Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I allmänhet undervist barnen antingen af föräldrarne, eller af särskilta inom församling^' ne dertill antagne personer, hvilkas undervisning vanligen Fiskråk' lier sig till innanläsning och bibringande af de första begrepp^1 1 kristendomen. Helsoyården, som under den tid cholera!! rasade i nästgränsafl^ Stater, syntes gifva stora ämnen till bekymmer, har genom f^1' synens nåd likväl icke behöft föranleda till några särdeles utom' ordentliga anstalter. Till underdånig åtlydnad af Eder Kongl. Maj;15 Nådiga befallning, blefvo sundhets-nämder i alla församlingar, 1)1 rättade, sjukhus utsedde, och alla Öfrige nödiga åtgärder vidtaga6’ för att i möjligaste måtto förekonmma den förödelse som af denia3 rysliga farsot befarades. De hafva likväl lyckligtvis varit öfverg diga, och anledning är att hoppas det de äfven för framtiden sk° 3 blifva det, sedan sjukdomen allt mer och mer aflägsna! sig från Vcl ra gränser. ^ Till Rof-djurs utödande hafva länets invånare, vid ett Il,e( deni den 20 April i83o inför mig hållit sammanträde, beslutat 8 de premier sorn ditintills för detta ändamål af Jägt-kassan blifvit u ^ gifne, skulle förhöjas. De beslut sorn vid detta sammanträde fatt*1 — i3 — 6es, och hvilka sedermera, med tillägg af några reglementarisk» föreskrifter, af mig allmänligen kungjordes, voro följande: ”Utaf hvarje hemman i länet, af hvilken natur som helst, erlägges i stället för den årliga afgift a sk. per hemman som hitintills i följd af Kongl. Stadgan örn jagt och djurfång den i3 April 1808 utgått, på en gäng år i83o 24 sk.
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 12 dennes på bordet lagda memorial N:o 39, i anledning af återremisser på memorialet No 24, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Förslaget, alt ordet före må i stället för ordt t under införas emellan orden Sveriges Konung, och orden de sednaste fem åren, godkändes. 2;j Inbjudningen af Utskottet, alt Ridderskapet och Adelil måtte låta förfalla sin anmärkning, alt utländning, under de uppgifna vilkoren, må njuta Svensk-manna-rält, endast i fråga om tjensters tillsättande, blef af Ridderskapet och Adeln antagen. 3:i Den af Ulskottet, med afseende på sammanförande på ett ställe af allt, som lörer undantagen för utländsk man från §:ns allmänna stadganden, föreslagna redaclions-förändring godkändes. 4:o Alla de voterings-propositioner, som ej genom förestående beslut förfallit, godkändes. 65o Prot. Utdr. d. 1g Sept. 1840, S. D. Remitterades tili Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottet Herr Ribbingsj Bengt, den 12 dennes på bordet lagda motion örn underdånig anhållan lios Kongl. Maj:t, i afseende på Stats-Rådels närvarande ofullständiga sammansättning, tillika med de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden. S. D. Återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 och 9 dennes på hordet lagde Betänkande N:o 99, i anledning af väckta motioner, rörande förändrad reglering af Consuls-districten samt utfärdande af en ny Consulad-stadga. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Lag-Utskottets den 5 och 9 dennes på hordet lagda Betänkande N:o 114, i anledning af väckt motion om ändring af föreskrifterna i 9 Cap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor. S. D.
Uti Riks-arkivets nuvarande hus intecknad skuld till Stockholms Borgerskaps Enkhus, för hvilken skuld, enligt derför afgifven förbindelse af den 6 November 1794, erlägges 4^ procent ränta, 17,400: — Norbergs förra jernvägsbolags lån utaf handelsoch sjöfarts-fonden; hvilket lån af Riksgälds-kontoret återbetalas med Tj;:del årligen af lånets primitiva belopp samt 4 procent ränta ä vid hvarje liqvid återstående kapital 135,000: ~ Räntefria: Rörfallne 5 procent obligationer, med derå till förfallo dagarne upplupen ränta, 5,641: 19. Dito dito, med dito, utfärdade för Svenska medborgares erkända fordringar hos Franska regeringen 839: 14. Fonden för Hjelmare-kanals och slussverks framtida underhållande, hvilken fond utgöres af en i bolagets fasta egendomar intecknad skuldförbindelse, jemte andra säkerhetshandlingar, 59,699: 21. Upplupne, oguldue räntor 141,290: 34. Inneståendc anslagssummor: Beviljade ander 1840—1841 års riksdag: Utaf anslaget, 150,000 R:dr, för häradshäktenas ombyggande och förseende ined celler 69,685: — » dito, 195,000 R:dr, för fängelsebyggnader i städerna, utom Stockholm 142,927: 95. Utaf anslaget, 105,000 R:dr, för boskapsskötselns uppmuntran och befrämjande genom bildande af stamholländerier och införskrifning af racedjur m. m. 3,065: 46. Beviljade under 1847—1848 års riksdag: Utaf anslaget, 4,000
A andra sidan måste institutet, som fått rättighet att dana och utbilda sjelfständiga elever till läkare för alla grenar af medicinal-verket, och som med flertaligare lärarekrafter och vida rikare undervisnings-materiel Bih. lill 11. St. Brot. 1162 & t ,163. 8 Sami. 21 Uåft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nia 9i kände »ig i stånd att meddela en medicinsk undervisning, fullt jemngod med fakulteternas, såsom en orättvisa uppfatta den underordnade kompetens, som tillerkändes dess utexaminerade elever. I följd af nu antydda förhållande kunde icke någon enig samverkan uppkomma mellan fakulteterna och institutet. Försök gjordes väl tid efter annan att åstadkomma ett närmande mellan läroverken och en bättre inrättning af dem; men dessa strandade mot den stridighet i åsigter, som uppenbarade sig emellan universiteternas fakulteter, å ena sidan, samt Carolinska institutet å den andra. Sedan genom de nya Statuterna för universiteten i Upsala och Lund den 2 April 1852 samt Kongl. Majits nådiga Skrifvelse till Hans Kongl. II. Kronprinsen, universiteternas dåvarande kansler, den 22 April 1853, blifvit uttryckligen föreskrifvet, att medicine kandidat borde, för att kunna till undergående af licentiat-examen emottagas, tjenstgöra vid hufvudstadens kliniska inrättningar minst ett år (en föreskrift, hvarigenom stad fastades den redan utbildade praxis, enligt hvilken dylik tjenstgöring egt rum äfven innan licentiat-examen absolverats) hvaremot i fråga om klinisk tjenstgöring vid barnbördshuset fick förblifva vid hvad derom tillförene vore stadgadt; samt Carolinska institutet alltså fått åliggandet att undervisa universiteternas läkare-elever både före och efter licentiat-examen, började man likväl allmännare inse behofvet af den medicinska undervisningens ordnande i sin helhet. Under tiden hade Rikets Ständers uppmärksamhet äfven varit rigtad på ifrågavarande ärende.
Utskottet Slagt de skattgifvancTe, att ovillkorligt aflemna Boförteekning öfver deras sidentapeter, öfverdrag, sängar, soffor, stolar, gardiner, klädningar, capotter, pälsar, peliser, hufvudbonader, halsdukar, band, m. m., så att derest en slik föreskrift är felaktig, tillhör den mera Högloft. Utskottets, än mitt Förslag. Afven har Höglofl. Utskottet ansett mitt förslag oantagligt derföre, att det kunde föranleda dertill, att hvar och en inskränktes till blotta anskaffandet af sadan egendom, sorn inbringar afkastning. — Denna grundsaUs, att det är skadligt för ett Iand, att dess förmögenhet omsättes i sådan egendom, som inbringar afkastning, är ej öfverensstämmande med den allmänt gällande Stats Oeconom iska regel, att ju mera hvar och en enskild genom dess förmögenhet» afkastning Bevillning*-Utskottets Betänidnderi. 73 Iean förtjena, desto rilcare blir det stora hela eller Staten. —. Således för det mitt förslag in» nebnr denna stora syftning borde det endast der. före f arnför alla andra förslager antagas, ty då vore dess fördelar oberäkneliga, emedan allmänt väl är högsta målet för .Lagstiftningen. Slutligen är emot mitt förslag anfört, att det ej ar med rättvisa förenligt, attén jordbrukare, nedtryckt af missväxt eller andra olyckor, under tiden skattar för sina dragare, inventarier samt oförsåld spannemål. — Häremot får jag anmärka att efer nu gällande, och äfven efter hvad Utskottet föreslagit, måste en jordbrukare betala skatt af dess jord, äfven då den ger missväxt, och det ena beskattningssättet är ju då lika så orättvist, som det andra, men det lärer undgått Utskottets uppmärksamhet, att den jordbrukare som lider missväxt eller andra olyckor, är ostridigt berattigad till afkortning, och således äro dessa mot skäl mot Förslaget, intet skal. ■—-
Förordningen den -ij B pr il 1810 innehåller; dock skall den, som ägtenskapsskil nåd sålunda vunnit, icke ega ingå nytt giftermål förr än två år förflutit, sedan ski/nadsbref af Dom-Capitlet utfärdades, derest icke Kongl. Maj.t finnér lämpligt att den tid förkorta. Flera Ledamöters serskilda mening bifogas. Slockholm den 26 Sept. 1834- Reservationer : af 1:0 Herr Strussenfelt: ”Då ägtenskapet, betraktadt både från en christlig och moralisk synpunkt, till sin idé utgör en oupplöslig, för lifstiden ingången förbindelse, som ingalunda är att hänföra till Contractens dass; och då denna förbindelses helgd alltid måste anses såsom grund och vilkor för Statens sedliga värde; så är det, enligt min tanka, både origtigt och oklokt att, medelst underlättande af skilnad i ägtenskap, befordra ett lättsinnigt ingående och upplösande deraf. I och med detsamma man frikostigt medgifver upplösningen af det band, som starkast af alla sammanknyter privatlifvets förhållanden, arbetar man också, ehuru måhända min - Lag-Utslottets Utlåtande N:o tff. 5 dre märkbart, på lossandet af de band, hvilka sammanhålla Staten och det offentliga lifvet. Jag misskänner icke vigten af hvad Utskottet synes hafva antydt, nemligen att det är förgäfves, att Lagstiftaren bjuder till återföra en försvunnen sedlighet, och alt ban måste iämpa sig efter folkets vanor om de också äro ovanor, — men jag hyser det hopp, att mitt fosterland icke så nedsjunkit i sedeslöshet, att ej en återgång till de af Utskottet onnnämnde fordom herrskande renare seder ännu vore möjlig. Ur dessa skäl, och då genom 1810 års Förordning rättigheten till ägtenskapsskilnads erhållande blifvit nog vidsträckt, anser jag mig icke kunna tillstyrka borttagande af något utaf de nu existerande hinder för ägtenskaps upplösning, utom hvad angår de böter, sorn dessförinnan böra ega rum.
Beträdes någon, som till bränvinsbränning ej är berättigad, eller icke behörigen dertill sig anmält, alt hafva tillverkning eller distillering af bränvin anställt eller anställa låtit, höte lian tre gånger beloppet af afgiften, enligt här ofvan stadgade beräkningsgrund; men om, efter sådan beräkning, böterna icke uppgå till 25 R:dr, pliktfälles förbrytaren tilf detta sistnämnda belopp. Befinnes någon nyttja en eller flera bränvinspannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver den högsta tillåtna pannerymd, beräknas böterna till tre gånger afgiften för den högsta pannerymden, och dessutom till 15 R:dr för hvarje öfverskjutande kannerum. Ar den uppgift, som rörande redskapen blifvit aflemnad, öfverensstämmande med pannans stämpel och justerarens betyg samt med stadgandet i 3 § förenlig, vare bränvins bränn are, om uppgiften oriktig befinnes, ifrån allt ansvar i sådant ajseende fri, så vida lian ej om den oriktighet bevisligen hafi kännedom. § 35. I händelse bränvinsbränning, då densamma, enligt denna'Författning icke är tillåten, verkställes af någon, ehvad lian dertill eljest vore berättigad eller icke, bote han fyra gånger beloppet af den afgift, som för den dervid nyttjade bränvinsbrännings-redskap, om den lofligen varit brukad, skolat erläggas, efter samma beräkningsgrund, som i nästföregående § säges, likväl så att böterna icke må understiga 33 R:dr 16 sk. Den, som beträdes att tillverka bränvin under den tid, då bränvinsbränningen, för något serskildt fall, blifvit af Kongl. Majit inställd, skall böta fem gånger beloppet af afgiften, enligt ofvan stadgade beräkningsgrund; dock att böterna icke må understiga 50 R:dr banko. Nyttjar någon till bränvinsbränning, då den inställd är, redskap af större rymd, än den högst tillåtna, stralfas han serskildt derför, som i § 34 säges. Beträ - Bevilln.-, Lagsamt Allm.
Frihms yttrande har varit mig så mycket mera oangenämt, som det endast är ett upprepande af hvad jag i går läste i Aftonbladet, och jag ber derföre, att nu, ehuru mina enskilda tänkesätt kun na vara för R. o. Ad. likgiltiga, få alldeles bestämdt angifva min ståndpunkt i denna fråga, och den åsigt, som legat till grund för mitt deltagande i dessa dagars strider. Då jag först kom till riksdagen, var vet temligen ovisst, huru tänkesätten inom R. o. Ad. och Preste-St, i representations-frågan vid en blifvande votering skulle gestalta sig; man kunde förutse, att det hvilande förslaget skulle godkännas med en högst öfvervägande majoritet inom Borgareoch Bonde-St:n, hvilket ock redan inträffat, men det var dock möjligt, att förslaget skulle af en jemförelsevis lika stark majoritet förkastas inom de båda andra Stånden. För detta fall, eller att R. o. Ad. och Preste-St. med en mycket stark majoritet förkastade K. M:ts förslag, tänkte jag mig såsom möjligt, att Konungens rådgifvare deri skulle finna anledning att åtminstone öfverväga frågan, huruvida det icke vore skäl att åt andra rådgifvare öfverlemna försöket att åvägabringa ett förslag, som kunde förena de stridiga tänkesätten inom Stånden. Jag var då ytterst tveksam, om jag kunde och borde deltaga med större ifver i frågans behandling, och flera af mina vänner, med hvilka 384 Den 7 December. jag då i ämnet samtalade, kunna intyga, att det då var min afsigt, att helt tyst lägga min röst i urnan. Men det visade sig snart, att den förutsättning jag gjort, eller att skilnaden mellan majoriteten och minoriteten inom de båda första Stånden skulle blifva betydlig, var felaktig, och att, om också förslaget på Riddarhuset skulle falla, den minoritet, som der kommer att rösta för detsamma, skall blifva i hög grad aktningsbjudande. Likartadt visade sig förhållandet inom Preste-St. Romme sådant att inträffa, folie förslaget, men med en betydlig minoritet för sig,lanns efter mitt förmenande icke någon anledning för Konungens rådgifvare att tänka på ett återtåg, och dermed var också min ställning klar.
Förslagsvis framstäiles derföre nu, att den uppgifna summan, 6,000,000, måtte på det sätt fördelas mellan begge slagen af obligationer att frdelar, eller -1000.000, användas till delaktighet i det utländska lånet — en omständighet, som säkert vid dess negocierande skall utöfva en ganska gynnsam inverkan — och den återstående tredjedelen, eller 2,000,000, deremot nedläggas i de inhemska fonderna. Då nu dessa sednare, enligt hvad förut blifvit anfördt, vid delta tillfälle torde böra inskränkas till ett totalbelopp af 5,000,000 R:dr, skulle således den summa, sorn påräknades blifva upptagen af allmänheten, ej belöpa sig till mera än 5,000,000; och att delta kapital kan, utan all känning förvår inre penningeställning, äfvensom utan all svårighet, erhållas inom landet, såvida vilkoren för upplåningen ställas uti ett lämpligt förhållande till den närvarande räntefoten i allmänhet, — derom hyser Kongl. Maj:f, för Sin del, så mycket mindre något tvifvel, som det ej blott för mången enskild, utan äfven för åtskilliga verk och inrättningar samt allmänna kassor, hvilkas kapitaltillökning under en tid af 5 år otvifvelaktigt uppgår till lika mycket, som hela den ifrågavarande summan, svårligen torde finnas någon lämpligare utväg alt säkert och fördelaktigt placera sina Kongl* Moj:ls Nåd.
— Beträffande åter den i underd. föreslagna förändringen i grunderne lör utgörandet af så väl kronotiondeoch afradsspanmål, sorn andra å hemman och lägenheter inuelle räntor; syntes närvarande tidsförhållanden, så väl i afseende på lefnadssätt, som landtbrukets och varuafsättningens beskaffenhet, emot hvad dessa voro vid Indelnings-Verkets början, nu mera vara mycket förändrade och hafva föranledt en allmännare ömsesidig önskan att erhålla och erlägga räntepersedlarn. es de ega rum, hvarföre ändamålet med Rikets Ständers underd. framställning syntes önskvärdt att vinna; men Krigs-Collegrum ansåge i underdånighet, att de förestagne vilkoren ej tillräckligen skyddade Kongl. Maj:t och Kronan samt de enskilde räntetagarne från förluster i deras hittills egande lagliga inkomster, då icke något correetiv blifvit uti det underd. projectet uppgifvet, till förekommande deraf, att det i förslaget omför malde första markegångspriset, med hvilket de fyra föregående årens skulle sammanläggas för att erhålla ett medeltal, blefve allt för lågt, under varornes verkliga värde vid levereringstiden; att, 0111 den ordning för markegångssättningen i Riket, som finnes omnämhcl i Kongl'. Brefvet den i5 Januari j831, framdeles blefve gällande, denna betänklighet syntes håfven, men intilldess ansåge Krigs-Collegiirin de hittills gällande Författningar cm de indelta räntornes uppsägning och leverering närmast förvara räntegifvare*, och räntelagares nu egande ömsesidiga rättigheter.
" Kan du inte ha den odraperad ", föreslog moster i det hon slog upp potatisen. " Och g&amp; med tyg fram och foder bak. Nej, nej du gumma lilla! Har du ingenting annat an potatis? ' ' " Jo, jag har kaffe. Jag tankte köpa ett par sillbullar i boden, men kommisarien kom och tog af mig hvart enda öre för resterandes p&amp; hyran. Jag far visst lof att ta en inneboare. " " Tanker du lagga den p&amp; skapetn, sade Olga, som var vid stirdeles godt lynne. " Jag tanker sjalf ligga p$ golfvet, om vi kunde f&amp; en fiicka i soffan. " " Har ingen sökt mig ?m " Nej, inte en katt. " " Det var besynnerligt .. Fina Lindberg lofvade s&amp; säkert att komma npp ett ryck pk middagen. Hon som ar hos Fahlstedtens, moster vetn. J o rigtigt - der var Fina, rödblommig och lifvad. " Ner med Iikret ", ropade hon redan i dörren. * Jag har bara tio minuter pil ' mig, men det skall nog g&amp; som att nyss det. - Tand p&amp; gaslampan, malla jungfrun. Ursakta att jag befaller, men man &amp; r lof att rappa p k n Och hon plockade upp hirniilar, tanger och allt annat tillbehör ur sin ficks. Det gick som en dans. Det ljusa h %ret kammades, borstades och vreds, brandes och bubblades. Ja, var ingenting annat stiligt, s&amp; nog var baret. " Sa der ja, lycks till mycket nöje och adjö med dig. Du hjiilger mig val att andra min gamla bruna för besväret. Knyt om en halsduk, s s du inte rufsar det under hatten. - Adjö, adjö. ' Halsduk ja - hvad skullo kamraterna saga? Bon miste ha halsduk - eller kauske en nasduk ja, far g i tiden var ute - men bara en enda blick i den spruckna spegeln!
Hr Akerman: Hr Bildt har trott, att det föreslagna med gifvandet åt banken att uptaga tillfälliga lån skulle kunna leda till grundläggandet af ett inhemskt fondsystem. Detta är något som jag önskar lika lifligt sorn han; men vi må besinna, det vi redan vid denna riksdag beslutat, att Riksg.Kont. skall göra ett försök i denna rigtuing, och man skall vara bra stark i sin tro, för att kunna antaga oss ega inom landet tillräckliga kapitaler, för att bilda ett inhemskt fondsystem på tvenne särskilda håll. Denna förhoppning är sä mycket vanskligare, som vi veta att 12- millionerslånet ännu icke är betaldt, och det löper dock med ganska hög ränta. Hr Mannerskantz har mot mitt förslag om stadgande af ett maximum anmärkt, att det icke borde hafva sin plats i denna §. Jag kan dock icke annat finna än att det bör rätteligen införas vid slutet af de §§, som handla om hypotheksbankens uplåning. Den 7:de g:rf talar om de lån, banken skall göra, den 8:de om deras beskaffenhet, och den 9:de om tillfälliga lån; dermed är talet om lånen slutadt, och derelter synes mig stadgandet af maximum böra följa. Man har också sagt, att om maximum skall fixeras, det åtminstone ej bör gälla annat än den utländska skuldsättningen; men jag förstår icke rätt hvad som derigenom skulle vinnas. Vill man emedlertid antaga Hr von Köchs förslag till ändring af denna §, skall jag icke motsätta mig den modifikation af mitt, att maximum för den utländska skuldsättningen och uplåningeu må bestämmas till 40 millioner. Frih. Tersmeden: Det är egentligen med ani. af Hr Åkermans förslag om maximum jag ännu vill yttra några Ord. Om ett sådant nu skulle stadgas, så är ju klart, att i och med detsamma vore dekreteradt, att när detta maximum blefve upnådt, hypotheksföreningarne ej vidare finge eller kunde bispringa jordbruket med lån; och man skulle derigenom alldeles förfela ändamålet med hela denna inrättning, hvilket är just att till stående säkra amorteringslån förvandla den massa af upsägbar skuld, som för närv:de trycker den Svenska jorden.
Frihei're TStaél von Hollstein; Det tillhör en fri man, att fritt yttra sina tankar, utan att emot sin öfvertygelse lämpa sig efter den rådande ton hos dem , Som tro sig äga en afgörande. Jag har visserligen hört under detta Riksmöte, att man Den 2(j Juli <?. m. på allmanna opinionen icke behöfde göra något afseende; icke dess mindre sager jag det milt hjerta tanker» då jag anser det fur pligt att icke t i a, och skulle blygas för mig sjelf, om j;g skulle qväfva min röst af farhåga, att yppa de länkc-äit ja« hyser. Jag upprepar derföre hvad jag fornt sagt, att jag sorn ett säkerhetsko-rt vill hafva detta mitt yttrande på fickan; jag; har eren erfarenheten» a!t jag flera gånger förut haft yttranden som blifvit häftigt, motsagda, men tiden bar sedermera rättvisa! hvad jag sagt» Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Ef ter en så lång Öfverläggning vöre det att, trötta Höglofl. R idd-ers k a pets och Adeina, tålamod, om jag icke skulle inskränka mig endast tili några fa ord» Att ett arbete af så stor vigt och fattning, och förenadt med ett så betydligt bidrag af StatsCassan» som. Götha Canalarbete, kan ur särskilda synpunkter betraktas»' »ch på flera emot hvarannan stridiga sätt ueduinas, har jag visserligen förväntat. Det är således nied rättvis aktning för andra meningar» som jag vågar underställa Höglofl. Ridderskapet och Adeln några anmärkningar till svar pä hvad jag under ofverlägguingens lopp hort anföras.
Den ena suckade dessimellan vid minnet af alla sina i rök uppgångna förhoppningar, den andra öfver att kosten började blifva så mager, samt öfver att Elin nu mera aldrig såg glad ut, väl nickade vänligt, men sällan eller aldrig talade med honom. Elin, allt som hon kände de jordiska dämonerna: förbjuden kärlek, svartsjuka, håglöshet, liknöje och sysslolöshet, vilja öfvermanna henne, grep fastare uti Guds hand, och gjorde sig af hans ord ett bålverk. Ju ledare den onda makten talade i hennes ena öra, dess högre tyckte hon att den goda ropade i det andra, och Elin sjöng dag och natt Herrans lof, eller uttalade det till sin omgifning, i vackra, välklingande, ljufva och tröstefulla ord, alldeles så, som hon dem sjelf förnam, och hela hennes omgifning tyckte sig äfven behöfva dessa hennes ord, sjelfva den kallsinniga, hårda Lena upptinade dervid, och kände sig mången gång tröstad och hugsvalad, med friskare arbetslust och mera förtröstan på framtiden, och Gunnar – arbetade som en träl långt in på nätterna, Gunnar som för alltid försvurit sina fordna tröstegrunder: flaskan och jagten, han – som oupphörligt förföljdes af ett svartgrått spöke med obestämda, men hemska former, han kände nu mera aldrig ett enda ögonblick af ro och lugn, mer än när Elin föreläste honom något kapitel ur bibeln, eller de tillsammans sjöngo en psalm, eller hon talade ur sitt fulla hjerta himmelska ord. Då, men endast då förvandlade sig denna, i botten af hjertat rasande kärlek till Elin, som – utom allt annat – frätte hans själ, i en ljuf himmelsk låga, och han ville icke mera lefva han ville dö med Elin.