Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. på allt sätt täcktes söka befrämja folkskolornas uppkomst och ändamålsenliga utveckling, samt dervid jemväl bestämdt yttra sig i afseende å den nu vackta frågan om användande af kyrkornas härtill disponibla egendom och huruvida det vore lämpligt eller icke att till detta behof anslå inkomsterna för lediga kyrkoherdeoch comministersbestallningar. Likaledes skulle jag anse Ständerna böra i und. anhålla, att en ändamålsenlig plan för allm. folkskolors inrättande måtte varda utarbetad och offentliggjord, på det att dessa skolor i allmänhet måtte åstadkomma den fördelaktiga verkan på de fattigare folkclassernas sedlighet och bildning, sorn med dem åsyftas. Erfarenheten har nemi. ådagalagt, att på några ställen sådana läroanstalter på försök blifvit inrättade, hvilka ingalunda ledt till det syftemål, som legat till grund för desammas anläggande. Utsktn upplysa, att i Skaraborgs län ett ej obetydligt antal folkskolor redan blifvit inrättade, hvilka uppstått oberoende af allmänna anslag, dels genom H. M. Konungens och enskilda personers dertill lemnade bidrag, dels af kyrkors behållna tionde och genom beviljandet af tjensteårsberakning för lärarne. Hvad de tvenne sista medlen till sådana skolors uppkomst beträffar, önskade jag, att R. St. framställde sina åsigter om lämpligheten deraf. För öfrigt vill jag särskildt begagna detta tillfälle att reservera mig mot det af R. o. Ad. i min frånvaro fattade beslut, till följd hvaraf frågan om domprostsoch biskopsembetenas indragning förfallit. I händelse R. o. Ad. hade funnit godt bifalla Oecon.Utskts tillstyrkande i detta afseende, hade på detta sätt icke obetydliga tillgångar för ifragavar. föremål kunnat beredas. Jag hade dessutom hop - 120 Den 10 November. pats, att genom den vid denna riksdag ökade beskattningen å brännvinsbränningen erforderliga medel sk' lie erhållits för folkskolors inrättande; men denna upphöjning är numera tillintetgjord, sedan äfven sistberörde tillgång blifvit påräknad och anvisad för andra ändamål.
Utskottet, som visserligen anser det hafva varit önskvärd!, om, till ytterligare ledning för Utskottet, nådig Proposition i ämnet blifvit algil ven, åtföljd af Högsta 6 Lag-Utskoltets Betänkande JVs 33. Domstolens utlåtande, har dock, i saknaden deraf, icke funnit något med Grundlagarnas anda eller bokstaf öfverensstämmande skäl att undandraga sig en närmare pröfning af Herr Dalmans motion, — så mycket mindre som de framlagda förslagen äro resultater af särskilda Kommittéers verksamhet och, hvad förslaget till konkurs-lag angår, dess principer ej mindre äro i långliga tider pröfvade af en stor del af det öfriga Europa, hvars rättslärdas auktoritet väl äfven för oss bör betyda något, utan jemväl, på det sätt, som ofvan är anly dt, blifvit godkända af Rikets Ständer och af Kongl. Majit. I fråga om de öfriga förslagen åter bör erinras, att de till hufvudsaklig del öro hemtade från Lag-Kommittéens och LagBeredningens förslag till Civil-Iag. Hvad särskildt beträffar saknaden af Högsta Domstolens utlåtande, så ehuruväl i de flesta andra länder ifrågasatts lämpligheten för lagstiftningens fria utveckling och införande deri af mer genomgripande förändringar, alt medgifva de lagskipande myndigheterna direkt inflytande pä den lagstiftande magtens beslut, och lagarna derföre ej heller, så vidt Utskottet har sig bekant, i knappt något annat land föreskrifva en domstols hörande öfver lagförslag, så måste dock visserligen vår Grundlags bud derutinnan hållas i helgd; men alt utsträcka denna grundsats om Högsta Domstolens hörande utöfver hvad Grundlagen föreskiifver och göra Rikets Ständers lagstiftningsrätt i någon mån deraf beroende, dertill synes icke något skäl förefinnas, och ett ifrågasättande deraf vore detsamma som ett bestridande af representationens förmåga att sjelfständigt lagstifta. Men i allt fall bör i nu ifrågavarande hänseenden bemärkas, att, såsom redan är nämndt, Högsta Domstolen granskat 1834 års omförmälda förslag, och denna ganska omfattande, i detalj sig sträckande, granskning finnes i tryck tillgänglig *), likasom Högsta
Med nöje och intresse följer man dess libretto med dess välberäknade stegringar af den komiska effekten, dess behändigt sammanflätade och skickligt utredda intrigtrådar, som — låt vara att apparaten med gamla bref och kringirrande smycken är något gammalmodig — dock genom sättet för deras användning icke ett ögonblick lemnar åhöraren oberörd. Att försätta en person af ringa stånd in i ett högre är ju ett tema, som varierats i hundratals komiska operor lika s&amp; väl som i » Tusen och en natt », Holbergs » Jeppe » och prologen till Shakespeares » Argbigga ». Man erinre sig endast » Regementets dotter », » Kungen har sagt det », » Konung för en dag » — inom operett-literaturen särskildt » Corne-villes klockor » — för att finna huru ofta den manövern upprepats och tillika huru svårt det skall vara att afvinna ett så anlitadt ämne något nytt och friskt intresse. Att detta lyckats Overskou kan icke nekas, särdeles då man betänker, att han skulle fördela temat mellan tvenne personer, lindansardrottningen Zephyrine och hennes älskare, atleten Baduto. Om ock den senares uppträdande som grand seigneur ej vinner åhörarnes intresse i högre grad, så är publiken dock alltid road af scener, sådana som den förras i andra akten, der både munterhet, känsla och abandon enats om att frambringa ett särdeles roande på samma g&amp;ng som verkligen godt, ja, t o. m. poesirikt intryck. Någon genomgående Salomansk diktaråder star ej till att upptäcka i musiken till denna ovanligt tacksamma librett, om ej möjligen komponistens fallenhet för militärmusik — den starka orkestern — eller balettnummer — gavotten och zigenardanserna. Annars tyckas all verldens tonsättare ha stämt möte i denna hållningslösa musik, der de gamle tyska mästarne bilda, så att saga, underlaget för den granna kro-kanen med sirat, utsprång, garneringar och bitar, hemtade från Auber, Adam, Bizet, David, Meyerbeer m. fl. Men som faiseur är hr S. mycket skicklig, den tekniska säkerheten alltifiån kontrapunktens bryderier är honom absolutunderdånig.
Då detta stadgande, hvars bibehållande i det reglemente för Riksgäldskontorets framtida förvaltning, som vid denna riksdag bör utfärdas, Utskottet ämnar föreslå, synes både ändamålsenligt och tillfyllestgörande; och då ett o vilkorligt förbud för hvarje vid Riksgälds-kontoret anställd tjensteman att inom annat embetsverk utöfva någon befattning, skulle, på sätt motionären jemväl förutsatt, medföra nödvändigheten af en jemförelsevis betydlig tillökning i de för lägsta tjenstegraderne hittills bestämda aflöningsvilkor, hvilken lönetillökning Utskottet, åtminstone icke under närvarande förhållanden, anser sig böra föreslå; så hemställer Utskottet, ätt ofvan berörde motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den a3 Juni 18/fS. Bilt. (ill R. St.ats-Utsfus Memorial, JS':o 219. 1 JW 91». Ank. lill Exp.-Utsk. den 30 Juni, kl. 7 e. m. Memorial, med förslag till samman jemkning eller voteringsproposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rö rande inlösen för Statens räkning af framlidne Kanslir ödet Sundels manuskript-samlin sar. (U. A.) Slats-ulskottets i utlåtandet n:o t3o gjorda och i utlåtandet n’o 202 förnyade hemställan, alt en af Prosten Cnallingius väckt motion, det framlidne Kansli-rådet O.
Den öfverlägsenhet som fordras för ett rätt återgifvande af den karakteren finnes icke hos fröken Aberg, hvilken dessutom använder sin röst mycket illa och på ett mindre behagligt sätt super efter anden mellan det att hon stöter fram orden och låter ton vigten ej sällan falla på orätt plats. Det sist nämda felet är det minst ursäktliga, men det frodas dock hos mänga andra af våra sceniska konstnärer, och riktigt fri derifrån är icke sjelfva fru Hwasser, som dock alltid skall anses som en af den svenska konstens yppersta. Om hvarken hrr A.lmlöf och Fredrikson eller frökenG. Åberg äro fullt mönstergilla i » Figaros bröllop », är fru Willman det lika litet. Grefvinnans roll fordrar mycket, till och med af en fullt öfvad dramatisk skådespelerska, och man kan icke begära, att fru Willman skall kunna uppfylla dessa fordringar, då hon i så många år tillhört sångscenen. Operavanorna har hon ännu icke kunnat öfver-gifva. I synnerhet har hon svårt att lämpa rösten efter komediens behof. Att hon inser hvad rollen kräfver, det på en gång * behagsjuka ocb känslofulla, kärleken till gref-ven, sorgen öfver dennes otrohet och nöjet åf att vara föremål för en ynglings svärmiska tillbedjan, den förnäma damens värdighet och minnet af lilla Rosinas skälmaktig-het, missnöje med sin ställning — allt det der fattar nog fru Willman, som också är en intelligent konstnär, men det kommer dock ej riktigt fram, och dertill är, kan man trygt antaga, hennes mångåriga arbete i operans tjenst väsentligaste orsaken. Det är sannerligen icke så lätt, som man kanske ofta föreställer sig, att slå sig på skomakeri, när man lång tid varit sadelmakåre. Såsom förebild i » Figaros bröllop » duger fru Willman icke. Hvem duger då? Fru Moberg kanske i Chérubins roll. Hon är mycket älskvärd, riktigt söt, men det är skada att pagen Chertfbin med allt sitt svärmeri dock alldeles icke skall vara söt. Han är pojke, sjpansk pojke, och det är fru Moberg icke. Otillräckligt! Till och med oriktigt! Hr Thegerström är en ganska god doktor Bartholo, men kunde dock vara litet saftigare.
De sågo litet besvikna ut, både modern och systrnrna: de vände och slätade på brefvet, men kunde ej få fram mer än de der fattiga raderna. Sedan brefläsningen nit var imdanstökad, erinrade man sig brottslingen. Modern såg fortfarande ond ut, men det såg ut, som visste hon inte riktigt hvad hon skulle säga. Men det kom. " Och var det något att stä811a till allt det här för " - det 1åg något af missräkning i tonen - " kunde d u inte ha visat oss det genast? " Han teg. 10 ” Hvarför skulle du låtsa att det var något så hemligt? ” sade den ena systern näbbigt. ” Det gjorde jag inte ”, svarade Edvard häftigt. ” Nej, det är klart - naturligtvis skall du undskylla dig. Gjorde du inte det, när du inte ville visa oss brefvet - hva ’? ? ’ ” Ja, nu grälar iii inte mer om det ”, sade modern. ” Edvard, du går genast upp på vindskammaren och låter flickorna vara i fred, och så låter du bli att ställa till sådana der konster en annan gång - hör du det. ” Edvard gick och slog igen dörren - alldeles som haii hört fadern göra, när han var ond. Ute i förstugan låg Tom, hunden. Han reste sig ~ i p p då Edvard kom och strök sig vänligt emot honom. ” Tom, Tom! ” - det lät så tjockt och underligt, och den lilla handen, som flittades från ögat för att klappa hunden. var alldeles våt. Inne i livardagsrummet satt modern och beklagade sig för fadern öfver “ pojkens hårda sinne ”. Fadern såg otålig L i t och hade rynkor i pannan. “ Ja, ja, j a g kan inte hjälpa det, jag har annat att tänka på. Gif honom stryk, kanske det hjälper. ” Och så fördjupade han sig åter i siii tidning och läste sig till e t t ännu retligare lynne genom en artikel om de då- liga tiderna. Och modern satt och förebrådde sig själf att hon talat om Edvards trilskhet just i dag. De skulle ha främmande i morgon, och derför var det bäst att försigtigt undvika allt, som kunde reta mannen. Det var då också förargligt, att hon ej tänkt på det!
Inträffar öppning blott två eller tre gånger om Men fördomen är ett starkt fäste med väldiga ringdagen, kan man se tiden an i två till tre dagar, om murar, som bjuda orubbligt motstånd åt äfven de barnet i fråga är kraftigt och uppfödes af modern Frukt den bästa medicin! vigtigaste förnuftsskäls stormlöpning. Och så frameller amma. Hvad som öfverskrider denna gräns härdar ännu i dag den » erfarna » frun i den fasta måste — lika godt om det ursprungligen härrör från let är förvånande, hvilken stor läkedomstron, att barnet dog i » ondt för tänder », trots att tänderna eller ej — skyndsammast hänvisas till läkarekraft de mogna frukterna gömma, och det ännu ej hade nått den normala åldern för tandbehandling. För dessa svaga, med flaska uppamperioden. Denna begynner nämligen i regel ej före made drifhusplantor, som i våra tider af bleksot och den ofta gjorda iakttagelsen af deras goda den sjette månaden (ofta mycket senare) och varar nervsvaghet så ofta förekomma, kan till och med det verkan har helt visst bidragit till det allmed längre eller kortare pauser ungefär till midten ofvan tillstadda måttet bli till skada och under sjukaf det tredje året — tidpunkten, vid hvilken vanlidomens vidare utveckling — isynnerhet om kräkmänna talesättet, att » frukt är helsosam ». gen de första - tjugu tänderna (mjölktänderna) fullVindrufvorna och särskildt de blåa drufständigt kommit i dagen. D e nu ännu felande tolf ningar tillkomma — allt för lätt medföra allmän svaghet, blodbrist i hjernan samt, som följd häraf, vorna äro ofantligt närande och synnerligen kindtänderna tränga ofta mycket senare fram och de med rätta så fruktade krampanfallen, hvilka man blodrenande. Dernäst i medicinskt värde ha, vid den då redan framskridna kroppsliga utveckjust inbillat sig förekomma genom sitt afsigtliga låtgå- system. jr&gt;. q_ komma persikorna, som dock ej få vara öfverlingen, ej längre några sjukdomar i följe.
RiksgaldsDirectionen, att nemligen till sina utgifter behöfwa biträde af Län; Och wid sadant förhällande saknades allt skäl för Riksens Högloft. Ständer, att wäcka staga om Allmänna BrandförfäknngsFon. dens §28 Dett n November. tens återställande, sä lange RiksgäldsCoMoiret sick nyttja den med enahanda willor, som för detta Kgs» RiksgäldsDirectivnen densamma innehaft O-b da LNlsens Höglofl. Ständer icke wid°nägot tillf'llt förklarat, att Allmänna Brandförsäkrings Inrättningen pä ett eller annat sätt genom deras Ni sqälvs. Contoir stulle understödjas, har S atsUl kottet icke haft någon anledning att anse Riksens Högl. S änders tystnad såsom ett Medgifwande, att ven tillätet» se, som Kongl. Majtt L Noder behagat Meddela vitt BrandförsäkringsFondens förräntande uti ett Werk, hwilket war stoldt under dest Höga disposition, skulle säsom eN gällande vwilkorlig förbindelse Utsträckas till det af Riksens Höglofl. Ständer sedermera in» rättade NiksgäldsContoir! Och att säledes emellan RiksgäldsContoiret och Allmänna Brandförsäkrings. Werket icke warit nägon annan gemenskap, än den, som genom förhällandet af Läntagare och Langjfware blifwit stiftad. Att Allmänna BrandförsakringsInrättningen icke heller kunnat wara införlifwad med RiksgäldsWerket, ädagalägges deflutom genom den olika »varaktighet, som för begge Werten blifwit beräknad. Wid RiksgäldsContoirets inrättande är 1789 ätogo sig Riksens Höglofl. Ständer en sä dryg Bewillning, att den stulle första icke allenast till Räntvrnes liqviderande, utan ock till Capital gäldens succeflva afbördande. Och Riksens Höglofl.
Om straff-fängelser är hvarken i betänk, eller i den K. proposai fråga, annorlunda än att de nya fängelserna skulle, på sätt nu äger rum med de gamla länshäktena, användas icke endast lill förvaringsrum för ransakningsfångar, utan äfven för undergåendet af valtenoch bröd-straff och fängelsestraff under kortare lid, d. v. s. högst 18 månader, om förslaget till strafflag antages. Jag tror således ali denna anmärkn. icke äger sådan grund, att den bör föranleda till en återremiss, hvars syftemål skulle, enligt hvad den värde talaren tydligen tillkännagifvit, vara att framkalla ett sådant beslut alt man, i afseende på uppförande af cellfängelser, komme att stadna vid hvad man redan gjordt, eller till det högsta bevilja så mycket som fordrades för alt fullborda de byggnader som äro påbörjade: ett syftemål, som R. o. Ad. säkerligen icke godkänner, enär följden af att upphöra med cellfängelsers uppförande skulle blifva att de stora summor, som redan äro till nya länsfängelser använde, skulle vara utan särdeles gagn bortkastade. Ändamålet med cellfängelserne är ju att förekomma all gemenskap emellan ransakningsfångarne ? och detta är ju omöjligt att vinna om tångarne, som ofta flyttas från ett länshäkte lill ett annat, förvaras på ena stället i cell och på det andra i samma rum som en mängd brottslingar. Den nytta ransakningsfångens hållande i cell kan hafva medfört, går genom en sådan flyttning alldeles förlorad. Jag ber att få fästa uppmärksamheten på dessa gemensamhets-fängelsers demoraliserande inflytande på tångarne, och såsom bevis derpå anhåller jag att få besvära R. o. Ad. med afhörandet af några utaf de många rapporter som inkommit från fångpredikantcrne vid gemensamhets-fängelserna. Den 23 Februari f. m. 033 En fångpredikant säger: "Umgänget fångarne emellan måste alltid utgöra ett mäktigt hinder för deras moraliska förbättring. Så länge detta hinder förefinnes låter icke förderfvet inom fängelserna stäfja sig.
B:co kunde läggas på hvar kanna bränvin, blefve det ändå icke nu så dyrt, som år 1826, och det förtärdes då icke mindre än nu. För att åstadkomma bränvinsförtäringens förminskning, bör öfvertygelse?! om dess skadliga följder allvarligt inplantas lyi Deri 26 Januarii f. rit. hos folket. Hos hvarje Husfader och Hus* moder bör stadgas den allvarliga föresatts, att aldrig bjuda, än mindre truga, barnen att smaka Bränvin. De hafva en naturlig afsmak derföre, och denna afsmak bör såsom en helgedom bevarasi Icke utan förvåning har jag sett 10 å 12 års harn kunna nedsvälja en hel sup, och hört gossar vid den åldern, då de skjutsat fram tili Gästgifvaregården, begära att få bränvin. Med än större bestörtning har jag sett mödrar åt vida smärre barn framsätta ett glas eiler en så kallad tumlare med Bränvin, att deli doppa bröd. Men jag har också sett dessa barn icke frodiga telningar på en välskött jord, utan tvinande växter på ett ödelagdt fält. Ungdomens muntra lekar hafva försvunnit för ett lefnadssätt, som hotar att förvisa trefnaden och glädjen från jorden. Under det bygdens fält digna af välsignelse, höras icke mera derifrån dessa glada genljud, sorn förr hemföljde arbetarne från deras slutade dagsmödor till hvilans tjäll. Höres nu någon visa, så är det oftast oanständighetens uttryck, med ett skrän af öfvcrmodet. Dagakarlen vandrar från spaden och lian till krogen, och husbonden, som ville återföra honom, skulle se husbondeväldet hafva försvunnit för bränvinsväldet, och den moraliska kraften vara tillintetgjord. Från huru många makar är icke för bränvinets skuld sämjan flydd? I Den a6 Janliarii f. »n. I huru många hushåll trefnaden och ordningen aldrig sedda gäster? men jag behöfver icke måla förderfvet i alla dess ställningar. Det är knappt någon med känsla för menskligt väl, som gjort sig mödanatt nedstiga till betraktande af samhällets lägre förhållanden, hvilken icke skådat denna mörka tafla.
Med öfvertygelse om nyttan af friheten att obehindradt få tillverka alla slags varor, samt att hvar som heldst få föryttra sina p'0- dueter, instämmer jag med Friherre Mannerheim Och yrkar återremiss af Utskottets Betänkande. Herr Landt Mor skalken frågade, 0111 Ridderskåpet och Adeln ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Betänkandet. Ropades Ja och Nej, 4G4 Den 19 Juni. Då härjemte fråga uppstod om votering, yttrade sig Friherre Hjerta: Då jag, genom besva randet af Friherre Mannerheim* anmärkningar emot Utskottets Betänkande, kanske gifvit anledning till delade meningar och den i följd deraf yrkade votering, så får jag, till undvikande af den tidsspillan, som derigenom kunde åstadkommas, ödmjukast föreslå, om icke återremiss kunde bifallas. Den af Herr Landt Marskalken härpå gjorda proposition tili återremiss. Bifölls. Vid förnyad föredragning af de sine öfriga respectiva Ståndens, den 8, 12 och 15 dennes på bordet lagda, ProtocollsUtdrag i anledning af OeconomieUtskottets, den 9 Maj afgifna, Betänkande öfver Rådmannen Kjellander* Memorial om byggnad och underhållande af Kyrkoherde-, Capelians, Klockare-’ Rectorsoch ScholehusByggnader, antog Höglofl. Ridderskapet och Adeln det Vällofl. BorgareStåndets inbjudande att instämma uti defc af Högvördiga PrestStåndet, redan den 3 Januari j 8 10, gjorda medgifvande, att undantag fran onera, som kunna hvars och ens inne. hafvande jord åläggas, icke skulle äga rum för de hus och egendomar, som Ecclesiastike personer tillhöra, utan att af dem sjelfva bebos. Den 19 Juni. 405 Å nyo föredrogs StatsUtskottets, den 12 och 15 dennes på bordet lagda, Betänkande angående Statsverkets inkomster och deras beräkning i RiksStaten för nästkommande och påföljande år intill nästa Riksdag. Grefve Liljenerautz, Johan Wilhelm:
Den af Utskottet föreslagna krökningen synes icke för orten, än mindre för landet i sin helhet, kunna medföra någon nytta, men ökar deremot afståndet emellan jernvägen och Askersund samt verkar menligt för orterna söder om jernvägen.» mot 4:de punkten. »För sitt beslut i afseende på södra stambanans riktning har Utskottet sökt stöd ej mindre i föregående riksdagsbeslut, än ock i den omständigheten att, vid sista riksdagen, medel skulle blifvit beviljade dels till jernvägen från Lund till 60 Stats-Utshollels Utlåtande M 86. Finjasjön, dels till den från vestra stambanan vid Falköping utgående liniens fortsättning förbi Jönköping åt den inre delen af Småland; och Utskottet grundar härpå sina betänkligheter vid att, sedan södra stambanan således blifvit bestämd att förena Malmö, dels med Jönköping och dels med den vester om Weltern fullbordade stambanan, vidtaga en »så stor» förändring i södra stambanans riktning, som valet af Nässjö—Ii nien skulle innebära. Hvad först vidkommer de vid föregående riksdagar fattade beslut beträffande södra stambanan, så hafva genom dem endast banans slutpunkter blifvit bestämde. Det vill synas, som hade Utskottet nog mycket afsett dessa slutpunkters förening genom den rakaste och minst kostsamma förbindelse, som står att vinna, men deremot fästat alltför litet afseende så väl på den af Utskottet, i början af dess Betänkande, anförda, i 1854 års riksdagsbeslut uttalade åsigt, att södra stambanan skulle komma att utgöra en förening mellan rikets södra och mellersta provinser — till hvilka äfven torde få räknas provinsen Östergötland —, som ock på de större allmänna fördelar, som banans sträckning genom den inre, mera centrala, delen af Småland skulle, enligt hvad i Jernvägs-kommittéens Betänkande blifvit ådagalagdt, kunna vinnas.
Flätor till Hattar W. Fnöske Fogel-Lim se Lim 25 5Q 1 Foglar, alla slag W• 25 1 Folier, till Speglar W. 2ä n till Guldsmeder och Juvelerare - arbeten ■ w. 25. Formar, Sockerformar, Krukor och Pottor W. 25 Tryck W. 10. Fransar, Knytningar och Snören 25 L. i, Camelhärs W. 25 L. „ Florette W. 25 L. „ Guld, äkta W. 25 L. „ „ oäkta W. 25 L. „ Linne W. 25 [H JH H [H Inkom Utgå- mande ende TullTullProc. Proc. Fransar, Ilnytningar och Snören: Silfver, äkta W. 2 5 „ „ oäkta W. 25 „ Silkss W. 2 5 Ylle W. 35 Fris se Väfnad af Ylle Frisader eller Batine se Väf. «S nåd af Ylle Frugt „ Inlagd i Bränvin eller Ättika W50 „ Insyltad se Confiturer „ Jord-och Trädfrugter, alla slag ej specificerade w • 50 1 Frö , Canarie 15 1 „ Hamp 1 1 „ Hö 1 1 „ Lin J 1 „ Bof 1 1 „ Lopp 10 Z , Mask, 10 1 „ Tobaks 10 1 , Trädgårds 10 I Fällar och Pälsar af skinn alla slag se beredt Pelteri 2 OO Inkom Utgå- Tranmande ende sito TullTullT allPrpc. Proc. Proc. Färgor och Färgstofter „ Alkermes eller Kermes 10 „ Bergblått 15 „ Berggrönt 15 „ Berlinereller Himmelsblått !5 ,s Blausel, Smalls eller Blåstärkelse 50 1 » Blygelb 15 „