Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hof-Rät en äligge da, ost ofördröjligen af Tryckfrihets - Commitöen, ät hwil en alla kill mä'et hörande Handlingar meddelas stola, infordra deff Betänkande, soin, uppä anförda stal bör innehälla bestämt ullätanöe.ej mindre, om answar för Skriftens utgiswande äger rum, än om Uplagan bör seguestreras och till Utspridande förbjudas, samt detzuiom innefatta CommikLens Yttrande, huruwida upgist as Författarens namn bör kunna Boktryckaren äläggas, Afhandlar Skriften Theologistt ämne, infordre Hof-Rätten jemwäl yttrande deröfwer af Dom-Capillet i den ort, der Skriften utkommit, och i Stockholm af Stads-Confistorium. Derefter döme Hof-Rätten, som. hwad den ststnämda vmständiaheten beträffar, h.,r akt iakttaga, det upgiften af Författarens namn, hwillen ej annorstädes än hos Hof-RaUen fordras ma, stall wid intet annat tillfälle kunna anbefallas, än dä Hof-Rätten, efter målets utredande, finner detta wara af urbota beskaffenhet, eller Boktryckaren pröfwas äga den ringa förmögenhet, att böterne, dä de öfwerstiga Sexton Riksdaler Trettiotwä Skilljngar, mäste i fängelsestraff förwandlas, Skiller fig Hos - Rattens Dom frän Tryckfrihets - Eommitöcns yttrande, gänge den icke i »verkställighet, utan hänstjures till Högsta Domstolen och förfares dermed »vidare, fyin här ostvan, i fräga om qvarstad, sagdt ärInstämmer Hof-Rät. tens Dom till alla delar med Tryckfrihers-CommitLens utlåtande, och Författaren deröfwer ej klagar, äge Domen full kraft och werkan. Författaren ware Den 19 Zebruarii. 785 bock i alla händelser obetagit, an hos Konungen i Desi Högsta Domstol söka ändring; äfwensvm att, der den ej winnes, hos Konungen om Nåd anhälla.
Domstolars nuvarande organisation bibehölles; att de icke lagfarne ledamöterne i Rätten under alla tider varit befriade från skyldigheten att föredraga och uppsätta domar uti alla konkursmål, om än icke någon annan viss ledamot ensam haft en sådan skyldighet sig ålagd; att vid beräkningen af tiden för uppehållet med doms utgifvande väl icke kunde läggas Domstolen till last den tid, som lagligen bort tilländalöpa från domens kungörande i tidningarna till densammas utlemnande åt parterna; att uti fjorton af de ifrågakomna konkurserna förhållandet varit sådant, hvilket äfven genom bevis af sysslomannen eller genom deras redovisningsräkningar blifvit vitsordadt, att dels icke några tillgångar funnits att utgifva, dels allenast de förmånsrätt ägande borgenärerne, hvilka utan afvaktan på dom kunnat erhålla utdelning, haft att lyfta större eller mindre dividend af de bevakade fordringsbeloppen, dels ock anhållan om anstånd med doms utgifvande blifvit framställd för beredande af förlikning eller ackord emellan fordringsägare och gäldenärer; att då, enligt intyg af allmänna Åklagaren, något kriminelt ansvar icke heller varit yrkadt å någon af gäldenärerne, ansågo Förklaranderne det hafva varit så väl för parterna som allmänna Åklagaren, samhället och lagskipningens emna gång fullkomligt likgiltigt, om dom ännu då slutförklaringen afgafs (i Januari 107 1858) icke varit meddelad uti de mål, sorn i nämnda bevis omförmäldes, eller att det åtminstone vore ofattligt, huru någon rättslsesion derigenom kunnat uppkomma; samt slutligen, att då icke någon parl klagat öfver det anmärkta dröjsmålet (talan hade icke ens blifvit fullföljd mot någon af Rättens domar uti de ifrågavarande målen); då icke ens blifvit uppgifvet, att någon skada i ett eller annat afseende genom dröjsmålet kunnat uppkomma; då alla målen, långt innan åtalet anställdes, blifvit slutligen afgjorda, och således uti detta mål (den fiskaliska aktionen) ingen anledning förefunnes dertill, att Rådstufvurätten skulle göra sig skyldig till fortfarande långsamhet i ärendernes behandling; då icke någon
Om ock dessa inneburit ett nära allmänt erkännande, att en sådan är af behofvet påkallad, hafva de ej mindre otvetydigt ådagalagt, alt åsigterna om nuvarande representationens brister och sättet alt dem afhjelpa äro väsendtligen skiljaktiga, samt att frågan ännu icke erhållit den fullständiga utveckling, som är ett oundgängligt vilkor för dess tillfredsställande lösning. På grund af öfvertygelseu härom, beslöt Kongl. Majit den 3 Februari 1846, vid underdånig föredragning af Rikets Sländers och Borgare-ståndets serskilda skrifvelser, att en Kommitté skulle i Stockholm sammanträda, för att, jemte sämlandet af statistiska och andra erforderliga upplysningar i ämnet, fullständigt utveckla grunderna för national-representalionens ändamålsenliga ombildning samt yttra sig angående de grundlagsförändringar, som deraf kunde föranledas. Denna Kommitté, Ilvars öfverläggningar Kongl. Majit uppdrog åt JustitieStatsministern att, så ofta hans embetsgöromål det medgåfve, såsom ordförande öfvervara, utan att i besluten deltaga, trädde i verksamhet den 30 Mars 1846. Till inhemtande af tillförlitlig kännedom angående åtskilliga förhållanden, som ansetts kunna inverka på frågan om grunderna för representationens förändrade sammansättning, uppgjorde Kommittén tabeli-förmulärer, i enlighet med hvilka statistiska uppgifter blefvo, på Kongl. Maj:ts till vederbörande Bilt. till B. St. Prct. tSfj och 1848, 1 Sami. 1 Afd. g Haft. 1 2 Kongl. Majds Nåd. Skrifvelse, N.o 34- gifna nådiga befallning, samlade. Kommitteen uppdrog åt en afsina ledamöter att författa en, på autheutika källor grundad, historisk afhandling om svenska folk-representationens uppkomst och dess utveckling intill närvarande tid; företog under förberedelserna till sittarbete en närmare utredning af nuvarande representations brister, i hvad formen för dess sammansättning och arbetssätt angår; samt sökte, för jemförelses skull, vinna kännedom om representationsformerna i andra konstitutionella stater.
Proposition, N:o 93. 9 afdömas af de allmänna Domstolarne i alla de fall, då parterne ej vilja ålnöjas med Bergmästarens beslut, uti dennes undersökning på stället och afgifna yttrande öfver allt, som vid förrättningen varit föremål för tvist, en tillförlitlig ledning för omdömet, som i betydlig mån måste bidraga till målens utredning och underlätta deras behandling vid domstolen; och dessutom får man, på samma gång nödigt rådrum lemnäs jordegaren att lära känna den inmutade fyndighetens rätta art, innan han bestämmer om sitt deltagande i arbetet, uti inmularens eget intresse en garanti att med utmåls-läggningen icke fördröjes längre än i hvarje fall behöfligt är, och att följaktligen alla rättegandes ömsesidiga rättigheter blefve, så fort ske kan, slutligen bestämda. Med antagande af ett så beskalfadt system, hvilket gör matsedeln å hvarje ny grufva till hvad den rätteligen endast bör vara, eller till ett tillståndsbevis, att med försöks-arbete belägga den angifne fyndigheten, till dess den binner till art, sträckning ocb mäktighet blifva så känd, att den kan med visst utmål förses, och grufegarens rätt dermed för framtiden bekräftas, blifva också de särskilda skärpnings-sedlarne alldeles öfverflödige, likasom man då ej heller behöfver åt den administrativa myndighet, som utfärdar mutsedeln, uppdraga en honom i sjelfva verket ej tillkommande pröfning på förhand af mutsedelns verkan i öfrigt. Ty, ehuru det, till förekommande af en mängd onödiga rättegångar, med rätta bör tillhöra Bergmästaren att, innan mutsedel å någon ny fyndighet beviljas, förvissa sig, så vidt ske kan, dels att fyndigbeten till sin art är af den beskaffenhet, att den kan blifva föremål för inmutning, och dels att lagligt hinder i afseende på ställets belägenhet ej möter, hvadan han äfven, när ett motsatt förhållande finnes uppdagadt, bör ega makt att afslå inmutarens ibegäran, kan likväl hans pröfningsrätt icke derutöfver utsträckas. Äfven om
Att legningsrätten, såsom den nu befinnes, i någon väsendtlig mån bidrager till arméens förstärkning, har af många sakkunnige ledamöter inom detta hus betviflats. Man har icke kunnat vederlägga det åberopade förhållandet, att en och samma karl tager lega på flera ställen, och som dessa karlar icke lära hafva förmågan alt fördubbla sig och således icke kunna tjenstgöra på mera än ett ställe i sender, lärer den procent af de beväringsskyldiges antal, de beräknats utgöra, tåla en betydlig nedsättning. Om man dertill lägger, hvilket jag här tycker blifvit tillräckligt bevittnadt, att dessa karlar, i allmänhet, hvarken i fysisk eller moralisk väg äro så qvalificerade, att de icke utan mehn kunna instickas i redlige bondsöners leder, så tyckes mig vinsten blifva ändå mindre. Hvad Frih. Leijonhufvuds förslag beträffar, så, ifall legorätt bör finnas, anser jag det vara en fördel för samhället, att den, i likhet med hvad som sker i andra länder, öfvertages af Staten. Men jag anser deremot det icke vara rådligt att på förhand bestämma den summa, som för undgående af utskrifning bör till Staten erläggas. Denna summa kan variera under olika tider och derföre bör det endast vara föreskrifvet, att den beväringsskyldige skall betala så mycket, att Staten, efter en för tillfället fastställd allmän afgift, derför kan anskaffa annan karl i hans ställe. I sådant fall blir alltid beväringens numerär lika stor som under nuvande förhållande, och legorätlens öfvertagande af Staten kan sålunda icke menligt inverka på arméens styrka. Jag uprepar det ännu en gång, att man gått på sidan af saken och jag anser, att om man äfven ej med ens kan nå ett vackert mål, man dock i alla vigtiga samhällsfrågor bör allvarligt och oaflåtligt sträfva dertill. Skulle, såsom jag befarar, Frih.
Skeppare ålagde skyldighet, att gälda de böter, som drabba skeppsfolk eller passagerare, hvilke, innan visitation för sig gått, begifva sig, utan Tullkammarens tillstånd, ifrån eller till fartyg, i händelse den brottslige antingen tager till flykten eller ock ej mägtar gälda plikten, må, enär detta stadgande synes Riksens Ständer mindre rättvist * så vida skepparen är för ansvar fri, i händelse förbrytelsen begås af en för böternes erläggande vederhäftig person, hvaraf följer, att det icke är i och för sjelfva förbrytelsen som skepparen straffas, eller straffet på honom öfverflyttas, utan derföre att den verkliga förbrytaren antingen icke är att tillgå eller ock fattig, endast må ega rum, derest skeppare brottet afvetateller befordrat. 6:0 Att då J1 Art. 1 §. sista Mom. ålägger Skeppare, att, vid 100 R:drs böter, återlemna det pass, som han å den från svensk hamn sist utförda last erhållit, men i flere utländske hamnar, såsom i Ryska, Portugisiska, Spanska och Italienska m. fl., sjö-tulls-passet alltid å lossningsplatsen behålles, och deri gifna föreskriften J‘20 Underdåniga Skrifvelser. icke således kan efteikommas, bör följande vilkor dervid fästas: att sådant later sig göra; men i annat fal! bor vederbörande Consul* betyg å den lossade lasten företes. 7:0 Att då 1 1 Art. 2 §. icke i dess nu varande skick synes mot ändamålet fullkomligen svarande, må den samma erhålla följande lydelse; finnes i fartyg förtegat och från märkrullan uteslutet gods, skall det såsom Tullförsnillning anses, och skeppare derföre böta varans värde; dock må godsegaren bibehållas vid sin egande-rätt, så framt han ej ksn öfvertygas om delaktighet i Tullförsnillningen, j hvilket fall förfares, som derom i särskild förordning stadgas.
När det var färdigt, bad jag henne vara så god och fläta om det – på den venstra sidan, för att ånyo få mig en liten tankestund. Men den var alls icke rolig, ty min kapris ångrade mig, och bara sura – grå – ljumma – sega tankar infunno sig, hvaribland den der – att jag nu snart skulle begifva mig ut för att uppsöka allt detta folk, som jag ville ingenting – var den största och otäckaste. När jag ändteligen var klädd, sade Anna, att jag såg så ovanligt litet bra ut, var blek och hade helt matta ögon. Som jag just då kände mig ovanligt välmående till kroppen, föreföll detta mig så komiskt och utan att rätt veta hvarföre, började jag hjertligen att skratta, och skrattade hjertligare ju mindre Anna begrep hvarför jag skrattade. Detta visste jag inte sjelf, utan trodde verkligen det var något förhäxadt, och när min gamla beskedliga Anna blef allt ondare och ondare, gjorde allt större och större svängar, och jag skrattade allt värre och värre, mot min vilja, då begrep jag, att detta – lika som så mycket annat af mina tilltag – är naturens lek och nyck, öfver hvilka jag icke kan förvärfva någon makt, huru mycket jag än må försöka det, – arbeta – streta, bita omkring med viljan – men allt förgäfves. Jag ville gifvit allt, om jag i detta ögonblick kunde slutat att skratta, då jag tydligt såg, att jag dermed gjorde den stackars Anna ledsen och förtörnad, den enda varelse som på många, många mils omkrets, kände någon art af verklig tillgifvenhet för mig. Men ogörligt! Jag skrattade, och hjertat gret.
Då likväl Utskottets afstyrkande yttrande öfver Herr von Seths motion vunnit Preste-ståndets och Bonde-ståndets bifall samt Betänkandet i de af Borgare-ståndet i öfrigt återremitterade delar blifvit godkändt af de tre öfriga Riks-ståndeu; så finner Utskottet, att hvad Herr von Seih framställt icke kan under detta riksmöte komma under ytterligare pröfning, äfvensom att, i anledning af Rikets Ständers i ämnet redan fattade beslut, remissen i öfrigt från Borgare-ståndet icke till någon vidare åtgärd föranleder; hvilket Utskottet härmed skolat vördsamligen tillkännagifva. Stockholm den 9 November 1857. STOCKHOLM, tryckt hos J. T»’. Santmans. Lagsamt Allm. Besvärsoch Eleon.-Utskoltels Bet. Arik. lill Exp.-Utsk. deri U Dec. 1857, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af viickla motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-stadgan den 23 Nov. 1833 samt de deremot svarande §§ i allmänna lagen. Dg förslag, som uti ifrågavarande ämne blifvit framställde, innefattas uti två särskilde memorialer, ingifne det ena till Ridderskapet och Adeln af Herr Hjerta, Lars, och det andra till Ronde-ståndet af Riksdagsfullmäktige!! Johan Johansson från Orebro län. Det förnämsta föremålet för molionärernes framställningar, är den vid flera föregående Riksdagar behandlade frågan om afskaffande af den husbonde i Lego-stadgans 5 § medgifna rättighet att, der tjenstehjon af lättja, vårdslöshet eller olydnad i tjensfen, felar, eller eljest förer ett oordentligt och straffbart lefnadssätt samt icke låter sig af husbondens allvarsamma föreställningar bättra, tilldela tjenstehjonet måttlig husaga.
Herr Grefven och Landt-Marfkalken: Bewillnings - Utskottet kan wisst ingen ting mera göra än det gjort, men den enda utwäg Ridderskapet och Adeln kanske kunde taga, more att xäff-nda BewillningS-Utskottets yttrande, Friherre 8 t a si yrkade, att en bestämd lid mätte bkifwa Riksgälds - Contoiret förelagd, innom hvilken upplysningarne härom borde aflemna?. Grefwe klörnsr. Larl dubris!: Sjelf» Ost uppgifterne, htyarom här är fräga, ligga hos up hhrW - 1084 Den Zo September. bördsmänncn. SäledcS kan Riksgälds-Contokret ej säga nägot om denna sak. Men af Landshdfdingar och Uppbördsman kan man erhälla utlätandc, huruwida Uppbördslängderne äro rigtige eller ej. Härwid hördes flere tala pä en gäng, sä att ingen ting redigt kunde till Protokollet fattas. Sluteligen pttrade sig Friherre H.flslsvsrä, bria Oörnn: Frägan torde kanske wara enkel, om den rätt utreddes. Angär den nu blott missräkning af RiksgäldsContoiret, har utan twifwcl Friherre Ltael rätt i den utwäg han föreslagit. Rbrer den äter en undersökning af Uppbbrdskängderne, kan man derom ej wända sig till Riksgälds-Contoiret, utan äro Landshöfdingar och Uppbbrdsmän de enda, som derom kunna lämna underrättelse. Herr Grefwe» och Landt-Mar, skalken: Nej, frägan är om en uppgift ifrän RikSgälds-Contoiret pä BcwillningL-Meblcn för Socker, Krutoch Alun-tillwcrkningen; men hwad Sockret angär, har Grefwe ve la 6ar6is sjelf sedermera, efter ytterligare inhämtade upplysningar, funnit, att ett misstag wore begängit. Friherre 8tsel von vollntein:
Norra Mot vid samma års Riksdag gjorda underdåniga anhållan, alt delningen måtte upphäfvas, eller åtminstone ytterligare öfverses, rättas och jemkas, dels ock, med ogillande af Riksdagsfullmägtigens från Södra Mötet i enahanda afseenden framställda begäran, täckts förklara, att derstädes borde förfaras, på sätt som skett i Norra Mötet; i följd hvaraf delningen äfven der verkställdes och under den 12 Maji 1819 af Kongl. Maj:t gillades, med Nådig föreskrift, att Utmarks-skatten från och med 1821 borde utgå; att befrielse ifrån ifrågavarande spannmålsränta äfven blifvit af Ölands Fnllmägtige yid 1823 års Riksdag sökt, ehuru Kongl. Majit, enligt Nådig Resolution den g Mars 1824, dertill icke lemnat bifall, enär samma ränta blifvit vid Stats-regleringen upptagen och påräknad; att berörde befrielse hufvudsakligen yrkas på den grund, alt, ehuru jagträttigheten på Öland från uråldriga tider varit Kongl. Maj:t förbehållen, och alla högdjur på ön fridlyste, hvilket gällt så väl för inegorne sorn utmarkerne eller Alfvaren, hade likväl denna rätt endast angått djuren, men icke varit så vidsträckt, att sjelfva jorden någonsin ansetts för en Kongl.
Hr Gr. Löwenhjelm verkligen nu är och såsom han åtskilliga gånger sökt ådagalägga, då fråga var 0111 Götha canals öppnande, var fullkomligt öfvertygad derom, all några kryssare eller ångfartyg skulle helt och hållet kunna afbrvta den communicatiou, som denna canal är afsedd att ondei hålla, och således göra delta dyrbara verk till stor del onyttigt, så, ehuru fosterländskt det var af Hr Grefven att här intyga denna betänklighet, på det att en annan canal skulle kom - Den 24 Mars e. m. ma till stånd, hade det måhända varit ännu mera fosterländskt, om han förut yppat en sådan öfvertygelse och gjort den gällande; ty då hade säkerligen canalen fått en annan riktning, eller den, som Svea canal nu skulle få, hvilken riktning säkerligen varit den rätta. Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde Hr von Hartmansdorff yttra, att om vi icke för något annat behöfde betrygga oss mot våra grannar, så borde vi göra det för tidningsskrifvarnes skull. Derpå anser jag mig med skäl kunna svara, att jag är öfvertygad, att vår östra granne eller, såsom jag tror jag hörde Gr. Horn säga, den östra vännen icke, så länge han inom landet har en så god bundsförvandt som Hr von Hartmansdorff mot tidningsskrifvarne, lärer akta nödigt att på dem göra något afseende. Hr Lagerheim: Delande med fosterländskt sin ne och hänförd af det storartade uti Svea canals anläggning, är det mig i sanning påkostande att icke genast och obetingadt med min röst kunna tillstyrka beviljande af huru stort anslag som helst att användas för framgången af ett så stort nationelt företag; men 3:ne omständigheter göra det för mig nödvändigt att icke nu följa min böjelse i delta hänseende, under hopp att företaget dock icke derföre må vara tillintetgjordt för en kommande riksdag.
St. blifvit fat tadt; ty samma grunder, som gällde för dem ifrån begyn nelsen, borde väl äfven gälla då Konungen yttrat sig i öfverensstämmelse dermed. Man säger alt en jemförelse emelRiksg. cont. och Stats-cont. vore oriktig, derföre alt Riksg.- cont. vore ett prekärt verk, men Stats-cont. deremot ett mera bestående. Nu är likväl förhållandet, att Riksg.cont. är i grundlagen omförmäldt och har således den säkerhet, sorn hvarje grundlagsbud innefattar. Stats-cont. är, så vidt jag vet och nu i hast kunnat genombläddra grundlagen, af densamma ingenstädes omnämndt. Det hörer till Rikets collegier, och dessa äro i grundlagarna omnämnda, men det bestämda namnet finnes der ej. Jag skulle således tro, att Riksg.cont. är lika så fast grundadt i författningarna som Stats-cont. Hvad den s. k. principen beträffar, så vet jag ej, att någon annan grundsats bör, hvad embetsverken angår, vara för R. o. Ad. gällande, än omsorgen att Statens tjenst måtte blifva väl förrättad. Hvad som dertill bidrager, måste vara öfverensstämmande med den rätta grundsatsen i detta afseende, och hvad som strider deremot, förkastligt. Om StatsUtsk. betänkt sådant och ej hållit sig vid tomma formaliteter, så hade Utsk. förmodligen icke kommit till ett sådant tillstyrkande, som det nu gjort. Man säger, att statscommissarierne hafva extra arfvoden, och att man derföre kan låta deras ordinarie lön vara så mycktt mindre Den 3 April f. in. i45 mindre. Jag tror deremot, att livar och en bör få betalning för den tjenst han rätteligen gör, och att om en stntscommissarie förordnas till ett extra biträde, så borde arfvode! tillfalla den som gör hans tjenst, men icke honom. Det vore vida bättre alt StatsUtsk. föresloge rättelse i sådana förhållanden, än att bibehålla dem genom så otillräckliga löner att särskildta uppdrag måste för utkomstens skull efterslräfvas.
Maj:t, som under en längre tid lärt känna och värdera Herr Justitias Stats-Ministern Grefve Gyllenborgs bepröfvade skicklighet och erfarenhet i Embetsmanna-värf, hans rena 6 Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.o 77. och orubbliga nit för sanning och rätt vid Lagarnes skipning och i Konungars rådslag, hans redliga afsigter och bemödanden för Fäderneslandets bästa , uppfyllde en för Dess hjerta dyrbar pligt, genom det offentliga uttrycket af dessa tänkesätt och af Kongl. Maj:ts bekymmer öfver det sjukdoms-tillstånd, som hotar att beröfva Kongl. Maj:t och Riket fortfarandet af Herr Grefve Gyllenborgs tjenster; och ville Kongl. Maj:t härvid för öfrigt hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på Herr Grefve Gyllenborgs långa och utmärkta Embetsmanna-bana under mödosamma, vigtiga och ansvarsfulla befattningar, deribland flera icke varit med serskilda löneförmoner förenade, samt på det allmänna förhållande, att lönerna vid Rikets tjenster och embeten, serdeles de högre, icke äro så beskaffade, att deras redlige innehafvare, som ofta under mångårig lönlös tjenstgöring användt enskilde tillgångar, ega tillfälle att bereda sig en oberoende bergning på sin ålderdom. Kongl. Maj:t befallde, att Dess Nådiga Proposition till Rikets Ständer skulle, i öfverensstämmelse härmed, under denna dag expediera?. Ex Protocollo S. G. Schyberg. Kongl. Maj.ts Nådiga Skrif v. N.o jS. N:o 78. £ Afskrift meddelad Exp.Utsk. d 1 Sept. 1829, KONGL. MAJ.TS Nådiga Skrif velse till Rikets Ständer, angående fl. M.
Jag tar mig friheten härvid hänvisa till de af mig vid Herrar Fullmäktiges sammanträden på Tumba för åren 1841 och 1842 aflemnade berättelser, hvaraf det skall synas, att största delen af dessa arbeten varit till sin natur både vidlyftiga och dyrbara, och tror, att om Herrar Revisorer behagat om dem taga någon närmare kännedom, skulle deras omdöme deröfver snarare blifvit gillande än förkastande. Af de 123 för dessa arbeten inköpte effecter kostar varmrörsledningen af tackjern i blotta inköpet, likväl med tillagd forlön, R:dr 1,376: 35. 2. och Hydrauliska Pack-pressen likaledes 1,797 R:dr utom de kostnader, uppsättningen föranledt; allenast dessa båda poster sammanlagda närma sig till ^:del af den anförda totala kostnadssumman. Brukets eget folk har härvid blifvit användt, så vidt sig göra låtit, ingen främmande handtverkare anlitad, till och med för sådane arbeten, som vanligtvis måste af dylika verkställas, hvarpå må såsom exempel anföras, att ångrörsledningen af koppar blifvit här förfärdigad, utan biträde af kopparslagare, att tackjernsvarmrören samt för öfrigt hela värmningsoch koknings-systemet i båda Bruken blifvit uppsatt med Brukets eget folk, hvaribland flere, som egentligen höra till papperstillverkningen. Jag hemställer till sak-kunniges bedömmande i hvad mån alla dessa arbeten blifvit dyrare, om man för dem nödgats anlita biträde af byggmästare eller mechanici, för hvilket ingen kostnad här blifvit påförd, utan har jag, af nit för verket, sjelf ledt och haft tillsyn öfver alltsammans, oaktadt detta icke kunde vara någon mig, såsom Förvaltare, åliggande skyldighet, Och jag förmodar att utgifterne för dylika extra biträden vid andra Pappersbruk inom riket, i sjelfva verket äro högst betydliga i förhållande till dem vid Tumba. Det serskildt omnämnde staketet står en stor del på kanten af en murad damm, hvarvid sträfvorne äro utsatte i vattnet, samt till en annan del på kanten af en hög stenmur med sträfning ifrån den nedanför muren liggande plan.