Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är på denna grund jag begärt Ridderskapets och Adelns verksamma biträde, till vinnande af StatsUtskottets afseende å det förslag jag framställt, att till Rikets Ständers pröfning och afgörande i första rummet öfverlemna ett förslag lill Statsreglering, endast uppfattande de föremål, min motion, egenteligen innehåller. Det är denna del af StatsregleriJigen, öfver hvilken, snart sagt, inga olika åsigter kunna komma att äga rum. Staten måste ovillkorligen uppehållas uti en jemn och oafbruten gång, och hvad som dertill Den i5 Januari i. oundgängeligen erfordras, måste lika ovill-, korligt anslås. Det är på denna grund jag hade trott ett sådant Betänkande, som det jag föreslagit, böra få företräde framföre Betänkanden, som uppfattade öfrige med Statsre-. gleringen gemenskap ägande föremål. Då, i anseende till dessa, i min tan-, ka, den första punkten underordnade föremål säkerligen blifva underkastade de olikartade åsigternes vidlyftiga pröfning; då de Betänkanden, som komma att innefatta dessa efter min åsigt underordnade föremål, utan all tvifvel komma att återremitteras, med anmärkningar, som kunna för-, anleda en för Utskottet mödosammare omarbetning, än man må hända nu anar eller föreställer sig, anser jag för min del origtigt, om man, genom bristande föreseende, icke skulle undanrödja nödvändigheten, att i och med detsamma äfven behöfva återremittera Betänkandet, i de delar det afsåg de uti min motion upptagna Stats-» regleringens oumgängeliga föremål. Jag är öfvertygad, att Rikets Ständers pröfning af Utskottets Betänkande skulle oändligt lättas, om en sådan arbetets fördelning, som den jag tagit mig friheten föreslå, kunde vinna något afseende, och det är förgäfves jag för min enskilta mening vågar hoppas något sådant, om Rid-* Den j5 Januarii. 2.3 iier.sk mig instämma uti den. För lagligheten af min motion, anhåller jag att åter få upprepa Rikets Ständers rätt, att i enlighet med 44 §•
Vefla ämnen som efter min tanka alldeles böra offfiljas strän wära Privilegier sedan hwarje Undersåtare aaer att besitta hwad flagS Jord som hällst, hwarsöre jag ocksä tror att den första frägan om Privilegiernas aWende nu ensamt bör till afgörande företagas, och dä de sednare förekomma, torde jag derom närmare fä Utweckia mina tankar. Hwad äter Nepreffntalions.sörändringen beträffar, är jag öfwertygad, att hwar och en som lemnadt uppmärksamhet ät detz närwarande synbara felaktighet upprlkligt skall önska detz pä bättre grunder uppgjorde förändring; och sedan flera Memorialer derom blstwtt till Com stirurions-Utikottet ingnne, hoppas jag att Ridderffapet och Adell, snart komma l tillfälle att dermed widraga ali den ätgjärd som för riärwgrande kan blifwa möjlig. Un» K24 De» 15 Janmrtt. Undertecknad Silverstolpe, ^xell, Osdriei, Conformerade sig med Herr l^klmsn. Herr von Sckiult-renkeim: Jag förenar mig alldcles med Herr Lieutenant ?LKiin»n8 ranka, att den af Herr Grefwe vL La^ic; wäckta Privl»egii-fräga icke ;ril något Utstött remitteras kan, sä wida den stödjer sig pä de öfriga RiköStändens begifwande af deras Privilegii och communitelsrättigheter Ska» en allmän refning och Skattläggning öfwer hela Riket först föregå, lä bör ett uppskof af minst ett halft Seculum wara att förmoda, men der gifwes ett annat huswudmal som rörer Privilegier, och är nära förknippat med Rikets werkliga Sjelfständighet, och som snarare bör komma i »verkställighet. FrälfeSäteri-ägare inner hafwa en flagö monopolist rättighet, att icke sielfive emot en utländst fiende behöswa förswara sina hem, hälst Bönder af all flags egenskap äro endast till Krigstjenst roterade.
Men jag finner att äfven i detta högst materiella fall, kan jag icke få den tillfredsställelsen att hafva varit med honom liktänkande. Jag måste nemi. här anmärka, att Hr von Hartmansdorff oriktigt uppfattat mitt yttrande, då han trott mig hafva förordat räntepersedlarnes förvandling lill säd och smör. Jag har tvertom yrkat deras förvandling blott i penningar. Frih. Cederström: Jag har egentligen begärt ordet i anledn. af Hr Sandströmers yttrande att förslaget om räntepersedlarnes förvandling lill spanmäl och smör grundar sig derpå, att dessa äro jordbrukets förnämsta alster, och att bergslagerne derföre också kunde fä sine räntor bestämde i samma persedlar. Jag har nemi. velat fästa Stis och Ulskis uppmärksamhet derpå, att, vid skattläggningar från början och innan metoderne fastställdes, man utgått från den gund, att hvart och ett henrman skattlades till persedlar efter de produkter, hvaraf hemmanets afkastning hufvudsakligen ,bestod. Sålunda blef i bergslagerne en betydlig del af räntan i jern bestående i osmundsjern och tackjern m. nr. Jag tror att om man vill införa en räuteförvandling, som skall blifva varaktig, det är nödvändigt att lämpa den efter särskilda orters olika tillgång på räntepersedlarne. Om man för bergslagerne, skogsoch skärgårdshemnran skulle bestämma samma slags räntepersedlar, sorn för den delen af rikets hemman som äro belägna på slättbyggderne, tror jag att beskattningen på de förra slagen af henrman skulle blifva nära dubbelt så svår att utgöra, sorn för henrman af sistnämnda slaget, och det vore alltså en högst orimlig beskattningsgrund. Det är Den S Januari. 59 klart och tydligt att man icke förnuftigtvis kan ålägga en hemmansägare, eller en lägenhets innehafvare, att utgöra ränta, annat än af hvad hemmanet producerar. Den siste värde talaren har sagt att det väl går an att förändra persedlarne från en till annan, blott man iakttager att icke rubba sjelfva principen. Men jag frågar dä, hvad är dä princip i comitéens betänk., om icke just hvad comiterade föreslagit skall anses innefatta sjelfva principen.
M:t då täcktes föreskrifva de bestämmelser, hvarunder denna förening, med afseende å de utaf Rikets Ständer för dessa jernvägars anläggning stadgade vilkor, må ega rum. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 September 1851. N:o 233*)- Expedilions-ulskotieis förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse. angående granskning af de i Statsrådet förda protokoll. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bevillnings-Utskottets Betänkan ilen. *99 hvarmed Utskotter icke kunde taga någon befattning, förr än den Summa i Stats-anslaget, hvilken borde genom Bevillning fyllas, vore af Riksens Högh Ständer bestämd och Utskottet meddelad ; hvad åter, den sednare delen deraf angick , så fann Utskottet , enär jordbrukaren icke kunde undandraga sig att i sin mån lemna nödiga tillskott till det allmännas underhållande „ ingen orsak att frånträda sitt förra förslag? eller att en Bevillning , beräknad efter värdet, bär utgä af all fast egetcdom , utan afseende pa dess natur, och i sammanhang dermed, dels att Bevillning å Rust-tjenstmarker , äfvensom Rotefrihetsafgiften, må fortfara, dels ock att Bevillning af qvarnar må utgöras, enligt nu gällande f grunder af värdet. Utskottets förslag rörande Bevillningjaf Stael cemes innevånare har endast hos Hö;v. PresteStåndet samt Vällofl.
Jag äger af denna anledning en kanske billig fruktan, att en Dag, sorn ifrån denna vid åverkan fästade lindriga tankan på en gång hastigt åsyftade rättelse i en sådan opinion och förvandlade åverk» ningar från oekonomisk förbrytelse till tjufnad, skulle helt och hållet förfela sitt ändamål samt i stället medföra den vida skadligare påföljd att missbruket jcke liämmades samt att bland AID mogen en icke obetydlig del blefve, sasp.rn åvörkare, lagbundne tjufvar, hvarigenom den offentliga vanära , sorn ännu är fästad vid begreppet att stjäla , om icke försvunne , åtmindstone betydligen försvagades , efter sorn den öfvertygelse!!, Omöjligt kunde så hastigt vinna allmänhet, att åverkan agde eller medförde någon brottslig egenskap , samt att således en i parallel dermed ställd last icke mera vöre vanhedrande. Jag tror således att tiden ännu icke är inne, då en sådan förändring i Dagarna bör vidtagas eller den rådande tankan genom deras stränghet rättas, men är deremot af den öfvertygelse , att begreppet och opinionen icke genast bör eller kan fa en sådan rigtning, utan mäste småningom, men icke genom blotta föreskrifter hänföras.
Ehuru seglationen å sjön Wenern sedan äldre tider fortgått och skeppningen från dess hamnar icke varit obetydlig, syntes dock af åtskilliga anteckningar, alt några väsendtliga säkerhetsanstalter till ledning för sjöfarande, äfvensom någon lots-inrättning, icke före 1790-talet valdt anbragt. Den första karta öfver Wenern hade 1789 utgifvits af dåvarande General-adjutanten F. Nordenankar, och följes ännu denna karta. Sedan Kapitenen vid Örlogs-flottan J. F. Warberg fått sig uppdraget uppliktningen och inseendet öfver nämnde anstalter, ulgafs år 1797 en afhandling om sjöväsendet å Wenern och 1805 en s. k. seglationsbok. Begge dessa arbeten voro hvar för sig af stort värde för sin tid och i förhållande till den då tillvexande trafik på nämnde sjö, ehuru ofullständiga de nu mera i sjelfva verket äro. Enligt ett af bemälde Kapiten afgifvet förslag, biel' en slags lotsoch båk-inrättning ordnad, hvarefter Kongl. Majit år 1813 lät i nåder utfärda reglemente och stadgar, rörande vården och tillsynen af dessa anstalter och om uppbörden för dem. Uti detta nådiga reglemente bestämdes, alt en sjö-officer, dåvarande Hydrografen för Wenern, skulle anställas i egenskap af befälhafvare och styresman. Under dess befäl ställdes två uppsyningsman, den ena för Dalbosjön, stationerad i Wenersborg, samt den andra för Ostra sjön, med station i Carlstad, hvilka voro förmän för de 14, derjemte anställde, prickhållare och lotsar, samt tillika hade tillsyn öfver sjömärken och prickar, hvilka utgjorde, de förra Bil. N:o 2 lill Kongl. Majlis Prog. 1847, Haft. 1 3 18 244 oell prickarna 343 stycken; och hade härvid förblifvit under loppet af flere år, intilldess Direktionen för befrämjandet af segelfarten på Wenern efter hand så föranstaltade, att tillsynen öfver samma sjö uppdrogs åt en enda person, hvilket förhållande ännu fortfar.
Detta kan ej komma i fråga, förrän han förklarat, att han vägrar proposition, och då äfven uppgifvit skälen till delta vägrande. Den enkla frågan, som bör framställas, är, om Ridderskapet och Adeln anser offentligheten höra tillåtas vid våra öfverläggningar, med iakttagande af de föreskrifter, som sedermera komma att stadgas, och den frågan finner jag ej grundlagsstridig. Skälen för ett motsatt påstående har jag ej hört; och när jag fått höra dem, skall jag söka vederlägga dem. Herr Tham: Jag är van att hvarken söka imponera på, eller bestraffa, Ordföranden, och har derföre ej velat blanda mig i discussionen. Men nu har jag hört, att enskilde personers opinioner skola ligga till grund för Ordförandens framställningar. Jag skall då också söka begagna denna utväg. Jag tror, att den första propositionen bade bordt vara, om Ståndet yrkar återremiss. Sedan den hade blifvit besvarad med Nej, finner jag skälen vara fullkomligen upptagne i hvad Herr Grefven oeh Ordföranden uppläst, på hvilka han ej Den 3 Februarii f. ra. lan medgifva proposition 5 Utskottets Memorial i sin helhet. Vi vilja alla, eller tyckas vara ense om, principen. Den första proposition, som är framställd, är af mig gjord, att nemligen publiciteten må medgifvas af Ridderskapet och Adeln, och ett tillägg derom införas i RiddarhusOrdningen af innehåll, att det reglementariska skall stadgas särskildt. Det var denna proposition, jag först anmälte. Sedan kom den af Grefve Frölich föreslagna, som yrkade publiciteten, utan fråga om dess införande i RiddarhusOrdningen. Jag tror, att om Herr Grefven och Ordföranden, utan afseende på frågan om återremiss, vill upptaga enskildte motionairers opinioner, såsom grund för sine propositioner, har jag också rättighet att få min framställd. Då hemställer jag, om icke denna, såsom öfverensstämmande med Herr Grefvens och Ordförandens egen åsigt, kunde blifva Ja-proposition och den andra Nej-proposition. Bägge meningarne kunna då på en gång komma under votering. Friherre Sprengtporten:
Till besvarande af hvad sålunda blifvit anmärkt, får Utskottet anföra, att då i fråga varande motion alldeles icke åsyftar antagandet af en ny lagprincip, utan endast utvecklingen af ett redan gifvet, och genom en gällande ekonomisk Författning påbudet stadgande, kan Uskottet för sin del icke finna, det anledning förevarit, att gemensamt med Lagutskottet handlägga denna fråga, som blifvit till Ekonomiutskottets enskilda åtgärd remitterad; och som åter de i hufvudsaken gjorda anmärkningar synas härleda sig ifrån en mindre fullständig kännedom af 15 § uti Kongl, Enskiftesför - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanclen. 1409 ordningen den 2 Febr. 1807, pä hvilken Utskottets Betänkande helt och hållet sig grundar, torde det ej vara ur vägen, att, till frågans närmare utredande, samina § härstädes anföra; den lyder som följer: ”skulle en hemmansegare, som enskiftesdelning och utbrytning erhållit, finna förmånligt, att af sin erhållna ouppodlade jordrymd aflåta till och med tiondedelen af hela sin egolott till fremmande personer att bebygga, uppodla och med full egande rätt besitts, skall han dertill ega rättighet; dock att ingen lägenhet må göras mindre än fyra tunnland, samt att derå lägges en årlig afgäld i spannmål, som i jemnförelse till hemmanets hela egorymd och godhet derå belöper, så att stamhemmanet derigenom icke sättes utur stånd, att ränta och andra derå liggande skyldigheter fullgöra, hvilket på Kongl. Majtts Befallningshafvandes pröfning och stadfästelse ankommer, och i kronans jordeböcker, till beständig efterrättelse antecknas skall.”
Kammar-Rätten, — att han, i likhet med Kronans Uppbördsman, måste ställa uppbördsborgen, __ och att han endast på Constitutorial antages : af hvilket allt skulle följa, att, då uppbördsbrist och concurs hos denne tjensteman yppas , och Consistoriel embetspligt , att å hans redovisning hafva tillsyn, ej blifvit åsidosatt, hanä till borgenärer afträdda egendom borde, med de undantag Lagen uttryckligen bestämmer, först användas till betäckande af lagligen styrkt cassabrist, och Consistorium således, efter lagligen verkställd bevakning, erhålla förmonsrätt till betalning framlör andre, enskilde fordringsegare; så, enär likväl ofvanberörde Kongl. Bref icke blifvit så tillämpad!, och förtydligande deraf således vöre af nöden, yrkade Herr Biskoppen ”en sådan förklaring 32 LagUtskottets Betänkande N:o 50: ’’a/ samina Kongl. Bref, att Consistorii”Notarierne mätte får siri tjenste-uppbord rställas i samma ansvar som Kronans Upp”bordsmän, och DomCapitlen, i följd deraf, ”sa vidt de i sin tillsyn icke brustit, vid yppad cassa-balance, förmånsrätt framför ”enskilde fordringsägare alltid tillerkännas.” Denna Motion, hvilken Högvordige PresteStåndet, den 17 sisth December,'till Lag-, Utskottet hänvisat, har Utskottet till öfvervägande förehaft. Och hvad först anglr Mo« tionairens yrkande, att Consistorii-Notarier måtte, för sin tjenste-uppbord, ställas i enahanda ansvar, som Kronans Uppbördsmän 5 så enär ej allenast stadgandet i ofvanberörde Kongl.
Tillgångarne dertill skulle bestå i de förenämnde Banquen tillflytande årliga inkomster, hvilka från år 1820 blifva ganska betydelige, och icke skäligen borde förminskas genom den för JernContoiret föreslagne LåneSumma af 600,000 R:dr, hellst Bruksägare, då de äga med andra lika Lånerättghet i Banco - Den i5 April. 479 Disconten och derjemte njuta en nu utsträcktare förmånlig Lånerättighet i Banquen på Jern och andre exportable Effecter, icke i öfverensstämmelse med rättvisa böra till ensamt begagnande dessutom tillerkännas det JernContoiret föreslagne Lånebidrag af förenämnde Summa, 600,000 R:dr. Banquens tillgångar till nya Lån ökas vidare betydeligen genom indragningen af Disconternes Creditiver på Banquen, hvilka, i mohn af indragningen, borde efter Utskottens principe äfven sussessive åter utgå, och dessa tillgångar ökas ännu mera i den mohn det föreslagne årliga anslag af 5oo,ooo R:dr till Silfverinköp icke komme att begagnas, som derigenom ökade öfverskotten af Banquens inkomster.
Ailvit tillliännii, lvAs sollman,inA vvie stt Irunnii lörniä Iä'ns>Ii» ^>0,8011 iitt utun e>8ä>tnivA emottriAi» soouodnsnde säsom i>dj,in»60iid s-edsmot i ben.älvte (iolleAiulu, dä lillrets »» ldossmliide 8tän>Ieo jemväl väA>st ^olleAii Kedsniotvo oättiAliet iitt ester iisslieclstsAsndet ä lod osAnin»8-8tiit nsipbsoi, sins löner lii! sensst siiststriilds beloji^; vid bvilliet so, bällrinde 60 «l lbedsmolerne, som reden nsljdmnilit oliv,' 5>o när-i ritt liiiiliii den lesnsdsäldeo, dä lrvils krän en träben embetsbessttninA är ett bebos neli tr^AA-id triilli» beoAvinA boo utAvor, lieläninAen lno lävAvrioiAg mödor i än olo nndeilissts siA näLvn ininslininA i sins, reden jolie osverllöiliAr, löninAsfoomoner; voll dä, i löljd bärss, dlolleAii ^»Al e tjenstemän ^tteoliAsoe Aätt i mistning iis släoälinäd v^^muntrrin oeb os lordrriN, br>r Kon»!.
— Härmed är dock icke nog. En flottas styrka beror af dess brukbarhet, och denna åter af sjömanskapets vana och befarenhet. Hufvudstyrkan af flottans sjömilice består af de så kallade roterings-, hemkallsoch indelningsbåtSmän. Detta folk antages i kronans tjenst, då de äro man bara, mestadelen utan att någonsin hafva varit på sjön, om icke någon gång på kyrkeller notbåten. Som bonddrängar träda de sålunda i tjensten. De få då ett torp, hvilket för dem blifver en kraftig anledning att älska landbacken, så att sjön blifver dem *®n styggelse. Den i December. Då de under tjenstetiden uppbådas, måste de nyttjas mer till släp på hvarfven, än till sjöexpeditioner; hvadan man, vid deras förafskedande, äfven märker, att nästan hvarje karl, som hunnit till en tjenstetid af 3o eller 4o år, varit högst 4 eller 5 gånger till sjöss under hela denna tid. Som gamla orklösa bönder träda de sålunda ur tjensten, och häraf är lätt att sluta, hurudana våra örlogsbesättuingar på det hela kunna vara. Betraktar man vidare, huru detta onda genom våra sjöexpeditioner blifver afhjelpt, så visar sig ytterligare omöjligheten, att detta folk kan vara sjömän. Sjöexerciser i allmänhet äro mycket kostsamma. Skilnaden af en flotta, sorn är mte på exercis, och en flotta af lika styrka, sorn är ute i ett krig, är endast den ammunition, sorn consummeras i affairer och batailler, samt de skador, hvilka genom drabbning kunna uppkomma. Skeppens utrustning, hesättningarnes föda och allt öfrigt är härvid lika, i fred som krig. Det fordras således en ärlig krigsfond, midt under den djupaste fred, för att gifva sin flotta en årlig exercis. Bristen af en så förmögen rikscassa liar således hos oss verkat storas inskränk - Den i Dtctmbtr. ningar i methoden för våra flo!tors sjöexercis.
Bland Officerarne vid Eders Kongl. Maj:ts Flottas mekaniska korps, åt hvilka sådana uppdrag lämpligast borde kunna anförtros, äro blott sju tjenstgörande med arfvoden vid Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader; och då af de öfrige, med undantag af de vid Flottans stationer tjenstgörande, en del icke handlagt ingeniörs-yrket, och en del, i anseende till framskriden ålder eller andra personliga omständigheter, saknar användbarhet, återstå blott några få, åt hvilka ingeniörs-befattningar kunna lemnäs, — och äfven dessa äro icke alltid vid förefallande behof att tillgå, enär de, såsom lönlöse, anse sig berättigade att ej utan eget medgifvande kunna kommenderas. Vid sådant förhållande och då Distriktchefernes biträde, i anseende såväl till deras öfrige göromål, som till mängden af ifrågasatte förrättningar, i de flesta fall icke kunnat påräknas, har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader sällan varit i tillfälle att efterkomma Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes och Arbetsdirektionernas ofta framställde begäran om förordnande af skicklige personer till verkställande af undersökningar för tillämnade arbetsföretag, samt till ledningen af betydligare med statsanslag understödda arbeten, och derföre varit nödsakad att öfverlemna åt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Arbetsdirektionerne att inom orterna bland Landtmätare eller andra personer anskaffa så väl undersökningsförrätlare, sorn arbetschefer. Inom några län hafva väl Landtmätare och andra personer funnits, som med sakkännedom och pålitlighet upprättat arbetsplaner för tillämnade företag, samt med råd och upplysningar biträdt vid deras utförande; men inom de fleste provinserne hafva sådana saknats, och Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen har ofta måst göra anmärkningar emot insände arbets-planer, synnerligast beträffande kostnadsberäkningarna, hvilka i ganska många fall, vare Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 37 sig till följd af bristande sakkännedom eller af annan orsak, varit för högt upptagne.
sig litterärt sedt nedsatt till ' underklassen ', och miste all sin inödosamt tillkämpade sj iilf tillit. Hon skrif ver: ' ' (Köpenhamn,) 12 juli (1887). Kgra syster! J a g kan endast svara ett par ord, och dn får ej taga den karga tonen för ovaiiligliet. J a g ar för trött och för själssjuk till att kunna afgifva lhnga förklaringar. J a g liar i min litterära verksamhet lidit en svår knack, jag har utstiitt en själskamp, som tagit alla mina krafter. J a g tir blott en trasa. J a g har stått vid randen af sjalfmord, och endast mina vänners omsorger ocli finkänsliga tillgifvenhet ha räddat mig från detta ohyggliga, för livilket jag sjalf ryser tillbaka. Det värsta ar öfver, men jag ar svag som ett barn, ocli det tycks mig som om mitt inre. blifvit krossadt af ett hårdt slag, det skälfver och blöder ocli jag lider oiipphörligt af en dof, hemlig smärta. J a g ar långt ifrån återställd och minsta tillfällighet slmlle nu tynga ned vågskålen och komma mig att göra slut på ett lif, som .syns mig .så toiiit s&amp; förfarande tomt. J a g vet att dn har nog af sorg och bekymmer. J a g v ' ill vara stark, jag vill trösta och uppmuntra, men jag a r .som en dödsskjuten hnnd, jag kan knappt ge ett tecken a t t jag håller af mina kara. Om ni vill behhlla mig, om det kan vara en glädje att ibland se mitt sjuka ansikte, så glöm en tid bortåt att jag finpes i varlden ', jag ber för din cgen skull: du skall sakna mig så mycket. Det ar inte tonima fraser .detta. Det lir en varning. Kan jag inte åter vinna sinnesro, s % kan jag icke lefva. Det a r ett gammalt ondt detta. J a g försthr hur egoistisk jag skall synas. J a g försfh att detta är egoistiskt.
Denna fordran är hela mensklighetens, alltid oberoende af öfriga sociala förhållanden. Idjertats och känslans daning bör föregå begreppets. Det förra tillhör foialdra-vården, det sednare Skolan. De böra understödja hvarandra och båda understödjas af Kyrkan. Förgäfves skall den allmänna Skolan arbeta på en sann folkbildning, om föräldrarne undandraga sig deras pligt. Det bör tillhöra den allmänna vården, att kontrollera, stadga och göra den enskilda vården inom hemmen säker och verksam. Derefter kunna allmänna skolor först blifva nyttiga. Hvad skolor särskildt beträffar, uppstå dessutom stora svårigheter genom de kostnader, som erfordras för att ställa dem i det skick, att de motsvara ändamålet, så vida det skall någorlunda vara stigande. I vårt land, der närings-omsorgerne kräfva så stora ansträngningar för lifvets bestånd, måste, om allmänna skolor med duglige lärare skola finnas, Stalén mellankomma och i detta afseende understödja de fattiga. Billigt vore det ock, helst folkets och mensklighetens förädling bör för Staten och Samhället vara lika vigtig, som all annan materiel förädling, hvartill Staten nu bidrager och gifver medel. Inom Länet bestrides läkare-vården af skicklige läkare. Härtill bidrager äfven regementernes läkarepersonal. Ehuru mycken fördom mot läkares biträde ännu finnes bland allmogen, börjar likväl förtroendet allt mer och mer visa sig och läkare att begagnas. Det är likväl med helsans vårdande, som med uppfostringsväsendet. Det bör egentligen börja med det uppväxande barnet. Detta tillhör synnerligast föräldra-vården, med biträde af läkares insigter. Huru liknöjdheten likväl äfven i detta afseende finnes, får jag, såsom exempel, åberopa, att vid 1838 års Bevärings-mönstring framvistes inom en socken 24 beväringsskyldiga ynglingar, hvilka alla blefvoÄasserade, ty ingen var duglig tili landets försvar, i följd af kroppsliga missbildningar och bräckligheter, uppkomne hufvudsakligast af försummad vård efter tillfälliga yttre åkommor, för hvilken försummelse dessas föräldrar och husbönder gjort sig skyldige. Inom Länet finnes ett Läns-lazarett i Christianstad.