Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Och som derjemte Bruksidkaren Owen, hvilken för mer än 20 år sedan, genom Regeringens åtgärd hit till Riket inkom, och härstädes användt den verksammaste delen af sin lefnad, till stort gagu för det all - Betänkande»!, N.‘o 217. 437 männa, men till föga enskild fördel, synes vara förtjent af något understöd, för att vid en tilltagande ålder och genom oafhrutna mödor ådragen sjuklighet, se sig för sina återstående dagar tryggad mot behofvet, anser Utskottet, under öfvertygelse, att sällan någon penninge-uppoffring å det allmännas sida varit till ett mera ädelt ändamål använd, sig böra tillstyrka: det R. St:r måga bifalla, att Bruksidkaren Owen får å Allmänna IndragningsStaten under den serskildta Titeln: Beneficier och Benådningar, uppföras, till åtnjutande under sin lifstid af en årlig gratification af 2000 R:dr B:co, samt att till K. M:t underd. anhållan jemväl härom frambäres. Reservation: Emot Utskottets tillstyrkande af en årlig Gratification åt Bruksidkaren Owen, har Ilr Prosten Östberg reserverat sig, under yttrande att, då man öfverlemnat till K. M:t att bevilja Owen anstånd med återbetalningen af dess skuld till ManufacturDiscont-Fondcn, tillbörligt afseende redan derigenom blifvit lemnadt åt hans verksamhet och förtjenster och att det till nästsaramankommande R. St:r borde öfverlemnas att vidtaga beslut, huruvida den belägenhet hvari handå kan sig befinga, förtjena!- att af R. St:r serskilt behjertas. Beta nka nden, Nto 218. 441 N:o 218. Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets, under N:o ior, den 8 sistl. gen af 5 st. Kronan tillhörige
Wi arbeta icke nu för att bewisa hwad Kronan fädt eller intet fatt — det tillhör Stats, Utstottet. Men emedlertid kan ingen motstrida hwad som i Konungens Nådiga Proposition anföres, att Sjökulls, inkomsten (nemligen i allmänhet, icke den iFörBihgng. Nro i3s. slagen S0I8 Den Z2 Julli. slagen päräknade) förlorat genom Landttullarnes sndragning, enär derigenom den inre Bewakningen i baderne förut anwändbar för bada intraderne och lönt af Landrtulks, medel, nu mäste af Siötull, det ware sig gammal elier tillökad Sjötull, underhällas. Da jag vf hwad hos Beredningen salunda förekommit icke blifwit nog upplyst för att dela Beredningens tanka i de mörka färgor, hwarmed den såsom stmföljder af dej; andragandcr, maiak det stadeliga af Landtlulls-afgiftens återställande och det i ordalag som jag pä intet satt sinner stä tillsammans med den liberala framställning af ämnet Kongl.
Men sanningen är att jag sjelf lider deraf kanske lika djupt som han. Det ena med det andra gjorde att jag kände mig beklämd. Den ängslan kom öfver mig, hvilken jag alltid erfar då jag vet mig ha tillfogat någon en smärta. Tårar klämde sig upp i min strupe som om jag skulle qväfs. Då jag blef ensam kastade jag mig på min säng och grät öfver min egen dumhet. Hur hade jag kunnat glömma att den som vill ega ”vänner” aldrig får säga dem obehagligheter! Hon sökte upp mig. Hå, hur det frestade på det styfva sinnet att böja sig! Också jag hade svårt att svara i otvungen ton. Det der fruntimmersaktiga bä! Sitta och bli stucken för en bagatell, som säges halft på skämt! När jag kom ned i salongen gick Jönsson der och såg missmodig ut. ”Vi voro allt stygga mot fröken Anna Erika.” ”Det var ju egentligen jag.” ”Åh, jag hade också en del.” ”Man skall inte försöka att vara uppriktig. Det kan inte fler än två.” Han såg fundersam ut. ”Det tror jag också.” Boaröd d. 10 Aug. 85. ”Det är inte godt när det fins endast ett par byxor i huset,” sade Annette i går helt förtroligt till mig då hon kom på tal om Jönsson. Hon kan ha rätt. Man kan icke gerna tänka sig en svårare frestelse till egenkärlek än detta måste vara för honom. Allt som egnas honom derför att han är ensam, kan han vara böjd att taga åt sig personligen. Och hvad för tankar skall han då få om sig sjelf! Först gamla Signe, sedan Karin, Anna Erika och Sofi.201 Han är medelpunkten kring hvilket allt vänder sig. Han behöfde endast räcka ut handen och taga. Hur kan han tänka på att han är ful, bondaktig och okunnig! Äfven jag visade honom intresse. Från barndomen fins klasshatet, härtill kommer nu en omåttlig genom alla yttre omständigheter befästad egenkärlek. Han är till tjurskallighet egensinnig, alltid mot strömmen. Han är öfvertygad om sin oemotståndlighet, men vill icke begagna den. Allt böjer sig, med knot eller i beundran, men det böjer sig ändå.
Det har vidare under diskussionen blifvit yttradt, att om man läte saken hafva sin gång, så skulle massorna nog finna sin uträkning vid att lösa ut banken, och att detta förhållande åtminstone har egt rum vid åtskilliga föregående tillfällen. Jag nekar visst icke för, att så verkligen varit förh:det vid ett par Den 19 September f. m. 229 konkurser, men jag kan tillika tryggt försäkra, att det haft sin anledning deri, att någon person stått utanför, som funnit med sin kassas interesse förenligt att hjelpa till vid utlösningen. Om ej Hr Printzensköld vore så förskräckligt ond, skulle jag vädja till honom, om han ej haft sig bekant något om detta förhållande. Då jag således ej kan föreställa mig att R. St:rs bank skall betraktas som någon upfostrare af handelscorpsen, utan som förvaltare af de fonder, banken eger, måste jag fortfarande yrka bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Flach: Då jag talade om de sväfvande sifferbeloppen, så ber jag få nplysa att jag dermed ej menade annat, än de sväfvande kalkylerna, som Utsk:t, i fråga om de protesterade vexlarne, från början upgjort. Att dessa kalkyler ej kunna annat än aproximativt upgöras, är visserligen sannt, men nog bör man hafva rättighet att fordra, att de åtminstone, helst då det är fråga om så jemförelsevis obetydliga belopp, sora de nu förev:de, böra närma sig verkligheten på 10 eller 20 tusende rdr nära. I BankoUtsk:ts Betänk. N:o 6 förekommer en upgift på hvad banken skulle komma att förlora på de protesterade vexlarne; beloppet upgifves der till 12,000 rdr, men när detta Betänka inkom, blef man i stället öfverraskad med en summa utgörande 71 tusende några hundra rdr. Häraf synes tydligen huru stor tillit man i allmänhet kan fästa vid approximativa kalkyler.
St:rs godkännande öfverlemna följande Hufvud grunder på hvilka Utskottets Beräkningar i förevarande afseende hvila. Åt Herrar Fullmägtige i R. Sttrs RiksgäldsContoir uppdrages att uppgöra accord om ett lån af Två Millioner R:dr i Svenskt Silfver Specie, gamla myntfoten, på de förmonligaste villkor. i:o Räntan blir högst 4 procent, hvilken erlägges till hälften hvarje halft år, och såsom amortissementsfond anvises den högre årliga ränta och Capital-afbetalning å primitiva Capitalet som, genom utlåningen, till Riksgälds-Contoiret inflyter; hvarigenom detta Lån på omkring Zj år blir liqvideradt. a;o Obligationerne utställas antingen i Svenskt Silfver Specie eller ock i Utländskt mynt. Kommandes räntebetalningen och amortissement att verkställas V'- 3go Stats-Utskottets antingen i Stockholm eller å Utländsk ort, allt efter som derigenom de lindrigaste lånevillkor kunna för Staten betingas. 3:o Lånet må hälst emottagas uti 2 å 3 terminer under loppet af innevarande och nästkommande ijr i83r. 4:o
BankoUtsk. föreslagit upställningen af 215 §:n, kan jag icke gilla, serdeles derföre, alt Utsk. derigenom velat gifva företräde för enskildte bolag, att öfvertaga Låne-rörelsen, och afskilja RiksBanken från delaktighet i och kontroll öfver de nya Filial-bankerne, på samma gång, som Utsk. bibehållit, såsom en utväg för inrättande af Privat-banker, att öka lånerörelsen vid nuvande Låne-kont., hvilket sednare sätt, jag anser såsom den sämsta utvägen, som Riks-banken kan vidtaga, för alt understödja rörelsen, och göra sine medel fruktbara, då dels Låne-distriktens större omfång, och den större likgiltighet som måste ega rum vid förvaltningen, af tjenstemän utan enskildt intresse, alltid blifva olägenheter, vid nuvande Diskontlåne-kont., hvilka bidraga till Bankens stora förluster genom minskad kontroll å låntagarnes säkerhet, och utgör hinder för vidtagande af förmånligaste utvägar för Bauk-angelägenheternes bedrifvande. Hr von Hartmansdorffs yttrade mening att en förening emellan Riks-banken och enskildte aktie-egare icke är möjlig, vill jag bestrida och skall hafva äran närmare utveckla, men måste nu, vid 215 §. 1 morn., (under förutsättning att återremiss beviljas och mine åsigter om en - 156 Oen 21 Juni. skildle aktie-egares inträde uti Bankens lånerörelse kunna göra sig gällande) yrka den förändring, att, på 3:dje raden förekommande orden ”Enskildte Bolag” utbytas mot ”Filial-bank, äfvensom alt på 5:te raden i samma mom. ordet ”antingen” måtte försvinna och uti slutet af mom. hela meningen utgå frän och med orden ”eller ock om” till och med ”vederbörande låne-kontor". Då betänk, i sin helhet nu kommit under öfverläggning, lager jag mig friheten äfven behandla den sednare förekommande §:n om bestämmelser för Filial-banker, och anhåller om II. Ståndets öfverseende, då jag mäste blifva vidlyftig, för att kunna framställa mina åsigter och skälen dertill.
Dessa äro hufvudsakligen bibehållne; de ändringar, sorn uti motsvar. §§ af projectet förekomma, hafva endäst mer fullständighet till ändamål; hvartill onekligen hörer den utveckling, sorn ämnet uti morn. 2, § i83 erhållit. Att skattskyldig återfår hvad hos honom, genom oriktig påföring, blifvit uttaget, är godt och väl; men rättvisan kräfver ock, att han återfår det kostnadsfritt, d. v. s. han måste, uti ersättningsväg, hållas skadeslös för alla de kostnader han nödgats vidkännas, men som skulle hafva ntehlifvit, derest ingen oriktig påföring ägt rum. Huru lätt anmärkningar tillkomma, som föranleda dylika kostnader, derom vittna, så väl utgående anmärkningsproctn, som farhågan hos kronans ombud, hvilka, för att sjelfva undgå anmärkningsproc:ns verksamhet, ofta torde nödgas väcka anmärkningar och göra påståenden, i trots af deras egen öfvertygelse och omdöme. Häraf synes nogsamt behofvet af en motvigt, till förmån för den skattskyldige, hvarigenom honom försäkras att blifva fullt ersatt för de kostnader, hvartill en rättegång i bevillnlsfrågor föranleder, och hvilka icke omöjligen kun - 120 Den i Februari. na till beloppet vida öfverstiga det, som utgör den liufvudsakliga eller ursprungliga frågans föremål. Det emedlertid, på förhand utlagda bevillnts-beloppet jemte omaket, sorn rättegången medförer, är alltid att anse såsom förlust på den skattskyldiges sida. Att ersättningen för de omkostnader, hvarom här är fråga, utgår af Riksg:s-contorets medel, är sä mycket naturligare, som den dertill föranledande anmärk n. måste anses vara gjord i kronans intresse. Bibehållen i Art. XII, § 184, mom. 1, endast med den ändring, att tiden för uppbörds-böckernas inlemnande blifvit llyltad till den i5 JNov., för att gifva häradsoch skönskrifvare nödigt rådrum att dem författa. §§ i53—r55. Ändrade i öfverensstämmelse med sednare författning om blott ett uppbördsmöte årligen, och framflyttandet af tiden för dess hållande.
C w^tatsoch Banco-Ulskotlen hafva, uti deras under N:o 3 (Bil.) afgifna gemensamma Betänkande, i anledning af Kongl. Majlis till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse örn Myntvärdets upprätthållande, samt de från Riks-Stånden remitterade enskilda Motioner, som med detta ämne stå i samband, inskränkt deras yttrande, i hvad som rörde Bankens förhållande till enskilde, eller grunden för dess låne-rörelse, till den tillstyrkan: att sådana åtgärder måtte af Rikets Ständer vidtagasatt icke någon förminskning i Bankens låne-rörelse kommer att ega rum; i förening hvarmed Utskotten tillika anmält, att Utlåtanden öfver de serskilda delarna af denna rörelse komme att från Banco-Utskottet afgifvas. Då Banco-Utskottet, i följd häraf, nu får underställa Rikets Ständer dess åsigter 4 Banco-Utskotlets Betänkande N.-o 48. och förslag, huru låne-rörelsen, på det hela och i hvarje serskild del, må intill nästa Riksdag ordnas, hvilket ämne blifvit, i ett sammanhang, och såsom ett för sig fullständigt helt, hos Banco-Utskottet behandladt, må till en början ej lemnäs obemäldt, att Utskottet härvid helt och hållet utgått från enahanda synpunkter och förutsättningar, som, hos båda Utskotten, i fråga om Myntoch Penninge-väsendets reglering, blifvit antagna. Utskottet har i öfrigt ej underlåtit att, till ledning vid sina arbeten, begagna de åtskilliga Motioner, som öfver hithörande speciela frågor blifvit inom Riks-Stånden väckta och till Utskottet tid efter annan remitterade. Ehuruväl de hvar å sitt ställe för det mesta endast korrtligen kunnat antydas och åberopas, förmodar Utskottet dem vara, i sina hufvudsakligare delar, upptagne och besvarade genom Utskottets i hvarje ämne gifna Förslag, och uti de anförda Moliverne.
Man har redan under discussionen medgifvit, att många tusende förslag skulle kunna framläggas med lika liten utsigt till framgång, som de många tusende, hvilka redan gått deras död till mötes. Vid sådant förhållande återstår ingen annan utväg än att, med bibehållande af de elementer, vi redan äga, försöka att bereda en närmare förening emellan de nu så skarpt afsöndrade Stånden samt att inom dem inrymma plats åt de orepresenterade, och detta är just hvad förslaget åsyftar. Att främmande elementer blifvit inympade på Stånden genom de orepresenterades inrymmande deri, är en invändning, som jag icke väntade mig få höra såsom skäl emot förslaget åberopas. Den sena timman manar mig att vara kort. Jag hörde äfven vid början af mitt anförande, att R. o. Ad. så önskade och inskränker mig således till den förklaring att jag röstar för förslaget. O Återigen hördes rop pa propos. Den lä Februari e. ni. 95 Gr. Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig: Länge har jag tvekat att i denna fråga yttra mig, den varma vänskap, som förenar mig med förslagets uphofsman gör granskningen deraf svårare för mig än för de fleste. Enskildla känslor måste dock, i frågor så vigtiga som denna, gifva vika för hvad man anser rätt — se der hvarföre äfven jag för några ögonblick vågar uptaga R. o. Ad:s tid. Jag inser nogsamt grundlagsförslagets förtjenster — bibehållandet af den för Svenska folket egendomliga Ståndsindelningen, medan man genom representationens sammanträde på ett rum sökt afnöta fördomar och möjliggöra en förening af nu skiljda delar; — den enklare arbetsordningen hvarigenom en behöflig rörlighet torde meddelas vårt nog tröga statsmachineri samt slutligen uptagandet i representationen af de aktningsvärda samhällsklasser, hvilka nu så orättvist utestängas ur densamma.
Sin vid sistförflutna riksdag hos Rikets Ständer gjorda framställning, att det för nya Elementarskolan i Stockholm endast tills vidare beviljade årliga anslag af 6,800 r:dr måtte på ständig stat uppföras; men, under åberopande af hvad bär ofvan i fråga om Elementar-läroverken, blifvit i underd. yttradt, få Rikets Ständer underdånigst anmäla sitt beslut, att det vid 1844—1845 årens riksdag af anslaget till Elementar-läroverken för nämnda skola anvisade årliga belopp af 6,800 r:dr bör på enahanda sätt fortfarande utgå. d) Under det å åttonde hufvudtiteln uppförda anslag till elementar-läroverken förekommer ett belopp af 12,480 r:dr till emeriti-löner för lärare vid elementar-läroverken ; men då det för enahanda slags löner åt universitetslärare af Rikets Ständer anvisade anslag blifvit å allmänna indragningsstaten upplaget, hafva till likhets vinnande, Rikets Ständer ansett jemväl förstnämnde summa 12,480 r:dr, böra till allmänna indragnings-staten öfver et O O flyttas. t/ e) Då Rikets Ständer, med afseende å beskaffenheten af de göromål, som åligga föreståndarne för Gymnasii-bibliotheken, föreställa sig, att lika litet hädanefter, som hittills, personer skola komma att saknas, hvilka, anställde vid stifts-läroverken, skola åtaga sig bestridandet af nämnda göromål, hafva, vid betraktande af statsverkets knappa tillgångar, Rikets Ständer funnit sig icke böra bifalla E. K. M:S nådiga framställning om ett årligt anslag af 266 r:dr 32 sk. till lönefyllnad ät Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasiioch stiftsbibliothek, samt om ett årligt arfvode af 150 r:dr för Bibliothekarien vid Westerås Gymnasii-bibliothek. Med anledning af Nora bergsförsamling inom Örebro län i underd. gjorda anhållan, att den, emot de numera upphördas, k.
Fordringar hos åtskilliga verk och personer för levereradt papper Rudimaterier och förråder Papper under arbete till år 1863 i Förskott till C. Wallman å byggnadskostnad Af Banken deponerade medel till fullföljande af rättegången mot bemälde Wallman Summa 927 28 547,172 , 36 548.099 : 64 354,260 50,198 65 353 30 15,474 50 57,990 06 5,000 !— 53,315 13 11,508 — 548,099 64 Revizorerne.s Berätt. emy, Bankoverket. Kapital-konto. Debet. Aldre reparationskostnader å nedre bruket, utgörande: Vinst af bruksrörelsen under året 17,515 49 Summa 564,687 85 Brukets räkning med Låne-Afdelningen. Förskott under året till bruksdriften Banken erhållit utöfver dess förskott 80,000 9,641 65 Summa 89,641 65 Bakning öfver papperstillverkningen. Papper under arbete från år 1862 5,000 — M uter i al-kostnader: Klorkalk, soda, alun, svafvelsyra, limläder, färger m. m. 3,548: 38. Förbrukadt omslags-, mellanläggsoch utskottspapper 1,567 : 90. Bomolja, talg, zinkplåt, packsnören m. m. 949: - 23,247 06 Transport: 28,247 06 — 59 — Arbetskostnader: Bruksarbetares dagsverken . Dito öfverarbeten Legodagsverken Betingsarbeten förvaltningskostnader Andra till bruksdriften hörande kostnader: Ved och kol Lyshållning Förslitning af filtar, underhåll af formar, förnötte inventarier Transportkostnader samt dragares underhåll Utskylder, skrifmaterialier m. fl. omkostnader ... Hitförde kostnader: Folkskolans underhåll Under året tillverkadt papper:
Jag är förhindrad af skjuklighet alt yttra mig vidare och instämmer således blott med Gr. Löwenhjelm. Frih. Hamilton: Äfven jag instämmer i det hela uti Gr. Löwenhjelms förslag. Under hela den strid, som nu på - 20 Den g Januari f. m gått, har det alltid svarats af dem, som vilja fortsätta förbiuls-systemet, att det hjelpte till intet, om förbuden borttagas, att påföra skyddstull, emedan denna tull ändå icke skulle erläggas. Varorna skulle i tullförsnillningsväg inkomma, emedan bevakningen vore otillräcklig. Således vore lörlusten dubbel. Nu hade man åtminstone det hoppet genom förbuds-systemet, att varan, om den påträffades i landet, kunde confisceras, men blefve den tillåten till införsel, så vore all confiscation, sedan den passerat gränsen, omöjlig och dess olofliga begagnande lättare. För att upphäfva äfven detta skäl, som efter min tanke varit så till sägatides det enda praktiska, sorn blifvit anfördt för förbuds-systemets fortfarande, nemi. att bevakningen ej vore nog stark för att kunna lemna våra näringar det för dem genom skyddstull påräknade skydd, anser jag mig böra understödja Gr. Löwenlijelms förslag. På sätt en väld ledamot yttrat, är likväl det anslag, som af R. St. lemnäs till tullbevakningen, ett förslags-anslag, och Regeringen äger, icke annat jag vet, full rättighet att deraf använda så mycket Regeringen finner nödigt för iakttagande afen fullt kraftig tullbevakning, och torde således ej ett nytt anslag behöfvas. Jag tror äfven, att det var på grund af denna rättighet, som Regeringen år 1834, under choleraliden, införde en bevakning till sjöss, utan att dertill, så vidt jag kan minnas, någon auctorisation af Ständerna behöfdes. Denna sjöbevakning visade sig särdeles kraftig. Tullintraderna stego med omkring 4 ® 5oo,ooo r;dr, och kostnaderna uppgingo icke lill en så betydlig summa. Jag tror derföre, att det enda, som kunde vara att vidtaga i följd af Gr. Löwenhjelms motion, vore att uttrycka en önskan, att
Jag tror att den, i anseende till Lagar, har öfverflöd på föda, hvilket lätteligen kan bringa till illamående. Jag lyckönskar den värde Talaren, om han känner Lagen utantill; men jag nödgas bekänna, att jag ej en gång kan få rätt på, huru man skall Den 29 December f. m. 55 leda sig till kunskap om den otaliga mängd författningar på författningar, förklaringar på förklaringar, som är en nödvändig följd af en 1 oo-årig Lag. Då stora oredor finnas, måste Samhällets behof af deras aflijelpande äfven vai'a stort. Alt detta på annat sätt, än jag föreslagit, kan verkställas, medger jag gerna. Jag tror attén utväg skulle beredas för Rikets Ständer att yttra sig till antagande eller förkastande af förslaget, och frågan således komma till något resultat, derest Lagutskottet i afseende å ämnets behandling förstärktes till dubbel personal. Det är naturligt, att jag för min del hvarken har anspråk att representera den djupa kunskapen eller den vidsträckta forkningen; men jag representerar det sunda förnuftet, och det säger mig, att behofvet af en ny LagRedaction efter 100 år alltid måste vara nödig, då det nu är nästan omöjligt att leta sig till hvad som är lag eller ej. Jag skall således med mycket nöje låta tillrättavisa mig af mera sakkunnige personer om sättet för sakens behandling; men jag frångår derföre icke, att behofvet är förhanden. Jag skulle gå in på hvad Grefve Gyllenborg och Friherre Boije uppgifvit, särdeles örn Grefve Gyllenborg mera utvecklat, huru den nya GranskningsComitéu skulle sammansättas, och i hvad form saken slutligen skulle komma att föredragas inför Rikets Ständer. Jag är dock öfvertygad, att då frågan återkom - 56 Den 29 December f. m. mer från Lagutskottet, är den så utredd, att man kan besluta för hvilken opinion man bör bestämma sig. Herr Stråle j Nils Wilhelm: Man torde temligen allmänt vara ense derom, att det vore önskligt att snart få den nya Lagen utarbetad och färdig. Det är egenteligen om sättet att vinna denna önskan, som tankarne synas vara delade.
Hvar bör jag börja mina lidandens Framställning? hvad bör stå tillsist? i midten hvad? Visst är, att ingen morgonstund jag underlät, Att högt upprepa hvad jag ville säga dig, Ifall jag blefve från min fordna fruktan fri En gång. Nu är jag det, och vill den ofärd all Framställa, som jag, när du lefde, önskade. Du skapte mitt förderf, och gjorde faderlös Mig och min bror, fastän af oss ej nånsin kränkt. Min mor du nesligt äktade, dess make drap, Hellenernes härhövitsman, och drog ej ut. Så långt du gick i dårskap, att du trodde ej Min moders äktenskap förderfligt kunna bli För dig, som dock missfirmade min faders bädd. En hvar det vete, som en annans hustru har I hemlighet förfört, och nödgas äkta se'n, Att han olycklig är, ifall han tror, att hon, Hos förre mannen okysk, kysk hos honom blir. Du ömkligt lefde, som dig mente lefva väl, Förty du visste, att du brottsligt dig förmält, Och mor min visste, att en gudlös man hon fått. Så, sleme båda, J hvarandras väl förstört, Din lycka hon, och du får dela hennes skam. Och bland Argeier alla så om dig förmäls: Han var sin hustrus, men ej hustrun var sin mans. Det snöpligt är, att uti gården väldet förs Af hustrun, ej af mannen. Ock de sönerna Jag skyr, som efter far sin icke bära namn, Men efter modren nämnde bli, uti en stat. Ty tager mannen sig förnäm och bättre fru, Om mannen ingen fråga är, om hustrun blott. Ock du, som detta ej förstod, dock mest bedrogs. Du skröt dig något vara, genom skatter stark, Som intet äro, utan för ett kort bestånd. Naturn orubblig är, men icke penningen. Och städs qvardröjande, hon lyfter hufvudet. Men orättmätig rikdom och med brott forvärfd, Ur gården flyktar, se'n han blomstrat liten tid. Hvad qvinnor angår, för en jungfru passar ej Slikt tal jag tiger, men vill peka rakt derpå.