Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då frågan egentligen hvilar på lämpligheten af de olika valprinciperna, anhåller jag att få upptaga några af de skäl, hvaruppå Utsk. grundar sitt ogillande af den samfällda valprincipen. Utsk. anför: ”att nämnde valsätt ej gifven erforderlig garanti eller ens sannolikhet för väljandet af de kunnigaste och i ädel bemärkelse mest upplyste, sjelfständige representanter.” Emot ett så beskaffad! påstående, får jag invända: det vitsord, som historien lemnar, äfvensom sednare tiders erfarenhet,' tala ej särdeles för de hittills bruklige ståndsval. Deremot är det ganska mycket, som fäster uppmärksamheten vid den samfällda valprincipen; sålunda kan anföras: att ett folks politiska uppfostran häst göres i de samfällda valens skola; att det ej är så lätt att hos individerne, helst om de äro förenade i vissa corpralioncr, utplåna cn viss so Den 10 Mars f. m. förkärlek för deras yrken, deras class och sympalhier; allde väljande, äfven genom fornien vid valsättet, må erinras att här är fråga i första rummet om landets allmänna och blott i andra om cn dass eller stånds enskilda hästa. Vidare säger Utsk.: ”att de valde möjligen konna komma att tillhöra en enda samhällsklass, eller att en eller annan dass, som omfattade ett vigtigt samhällsintresse kunde från representationen uteslutas”. Om representationens bildning uppställes med afseende på erhållandet af mångsidiga kunskaper hos åtminstone en del af represen tan ter ne, hvilket säkerligen vinnes om riksdagsmannavaten till någon del ske omedelbart vid särskilda, dels derför och dels för andra ändamål ordnade sammankomster, så böra alla samhällsclasser kunna påräkna att erhålla sina ombud» I öfrigt hvad man företrädesvis begär af represantanten, är medvetandet af moraliskt värde, hemtadt ifrån det medborgerliga förtroendet. Det torde icke behöfva erinras, såsom liggande öppet och klart för hvar och en, att en lagstiftande församling handlar alltid gemensamt. Det är af den såsom corps, sorn man äger anspråk på skicklighet, oväld och fosterländska tänkesätt. Alt begära alla dessa upphöjda tänkesätt hos hvarje representant, är alt sträcka sina önskningar utöfver möjlighetens gräns.
Desse enskiltes jernvägs-företag, för hvilka Statens lånebilräde begärts, anser jag lika om ej mera nyttiga än Stals-banorna-och anser derföre, att uti del anslag af 20 millioner Bil. till Siats-litsbol tels Utlåtande N:o 62. 79 Riksmynt som Herr Doktorn oell Biskopen tillstyrkt, jemväl kunna inbegripas de låneunderstöd, sorn kunna komma all beviljas åt lokaloell sido-banorna;» af Herr /l. F. Ericson'. »Emot Utskottets genom votering fattade beslut att, i strid med Afdelningens förslag, uti Bidje punktens 4 mom. skulle bestämdt uttryckas all södra stambanan ifrån Falköping lill Malmö skulle dragas öfver Ljungbv, äfvensom åil vid medlens anvisande till denna banas fortsättning norr om Pin ja-sjön i Skåne dess riktning ifrån nämnde sjö skulle bestämmas lill Lagaa-ilalen, får jag mig reservera. l)å man nemligen i södra Sverige ansell tillräckligt med cu bana långs åt landet, sä skulle jag tro det vara angeläget att lägga denna bana någotnära midt i detsamma, sa alt skiljaktigheten i afslåndet emelian banan och de båda hofven icke bielke för stor. Om banan skall läggas enligt Utskottets förslag, så blir detta afstånd endast omkring 8 mil lill vestra bafskuslen. men deremot omkring 20 mil til! ilen östra, hvilket jag icke anser ändamålsenligt eller billigt, ulan tror alt det vore fördelaktigare lör det allmänna om banan ifrån Finja-sjön till Jönköping droges mera ät öster genom Smålands bördigare oell lölkrikare trakter, derifrån otvifvelaktig! vida större trafik är alt hemta, än i de trakter af Sunnerbo härad, der den blifvit föreslagen alL läggas. Om den blifvande östra banan söder om Linköping sedan dragés närmare Eksjö neli Wexiö lill den södra, så" bli Iver denna förstnämnda kortare än om den södra dragés öfver Agghult och Ljungby, samt fördringarne på lättad kommunikation bättre iakttagna.
Departementets Chef, Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena Departementets personal Minister-Staten, 117,500 Species Legationspredikanter, 2,500 Species Pensions-Staten, 10,000 Species Skrifmaterialier och Expenser samt Extra utgifter ^ Summa R:dr R:mt | 680,000 hvaraf Sveriges andel j? — 480,000. N:o 2 till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. T a b 1 e a u till jemförelse emellan beloppen vid särskilda tider af de traktamenten, som uppburits af Kongl. Maj:ts Diplomatiska Embetsoch Tjenstemän samt beloppen af de traktamenten, sorn af H. Exc. Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena för dem föreslås. Enligt 1765 års MinisterReglemente. Enligt 1830 års Stat. Enligt 1832 & 1836 årens Stat. Enligt Stats-Ministerns förslag (1856). Hamburger Banco. Kejserl. Hofvet i Wien: Hofvet i S:t Petersburg: Hofvet i Paris: N:o 2 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1856. 57 Kongl. Hofvet i Haag: En Envoyé En Legations-Sekreterare Kongl. Hofvet i BrUssel: En Changé cTAflaires (sedan 1857: 5.000 R:dr) 4,900 720 8,000 1,000 7,200 900 8,000 5,500 Kongl. Hofvet i Madrid: En Envoyé 7,000 En Chargé d’A (1'aires eller MinisterResident . 5,000 5,000 4,000 En Legations-Sekreterare . 720 200 Kongl. Hofvet i Portugal: En Konsul (förutom å Konvoj-Kommissariatets stat 200 R:dr
I följe af desse jemte flere skäl, fann General-Tull-Direction sig icke kunna undgå, att i underdånighet tillstyrka en förändring i afseende på hestraffnings-sättet för första och andra gången föröfvadt Lurendrägerioch Tull» försnillnings-brott, hvaremot urbota-bestraff» ningen borde bibehållas, i det fall då någon tredje gången eller oftare gör sig till förbrytelsen skyldig, och att andra anstalter måtte vidtagas , i afseende på försäljningen och utskeppningen af i beslag taget gods , samt fördelningen af Beslagar-ande), äfvensom General-Tull-Directionen i underdånighet anhållit, att i händelse Kongl. Maj:t skulle med afseende å hvad densamma nu yttrat, framdeles täckas i Nåder anbefalla en förnyad handläggning och omarbetning af nu gällande Författning, Directionen då äfven torde komma i tillfälle, att ytterligare få uppgifva någre Betänkatiden a i g mindre väsendtliga omständigheter, hvari under Författningens tillämpning, behof af ändringar eller rättelser sig visat.
Då. den Allmänna försvarsföreningen 1889 började sin verksamhet, var det med Svenska kvinnoföreningens lokalkomitéer såsom grund och stöd, som den framträdde, och säkert kändes detta erkännande af » det starkare könet » godt för de inom Svenska kvinnoföreningens led förr så ofta förkättrade kämpande kvinnorna. Det är snart nio år, sedan Svenska kvinnoföreningen först bildades, och i de olika af sekreteraren författade årsberättelserna kan man följa dess arbete oeh utveckling steg för steg. Glädjande är att se, det den särskildt de sista åren vunnit många flere medlemmar och l å D g t större fympati än förut. Af detta års räkenskaper framgår, att föreningen snart har samlat de 1 0 0, 0 0 0 kronor, som hon föresatt sig såsom sitt första materiella mål, utgörande ett bidrag till fästningen KarLborgs fullbordan, och torde detta resultat öfverallt böra framkalla både beundran och tacksamhet. I årsberättelsen för 1891 skrifver Augusta Wästfeit några beaktansvärda ord, hvilka vi här anföra: » Man talar nu för tiden så mycket, kanske mer än nödigt är, om kvinnans rättigheter; den allra största, den dyrbaraste af dem alla har hon redan, den att i hemmet uppfostra sina barn och där i deras unga hjärtan nedlägga gudsfruktans, fosterlandskärlekens och pliktkänslans ädla utsäde. Det är således i kvinnans hand, som nationens öde i viss mån hvilar, ty om än männen styra staten, är det dock kvinnorna, som uppfostra männen och gifva gossens själ den första, måhända för alltid afgörande riktningen. Ingenting är därför viktigare än att hos Sveriges kvinnor ingjuta en varm och lefvande fosterlandskärlek, och ingen tillfredsställelse kan heller för föreningen gifvas större än den att se sina ansträngningar i detta afseende krönta med framgång. » Heder åt den kvinna, som så tänker och handlar, och som offrat sitt intresse, sin tid och sina krafter på detta sätt såsom frivillig i fosterlandets tjänst! Hennes arbete skall bära rika frukter! Vi hälsa henne och den svenska kvinnoföreningen, hvars stiftare och stöd hon är, med Wennerbergs ord till dem: Förfäras ej du lilla h o p, gå fram! E. F. Må vi göra kvinnan rättvisa, hon sätter ofta i verket det goda, som mannen nöjer sig med att framkasta förslag till. Aug.
99 folkets vägnar vaka för allmänt väl.” — Till en början får jag fästa uppmärksamheten derå, alt det ingalunda är en rationel — en förnuftets fordran, alt hvarje medlem af Slaten, som anses lemna en viss borgen för insigt och oberoende, skall medeleller omedelbart deltaga i lagstiftningen, men deremot fordra förnuft och rättvisa, att i möjligaste måtto Statens ändamål uppfylles, som Ur att skydda hvarje samhällsmedlem till lif och egmdoin, samt att gifva honom skydd och säkerhet för förkofran af enskildt välstånd för beredande af lycka och bildning för detta och ett kommande lif, och det sätt, på hvilket detta dyrbara ändamål bäst uppfylles, det är det rationellaste, oell vid valet häraf kunna icke ett folks under sekler fortgångna speciella utveckling, det vill säga dess historia, eller dess fordna och beståndande institutioner lemnäs utan afseende. Vore det icke så , — fanns det en allmän typ för ordnande af ett samhälle och specielt af dess folkrepresenlation, så skulle samma representation passa i alla länder, under alla tidehvarf, för ett folk vid första inträdet på civilisationens bana och då det der uppnått den högsta höjd med de förmåner och de olägenheter denna medför (och som knappast hos tvänne folk alldeles lika utvecklas), eller föralt anföra exempel från vår tid, samma folkrepresenlation passa i England, i Turkiet och på Nya Zeeland. Det land, der man följdenligast försökt att bilda ett samhälle efter en förment rationel grund, var Frankrike under constituerande församlingen. Dessa försök leddes af män, otvifvelaktig! bland tidehvarfvels utmärktaste tänkare och med de renaste afsigter, och de understöddes af en allmän opinion inom ett af de upplystaste folk i Europa, men hvart förde dock dessa försök?
Inom kort blef det klart, a t t h a n b a r p å ett svårt inre lidande. H a n hade inte — m e d sin kroppskonstitution och efter sitt förra rörliga lif — tålt vid detta stillasittande, overksamma lefnadssätt. H a n s hvila efter arbetsdagen blef inte lång. Efter några månaders lidande låg h a n på bår. H a n s hustrus trofasta h a n d hade redt hans sista hvilobädd. H e n n e s sorg hade inte gifvit sig häftig luft, utan h o n hade tyst gått omkring och ordnat och ställt som vanligt. Allt v a r färdigt, och h o n tyckte sig intet mera hafva a t t beställa i världen. H o n stod framför sin makes lik, och genom hennes själ drogo dunkla smärtfulla tankar öfver vanskligheten af allt jordiskt och öfver fåfängligheten af planer och förhoppningar h ä r, hvarest vi inte hafva nå- gon varaktig stad. Det låg ett lidande drag kring h a n s mun, och marmorblekheten hade b r e d t ett sublimt uttryck öfver det vackra gamla anletet. Och d ä r det n u låg stelnadt i döden, hvilade däröfver liksom en återspegling från ett rent, fromt sinnelag, e t t varmt, förtroendefullt hjärta och e t t redbart, plikttroget lif. Måhända var det detta uttryck af renhet, barnafromhet och oskuld, som hos Minna väckte en föreställning af ungdom och för minnet manade fram en bild, hvilken, midt under hennes sorgsna betraktelser, k o m h e n n e a t t ofrivilligt t ä n k a: » Så vacker h a n är! Alldeles som i ungdomens dagar. » Bidrag Linge. mottagas med tacksamhet. Logogryf. Jag Och När Jag Och räknar anor från hedenhös mycket h a r jag erfarit. blodig, mördande kamp bröt lös, första vittnet h a r varit. stålklädd h a r jag i striden dragit, Och hugg jag gif vit och hugg jag tagit På ärans fält. I borg och kungsgård jag präktig var I silkesömmade s k r u d e n; Juveler äfven jag stundom b a r Så festligt smyckad som b r u d e n.
Majit äskat alt det till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet nu utgående anslag af 75,000 R:dr måtte äfven under nästa statsregleringsperiod bibehållas till oförmiuskadt belopp, dock att såsom vilkor för åtnjutande af understöd från detta anslag måtte föreskrifvas, att endast de församlingar, som för aflöning af lärare eller lärarinnor redan tillskjuta eller åtaga sig att tillskjuta ett belopp minst lika stort med folkskoleafgiften, må af ifrågavarande anslag erhålla del, hvilken i sådant fall skulle, såsom hittills, utgå med hälften mot hvad församlingarne utöfver berörda tillskott förbinda sig alt för angifna ändamålet lemna, med Kongl. Majit, såsom hittills, lemnad rätt att i särskilda fall bevilja undantag från detta allmänna vilkor. Af de enskilde motionärer, som i fråga om detta anslag framställt förslager, har Doktor Säve hemställt alt något bidrag till småskolor icke måtte lemnäs, derest icke församlingen, visat sig, utom öfriga vilkor, hafva författningsenligt vårdat sina fasta eller ambulatoriska skolor och försett dem med examinerade lärare med minst 400 R:dr i lön; hvaremot Kyrkoherden Otterström yrkat, alt Slaten icke vidare måtte lemna något understöd till bildande af småskolor, utan uteslutande åt de fasta skolorna. Då småskolorna under de sednare åren alltmer utbildat sig lill att utgöra en förberedande lägre afdelning af de fasta skolorna och äfven på åtskilliga ställen erhållit plats i samma lokal som den öfre afdelningen, så att läraren derstädes utan svårighet kunnat utöfva tillsyn öfver skolan i det hela samt öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen, kunna de anslag, som beviljas småskolorna, anses gifna, vare sig medelbart eller omedelbart, äfven till befrämjande al den fasta folkskolan, som sålunda dels befrias från de första nyböijarne, dels ock sättes i tillfälle att mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar. Tillfälle alt erhålla understöd af ifrågavarande för folkskoleväsendets utveckling i allmänhet afsedda anslag synes af dessa skäl böra stå öppet äfven för småskolorna. Under nuvarande statsregleringsperiod hafva jemväl, enligt hvad den Kongl.
Det är beklagligen en san ning, att det icke saknats flera tillfällen vid denna riksdag, då man funnit talare göra insinuationer, som varit fullkomligen oparlementariska med hänseende lill motståndarnes afsigter; men jag uther mig, alt Hr Lefren ville genomläsa mina yttranden vid denna riksdag, för att se om i desamma finnes något enda spår till dylika insinuationer, dem jag ogillar och alltid skall ogilla; men tillåtligt mätte det vara, att vid detta tillfälle, då frågan afhandlas. fästa hans uppmärksamhet på det äfventyr han sjelf möter, att se statsreglertn fördröjd, ifall man inkastar sig i onödiga anmärkntr oell vill att dessa skola göra sig gällande. Hvad angår den af Frih. Cederström gjorda anmärkningen, får jag blott erinra honom, att dessa nödiga hemställanden, dem Frib:n ansett bort innefattas i särskildta memorialer, hafva influtit i detta memorial rör:de i:sta hufvudtitelns reglerande, såsom af samtliga Stånden bifallna, och någon möjlighet lärer ej kunna förefinnas att nu skilja två saker, som äga ett så stort sammanhang med hvarandra, i 2 afdelningar, och deraf göra 2:ne roemorialer. Jag skulle anse såsom i högsta grad oformligt, om, när Ständerne skola göra en und. hemställan hos Konungen med afseende på framtida åtgärder, (någonting som är ganska vanligt, och hvilket Fi ih:n sjelf torde erkänna vara lika oundvikligt som ständigt förekommande.) de skulle plocka ut hvarje särskild deruti förekommande anmälan, skilja den från hufvudsaken och deraf göra särskildt memorial. Jag nödgas således placera Frih. Cederströms anmärkn. ibland dem, sora icke böra föranleda till återremiss, och fortsätter min anhållan om propos. på bifall till Exped,Utsk:s förslag. Hr Lefre'n: Jag anhåller att Frih. Cederström ville låta sin anmärkn. förfalla.
IRiföbagébeftutet ffatt af SRiföbagenS tebamöter unberffrif® maö. Öfrige från 9fiföbagen utgåenbe eppcbitioner unbertecfnaS enbaft af Satntännen. § 81. 2)e attmånna ftabgar ocp förorbnittgar, pmitfa .Konungen ocp tRiföbageu gcutcnfamt befXutit, ffota enbaft t .Konungens namn ocp meb S)ep unberffrift utfårbaS. § 82. S)e t Pantrarna förbe protofott ocp öfrige SRifSbagSpanbtingar ffota på (Statens bcfoftnab, få tibigt ffe fan, af trpcfet utgifmaS, be febnare futtftänbigt ocp proto* folten i ben mån hamrarne pmar för fig förorbna. 46 31ifsba0$*23eftut 1866. § 2. Öfter pröfning af öfriga från fiftförfhttna Cftifébag pmitanbe, lagligen berebba förflag titt anbringar i 3'iifetS ©runbtagar, pafmc 2Bi uti unberbånig ©frifmelfe af ben 17 ftfil. Suttuari titt Jlongt. 3Jtaj:tS ttåbiga faftftättelfe öfmertemnat bern blanb befja förflag, font btifmit af £)p famfätbt antagna ocp pwitfa innefatta åtffittiga föranbrtngar i £rpcffripetS*Börorbnuigen; £)cp feban fiftnämnbe föränbrin* gar btifmit af jvongt. ?0taj:t ben 14 påfötjbe Slprit i nåber ftabfäftabe, pär pari* genont npfjnäutnbe ©runblag i nebanffriftte betar erpåflit följanbe tpbetfe: § i. 8:o.
Enär Fändriken Forslund sålunda icke allenast fullgjort de honom af Disennt-Directionen föreskrifne inbetalningar af låne-capitalen, med 4 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 12. derå upplupen 5 procents ränta, utan äfven till en del godtgjort. straffräntan, samt till liqviderande af derå återstående belopp, sedan Capitaiiten Forslund i utfattigt tillstånd aflidit, skulle, enligt företedt intyg af Sysslomännen i bådas concurser, åtgå bela det öfverskott, som vid slutlig utredning af Fändriken Forslunds concurs möjligen vore att förvänta, och detta öfverskott för honom, såsom gammal och oförmögen till arbete, är till lifs-uppehälle oundgängligen erforderligt, har Utskottet velat hos Rikets Ständer hemställa, att eftergift för nu oguldne skillnaden emellan 5 och 8 procents ränta å de lån, för hvilka f. d. Fändriken Forslund hos Banco-Discont-Verket häftar, måtte honom beviljas. Stockholm den 19 September 1844. M 12 Ank. till Exp. Utsk. den 23 Sept. kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af Kamercraren vid Länc-Contoret i Götheborg E. S. Winbergs ansökning örn eftergift af öfver ränt a ä Discont-lån. Ilos Utskottet har Kamereraren vid Rikets Ständers Låne-Contor i Götheborg E. S. IVinberg, uti ingifven skrift, anhållit dels orri befrielse från erläggande af upplupen öfverränta 236 Riksdaler 41 sk. 6 rst.
Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, i nåder anbefalld att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af de utaf Asunda liäradsboer, vid åtagandet af skyldigheten att för framtiden underhålla den ifrågasatta nya bron vid Nyqvarn, fästade vilkor och förbehåll, samt att tillika meddela upplysning angående den tillökning i redan beräknad nybyggnadskostnad, sorn brons uppförande af jern i stället för af trä kunde anses medföra och derjemte uppgifva den ungefärliga underhållskostnaden för bron i ena och andra hänseendet, äfvensom huruvida denna kostnad skulle kunna bestridas genom den nu årligen ingående arrendeafgiften, 345 Riksdaler Riksmynt, har i anledning deraf, uti memorial af den 16 sistlidne Juli i underdånighet anfört: att brons uppförande af jern i stället för trä skulle genom dess derigenom vunna längre bestånd och mindre underhållskostnad medföra en framtida vinst, mer än motsvarande den större anläggningskostnaden; Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition M 44. 19 att hvad den sistnämnde anginge, skulle, under förutsättning, att ifrågavarande bro komme att uppföras efter enahanda grunder, som vid den nu under byggnad varande bron vid Almare Stäke, öfverbyggnaden med jernbjelkar komma att kosta 13,500 Ridr och således medföra en förökning af 7,000 R:dr i den förut beräknade anläggningssumman eller höja denna till 39,600 R:dr för sjelfva bron och till 52,100 R:dr för både bro och väg; att, beträffande underhållskostnaden, denna, om bron byggdes af jern, icke torde komma att i medeltal per år uppgå till broarrendets nuvarande belopp, men deremot, om bron uppfördes af trä, ej kunna uppskattas till mindre än 400 R:dr årligen, uti hvilken kostnad dock icke vore inberäknad den måhända hvart tjugonde år återkommande kostnaden för brostolarnes förnyande, samt Styrelsen derföre hyste den åsigt, att den ifrågaställda brobyggnaden borde företrädesvis af jern uppföras.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad, d. 8 Juli ISIS, — Prest-Ståndet d. 8 BorgareStåndct d. 8 Bonde-Ståndet d, 11 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Malmö, Götha Kanal-Bolags Underdåniga Skrifvelser. 615 samt Götheborgs Diskont-Verks Utredning. Riksens Ständer hafva till profning förehaft den vigtiga frågan om Malmö , Götha Kanal-Bolags och Götheborgs Diskont-Verks utredning, samt hvad Eder Kongl. Maj:t i detta ämne täckts framställa uti Sin Nådiga Proposition om Allmän, na Penningrörelsen och Myntvärdets upprätthållande den 10 December förlidet år. Då G otha Kanal-Bolags och Malmö D iskonter kommit i den belägenhet, att deras Skulder vida öfverstiga Tillgängarne, skulle det synas som Aklie-egarne, hvilka äro de rätte Gäldenärerne, icke borde kunna göra anspråk på några rättigheter eiler Privilegier under annat vilkor, än att de sjelfve genom penningetillskott sätta Direktionerne i belägenhet art kunna ordentligen uppfylla de af Direktiönerne i Bolagens namn och å deras vägnar ingångne förbindelser. Emellertid, och för att betaga AktieEgarne all skälig anledning till klagan i fall Stalén skulle öfvertaga Diskont-Liqviderne, hafva Aktie-Egarne så val uti Götha Kanals som uti Malmö Diskonter genom Riksens Ständers Banko-i XJtskotts föranstaltande blifvit hörde och bestämdt svar dem affordradt pfi följande af Banko-Utskottet till dem framställde fråga, nemligen: Huruvida , sedan Kreditiven på Banken till fullo blifvit begagnade, men desse Diskonters Assignationer derutöfver bland Allmänheten äro utelöpande, hvilka, i brist af Fond till deras inlösen, utafBankefl blifvit afviste, Bolagen nu voro sinnade samt sålunda beredde och i tillfälle att vidtaga sådana medel och utvägar, hvarmedelst de å Diskont-Verkens 61 6 Underiläniga Skrifv elser. sMa ingångne förbindelser genom
Men för att komma till ett enkelt slut med saken, skulle jag tro, att Contrapropositionen borde syfta derpå, att om Nej vinner, skall, innan någon utbetalning göres, Bolagets förbindelse anskaffas, Grefve Posse: Från första början bar jag varit af den tanka, att Contrapropositionen helt enkelt borde innefatta afslag å Ben 4 Maji f. m. 5i Utskottets Memorial; men då jag fann den sednare af Grefve Frölich föreslagne propositionen leda till samma andamål, ansåg jag ingen annan anmärkning dervid behöfva göras, an den jag nyss framställde. Nu, sedan Grefve Frölich sjelf yttrat, att Nejpropositionen bör vara på afslag, förenar jag mig med honom. Det har blifvit lagdt Götha CanalDirection till last, att den icke på förhand vidtagit åtgärder, i afseende på penningarnes erhållande, det vill säga, att Directionen icke försett sig med en sådan förbindelse af Bolaget, som kunde erfordras för lyftningen af medlen; men då vi sett tankarne här vara så olika, angående dessa vilkor, och det naturligtvis var omöjligt för Directionen och Bolaget att veta> hvilka dessa vilkor kunde blifva, skulle man måhända, om Directionen innehaft en sådan förbindelse, med mera skäl förebrått den, att hafva anticiperat på Bikets Ständers beslut. Man har äfven anmärkt, såsom ett fel, att CafialDirectionen Öppet erkänt, att den icke af Bolaget var autoriserad att mottaga penningarna. Detta erkännande får jag medgifva; men påstår deremot, att Directionen aldrig erkänt, att den icke denna gängen, lika mycket som de föregående, varit autoriserad till Bolagets Ombud, derom man kan Öfvertyga sig, om man läser Protöcollet för Bolagsstämman den 20 sistlidne Oqr r tober. 4* 52 Den 4 Maji f. m. Grefve Frölich: Jag vill icke längre trötta Ridderskapet och Adeln med några anmärkningar i ämnet, utan då Grefve Posse äfven samtycker till den förändring jag föreslagit i Contrapropositionen, hvilken jemväl öfverensstämmer med Herr Stråles yrkande, kan jag icke vidare finna något hinder deremot. Friherre An ekar swärd: