Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes en af Hr Treffenberg, Curry, inlemnad motion, N:o 85, om utfärdande af ny Skiftes-stadga. Begärdes på bordet. Upplästes en af Hr Treffenberg ingifven motion, N:o 86, om ändring i 8:de § af Förordningen ang:de stämpelpappersafgiften. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Den 14 November. 109 Upplästes en af Hr Treffenberg inlemnad motion, N:o 87, rörande åtskillige Landtmäteri-tjenstemäns pensionering. Begärdes på borget. Upplästes en af Ur Granfelt, Adolf Fredrik, ingifven motion, N:o 88, om ändring i 41:sta §:n af Förordningen ang:de vilkoren för bränvins försäljning. Remitterades till Bevilln.-Utskrt. Upplästes och remitterades till Stats-Utsk:t följande af Hr Du Rietz, Fredrik Gustaf, inlemnade motioner: N:o 89, om uppförande af en fyr på Fahludds-refvet vid Gottland ; N:o 90, om de s. k Frälse-Roterings-Båtsmans-Numrens ställande på vakans; och N:o 91, om tippmuddringar af Fårösunds hamn å Gottland. Upplästes en af Hr Printzenskjöld, Axel Carlsson, ingifven motion, N:o 92, om pension för e. o. Kanslisten Christian Möller Allesson. Remitterades till Stats-Utsk:t. Upplästes och remitterades till Banko-Utsk:t en af Frih. Duwall, Carl Gustaf, inlemnad motion N:o 93, om ställande af ett årligt anslag å 10,000 rdr till Banko-fullmäktiges disposition, för att utdelas såsom arfvoden åt Bankens 20 äldste e. o. tjenstemän. Slutligen föredrogs och bifölls ett från Banko-Utslat inkom met Mern. N:o 2, om arfvoden till Notarie och Kanslister. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 10 e. m.
N:o 169. Motion N:o 36, om underdånig anhållan hos Kongl. Majit att rikets alla pedagoger må med vissa vilkor förklaras för elementarläroverk. Sammans. Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 25. Motion N:o 37, angående vissa tillägg till de af Kongl. Majit nådigst med delade bestämmelser i afseende å omorganisation af Krigs-akademien på Carlberg. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Nio 108. Motion Nio 38, om införande af en preliminär universitets-examen för blifvande prester samt annan åtgärd till en förbättrad prestbildning. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Betänk. N:o 14. Motion Nio 137, angående undersökning om tillkomsten af de så kallade prebende-hemman m. m., som äro anslagna åt vissa lärare vid äldre elementarläroverk. Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. Nio 81 och Mern. Nio 102. Motion Nio 138, om anslag till humle-odlingens befrämjande i Sverige. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 99 och Mern. Nio 130. Motion N o 191, om anslag till inrättande af ett Landtbruksinstitut i Ska raborgs län. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 99. Motion Nio 192, om låneunderstöd för anläggande af ny väg från jern vägsstationen Töreboda i rak sträckning till Wenerns hamn vid Mariestad. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 141. Motion Nio 305, med förslag till bestämmelse i fråga om häradstings hål lande oftare än nu är föreskrifvet. — Motion Nio 306, angående reglering af samtlige landtdomares löner, äfven som domslösens ingående till Staten, m. m. Almberg, om pension vid afskedstagandet för Regements-kommissarien vid Hallands infanteri-bataljon, C. M. Motion N;o 42. Stats-Utsk. Utlåt.
Jag håller således före, att åtskillige §§ uti det nu öfversedda Lagförslaget, hvaruti detta stadgande repeteras, äio öfverflödiga och kunna utgå, och tror ändå, att blott stadgandet om privilegii förlust, för vägrad inlösen, bibehålles, så uthärda de nya Bank-imättningarne, i afseende på deras säkerhet och gagnelighet för allmänheten, fullkomligt jemnförelsen med Rikets Ständers Bank, isynnerhet som Directionerne uti de förra, icke allenast äro personligen ansvarige, utan äfven på närmare håll kunna 36 lior till Bancooch Lag-Utskoltens Utlåtande N.-o 4• bedöma näringarnas nytta och lånsökandes behof samt tillgångar alt punktligt fullgöra sina förbindelser; hvaremot Stalsbanken, utan ansvarig Direclion, med en rörelse utsträckt öfver hela Riket, måste agera på en vida osäkrare fot, samt understödet blifva helt olika verksamt och nyttigt för mer eller mindre närboende, men dock alla lika berättigade och garanterande medborgare. Skulle äfven denna senare, eller Stats-Banken, genom de uppstående Privat-Bankerna, inskränkas till en naturligare verkningskrets, så blefve densamma derigenom' troligen äfven allmänt nytligare, och kunde göra en stor besparing, medelst nedsättning af den orimligt höga förvaltningskostnaden, utan att ändå på det hela förlora det stora företräde, som den alltid mäste bibehålla, dels i följd af dess monopolium, eller den exclusiva törmönen, att dess sedlar utgöra ett lagligt mynt och emottagas i uppbörden, dels genom dess läge i hufvudstaden. Jag linner derföre ock så mycket mera orimligt och orättvist, att, jemte nyssnämnde monopolier eller exclusiva förmoner, Stats-Banken äfven lika exclusivt skulle tilläggas rättigheten att ensam utgifva småsedlar.
Jag måste således beklaga och – förlåta er! Birger (gladt rörd). Ädelmodige man! – ni har, utan att höra mig, uppfyllt den enda bön, jag önskade göra er. Arnman. Och nu, då jag uttalat, hvad min faders ande, genom mig, förkunnar er, – frågar jag ännu en gång: hvad önskar ni af den man ni efterskickat? Birger. Nå väl hvarföre skulle jag tveka att meddela er de bekymmer, jag endast önskade nedlägga i löjtnant Askenbergs bröst. Säkert skall äfven ni med godhet afhöra dem, då er ovanliga karakter visat sig öppen för deltagande och tillgift. Arnman! jag har en hustru och en syster, hvilka genom mig, den af lagen stämplade mördarn, oskyldigt stå brännmärkta inför verlden. Hvem skall väl beskydda dem, för smälek och förakt? Hvem skall deltagande mildra deras olyckliga öde? O, Arnman! – det är tanken härpå, som in i sjelfva döden, jagar lugnet ur min själ. Arnman. Jag förstår edra känslor, ... men fortfar Birger. För vår värdige själasörjare, Kyrkoherden Schmidt från Götheborg, hvilken vi serskildt begärt och erhållit, för vår beredelse till den död som väntar oss, uppenbarade jag denna sorg, som under vår fångenskap med centnertyngd hvilat på mitt hjerta. Han har varit en gammal vän till vårt olyckliga hus, och bevisat det många tjenster, hvaribland äfven den, att emotta’ min styfmors sista suckar. Med faderligt deltagande lyssnade han till mina utgjutelser, och då jag talade om medlemmarne af den familj, som vi, genom vårt brott, gjort så djupt beklagansvärd, och dervid af en händelse, kom att nämna löjtnant Askenbergs namn, blef han plötsligt uppmärksam, och efter åtskilliga frågor, rörande honom, lofvade han mig, att genom sin bemedling hos denne er vän, skaffa mig lugn i sorgen för dem jag efterlemnar. Arnman. Uppgaf han då ingen anledning till detta löfte? Birger. Han uppmanade mig att begära ett samtal med löjtnant Askenberg, dervid han sjelf ville vara närvarande.
Formen för uppsättandet af detta betänk, discuterades vidlyftigt, först uti sammansatta afdeln. och sedermera inom Utskln, hvarvid man kom öfverens derom, att till uppsättande af fullständiga stadganden i ämnet erfordrades alt först hafva hört en större del af comnmnerna i landet, för att erhålla upplysning om det olika sätt, hvarpå dessa anstalter på särskilda ställen äro ordnade; nien då sådant var omöjligt, Don 26 Mari. 55y stadnade Utsktn i det beslut alt tillstyrka, att dels till K. M. oell dels till communerna sjelfva öfverlemna uppgörandet af de speciella stadgandena. Det är häri jag trott, att Utsk:n handlat rätt; men jag har i öfrigt icke försvarat de åsigter, som uttalas i betänk. Hr af Si lie'n, Georg Axel, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Vid Lagsamt Allm. Besv. o. Oecon.-TJtsk:ns betänk. Wto 54 torde mig tillåtas att göra några erinringar.
Hon mottog själf priset på akademiens årssammankomst den 27 Dec., och var då föremål för entusiastiska ovationer och den mest smickrande uppmärksamhet från de franske vetenskapsmännens sida. Hennes matematiska arbeten skola, enligt omdöme från kompetent håll, utmärka sig för den sällsynt fulländade form, i hvilken hon framlagt dem, och för den uttömmande behandlingen, den helt och fullt afslutade lösningen af de problem, hon förelagt sig. Härigenom skola de säkerligen länge blifva beståndande, om de också icke kunna sägas direkt öppna några nya banor för den framtida forskningen. Redan nu hade fru Kovalevsky åter börjat syssla med literär verksamhet. Hon var fru Leffler-Cajanellos medarbetare i det egendomliga parallelldramat: » Kampen för lyckan », och hade äfven skrifvit några tidningsuppsatser. Under eget namn hade hon dock icke utgifvit något större arbete, förr än år 1889 » Systrarna Rajevsky » utkom. Om Sonja Kovalevskys literära betydelse är det svårt att bilda sig ett säkert omdöme, då den produktion, som hittills föreligger af hennes hand, är så ringa: det nämnda arbetet: » Systarna Rajevsky », ett par fragment ur större planlagda arbeten, publicerade i kalendrar och tidskrifter, några biografiska skildringar: af George Elliot och den ryske författaren Saltykof-Tschedrin, samt, — om vi fä räkna den hit, — hennes uppsats om de hypnotiska experimenten i la Salpétrière i Paris. Hennes efterlämnade roman » Vera Vorontsof » torde icke komma att utgifvas förr än om minst ett halfår, då det är menigen att den samtidigt skall utkomma på flere språk *). Den kan. således icke här tagas med i beräkningen. Omdömet underlättas dock i någon mån däraf, att hon redan i sitt debutarbete framträdde så mogen, så säker på sin konst och dess medel. » Systrarna Rajevsky » är visserligen memoarer, men omstöpta i en fullt objektiv, konstnärlig form, där den personliga känslan aldrig får träda fram och förvirra bilden för läsaren, utan endast går som en varm underström genom det hela. — En fin iakttagelse, i hvilken man stundom spårar
Deremot har blifvit anmärkt: att det borde särskildt stadgas att den sammankomst, hvarom i början af §:n förmäles, borde vara ordentligen utlyst och tindamålet med sammankomsten uttryckligen tillkännagifvet; att i stadgandet om försäljning å auktion af intecknad fast egendom, så vida ej de inteckningshafvare, hvilkas rätt må vara deraf beroende, lemnat bifall till försäljning på annat sätt, orden »hvilkas rätt må vara deraf beroende» voro tvetydiga och kunde gifva anledning till förluster för inteckningshafvare; samt att då borgenärerna i visst fall ägde rätt besluta om egendoms försäljning utom auktion, de jemväl borde berättigas besluta annan form för auktionen än den i »51 §» bestämda. Härtill genmäles: att stadgandena i 58 och 59 §§ tydligen utmärka att hvarje borgenärernas sammankomst skall vara ordentligen utlyst och att något stadgande om tillkännagifvande af ändamålet med sammankomsterna ej finnes i nu gällande lag och icke heller visat sig vara af behofvet påkalladt, helst sysslomannen i vigtigare frågor ändock icke lära underlåta uppgifva ändamålet med sammankomsten; — att orden »hvilkas rätt må vara deraf beroende» väl uppenbarligen syfta på en hvar inteckningshafvare, som ej genom den under hand betingade köpeskillingen får sin fordran fullt betäckt, helst det vore absolut omöjligt att bevisa, att genom en försäljning å auktion köpeskillingen icke skulle uppgått till det belopp, att alla inteckningshafvare fått sina fordringar fullt ut; samt att då borgenärer äga sälja egendom -annorlunda än å lagligen kungjord auktion, de väl äfven äga besluta att försäljningen skall ske å auktion, som ej är lagligen kungjord. På dessa skäl får Utskottet till Presteoch Borgare-Ståndens antagande ånyo framlägga denna §, utan förändring. Ehuru denna § blifvit af samtlige Riks-Stånden lemnad utan anmärkning, har dock Utskottet funnit sammanhanget här påkalla en redaktions-förändring.
Ett sådant insättande af oförmedladt mantal anser jag fördenskull komma att medföra ej så obetydliga olägenheter. Hr von Koch: Med ani. af den anmärkning, den siste ta laren framstält i afs:de å det af mig föreslagna tillägg, anser jag mig böra nämna, att på samma gång det i denna förordning talas derom, att rösterna eljest skola beräknas efter skatteören, äfven hvarje helt mantal finnes uptaget till 100 skatteören. Jag kati, för min del, icke finna att det i något hänseende är olämpligt att undantagsvis intaga detta stadgande. Det heter nemi. i 6t:sta§:n, »der i lag eller allmän förordning stadgadt är att kommunalutskyld »endast från vissa af de i g 58 omförraälda beskattningsföremål »skall utgå, eller der för deltagande i sådan utskyld andra grunder »bestämmas, eller der vissa från skattskyldighet till kommunen eljest »befriade medlemmar skola till fyllande af särskilda behof bidraga, »galle till efterrättelse hvad sålunda förordnadt är.» Bibehåller man detta stadgande i 6 i:sta §:n, är således den af Gr. Sparre påpekade olägenhet undanröjd. Hr Hjärne: Jag anser att det af Hr von Koch begärda tillägg icke är på sin rätta plats vid 10:de §:n, der hvarken talas 46 Den 3 Oktober e. ro. om förmedladt eller oförmedladt mantal, utan endast om skatte* ören. Uti § 59 åter talas om mantal; hvadan lämpligast är att upskjuta denna fråga, till dess man kommer till denna g, samt då företaga frågan, huruvida ifrågastälda tillägg bör densamma vidfogas. Gr. Mörner: Då 10:de §:n innehåller grunden för rösträt ten, måste det väl äfven vara vid nämnda g som ett undantag bör införas, hvilket skall bestämma, om icke den allmänna regeln om skatteöreu alltid skall ovilkorligen tillämpas. De af Gr.
Det är en Pontifex Maximus i alla Tidens och Monarkiens fördomar. Emedan den, som har fått allt, har af principen och systemet ingenting lidit: så hänger han vid dem genom hela sitt ego. Ett hjerta för det Allmänna har han icke; så litet, som ett förstånd för det Stora. Kungen var här. Min disputation pro Exercitio125 skulle göras; fastän icke just den dagen. Således: intet utseende af ett servilt behaga, eller ett falt lycksöka. Kungen, fastän uppenbar för allas ögon, incognito; att ej blotta Majestätet för en Republikans möjliga vildhet. Auditoriet det mest lysande: Hof, Lärde, Prester; också Fruntimmer. Kungen redan intagen af hög fördom; intagen i Kritiken (ett rafs af några timmar), hvilken han aftonen förut på slottet häftigt försvarat emot sina Akademister. Armfelt bredvid, som förelyste, som efterstrålade sin Kungs lifligheter af bifall och nöje. Mycket förstånd slösades; många traits brillants, som man sade; mycket emphaser. Vigt och allvar, mod och hjerta, mera än man här någonsin hörde och såg. Allt, herrligt och applauderadt. Kungen liksom utom sig. Ärkebiskopen, crachanerad och skrattande, satt på trappsteget af kathedern. – En hel mängd extra. Schröderheim, den förste, hade mycket skrifvet: oreda, oärlighet, lömsk mening126, parodi af hög styl, hocus pocus af qvickhet; han red af, hängande ur sadeln. Den andre, Öfverste Hastfer: godt, käckt, muntert; gaf anledning till mycket af hjerta och vett. Den tredje, Leopold: ängsligt, långt, matt, professoriskt, utan en gnista af geni; ville undvika, ej trotsa jemnförelsen (men Kungen hade befallt!) Den fjerde – etcetera, ända till femton.
Det är utan tvifvel af ganska stor vigt, att någon begränsning göres för hvad som är afradsgild spanmål eller icke afradsgild. De ord, hvarefter man nu har att rätta sig, nemi. alt säden skall vara väl rensad och strid, äro så obestämda, att derigenom många och svårt bilagda tvister föranledas. Jag, för min del, vet icke någon bestämmelse i detta fall, som är mera nöjaktig, än den af en minimivigt. Och grundsatsen i förslaget hr således enligt min förmening ganska riklig och ganska vigtig. Om denna minimivigt skulle bestämmas generell för hela landet, så måste naturligtvis samma olägenheter uppslå, som om markegångsprisen bestämdes lika för alla länen. Nu har man likväl i afseende på markegångsprisens bestämmande frångått denna princip och bestämt dem länsvis. Jag ser således icke hvarföre man icke äfven skulle kunna bestämma miuimivigten länsvis. Svårigheterne torde icke vara flera eller färre i det ena fallet, än i det andra. På samma sätt, som markegångsprisen bestämmas, på grund af uppgifter under namn af priscuranter från mindre kretsar inom länen, så kunde äfven, i min tanka, uppgifter från samma kret - Den 4 Januari f. m. 31 sar ingå, för att tagas till grund för bestämmandet af en minimivigt. Detta allt är efter mitt begrepp ganska väl uttrvckt i det redactionsförslag, som Frih. Raab framställt. Oaktadt jag sålunda biträder detsamma och oaktadt jag tror, af det svar som här gafs å propos. derå, alt man skulle kunna påräkna en majoritet för denna mening; så måste jag dock säga, det jag anser allt för illiberal), alt icke bevilja en åtterremiss, då motståndarne sådant önska, särdeles då frågan är af en så stor vigt sorn denna. Jag anhåller således, att man i denna punkt måtte återremittera betänk. Hr Akerman:
Förakt för gudarna och tro på egen styrka. Thorkel måne och hans sederenhet. Hvilkendera guden var starkast? Gudstjenstens lockande glans. Thorvalds fader och hans skyddsande. Thorvald och Biskop Fredrik förvisas. Olof Tryggvasons ifver för christendomen. Tillståndet på Island efter Fredriks bortfärd. Njåls yttrande om christendomen. Thorleif christne. Hedningarnas fördragsamhet. Svårigheterna för det verksammare uppträdandet. Thångbrands mission. Hjalte Skäggeson förvisas. Lagrättan. Lagsagomannen. Lagens uppläsande på thinget. Njåls förslag till lagrättans ombildning. Konung Olof sänder Hjalte och Gissor hvite till Island. Deras uppträdande på allthinget. Två samhällen äro nära att uppstå. Lavafloden och Snorre godes yttrande. Hedningarnas och de christnas menniskooffer. Thorgeir bringar nya lagar. Christendomen antagen år 1000. Biskoparna Isleif och Gissor. Are och Sämund. Fredligt tillstånd. De två stiften. Mattighet. Qvarlefvor af hedendomen. Solsången. ÅTTONDE KAPITLET. För mörka färger? Kärnfriskhet i Norden. Njåls utseende och charakter. Bergthora. Gunnar och Njål. Hallgerd och Bergthora. Gunnars anseende och slut. Njåls lagkunskap. Tilliten till hans sannfärdighet. Njål eggar till hämnd efter Gunnar. Njålssönernas utfärd. Thråen och Skarpheden. Njål uppfostrar Thråens son Höskuld. Han söker honom maka och skaffar honom ett nytt godord. Missnöje med förändringarna. Valgård och Mård. Höskuld dödas af Njålssönerna och Mård. Njålssönerne och Åsgrim Ellidarson söka hjelp vid thinget. Flose förlorar processen. Njål hänskjuter saken till en förlikningsdomstol. Dess utslag. Flose bryter detta. Rodny och Ingjald. Förebud. Njålsbrännan. Floses död. NIONDE KAPITLET. Snorre Sturleson. Hans uppfostran. Hans växande makt och rikedom.
Man har sagt att denna beräkning icke är riktig, emedan man måste betrakta hvarje särskild jordbit, som ligger i närheten af banan, och ej taga bela trakten eller provinsen i betraktande; men jag tror att denna fråga ej får med någon slags ensidighet betraktas, det kan ej vara nog att blott räkna tunnelandstalet af den odlade jorden, utan man måste äfven betrakta provinsernas olika geologiska beskaffenhet;'gör man detta, så finner man att joiden i Södermanland är i det närmaste öfverallt af samma bördiga beskaffenhet, då den deremot i Westmanland är mera odlad i närheten af Mälaren och i dalgångarne upåt vattendragen, hvarigenom de bördigaste trakterna redan hafva sin kommunikation på nämnde sjö. Vidare har jag genom exempel från Tyskland och Belgien visat, att erfarenheten gifvit vid handen, det man egentligen bör fästa afseende vid varutrafiken på en jernväg, hvilken, som vi veta, letnnar större inkomst än persontrafiken ; äfvensom att den Svenska befolkningen, vid jemförelse med förhållandet i andra länder, om man tager i betraktande qvadrat-innehållet af vårt land är i en fördelaktig ställning med afseende på trafiken. Då man derjemte besinnar, att personaltrafiken på redan färdigbyggda bandelar öfvergått äfven de djerfvaste förhoppningar, så finnes all möjlig anledn. att antaga, det dessa nu föreslagna jernvägar skola, icke om 15 eller 20, utan om 5 eller 6 år, gifva full ränta på anläggningskostnaden. Personaltrafiken på banan mellan Lund och Malmö har t. ex. utgjort 70 å 80 tusen personer, och denna bana är dock så nyligen öpnad. En talare på f. m., hvars ålder och personlighet bjuda aktning och vördnad, har sagt att de militäriska skälen icke betyda så mycket. Mitt ord har naturligtvis föga giltighet mot hans, men jag vågar dock påstå, att sednare tiders erfarenhet af trupptranspor - 74 Den 9 Juni e. m. ter på jernvägar vederlagt hans hufvudskål, eller att på dessa jernvägar icke kunde föras stora truppmassor till hufvudstaden.
Committerade eller Directionen för Grand Junction Canal skickade år 1799 någré Deputerade till M:r Joseph Wilkes Stenkolsverk, vid Measham i Derbyshire, för att undersöka nyttan af jernvägar, och följden deraf blef den märkvärdiga_, att CanalBolaget anlade jernväg i stället för Catialj på en del af Canallinien; alldeles som om vi skulle anlägga jernväg, i stället för att fullända Canalen. Min mening är dock ej nu, att föreslå sådant; men för att för industrien och den inhemska trafiken bereda möjlighet till någon ersättning för de stora fördelar, som ig2 Den 3o Mars f. m. gått förlorade derigenom, att en Canal blifvit dragen genom Östergöthland, i stället för att sammanbinda Westgöthaoch Hjelmare-Canalerne, vågar jag vördsamt föreslå, att, Rikets Ständer — antingen Canalen blir fulländad eller icke —- anmoda sine Fullmäktige i Banken eller i RiksgäldsContoiretj att genom en sakkunnig person (som säkrast torde erhållas från England) låta undersöka localen mellan sjöarne JFettern och Hjelmar en, i afseende på en jernrailvägs anläggning. Resultatet af denna undersökning borde sedan af trycket allmängöras, för att blifva föremål för den enskilta omtankan. Uppgiften i Canalkriget, att jernrailvägar kosta 5ooo £ Slerl. för en Engelsk mil, är likartad med många andra uppgifter från samma håll. Jag påstår deremot, och har bevis för detta påstående till hands, att år iBaö var kostnaden endast omkring 660 Pund; men då ansenliga fyllningar, djupa gräfningar, eller broar måste verkställas, ansågs kostnaden kunna uppgå till 4 å 5ooo Pund.
Direktionen, utan att kostnadsförslag derför blifvit upprättadt och utan att planen för arbetet blifvit vederbörandes granskning underställd och i nåder gillad, låtit verkställa betydliga sprängningsarbeten å den plats — belägen å ett berg, som vid sprängningen icke lemnat tjenlig byggnadsmaterial — der byggnaden nu är förlagd, samt planera platsen och uppföra stenfot till byggnaden, hvilka arbeten, som blifvit verkställda mot betalning dels för dag, dels ock, hvad sprängningsarbetet beträffade, för kubikfamn eller kubikfot, uppgått till det betydliga beloppet af omkring 45,000 R:dr Hunt, uti hvilken summa dock inginge kostnaden för borttransporterande af den undansprängda stenen, som blifvit använd till utfyllnad af den holme, hvarå verkstäderna äro belägna; samt att Revisorerne, som icke vore i tillfälle att med nog sakkännedom kunna bedöma, huruvida den plats, som för byggnaden blifvit vald, varit med afseende å kostnaden och de öfriga omständigheter, hvilka bort tagas i betraktande, den mest lämpliga, eller om sprängning af grunden till djup, som nu skett, varit af nödvändigheten påkallad, emellertid, då en så betydlig summa, hvilken, enligt Revisorernes tanke, kunnat bättre användas för befrämjande af Inrättningens ädla syfte, blifvit utgifven för ett så beskaffadt ändamål, som det ofvannämnda, hvilket å en annan plats måhända kunnat uppnås för ett jemförelsevis obetydligt belopp, ansett förhållandet, jemväl ur formel synpunkt betraktadt, förtjent att komma till Rikets Ständers kännedom. Hvad först beträffar
Bör atttib ffrifttigen titt protofottct aftemnaö. ©j må i en ffrift flera måt af elifa Beffaffentjet famntanföraS. § 56. jfonuttgenS propofitioner, få ocf motioner i ämnen, font titttjöra ftänbigt Utffottö Betjanbting, funna icfe tttt afgörattbe i dammare företagas, innan tttffott beröfmer gtifäfeagé.Seflut 1866. 35 afgiftoit pttranbe. Singar motton annat amne, ccp rörer bet ej dammaten enffftbt, latt motionen ej utan remij* tilt Utffott bifattaö. frågor, forn röra någonbera åfant« maren enffitbt, må genaft afgöraö. § 57. £>ercft af SåifSbagÖmatt elior af annat Utffott, ån Jionftitutionö4ttffottet, fråga poö kamrarna mäcfcö, att @tatö "bet år anlcbning till anmårfntttg mot ©tatö*9låbet, eller ben eller ben lebamotcn eller förebraganben, p t» arom renttfj begåreö tilt Äonftitution84ttffottet, inför punt* fet anlebningen [falt uppgifaaö." @åbatt remijj [fatt bå genaft owågerligen toerf* [tältås.