Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nen för verkliggörandet ak denna grundsats, om oeli theoretiskt rigtig, mäste doeli förutsättas, all ds lunder, som hittills motvei kat en fullkomligare frihet i handeln nied spanmäl, varda med allo undanröjde. föredraganden hvste val oek den förhoppning, all, l händelse fongt. IVlaj:t oell Rikets 8länder liomme all vidlåda de l>68lul för reglerandet ak en oföränderlig spanmäls-tul!, hvarom föredraganden oelr 8tats-kädet här ofvan akgitvil tor8iag, 8liall en lii oeli. allmännare spanmäls-Iiandel visa sin verksamhet, säväl lill hildandet al sädes-upplag, all i helrokvens slund anlita, som oeli lill ästadkowmande ak hilligare eller jemnare pris ä lodo-amnen. fmedlertid vore dessa verkningar ej all emolss säsom genast framträdande, oell sedan 8lalens mellankomst, till akvärjande ak nöd oelr förlägenhet vid missväxter, redan genom en längre lids erfarenhet mängenstädes hlikvit en vana, torde denna hjelp leke nu ka med allo sällas utom kraga, helst det alven läge inom möjlighetens grans, alt 8t^relsen8 omedelhara inträde nägon gäng, i följd af serskilda förlaällanden, kan hlikva ak en tvingande nödvändighet päkallad. föredraganden funné derföre oundgängligt, alt medel mä för detta ändamål genom Rikets 8länder anvisas. I körsla rummet hörds visserligen, under förutsättning ak en sladighlikvande tull ä inkommande spanmäl, de derföre päräknads tull-intrader kunna, jemts heliällningen ä ,83o ars spanmäls-erediliv, till undsättningar användas.
Jag vågar alltså hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå: alt nu gällande landlmäteri-taxa må komma all sålunda förändras, alt arfvodet lill landtmätare lör mätning och delning af vägar komme att bestämmas till En Riksdaler Riksmynt lör hvarje 1000 fot af vägens längd; äfvensom att det må vara för kommunen en rättighet, alt angående förrättande af mätning och delning af väg, med annan dertill skicklig och kunnig person, som icke är landtmätare, träffa öfverenskommelse. Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålies vördsamt. Stockholm den 50 November 1862. A. Medin. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Josef Oscar Almqvist från Norrbollens län, angående upphörande af Styrelsens for Telegra:[onkel rådighet alt förflytta de vid verket anställde tjenstemän frän en tjenstgöring lill en annan. Med anledning af den mundlliga motion jag den 30 sisllidne November väckte, angående åtskilliga förändringar i nu gällande Telegraf-reglemente i livad det rörer transport för ijenstemännen från den ena till den andra stationen, får jag lill fulisländigande deraf vördsamt anföra följande: I hvarje fritt och sjelfständigt land hyllas alltid den åsigt, alt en tjensteman, då lian noggrannt oell samvetsgrann! sköter sina åligganden, äfven hör hafva lag och rätt på sin sida. Det kan väl synas besynnerligt, alt jag påstår att så icke är förhållandet med alla Ijenstemännen inom vårt gamla, fria fosterland, men jag vill bevisa Blilt påstående för att erhålla rättelse härutinnan. Det af Kongl. Maj t för Telegrafverket utfärdade Reglemente medgifver nemligen Styrelsen rättighet alt, utan vederbörandes hörande, från en till annan station förflytta de vid Telegrafverket anställde tjenstemän. Något skäl för en sådan förflyttning behöfver icke af Styrelsen uppgifvas, och den tjensteman, som sålunda transporteras kan icke heller häröfver anföra besvär, då några skäl icke äro för förflyttningen uppgifna. Af Telegrafverkets Chef kan man icke rimligen begära alt han skall kunna känna närmare lill hvarje tjenstemans uti hela riket åtgöranden.
Utskottet tillstyrker alltså, alt Bankens Advokat-fiskal må hädanefter, såsom hittills, upptagas under Första Tjenslegradenl Som de af Kommitterade upprättade förslag till instruktioner för Bankens samtliga afdelningar, kontor och expeditioner, dels i följd, af de under innevarande Riksdag af Rikets Ständer fattade beslut, angående verkets förvaltning, dels på grund af de ändringar uti samma instruktioner, som komma att erfordras för den händelse Rikets Ständer godkänna hvad Utskottet i det föregående hemställt, och dels med anledning af de erinringar i detalj vid samma instruktioner, som ické allenast af Under-styrelsen, utan äfven af Fullmäktige blifvit framställda och hvilka Utskottet ansett sig för närvarande och innan sig visat om och huruvida i tillämpningen al den nya ordningen ytterligare jemkningar kunna erfordras, icke höra slutligen pröfva, så har Utskottet skolat hos Rikets Ständer tillstyrka, att det må åt Fullmäktige uppdragas att ytterligare genomgå och granska ifrågavarande förslag till instruktioner samt deri vidtaga de rättelser och förändringar, som kunna erfordras, på det att desamma i fullständigt skick må kunna vid nästinstundande Riksdag till BankoUtskottets pröfning och fastställelse öfverlämnäs. Vid tjenstemanna-personalens reglerande, hafva Kommitterade, såsom allmänt skäl för denna personals förminskning, utgått från den åsigt att, med undantag af lägsta tjenste-graden, tjenslemännen i detre öfriga graderna icke hädanefter skulle ega att tillika innehafva annan publik tjenste-befatlning och således kunna mot lämplig tillökning i aflöning åläggas större qvantum göromål. För kommissarierne och banko-sekreteraren funnes redan ett sådant förhud stadgadt i 45 § af gällande Banko-reglemente; hvarförutan samma § i allmänhet innehölle, att vid alla befordringar inom Banken det vilkor anses fästadt, att den, som innehar syssla vid annat verk, skall, derest den ena tjenste-befattningen finnes för den andra hinderlig, vara förbunden atl från endera afgå, enär Fullmäktige sådant äska.
S. D. Sedan, genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, den ålder, ifrån hvilken den personliga skydds-afgiften kommer alt utgå, blifvit bestämd, fattade Ståndet nu det beslut, att till handlingarne lägga Expeditions-Utskottels Memorial N:o 14, i anledning af sistnämnde Utskotts förslag N:o 141, till Piikets Ständers underdåniga skiifvelse, angående ändring i mantals-penningarnes beräknande. S. D. Föredrogos ånjo Banco-Ulskottets: Memorial N:o 145, med hemställan, att Krono-Fogden, Assessoren A. H. Lagerlöf måtte beviljas eftergift af räntebetalning för en Bankens Odlingslåne-fordran, derföre betalnings-skyldighet blifvit Assessoren ådömd. Bifölls. Utlåtande N:o 146, i anledning af gjord hemställan om afskrifning af mVra utaf numera aflidne Krono-Fogdarne B. Carlson och M. Rabe uppburne, men förskingrade låne-fordringar. Bifölls; och Betänkande N:o 147, med förslag till Taxa å expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-Verk och Låne-Contoir. Återremitterades. S. D. Remitterades: till Constitutions-Utskottet :j Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 15 dennes lill Rikets Ständer om ändring i 87 §. Regerings-Formen; och till Stats-Utskottet: Kongl.
Nybyggens anläggande inom de sålunda till vinterstamhåll för Lapparne afsatte marker, med mindre högst vigtiga omständigheter dertill föranleda, dels genom allmän Författning måtte stadgas Lapparnes Betesrättighet under transportfärder inom de Nybyggens utmarksområden, som ligga närmast farvägen. Hvad åter Motionairens i 4 och sista Mom. af dess förslag yttrade öfvertygelse angår, om nödvändigheten, att, till förekommande af Lapp-Allmogens både physiska och moraliska förstörelse, utfärda en sträng författning mot det missbruk af brännvin, som hos denna allmoge skall råda, får Utskottet vördsamt förklara sig vara betänkt att öfver detta ämne yttra sig, i sammanhang med det Utlåtande, som det tillkommer Utskottet att afgifva öfver de flere under loppet af innevarande Riksmöte väckta Mo - Besv. och Occon. TJtsk. Utl:dc N.o 81. 13 tioner, rörande tillverkning och förbrukning af brännvin, hvilka till Utskottets handläggning Öfverlemnade blifvit. Slutligen och hvad den af Herr Boy framställda önskan beträffar, att, till uppgörande af en gräns emellan Nybyggena och Lapparne, Rikets Höglofl. Ständer ville afsätta en fond, som ställdes under Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tillsyn; har Utskottet bordt upplysa, att, sedan Rikets år 1818 församlade Ständer, uti Skrifvelse den j5 Junii nyssnämnde år, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, efter föregången undersökning, en viss gränslinea mot Lappmarken kunde blifva bestämd, inom hvilken något Nybygge ej borde få anläggas, Kgl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens
Af samma Motionair: alt alla skifteslagets egor , bättre eller sämrej de må bestå af hustomter , åker, äng, beteshagar, skog eller annan utmark, vid graderingen, hvar för sig, genom anställd gräfning, böra noga undersökas, jern förås, urskiljas och värderas efter läget och jordens naturliga beståndsdelar, i ett rigtigt förhållande till hvarannan, utan att deras odling och bättre häfd dervid bör komma i beräkning. Af Nils Insulin från Stockholms Län: att jordegarne, hvilka häst känna sin jords beskaffenhet och således bättre än andra veta bedöma dess värde, måtte tillåtas sjelfva verkställa egograderingen. Af Olof Olsson från östergöthland: att Landtmätaren, så vidt möjligt är, bör förelägga jordegarne en provisionel planläggning förr än taxeringen företages. Vid jemförelse emellan Peter Perssons förslag till föreskrifter om gtaderingen, samt innehållet af denna §. hafva Utskotten icke funnit annan skillnad dem emellan, än att den senare med större redighet och fullständighet angifver grunden och sättet för ego-taxeringens verkställande. Någon ändring i stadgandet härom synes Motionairen icke egentligen hafva åsyftat, och således torde Utskottens yttrande kunna inskränkas lill det omdöme, som Utskotten nu uttalat. Hvad angår Nils Insulins yrkande, att jordegare måtte berättigas att sjelfva verkställa egograderingen, få Utskotten upplysa, att en -sådan rättighet, enligt 1757, 1766 och 1788 års Storskiftes-Författningar, varit delegarne tillerkänd, men derefter uti senare tiders Skiftes-Författningar blifvit till Landtmätaren och gode män öfverflyttad, på så sätt, alt desse, efter rådplägning med jordegarne, uti ämnet ega beslutande rätt. Ändamålet med denna förändring synes hafva varit att förekomma de stridigheter, som vid dylika förrättningar delegarne emellan uppstodo, äfvensom alfe betaga en mera förutseende delegare tillfälle att, medelst otillbörligt inflytande vid egornes uppskattning, bereda sig fördel på de öfriges bekostnad.
N:o 37, med voterings-propositioner i fråga om Konstitutions-Utskottets i Memo rialet N:o 17 afgifna förslag till ändring af 14 § Riksdags-ordningen. Ståndet, som ogillade Utskottets Utlåtande, återremitterade detta Memorial, med anmodan till Utskottet att inkomma med förslag till förändrade voterings-propositioner. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115, i anledning af väckta motioner, dels beträffande elementarläroverken samt de så kallade pedagogierna eller mindre stads-skolorna, och dels om tillägg till föreskrifterna i afseende på student-examen, fattade Ståndet följande beslut: Utskottets i mom. Lit. A, sid. 12, framställda förslag bifölls, med den ändring, att orden: vpå de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan gillade grunder” uteslötos. Med ändring af Utskottets förslag i mom. Lit. E, beslöt Ståndet för sin del, vail Rikets Ständer, utan att gifva en bestämd förklaring af sin underdåniga skrifvelse vid förlidne Riksdag, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att undervisningen inom rikets elementar-läroverk måtte så ordnas, att den reala bildningen må, utan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas till all den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver”. Utskottets skrifvelse-förslag i mom. Lit. L, ändrades till denna lydelse: ”o« Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:l täcktes taga i öfvervägande, huruvida, vid den definitiva regleringen af elementar-läroverken, pedagogien må kunna sättas i närmare förhållande till rikets öjriga läroverk”.
» Jag skulle behöfva 200 francs », sade han till direktöreo. » Ingenting är lättare », svarade denne. » Skrif 20 artiklar och ni har dem! » Han skref också de 20 artiklarne — för 10 francs hvardera. Det spreds dä ett rykte, att man i Figaro kunde förtjena 100 francs med en enda artikel. » Det var en rigtig revolution i pressen », skrifver Wolff. » Man störtade sig med ifver till detta herrliga hus, och när man i ett tag förtjente de ö louisdorerna, var himlen fall af guitarrer och stenläggningen på Hue Grange-Bateliére förvandlades till en rosenbädd. » Figaro har alltid betalat mest, ooh ändå har tidningen under de 10 senaste åren haft en inkomst af nära 60 millioner francs! 1 dag är 100 francs ej längre det högsta honoraret. » Gyp » t ex. — i Figaro — fär 150 francs för en artikel, liksom Armand Silvestre i Echo de Paris. Aurélien Scholl och Henry Fouqnier betalas med 250, Jnles Simon och Gny de Manpassant med 300 och Alphonse Daudet med 400 francs. När Zola skrifver en tidningsartikel, lär den betalas med 500 francs. Alla litteratörer honoreras dock ej så frikostigt — det fins ja också omkring 10,000 personer i Paris, som lefva af sin penna! Det är fbr en okänd ganska svårt att fä en uppsats intagen i någon af de större tidningarne. Men en gång inne, betalas den bra. Pariseijournalisten — som mycket sällan är infödd parisare ehuru han lätt acklimatiserar sig — har i allmänhet bevarat det&gt; bästa af traditionerna från den gamla tiden.
Till detsammas upprättande hade vederbörande Comité ansett 168,000 R:dr erforderliga, men Konnngen blott begärt 60,000, för brist på medel. Vi hafva således erfarit, att detta skäl gäller, då det är fråga om 100,000 R:dr åt Läroverken; men icke då en lika summa skall gifvas blott i afräkning på en större åt Canalen. För min del tror jag deremot, att skadan af ett vacklande styrelseverk, af ett bristande försvar, för oss sjelfva, och af en vanvårdad uppfostran för våra efterkommande icke är att jemnföra med skadan af Canalarbetets uppskjutande, i fall medlen icke räcka till allt. Ville man nu på förband borttaga dem till Canalen, så skulle Den 26 Mars e. m. man sedan till de mera vigtiga antingen hafva intet öfver, eller nödgas tillgripa sedelförsämring, eller Statslån, Jag anser således Utskotten icke hafva handlat orätt, när de tillstyrkt, att frågan om förskottet åt Canalen hort uppskjutas, intill dess Statsregleringen vore gjord, och ämnet kunde i sin helhet behandlas. Hittills har väl ordningen vanligen varit, att gifva åt Götha Canal först och Fäderneslandet sedan; men nu torde det vara tid, att hörja med en omvänd ordning, och att sätta Fäderneslandets behof i första rummet samt Canalens i det andra. Under sådan åsigt är det, jag vördsamt yrkar bifall å Utskottens Utlåtande, på det man, sedan Statsregleringen är uppgjord, må kunna tillse, om något och huru mycket blifver öfver åt Canalen, samt derefter besluta, i hvad mon och på hvad sätt den må kunna fortsättas. • Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Tham, Wolrath: Det är icke i egenskap af CanalDirecteur jag ämnar tala. Jag har icke varit det sedan 1818, och behöfver således icke försvara Directionen och dess åtgärder; ty jag vet, att hvad som skedde före år 1818 blifvit af Konung och Ständer samt CanalBolaget gilladt.
Du har gjort en elak gerning, men gå nu hem i min kammare, tag hvad pengar der finns och rym.» Ernstedt fick sedan lejd och kom hem igen. Det är en fullkomlig »sannsaga». En annan uppgift ur samma källa har på ett besynnerligt sätt kommenterats till Lucidors nackdel. Celsius uppgifver nämligen, att han förde ett kringirrande lif och om sommaren bodde långt upp på Norrmalm i ett lusthus, beläget i en trädgård, och der hela möbleringen bestod af en halmbädd, ett vanligt bord och en stol samt bläck och papper. Hvad behöfdes nu vidare bevis på hans ekonomiska elände? Äfven den siste utgifvaren af hans skrifter, Hanselli, talar urskuldande om att han ej alltid kunde trifvas i sitt »vintersvala lusthus», der »snön stundom bredde sitt hvita lakan öfver hans tarfliga halmbädd i ett hörn af rummet». Med förvexling af årstiden har således den ogynnsammaste opinion utbildat sig om hans bostad. Äfven vi veta, att den med hans osäkra inkomst måste vara tarflig nog, men skola framställa en gissning derom, som åtminstone är rimlig. Vi hafva redan hört något talas om hans »herbergen» på nedra botten, troligtvis i ett trähus på malmarna, hvarest då för tiden någon »värdinna» plägade logera enskilda på kortare tid och der man åtnjöt då varande värdshus' beqvämligheter. Men vi tro att han snart tvungits att taga sig en stadigare bostad. Vi hafva funnit honom ega ett i ögonen fallande lifligt umgänge med lilla tullens tjenstemän och bergslagsboarna. Vid hans död var en der anställd vaktmästare, Jost Stare, jemte en handtverkare, hans enda skyldsmän. Den förre bodde otvifvelaktigt i det hus vid Svartmangatan inom Staden, som var accisens egendom och upplagsmagasin. Var det kanske på sin vindskupa i detta bullersamma hus som poeten hänsyftade, då han skref: »Och många griller klifva Upp i mitt skatebo, Hvar jag ej, som jag vill, Kan ha min rimme-ro, Och Phoebus' konst ogill.» ?
Hvad är det för oväsen deruppe; frun vill sofva! LARSSON (för sig). Hon vill sofva! Det sofs inte så mycket den tiden! Scen 6. b. LUNDQVIST (kommer in, stannar häpen i dörren). LARSSON (stiger upp förlägen). Lundqvist! Lundqvist ska' inte ha så'na här dumheter för sig. (lemnar honom rolen) Håll han sig på sin plats, och han skall bli en nyttig medlem i samhället och han skall bli lycklig! POLISKONST. Det är klart nu, patron! LARSSON. "Nästa! (De gå utom Lundqvist.) Scen 7. a. ARVID (har stängt dörren i lås). LARSSON (rycker i dörren). Öppna! ARVID. Hvem är det? - LARSSON. ANNO FYRTIÅTTA Brandsyn! ARVID. Här fins ingen kakelugn! LARSSON. Öppna för värden! ARVID. Kors i Herrans namn, det är morbror! Din, fattiga fan som inte har ett klädskåp! (Han öppnar.) Scen 8. a. PER. ARVID. LARSSON. LARSSON (ond). Är du här, din odåga! Under mitt tak! Ut! ARVID (fattar sig). Vi ska' afsluta det här samtalet så fort som möjligt, för jag skall vara på byrån kl. 8! LARSSON. Ha, ha, ha! Byrån! Är det hittegodsbyrån kanske; ska' du höra efter om någon hittat 12 Upsalaterminer som du förlorat! ARVID. Nej, det är "Den Konservatives" redaktionsbyrå, der jag är medarbetare med 50 rdr i månaden! LARSSON. Hva'! Du? PER. Ja, Arvid har verkligen fått plats i "Den Konservative"! - LARSSON. ANNO FYRTIÅTTA Nåväl, min gosse; det gläder mig att du fått arbete, och ett så aktningsvärdt till; jag känner redaktören, han är min speciele vän! Apropos! Har ni hört den förskräckliga nyheten som står i morgontidningen? PER OCH ARVID. Nej! LARSSON.
Uti underdånig skrifvelse af den 8 Martil 1810 anmälte hos Kongl. Maj:t Riksens Ständer, att af de undersökningar, hvilka, såsom en följd af åtskilliga Ledamöters i Hemliga Utskottet vid l8oo års Riksdag nitiska bemödande, rörande beskaffenheten af Sala Silfvergrufva, dess drift och privilegier, samt desses förhållande till en motsvarande afkastning för Staten och det allmänna , hade Riksens Ständer val inhemta!, att detta Verk icke drifves utan betydlig förlust för Staten, samt att dess öfverlemnande till Bergslags - Interessenternes våtd och disposition till följe deraf vore med Kronans fordel öfverensstämmande; Men då Riksens Ständer derjemte insett, att ett sådant öfverlemnande skulle medföra stadeliga följder, i den händelse man ännu ej nog fullständigt och säkert undersökt Grufvans verkeliga tillstånd , och den samma icke borde till Interessenfernes fria disposition öfverlåta*, förr än den förmodan, man med all anledning hyste orri den med dess framtida drift förenade förlust, Stats-Vtsiottets Betänianden öfvergått till all den visshet, som en på säkra véttenskapljgt Bergsmanna undersökningar grun, dad öfvertygelse endast kunde medföra; så lia-, de Riksens Ständer ansett sig böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om förordnande af en sådan på stället skeende vettenskaplig undersökning genom kunnige Bergsmän, kvilko tillika linge sig uppdragit, att höra Bergslagen om vilkoren för en ny reglering -af Contractet och Grufve - driften, så att ett aftal mätte traf, fas, hvarigenom Interessenternes bestånd och. ortens fördel kunde med någon vinst för Statsverket förenäs; .— Oell yttrade Riksens Ständer härvid den underdåniga önskan, att denne undersökning måtte vara fulländad innan nästat lagtima Riksdag, så att ett afgörande beslut då måtte kunna tagas.
Såvida ej något särskildt beslut af R. o. Ad. är fattadt om det sätt, hvarpå prot.utdr. skall meddelas BondeSt., och delta prot.utdr. tilläfventyrs ej redan är afgånget; skall jag ej hafva emot, att det meddelas BondeSt. genom deputation, emedan det är en regel i grammatikan, alt fråga och svar skall stå i samma casus; och då frågan är framställd genom deputation, torde aktningen för BondeSt. fordra att svaret lemnäs på samma sätt. Likväl kan jag icke godkänna det af Hr Ribbing föreslagna sätt, hvarpå-deputationen skulle tolka R. o. Ad:s mening. Vi skola komma ihåg, att BondeSt., så vidt jag minnes, beslöt, alt icke något tal skulle hållas, då förslaget öfverlemnades lill R. o. Ad. Hvarföre skall då R. o. Ad. göra en ursägt, derföre att Ståndet icke kunnat antaga BondeSl:s förslag? Min mening är derföre, alt blott prot.- utdr. skall öfverlemnas till BondeSt., på samma sätt sora adi cssförslaget tillställdes oss. — Föröfrigt innehöll Hr Rib - Den 29 Februari f. m. bings förslag en sak i förbigående, sorn kunde vara ganska betänklig, nemi. ett löfte af oss att vara omtänkte på ett förändradt representationssätt och fyrdelningens upphörande. Jag finner det vara betänkligt att så bär inpromptu och stante pede gifva ett sådant löfte, innan ämnet är närmare ulredt. Det kunde hända, att deputationen fick dementi af Ståndet, sedan det kommit i tillfälle att pröfva saken. Jag är alltid rädd att gifva löften på förhand, och tveker bättre varn alt vänta, lil! dess man kan gifva bestämdt svar. Frih. Hamilton: Det är blott mot den del af Gr. Frölichs argumentation, som rörde mitt sista yttrande, sorn jag nu begärt att få nämna några ord. Hr Grin tycktes komma lii. den slutsats, att jag skulle haft för afsigt att lemna den upplysning, att Hr Ribbings tillägg, emot hans vilja, blifvit förvandladt tili motion. Något sådant har jag hvarken tänkt eller yttrat.
Brefvet af d. 28 Nov. 1835, hvilket här blifvit åberopadl; men sedan begge Ordfirne i Const.Utsk. och i StatsUtsk. jemte flere andra ledamöter uplyst, att ett misstag verkligen egt rum, så återstår blott frågan: huru skall det lämpligen rättas. R. o. Ad. kan icke i närvar, ögonblick, emedan förslaget kommit från StatsUtsk., förändra del genom något afvikande beslut, utan måste, för att åstadkomma den rättelse, som efter min tanka vederbör, återremittera frågan till Utsk. Hvad gör det till saken om StatsUtsk:s pluralitet, hädanefter såsom hittills, anser allt hvad Hr Sandströmer, Fullm. Frih. Raab, Adam Christian, har sagt inom och utom Statsrådet vara rigtigt. Om Utsk. framkommer med samma betänk, som förut, så hindrar det hvarken R. o. Ad. eller de andra Stånden att då fatta ett sådant beslut, som anses lämpligt för att ställa till rätta hvad som rätt är. Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. icke måtte låta här uppehålla sig af en utredning, som är öfverflödig och en tvist, som till ingenting tjenar, utan återremittera saken till Utsk. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att Hr Rosenblads motion måtte blifva hvilande på bordet. Hr Rosenblad: I anledn. af hvad Frih. Palmstjerna behagat yttra, ber jag få nämna, att hvad jag afsåg i mitt anförande, rörde sak, icke icke person. 304 Den 10 Slars. Jag afsåg att för framtiden få fullkomligen utredt, huruvida Kyrkoherdar och Skolelärare i Lappmarken icke skola fä upbära in natura, utan endast efter markegång den lön, som är dem anslagen i spanmål eller om de skulle fä annan deremot svarande rättighet. Det pris, Frih. Raab upgifvk. för tunnan korn och hvarefter desse personers löner skulle utgå, är visserligen betydligt nog, men jag anhåller få fästa upmärksamheten derpå, att denna penningelösen var för ett enda är med höga spanmålspriser och markegångar.