Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S.D. Sammanträdde Rödöns resp. ledamöter tillika med fullmäktige från Nässkott, näml. bönderna Nils Jonsson från Bjerte och Nils Larsson från Tullus, för att besluta och öfverenskomma om följande: 1 § Beslöts det skulle Rödöns och Nässkotts församlingar, till uppbyggnad af sin gemensamma folkskola, hos Kungl. Maj:t i underdånighet anhålla om nådig tillåtelse att, från Rödöns prestbohl, få för alltid afsöndra 36 mälingar eller cirka 6 geometriska tunnland hitintills obruten och mycket stenbunden mark, hvarigenom också folkskolan finge det läge som Kungl. Maj:ts nådiga skolstadga af den 18:de junii 1842 i slutet af 3 § föreskrifer. 2 § Sedan det blifvit bestämt att byggmästaren och materialskrifvaren skulle vara en och den samma, äfven som att han skulle, för sitt \besvär/ i arfvode hafva 1 r.d. 16 sk. banco för dagen, utom skjuts till och från stället vid arbetets början och slut, äfvensom en gång hvarje vecka, under arbetets fortgång, fram och tillbaka mellan sitt hem och byggnadstället; så valdes bonden Carl Hemmingsson från Nyland till byggmästare, och materialskrifvare, men i händelse att han, genom sjukdom eller någon annan oförutsedd tillfällighet, hindras från att vara närvarande vid byggnads arbetet, så invaldes bonden Hemming Nilsson i Bergom till suppleant. 3 § Afgjordes att timret till skolbyggnaden skulle vara framfördt till byggnadsstället i slutet af mars månad nästa år, för att då af material skrifvaren kunna afsynas. År och dag som ofvan. H. Larsson P. Staaff Nils Johansson i Wejmon. Den 31 october justeradt och godkändt, intyga P. Staaff. Å socknemännens vägnar: Nils Johansson i Wejmon, H. Larsson, Erik Pehrsson i Nygården, Måns Pehrsson i Trusta. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:2, opaginerad, ÖLA. På allmän, i laga tid utlyst sockenstämma den 12:te december 1847, valdes till ledamöter i sparbanks committeen bönderna Eric Nilsson från Tomtom och Lars Johansson från Häste för Rödöns socken.
Vid försäkring af bodmerieller haveripenningar börjar faran, då penningarne blifvit försträckta eller, om försäkringstagaren sjelf utgifvit haveripenningarne, från den dag de blifvit för ändamålet använde; den slutar, då faran för de föremål, å 112 hvilka bodmerilånet är taget eller haveripenningarne använde, skulle hafva upphört i fall de varit försäkrade. § 245. Tager man försäkring för fartygs framoch återresa; fortfare försäkringsgifvarens ansvarighet oafbrutet från början af fartygets lastning i afseglingsort, intill dess det, efter återkomsten, utlastadt är, såsom i § 243 sägs. Tecknar någon försäkring å fartyg för dess utresa och en annan för dess hemresa; då börjar den sedoares och upphör den förres ansvarighet, när last eller ballast för hemresan börjat intagas, ändå att någon del af den förra lasten ännu vore qvar i fartyget. § 246. Försäkras gods för lossning i en eller annan af två eller liera hamnar under en resa; har sedermera fartyget till endera orten ankommit och hela laddningen eller en del deraf blifvit utlossad; vare lörsäkringsgifvare från vidare ansvarighet fri och behålie ändå den betingade premien. Är åter försäkriugsbrefvet stäldt på den ena och den andra orten; anlöper fartygs befälhafvare endera af dem och lossar någon del af lasten, men går med det öfriga till en eller flera af de andra i försäkringsbrefvet utsatte orter; fortfare försäkringsgifvarens ansvarighet till dess lossning å sista stället fullbordad är, inom den tid, i § 243 sägs. Äro åter både fartyg och last försäkrade på flere orter under en och samma resa, gäller försäkringen å fartyget för hela resan, ändå att lasten å någon af bestämmelseorterna redan vore utlossad. * Vid försäkring, gällande från ort, dit fartyget ännu icke anländt (§£220), börjar försäkringsgifvarens ansvarighet vid fartygets ankomst till den ort, derifrån försäkring tagen är; vid sådan försäkring, som i g 222 omförmäles, från den dag försäkringstagare uppgifvit såsom afseglingsdag.
Hon finner, liksom förut, allt hvad barnet talar och gör utmärkt och vill ej tro och förstå, att hennes barn äfven kan vara vanartigt och uppföra sig illa. Tjänstflickan, som beklagar sig öfver barnet, blir afsnäst med: » Du begriper dig bara inte på att behandla honom. » — Och senare går det icke stort bättre med uppfostrare och lä- rare, d. v. s. om barnet har svårt att lära och gör det ogärna, så få dessa — ofta så att barnet hör det — uppbära hela skulden därför. » De ge sig icke nog möda, » — » de förstå icke att taga den lille rätt, » — » de föredra andra » — o. s. v. För hvarje aga han får i skolan, beklagas han af modern. Hos henne finner han alltid undseende och skydd. Till och med om han senare begår riktigt elaka .pojkstreck, om han börjar slagsmål och tillfogar andra verklig skada, hyser hon medlidande med honom och döljer hans dåliga uppförande eller rent af elakhet så mycket som möjligt under moderskärlekens vida mantel. Ja, denna mantel är stor, mjuk och varm, och lycklig den, som ännu kan få skydd under densamma, om det ute i världen stundom blir honom för kallt! Men olycklig den, som gör den till täckmantel för sina fel och dårskaper! — Inför världens ögon oeh det egna samvetet skyddar den iDgen. Världen utskrattar, hånar och föraktar med rätta morsgrisen och skakar på hufvudet åt den blinda moderskärleken. » Hur kan hon ensam vara så blind och icke se sin sons fel, icke tro, att hon uppfostrat en odågal » Denna anmärknig har jag redan ofta hört och vidare af de välmenande, förståndiga: » Om modern endast haft ögonen öppna för sin sons onda anlag, skulle hon kanske ha kunnat kväft mycket i dess frö och därigenom besparat sig själf, honom och andra många lidanden. » — En människa, som aldrig lärt sig själfbeherskning, kan göra många människor olyckliga. En moder, som fått ett barn att uppfostra, .borde väl betänka, att hon därmed kan bereda mångas lycka eller olycka. Hon får ej låta sig förblindas af sin öfverdrifna moderskärlek, utan hålla ögonen öppna äfven för sin älsklings fel.
På en af sina färder öster ut tog Tor, i sällskap med Loke, natthärberge hos en bonde. Till qvällsvard slagtade Tor sina bockar och inbjöd äfven bonden med hustru och barn att deltaga i måltiden. Han befalde, att benen skulle kastas på bockskinnen, som lågo bredvid eldstaden. Bondens son hade ett lårben af den ena bocken och knäckte det med sin knif för märgens skull. Nästa morgon vigde Tor bockskinnen med sin hammare, och bockarne stodo då åter upp, men den ene var halt. Tor vardt mycket vred, men lugnade sig, då han såg värdfolkets skräck, samt tog i förlikning deras barn, sonen Tjalfve och dottern Röskva, hvilka sålunda blefvo hans tjenare och ständige ledsagare. Tor lät sina bockar blifva qvar hos bonden, begaf sig jämte Loke, Tjalfve och Röskva på väg till Jättehem, och satte öfver det djupa hafvet. Omsider kommo de till en stor skog och gingo framåt, tills det mörknade. Tjalfve, som var en rask fotgängare, bar Tors matsäck. De sågo sig om efter natthärberge och funno ett mycket stort hus med en dörr, lika bred som hela huset. Här slogo de sig ned. Vid midnattstid uppstod ett stort jordskalf. Tor stod upp och kallade på sina reskamrater. De kände sig för och funno en sidobyggnad till höger, dit de begåfvo sig. Då det dagades, gick Tor ut och fick se jätten Skryme (fn. Skrymir) ligga och snarka i skogen. Han begrep då, hvarifrån larmet kommit i skogen. Huset, som de legat i, var Skrymes handske, och sidobyggnaden tummen derpå. Skryme frågar Tor, om han ville hafva honom till reskamrat, och han svarar ja. På Skrymes förslag slogo de tillsammans sitt munförråd, och jätten tog matpåsen på ryggen samt gick framför dem med stora steg hela dagen. Om qvällen uppsökte han åt dem ett nattläger under en stor ek. Han sade till Tor: »Nu vill jag lägga mig att sofva, och kunnen J taga matsäcken och göra eder aftonmåltid».
Fråga har varit väckt om upgifters insändande till Commercecolhm på tolagsmedlen, men delta embetsverk har ej i denna stund dessa räkenskaper i sin helhet; en del städer hafva aflemnat deni en annan icke, så alt Regering och Ständer de facto icke kunna säga till hvilket belopp tolagsmedlen utgå eller i hvad mån de användas till med desamma afsedda ändamål. När vi ihågkomme alt dessa medel samlas genom de afskrifter som de sjöfarande erlägga för deras varor som de till Städerne införa, så synes det klart att dessa medel äro allmänna medel, tillhörande Statsverket men ej Städerne. På grund af hvad jag nu haft äran Den 12 Augusti. 191 anföra, anhåller jag alt R. o. Ad. med afslag å StatsUtskis betänk, mätte bifalla motionerne i deras helhet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: De skäl den föregrde talaren framställt för ifrågavarcde räkenskapers öfverlemnande till Revisorernes granskning, hafva äfven inom StatsUtsk. varit föremål för öfverläggning, men Utsk. ansåg att de afgifter, som under namn af tolag erläggas och blifvit till Släderne öfverlemnade, äfven blifvit dem tillerkände till fri disposition i och för de ändamål, hvarföre de hufvudsakligen afsetts, nemi. anläggning af hamnar, broar, bryggor, kajer, etc. Dessutom ansåg StatsUtsk. att om dessa medel skulle underkastas Revisorernes granskning, så funnos en mängd andra afgifter hvilka af samma skäl borde bli föremål derför, såsom vågoch mätarepenningar m. fl. som i hamnarne af Städernas auktoriteter uptiäras för diverse behof. Utsk. ansåg att delta vore ett sätt af Statsmakterne att blanda sig i de kommunala bestyr, som man borde låta förblifva i Städernes egen vård.
Då svarar man, alt andra Europeiska länder i detta fall icke voro all jemföra med Sverige, och all hvad Norrige särskildt anginge, så hade försöken med qvinnors användande vid telegraf-verket icke lyckats och derföre öfvergifvils; man fruktade ock alt fara blefve för handen, om män och qvinnor sammanträffade under tjenstgöring på telegrafbyråerna, och, med eli ord : ”dc obotfärdigas förhinder” lade ett bleklagdt nej i vågskålen, — poiten var stängd. 1 delta fall skall jag endast erinra om det kända förhållandet i England, der, särdeles i lmfvudsladen, qvinnor nästan helt och hållet ombesörja den inrikes telegrafbefordringen. Men i afseende på Norrige mäste jag vara något omständligare, för att såmedelst vederlägga de osanna uppgifterna. Norska tidningar för Juli och och Augusti månader 1861 meddela följande: ”Vid telegrafstationen i Christiansand är påbörjad en undervisningskurs för blifvande qvinhga telegrafistcr. Nio fruntimmer hafva infunnit sig för deltagande i undervisningen och en herre, som äfvenledes fått tillåtelse att freqventera den. Alt Y40 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 469. så många fruntimmer nu erhållit löfte om att efter undergången examen blifva anställda i telegraf-verkets tjenst, utgör det hästa beviset på det alldeles ogrundade i den för omkring ett år sedan af Svenska telegrafstyrelsen afgifna berättelse om, att man i Norrige funnit sig föga belåten med utgången af de försök, som gjorts med att anställa en del fruntimmer såsom lelegrafister. Då man i Sverige efter långa förhandlingar kommit till det resultat, all inga qvinliga lelegrafister böra anställas, är det oss dubbelt glädjande och för alla, det rör, hedrande, att man bår varit så belåten med den vidtagna åtgärden, att man icke hyser några betänkligheter för tillökandet af de qvinliga telegrafisternas antal till en så betydlig grad, som nu sker.
A. 80. — i anledning af väckt motion om understöd af allmänna medel till iständsättande af Landscrona Hamn. LVM. B. 3q5. LX. A. 80. LXII. U. 218. LXIII.A. 102. — i anledning af väckt motion angående understöd af allmänna medel till så väl Ilamnbjrggnad vid staden Halmstad, som upprensning af Nissa å. LVIII. B. 3q5. LX. A. 80. LXII. U. 218. LXIII. A. 102. ■— i anledning af väckt motion angående understöd af allmänna medel till befordran af en Hamnbyggnad vid Lastageplatsen Hästholmen i Tollstads Socken, Lysings Härad, af Östergöthlands Län. LYIII. B. 3g5. LX. A. So. 566 Statsoch BankoUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt fråga om Låneunderstöd af allmänna medel till Hamn-anläggning vid Jönköpings stad. LYIII. B. 396. LX. A. 82. LXII. E. 118. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoret till Hjelmare Canaloch Slussverksbyggnad lemnade låneunderstöd. LVIII. B. 396. LX. A. 220. LXII. U. 218. LXIII. A. 102. E. 126. —- i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående Landshöfdingen J. af Wingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar för de af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade allmänna medel. LYIII. B. 396. LX. 68. A. i53. LXII. E. 118. U. 218. LXIII. A. 102. —- i anledning af väckt motion om inlösen af några f. d. FilialDisconternes vid sistledne Riksdag presenterade Assignationer.
Bestämde man nu utvexlingsgrunden till 144 sk., så beröfvade man ju fordringsägärne vid pass af deras egendom, för att lättsinnigt bortskänka till de skuldsatta 11 å 12 procent af deras gäld. Vi besinna oss, oell med skäl, då fråga är om en ökad beskattning af några 1000 R:dr. Denna fördelas dock på hela Nationen. Nu vill man taga från en enda medborgare-class icke mindre än 25 millioner, för att gifva åt en annan. Svårligen skulle en eröfrare tillåta sig ett sådant förfarande i någon provins, den han besatt med sina trupper. Och hvarföre besluta en sådan orättvisa, då vi känna, att realisationen kan verkställas enligt den grund, som finnes stadgad; då Bankens fonder äro mer än tillräckliga för att afvända alla farhågor för realisationens bestånd? Det är sannt, att coursen en tid varit ganska hög; men den är nu betydligt lägre, och dessutom har Frih. Kantzou nöjaktigt upplyst, huru det verkligen förhåller sig med coursen, att den hufvudsakligen beror på tillgången af vexlar. En annan orsak, än den af brist på vexlar, har jemväl föranledt till den höga coursen; det var nemligen den, att så länge Banken borde göra silfverköp, hvar och en naturligtvis gömde på sina vexlar, för att få dela vinsten af silfverköpen. Det skulle måhända synas öfverflödigt af mig att nu upptaga till besvarande hvad Hr Nordenanckar anfört; enär jag, såsom tillika med honom Ledamot i Banco-Utsk., der blir i tillfälle att bemöta hans framställda åsigter. Men då ett hufvudsakligt ändamål med våra discussioner, innan målen från Utskotten återkomma, är att verka på opinionen, så vill jag nu på förhand varna Ståndet och den allmänna opinionen, att ej, utan föregående pröfning, anse Hr Nordenanckar beräkningar vara grundade på så säkra calculer, som man utaf de många silfertalen måhända kunde förledas att tro; och jag vill i sådant afseende nu i korthet anmärka 3:ne omständigheter, uti hvilka han bestämdt misstagit sig.
Det har emellertid icke stått i vår förmåga att ännu allmängöra det uppgjorda förslaget, och såsom ett bevis på huru det står till med sjelfständighetskänslan här i staden, vill jag omnämna, att, då det uppgjorda förslaget skickades till en härvarande boktryckare, och manuskriptet blifvit af faktorn emottaget, boktryckaren återsändt detta med förklaring, att han väl ville, men icke vågade trycka detsamma, och att man till följd häraf sett sig föranlåten föranstalta om förslagets tryckning i en landsortsstad. Från denna digression ber jag att få återkomma till det af mig framställda yrkande om afslag å det föredragna förslaget. Om ett sådant afslag skulle, såsom jag önskar och hoppas, blifva Ståndets beslut så innebär detta dock icke, enligt min uppfattning, ett underkännande af nödvändigheten af en representations-förändring, utan utgör blott ett uttryck af R. o. Ad:s önskan, att i det uppgjorda förslaget må införas sådarie modifikationer, som äro nödvändiga för att på ett mera tillfredsställande sätt betrygga fosterlandets säkerhet och lugna framåtskridande och värna detsamma mot de faror, som synas oskiljaktigt förenade med förslagets antagande i dess nuv:de form, men frän hvilka modifikationers vidtagande Ståndet hittills varit helt och hållet förhindradt till följd af den behandling frågan hos förra riksdagens Konst.-Utsk. undergick. Man har sagt oss — och detta har en Konungens nuv:de rådgifvare yttrat — att, om förslaget förkastas, skall det genast oförändradt af Regeringen åter framläggas. Oaktadt vi erhållit denna försäkran från ett håll, till hvilket man väl borde synas nästan tvungen att sätta tillit, vågar jag dock, — då det icke är möjligt att för det närv:de något beslut i sådan rigtning kan vara af Konungen med biträde af sina rådgifvare fattadt, — ifrågasätta yttrandets tillförlitlighet. Denna försäkran synes mig mera smaka af den Den 6 December. 331 på folkopinionen för dagen trotsande medregenten, än den synes mig passa för den konstitutionela rådgifvaren. Jag tänker mera högt om Stats-Rådets nuv:de ledamöter, och kan ej tro, att de på sådant sätt skulle åsidosätta hvad ed och grundlag, enligt mitt förmenande, ovilkorligen ålägga dem.
Ständer ansett den åsyftade lindringen icke annorledes kunna bifallas, än genom en förlängning af tiden för lånens återgäldande, och ulan någon uppoffring för Staten af capital eller förut stadgad ränta; på grund hvaraf Rikets Ständer funnit godt bestämma: 1:0 alt, ulan någon nedsättning af den, vid Lånets beviljande, lill fern för hundradet stadgade räntan, anstånd till år 1840 må lemnäs med de årliga capital-afbetalningarne på lånen till enskilda personer, hvilka capital-afbelalningar, enligt vederbörande låntagares afgifns skuldförbindelser, eljest skolat taga sin början ifrån och med åri835;men att emedlertid å hela lånet af 85,000 R:dr bör, i föreskrifven ordning, erläggas fem procents ränta, med 4>25o R:dr årligen; samt 2:0 alt, ifrån och med år 1840, böra å hela lånesumman af 85,000 R:dr, inom hvarje års slut, inbetalas åtta procent, eller 6,800 R:dr,' hvaraf beräknas fem procent såsom ränta å det innestående capitalet, och hvad, som derefter öfverblif^er, afskrifves på capitalet, intilldess detsamma blifvit till fullo återguljet; Expeditions-Utskottets Forslag till und. Skrifvelse N:0 gi. kommande alla öfriga vilkor, under hvilka ifrågavarande lån äro beviljade, alt förblifva oförändrade. Och beträdande sedermera frågan om fortfarandet af den staden Borå* förunnade lindring i bevillningen; så hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad förut egt rum, bifallit: r.o att de invånare, som genom de staden öfvergångna eldsvådor blifvit satte utur stånd att erlägga personlig skyddsafgift, få derifrån, efter taxeringsmännens pröfning och bestämmande, åtnjuta befrielse för man, hustru och barn; samt 2:0 att alla tomter, hus och byggnader må undantagas från bevillning.
O. synes förmoda, haft något inflytande på i fråga ställde domslut’); ty oberoende af den åsigt”, man i dessa ämnen må hysa, lärer, såsom det mig synes, af ofvan anförda sats, »att gåfvas emottagande är ett vilkor för gåfva», uppenbarligen följa den slutsats, hvarpå Kongl. Hofrättens dom vidare sig grundar, eiler att innan ett sådant emottagande skett, någon gåfva i egentlig mening ej eller egt rum, och att således genom en persons blotta förklarande, att han till en annan skänker något, icke så länge denne sednare ännu ej gåfvan emottagit, eganderätten till det gilna ölverllyttas fran gifvaren till gåfvotagaren, eller något rättsanspråk hos denne sednare uppstår2), innefattande hinder för gifvaren att, med återkallande af gåfvan, om det gifna annorledes disponera. »På sätt Kongl. Hofrättens ofvanbcrörde dom innehåller och på de skäl, deruti närmare omförmälas, ansåg nemligen vid afgörande af i fråga komne mål Kongl. Hofrätten det icke vara visadt, att den gåfva, N. N. (gifvarinnan) uti det af henne till förmån för sina dotterbarn, N. N:s omyndiga döttrar upprättade gåfvobref förklarat sig till dessa sistnämnda förära, under gifvarinnans lifstid blifvit af de utsedde gåfvotagarne eller deras laga målsman å doras vägnar emottagen3); och på denna grund, nemligen att icke nugot emottagande skett, och utan att meddela något yttrande, huru och när sådant emottagande skolat ske, för att såsom gällande anses4), var det, som jag i öfverensstämmelse med hvad jag här ofvan yttrat antog, att den af N. N. (gifvarinnan) i gåfvobrefvet uttryckta afsigt att deruti omförmälte medel till sina dotterdöttrar förära, icke under hennes (N. N.) lifstid gått i fullbordan5), och att lion således ända till sin död bibehållit äganderätten till samma medel6).
Boktryckaren i Gefle, Medicophilosophia) kandidaten A. P. Landin har hos mig anmält, att vid der varande läroverk mot slutet af höstterminen 1850 en af lärjungarna blifvit relegerad, hvaraf en ovanlig uppmärksamhet på stället och skiljaktiga rykten uppstått, i det att den bestraffade dels sades icke hafva förut undergått de offentliga vårningsgrader, skoldagen löreskrifver för en ynglings relegerande, dels ock föregafs hafva varit tilltalad för ett brott. It. St. Just. Ombudsm.
Sedan Second - Chefen för Wart Swea LifGarde, öfwersten Greswe Mörner, till Ost inkommit med underdånigt projecc till en förbättrad organisation af nämnde Regemente, och Wi för godt funnit, att detsamma gilla och fastställa, wele Wi nu i Näder förordna, akt ÄVakt Götha Gardes Regemente, som hädanefter kommer akt bara namn af Swensta Gardes Regementet, bör i likhet dermed organiseras, i hwilker afseende Wi i Nader wele stadga forn följer: Beklädnads - pastevolancen mä för denna styrkan bibehällas och bör wara ställd pä Durchschnir samt Qwartalirer utbetalas; hwarjemte ock dä prisen äro förändring Underkastade, Wi, till Nådig Reglering härutinnan^ i Näder wilja förordna, * * att ro44 Den z Julik. att öppen Auction i sadant afseende hwart tredje ak halleS uti Wart och Rikets Krigs-Collegio. Sluteliacn och för att lemna Regementet ett vjäfaktigt bewis af War Kongl. Nåd, mele Wi i Noder tillägga Regementets Officers - Corps lika Rang med Finsta Gardets Regementets. Detta allt hafwe Wi, Eder till behörig efterrättelse kungöra welat, hwariemte Wt harhos till Eder wilje öswerlemna den af Otz i afseende a förenämnde ändringar för Swensta Gardes-Regementet fastställda Extra Ordinarie Stat. 6081^? ^ v 0 I. k N. Heckerstieens. Transumt af Rong!. Maj-.cs Star för Swensta Gardes-Regemenre är 1828, Likmätigt Rongl. Majrrs den 12 Maji och den 6 Junii 1806, samt fästställre Grat af sistnämnde dag. Ordinarie Staten. Staben. - Regements Qwartermästare — 143: Compagnie Staten. 7 Capitainer med 2.-dra Majoren » 206 Riksdaler — 1442- — Extra Den z Juliu ic>45 Extra Ordinarie Staten. 2irliga utgifter.
Proposition N.o 3. toret i underdånighet hemställt att till Rikets Ständer måtte aflåtas nådig proposition derom, att sökanden kunde förklaras berättigad att, oberäknadt möjligen blifvande Tygskrifvare-pension från Arméens Pensionskassa, få å Allmänna Indragningsstaten årligen uppbära en mot ofvanberörde Bataljons-iäkareaflöning svarande pension af 1,100 R:dr, att utgå från och med månaden efter den, hvaruti han varder från förordnandet entledigad. Kongl. Majit har ifrågavarande underdåniga ansökning i nåder låtit Sig föredragas och vill, med afseende å de härvid förekommande bevekande omständigheter, härmed föreslå Rikets Ständer, att konstituerade Bataljons-läkaren Zettergren må från och med månaden näst efter den, i hvilken han varder entledigad från Bataljonsläkareförordnandet, få på Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension till belopp af Åtta Hundra Riksdaler, motsvarande Andre Bataljons-läkarelön på stat. De till målet hörande handlingar skola blifva till vederbörligt Utskott öfverlemnade, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Yunest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. A. F. Z. Reuterskiöld. Kongl. Majtts Nåd. Proposition N:o 3. 7 Utdrag af Protokollet öfoer Landt försvars-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 24 Oktober 1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen. Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.