedervärd. Bonde-Ståndet bifallit. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsohh Ekonomi - Utskottets den 26 sisth Januari afgifne och förleden Pleni-dag på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af Kongl. Förbudet c-mot bruk och nyttjande af arbetadt
Jag tror alt den säkerhet, i hvilken vi tro oss kunna inslumra, den kan man likna vid ett sömntillstånd, från hvilket vi på ett förfärligt sätt kunde vakna. För öfrigt hafva anmärkningarne varit så mångsidiga och af så föga vigt, att jag ej kunnat i minnet uppfatta dem alla, utan anhåller att framdeles, örn mig så godt sy - Den 17 December f. m. nes, få upptaga och besvara dem, sorn sådant förtjena. Friherre Anckar swärd: Då jag anmälte mig, var det endast för att rätta elt misstag i anseende till den syftning man velat gifva åt mitt anförande; men sedan Herr Grefven och LandtMarskalken så fullständigt uppfattadt min mening har jag intet att tillägga. Herr Tham: Jag skall ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med något tillägg i sjelfva hufvudsaken. Jag tror den vara så utredd, att ingen vidare utveckling beliöfves, och jag känner för väl, att då man förälskat sig i elt systéme, finnas inga bevis så starka, att de kunna rycka en derifrån. Det är blott i afseende på en Ledamots yttrande om Brukspatronernes intresse, som jag ber att få anföra några ord. Jag är viss på att han ej riktigt uppfattat saken. Något aristocratiskt jordbruksintresse bar ej haft tillfälle att utbilda sig förr än några få af de senare åren; ty så länge Landet ej hade Spannmål öfver sitt behof, kunde ett sådant intresse ej uppstå. Att Bruksägare numera ej hafva intresse i Spannmålens nedfällande, lärer bevisas deraf, alt Bruksägares behof af Spannmål är n^cket förminskadt. Förr köpte de visserligen betydligt Spannmål, men genom de högt uppdrifne prisen på säd för i5 å 20 år se - 112 D<-;n 17 December f. m. elan, och genom svårigheten att afyttra jernet, blefvo de satte i nödvändighet att odla •jorden.
Krigsmanshus Wadstena; anmärkning vid Kongl. Förordningen, rörande Rusthålls-afgifterna till 44» 4^* Kyrkohemman i Halland, de så kallade; anmärkning vid behandlingen af ett mål rörande, 24. L. Lyngåkra Kyrkohemman; anmärkning emot föredragande åtgärder vid ett mål angående 40. Lag-förklaringar; om erforderligheten af Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction å de, som af Högsta Domstolen meddelas. 5o, 61, 62. M Magasins-Directionenj, f. d. Allmänna; anmärkning vid behandlingen af anmälde anledningar till åtal emot 3a. Militaira Tjenstemän Adeliga; angående desammas rättighet att, på grund af fullmagt, taga säte och stämma vid Riksdag 23. Militice-Boställs-Cassan; anmärkning vid skedd disposition derå, för inköpet af ett boställshus åt Secund-Chefen vid Kongl. Lif-Regements-Brigadens HussarCoi’ps 13. 4 Register öfver Constit. IJtsk. Betårikanden. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Besiv och Ekon, Utsk. Betänkande», 299 8tt i behörig tid klaga öfver sådane beslut, samt de, genom underlåtenhet deraf, sjelfva §t beslutens gi II ti g het lemna ett vitsord, utom hvilket de samma skulle vara utan ändamål. Vidare, och då vid Sockenstämmor endast förekomma, huru Socknens gemensamma angelägenheter skola besörjas, men icke sådane tvister om enskild rätt, som tillhöra domstolars afgörande, och följaktligen icke heller frågor, i hvad mån byggnad och reparation ä Prestegård skall af Pastor eller Socknen utgöras, finner Utskottet för sin del, att något stadgande, rörande Pastors Räfaktighet i några af de vid Sockenstämma förekommande mål, så mycket mindre varit nödigt, sorn Konungens Befallningshafvande, den der utöfvar en mera egentligen ekonomisk ämbetsmyndighet, enligt Kongl. Brefvet den 3L Maj 1808, icke anses jäfvig i sådane ärender af allmän ekonomisk beskaffenhet, som dess pröfning tillhöra.
En penningeförsträckning är icke annat än ett frivilligt contract, tvänne parter emellan, hvaraf fördelen å ena eller andra sidan beror af tillfälliga omständigheter, hvadan ock friheten att tillgodose eget bästa icke synes mera i detta än andra fall böra inskränkas af den positiva lagen. Man har ju lemnat friheten oinskränkt att vid utborgning af varor betinga hvad pris man behagar. Begagnas icke denna utväg dagligen till oskälig vinning på en osäker gäldenär, eller att bedraga den obetänksamma enfalden? Ja — man saknar icke flerfaldigt exempel derpå, att ocker, oåtkomligt inför lagen, bedrifves sålunda, att t. ex. långifvaren förvandlar låne-aftalet i ett penningeförsträck på framtida leverering af varor, hvilka låntagaren utfäster sig att lemna till så lågt pris, att vinsten härigenom blifver långt större, än om verklig långifning emot hög ränta egt rum. Man saknar icke eller många exempel derpå, att vid låne-operationer en större del af capitalet på förhand afdrages utan afskrifning pä det reverserade beloppet. Man skyr likväl hvarken skam eller mened att eröfra den nesliga vinsten. För min del anser jag, att det allmänna omdömet i alla fall kommer att stämpla den med namnet och skammen af ockrare, hvilken utöfver den vanliga räntefoten begagnar sig af en medinenniskas ögonblickliga förlägenhet lill oskälig vinst eller bedrager den värnlösa enfalden, och härigenom beredcs all erforderlig controll på procenteriet. Sådana operationer lära i alla fall utöfvas lika hemligt, som förut, och blifva hvarken mer eller mindre åtkomliga inför lagen. Derföre återstå i min tanke inga giltiga betänkligheter emot att frigöra räntan och låta densamma regleras af dess naturliga bestämmare. Sedan myntvärdet blifvit stadgadt, är faran i detta afseendet så mycket mindre. Vi hafva flere andra länders lyckliga erfarenhet att härutinnan åberopa.
Hr von Troil, Emil: Jag skulle verkligen, i öfverensstämmelse med Hr Lagerhjelms yttrande, tro, att förhållandena visa sig nu väsendtligen förändrade emot hvad som ägde rum då Gr. Horn gjorde den framställning, som han nu för R. o. Ad. omtalat. Jag förmodar, att de fleste ledamöter af StatsUtsk. då ansågo troligt, att riksdagen skulle komma att slutas ungefärligen vid denna tid eller möjligen under nästa månad; och för sådan händelse måste äfven jag medgifva, alt jag betvifla!' det någon ordentlig revision hade kunnat medhinnas, örn det nu, enligt hvad i Talmans-conclaven blifvit utredt, är sannolikt, att riksdagen kommer att fortfara större delen af vintern, så visar sig saken i helt annat ljus, och jag får hemställa, om icke Hr Lagerhjelms motion, för att vara fullständig, borde omfatta äfven Riksg.eontorets och Bankens räkenskaper för år 1839. Frih. Cederström: Jag har före delta haft tillfälle 17 H. 12 9° Den 18 November f. m. att vara ledamot af StatsUtsk. och då, såsom ordförande på inkomst-afdelningen, reviderat statsverkets räkenskaper, samt vet, att man kan ganska makligt medhinna en sådan revision. tillika med hvad i öfrigt åligger StatsUtsk:s ledamöter att förrätta, och det till den grad, att vid 1818 års riksdag, då jag var ordför. i inkomst-afdelningen, fullbordades icke ensamt revision af räkenskaperna efter niistförulgångna riksdag, utan dermed gicks tillbaka för 10 år, hvarvid åtskilliga förbiseenden af föregrde revisorer och StatsUtsk. upptäcktes. Det är dessutom alldeles oförsvarligt att lala om att icke hinna med revisionen på 4 månader, då den måste gå i bredd med Utsk:s uppgift om statsverkets inkomster. Inkomst-afdelningen har ingen rättighet alt på god tro framställa statsverkets tillgångar enligt Stals-contorets uppgift, utan Utskts ledamöter skola med egna ögon se och med egna luifvuden bedomina förhållandet. Hr Lagerhjelm:
Och det är denna, hittills pä Högsta Embetens Stat förde, men nu, enligt vell antagne principen pä Allmänna Jndragnings-Staten flyttade Löne-fyll uad, 5tte Band2:dra Asd. 37. 522 Den 12 Zebruarii. nåd, som af Bonde-Ständet blifwit ansedd säsom Pension och pä sadan grund föreslagen au indragas. Men som detta icke är någon pension, utan en »verkelig lön, som Deras Excellencer säsom Riksens R'd innehaft, och deraf Deras Excellencer, äfwen om de icke arv i tjenst, i grund af gällande Författningar, wore berättigade, säsom öfwer 70 är gamle, att bibehälla; Sä har Staks-lltffottet icke ägt den ringaste anledning, att deruti tillstyrka nägon minskning. Och förmodar Stats-Urjkotcet, att den wärda Ledamoten af det H derwärda Bonde-Etandet, ester en sädan erhällen uplysning om rätta förhällandet, lärer finna det hwarken rätlwist eller wärbigt Riksens Ständer att wäcka nägon fräga emot af Riket och det allmänna sä föMeme män, om nägon indragning af hwad de esker innehafwande Fullmagter lagligen innehasma. 2.0 Angående Swea Zof-RLttS Stat. Slats-fltlkotkel har ifrån denne Stak uppå All. manna Jndragnings-Staten flyttat Hos-Rät»s-Rädet Ler^LnltrLKle med dest innehafwande Hof-Rätks Räds lön ja om pen ron, emedan han säsom öfwer 8o är gammal icke pä mänga är givrt nägon tjenst och pä
N:o 137. om upphörande af hvad i lag och särskilda författningar stadgas om rättighet till. Motion N:o 88. Lag-Utsk. Betänk. Nio 59. B. St. underdån. Skrifv. Böter, angående anvisande till landstingens disposition af alla nu lill Staten och de fattiga ingående böter. Motion N:o 403. Sammans. Statsoch LagUtsk. Betänk. N:o 43. ådömda för oloflig bränvinstiIIverkning eller försäljning, angående deras förvandling till enskildt fängelse i stället för nu stadgadt fängelse vid vatten och bröd. Motion N:o 421. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Nio 2 samt Mein. Niis 3 och 12. B. St. underdån. SkrilV. N:o 156. Carlberg, August, från Hallands län, Motion N:o 192, om rättighet för qvinna, som fyllt 25 år, att sjelf utöfva den rätt, som enligt lag tillkommer giftoman. Lag.-Utsk. Betänk. N:o 33 samt Mern. Niis 49 och 75. B. St. underdån. Skrifv. Nio 203. Motion Nio 193, om ändring i 8 kap. 7 § Arfda-balken i fråga om arfsrätt åt oäkta barn. Lag-Utsk. Betänk. Nio 69, Utlåt. Nio 76 samt Mern. Niis 84 och 88, B. St. underdån. Skrifv. Motion 17 Carlberg, Allgust, frän Hallands län, Motion N:o 447, om förbättring i Folkskolelärares lönevilkor, deras pensionerande samt bela personliga skyddsafgiftens, jemte särskildt statsanslags anvisande härtill. Stats-Utsk. Utlåt. Motion N:o 448, om statsanslag till lön åt en Djurläkare i Fjäre och Wiske härad, med station i Kongsbacka. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv.
Såsom motsatser i den föreslagna voter:s-propos:n har Serskildta Utsk. lipstadt, å ena sidan, den afgift, som skall utgå efter kannetalet, och å den andra, den afgift, som skall debiteras af Taxeringskommittéerna. Den förra afgiften är beslutad af 3:ne Stånd, den sednare af BondeSt. Nu ogillar Gr. Lagerbjelke denna upställning af voter:s-propos:n och säger, att nämnde afgifter icke kunna ställas emot hvarandra, emedan den ena är en afgift till Slaten och'den andra en afgift till kommunen. Frågans lösning beror således derutaf, huruvida kannetals-afgiften bör betraktas såsom en kommunalafgift eller icke. Går man då lill 60:de §:n R. F. för alt efterse, hvilka afgifter deri uptagas såsom bevillningseller Slats-ofgifler, så finner man, att ”till dessa sednare (eller Bevillningar) räknas Tulloch Accismedlen, Postmedlen, Charlae-Sigillatae-afgiflen, husbthofs-brännerimedlen, samt hvad R. St. dessutom serskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga” eller den s. k. Allmänna Bevillnm. Jag skulle tro, att den afgift, som här är i fråga, kan, såsom drabbande konsumenterna, närmast hänföras lill Accis-medlen, meu vill man icke detta, så måste man likväl erkänna, att afgiften är en bevillning å bränvinsförsäljningen, hvarföre den skulle komma alt hänföras til! kathegorien af de medel, hvars anskaffande R. St. vid hvarje Riksdag serskildt sig åtaga. Men kan afgiften icke hänföras lill någon af de i 60:de §:n R. F. upräknade bevillningar, så vill man måhända draga densamma under någon af de afgifter, hvilka äro uptagna i 3:dje §:n Ansvarighels-lagen och dem K. M. eger att utan R. St:rs samtycke pålägga. Denna § stadgar
Domstolsbeslut af den beskaffenhet, alt de, enligt Lagens stadganden i Utsökningsoch Rältegångs-Balkarne, böra, oaktadt den tappande partens ändrin^ssökande, gå i fullbordan, och Utskottet ej inser något giltigt skäl, hvarföre icke äfven sådan utmätning, hvilken i nyssnämnde ordning verkställes, skulle medföra lika säkerhet med utmätning till följd af laga kraft vunnet beslut, helst i alla dessa fall enahanda åtgärder med godsets upptecknande, värdering och försegling, eller skiljande från gäldenärens bo, måste vidtagas, samt borgenären, vid ifrågavarande förhållande, ej får det utmätta godset lyfta utan emot borgen så alt, om hans fordran sedermera ogillas, och utmätningen följaktligen till all verkan förfaller, någon skada af den möjligen skedda lyftningen icke kan uppkomma; finner Utskottet sig böra motionen i så måtto biträda, att Utskottet vördsamt hemställer, Bih. till R. St. Prot. l83f. 7 Sami. 1 Afd. % to:de Häftet. Lag-Utskottets Betänkande N.o SS. det måtte de i 2:dra punkten af 3o §. Concurs-Lagén den 12 Mars i83o förekommande orden ”efter utslag, som 'vunnit laga kraft” utgå och i stället införas orden ”i laga ordning” så att denna $. erhåller följande förändrade lydelse: Under anslagstiden må betalning lyftas för de fordringar, som, efter 3, 4 oc^15 &. i iy Capitlet Handels Balken, med förmånsrätt utgå böra, så ock för gäldenärs utskylder till Kronan sista året. Har för någon borgenärs fordran lös egendom blifvit i laga ordning i mät tagen och satt i allmänt förvar, eller under utmätningsmål försegling; njute ock han rätt till betalning utur den utmätta egendomen, ändå att den ej före concursens början hunnit säljas eller ur gäldenärs bo uttagas. Har under anslagstiden fast egendom blifvit såld, efter thy i 16 $. sägs; håfve ock inteckningsägare rätt att sin fordran lyfta. Trenne Ledamöters särskilda yttrande bifogas.
Fru Heine förändrade icke en min, men den gamla kvinnan i svarta hufvudduken skyndade ditin och lät dörren stå på glänt. »Bed den främmande damen stiga in», ljöd en manlig röst med ett skarpt och nervöst tonfall der inifrån. Fru Heine drog sig tillbaka, lemnande vägen fri, och den främmande gick genom salen hän mot den halföppna dörren i fonden. Hon trädde in i ett rum så skumt, att hon i början ingenting kunde urskilja. Drifhustemperaturen der inne gjorde, att blodet steg henne åt hufvudet. Hon trefvade med handen framför sig och fick tag i ett föremål, som hon strax derpå urskilde vara en skärm. Hon gick förbi den och såg der bakom en låg bädd, mot hvars hvita hufvudkudde en mans ansigte otydligt aftecknade sig. Strax derefter höjde sig en hand ur dunklet och sträcktes emot henne. »Ni kommer der nerifrån, hör jag? — Han sade det med ett vemodigt tonfall, och hon tyckte sig förnimma liksom ett svagt eko af en suck, som dog bort. »Ja, jag har fått i uppdrag att öfverlemna» — hon kunde icke finna ett ord mer. Hon visste knappt hvad hon sade, så upprörd var hon i detta ögonblick. Hon räckte nothäftet med det sirliga röda sidenbandet ner mot sängen och det mottogs af samma bleka, genomskinliga sjuklingshand, hvars mjuka tryckning hon nyss förnummit. »Är ni fransyska?» frågade han. »Ja och nej. Jag är född tyska, men jag har lefvat min mesta tid här i Paris.» Hennes ögon hade börjat vänja sig vid den skumma dagern och hon såg nu, hur mannen i sängen löste upp sidenbandet kring notrullen och lyfte upp hufvudet från kudden för att kunna läsa. Hon såg och såg på detta egendomliga hufvud — ett lidande Kristushufvud från någon af de italienska mästarnas taflor.
VI. U. 164. A. 183. — N:o 8. till Rikets Ständer, angående medel till slutligt liqvideraude af köpeskillingen för en till ny lokal för myntoch controllverken inköpt egendom, äfvensom till betäckande af öfrige med dessa verks flyttning förenade kostnader. I. 44. II. 108. VI. B. 229. A. 319. VII. E. 172. — N:o 9. till Rikets Ständer, angående nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparräntan från hvart 10:de till hvart 30;de skeppund af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs Län skyldighet alt in natura till bergslaget leverera deras hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol. I. 44. R. 107. II. B. 398, 458, 536. A. 554. III. E. 9. — N:o 10. till Rikets Ständer, angående upphörande, emot vissa vilkor, af Rolebällarnes vid båtsmanshållets
För 2,000 dragare-dagsverken, då högst 32 sk., nu 1 R:dr B:ko, stalldrängs-aflöning inberäknad, en skillnad af » » 666 32. År 1839 voro bi-utgifterne icke högre än 12,000 R:dr årligen och med 70,000 R:drs anslag och 3:ne arbets år, således inalles 36,000 B:dr. Nu uppgå de till 14,400 R:dr för år och alltså, då, med 70,000 R:drs anslag, 6 år måste användas, inalles till 86,400 R:dr, föranledande en tillökning af » » 50,400 Summa B:ko R:dr 198,983 16. eller i rundt tal 199,000 R:dr, hvarmed kostnaden för befästningen på Rindö måste beräknas till minst 458,000 R:dr och på Tallholmen till 409,000 Riksdaler.
Derjemte hafva i Utskottet lbrevisats åtskillige Kongl. Coniin issi oneus af åren 1669 och 1670 domar, deruti nyssnämnde Recess antagits såsom gällande Lag för Halland, samt k v t korna, på grond af de Danske lagarne, blifvit tillerkända rätt lill städsmed al sina gårdar och jordar. Med föranledande af dessa och flera andra omständigheter, samt då Utskottet, för detta vid flera Riksdagar omhandlade ärendes bringande till ett önskvärdt slut, tror enda möjliga och tillika lämpligaste sältet vara, alt en allmän undersökning eger rum, om och hvilka af de under flere olika förhållanden tillkomne så kallade kyrkohemmanet! i Halland tillhöra Kronan, eller kyrkorna, roen derjemte livselden mera än sannolika förmodan, ali vederbörande, i sakens närvarande skick, icke skola finnas benägne att antaga det jemnknings-förslag, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, har Utskottet funnit det vara ulan ålit ändamål att nu föreslå grunder för någon öfverenskommelse emellan Kronan och kyrkorna, angående jordegandeoch dispositions-rätlen till meranamnde hemman, hvadan Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer, jemte förklarande, det de icke kunna till högslberörde Nådiga Proposition samtycka, måtte i ununderdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:l, på sätt i Nåder pröfvas tjeniigast, låta verkställa en allmän undersökning, hvarigenom må tillförlitligen utrönas, om och hvilka af de så kallade kyrkohemmanen i Halland tillhöra Kongl. Majrt och Kronan, samt böra af Kronan med äboer förses, eller äro af den beskaffenhet, alt kyrkorna och presterskapet till desamma hafva jordegandeoch dispositionsrätt. Stockholm den 23 Januari 1845. StaU-UtikolteH IIllålande, N:o 182. ■Reservationer. Af Doclov Stenhammar: ”Allmän undersökning om eganderälten till HalSäöska kyrkohemmanet! förutsätter alt denna äganderätt vöre i allmänhet tvifvelaktig.