Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtminstone på fasta landet af Länet, har i de flesta trakter, nied få undantag, hvarje bonde sin bränvinspanna; den är liten, ofta af en rymd under 20 kannor; men den uppslukar likväl mera säd och potates, än den behöfvanLandsli. Femårs-Berättelse för Calmare Län. 2 de åboen har råd att taga ifrån det nödvändiga lifs-uppehället. Ved-åtgången blir, till följd af pannans vanligen högst dåliga och simpla sammansättning, långt större, men tillverkningen deremot., till mängd och godhet, vida sämre, än vid de större brännerierne. Det bränvin, som tillverkas med de små pannorna, förvandlas sällan till penningar och hembär således ingen vinst; det fÖrtäres vanligen hemma i den mån det tillverkas och den enda fördel, som en sådan bränvinsbränning medför, är då den, att kreaturen får något drank, som likväl ofta, då den af oförstånd gifves dem varm, mera skadar än gagnar. Sedan hufvudafkastningen på den lilla hemmans delen sålunda blifvit förvandlad i bränvin och detta förtärt, ser bonden sig i icke ringa förlägenhet, då vintern kommer och skatterna böra betalas, hvartill han nu ej äger de påräknade medlen. Han måste då tillgripa den svåra utvägen, att afyttra den obetydliga rest af spanmål, som lian förut afsett för uppehälle och utsäde, och det dröjer ej länge, förrän dessa behof måste genom lån och skuldsättningar, åter fyllas. Jag tror mig således icke fela i det allmänna omdöme, alt de smärre bran vinspannorna vanligen tillskynda sina ägare mera skada, än verklig fördel, samt att, i följd deraf, en sådan inskränkning af brännings-rättigheten, att den endast finge begagnas af åboer, hvilkas hemmansvärde uppginge till ett bestämdt, någorlunda högt tilltagit minimi-belopp, utan tvifvel skulle medföra väsendtlig fördel för landets ekonomiska ställning, på samma gång, som den allmänna nykterheten onekligen derigenom skulle befrämjas, enär bränvinet, tillföljd af en minskad produktion, blefve mera dyrt och således mindre lätt tillgängligt.
Om det verkeligen förhåller sig sä, som en ta-, lara nyss upplyst, att de hufvudsakligaste insatserna å Lotteriet äro från 4, till 8 och" is skillingir, så äro de icke betydligare än, att Dag - 88 Den 6 Junii f. m* lönaren och Tjenstehjonet väl kan umbära dem. Då lekstugor och dylika allmänna nöjen tor den arbetande classea äro förbjudna, eller ställde under så sträng police-uppsigt, att Döjet dermed svårligen kan förenas: så torde det icke vara ur vägen, att tillåta den mindre bemedlade, för sin fyrk, åtminstone förskaffa sig den njutning, hoppet om en Lotteri-vinst gitver. Det är fruktansvärdt, att arbetaren, beröfvad äfven denna utväg att rycka sig ur hvardagslifvet, skall desto mera söka den, att få sig ett rps, hvilket är för honom och samhället mycket skadligare. Jag tror således, att bibehållandet af NummerLotteriet icke skall medföra serdeles svåra påföljder, och tillstyrker, att det samma må fortfara, så länge vi icke hafva någon annan Stats inkomst, att sätta i stället för den, 60tn detta inbringar. Grefve Cronhjelm: En värd Ledamot har yttrat, att Staten icke bör tillåta sig, att inlöra ett prohibitiv-system i afseende på Nationens sedlighet. Med all aktning för den värde Ledamotens tänkesätt, måste jag likväl nu bestridå hans yttrande. Om Staten någonsin bör antaga ett prohibitiv-system, så år det, efter min öfvertygelse, just då fråganr är om omoraliska gerningar; och Staten har redan gjort det, då en allmän författning blifvit utfärdad, som förbjuder hazardspel. Men genom NummerLotteri-inrättningen, så vida den ej strider mot nyssnämnde författning, har Staten gått till en annan ytterlighet, den nemligen Den 6 Junii f. m. 89 att tillvälla sig monopoliutn af en enskild industrigren. Herr von Hohenhattfen: Jsg hoppas att de ord jag lör en stund sedan hade den äran yttra, icke skola innebära den tydning Friherre Björnstjerna velat åt dem gifva, och här framställt.
Ae för desamma erforderliga qyalifikationcr; att dessutom alla medlemmar af de lärda akademierna inom riket, samt lärare vid elementar-läroverken, äfven såsom sådane, skulle undfå enahanda rättigheter; och att i allmänhet ej mindre alla hemmansegare och andre sjelfständige hemmans-innehafvare på landsbygden, än alla husegare uti städerne, samt icke burskap egande sjelfständige näringsidkare skulle till valrätt och valbarhot blifva berättigade. Genom hela representationens ordnande till en Riks-nämnd, söker förslaget åstadkomma så väl tillfälle för gemensamma öfverläggningar emellan samtlige riksdagsmän, som en enklare och för utrönande af den verkliga pluralitetens mening lämpligare ordning för allmänna frågors afgörande; hvarjemte såväl derigenom som genom de bibehållna Ståndens för vissa fäll afgörande skiljodom behofvet af förstärkta Utskott likaså skulle försvinna. Hvad i öfrigt angar aibets-ordningen, hänvisar förslaget densamma till rcglemcntering genom serskild lag, uti hvilken nödiga ändringar, till följd af hvad erfarenheten kunde komma att gifva vid handen, lättare kunde lilfvägabringas, än i den ordning, stiftande af grundlag erfordrade. Vidkommande de för riksdagsmanna-valens förrättande erforderliga föreskrifter, hänvisas de tili serskilda, af hvarje Stånd för sig antagna och af Konungen fastställda, ordningar. Detta system är, hvad de tre första Stånden beträffar, af nu gällande grundlagar allaredan erkändt, och skulle nu utsträckas äfven till det fjerde. De ändringar, grundlagarne i öfrigt genom ifrågavarande förslag undörgått, äro hufvudsakligen sådane, som af do anförda hufvudpunkternas antagande skulle blifva en följd; och är följaktligen dessa grundlagars gamla ordalydelse oförändradt bibehållen i alla de delar, på hvilka förslagets nya punkter icke utöfvat någon direkt inverkan. Med afseende å allt detta, får Konstilulions-utskottet alitsa till Rikets Häglof!. Ständer för grundlagsenlig behandling vördsamt öfverlemna bilagde förslag till vissa ändringar i grundlagarne. Stockholm den 15 April 1851.
Det är på grund häraf (Jtsk. afstyrkt den af Prosten Arosenius väckta fråga, att de förändringar i årspris eller medel-markegångspris, hvilka af Kongl. Kamraar-Kolhm pröfvades rättvisa, skulle blifva gällande för hela det markegångs-disirikt, hvars föreslagna pris sålunda blifvit rältadt, och tjena till efterrättelse vid alla de liqvider, som der lagligen och på grund af markegång borde upgöras emellan räntegifvare och räntetagare. Jag anser Ulsk. häruti hafva haft rätt, och får derföre för min del anhålla om bifall till Betänk. StalsU(sk:s förevar:de Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af Bevillo:sUtsk:s d. 9 och 11 dennes på bordel lagda Mern. JV2 22, rör:de några vid regleringen af Tulltaxan af RiksStm ännu icke afgjorde frågor, fann R. o. Ad. för godt, att, med antagande af Utskis inbjudning till instämmande i BorgareSbs beslut rör:de införsels-tullen å ”Metaller sammansatta, alla andra slag, oarbelade”, godkänna de voter:s-propos:r, som blifvit föreslagna i detta Mern., hvilket i öfrigt ansågs icke föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Vid förnyad föredragning af Bevil!n:sUlsk:s d. 9 och 11 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 26, i anleda, af K. M:s Nåd. Propos. angrde afskrifning af några Statsverkets fordringar hos hospitalsfonden och curhusen i Södermanlandssamt Götheborgs och Bohus län, blef samma utlåt., uppå begäran af Gr. Cronhjelm, Otto Aug. samt Hr Hjärne, Harald, å nyo lagdt på bordet. Företogs till afgörande StatsUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda memorial N:o 27 med förslag till sammanjemnkning 1 RiksSt:s, skiljaktiga beslut, rör:de Talmännens ersättning för egna riksdagskostnader och aflöningen till Ståndens och. Utsk. Gancelliei% i:sta punkten. Den deruti föreslagna voteringspropositionen blef af R. o. Ad. godkänd. 2: dr a punkten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Denna andra punkt innefattar en fAlga af icke synnerlig vigt, enär slutsumman af den aflöning sorn kommer att bestämmas för caneeUi-betjeningen, ändock beror af ett annat förslag, som framdeles af StatsUtsk. kommer att afgifvas. För att få frågan afgjord med minsta omgång, tager jag mig derföre friheten föreslå, att R. o. Ad., med frånträdande af dess förra beslut, förenar sig med Presteoch Borgare-St:n att fastställa antagningsdagen såsom början för cancelli-betjeningens aflöning såväl i RiksSt:n som i Utsk:n, helst detta synes innefatta den riktigaste och lämpligaste beräkningen. R o. Ad. förenade sig, på sätt StatsUtsk. föreslagit, uti Presteoch Borgare-St:ns • beslut, att aflöningen för RiksStrs cancellier skall beräknas från och med antagningsdagen till och med den dag, då tjenstgöringen upphör. 3:dje punkten. Hr Riben, Carl Wilh.: Om verkligen frågan om
Under mellantiden intill nästa Riksdag blifva förmodligen, så vida icke krig eller andra oförutsedda händelser derunder inträffa, de förstå månaderna af nästkommande år, då Banco-Uttkollets Betänkande N.o i3o. nära goo.ooo R:dr af Riksgälds-Conlorets utelöpande obligationer förfalla till betalning, den för Contoret mest brydsamma tidpunkt. Men derest innehafvarne af dessa obligationer dessförinnan icke få några serskilda anledningar att betvifla myntvärdets fortfarande upprätthållande och Riks-'**4 gälds-Contorets noggrannhet vid liquiderandet af dess skulder, så är jag öfvertygad, att obligalions-innehafvarne i allmänhet skola komma att visa vida större benägenhet att få sina fordringar omsatta än inlösta. För den olyckliga händelsen åter, att Rikets Ständers beslut skulle föranleda något allmännare misstroende i det ena eller andra hänseendet, torde det nu ifrågavarande Credilivet, äfven om detsamma fördubblades, blifva otillräckligt för upprätthållandet af Riksgälds-Contorets credit. Så vida Rikets SLänder skulle vilja, i annan väg, än medelst ökade anslag, underlätta meranämnde Contors låne-operationer, hvilket jag för min del visserligen icke anser oundgängligen nödvändigt, finnes för sådant ändamål troligen icke någon, med beståndet af realisationen och de i afseende derpå redan fattade beslut Öfveiensslämmande, mera lämplig åtgärd att vidtaga, än den Herr Nordenankar, uti sin motion, föreslagit, med de modificalioner, sorn äro uppgifna uti den, Banco-Utskottets Betänkande derom bifogade reservation.
Härad, för dröjsmål med ransakning öfver häktad person (forts, från 1853 års berättelse) 96. 29) Rådstufvu-Rätten i Vennersborg, för dröjsmål med afgörande af anhängige mål — 30) Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar, för öfverträdelse af Tryck frihetsförordningen — 31) Domhafvanden i Hellestad och Tjellmo tingslag, för origtig förvandling af böter 99. 32) Krigs-Rätten vid Kongl. Maj:ts Flotta i Carlskrona, för bestämmande af origtig straff art för stöld, begången af krigsman från kamrat — 33) Domhafvanden i Marks Härad, för häktade personers lösgifvande, efter det de blifvit sakfällde, men innan de undergått straff (forts, från 1853 års berättelse.) 101. 34) Domhafvanden i Carlstad Tingslag, Kihls och Grums Härader, angående för högt beräk nad lösen för ett gravationsbevis — 35) Rådstufvu-Rätten i Arboga, för dröjsmål med afgörande af ett konkursmål 102. 36) K. Bfhde i Stockholms Län, för underlåtenhet alt pä domares requisition föranstalta om häktad persons utsändande till ransakning — 37) En tillförordnad Domhafvande i Södra Möre Härad, för orätt dom i ett konkursmål (forts, från 1854 års berättelse) 103. Kan ett kontrakt af domaren tillämpas, utan att pröfva Svarandens invändning om kontraktets ogiltighet? Är författningen om s. k. lösöreköp ett hinder för tillämpningen af 15 § i konkurslagen? — Hvad ansvarighet ikläder man sig, när man på annan öfverlåter ett af 3:e man utgifvet skuldebref? 107. Har Rusthållare äganderätt till de för rustningens fullgörande af honom anskaffade hästar och munderingspersedlar? Gäller ej rätt till qvittning af gäld, utan särskildt förbehåll derom? lil.
Då geniet är en ingifvelse af naturen, är den sanna smaken ett resultat af civilisationsarbetet och sjelfva qvintessensen deraf, beroende på så många omständigheter och så lättledd från den enda smala vägen, att man snarare har att sätta sig in uti än blott förvåna sig öfver dess olika afvägar. Må vi derföre lära oss, att, lika mycket som vi uppskatta de sällsynta mäns förtjenster som hulpit oss från dem, äfven förstå de öfrigas nödvändiga beroende deraf. Ingen emanciperar sig från sin tid. Blott genom att känna det karolinska tidehvarfvets smaklöshet i poesin, kan man fullt uppskatta den franska klassicitetens förtjenster inom vårt land. Och vi behöfva blott kasta en blick på det svenska språkets då varande tillstånd, huru dess stammoder isländskan först nyligen hade begynt studeras och ännu i vigtiga punkter missförstods, huru vårt modersmål måste låna sin periodbyggnad än från tyskan än från latinet, huru det hotades med intrång af främmande ord, och huru dess grammatik, syntax och ortografi ännu voro så obestämda och af ingen antagen regel bundna, att hvar man skref ungefär som han behagade eller det föll sig bäst för hans meter och rim, och vi skola lätt förstå den glödande ifver, hvarmed en Tjällman, Columbus, Rosenhane, Svedberg i sin »Schibboleth» m. fl. sökte utforska det och binda det vid vissa dess egna bestämningar. Hvarje poet från denna tid är på samma gång en språkkonstnär och patriot. Stjernhjelms dubbla sträfvan att grammatisera och dikta på vårt språk bibehåller sig hos alla hans efterföljare. Trots all sin vårdslöshet har äfven Lucidor ej vanslägtats från sin mästare. Nästan inga främmande ord eller vändningar få förekomma i hans poesi. Han angriper på flera ställen dem, som i sin löjliga fåfänga föredrogo det utländska framför »faderlandet». Om hans smak är bizarr, är den visserligen ej sämre än Dahlstjernas. Om språket hos honom är inkorrekt och inkonseqvent, är det ej mycket bättre behandladt hos Spegel.
Så har t. ex. Gr. Mörner och några andra å ena sidan förevitat Utsk:t att det gått för långt, då det utstakat sina åtgärder längre än motionen afsett, under det å andra sidan Frih. af Ugglas klagat att Utsk:t ej gått tillräckligt långt, i det att 1824 års författning blifvit bibehållen. Jag har redan sagt orsaken, hvarföre Utsk:t ej berört 1824 års förordning, och sökt försvara Utsk:t emot Gr. Mörners anmärkningar. Jag vill således nu endast, i anledning af den sednast afhandlade frågan, nemi. om expropriationsnämndens sammansättning, och då det, enligt mitt förmenande, vore ganska betänkligt att till de tvister, som den nya expropriationslagen synes framkalla, äfven lägga de svårigheter, sorn kunna uppkomma af en förändrad sammansättning af nämnden, anhålla att man för närv:de lemnar åsido de önskningar och förhoppningar, man i detta afseende möjligen kan hysa. Frih. von Schulzenheim: På min anmärkning mot LagUtskits befogenhet att behandla förev:de fråga, har svarats, att, enligt praxis, ett sådant förfaringssätt vore tillåtet. Ehuru jag icke kan frångå min åsigt, att 33:dje §:n R. O. ingalunda tilllåter ett dylikt sätt att gå tillväga, måste jag likväl, då en olaglighet af jurister blifvit upphöjd till lag, underkasta mig mitt öde och lemna frågan å sido. Då jag ännu en gång begärt ordet, skedde det endast i den afsigt att få tillkännagifva, det jag förenar mig med Frih. af Ugglas uti hans åsigt, att det varit bättre, om Utsk:t föreslagit en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan om revision af de till denna fråga hörande förordningar, och att frågan sålunda till nästa riksdag blifvit uppskjuten. Gr. Mörner: Det är i synnerhet tvenne här fällda yttranden, som förmått mig att ännu en gång begära ordet. En talare har funnit någonting ganska besynnerligt, för att icke säga inkonseqvent, ligga deri, att de, som ifrat för att kom - 56
Att hvarje husbonde bör vara ansvarig, att dess tjenstehjons oell stattorpares barnej blifva i saknad af det understöd , som utgör vilkoret för möjligheten att af skolan sig begagna, anse Utskotten vara ett ganska nödvändigt och vigtigt stadgande, hvilket ingalunda bör borttagas, emedan det är bygdt på den grundsatsen, att husbonden emot sitt folk har äfven andra, högre pli-gter än dem, som contra etet om betalning för deras arbete innefattar, samt tillika emot samhället den förbindelse att befordra dess syftemål, genom att bereda uppfostran och undervisning åt dem, sorn af honom äro närmast beroende. De anmärkningar, sorn åtskillige Ledamöter inom Riks-Stånden framställt emot Utskottens förslag om tvångsmedels användande, för att befordra skolgångs-skyldighetens iakttagande, hafva Utskotten på det nogaste öfverväga men finna sig ej deraf föranlåtne att frångå den princip, sorn Utskotten ansett böra ligga till grund för frågans rätta behandling. Utom de skäl, sorn till stöd för Utskottens mening härutinnan redan blifvit i deras förra Betänkande anförde, få Utskotten jemväl åberopa hvad som förut vid § 7 blifvit utförligare yttradt. Föreskriften, att en lista på föräldrarne till de barn, sorn icke uppfylla skolgångs-skyldigbeten, bör från predikstolen i församlingens kyrka uppläsas» Slatssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 128'. 29 tro likväl Utskotten böra utur Betänkandet utgå, emedan den möjligen kan misstydas, såsom endast åsyftande en slags offentlig beskymfning, då den visserligen skulle mera skada än gagna. Här torde Utskotten äfven böra yttra sig öfver de mångfaldiga anmärkningar, sorn blifvit gjorda i enlighet med elt, uti en Betänkandet åtföljande reservation uppg jordt, förslag lill hemläsningsskolor. Utskotten hafva ingalunda ansett, och anse ej heller nu, den på bemläsning grundade skol-undervisningen vara genom de af Utskotten föreslagna stadganden förhindrad, än mindre alldeles utesluten.
Tjenstemän komma att alldeles upphöra, då första Puncten af förevarande Betänkande blef gillad, hvaremot senare Puncten deraf blef afslagen. S. D. f. m. Efter föredragning af Constitutions-Utskottets Memorial J\:o 8> med Förslag till ändring i 68 $• Riksdagsordningen, angående Revisionerne emellan Riksdagarne, blef detsamma, enligt 56 §. RegeringsFormen, antaget att hvila, såsom ett Riksens Ständers utlåtande, hvaröfver vid nästa Riksdag skall beslutas. g. D. e. tn. Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betankanden: N;o 75, Om ny delning efter Hemmantalet af å utmark belägne Myror. S30 FrötIJtdr. d. 12 Maj iQ23- N;o 76, Angående upprättande af en ny Landtmäteri-Taxa. Om inrättandet af Gästgifverier på Vermdön i Stockholms Län. N:o 78, Om återupprättande af en Trivial-Schola i Kongelf. N:o 79, Om yrkad inskränkning i Pastorers rättighet vid val till Kyrkobetjening. StatsUtskottets N:o 131. Om öfverlåtelse till Götheborgs Fattigiörsörjnings-anstallt af den vid Auctioner å confisqverade varor utgående fattigprocent. N:o 133, Om rättighet för Bergsmän, att lösa Kronans persedel och tionde Tackjern. N:o 13 j, I fråga om indragning af VederlagsSpanneroälen. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af af Ekonomi Utskottets Memorial N:o 49, I anledning af Friherre C. H. An. karsvaids Memorial, om indragning af Mini. stnr-Platser vid de fleste fremmande Hof, samt N:o fo, Med hemställan om öfverlemnande af en Herr Hieslisters, Motion till särskildta Fröt.
Hceggström, A. E. Ortman, samt ä Ecksteinska och Martjuardska Boktryckcricrne, i8a3 och 1824. tr '■■f' * - -i 't <• v 4*' i ^j k}-. ' .. ■••. ■, 4 •-•iJ' / i J V »i. i X J®. lili JIo5o:ic'iH '' Sh ,Jf' " ' 'r~t »i « » • *V»* ti< • *'-*• *• -* •*• * • ' rr<i AlS no bi i \ ? T -I nf.-ovr < : >'-‘i i nottyi? t i i ii* -1 B I H A N G till samtliga O Riks-Sl andens Protocoll vid Lagtima Riksdagen i Stockholm 1823. 9 'de Samlingen, i«n«}ud]»nde Riks-Standens Prolocolls Utdrag, sorn innefatta beslut. ^ cooococcooooo ^ STOCKHOLM, 1823, bos Zackarias Haé g g strim, Den 21 Januari i Ö“S* Utdrag af Protoeoilet, hållet hos Hederväj?» da Bondeståndet den 21 Januari 1825. S. D. CJti det Betänkande, ConstitutionsÖtSkottet vid sist hållna urtima Riksdag den 15 Maj 1818 författat och till Riksens Ständer åfgifvit, i följd af StalsRåds Protocollens fulländade granskning, har Utskot» tet, pä grund af hvad Dess ledamöter af BondeStåndet andragit, under erkännande aE BondeStåndets uti 24 §, Riksdagsordningen förvarade Rätt, att, med undantag af Secre* teraren, hvilken af Konungen utnämnes, efter eget val tillsätta sin cancellie-hetjening vid Riksdagarne, understödt den yttrade önskan» att BondeStåndet mätte genom Riksens Ständers sainfällta bemedling tili denna
Ett tryckt exemplar af Riddarhusordningen bör ständigt vara att tillgå, så väl å Landt Marskalksbordet, som i Riddarhus* Canzliet. §• 24. Sedan Riksdagen blifvit af Konungen å Riksalen öppnad, bör nästa Söcknedag derefter, så vida Plenum plenorum icke å samma dag är anbefaldt, Electors val verkställas. Med dej., ta val förhålles sålunda, att, efter det Ridderskapets och Adelns samtelige valberättigade Ledamöter, enligt anteckningslistan, blifvit ge-' nast efter 2*.dra anteckningen, af RiddarhusSecreteraren delade i 25 serskilte, men till beloppet lika delar, hvarvid otn, något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma med en per. son på hvardera af de sista afdelningarne för) delas, bör en förteckning upprättas, som visar, hvilka Ledamöter tillhöra hvarje afdelning; och hvilken förteckning bör vara å Riddarhuset att tillgå, dels skrifven, minst i atne exemplar, » sednast om morgonen dagen förut, dels tryckt samma morgon, valet skall ske. Hvarje afdelning kallas serskildt inom skranket, och uppropas Ledamöterne efter anteckningslistan, då hvar och en framträder, och i sin ordning öfverlemnar till LandtMarskalken en sluten sedel, innehållande namnet på en person, vald inom hela Ståndet, då den som de fleste rösterne erhållit, är behörigen 32 Den 4 December c. m. vald Elector, och bör han6 namn högt utsägas, och genast uppskrifvas på en taSa, uppsatt vid skranket. Hafva 2:ne eller flera af dem, som fått de fleste rösterne, erhållit ett lika antal, då skall lottning dem emellan genast verkställas af den förste Ledämoten inom afdelningen. På lika sätt förhålles med valet för de öfrige afdelningarne, hvarvid dock bör iagttagas, att en efterföljande afdelning icke må rösta på den person, gom af en föregående afdelning blifvit till Eiector utvald; samt att LandtMarskalken lemnar ett korrt rådrum åt hvarje afdelningsLedamöter, att, innan upprop sker, författa deras voteringssedlar.
En sådan afkortning har derföre ansetts behöflig, äfvensom det, efter jemförelse af hvad Lagberedningen tillförene föreslagit och i åtskilliga andra länder blifvit antaget, befunnits lämpligast att bestämma afdraget till en fjerdedel af den strafftid, som öfversliger tre månader; hvaraf ock blifver en följd att intet svårare ensamhets-fängelse skulle komma att räcka längre än högst något öfver 18 månader, der ej Kongl. Maj:t funnit skäligt att af nåd förvandla ett annat ådömdt straff till fängelse i cell. Hvad nu blifvit sagdt om del svårare ensamhets-fängelset och nödvändigheten att endast med vissa inskränkningar tillämpa detsamma, synes deremot icke vara lika gällande i fråga om den lindrigare arten deraf, som enligt förslaget blifvit afsedd att användas å sådane förbrytare, som gjort sig skyldiga till ett mindre strängt fängelsestraff, ehvad det för öfrigt blifvit dem ådömdt såsom urbota bestraffning eller såsom förvandlingsstraff. Om än, med afseende å fängelsernas inrättning och utrymmet derstädes, föreskriften om hvarje sådan fånges förvarande i särskildt rum, merändels ej kan verkställas annorlunda, än att dertill begagnas de för det svårare ensamhets-fängelset egentligen ämnade cellerna, så innebär dock, med den större frihet inom fängelset, som är dessa fångar tnedgifven i anseende lill sysselsättning, beqvämlighet och rättigheten att emottaga besök, ett så beskaffadt ensamhets-fängelse i sjelfva verket ingenting annat än fångens afskiljande, på sätt förslaget äfven uttrycker, från gemenskapen med andra brottslingar; och då ett sådant afskiljande åtminstone för de flesta fångar af ifrågavarande slag måste anses snarare som en förmån än en skärpning i straffet, kan någon afkortning derå lika litet vara af nöden, som man under sådane förhållanden af farhåga för en menlig verkan af slraffsället på fångens helsa behöfver inskränka dess tillämpning inom någon viss tid. 1 öfverensstämmelse med dessa af Kongl. Majit godkända grunder, vill Kongl. Maj:t alltså, efter att i ämnet hafva hört Högste Domstolen, och med bifogande af de så väl i Stals-Rådet som i Högste