Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco samt en och en tredjedels mark mjukt bröd af sammanmalct Rägmjöl, eller dess wärde efter det pris som mänatcligcn af Konungens Befallningshafwande tvid hwart och ett Bysättningshäckte skulle utsättas, samt att i händelse Kongl. Majit framdeles skulle finna nödigt, öka undcrhällct för dem, som i Kronans Häckten för brott förwaraS, en lika tillökning altid skall bestäs bysatte, som ej mägta sig sjclfwc föda. Kongl. Majit förblifwer samteligc Rikets Ständer med all Kongl. Näd och ynnest städse wälbewägen. ^Äum Ut lu^riL. t i I. 6. luräkM!. Uk - 293 Den iZ September. Utdrag af Protocollet öfwer Justitia Ärendcr, hätskt inför Hans Kongl. Majrt uti Stats-Rädct pä Stockholms Slott dcn 17 Augusti 1809. Närwarande: Hans Exccllence Herr StatS-Ministern för Utrikes Ärenderne Friherre von Ln^eKröm StatS»Nöderne Friherre ^otLnblsä Friherre v. platen Friherre ^.cilerbetk .Justitiä - Räderne Grefwe »amilton lirell och Justitiä, Cancclleren Grefwe ^Vscktmsister. Föredrogs l underdänighek Kongl. Majus BcfallningShafwandes i Linköping underdäniga skrifwclse den 19 ststlidne Julii, hwaruti jäm, te insändande af förre Handlanden ^s.
Det är vackrare, när färgskalan ljusnar uppåt än nedåt, ty det förra värkar lättare och gladare. En vacker bård mot taket, eller åtminstone en bred kant, som öfvergång till detta, är oundviklig, ifall väggen skall ge ett afslutat intryck och motsatsen till taket vackert förmedlas. Taken böra vara ljusa, lätta och tomma eller, ifall de prydas, bör detta endast ske med några stiliserade, obetydligt framträdande ornament. Ehuru de största mästare målat i tak, är detta dock i grunden stillöst. Äro målningarna mästervärk, pinas man af att ej fullt och lätt kunna se dem. Och att i boningsrum hafva människor och djur öfver hufvudet på sig, borttager all lugn trefnad! Stuckornamenten äro äfven meningslösa. Det värkligt vackra är det måttligt prydda eller helt släta trä- eller tapettaket och i brist på detta ett alldeles slätt hvitt tak, dämpadt af en ton, som passar till rummets färg. De flästa nyare stadsrum vanprydas af granna kakelugnar. Det bästa är, när man alls inte lägger märke till kakelugnen. För den skull bör den vara ljus i ljusa rum och mörk i mörkare rum. Hårdt och kallt värkar en hvit kakelugn bland fina, dämpade färgtoner. Och har vårt rum i öfrigt sådana toner, då bör man hälst själf måla öfver sin kakelugn i någon färg, som smälter samman med hela rummets ton. Är rummet hållet ljust, passa också hvita golf till detsamma. På golfvet måste man då i regeln begagna gångmattor. Och för detta ändamål äro de gamla "trasmattorna" såväl de starkaste som de vackraste, ifall man färgar trasorna och låter dem bilda ett smårutigt eller smårandigt mönster. Vacker är också den gamla seden att strö graneller enris på de skinande hvita, nyskurade golfven. Men i rum med möbler och väggar i mörkare toner, värkar de hvita golfvens färg kall och hård. Man kan visserligen mildra den med mattbitar. Men bättre är att fernissa golfven. Detta låter sig bäst göra på nya eller omlagda golf. På gamla golf måste springorna tätas, för att ej dricka för mycket olja och för att golfven skola bli snygga. På ett nytt golf sker däremot denna fernissning mycket lätt.
Jag tror, att hvarje husfader i Riket gerna för det brännvin, som åtgår i hans hushåll, vill betala dubbelt iner än förut, emot den fördel att erhålla nyktrare tjenstefolk; tv vinsten deraf icke blott i moraliskt, utan äfven i oeconomiskt afseende kan arithmetiskt uträknas. Man har slutligen äfven sagt, att genom Utslois förslag skulle man beröfva hvar och en jordbrukare, som genom brännvinsbränning förskaffat sig en liten penningeinkomst, förmågan att berga sig; men förrän man fäller ett sådant omdöme, bör man göra ett öfverslag, huruvida bränningen för honom lönar sig, och uppställer man räkningen rätt, torde fördelen blifva ganska problematisk. Att brännvinsbränningen är för honom angenäm, kan man antaga såsom gifvet, efter lian utöfvar den; men då man vet, att landtmannen oflast icke beräknar kostnaden vid sin egen tillverkning, kan man betvifla, att handteringen lönar sig, och i detta afseende kan man tillägga, att en högre skatt på denna näring, likasom på hvarje annan, nödvändigt måste lära näringsidkaren att räkna bättre, och då detta äf en fördel vid all handtering, måste den högre skatten hafva ett förmånligt inflytande. Ju mera 'jag betraktar ämnet, och ju mera jag betänker, hvad motsidan framställt, ju mera styrkes jag i min öfvertygelse, och får således ytterligare begära bifall till denna puukt. Åtskilliga hördes yrka propos. Ilr af Ekenstam: Jag skall ej länge uppehålla R. o. Ad., titan öoskar endast lemna en upplysning, som tyckes erfordras, enär några af de varda talare, som häruppträdt, yttrat sig på ett sätt, som kan föranleda stor förvillelse. Man säger, att en orimligt hög beskattning och det grymmaste våld här skall vara i fråga. Jag får upplysa, att den nu föreslagna beskattningen icke är högre, än den förut existerande, om denna hade utgått enligt meningen i iB3o års författning; meri denna författning har blifvit illuderad, och detta har man velat hjelpa derigenom, att man beräknat, hvad med hvarje slags apparat kan tillverkas. Enligt den förra författningen skulle en skilling erläggas för hvarje kanna.
Bifölls; N:o 30, i anledning af väckt fråga om Landtbruks-Academiens indragning och den Academien tilldelade fonds öfverlemnande till RiksgäldsContoret, m. m.; l;sta punkten, afstyrkande väckt motion om indragning af Landt - Prot.-Utdrag, den 14 Januari 1840. i >3 bruks-institutet vid Degeberg och Landtbruks-skolan vid Wäderbrunn: Biföds; 2:dra punkten, rörande indragning af Landtbruks-Academien, och sattet för granskning, af Academiens räkenskaper : Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo följande Lag-Utskottets memorial och betankanden: N:o 51, angående serskild vedergällning för Utskottets Notarie: Hijolis; N:o 52, i anledning af väckta motioner om dels en allmän organisation af domstolarne i Riket, och dels indragning af Lagmans-, Kämnersoch Riddare-Syne-Rätterna: Ståndet ogillade betänkandet och antog såsom sitt beslut Herr Friherre Stjernstedts emot betänkandet afgifna reservation: N:o 53, i anledning af väckt motion, angående fullgörande af Under-Rätts dom såsom vilkor för rättighet till fullföljd af talan deremot B ifölls ; N:o 55, i anledning af väckt motion, angående Bergslings-Rätternes indragning: Bifölls. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Constitutions-Uiskoltets memorial, N;o 23, till Bonde-Ståndet, angående dess återremiss å memorialet, N:o 16. S. D. Föredrogos följande Lag-Utskottets betänkanden och utlåtanden: l:o N:o 56, i anledning af dels Kongl. Majlis Nådiga Proposition, med förslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof dels ock väckt motion i samma ämne: Bifölls; 2:o N:o 57, i anledning af väckt motion om upphäfvande al 27 Gap. Missgernings-Balken, angående dulga-dråp:
Ehuru det, mä hända, anses för olämpeligk att här inga i ett mera enskildt bestämmande af hwad jag ofwanföre i allmänhet hast aran anföra, torde det kikwäl höggunstigt lillätas mig, att up, lvsningswis nämna något rörande den upbörd och Controll, som bliftvit Eccleciastique Embelsmän älagd. Herrar Consistorii-Notarierne i Riket aro förbundne att ärligen redowisa för en bctydelig Penninge upbörd, som ar anslagen ritt flere särskildta Werkö Tjeustemäns aflöning, den Studerande Ungdomens underhäll, Enkors understöd m. m. Enligt Kongl. Förordningen af den n Februarii 1687 §. 10 hafwa sistnämnde Upbördsmän endast haft Decanr LonUlioriorum till Controlleurer och Upsymngsmän öfwer stna Räkenstaper, men i stöd af Kongl. Brefwet den 24 Aprill 1788, stola sam-eliga Consistoriernes Ledamöter anftvara för redogörelsen af de under deras förwalrning stående Medes. Uti ingen u kommen Författning finnes mig wetteriigen stadgat hwarken om tid, ställe eller ordning som bör iaktagas wid den Eccleciastiqua Upbörden Den !4 November. 95 icke eller är i sednare'lider nägsnsarffild Pers n nämnd, som omedelbarligen bör laga befallning med concrollen öfwer de lill Dom-Capitlesi inkommande ach derifrän utgående medel. Följden häraf har warit den, att en olika praxis blifwil harwid iaklagen i särffildke Conststoner och wid de tillfallen dä halcmcer försports hos Consistori Rokarierna har anledning yppast kill obehagliga upträden, längwariga Concvursmäl, och särstildka Personers osta kanbara förlust.
Det är väl möjligt, och jag vill ingalunda bestrida nyttan för sådana personer af resor i främmande länder, för så vidt som derigenom kan vinnas kännedom om deras förhållanden; men, mine Hrr! jag har mig äfven bekant ifrån dem, som voro gamla, då jag var ung, huru inflytandet på landet af Gustaf lilis resor i utlandet bedömdes, samt hvilka fördelar landet skördade af dess vistande vid Ludvig XVis yppiga hof. Jag har sjelf varit vittne till följderna af K.. Gustaf IV Adolfs närmare bekantskap med Kejsar Paul; jag har se dan erfarit följderna af hans vistande i Tyskland 1804; och jag tror att många med mig ännu lära minnas dem. Jag är för min del, mine Hrr! mycket osäker om från sådana resor hemföras sympatier för folket eller för deras motsatser, och för dessa utländska Furste-sympatier får jag uppriktigt erkänna, att jag ingalunda är böjd att tillstyrka några stora anslag. Ilär har blifvit sagdt, såsom skäl för ifrågavar. anslag, att vår nuvar. Konungs appanage såsom Kronprins var enahanda. Detta, mine Hrr! blir aldrig något skäl; det bevisar intet, mindre än intet, då det ovedersägligen är folket, som beviljar, hvilket bevisas deraf, att anslaget måste begäras, och för öfrigt tror jag verkligen, att detta appanage var större än H. K. H. Kronprinsen dä i sjelfva verket hade behöft, och det utgör således blott ett ibland bevisen för II. Stis mindre grannlagenhet, alt för sådana ändamål skära breda remmar ur landets hud. Vi veta från den tiden att R. St. gingo så långt, att vi på en gång hade 3 regenter som kunde successivt fungera för hvarandra, utan afseende på hvad grundlagen stadgade, ulan med blotta hänsyn lill dynastiska inbillningar. Att det, utan brist på loyåtet, vid förändrade förhållanden går an att nedsätta appanager, torde jag få bevisa genom ådagaläggandet, att appanaget för Drottning Victoria vid dess tillträde till thronen minskades med omkring 238,000 ridr bieo.
Rörande denna Kassa, hafva Revisorerne fått emottaga särskilda utdrag af 1844 och 1845 års hufvudböcker samt kapitalräkningar öfver Amiralitets kiigsmanskssans gratialoch pensionsfonder; utvisande dessa räkenskaper, att till 191 - 48 7,058 6,000: 1,130: 32. 6. 7. 10. Pensionsfonden influtit: år I84-*. år 1845. Anslag al Lotsverket 1,000: 1,000: Böter af rostoch rotehållare 47: 12. 8. Gentonal-medel . 5,400: Nådår eller begrafningshjelp 3,516: 16. — samt till Gratial-fonden: Anslag af Stats-Verket för förlorade armoch lastpenningar i Pommern 3,000: Passagerare-afgift 1,884: 38. 9. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-! nrättningar i Riket» Detta Verks räkenskaper, som för år 1844 granskats i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, hafva för år 1845 ännu ej undergått revision derstädes. De utvisa följande förhållande: år 1844. år 1845. öebet. Balans från föregående äret : Inkomst: Bidrag af Stockholms stads Drätsel-Kommission till Långholms brons ombyggnad 1,734: 24. Ersättning af Kongl. Krigs-Kollegium för förskjutna medel till ved åt 9:de Kronoarbets-kom paniet 222: 24. — —- Dito från extra statsanslaget för förskjutna medel till Länsfängel sernas ombyggnad 320: —• — —■ — Vinst af Malmö korrektionella Arbetsfängelse 2,144: 8. 3. 3,824: 35. 7. Kongl. Byggnader oell reparationer Förplägning Beklädnad Sängkläder Inventarier och möbler Eldning och lysning Mat-, dryckesoch kok-kärl Renhållning Religionsvård Sjukvård Bevakning Fångtransport Fångars afgång Straff-exekutions kostnader Generella förvaltningskostnader Uppfostringshjelp
Jag kan ej bestrida den värde Grefven, att det ligger mycken sanning i dessa satser, och skulle för uiin del också tro, att om det funnes utvägar för Piiksg.cont. alt så använda dessa medel, som Hr Grefven förutsatt, så kunde det måhända vara skäl att så förfara; men sådant är icke händelsen, och det har ålegat SlatsUtsk. att nu genast bereda utvägar för alla dessa medels utsläppande i allmänna rörelsen. Då det nu ej varit möjligt för SlatsUtsk. att föreslå R. St., att till Regeringens fria disposition aflemna större summor, utan att lemna speciella föreskrifter för deras användande, och då det icke heller varit möjligt, att till Riksg.conl. öfverlemna dessa medel, för att utsläppa dem i låneväg, genom uppköp af publika papper, eller såsom understöd åt hypotheksföreningar; så tror jag icke heller, att Utsk. haft något val eller kunnat äga något annat rättesnöre för sina tillgöranden i detta afseende, än de enskilda motionerna, och de förslag rörrde anslag, sorn af Regeringen blifvit öfverlemnade. Jag har visserligen i många punkter varit skiljaktig ifrån SlatsUtsk., ehuru ej någon reservation af mig synes i betänk. Jag harle önskat, att det varit möjligt för SlatsUtsk. att kunna tillstyrka anslag i en helt annan riktning, än den, hvari anslagen nu blifvit lemnade; men det ilar äfven af den värda talaren blifvit klandradt, att man nog frikostigt velat understödja, ej allenast canaler, utan äfven väganläggningar. Hvad de förra beträffar, så får jag nämna, att om man med Gr.
— Enär verket ej ännu kommit i behörig gång, kan afverkningen ej upptagas högre än till 60 Sk® ä 17 R:dr. Nedlagdt samt befriadt från skatt, enligt Bergs-Collegii Utslag den 2 Nov. 1840. | Smedjor lill husbehof. 100 Sk® årligt Smide å 150 R:dr. 82 Sk® å 150 R:dr. Elfsborgs Läns Landskontor den 31 December 1851. Carl Äng. Kyding. ÖFVERDRAG. ÄmnesSlångHamrar. jernsHamrar. Billingsfors Bruk 3 Anmärkning: Der smidet icke finnes i Jordeboken utsatt, har afverkningsbelopLoviseholms 1 — pet blifvit beräknadt för hvarje Spikhammare till 50 Sk® å Cathrineholms dito 2 17 R:dr. Forsbacka 1 En Knipphammare, jemte Pärsby 1 Ett Valsoch Skärverk, samt Hanefors 1 2 En Plåthammare, hvardera till 150 Sk®. Hvitlanda 2 Ämnesoch Stångjernspriset beräknas öfver hufvud till 15 R:dr Christinedahls 2 Banko per Sk®. Bruk med 25 Stångjernshamrar. 8 st. dito med 8 Ämneshamrar. Tilt Berättelsen öfver Elfsborgs Län för åren 1847—1850. T ÅKE för E a lidi et Torp anderät under 606 något Kungs och Kungs-Ladugårdar Derunder lydande Hemman . Frälse-Säterier Säteri-Rusthåll Rå- och Rérs-Hemman Frälse-Hemman Frälse-Skatte-Hemman Krono-Hemman Krono-Rusthåll Dito Augmentshemman Krono-Skatte-Hemman. Krono-Skatte-Rusthåll Dito Augmentshemman Militie-boställen Civila boställen Ecklesiastika boställen Gymnasiioch Skol-Hemman, Skatte . Hospitalsoch Barnhus-Hemman, Säteri Dito dito Frälse
M:t tillika i nåder förordnat, att, i afseende å alla fisken, som af ålder eller på grund af serskilda resolutioner, emot bestämd taxa eller afgift, begagnas af vissa hemmansinnehafvare, byalag eller menigheter, eller äro tjenstemän till begagnande upplåtna, vederbörande skola för framtiden bibehållas vid deraf nu ägande dispositionsrätt, så vida den icke är till vissa år bestämd, i hvilket fall, efter samma tids förlopp, skulle förfaras, på sätt angående utarrenderade fisken blifvit stadgadt; och då det bidroge till vinnande af förenkling i jordeböckerne och räkenskaperne, om de af dessa fisken, som sålunda fortfarande komma att åtfölja vissa hemman, likväl med undantag för de endast på vissa år upplåtne, finge med samma hemman helt och hållet förenas och ifrån jordeböckerne, såsom serskilda lägenheter uteslutas, emot det att för dem nu bestämda taxor eller afgifter tilläggas hemmanens räntor, så har E. K. M:t nu behagat i nåder föreslå Rikets Ständer, att en dylik förändring måtte få vidtagas. I öfrigt hade E. K. M:t nådigst föreskrifvit, att sådana fisken, som äro obefintliga, eller blifvit i behörig ordning utdömda, eller ingått i hemmans skattläggning, eller ock, enligt anställda syner, befunnits odugliga och således icke vidare kunna begagnas, böra från jordeböckerne alföras; och då det tillika förekommit, att åtskilliga af de till utarrendering afsedda fisken, fastän icke sislberörde förhållande med dem inträffat, likväl äro af sådan beskaffenhet, att vid flera förnyade auktioner anbud derå icke erhållits, hvadan de för närvarande finnas obegagnade, så och enär, under dylika omständigheter, det vore utan ändamål och olämpligt alt dem skattlägga och till försäljning utbjuda, har E. K. M:t, med föranledande tillika af Rikets Ständers derom gjorda begäran, behagat i nåder föreslå Rikets Ständer, att de fisken, med hvilka sistberörda förhållande eger rum, jemväl må, efter behörig utredning och pröfning, ur jordeböckerne få alföras.
Och det torde böra medgifvas, att detta sista sätt lemnar mera behållning än det förut antydda, fast det fordrar litet mera besvär och eftertanke för att sätta sig in i och förstå. 1 alla händelser är frågan, huruvida en rol är bra spelad eller icke, ingalunda afgjord med att helt lösligt säga: » det är ej alls den figur, skalden har tänkt sig ». Jag kan i detta afseende berätta en anekdot, som för mig eger stort värde, emedan den på visst sätt gifvit mig klafven till hela min uppfattning af skådespelarekonst. Yi ha här. sett två personer spela Daniel Hejre i » De ungas förbund ». Den ena var Knut Almlöf och den andra Johannes Brun. Det är ju erkända namn inom konstens verld — eller hur? — namn som duga. Nå. Almlöf gaf oss en bitter, gallsjuk, elak snyltgäst, en menniska, somkommit på » dekis », som bar agg till dem, h vil ka höllo sig uppe, och som använde sin tunga för att efter bästa förmåga göra dem lifvet surt. — Brun åter gjorde af samma Daniel Hejre en qvick, spydig, småkitslig goddagspilt, som visserligen var litet elak och gerna stälde till krångel, men som egentligen inte ville någon menniska något ondt, och som gjorde sina puts, drifven af en inre lustighet, der-för att han betraktade sin omgifhing som en lekstuga, der han kunde få roa sig med sina stora dockor fritt och efter behag. I likhet med de flesta menniskor, tyckte jag också * att Almlöf kommit Ibsens sannolika mening närmare. Och ändå var det något i Bruns spel, som fängslade mig på ett särskildt sätt, och som jag ej kunde låta bli att fundera på. Ett år senare träffade jag tillsammans med Brun och fick tillfälle att fråga honom, om ett rykte jag hört, var sant, nemligen att han sjelf sett den modell, som föresväfvat Ibsen, när han skref Hejre, och om han spelade efter sin uppfattning af denna person. — Jo, det var verkligen fallet. Med andra ord — Ibsen, som just ej är så kärleksfull i sitt sätt att döma menniskor, har sett en person. Han har af denna person fått Daniel Hejre.
Möllers ansökning om erhållande af årligt understöd från Banken. S. D. Sedan till lortsatt behandling blifvit föredraget Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag angående Kommunal-styrelser, anmältes två från Vällofliga Borgare-Ståndet ankomna Protokolls-utdrag N:ris 494 a och 494 b, innefattande dels nämnde Riks-Slånds beslut rörande Förslagen till Förordningar om Kommunal-styrelser på landet och i stad, dels inbjudningar till Med-Stånden att samma beslut biträda; och beslöts, det skulle dessa inbjudningar tagas uti öfvervägande i sammanhang med den fortgående pröfningen af ofvanberörde Förslag, samt att Ridderskapet och Adeln, efter att hafva slutat granskningen af Förslaget till Förordning om Kommunal-styrelse på landet, skulle till afgörande företaga Borgare-Ståndets i afseende derå gjorda inbjudning, för så vidt den rörde de af Ridderskapet och Adeln redan pröfvade Usta—2 Usta §§ i samma Förslag. Härefter förekom: Förslaget till Förordning om Kommunal-styrelse pä landel. § 22. Usta momentet bifölls och 2:dra momentet erhöll följande förändrade lydelse • ”Falla rösterna lika för olika meningar, gälle den mening, som Ordföranden biträder.” § 23. Bifölls med den af Utskottet föreslagna förändring. Prot.-Utdrag den 5 Oktober 1860. Biföllos. § 27. Bifölls med utbyte af ordet hälften emot ordet tvåtredjedelar. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 33, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Utskottets Betänkande N:o 25, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande.
Bränneri kontrollör ern as och öfver-kontrollörernas aflöning, till - arfvodenj åt vittnen, sorn skola öfvervara Bränvins-mätning och profning i större Brännerier, samt till kostnaders bestridande för den tillsyn å de nya författningarnes efterlefnad, som i öfrigt kan erfordras, har Utskottet, i betraktande deraf, att vid den tid, då tillämpningen af de nya författningarna inträder, betydligare kostnader torde erfordras för anordnandet af den stränga kontroll och tillsyn, som äro nödvändiga för ernåendet af de med den nya lagstiftningen åsyftade vigtiga ändamål, och efter det Utskottet, genom uppställda kalkyler, sökt för sig åskådliggöra den Stats-inkomst, sorn bör förmodas kunna genom beskattningen å llrfin vins-tillverkningen påräknas och beloppen af de för kontrollen och tillsynen bohöfliga utgifter, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att af den frän början af år 1855 till slutet af det år, onder hvars lopp ny bevillning af Rikets Ständer fastställd b lifver, för Bränvins-tillverkning inflytande skatt åtta procent må anslås och ställas till Kongl. Majrts disposition, att användas dels till vedergällning åt de Kronans embetsoch tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för Bränvins-tillverkning och försäljning, dels tili de blifvande Bränneri-kontrollörernas och öfver-kontrollörernas aflöning, dels till arfvoden åt vittnen, som skola öfvervara Bränvin*- mätning och profning i större Brännerier, dels ock till kostnaders bestridande för i öfrigt erforderligtillsyn å efterjjefnaden af de om vilkoren för Bränvins-tillverkning och försäljning utgående nya författningar, dock så, att hvad årligen får användas till vedergällning för afgifters debitering och rodovisning ej må öfverstiga det belopp, sorn för sistnämnde ändamål hittills årligen högst utgått. Stockholm den. 23 Oktober 1854. Särskilda Uteko Hets Betänkande, N:o 24.
Maj:t i underdånighet anhållit om åtskillige ändringar i de för gårdfarihandel gällande föreskrifter, har, med anledning deraf, och för att bringa dessa föreskrifter i närmare öfverensstämmelse med hvad i den under den 22 December 1846 fastställda Ilandelsordning finnes stadgadt, Kongl. Maj:t funnit godt, genom nådig kuugörelse af den 19 Januari 1847, i så måtto ändra de af motionären nu öfverklagade föreskrifter i Kongl, kungörelsen den 5 Juni 1822, att tiden för giltigheten af resepass för gårdfarihandlande blifvit bestämd, då passen utfärdas i Januari, till den 15 April och, då de utfärdas i September, till den 15 December, samt att, då fråga är om handelsresor till Gottland, Gefleborgs och längre norrut belägna län eller till Norrige, tiden blifvit utsträckt till 6 månader, eller hela den tid afåret, under hvilken gårdfarihandel är tillåten; hvarförutan åtskilliga andra i sistberörde Kongl, kungörelse stadgade vilkor och inskränkningar i berörde handelsrättighet blifvit på samma gång till kraft och verkan i nåder upphäfne. Då således den af motionären åsyftade utsträckning af tiden för passets giltighet redan är medgifven i afseende å resor till aflägsnare orter inom riket, och tiden i öfrigt för resor i de närbelägnare länen blifvit utsträckt till 3 månader, hafva alltså de af motionären öfverklagade olägenheterna redan blifvit till det hufvudsakligaste undanröjde, helst antagas måste, att en gårdfarihandlande bör kunna, inom den numera medgifna tiden af 3 månader för resor till mindre aflägsna or ter, hinna afyttra de varor, han fört med sig.