Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min^del fäster jag vida mindre vigt vid en lång vapenöfning, än hvad man i allmänhet anser så ovilkorligen nödvändigt. Jag delar i detta, likasom i många andra militäriska fall, Herr Lefre'ns öf - *) Se hans anförande mot Herr Friherre Anckarswärd, i Plenum den 8 December 1828. Den 13 Februari! e. rr». verlygelse. Jag liar sjelf varit vittne, under pröfningens hårdaste Ögonblick, hurusom några veckors öfningstid kan bilda alldeles råa ynglingar till oväntadt fullkomliga krigare. Wasa Regemente, en i största hast föranstaltad frivillig uppsättning under 1808 års krig, exercerades icke många dagar längre än vår nuvarande Beväring, men bestod dock soldatprofvet, då det under reträtten från Cuopio, genast vid ankomsten till armen mottog arrieregardet, och charmerade plutonsvis i retirerande med en ordning, köld och säkerhet, som väckte sjelfva de blodbestänka veteranernas förvåning. Jag tror således, alt Herr Friherre Anckarswärds förslag, i afseende på barns, ynglingars och Beväringsmanskapets exercerande, icke förtjenar någon uppmärksamhet. Jag tror, att om redan 12 års barn förpligtades, att (pag. 5a) ”med eller utan "trädgevär, exercera hvarje skoldag (minst ”3:ne dagar i veckan) efter slutad läsning ”minst 2:ne timmar; att *(pag. 53) ifrån ”i6:de till och med 2o:de året, under he”la sommaren, vid kyrkan alla helgdagar, ”före Gudstjensten,” också 2:11c timmar, att (pag. 53, 54) ”ifrån och med 21 lill och "med 25 år, utom 12 dygns årlig bataljons-* "exercis, 2:ne gånger, nemligen vid hvarje Ilan tror nemligen 3:nc lämpligt länga öfningsmölen vara tillfyllestgörande.
Banco-Viskottets utlåtande, N:o 23, i anledning af de inom samtlige Riks-Slånden framställde anmärkningar vid Utskottets, under iVo 15, afgifne, betänkande, med förslag lill ett förändradt mynt-system, blef i sin helhet företaget och bifallet. S. D. Ånyo förekom Stats-Utskottets utlåtande, N:o 54, i anledning af Rikets Ständers åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, angående samma år verkställd granskning af Stats-Verkets, samt andra af Allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1838, 1839, 1840 och 1841: Detta utlåtande föredrogs punktvis; och medhunnos 16 punkter, hvarvid Ståndet fattade följande beslut: Kongl. Stats-Contoret. § 1. Godkändes; § 2. Ståndet lät bero vid Utskottets yttrande; §§ 3 och 4. Godkändes; § 5. Ståndet lät bero vid Utskottets yttrande; § 6. Godkändes; § 13. Vid Utskottets yttrande i fråga om öfverflyttningen till Första Hufvud-titeln af de för Kongl. Slottet i Stockholm erforderliga anslag, lät Ståndet bero; men hvad angick Utskottets tillstyrkande, att, lill liquiderande af StatsVerkets räntebärande skuld, å 57,500 Riksdaler, i och för ombyggnad af Lejon - 356 Prot.-Utdrag, den 27 November 1844- backen vid nämnde Slott, ett motsvarande anslag måtte å Riksgälds-Coutoret anvisas, fann Ståndet för godt att ogilla samma tillstyrkande; § 14. Utskottets hemställan afslogs och beslöt Ståndet, i enlighet med hvad Revisorerne tillstyrkt, att de åt Höganäs Bolag beviljade räntebidrag af Stats-medel borde helt och hållet upphöra; § 15. Godkändes; § 16.
Hu! jag vill ej tänka derpå!” och hon gömde rysande hufvudet i sina händer. En afton några dagar derefter satt Elisabeth ensam i ett af salongsfönstren. Mild skymning herrskade i det stora rummet, men Elisabeth, der hon satt, var dock bestrålad af fullmånans ljus, som så herrligt tindrade på den klara, högblå vårhimmeln. En djup tystnad herrskade i hela huset; Leonhard var borta i ett sällskap, barnen äfven så och tjenstefolket sysslade med sina hushållsbestyr i en flygelbyggnad. Den djupa tystnaden födde sorgliga tankar i Elisabeths sinne. Lifvet föreföll henne så tomt och bittert, så fullt af lidande, att stora brännheta tårar långsamt började droppa ned öfver den hand, mot hvilken hon stödde sitt hufvud. Då öppnades sagta dörrn och en manlig gestalt smög hastigt genom rummets halfdunkel fram till den sörjande, och i nästa ögonblick låg hon vid ett hjerta, som klappade högt för henne. Det var Rudolph, som hon ej sett på flere dagar och som hon varmt efterlängtat; hon hade så mycket att säga honom. ”Du här!” utbrast hon öfverraskad och ryckte sig häftigt lös från honom, men en stråle af vemodig glädje bröt dock fram ur hennes öga vid hans åsyn. ”Jag trodde dig vara hos Y..s. der är ju stor herrsamling i dag?” ”Hvad gjorde jag der? Visst gick jag dit på en stund, men det surrande lifvet var mig vidrigt och jag lemnade det för att vid en blick af dig glömma allt, som förefaller mig vämjeligt; jag såg att jag kunde fritt frossa af din ljufva närvaro i afton. Jag har längtat efter ett ögonblick med dig ensam och nu först blir det mig gifvet.” ”Du älskar mig då?” frågade Elisabeth vemodigt. ”Nej se på mig Rudolph! jag vill i ditt öga läsa svar på min fråga; jag behöfver det för att vara rätt säker derpå.” ”O du älskade! kan du tvifla derpå?” sade Rudolph och blickade henne trofast i ögat. ”Dig, och endast dig älskar jag i lifvet.”
N:o 316. afgäld och köpeskilling utgå; och njuten sedan inteckningshafvare betalning, hvar i sin ordning. Kunna Gode Mein eller Syssloman ej nied B or genär erne om arfvode sämjas, pröfke Rätten hvad de skäligen förtjent hafva. Ej må Gode Män eller Syssloman arfvode njuta förr än de slutlig redo för sig gjort. 3 Cap. 3 §. Enär denna §:s nu varande ordalydelse: ”att förläning, som Gäldenär eger, skall gå lill ”gäldens betalning, såsom alla hans öfriga tillgångar, ' men att pensioner eller benådningar, ”sorn på annan grund inrättade och med serskilda privilegier eller förbehåll försedde eller ”gifne äro, icke må af Borgenärerne angripas”, föranledt Lag-budets olika tillämpning vid olika Domstolar; hafva R. St., som funnit ordalagen i §:s senare period vara mindre tydliga, trott sig böra föreslå, att §. må erhålla följande lydelse: Har Gäldenär någon förläning, gånge den, såsom alla hans öfriga tillgångar, till gäldens betalning ; men å sådana pensioner eller benådningar, sorn äro gifne med vilkor, att ej få för innehafvar ens gäld tillgripas, egen Bor genärerne icke att anspråk göra. 4 Cap. i §. Som R. St. ansett det i denna §. Gäldenär, hvilken sin egendom afträdt, ålagda tvång, vara obegränsadt, och hans förpligtelse, att hålla sig inom sitt lius, räcka längre än ända - Exp. Utsi. Förslag till und. SlriJv. K:o 316* 13 målet fordrar; så, och enär en större frihet fördenskull synes kunna Gäldenäron medgifvas, hvilket likväl, i följd af sakeus natur, icke hör stadgas såsom en allmän regel, utan endast tillåtas såsom ett af Borgenär emes medgifvande och Domarens pröfning beroende undantag; få R. St. nu i underdånighet föreslå, att i §. må ändras till följande lydelse:
— Om häraf deri slutföljd skall dragas, att Juryinrättningen bör bibehållas, så måste jag åtminstone instämma i förslaget om den ändring deri, att Jurymännen skola utses af TaxeringsComiteerne och hvardera till Staten skatta minst 5o R:dr B:co. —- Man har yrkat, att borgen borde ställas af hvarje Tidningsutgifvare; men det öfverenstämmer ej med 86 § i RegeringsFormen, der något sådant vilkor ej är förutsatt. Kunskaper äro ej alltid förenade med förmögenhet, och den kunnige, som saknar den, och således har svårt att få en sådan borgen, bör väl ej deraf hindras från att utgifva periodiska skrifter. Det är ej eller beliöfligt, om blott det iakttages, att åtal anställes mot de verklige Författarne, och ej blott mot dem, som anmält sig såsom ansvarige. Att andra personer än de, som i sjelfva verket äro skrifternes utgifvare, åtaga sig ansvarigheten, och att de verkliga utgifvarne undslippa ansvar, är ett missbruk, i brist af åtal, men ej grundadt på lag. Det är naturligt, att ej en annan person bör straffas, än den som begått brottet. — Jag anhåller derföre om återremiss af Memorialet, för att få punkten om borgens ställande utesluten och de ändringar i Den 27 Januari! f. tn. 9 afseende på Juryn iagttagne, som jag föreslagit; hvarom icke, önskar jag Memorialets antagande till behandling vid nästa Riksdag. Grefve Frölich, David, anförde skrifteligen: Då milt första skriftliga yttrande ådragit sig anmärkningar af en sådan man, som Friherre Lagerbjelke, kari denna för mig hedrande uppmärksamhet, äfvensom det skonsamma sätt, hvarmed han yttrat sig, icke ålägga mig någon mindre pligt, än att ställa mitt gensvar directe till honom; ehuru jag i afseende på den önskade utgången af frågan inom Ståndet häldre måhända borde hålla mig egentligen till saken. Verkliga snillen i som alltid försmå att förkrossa sine motståndare, äga äfven det egna prasrogativ, att hos dem de kunna besegra, väcka ett begär att sträfva fram i deras fotspår.
De klättrade uppför en af de ansenligaste höjderna, där lotshuset uppställts på själfva toppen midt bland myriader af lösa stenblock, öfver hvilka man dragit fram en gångstig, utmärkt medels mindre ojämnhet, och sågo härifrån ut i ett oändligt och skiftande perspektiv in mot fasta landet till: den inre farleden, full med segelbåtar, hvilka lågo som små hvita fjärilar på det blå vattnet, jämte några större segelfartyg samt en och annan svart, rak, lång ångare, hvilken sköt sin väg fram direkt och skyndsamt, såsom en af sina affärer upptagen geschäftsman, bland mängden af de koketta, elegant och makligt framgungande segelskeppen, hvilka gåfvo sig god tid; – bakom farleden inloppet till Åbo, i stark förkortning, med dess många småskär och stranduddar sammansmältande för ögat, medan Åbo hvita kyrktorn och röda tegeltak stodo målade i fonden; – och så fastlandskusten förtonande i blekaste blått, i ett blått som nästan icke mer var en färg för ögat, långt söder ut i rak linie, medan den norrut gjorde en enorm kurva, tills den försvann ute i Nordsjön. De klättrade ned igen på en annan sida, kommo ned till det smala sundet mellan öarna, åsågo den föreställning i fiskfångst, som de stora hvitgrå måsarna gåfvo, i det de slogo långa lofvar i rymden, så med ens togo sikte på en fisk i vattenbrynet och som hvita pilar sköto ned. Plötsligt stängdes passagen för dem, i det att klipporna tvärbranta sträckte sig ända ut i vattnet. Emma Berg såg sig handfallen omkring i en eller annan konfus föreställning, att någon skulle bära henne genom vattnet. Men hennes följeslagare balanserade tigande i förväg, från sten till sten, vätande stöfvelsulorna, utan att se sig om efter henne; och så samlade hon slutligen resolut och en smula nedslagen sina kjolar och gjorde sammalunda som han. När hon i det närmaste hunnit öfver och han redan stod på stranden, såg hon en rund, köttfärgad, mångbenad tingest ligga på stranden och frågade, hvad det vore för något.
Häcker någon munteligen en fråga, som på bordet lägges, eller remitteras, eller med de öfrige Riks-Stånden communiccras, bör den innan nästa plenum skrifteligen till Protocol - 6o6 Den 16 November. tet aflemnas. Gör någon mundteligen sådana anmärkningar vid ett Utskotts yttrande i att de till samma yttrandes återför vi sandö föranteda böra de efter ledning af Riddarhus-Secretérarens förde Memorial-ProtocoU, inom ätta dagar vara skriftligen uppsatta och inlemnade till Riddar hus-Cance/liet. Underlätes det, skola dej sådane de till Protocollet blifvit uppfattade till Utskottet afsandas. Så framt ej detta iakttages, är det fruktansvärdt, att åtsrremisserne komma allt för länge att dröja. Det återstående af 36 §. anser jag, såsom dels öfverflödigt, dels mindre lämpeligt, böra utur §. utgå, Ocb blef den af Herr von Hartmansdorff Sålunda föreslagne redaction af 36 §., uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adelil bifallen» §. 87 Lief, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adelil gillad. Herr Rosenblad: Jag allhåller, att få resei’vera mig emot Ridderskapets och Adelns liu fattade beslut, hvarigenom redactioneil blifvit gillad af 37 §. hvaröfver jag försummade att yttra mig, och hvilken redaction genom omröstning tillåter ett godtyckligt uteslutande, hvarken förenligt med 78 eller 79 §§. Riksdags-Ordningen. Den 16 November. 607 Herr Cederschiöld: I anledning af Herr Rosenblads reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut, att kunna utesluta någon genom votering, vill jag minnas, det en motion varit gjord i Constitutions-Utskottet om en sådan ändring i Riksdags-Ordningen , som skulle berättiga Ridderskapet och Adeln dertill , i öfverensstämmelse med RiddarhusOrdningen.
Skrif v. N:o 59* JV:o 5g. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829* Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 29 Maji — Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om ut gifvande, pä Statens bekostnad, aj en fortsättning utaf den så kallade Lag-Samlingen. S. A. K. Som nyttan af att, på ett enda ställe, ega tillfälle att se de förändringar och förklaringar, allmänna lagen, tid efter annan, undergått, tillräckligen vitsordats genom de hittills utkomna så kallade Lag-Samlingarne, hvilka kunna betraktas såsom en oumbärlig hjelpreda för ej mindre Domare och Embetsman, än livar och en, som vill inhemta närmare kännedom om Fäderneslandets för det närvarande gällande lagar, alltså och då en sådan fortsättning af nämnde Samlingar, den der, under samma indelning som hittills, upptoge i korrthet de ändringar, Lagen, i följd af de, från och med år 1819, utkomne förordningar, undergått, synes vara af behofvet påkallad och ländande det allmänna till verklig nytta, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder låta ombesörja utgifvandet af en fortsättning utaf berörde Lag-Samling, på det Exp. Ulslc. Förslag till urid. Skrifv, IS-.o 59» 60- l4l sätt E. K. M. i Nåder anser lämpligast och medförande minsta kostnad för Statsverket. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829.
Patienternas tillit växer också, när man vet, att doktor Widerström sedan oktober månad förra året utfört mellan 7 0 och 8 0 operationer, alla med lycklig utgång. Hennes nya, vackra klinik har just i dagarne öppnats. D e n har i sina dels mycket fina, dels enklare rum plats för 8 patienter, och priserna variera mellan 7 kronor och 2: 5 0 per dag. För de många lidande, som säkert efter hand komma att göra bekantskap med denna nya klinik, är det godt att veta, att de alltid där mötas af tvänne ovärderliga ting: en rik erfarenhet och ett äkta, kvinnligt deltagande. Doktor Karolina Widerström förenar i sin person båda. Lea. nr. tJ A wr N n elerare irnfsnN Fröken eller jungfru? iärmed ytterligare en liten axplockning bland de talrika skrifvelser, som ingå i denna fråga, hvilken • — hur än den bedömes — dock lifligt tyckes intressera. Många upprepa endast, hvad andra redan förut sagt, hvarför vi måste företaga en gallring för att ej allt for mycket i onödan inkräkta på tidningens utrymme. Juliana, glöm aldrig din adliga ätt, lägg bort dina ofrälse miner! Jag måste medgifva, att när jag för en tid sedan uti Iduns nr 41 läste artikeln » Fröken eller jungfru », så gned jag mina händer af förtjusniug, under det att en osalig glädje uppfyllde min elaka själ vid tanken på allt det skrik, eller rättare sagdt på allt det kackel, som denna till utseende så enkla och oskyldiga fråga skulle komma att förorsaka. Och si! min aning vardt besannad. Gudbevarsl sådan en uppståndelse och sådana små nätta, pikanta, roliga och isynnerhet alls inte afundsamma och partiska svar, som de små snälla själsadliga fröknarna läto i dygdig harm regna ned öfver de lika snälla små bördsadliga fröknarna. Men hvad förlåter man så gärna, om ej elakheten, när den blott är kvick.
U p p s l a g e t gafs af romanförfattaren Marcel Prévost, som i en skildring med titel » Les demi-vierges » inlade den allra skarjiaste gensaga mot de amerikanska uppfostringsidéernas omplanterande i fransk jordmån. Boken fick en spridning, som måste förvåna, men som visar, att ämnet intresserade, och som möjligen också visar, att det var i rätta stunden, saken blef bragt på tal. » Les demi-vierges » utkom i juni, i slutet af augusti förelåg dess 68:de upplaga, och den är naturligtvis ej den sista. Med undantag af de världsbekanta författarne är det ej många, ej ens i Frankrike, som nå en sådan bokhandels succés. Och när det undantagsvis händer, så kan man vara ganska säker på, att boken behandlar ett ämne, som på ett eller annat sätt tangerar skandalens område. Man får väl ej misstänka Marcel Prévost för att ha velat ockra på skandalen, han är en alltigenom allvarlig författare, som hvarken söker vara pikant eller spirituell, än mindre sätter en ära i att vara frivol. Sådan han presenterar sig i sin nya bok, sluter han sig närmast till P a u l Bourget, sådan denne blifvit under sitt sista utvecklingsskede, är moralist som han och skrifver tungt som han, visar ej spår af humor och föga lust för ironi, utan bibehåller från första ordet till det sista en oförändradt allvarlig min. Prévost är konservativ, klerikal och aristokrat — samtidens utjämningssträfvanden ha i honom en skarp iakttagare och dess laster en sträng domare. D e t är mot den ultramoderna kvinnouppfostran, han uppträder i sin uppseendeväckande pariserskildring, mot de anglo-saxiska principerna, som förorda den största möjliga frihet för flickan under uppväxtåren.
Uppstå de, så taga de företrädet, och om de uppstå, sedan tillgångarna blifvit privata tilldelade, må (le hålla till godo att vänta 6 månader, eller intilldess öfverflyttningar hunnit äga rum. Jag tycker, att det icke är skäl att klippa af ett system, som är uppgjordt med all 306 Den 3o Juli e. m. möjlig beräkning, isynnerhet då de talare, sorn yttrat sig emot Utsk:s försvar, genom bifall till detsamma kunna vinna sin afsigt. Jag ber att särskildt få nämna några ord i anledn. af hvad Gr. Cronhjelm yttrat. Hr Gr. säger, att han just på samma grund, som jag anfört för bifall, funnit sig böra tillstyrka afslag å Utsk:s förslag; men detta kommer sig deraf, att Hr Gr. icke observerat, att jag sade, att statsbanken kommer att befrämja näringarna, när den understödjer de privata associationerna, bereder privatbankers uppkomst och befordrar deras rörelse, då deremot jag förklarat, att creditiv för enskilda personer ej kunna komma i fråga, förrän Banken nödgas se sig om efter ett tillfälle att draga någon nytta af de medel, som ej kunnat användas för de särskilda associationerna. Jag kan således för min del icke underlåta att tillstyrka bifall till betänk. Hvad åter beträffar den nu af Hr v. Hohenhausen ifrågasatta belåningen af vexlar, får B. o. Ad., då Hr Rosenblads motion om belåning af utrikes vexlar förekommer, tillfälle att öfverlägga om denna sak, och frågan derom hindrar alldeles icke antagandet af denna punkt. Frih. Ehrenborgh: Jag bar tagit närmare kännedom af BorgareSt:s prot.utdr. i denna fråga. Det hade undfallit mig, att BorgareSt. äfven uteslutit i morn. af ingressen, och för min del skall jag gerna qvarstå vid det förslag, jag i början af discussionen hade äran framställa, nemi. att R. o. Ad. måtte bifalla de 2tne första moram, ehuru jag har svårt att förlika mig med den tankan, att många sådana associationer, som i i mom. omtalas, skola komma att bilda sig.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förevaiude moment blifvit yrkadt af åtskilliga talare bifall; af Hr af Dalström, med hvilken några talare förenat sig, bifall till den redaktion af detta moment, som Hr Björnstjerna uti Utsk:s Utlåt, bifogad reservation föreslagit; af Hr Stjernsvärd, återremiss; af Hr Nordenfelt, bifall till Hr Björnstjernas redaktions-förslag med förändring i maximum af löne-afdrag från till \ samt med tillägg af det å Hr Liljehööks reservation uptagna vilkor att löneafdrag under sjukdom ej bör i något fall öfverstiga den provisoriska löne-tillökningen, som blifvit den insjuknade tjenstemännen eller hans lönegrad tillerkänd; af Hr Hjärne Den 23 Mars f. m. 303 bifall till Utsk:s förslag, med uteslutande af orden: »sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver två månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning»; samt slutligen af Hr Printzensköld afslag å hela detta mom. Efter sedermera framställde med blandade Ja och Nej besvarade propos:r först till bifall å det af Utsk. föreslagna mom:t, sedan till bifall å det i Hr Björnstjernas reservation afgifna redaktions-förslag, derefter till återremiss och sedermera till afslag å förevar:de morn., blef förnyad propos. till bifall å detta morn., sådant det af Utsk. blifvit föreslagit, framställd och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Morn. lill. c. Hr Printzensköld: Jag förutser visserligen att denna punkt kommer att vinna K. o. Ad:s bifall, men jag kan i alla fall icke underlåta att för min del yttra de betänkligheter, som hos mig upstå mot ett dylikt godkännande.
Se Stals-Ulskottets Belånkanden N:ris 128 och 260. — för Statens egendomar, bestämmande deraf. Se Stats-Ulskottets Belånkanden N:ris 167 och 262. Arrendeskillnadsersätlning ådnmd förre Arrendatorn J. Wedling, angående eftergift af. Se Eftergift. Arrhenius, C. M., Förste Expedilions-Sekreterare, angående väckt motion om pmsion åt hans Enka. II. 192. R. 196. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 192. Se vidare Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 90. Artilleriet, angående förhöjd aflöningsstat för II. 96, 178. R. 183. Se vidare Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 85 angående ulgiflerne under Riks-Slatens Fjerde Hufvud-Tilel. Artilleri-Batteriet i Norrland, det nybildade, angående ökade utgifter för IV. R. 140. VIII. U. 282. A. 295. Artister, Målare och Bildhuggare, angående uphörande af bevillning. som i och för deras yrke erläggas. Se Bevillniugs-Utskottets Betänkande N:o 4. Arvika Köping, angående uplåtelse till densamma af bostället Gate. Se Siats-Utskottets Betänkande N:o 279. Askersunds Kyrka, angående anslag till af kronotionde. Se Statsutskottets Betänkande N;o 20. As - ( 17 ) Assignering å Banken, angående förändrade föreskrifter för. II. R. 235. VIII. B. 76, 142, 167. a! 169. U. 368, 391, A. 392. Axelson, Carl von, yttranden. IX. 502. 554. n. Baggens Stäkes uprensning, angående anslag lill. (Se Stats-Utskottets Betänkande N:o 163).
M:s derå gifne nåd. tillstånd, samt på utfärdade och ännu gällande bevillms-förordn.; hvartill kommer för de nuvar. privatbankslagen af år 184ö, sträng och allvarlig lill sin hufvudgrund, samt inskränkt och återhållande vid tillämpningen. R. St. böra äfven taga i betraktande, alt de gamla privatbankerne fingo röra sig med kreditsedlar af äfven 2 r:drs valör, hvaremot de nu uppkomne privatbankerne ej få utgifva sedlar, från slutet af år 1850, på mindre summa än 6| r:dr, samt alL vinsten af bankrörelsen hädanefter delas af flere privatbanker, men synnerligen af de i sednare tider upprättade hypotheks-föreningar. Vidare må anföras vigten af den solidariska ansvarigheten, genom hvilken man kan förlora hela sin egendom, blott för ägandet af en enda aktie uti bolaget, i händelse privatbanksrörelsen af inträffande olyckshändelse måste upphöra äfvensom att de deponerade säkerhetshandlingarne äro otillgänglige för ägaren under den tid oktrojen fortgår, samt kunna således af honom ej disponeras lill andra ändamål. Allt omständigheter af särdeles egen beskaffenhet, som hos den rättänkande statsmannen bör tagas i betraktande, innan han skrider till någon handling, som åsyftar inskränkning i förut varande förmåner ät dessa inrättningar. Billigheten och rättskänslan fordrade derför, alt de nuvar. privatbankerne äfven ostörda få behålla sina förmåner och rättigheter, så länge de icke förverka desamma, eller åtminstione till nästa riksdag, för att: under tiden må, med säkerhet, kunna utrönas, huruvida privalbankernes vinst, i verkligheten, blifver så stor, att den bör beläggas med en bögre bevilln., än all annan lofgifven, och måhända mera vinstgifvande rörelse inom riket. Fordrar statens behof en högre bevilln., än den nuvar., må den öfverallt förhöjas, detta är både rättvist och billigt; all annan åtgärd är ett våld, en mannamån mot förvärfvade rättigheter, dem R. St., såsom varande den andra statsmakten, tvertom böra i sin mån beskydda och vårda. Och R.