Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ungstuten idislar förnöjd och drönar af from tacksamhet, ty han tror i sin godtrogna själ, att traktamentet förskrifver sig uteslutande från matmoderns välvilja. Det arma kreaturet har ingen aning om den afskyvärda egoism, som kan dväljas hos den mest ärevördiga matrona, utan han tror det är ett synnerligt bevis på ynnest, när hon klappar honom på länden och säger: » Det är rätt, ussen lille! Ä t du och stå på dig. Den 20:de i nästa månad skall du ta ' s. » Ja, hösten är en ledsam årstid för både folk och få, en årstid, som alstrar tungsinthet, snufva och reumatism, en årstid som rycker oss ut ur all sommarens fågelsång, poesi och drömlif och kastar oss in midt ibland bekymren om så prosaiska ting som hyreskvartal och torr björkved, varma ullstrumpor och mjölig sandjordspotatis. Det enda försonande drag, som hösten egentligen har, är att den bjuder vår gom på läckrare frukter än någon annan årstid. Men hvad ha vi för glädje af det i år, då kolerabacillerna kunna sitta och göra sig osynliga i den genomskinligaste astrakan, då dödar lura bakom de franska päronens svällande skal? Asch, det är så ledsamt alltsammans, så jag vill inte längre tala om det. Låtom oss prata om någonting annat, någonting gladare! * För några dagar sedan läste jag i eu tidning, att den s. k. guldkuren, som förts ut på helbregdagörararnes marknad af en amerikansk » doktor » Keely, och som en annan » doktor », en svensk-amerikansk sådan vid namn Haller, med tvifvelaktig framgång sökt införa i Skandinavien, skulle vara den mest kompletta humbug. Det är möjligt att så är med hänsyn till det sätt, hvarpä desse hedersmän till sesculaper brukat kuren. D e ha förnämligast sökt kurera sådant folk, som haft allt för stor kärlek till glaset. Och det är nog inte rätta användningen, ty om man ger en gammal inbiten bacchibroder gnid — t. ex. en femkrona — så nog » tar han in » det utan all fråga, men först sedan det förvandlats i mer eller mindre sprithaltigt fluidum.
Dessa s k dubbla slantarna har nu ett värde av 1 skilling och de enkla slantarna ½ skilling. Även de av Riksgäldskontoret utgivna polletterna är förbjudna att utföras eller smältas. Stockholms slott den 19 juni 1816. CARL Förordning angående vad iakttagas bör, vid meddelande av burskap och rättighet att idka utrikes sjöfart. Haga den 3 juli 1816. Väsentliga olägenheter har uppstått i åtskilliga städer i anseendet till beviljande av burskap och rättighet att idka utrikes sjöfart. Därför förordnas följande. § 1 Ingen skeppare får idka utrikes sjöfart, utan att i sådan egenskap vunnit burskap, vilket han kan få i vilken svensk stapelstad som helst om han är svenskfödd. Den som är född utomlands kan bara söka i vissa större städer. Utan burskap kan den idka koopvaerdie sjöfart som varit officer eller underofficer i flottan. § 2 Ansökningar görs hos magistraten, som hör borgerskapets äldste, stadens handlande och skeppare. § 3 För att vinna burskap för att idka sjöfart, krävs förutom god frejd att den sökande vid förhör visat sig ha nödvändiga kunskaper i navigering. § 4 Utländsk man måste visa från magistraten i sitt tidigare hemland, att han där uppsagt sitt burskap, vilket civilstånd han har och om han har omyndiga barn. Finns inget att anmärka på hans frejd, är han berättigad till burskap, då han bosätter sig i staden. Har han hustru och barn skall de inom ett år inflytta till staden, annars förlorar han sitt burskap. § 5 Vissa restriktioner gäller för utlänningar att bli delägare i rederier. § 6 Skeppsredare har rätt att förse sina fartyg med skeppare från vilken stad inom riket de önskar. § 7 Magistraterna i stapelstäderna skall vid vite på 25 riksdaler före februaris slut insända förteckningar över alla på utrikes sjöfart burskap ägande skeppare och vilka som vunnit borgarrätt. Haga slott den 3 juli 1816. CARL Universal angående besiktningars förrättande över såramål och döda kroppar av behöriga läkare och kirurger. Stockholm den 15 juli 1816. Besiktningar av skador som kommer att ligga till grund för utslag, skall göras av personer som äga behörig kunskap. Då provinsialläkare är att tillgå och besiktningarna inte fordra någon skyndsamhet skall inga andra personer få förrätta besiktningen.
Af de under föregående år, för erhållande af ädla metaller, bearbetade grufvor, har arbetet blifvit fortsatt i Fjell bergs bly malmsskärpning i 1 horsåkers socken samt Stafbergs koppargrufva i Hedesunda socken, i den sednare dock allenast till 1848 års slut, hvarefter arbetet derstädes med behörigt tillstånd hvilat. Malmvinslen har vid begge grnfvorne varit obetydlig. Jernmalmsbrylningen har uppgått år 1848 lill 40,100, år 1849 till 42,198 och år 1850 lill 20,199, eller under alla tre åren till 108,497 S:k'få. bergsvigt, som ulgör i medeltal för året. 86,106 ShU., hvilket medelbelopp med 2,951 Sk:ft. öfverstiger den i medeltal under föregående qvinqvennium angifne malmuppfordring, Af den uppbrutne malmen äro 91,900 Sk:U. erhållna från 8 grufvor i Gestrikland, och 16,597 från grufvor i Helsingland. Till erhållande af mutsedlar hafva fyratio, dels nya, dels förut bearbetade, men åter öfvergifna jernmalmsanledningar blifvit anmälde. Tackjernsblåsning har varit anställd är 1848 uti 27 samt hvartdera af åren 1849 och 1850 uti 25 af de inom Länet befintlige 28 masugnar; och har tackjernstillverkningen uppgått år 1848 till 79,707. 5. 8, 1849 till 62,873. 22. 1, samt 1850 till 77,154. 11, eller under alla tre åren till 219,735 SkM 2 LM. tackjernsvigt, hvaraf årliga tillverkningen, i medeltal räknad, blifver 73,245 SM. 13 U, som med 7,058 SkM. 8 LM. 18 U. öfverstiger medeltillverkningen under föregående qvinqvennium.
I ett större rum, ganska gladt och med bibelspråk i arméens » glada » anda på väggarna, håller en hel del kvinnor på med att sticka, nysta garn m. m., hela högar af stickad röd tröjväf ligga på golfvet; arbetet går med en viss fart, och de flesta se belåtna ut; alla äro de helt unga eller medelålders kvinnor, somliga med snälla ansikten, andra med grofva drag, ingen enda sådan, att man kunde tro hennes skönhet hafva frestat henne till fall. För dem alla var fallet hufvudsakligast och från början endast en bekväm utväg att få bröd, en matfråga. Egendomligt intryck gör det att bland dessa kvinnor se två små tre, fyra års barn springa omkring och leka — två små klarögda rödkindade bytingar, som frälsningsarméen ryckt undan något ställe, hvilket med mera rätt bör kallas håla än hem, och som, medan de ännu äro så små, vårdas här. Deras tarfliga skatter, en sönderbruten trä- häst och mera dylikt, skuflades ej omildt un IDUN dan, oaktadt de lågo i vägen för de arbetande, och månget sorgset ansikte log vid barnens joller, mången af last sölad hand for smekande öfver deras ljusa hufvuden; det syntes, att dessa barn öfvade sin omedvetna missionsgärning: syndens kvinnor vållade de små intet ondt, men dessas oskuld och deras tilllitsfullt utsträckta armar väckte till lif goda kvinnliga känslor. Ett annat rum utgör » syateliern »; det ståtliga Damnet motsvaras ej af verkligheten: i ett litet trångt rum håller en afdelning på att sy linnesöm — den gamla kvinnan vid fönstret med det fårade ansiktet är en delirant; hon ser stygg och skygg ut. Bokbinderiet däremot är stängdt, enär f. n. ingen afsättniog finnes för dess verksamhet. Tvärs öfver gården ligger en liten byggnad, som inrymmer kök och matsal; det är ett slags » ryggåsstuga » med långa bord och bänkar, där de gemensamma måltiderna intagas. A f de 35 kvinnor — den yngsta 14, den äldsta 4 0 — 5 0 år gammal — som f. n. finnas eller kunna rymmas i räddningshemmet, bo eller ligga ej mer än nio på själfva platsen.
Ilypotheksföreningarne på ifrågavarande vilkor emottaga kreditiv i Banken, bör den fördel vinnas, att anspråken på låne-understöd från Banken mot pant af fastighet minskas, och erfarenheten i detta fall torde lemna närmaste ledning för bedömandet af frågan angående Bankens fastighets-lånerörelses öfverflyttning till Hypotheks-föreningar, om en sådan fråga framdeles skulle komma att väckas. Angående de vilkor, hvarunder kreditiv-rätt må af Hypotheks-förening begagnas, får Utskottet anföra följande: bih. till R. St. Prot. t850 f 1S51. 6 Samt. i A/d. SJläft. 4 26 B anka-Visko Hets Betänkande, AV o 24. Da den summa, fullmäktige, på det hela, skulle ega att till kreditiv åt Ilypotheks-föreningar anvisa, komme att uppgå till 500,000 r:dr, torde, med afseende derå, att 3:ne Hypotheks-föreningar redan äro i verksamhet, samt att för ytterligare 3:ne dylika föreningar reglementen lära vara uppgjorda, maximum för hvarje övpotheks-förening böra bestämmas till 100,000 r:dr. Till fullmäktiges ompröfning torde kunna öfverlemnas icke allenast fördelningen af de tillgängliga medlen emellan de Hypotheks-föreningar, som till kreditiv si<r anmäla, utan äfven bestämmandet af den säkerhet, för kreditiv skall ställas. O s På det att kreditiven icke må begagnas till en utsträckt assignerings-rörelse, anser Utskottet det stadgande erforderligt, att assignationerna skola vara handskrifna och utställda å minst 1,000 r:dr banko, och, till undvikande af ökad förvaltnings-utgift för Banken, genom ränteräkningar, är nödigt, att insättningar och uttag ske å jemna 100 r:dr.
Man har kallat utgörandet af denna skjuts, som består deri, att Sveriges hemmansägare föra sin Konung, då han besöker deras bygder, för att med egna ögon se deras tillstånd och lära känna deras behof, för ett laglöst tillstånd. Jag kan i sanning icke uppgifva den nu gällande författning, på hvilken denna skyldighet sig grundar; men jag känner, att den igenfinnes i Sveriges gamla lagar, ditsatt af Folkets fria vilja, som. alltid med glädje sågo sin lagkrönle Konung, vanda att finna hans närvaro utmärkt af Konungslig omtanka och Konungsliga välgerningar. Jag känner att Allmogen, då 1792, om jag ej på årtalet misstager mig, skjutslegan uppsattes, uttryckligen begärde, Den ia December f. m. 45 all Kungsskjutsen målle från denna förhöjning undantagas; och det är med glädje jag återkallar detta enkla prof af Sveriges Allmoges urgamla, häfdvunna vana, att anse detta åliggande såsom en skyldig gärd åt sin Konung, ej såsom en så olycksbringande tunga, som Grefve Horn tecknat det. Skulle missbruk hafva förefallit — allt är underkastadt sådane — hafva troligen rättelse och hjelp ej uteblifvit, då de i behörig ordning sökts. Flera hördes häruti instämma. Friherre Ridderstolpe: Ett yttrande af Grefve Posse manar min grannlagenhet att eftertänka, huruvida det varit en indiscretion af mig att upptaga liden med de anmärkningar jag framställt; men jag kan lika litet som Herr Rosenblad afsäga mig min rättighet att genast yttra mig, då jag har något yttrande, som är stridande emot sanning och rätt. Jag kan då ej låta min öfvertygelse mogna en enda timma. Herr von Hartmansdorff'j August: Då icke mera än 2 dagar återstå af Motionstiden, vågar jag förena mig med dem af Ridderskapet och Adeln, som redan yrkat att Motionärerne måtte få tillfälle att anföra hvad de önska, och att tiden ej måtte borttagas med discussioner.
– Äh! jag har alls intet predikat, och vill alls intet vara i ringaste likhet med den dera Annika – sade Elin, med en viss högtidlig och andelig stolthet, som kom ur den enda rena källa som en sådan någonsin kan flyta, nemligen det inre rena medvetandet, enthusiasmens underbara ingifvelser, hvilka, äfven för en sjelf, uppqvälla som vore de Guds egna ord, hviskade i vårt öra, för att vi skulle förnimma och förkunna dem. – Jag sade ju bara hvad jag tänkte om denne Olle – fortfor hon. – Jag kunde väl aldrig blifva så förmäten att vilja «ropa bättring» åt eder alla, j gode, dygdige och gudfruktige menniskor, som allesammans äro långt öfver mig, långt bättre än jag, arma synderska. Men till honom, Olle, skulle jag vilja tala, honom skulle jag vilja föreställa, hur han, med hvart hårdnackadt förnekande af sitt brott, gör det allt större och gräsligare, huru han Men här föll henne gamla mor Ingrid i talet, som annars icke på många dagar öppnat sin mun till annat än nödvändighetsfrågor och svar, men som nu med en Sibyllas röst och åtbörd afbröt Elin, sägande: – «Och dömer icke, så varder du icke dömd!» säger Skriften, och hur kan du veta om han är så skyldig, som alla tror? Hur kan du veta om ej sanning någon gång kan flyta ur en lögnares mun, och brottet gömma sig hos den, som ingen i verlden misstänker, men som Guds finger natt och dag pekar på. Alla sågo förvånade på henne. Dock icke alla, ty Gunnar störtade ut genom stugudörren, ut i höstnatten, förföljd af de mest olikartade känslor och intryck. Elins uppträdande, denna uppenbarelse som han i förhand icke hade vågat att tänka på, utan hvaraf han med våld bortjagat alla föreställningar och förespeglingar, allt intill den stund då den nu i verkligheten ägde rum, den verkade så mycket starkare och mera ingripande på honom. Allt hvad man lifligt tänker sig, föreställer sig, i förhand genomlefver och genomkänner i inbillningen, det inverkar sedan, när det en gång verkligen inträffar, långt mindre och svagare. Och hos oss bildade och halft allvetande är detta så ofta händelsen.
Den jemförelse, som den värde talaren i samma hänseende gjort, emellan den religiösa och den politiska friheten, äfvensom hans yttrande om nödvändigheten af bådas fortgående i jemnbred med hvarandra, synes mig icke heller hålla streck. Ty om, såsom han förmenat, ett lands politiska inrättningar icke skulle reformeras förr, än man kan antaga att folket är fullkomligt moget för dem, så skulle man nödgas fördöma både 1688 års revolution i England, som detta land likväl räknar för sitt stoltaste minne, och 1814 års Grundlags införande i Norrige, som i många år hade lefvat under ett absolutistiskt oell så godt som främmande förtryck; likaså den Belgiska emancipationen år 1831, o. s. v. Om man från en oväldig ståndpunkt vill bedöma denna sak, tror jag att man skall erkänna, att derest ett religiöst samfund eller Kyrkan icke egde några tvångsmedel till sitt förfogande, skulle den nödgas genom försoning söka vinna eller bibehålla medlemmar, och genom andliga .krafters anlitande förvärfva sig anhängare samt sålunda stärka sig sjelf. Det är således endast från den tillfälliga och för det religiösa väsendet främmande omständigheten, att denna kyrka erhållit en yttre politisk makt, som man liemtar de egentliga motiverna för tillämpningen af straff, och i st. f. att man helt upriktigt borde säga: »vi hafva fått denna makt såsom en politisk inrättning», söker bygga den på skenfagra rättsgrunder. Jag tror icke att ett sådant sätt att gå till väga är hvad man kallar rent spel. Hvad angår ansvaret för utspridande af vilsefarande läror, anser jag i sjelfva verket icke att något straff derför beliöfver åläggas, emedan jag tror, att Kyrkan, såsom Statskyrka, har ett tillräckligt skydd i stadgandet, att embetsoch tjenstemän icke få bekänna någon annan lära, än den rena Evangeliska.
Men då kamreraren lika med kassa-chefen är ansvarig för dagskassan, som under hela expeditionstiden underhåller jemna vexlingar med kassörerne, under hvilka lätt missräkningar och misstag af sedelbundtar kunna ske, som icke alltid upptäckas medan de kunna rättas, fordra behof och billighet alt kassakamreraren erhåller missräkningspeuningar i likhet med chefen. Då grund af alla dessa förhållanden får jag vördsamt föreslå: ”att chefsarfvodet för chefen för kassa-afdelningen förhöjes från 200 till 300 r:dr b:co,” och ”alt arfvodet för trägen tjenstgöring för kamreraren vid kassaafdelningen förhöjes från 200 till 300 r:dr b:co och att till denne tjensteman (eller den hans tjenst förrättar) anslås 300 r:dr i missräkningspenningar.” Kassörsbefattningarne, genom hvilka all vexling, samt största delen af all insättning och utbetalning af penningar i bunken går, äro likaledes bland de mest maktpåliggande och ansvarsfulla. Med Den 15 December f. m. 221 det sammanträngande af folk, sorn ofia äger nim, dels ulan, dels med stundom vilseledande vexlingseller insättningsnoter, och den mängd sedelvalörer, till större delen i brutna tal, hvilken nu finnes, kunna förluster vid vexling ej undvikas, och det kan anses såsom en särskilt lycka, om äfven den skickligaste och uppmärksammaste kassör vid årets slut äger någon behållning af de honom anslagna missräkningspenningar 500 r:dr. Lika ofta räcka de icke till. Utom dessa äger en sådan tjensteman endast 1200 r:dr i lön och 100 r:dr i arfvode, d. v. s. hans säkra inkomst är endast 1300 r:dr b:co. Men han äger att emottaga för bankens räkning under expeditionstiden penningesummor till hvad belopp som helst, och hans derföre ulgifna (jvittenser eller attester äga för banken förbindande kraft, endast de förses med en kontrollerande bokhållares påskrift, hvilken ej kan nekas.
Uti detta utlåtande instämde Friherre Cederström, Herr Bruncrona och Herr von Torne. Friherre Cederström så mycket heldre, som den föieslagne rättigheten att permittera Soldater, skulle förr eller sednare föranleda till upplösning af de värfvade Regementerne., oberäknadt att den ej är förenlig med ordning och skick: Herr von Törne: af skal, att man bör vid denna Stadga, så väl som i alla frågor utgå ifrån grunden för all Lagstiftning och sålunda tillse, att alla må njuta lika rättigheter; i följd LagUtskottets Betånkandcn. månaderna af året, så skulle det ju erfordras nytt Statsanslag af medel, för att kunna aflöna de förut permitterade, och hvilket anslag belöper sig, efter medföljande calcul, till en summa stor 19,266 R:dr 52 sk, Banco, De karlar, som mest begagna permission åt Landet, hafva vanligen sina hustrur Och barn der. Så är åtminstone förhållandet i afseende på Götha Artillerie. Skulle nu en sådan karl betagas rättigheten att med arbete förvaif/a dem och sig uppehälle, för beredande hvaraf fordras, att han får lemna sitt arbete åt den eller de, som bast behöfva och bäst betala honom derföre; så skulle deraf uppkomma, antingen att han, vid Capitulationens slut, oaktadt full tjenstbarhet, tog afsked, för att återvinna den medborgerliga friheten, som varit honom beröfvad, eller och, att han till GarnizonsOrten förde med sig Hustru och Barn , hvarigenom fattigpersonalen der skulle ansenligen ökas, i hvilket fall Staten fick anslå medel till dess underhållande; likasom det ock är påtagligt, att det ifrågavarande tvånget skulle förorsaka värfningspenningarnes fördubbling och upphäfvande af alla Regementerna PassevölanceContracter — ett förhållande, som åbragte Staten en stor förlust, hvilken åter genom nytt anslag skulle fyllas. På ofvan anförde skäl vågar jag hos Högloft. Utskotten anhålla, om återre - LagUt skotta s Betänkandat. 43 Lagutskottet!
En gång hade han utgifvit en bok – af det slag, som publiken icke läser, och förläggarna af naturliga skäl heller icke betala. Jag hade afhållit mig från att läsa den, men man sade att den var pessimistisk. Sedan dess hade jag förlorat spåret af honom, och jag visste blott att han var gift, hade familj och bodde åtskilliga mil från Stockholm på landet. Vårt sista sammanträffande var emellertid bland dem, på hvilka man efteråt ogärna tänker. Det blottade den art af olyckor, som icke talas om högt, och när man hos gamla vänner möter sådana öden, står man maktlös, och man tror först att man öfverskattat situationens hopplöshet, eller man vill åtminstone tro det. Jag skulle heller icke vilja återerinra mig denna detalj, om jag ej önskade att nedskrifva allt som är nödvändigt för att förstå detta egendomliga förhållande mellan två människor. Jag måste då först säga, att jag under dessa år så godt som alldeles glömt Tore Gam, och när jag någon gång tänkt på honom, skedde det med den känsla af antipati, som en gång hade afbrutit vårt umgänge och vår vänskap. Han var för mig nästan död, och när tystnaden småningom började breda sig omkring hans namn, som en gång nästan hotat att på sitt sätt blifva berömdt, då såg jag däri endast en naturlig följd däraf, att våra förhållanden stänga vägen för dem, hvilka tro sig kunna gå sin väg fram utan att taga de hänsyn, hvilka för hvarje framgång äro nödvändiga. Utan att de ana det, stöta de ifrån sig just dem, af hvilka de kunna hafva mest nytta, och jag förstod lifligt att Tore Gam aldrig hade haft några relationer, eller om han haft några sådana, icke förstått att behålla dem. Alla de känslor, hvilka en gång inom mig satts i rörelse af denne man, hade så att säga torkat ihop till detta lugna resonnemang, och jag var, när jag någon gång hörde talas om honom, nöjd att vi voro så vidt skilda att jag ej tvangs att bära något ansvar för eller taga del i hans öde. Under sådana omständigheter var det naturligt att jag skulle blifva ytterst öfverraskad, när jag en dag fick besök af min forne vän. Visserligen hade vi stundom sett hvarandra, någon gång till och med sällskapat. Men jag hade upphört att tänka på honom som förr, och därför hade detta sammanträffande icke kvarlämnat något synnerligt intryck.
259 Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 10, i anledning af väckt motion om hemmanet N:o 1 Fångåmons, J mantal i Jemtland, befrielse från rotering: B. II. 458, 461, A. 461; U. III. 629, 635, A. 635; E. IV. 137. — N:o 11, i anledning af väckt motion om donerade skolmästare-boställens, och deribland särdeles bostället Wrigstad Måns-gårdens, befriande från rotering: B. II, 458, 461, A. 461. •— N:o 12, i anledning af väckta motioner, i fråga om åtskilliga till båtsmans-beklädnadén hörande persedlars anskaffande och underhåll genom Stats-Verket: B. II. 458, 461,462; lil. 523, 558, A. 558; E. VII. 156. — N:o 13, i anledning af väckt motion om vissa förmåner för den nyroterade jorden i Blekinge, och om anslag tili betäckande af härigenom uppkommande brist: B. 11. 458, 462, A. 462. — N:o 14, i anledning af väckt motion om åtgärder för vinnande af en bättre prestbildning och åstadkommande af medel dertill: B. II. 521; III. 47, A. 47. — N:o 15, i anledning af väckta motioner om undersökning af arealen och beskaffenheten af Statens skogar, samt om anslag lör berörda ändamål: B. II. 521; III. 47, 50, Å. 57, U. 629, 634, A. 634. — N:o 16, i anledning af väckt motion om augments-räntornas ingående till Stats-Verket mot ersättning till rusthållarne: B. II. 521; III. 47, A. 47.
Efter dessa 2:ne års förlopp skola, jemte fyra p/oCents renta å hvad Staden utaf lånet innehar, tillika oafbrutet hvarje af de påföljande åren afbetalas två proCent å Capitalet, och hvilka två proCent beräknas å hela lånsurnman , så an den var, då första afbetalningen skulle verkställas. Men derest någon del af de beviljade 25,000 B:dr skulle komma att lyftas efter byggnings-tidens slut, bör å ett sådant belopp, likasom å det öfriga, äfven afbetalas två proCent, sedan ett år från uttagningsdagen fö fallit. 4:0 Till Biksgälds - Contoirets säkerhet och innan något uppå lånet får lyftas, skall Staden aflemna dess till Contoiret ställda förskrifning å Tjugufem Tusende Bdr Banco, inrättad i öfverensstämmelse med ofvan stadgade vilkor, och ined tillägg, att, derest med betalningen af rentan eller de 2 proCent, hvilka, enligt 3:dje punkten böra på capitalet årligen erläggas, skulle dröja 35*2 Den 3 7 Juli. dröja två månader utöfver förfallotiden, kommer lånet att anses såsom förfallet, och genast infordras ; och undertecknas denna' förskrifning af Magistraten och Borgerskapets Äldste, i Stadens namn och å dess vägnar, med förbindelse, att en för alla och alla för en betalningen ansvara. 5:0 Böra dessa