Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
våra omdömen må här tystna .. Lika välkommen som förr %r den poesifyllda lilla julberiittelsen, som nu åter f r a t r a d e r i ny dräkt, i stort format med ståtliga helsides-planscher. Viktor Rydberg lär hafvn önskat, att illustrernndet skulle anförtros åt Ottilin Adelborg, och kort före. skaldens död kunde nagra färdiga teckningar understallas hans gillande. De erhöll0 det äfven i rikt miltt, och han gladdes åt det riktiga uttryck af sagostä~miu.g, som i dessa bilder är så lyclrligt funnet. Ett shdnnt vitsord gör ock vårt beröm öfverflödigt. Vi kunna blott lyckönska den älslrv ' rda konstnärinnan till en ny frangång, ' Klara Stjiiriia. Amerikansk berattelse. Fritt efter engelskan af Ossian. Pris 60 öre. Då man har att amnala en amerikansk berättelse, kan man nästan tag? för gifvet, att man ocliså har att anmärka åtskilliga Den innehåller öfverdrifter. Så är ocksa förhållandet med den *. nog vissa saker, som ej Bro fullt naturliga. Mentdetta oaktadt är bolien i all sin enkelhet särdeles tilltalande och afven ganska originell. En gammal lotskapten räddar vid ett skepps1) rott on liten flicka, hvilken han gifver namnet Klara Stjiirna och uppfostrar som sitt cget barn på den ensliga klippö, dar han i ett fyrbakstorn har sitt hem. Den fromme gamle sjömannens sjalf uppoffrande kä.rlek till detta barn och b m e t s hängifvenhet för honom slrildras mycket rörande. Bland den stora mängd af barnberattelser, som i Ar utkommit, anse vi denna som en af de allra finaste och rekommendera den med nöje till bad8 barn och ungdom. Att boken ä h e n i Amerika räckt sympati framgiir af det falrtum, att den dar så.lts i 50,000 exemplar. ' Kr Moster Lottas brefsainliii g af Hedda dndersotz. IlliistrePris inb. l, ?j.
Reservationerna å ofvariberörde anslag, som förut var både ett reservationsoch förslags-anslag, men numera blott har sistnämnde egenskap, hafva, i följd af ett Kongl. Bref den 14 April 1846, blifvit genom Stats-Contorets försorg förräntade, så att af desamma bildats en Cassa, benämnd Lappmarks Ecclesiastikverks fond, hvilken för närvarande uppgår till omkring 56,500 Ridr, deraf 54,500 Ridr äro emot fem procent årlig ränta utlånade. Då emedlertid för samma ändamål, hvartill fonden är afsedd, ett förslagsanslag, såsom ofvanberördt är, finnes, samt det skulle leda till enkelhet och reda i stalsmedelsförvaltningen, om den samlade behållningen öfverlemnades till Riksgälds-Contoret emot det att anslaget ökades med ett räntan motsvarande belopp, eller 1,725 Ridr, anser jag mig böra, med anledning af hvad Rikets sednast församlade Ständer, i skrifvelse den 18 Januari 1860, äfven begärt, i underdånighet tillstyrka, att nämnde fond mätte vid början af år 1864, då den nya statsregleringen vidtager, få öfverlemnas till Fullmäktiges i Riksgälds-Contoret disposition, under förutsättning att anslaget till Lappmarks Ecclesiastikverk fortfarande blifver ett förslagsanslag, hvilket, när till ofvanbemälde 21,000 Ridr läggas 1,725 Ridr, eller fondens nuvarande ränteinkomst, torde, för summans jemnande, af Rikets Ständer bestämmas till 22,700 Ridr. Bil. N:o 7 d) till Kongl. Maj:ts Nåd.
Bjelkar och Sparrar. Murtegel. Taktegel. åren 1856—1840 i medeltal , 1841 — 1845 » » 1846—1850 » I nder hvarje af sistförflutna 5 åren: 1851 .' 1852 1855 1854 1855 Utgörande i medeltal tolfter. stycken. stycken. stycken. Spanmål utgör väl icke egentligen föremål för införsel sjöledes. Deraf har dock från inoch utrikes orter anländt: Under åren 1852, 1853 och 1854 hafva 11 till staden hörande fartyg om tillsammans 493 lästers drägtighet förolyckats. Stadens fartyg bestodo vid sistnämnde års slut af 3 skepp, 5 briggar, 1 skonertbrigg, 28 skonertar, 1 ång-skonert, 1 galeas, 4 slupar, 9 jakter. Dessutom finnas 12 färjelagsbätar. Landväga tillförseln är deremot alltför ringa och ingalunda motsvarande behofvet. Bristen blir kännbar i mån af folkmängdens tillväxt. Med undantag af mjukt bröd, som dagligen införes af landtman och dessutom tillhandahållas af stadens bagare, aro erforderliga lefnadsmedel oftast svåra att erhålla. Deraf uppkommer deras oskäliga prisstegring, hvars menlighet särdeles den fattigare befolkningen måste vidkännas, oaktadt arbetslönerne blifvit högst betydligt ökade. Denna brist på tillförsel torde härröra dels från den hos ortens jordbru kare i allmänhet rådande likgiltighet för ladugårdsskötsel!), så att deras håg och omtanka nästan uteslutande egnas åt ernåendet af högsta möjliga sadesafkastning, dels från allmänna välmågan hos ortens allmoge, som, i följd deraf, ringa aktar eller nära nog endast för egna hushåll använder jordbrukets biprodukter. Snart érnående af vidsträcktare kommunikation medelst påbörjade södra stam-jernbanan är i följd deraf synnerligen maktpåliggande för detta samhälle. Antalet af stadens samtlige handlande, fabriksidkare och handtverkare år 1835 samt af dom begagnade biträden, äfvensom den bevillning, desse näringsidkare för samma år erlagt, upplyses af följande tabeller: Handlande:
Till Stats-Utskottets ullålande har Hedervärda Bonde-Slåudet temitterat en af lliksdags-fullrnägtigen från Elfsborgs Län Henrich Hansson väckt motion, deruti lian anfört, hurusom, för beredande at en lättare commu nica tion emellan Städerna Götheborg och Borås, en ny väg af 26,410 alnars längd blifvit anlagd, genom ett för detta ändamål bildadt Bolag, som, enligt Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 21 Juni 1834, är berättigadt att, intill dess Bolagets utgifter för väganläggningen blifvit godlgjorda, uppbära den genom samma Nådiga Bref bestämda väg-afgift. Redan år 1836 har den nya vägen kunnat till allmänt begagnande upplåtas, och år 1838 från Bolaget till enskilda väghållare afsynas. Emedlertid hade detta arbete, intill sistnämnda års slut, för Bolaget medfört en kostnad af 28,987 R:dr 20 sk. 4 r:st., hvilken summa komme att ökas med ännu återstående utgifter för förändringen af en stenbro och fullbordandet af de för väg-afgiftens uppbärande erforderliga byggnader. Då nyssberörde afgift hitintills icke kunnat utgå och under nuvarande förhållanden aldrig skulle komma att upphöra, utan i all framtid betunga ortens invånare med en mer tryckande börda, än för dylikt ändamål någorstädes inom'Riket förefunnes, har Motionären ansett något bidrag från Statens sida vara af högsta behof påkallad t; och har han i sådant hänseende föreslagit, att ett räntefritt lån af 10,000 R:dr Banco mätte varda Bolaget för nya \äganläggningen emellan Borås Stad och Fläskjums Gästgifvaregård beviljadt, emot säkerhet af borgen, som af Kongl. Maj:'s Befallningshafvande i Länet för hvarje år godkändes, och emot återbetalnings-skyldighet, sedan Bolaget medelst väg-afgiften fält sina förskott godlgjorda. Ehuruväl
Doctor Hedre'n, som vitsordat behofvet af ytterligare en Provincial-Läkare i Wermland, der folkmängden utgjorda 170,000 personer, och afståndet från Landshöfdingesätet till gränsen vora 20 å a5 mil; förmodande Herr Biskopen, att då nn endast funnos 3:00 Slatssamt Allm. Bes v.- och O economie-UIskottens Utlåtande N:o 8. i r Provincial-Läkare derstädes, de rese-omkoslnader, som lill medico-legala besigtningar och dylikt erfordras, torde uppgå till mera än lönen för en ny Läkare; och hafva härutinnan instämt Herr Professoren Doctor Moren och Herr Conlracts-Prosten Lignell. Herr Doctor Hvasser , alt samma behof af Provincial-Läkare, som Doctor Svedelius framställt i afseende på Öster-Dalarne, äfven förefunnes i Yester-Dalarne, hvarest Läkare-Districtet utgjorde omkring 3o mil; och funne Herr Doctorn sig böra föreslå, alt en Provincial-Medicus anställdes i denna trakt, med Floda socken till hufvudstation, hvilken nya tjenst lätteligen kunde förenas med en Balaillons-Läkare-beställning vid Dal-Regementet. Herr Doctor Lindahl, som, då behofvet af Läkare för åtskillige Landskap blifvit anmäldt, trott sig böra väcka uppmärksamhéten på detsamma för de Norrländska Provincerne, der på i5o mil blott finnas 7 å 8 Läkare.
Med anledning af förestående motioner har Utskottet skolat anföra, att, då det privilegium, de sedelutgifvande bankerna fått sig tillerkändt genom rättigheten att utgifva tryckta eller graverade kreditsedlar, i Utskottets tanke lämpligast beskattas, på sätt i § 15 nu är föreskrifvet, genom särskild afgift, lagd på sedelutgifningsrätten, sjelfva bankrörelsen deremot icke torde böra underkastas annan bevillning, än den, som för inkomst af kapital eller arbete är i allmänhet bestämd; och har Utskottet derföre så mycket mindre kunnat tillstyrka Herr Stuarts förslag, som detsamma innefattar en i viss mån progressiv beskattningsgrund och således syftar till en återgång till äldre stadganden i ämnet, hvilkas olämplighet redan blifvit från lagstiftarens sida erkänd. En förhöjning i den särskilda afgiften, såsom af August Pettersson blifvit yrkadt, torde icke heller finnas billig, då afgiften nu kan antagas vara efter förmånen temligen rigtigt afpassad och man dessutom bör taga i betraktande, att en förhöjning skulle komma att jemförelsevis tyngre drabba de banker, som hafva mindre rörelse än andra, hvilka, till följd af förmånligare läge på större handelsplatser, kunna i högsta möjliga grad uppdrifva penningeomsättningen. Hvad särskildt beträffar filialbankerna och det skäl, som blifvit anfördt för yrkandet att äfven dessa skulle underkastas en högre beskattning, har Utskottet trott sig böra erinra, att då Rikets Ständer i bank-lagstiftningsväg beviljat filialbankerna, såsom nödiga och nyttiga för rörelsen inom de orter, der de finnas, den åberopade förmånen af invisnings-rätt och låg kreditivränta i riksbanken, det icke torde vara lämpligt att Rikets Ständer genom särskild beskattning återtoge större eller mindre del af denna förmån, utan lärer densamma, uppå framställning af annat Utskott, böra underställas Rikets Ständers reglering, derest omständigheterna kunna anses till en sådan reglering föranleda. Utskottet hemställer alltså att någon förändring i nu gällande stadganden om bevillning för bankrörelse i allmänhet och särskildt för sedelutgifvande banker icke må vidtagas. § 16.
Hon sade till Hagar i en af dessa förtroliga stunder, när båda lifvats af en ny stor upptäckt i folianternas visdom: Tror du på böcker? Jag tror, att vetandet är ett haf och hvarje bok en droppe i hafvet svarade Hagar. Du far vilse. Tillvaron är ett haf, vetandet är intet mer än en dunst på dess yta. Hvad är en bok? Grekerne säga: skia kapnu, rökens skugga. Hesiodus begagnar detta uttryck om människolifvet. Åt skogen med din Hesiodus! När jag utsugit böckernas visdom, vill jag kasta dem alla på elden och börja lefva. Du råtta, som gnager perm efter perm i ditt mörka hål, vet du hvad det är att lefva? Vet du hvad det är att vara ung, att andas i djupa drag lifvets luft, att befalla öfver alla dess njutningar, men välja de bästa; att gå genom världen från bragd till bragd, från ära till ära och, när man vunnit allt, kasta det åter skrattande bort som en trasa? Står det i böcker, säg? Hagar teg. Åter kom där ett eko af hennes egna tankar, i de stunder när hon befann sig i uppror mot allt. Klyftan mellan en drottning och en namnlös var icke djupare, än att bådas tankar flöto omärkligt in i hvarandra. Nej, det står inte i böcker, fortfor Kristina häftigt, och jag vill lefva. Gör som jag, du ... Trälbind dig aldrig! Jag vill göra dig rik, om du ej är det förut. Jag vill göra dig så hög, att du erkänner ingen annan än mig öfver dig. Mig måste du erkänna; utan mig är du intet. Vill du vara mitt verk, eller vill du vara den kiselsten, som en drottning tog upp för att han blänkte i sanden och kastade bort, när där endast var kattguld? Jag vill lyda nådig frökens befallningar ... vara trogen och icke trälbinda mig. Vänd inte mina ord! Det är något hos dig, som ej finns hos de andra och som likar mig godt. Kom ej med något, som jag inte kan lida! Bryr jag mig om din lärdom? Det är allt munväder; du vet ingenting, din merit är, att du intet förstår.
Derpå tog Skade en etterorm och fäste den samma öfver hans ansigte, så att ettret skulle drypa honom i ansigtet. Hans hustru Sigyn står hos honom och håller en skål under etterdropparne, och när skålen är full, går hon bort och slår ut ettret. Under tiden dryper ettret från ormen ned på hans ansigte, och då vrider han sig så våldsamt, att hela jorden skälfver. Det kallas jordskalf. Der ligger Loke i länkar till gudarnes skymning. I Völuspá och Snorra Edda följer Lokes straff omedelbart på Balders död, men i Oegisdrekka förlägges det efter gästabudet hos Öge. Berättelsen om Sigyn, som står hos sin man och håller en skål under etterdropparne, framställer en rörande bild af den äktenskapliga troheten. Undergång och återfödelse. Undergång. Allt skapadt förgås. Icke blott verlden, såsom hon i tid och rum utvecklat sig, utan äfven gudarne sjelfva förgås, emedan också de äro skapade. De förgås genom de krafter, hvilka före dem varit till och hvilka de visserligen segerrikt bekämpat, men ej kunnat tillintetgöra. Striden fortfar och under den samma uppstå ännu värre fiender: inom gudarnes egen krets uppreser sig det onda såsom en sjelfständig makt och förenar sig med de fiendtliga makterna. Denna motsats förmå åsarne icke öfvervinna, ty det onda framträder såsom en sida hos dem sjelfva. De duka under för sin egen svaghet: Frö gifver bort sitt svärd för Gärd, Ty mister sin hand, gudarnes lättsinniga öfvermod gifver anledning till Balders dråp, o. s. v. Visserligen äro Loke och hans afföda fjättrade, men det ondas makt utvecklar sig mer och mer, de fängslade odjuren växa och frodas, tills de slutligen spränga sina bojor och rusa fram till den sista stora striden. Ragnarök (fn. Ragnarökr). Tre år igenom skola bröder strida och hvarandras bane varda, luften fyllas med odjur, och ingen den andre skona. Derpå kommer den stora vintern (fn. Fimbulvetr), som består af tre vintrar efter hvarandra utan sommar emellan.
Vid tillfället lemnade jag äfven för andra en måttstock i detta afseende genom förklarandet, att den icke var tillräcklig för att ingå i diskussion öfver sjelfva förslaget, och betviflas måste, att någon, äfven med mera ledighet än min tjenst lemnar, skulle på 7 dagar förmått studera sig in i de 20 skrifna arken med åtföljande 36 tabeller, och sedermera annorlunda än högst ytligt kunnat yttra sig om de mångnrtade och mångfaldiga detaljerna, hvilka sammantagna utgöra det hela. Likväl afgaf jag ett allmänt omdöme öfver förslaget, då dess syfte af mig ansågs vara en desorganisation af det nuvarande landtförsvaret; och utur samma synpunkt måste jag ännu betrakta en ny organisation af arméen, som icke lemnar af den gamla qvar i fordna förhållanden ett enda vapen, — en enda korps, — icke ens enda individ. Jag tillät mig ytterligare att ex ojjicio, det vill säga i den dubbla egenskapen af riksdagsman och Chef för Landlförsvarsdepartdet, önska dess förkastande. Man har, och måhända ej utan skäl, klandrat det begagnade uttrycket; men det tyckes mig ännu i denna stund att, om också mindre lyckligt valdt, skulle det kunna ursägtas vid ett muntligt föredrag, såsom innebärande hvarken mer eller mindre än en protest af Departds-chefen emot uplösningen af dess Departement. Jag utfäste mig ju dessutom att vid förslagets återkomst och afgörande gifva skäl för denna önskan, i fall endera motionen tillstyrktes. Nu är väl detta ej händelsen, men måhända står förbindelsen dock qvar, enär förslaget inom vissa delar af representationen synes hafva rönt sympathier; och jag har derföre troll mig böra ingå i en kort analys öfver förslagens lmfvudgrunder samt öfver några af deras förnämsta detaljer. Hr Stiernsvärd yttrar i förslaget N:o 1. ”Det mål, hvartill man musle sträfva i fråga om Sveri”ges landtförsvar, är att med den möjligaste minsta kost”nåd under freden, i händelse af fiendtliga anfall, kunna '"åstadkomma de största möjliga försvarskrafler.” Systemets bas utgöres här af obekanta storheter; det möjligast minsta och det möjligast största.
Natten var stjärnklar, Mattis häst var icke trött, och efter midnatt skulle månen gå upp. Matti hade otaliga invändningar: att han bara en gång åkt den vägen förut, att vi kunde förvilla oss, att isen var svag ännu, och att de hemmavarande skulle sväfva i stor ångest, om de visste att vi sålunda frestade Guds försyn. Jag svarade att de ju icke visste någonting om det, och att det var ingen fara, efter man åkt den vägen tidigare i dag. Jag spädde ut Mattis tvekan med halfva min konjaksflaska och lyckades slutligen få honom resonlig. Det skäl, som berörde honom djupast, var att man ginade hela sju mil, och det blef också det afgörande. Men först kallades gästgifvaren in och rådspordes utförligt både om isens styrka och vägens riktning. Matti såg igen betänksam ut, men min ifver ökades alt mera. Vår resa hade likafullt blifvit uppskjuten till morgondagen, om icke händelsevis till gästgifveriet anländt ett par forkarlar, hvilka just nu gjort den färd öfver isarna, som ingaf oss sådana betänkligheter. Då vädjade jag till Mattis stolthet och tapperhet, och hans motstånd brast efter en kort förklaring, hvari han inför gästgifvaren gjorde sig oansvarig för följderna. Hästen togs ur stallet och spändes för, vi drucko våra glas i botten, och gästgifvaren önskade oss lycka på färden. Matti brummade ännu litet för syns skull, men gaf slutligen hästen den afgörande snärten, och så gledo vi i väg. Om en stund lämnade vi landsvägen till höger, och när vi engång kommit förbi vägskilnaden och farit in i villande skogen längs den lilla bivägen, var beslutet afgjordt, och det lättade bådas våra sinnen att steget ändtligen var taget. Jag bjöd Matti flaskan till en styrketår och stämde upp en glad visa, som ekade mellan furorna i den stora tystnaden, hvilken likasom kväfde ljudet af vår bjällra. Inom kort foro vi utför en brant sluttning, skogen glesnade, och mellan stammar och grenar skymtade isens hvita lakan som en vägg. Vi gledo utför sluttningen och ner på isen i en inre vik.
De kunna vara riksdagsmän om de så behaga, och låta bli om de så vilja. Under denna riksdag har inträ,Tat åtminstone inom ett Utsk., att det var ganska troligt, att utsk:s-sessionerna skulle upphöra i brist på ledamöter af R. o. Ad., och det var blott af en händelse Utsk. kunde fullgöra sina functioner. Hade en ledamot då nödgats resa bort, så hade Utsk. på flera dagar eller lills eiectorerne kunnat invälja en annan ledamot, hvartill, såsom sedermera visat sig, åtgått nära halfannan vecka, icke kunnat komma tillsammans och hafva några sessioner. Då inan vet huru mycket landet får betala för hvarje dag under riksdagstiden, så torde det vara orimligt, att det skall bero af R. o. Ad. att föröka riksd kostnaderna i följd af svårigheten för Utsktn att sammanträda, om ledamöterne af R. o Ad. af en eller annan orsak ej kunna inom Utsk:n vara tillstiides. Det är på denna-grund jag ytterligare stö-: djer min mening, att det är ganska otjenligt, att R. o. Ad:s ledamöter skola blifva ordför. i Utsk., såvida de icke af Utsk:n väljas dertill, och 0111 de blifva valde, så måste det också vara deras skyldighet att, under den tid riksdagen pågår, ovillkorligen qvarblifva vid riksdagen. Hr von Hartmansdorff: En talare har yttrat, det en vald ordför., ifall de väljande begått ett misstag, skulle sjelf känna sina brister och derföre undandraga sig förtroendet. I allmänhet tror man dock att andre bättre märka ens brister, än man sjelf. Det skulle möjligen också kunna hända en ordför., att han mer än någon annan funne sig skicklig till platsen. Någon tillfredsställande säkerhet genom denna sjelfpröfning torde således svårligen vinnas. — En talare har uppmanat mig att betänka huru det tillgår i Norrige, hvarvid han omförmält huru Storthinget der, under hela liden hvarje sådant varat, jag tror till och med ett par Storthing, vanligen bibehållit samma ordförande. Detta passar just för min sats, att enhet och ståndaktighet, om jag så får kalla det, i ordför.-platsen är det fördelaktigaste för ärendenas påskyndande.
R:dr eller tillsammans 4,969 R:dr, begärt, att, sorn Akademien saknade medel till betäckande af dessa utgifter, tillhopa 10,000 R:dr, enahanda summa måtte af allmänna medel beviljas; så har Kongl. Maj:t uti en den 17 nästlidne Mars till Rikets Ständer aflåten, af samtlige Riks-Stånden till Utskottet remitterad, Nådig Proposition, intagen under N:o 67 i La Samlingen l:a Afdelningen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, äskat, alt, till betäckande af hela kostnaden för ifrågavarande resa och samlingarnes ordnande för vetenskapligt bruk, hvilken kostnad uppgått till omkring 20,000 R:dr och vore större, än att densamma kunde af de å Riks-Staten uppförda, för bestämda behof afsedda medel bestridas, nämnda summa måtte af Rikets Ständer varda anvisad. Hvad sålunda förekommit och den Nådiga Propositionen i öfrigt innehåller, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande, hvarvid Utskottet, i betraktande af det gagn för vetenskaperne och den värdefulla tillökning i fäderneslandets naturhistoriska samlingar, som genom ifrågavarande resa vunnits, funnit sig böra tillstyrka, att den äskade summan, 20,000 R:dr, må al“ Rikets Ständer beviljas. 16:o.
Såsom en följd af denna Magazins-ärendenas förflyttning förordnades äfven i Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. N.o 46- 7 Nåder, att alla då oafslutade, så äldre som nyare, bnlanceoch Fiscal-mål rörande MagazinsFonden , i det skick de till StatsContoiret inkommo, borde öfverlemnas till Kammar-Rättens vidare åtgärd; att Kammar-Rätten jemväl borde handlägga och till slut befordra de balancer, hvilka funnos löpande antingen i Hufvud-Boken eller Magazins-räkenskaperne; men deremot Magazins-Inrättningens dittills varande Revisions - Contoir, förstärkt med den Tjensteman, som under utredningstiden handlagt Hufvud-Boks-Balancerna, och med en till tjenstgöring inkallad Kammarskrifvare, ställas under Kammar-Rättens omedelbara inseende, emot åtnjutande af skillnaden emellan expectance-lönerna och den för verklig tjenstgöring bestämda aflöning, med vanlig tillökning för Spannmålen, Sedan Kongl. Majtt., på sätt ofvanomförmäldt är, den 16 Maji 1826 förordnat, att Magazins-ärendena borde af Stats-Contoiret den 1 derpå följande Julii öfvertagas, började underrättelser om mindre gynnande utsigter för årsväxten uti flere af Rikets Landskap till Kongl. Maj:t ingå och genom infordrade noggranna underrättelser från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhölls efter hand full visshet om en allmännare missväxt, förnämligast på Vårsäd 8 Kongl.
Då Privat-Banks-sedlar, lika litet som andra af enskilde eller bolag utgifna skuld-förbindelser, kunna betraktas i likhet med Rikets mynt, eller, såsom sådant, till emottagande i den allmänna rörelsen, någon påtvingas, anse Utskotten icke eller ' lämpligt, att Staten tillförbindes att desamma i den allmänna uppbörden emottaga, hvadan Utskotten afstyrka de i sädant afseende väckte motioner; Statsoch Banco-Utskcttens Utlåtande, N:o i43. 3 och då de öfrige i sammanhang härmed förekomne förslag dels afse sådane åtgärder, angående Privat-Bankernes framlida organisation och förvaltning, hvarom Rikets Ständer hafva att erhålla en fullständig framställning uti det Utlåtande, sorn af Bancooch Lag-Utskotten kommer att afgifvas, rörande Privat-Bank-Lagen, dels äro stridande mot de octroyer, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid föregående Riksdagar fattade beslut, blifvit för redan existerande Privat-Banker utfärdade, finna Utskotten sig, i anledning af berörde förslag, icke böra någon åtgärd föreslå. Vidkommande slutligen serskildt förslaget, att Privat-Bankerne måtte., emot det att deras säkerhets-handlingar deponeras i Rikets Ständers Bank, erhålla af Banken erforderligt belopp gängse sedelmynt, så enär detta förslag är stridande emot de beslut, som al Rikets Ständer blifvit fattade, i fråga om Riks-Bankens förhållande till de enskilde Baukerue, anse Utskotten sig böra hemställa, att det summa lemnäs utan afseende. Slockholm den 29 Januari Reservationer. Af Herr Gref ve Frölich, D.: ”Vid närmare granskning af ofvannämnde motioner, befinnas desamma kunna sammanfattas uti följande hufvudsatser: <U) om beloppet af sedel-valören å de sedlar, Privat-Bankerne få rättighet utgifva, B') om controllen öfver samma Bankers sedel-utgifning och skyldighet att infria densamma. I dessa båda ämnen anser jag Statsoch Banco-Utskotten hafva bordt hänvisa till det af Bancooch Lag-Utskotten afgifne förnyade Utlåtande, med förslag lill Lag för enskilde Banker.