Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friheter och förmåner beviljas vidare af olika anledningar, dels i grund af någon en gång för aila gjord prestation, i förhållande till hvilken då vanligen bestämmes icke blott friheternas beskaffenhet, utan ock huru länge de må tillgodonjutas, dels ock emot vissa • årligt utgående prestationer, och åtnjutas då så länge desse prestationer utgå, dels ändlligen af blotta gunst och nåd, i hvilka fall de ulan tvifvel upphöra när gunsten och nåden tryta. Sätesoch ladugårdars samt rå- och rörs-hemmans förberörde friheter anser jag vara i alla hänseenden att hänföra under sistnämnde predikament. Om någon rätt till denna frihet kan derföre icke, enligt mitt begrepp, vara fråga. Ty icke lärer rättvisans och billighetens lag förmå, att en ynnest, som i fordna dagar blifvit lemnad, måhända efter dåvarande behof, måhända ock uppå mindre välbetänkta grunder, bör beständigt fortfara derföre, att den en gång bliivit förunnad. Vill man emellertid under egande-rättens helgd skydda sätesoch ladugårdars samt råoch rörs-hemmans friheter, så bör, på enahanda grund, hvar och en förmån, som i stöd af lag och författningar tillkommit den enskilde, njuta samma skydd och försvar såsom välfången egendom. Följden skulle då häraf blifva den för framtiden ganska märkliga, att ekonomiska författningar i allmänhet skulle aldrig kunna undergå minsta rubbning, emedan denna rubbning säkerligen innebär för någon enskild en förlust, om än för flera tusende en vinning. Deremot är det visserligen sanni, alt en förlust skulle genom den föreslagna förändringen drabba egare af sätesoch ladugårdar samt rå- och rörs-hemman. Och detta är i sig sjelf det enda försvar, som för berörde frihets fortfarande kan förebrin^ gas; men köpare och säljare hade icke bordt i sina beräkningar upplaga förmåner, på hvilkas ständighet de aldrig erhållit fasta och försäkran. Sammansatta Lagsamt Allm.
165 bifall till det bär uppläste anförandet blifwer, att besluta dest tryckande, hwarpä jag ödmjukeligen anhäller om Herr Baron och Landr-Marskalkens Proposition. Herr Läbllnan, Otto brådrik, yttrade st t äfwen dela samma tänkesätt som i det uppläste Dictamen moro uttryckte, och anse fullkomligen lofligt att en Ständs-Ledamot inom sitt Ständ fritt wcderlade och gjorde erinringar wid sädane yttranden af Ledamöter ur ett annat, hwilka han för lagstridige ansäge. Men han trodde derjemte, att samma »varsamhet i förfarande sorn Ridderskapet ock Adeln skulle emot sig af ett annat Riks-Ständ förwänta, samma warsamhet borde ock Ridderssapet och Adeln emot ett annat Ständ iakttaga. Han tillstyrkte alltkä att, i afseende pä förewarande ämne, icke nägot annat steg mätte komma i sräga. än ett beslut till tryckning af det uppläste Dictamen, hwartill han gerna gäfwe sitt bifall. Herr Baron och Landt-Marskalken gjorde Proposition till bifall att det uppläste Dictamen matte, i afseende pä de deruti yttrade tänkesätt, befordras till trycket. Bifölls. Herr Baron och Landt-Marskalken förmälte, att honom tillhanda kommit en nädig skrifwelse frän Kongk. Majtt till Herr Landt-Marskalken af den ra dennes, innefattande ett wid handen gifwande att Kongl. Majtt, genom särskilt Nådig ffrifwelse till Bonde-Ständet, af samma dag, äskat Bonde-Siändets samtycke till ett lagligt beifrande wid behörig Domstol 166 Den 12 September. af de beskyllningar, som uti Riksdagsmannen Oxelbär, Memorial bliswit emot SpannemälsDircetionens Ledamöter anförde; hwilken Konungens Nädiga ftrrfwelse till Herr Landt-Marffalken upplästes, sä ival som den till BvndeStändet samt Stats-Rådets Protocoll, hwilka begge sednare Handlingar moro i afskrift bifogade.
Jag anser, att det är de brefskrifvande ensamt, som betala till Statsverket dessa 115,000 R:dr, och då kan det väl icke vara orättvist att, för deras nytta, nedsatt!» portot och befria dem från en utgift, som uteslutande bör drabba det allmänna. Den minskning i Postverkets inkomster, som genom medelpoitot upkommer, är i sanning så obetydlig, att man derpå icke behöfver göra afseende, utan tror jag det vara vida bättre, att man ser på det allmännas fördel och pä en gång inför systemet, heldre än, på sätt K. M. föreslagit, göra det till hälften. Nu anser jag således, att frågan är den, om man nu vill införa detta system eller icke. Nyttan deraf kan icke bestridas. Hvad angår Frih. Cederströms anmärkn., att systemet icke borde införas derföre, att föreslagna porlot icke kan inpassas i decimalsystemet, torde jag få fästa Frilnns upmärksamhet derpå, att, hvad som icke bordt undgå en så skarpsinnig Riksdagsman, flere afgjfter af 4 sk:r finnas. Om äfven, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, och hvilket BevillmsUtsk. i förra Betänk, tillstyrkt, samma postsatser, som hittills, -skulle fortfarande gälla, så förekomma likväl en mängd postsalser af 4 sk:r, och huru skulle då, enl. Frih:ns förmenande, dessa afgifter kunna erläggas. Dessa 4 sk:r komma följaktligen att betalas, antingen ilian antager frimärken eller bibehåller nu gällande taxor. Jag anser således, att då den möjligen upkommande minskningen i Statsverkets inkomst af Postverket icke upgår till mera än 50,000 R:dr, kan man ganska väl antaga systemet i sin helhet; och jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Knorring: Jag har begärt-ordet för att bemöta den af Hr Printzensköld framkastade fråga, om Poststyrelsen är lill för korrespondenternas fördel, eller om desse genom postporto skola rikta Staten, men detta är så fullständigt besvaradt af Gr.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1860. Preste-Ståndet den 14 Borgare-St,nndet den 18 Bonde-Slåndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående öfverlåtande åt Strömsholms nija Kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms Kungsladugård och Stuteri. (Slats-Utsk:s Utlåtande N:o 19). S. A. K. Rikets Ständer, sorn fått emottaga E. K. Maj:ts den 27 Oktober nästlidet år, med nedannämnde syftemål, aflåtna nådiga Proposition, hafva deraf hufvudsakligen in hemtat, att dä, vid anläggningen af Strömsholms kanal och slussverk, den emellan slussen vid Strömsholms kungsgård och derinvid belägna landsväg varande plats af 33jfamnars bredd blifvit genom nådiga Brefvet den 23 Juli 1779 till slussverkets fria disposition donerad och upplåten, för vinnande af nödigt utrymme under byg gandet af slussen och kanalen öfver kungsgårdens egor samt derefter lill bostad åt slussvaktaren, hade, på grund af samma upplåtelse, Kanalbolaget, enligt hvad dess
— Nio 2. angående tillökning af Utskottets tjenstemanna personal. I. B. A. 31. — N:o 3. med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifna Berättelse. II. B. 250. III. A. 3. — N:o 4. angående bestridandet af kostnaderna för innevarande riksdag. II. B. 129. A. 183. III. E. 59. — Nio 5. angående godtgörandet af Landtmarskalkens och Talmännens ökade riksdagskostnader. II. B. 129. A. 183. — Nio 6. med förslag lill stadganden angående Riksdags^-Arkivets vårdande och begagnande. II. B. 187. A. 232. — Nio 7. med återlemnande af en utaf Nils Jeppsson från Malmöhus Län väckt och af Hedervärda Bonde-Ståndet till Slats-Utskoitet remitterad motion, angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 4 December 1830, rörande Brefbäriug-skyldigheter». II. B. A. 250. — N:o 8. innehållande anmälan om anledning lill anmärkning emot Föredragande Statsrådet och Chefen för Sjöförsvars-departemenlet. II. B. A. 250. — N:o 9. i anledning af Kongl. Majits nådiga skrifvelse, angående medels anvisande till Topografiska Korpsens arbeten samt lill fortsättning af de pågående fästningsbyggnaderne under nästkommande år. II. B. 250. III. A. 3. E. 59. — N:o 10. i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition, angående åtgärder för upförande af en byggnad emellan Carl XIIIis torg och Operahuset i Slockholm. II. B. 250. III. 3, 61. A. 63. E. 94. ( H3 ) Sials-Utskotlets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — Nio 11. angående medels anvisande till fortsättning af fästningsbyggnaden vid Carlsborg under nästkommande år. II. B. 250.
Lig t stöd. förantagande af den ena eller andra åsigten; ty örn det än inträffat, att ett, två eller tre Stånds beslut, vare sig om bibehållande af äldre, eller införande af nytt förbud, icke an - Bevillnings-Utskollels Memorial, N\o 41, 3 setts kunna föranleda till votering, på den grund, att ämnet betraktats vara af ekonomisk natur, utan att följaglligen, der två Stånd stannat emot två, frågan fått förfalla, och, der tre Stånd stadgat antingen förbud eller tillåtelse till ineller utförsel, det fjerde Ståndets dermed stridiga beslut blifvit lemnadt utan afseende, — har Utskottet likväl, enär ostridigt lärer vara, att ett eller två Stånds beslut, att en förut förbuden artikel bör mot tull få ineller utföras, innefattar ett åtagande af bevillning utaf detta eller dessa Stånd, likasom att, om ett eller två Stånd stadga lörbud på en förut mot tull tillåten vara, sådant innebär ett undandragande frän deltagandet i bevillningen, men, enligt Grudlagens bestämda föreskrift, något Stånds beslut i Bevillningsfrägor icke får af de öfrige undertryckas, endast af detta förhållande trott sig ega tillräckligt skäl att antaga, det förbudsfrågor icke kunna få förfalla erler anses afgjorde derföre, att ett, två eller tre Stånd förklarat sig antingen för det förut beståndande eller för någon ny föi buds-bestämmelse, och att, i följd deraf, sådane frågor, likasom då ettt, två eller tre
Utlåtande, angående så väl sättet för utlåningen af de medel, hvilka genom upptagandet af det i Betänkandet N.'o 382 föreslagne lån, skola för RiksgäldsContoirets Hrr Fullmägtige blifva Disponible till låns utgifvande emot inteckning i Jord-egendom å landet och i städerne, som visse allmänna föreskrifter i detta hänseende för bemälte Hrr Fullmägtige. I frågan om rättigheten till delaktighet af den till sådane fastighetslån bestämda fond, har Utskottet väl ansett de personer, hvilka behöfva omsätta äldre skuldförbindelser, i första rummet deraf böra komma i åtnjutande. Men då äfven andre, hvilka äro i tillfällex alt gifva, tillräcklige säkerheter icke böra vara ute - 392 Stats-Utsko ttets slutne ifrån Törmönen att, genom begagnandet af denna Jåne-inrättning, kunna afbörda sig mera besvärande icke intecknade skulder, i synnerhet om fondens tillgångar det medgifva, har Utskottet, för att, så vidt möjligt är, utsträcka den dermed åsyftade hjelpen, trott denna fonds anlitande böra stå öppen jemväl för sökande af nya lån emot pant af jord, hvarvid äfven i betraktande hos Utskottet kommit, att, då de första inteckuingarne merendels innehafvas af publique Verk; så skulle, i händelse tillgångarnc allenast förbehöllos förut intecknad jord, en allt för hastig rubbning i nu varande förhållanden kunna äga rum. Så väl i afseende på nyss anförde omständighet, som hvad Utskottet i öfrigt trott böra iakttagas, lifl befordrande deraf, att alla Orters Fastighets ägare måtte ske lika rätt samt dem beredas förmoner äfven i tiden och sättet för ränteoch Capital-afbelalningarnes afbördande m. m. underställes II. St:s pröfning följande Forsla g till allmänna grunder för ofvan omförmaldta ullaning emot inteckning i Jord-egendom. 1:0
Å arbetshuset hafva varit intagne sedan 1826, då stiftelsen sattes i verket, Mankön 127. Utgångna Mankön 124. Qvar vid årets slut: Qvinkön — Fattigvården handhafves inom socknarna enligt gällande författningar och yppas sällan några klagomål deröfver från de fattigas sida; särskild redovisning härför blef, enligt Kongl, brefvet den 5 Maj 1837, den 30 November lierörde år afgifven. Hvarje socken försörjer sina orklösa fattiga, och handhafves noggrant förordnandet att socknarna skola ersälta hemtningskostnaden för deras kringdrifvande tiggare, sorn icke från socknen blifvit efterlyste. Ehuru, såsom anfördt är, fattigpersonalen å landsbygden icke är betydlig, och i följd deraf dess underhållskostnad icke är tryckande, så äger dock ett motsatt förhållande rum i staden, hvilket ock föranledt att man der varit nödsakad lill att icke blott i stadens fattighus inrymma och underhålla ett större antal fattighjon, utan jemväl under vintertiden genom inrättad soppkoknings-anstall understödja en stor personal, hvarförutan kontanta understöd af räntemedlen af donerade kapitaler utdelas. 24 Oaktadt genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga anslag af dertill erforderlige medel, länshäktet år 1830 blifvit tillökt med 3 rum uti det vidliggande trånga tornet al stadsmuren, samt 1835 med en utvidgad fånggård, hvarigenom häktets osundhet upphört, är detsamma likväl till sitt utrymme i fångrummen oftast otillräckligt, särdeles i afseende dertill att tillfälle saknas till ransakningsfångars förvarande i enrum. Ulan trängsel rymma de blott 19 fångar. Alla rummen, utom de Irenne i tornet, besväras ock starkt af rök, orsakadt deraf att huset ar beläget tätt under den höga stadsmuren. De tvenne sednaste åren har dock fånganlalet varit inskränkt, så att andra lokaler icke behöft användas för fångarnes förvarande. En utvidgad fängelsebyggnad är dock af behofvet påkallad, om ändamålsenlig förvaring af fångarne skall kunna äga rum. Stadslängelset är äfven i behof af utvidgning och förbättring.
Hvad Utskottet föreslagit, i afseende å Böcker har, så till redaction sorn lullbestämmelser, blifvit af trenne Riks-Stånd godkändt; hvaremot Ridderskapet och Adeln stadgat: att Höcker på alla språk, Char tor och Musicalier, inbundna och oinbundna, skulle vara fria lill inoch utförsel; att utrikes eftertryckta arbeten på Svenska språket eller sammandrag af sådana arbeten borde vara förbudna till införsel; att Biblar, gifna till Svenska Bibel-sällskapet, tullfritt finge införas; samt att för Böcker med inbundet, rent eller linieradt papper, skulle vid införsel erläggas 25 procents tull och vid utförsel bestämmas tullfrihet. I händelse Ridderskapet och Adeln, som sålunda varit från de andre Ståndens beslut skiljagtigt i allt öfrigt, utom angående de begge sistnämnde rubrikerne, nemligen Biblar, gifne &c. och med inbundet &c., angående hvilka alla fyra Stånden sammanstämt, icke afstår från denna dess serskilda mening och biträder de öfrige Ståndens beslut, kommer omröstning i de delar, beslulen äro sins emellan stridiga, att företagas efler följande proposition: 31:o. Den, som bifaller de af Utskottet i dessa delar föreslagna redaclionsoch tullbestämmelser å Böcker nemligen: Böcker på främmande språk, samt Chartor, Musicalier, Notoch Rit-Böcker fria vid in och ut-försel; på Svenska tryckte 100 R:drs värde, 20 R:drs inf.- tull och fria vid utförsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer såsom motsvarande redaclion och tullbestämmelser att antagas: Böcker , på alla språk, Chartor och Musicalier inbundna och oinbundna fria vid inoch utförsel; St, Prot, 1840 och 1841. 5 Sami, i AJd. 32 Haft. 4 26 Hevillnings-Utskottets Memorial, N'.o 41. Caffe , brändt och alla. lill Caffe-surrogat användbara brända växter.
Från hjälmarne utgick ett stort antal trådar, som hade sin föreningspunkt i ett skåp med många besynnerliga hörn och tillvridningar, hvilket stod midt i salen. Det var en s. k. hjärnorgel. På denna orgel skulle nu den berömde afrikanske psykikern gifva en föreställning. Hjärnorgeln. »Detta är sannerligen något helt och hållet nytt för mig,» sade Oxygen. »Jo, jo, något dylikt har man ännu icke i Stockholm,» yttrade en af hans göteborgsvänner, en framstående kemist. »Jag får erkänna, att jag icke förstår meningen med dessa hjälmar och ledningstrådar samt det där skåpet,» förklarade Oxygen helt uppriktigt. »Nej, det kan jag nog tro,» sade göteborgskemisten, »men här i Göteborg äro vi fullkomligt förtrogna med hela tillställningen. Emellertid ämnar psykikern i afton före föreställningens början hålla ett föredrag för att sätta dem som icke äro göteborgare in i förhållandena. Hör nu uppmärksamt på, så kan också ni få lära något.» »Om hjälmarne besvära er, mina damer och herrar,» sade psykikern på verldsspråket, »så kunna ni gärna taga dem af och ej sätta dem på er igen förr än föreställningen tager sin början. Jag anhåller, att ni först med mig tänka er något till baka i historien om de sköna konsternas utveckling. Det är nu flera hundra år sedan man tyckte att denna utveckling hade nått sin höjdpunkt, och likväl har den grekiska fornverldens bildhuggarkonst lika litet som Homeros’ diktkonst, aldrig kunnat öfverträffas. För omkring åtta hundra år sedan hade målarkonsten gjort utomordentliga framsteg, men längre än på den tiden har den konstgrenen aldrig sedan kunnat komma. Man vände sig alt mer till musiken såsom känslans mest omedelbara och sannaste tolk, men det dröjde ej särdeles länge förr än man nådde de yttersta gränserna för äfven denna konst. Det nittonde århundradets musikaliska utsväfningar dödade musiken.» »Den där afrikanen känner sin konsthistoria,» hviskade göteborgskemisten. »Först sedan musiken sannolikt för alltid tystnat, upptäckte man,» fortfor psykikern, den egentliga utvecklingslagen för alt hvad konst heter.
Maj:ts nådiga förordning om sockennämnder i landet, af den 29 aug.1843, och sedan konungens respective befallningshafvande förordnat att val af ordförande och ledamöter uti sockne-nämnderna skulle öfver hela länet förrättas första söndagen uti februari månad, voro nu, efter förutgången vederbörlig pålysning, socknemännen kallade och i socknestugan talrikt församlade, uti berörde viktiga ärende, hvarvid, och sedan nämnde Kongl. Maj:ts nådiga förordning nu ytterligare blifvit uppläst, med enhällig röst valdes till ordförande i sockne-nämnden i Häggenås församling bonden Jonas Jonsson från Carlsgård i Österåsen samt till ledamöter deruti: bönderna Erik Olofsson i Storgård, Lars Bäck i Gungård, Jonas Persson i Storbränna, Eskil Hansson i Munkflohögen, Anders Pålsson och Mathias Moberg i Österåsen, Pär Jonsson i Högarna, Lars Ersson yngre i Långkälen, Olof Håkansson i Huse och Olof Larsson i Kougsta. § 2. Såvida Olof Dahls enka, Lovisa Olsd:r i Grötom icke velat begagna sig av den förmån, som den 11 junii sistl. år henne erbjöds, att få rota, med åtföljande födo och skjötsell, uti så kallade Utbygden, och i betraktande af det utfattiga och sjukliga tillstånd, hvaruti sig befinna f.d. kyrkovaktaren Jonas Olofssons hustru, Maria Andersd:r, hvilken sistl. år underhölls medelst sammanskott af hela socknen, så beslöts nu att nämnde Maria Andersd:r skulle tills vidare i egenskap af rotehjon, erhålla föda, vård och skjötsell uti så kallade Utbyggden. Tillika yttrades väl vid detta tillfälle, att gamla pigan Brita Jonsdotter i Kougsta, vore i behof af rota, men fanns icke någon sådan för närvarande år ledig, och det trodde att nämnde piga ännu egde krafter att gå mellan gårdar och byar, samtyckte församlingen dertill, att hon, Brita Jonsd:r, skulle när så behöfvdes, ega rättighet att söka sig uppehälle uti och öfver hela socknen. År och dag som ofvan. In fidem N. S. Edlund
Äfven jag får på de af Gr. Henning Hamilton angilna grunder till prot. nedlägga min reservation mot det i representationsfrågan lättade beslut. Hr Stjerngranat, Gustaf Georg Henrik: Jag anhåller att få förena mig i den af Gr. Henning Hamilton afgifna reservation mot det vid sista plenum fattade beslut. Hr Silfverstolpe, David August Leonard: Äfven jag ber att få instämma i syftningen af den utaf Gr. Hamilton afgifna reservation. Hr Celsing, Lars Gustaf: På de af Gr. Hamilton an gifna grunder får jag nedlägga min reservation mot det d. 7 dennes fattade beslut. 42» Den 9 December. Gr. Thott, Otto: Till R. o. Ad:ns prot. får jag härmed nedlägga min reservation mot det beslut, hvari Ståndet vid sista plenum stadnade. Frih. Hermelin, Carl Maximilian: Jag får anmäla min reservation mot det af R. o. Ad. fattade beslut angående förändring i representationsformen, emedan jag deraf befarar vådor för Konung och fosterland. Frih. Paijkull, Johan Gustaf: Jag får anmäla min reser vation mot det i sista plenum fattade beslut ang:de upphäfvande af vårt gamla representationssystem. Frih. Cederström, Rudolf: Laglydig medlem af ett ännu alltid fritt, men tillika ännu alltid lagbundet samhälle, böjer jag mig med fullkomlig undergifvenhet under det af de båda statsmakterna lagligen fattade beslut; detta beslut, som jag, medan det stod mig öppet, sökt efter yttersta förmåga afvärja, emedan jag ansåg det ej blifva lyckobringande för vårt land. — Ingen, som känner mig, kan betvifla, att min röstsedel ju blifvit afgifven i öfverensstämmelse med mina, under ölverläggningen, yttrade åsigter, och att jag röstat nej.
3 Då Utskottet, af de skäl. sorn här nedan i afseende å controllen öfver stämplade pappers-afgiftens behöriga erläggande, vidare skola utvecklas, ansett sig böra afstyrka så väl det förslag, som afser, att alla handlingar borde, för att ega gällande kraft, skrifvas å stamphult papper, sorn ock den controll, hvilken ansetts kunna vinnas derigenom, att hvarje handling skulle vara försedd med stämpladt papper af samma årtal, sorn sjelfva handlingen, samt det vid sådant förhållande skulle, å ena sidan, leda till ändamålslös kostnad att bibehålla alla de skrif-chaitae valörer, hvilka i nu gällande Förordning äro antagne, och, å den andra, medföra stora olägenheter att, på sätt Herr Rosenblad föreslagit, inskränka biläggnings-chartornes valörer till ringare antal, än nu befintlige, hvilka dock för chartering af lysningssedlar till Gesällers äktenskap, icke torde behöfva förökas, enär en charlas-afgift af 20 sk. kan genom begagnande af två mindre chartor erläggas, får Utskottet, som grundat sitt i betänkandet angående förevarande §. §. framställde förslag på Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 19 Augusti nästlidet år. men angående företrädet af skrif-charlors begagnande för Hof-Rätternas och Collegiernas utgående expeditioner funnit sig icke kunna annat än godkänna derom gjorde anmärkningars riktighet, vördsamt hemställa, alt stämpladt papper till hela ark äfven å 8 och 12 skillingars valör må finnas alt tillgå, men att öfrige här ofvan omförmälde anmärkningar, angående nya eller förändrade chartae-valöi er, måtte lemnäs utan afseende. Hvad vidare angår anmärkningen, att stämpeln å Skrif chartor borde anbringas å längden af pappersarket, så och då, utom det att, vid betrak tande af de nya Skrif-chartornas beskaffenhet, stämpeln, der den nu finnes anbragt, icke synes kunna medföra någon olägenhet, Utskottet är öfvertygadt, att, sedan erfarenheten vuat behof af någon förändring härutinnan, Kongl.
Veier vel op imod Dødens Blund.» 15 Återkomsten. «At samles, skilles ad, «Velkommen og Farvel», Se, det er Livets Del.» Bjerregaard. Alette reste bort för att uppfylla sitt löfte till «onkel i Hallingdal», men ett par veckor sednare var hon åter på Semb, i sällskap med Harald och Alf Lexow, hvilka hade afhemtat henne. Dock skulle hon nu blott göra der ett kort besök, för att sedan med sin fästman och onkelns familj anträda resan till Trondhjem, der hennes bröllop skulle firas hos en rik och hjertlig tant, som länge gladt sig deråt och re’n i en månads tid «mjölat sina bänkar» och bullat opp dertill. Äfven Harald skulle följa på detta tåg. Alf Lexow var en man i sina bästa år, med ett öppet och frimodigt väsen. Ansigtet var litet, koppärrigt, men eljest vackert och fullt af lif och välvilja. Han var en af dessa menniskor, som man måste tycka om och fatta förtroende till, vid första anblicken. Susanna kände stor njutning vid att se det kärleksfulla, innerliga förhållandet emellan de båda förlofvade. Hon sjelf var äfven nu lyckligare, ty Harald lemnade nu mycket Alette till sin fästman och sökte som förr Susannas sällskap. Alette var qvick, behaglig och mycket bildad, men hon tyckte bäst om att tala sjelf. Det gjorde i grunden äfven Harald, och en bättre åhörarinna än Susanna kunde man ej ha. Striderna kommo sig icke nu i gång, men det var något hos Susanna, som drog Harald till henne, vida mer än förr stridslusten. Han fann Susannas väsen förändradt till dess fördel; det låg deri något lugnt och tillika vida mildare än förr. Hon var dessutom nu alltid så vänlig, så uppmärksam och betänkt på allt, som kunde göra de andra nöje. Han såg också med hvilken tyst oro hennes tankar följde Fru Astrid, hvilken nu vid höstens annalkande – man var i slutet af Augusti – tycktes återfalla i det mörka och tysta lynne, ur hvilket hon en stund synts vakna. Hon lemnade nu mycket sällan sina rum, utom vid måltiderna.