Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks-Disconlens utredning för nästlidet ar; samt förklarade sig vilja på vanligt sätt utse de Revisorer , som under år 1842 och de följande åren intill nästa Riksdag skola deltaga i den årliga granskningen af nämnde förvaltning och utrednin°; viljande Ståndet, när samma val för sig gått, derom meddela undenättelse. N;o 139, i anledning af väckt fråga om anställande af en Canzlist till biträde åt Ombudsmannen vid Låne-Conloiret i Götheborg. Afslogs. N:o 140, med hemställan, att ett i Banken upptaget landtegendomslAu j hvilket icke blifvit inom behörig tid i låntagarens concurs bevakadt, måtte i Bankens räkenskaper få afskrifvas. Bifölls. N:o 141, öfver väckt motion, angående utredning af de hinder, som från Banco-förvaltningens sida mött Actie-egare i Götha Canal Bolag att för deras i B mco-Disconten belånade actier erhålla sådana bevis, som, enligt BolagsReglemente, erfordras för att för detsamma föra talan vid Bolagets sammankomster. Godkändes; samt N:q 142, till svar å Vällofl. Borgare-Ståndets återremiss af Utskottets under N:o 120 auåtne Betänkande. Lades till handlingarne. S. D. Kongl. Maj;ls Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående den, under namn af Westerbottens Regementes Häsljägare-Esqvadrons fond bildade serskilda cassa, blef vid förnyad föredragning lagd till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo en af Höglofl.
För sådant ändamål kommer den hittills i November månad upprättade markegångstaxan att äfven framgent årligen upprättas, såsom årspris för liqviden om den Jeverance, som in natura sker; b~) att, vid de tillfällen då det i November månad bestämda årspriset inom Länet eller Districtet uppgår till lika belopp eller öfver stiger det uträknade medium af de senaste 5 årens markegångspris i samma Län eller Disfcrict, uppsägning till leverering in natura af räntegifvare får ega rum; men då sådan uppsägning ej sker, skola räntepersedlarne lösas efter medium af sistförflutne 5 årens markegång; c') att, då det i November månad bestämda årspriset understiger medium af senaste 5 årens markegångspris inom samma Län eller District, är det väl räntegifvare öppet alt före Thomrcdag, på sätt hittills egt rum, tillsäga om han vill utgöra prarstationen in natura; men i det fallet åligger det honom att, vid levereringen, contant till räntetagaren betala skillnaden emellan löpande årets lägre pris och det stadgade 5 års markegångspriset; d) att, då leverering in natura icke sker, forsellön, på sätt hittills egt rum, af räntegifvare erlägges, samt alt, då räntegifvare uppsagt till leverance in natura, han jern väl lör hvarje tunna råg eller korn betalar 16 sk., samt för hvarje tunna bafra 12 sk., allt Banco, till räntegifvaren, hvars uppsägningsrätt, i xöljd af föregående beslämmanden hädanefter upphör.
Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Redaktionssekr. : J. Alice fjung med oss, mamma! » har det nu under julen ropats af glada barnaröster i hundratals svenska hem. Våra gamla vänner Borgmästar Munthe, Bä, bä, hviia lam, Fågeln i päronträd, Karl XII, Rida, rida ranka m. fl. ha efterföljts af syskon, som värdigt ställa sig vid deras sida: Lille Olle, Hanseman, I kälkbacken, Sockerbagaren, för att nu nämna blott några af A. T — s förträffliga små barnvisor. Man känner sig verkligen frestad att räkna upp dem allesammans, ty de äro — som en kritiker så träffande yttrat — lika många pärlor, och man vet ej, åt hvilken eller hvilka man skall ge företrädet. Säkerligen bereda vi Iduns läsarinnor ett nöje genom att lämna ett porträtt af och spraka litet om den älskvärda utgifvarinnan. Fru Alice Tegnér är född 1864 i Karlshamn. Hennes föräldrar voro numera aflidne sjökaptenen Eduard Sandström och hans ännu lef vande maka, Sophie Brobeck, — båda rikt och djupt begåfvade naturer, den förre äfven i musikaliskt hänseende; och denna begåfning ärfdes i rikt mått af deras dotter Alice. Redan vid två års ålder började hon sjunga, och hon var ej mer än tre år, då hon på pianot tog ut lättare melodier. Fadern, som själf spelade piano och gitarr samt ägde en vacker sångröst, var den förste, som ledde hennes musikaliska utbildning. När hon var fyra år, lärde han henne noterna; och hennes öra uppöfvade han bl. a. genom att låta henne från ett bredNordlhig. helgfri AIdicbolag. Utgifningstid: hvarje Tryckeri fredag. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Aunonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Tegnér. vidliggande rum säga, hvilka toner och ackorder han slog an på pianot. Också var musiken den lillas käraste sysselsättning.
Det är sannt, att jag nyttjat ordet statsskick, visserligen icke i den vidsträckta bemärkelse, sorn den siste värde talaren derå lemnat, men icke heller i den alldeles inskränkta, som äfven af samme talare blifvit nämnd. Jag anser verkligen statsskicket i Sverige för närvar, vara i den besynnerliga ställning, alt man ej kan säga, om det är monarkiskt eller republikanskt eller någonting annat; ty det är ingenting. Der finnas al la elementer till ett statsskick, men något ord nåd t äga vi icke; det är min öfvertygelse, och den är ganska gammal, denna öfvertygelse. Men då jag talat om statsskick, bar jag menat styrelse-formen, formen för administrationen, och jag föreställer mig icke, att någon ledamot inom R. o. Ad. skulle mera vidsträckt vilja tyda min mening, då det är fråga om reglerandet af penningesummor, och derom handlar utlåt. N:o 4o. i:sta punkten. Rikets Högsta Embeten och Allmänna Ärendenas Beredning. H. Ex. Hr Gr. Posse: Genom den erfarenhet jag redan vunnit, har jag blifvit öfvertygad derom, att de ärenden, som nu behandlas af Allm. Beredningen icke kunna utan olägenhet och utan hinder för reger:s-ärendena i allmänhet directe föredragas i Statsrådet. Jag tror derföre det rätta vara, att besvärsmålen, utom i befordringsfrågor, öfverlemnades till Högsta Domstolens slutliga afgörande, helst de flesta af dessa mål äro af beskaffenhet att icke någonsin böra komma under Konungens egen nåd. pröfning. En sådan åtgärd fordrar dock en tillökning i personalen inom Högsta Domstolen, och den kan icke åstadkommas utan grundlagsförändring. Förslaget kan således icke vid denna riksdag vinna bifall, och man måste derföre vara betänkt på en annan auetoritet, som motsvarar Allm. Beredningen, eller också, alt denna måtte komma att fortfara. Jag tager mig derföre friheten föreslå, att de Booo r:dr, som varit anslagna som arfvoden till ledamöterna i Beredningen, må än Vidare 6 Ii. 7 5o Den a
Det lärer icke kunna nekas, all den produkt, som tages från jorden, är del säkraste kapitalet; detta kapital ligger f. n. på Gottland doldt i jorden, — det är dödt och kan ej frambringas till lif, med mindre, än att ansträngningar för ändamålet göras, samt att penningar och krediliv-rörelse anskaffas. Men fördelarne deraf har Gottland allt hittills saknat, och har följaktligen stort behof deraf, som, om det afhjelpes, skall medföra det resultat, alt man innan kort kan hoppas motse en tid då ön skall förkofras i egendomens värde, och näringar kanske till dubbelt mot det nu befintliga förhållandet; allt inom denna provins, som genom sitt frän moderlandet afskiljda läge hittills varit beröfvad de flesta förmåner, hvaraf andra redan varit i åtnjutande. Jag behöfver icke uprepa alla de olägenheter, som förorsakas landet genom bristen på rörelsekapital och penningar i behofvets stund, det kan vara nog alt nämna, att ön ligger skiljd 20 -mil från fasta landet samt att ofia under vintern, det är omöjligt att komma lill eller ifrån Gottland, följaktligen äfven att få penningar. Gottland har väl nu sin diskont-rörelse istockholm, men hvilken har följden varit af denna anstalt, jo, den, ali nödgas betala 7 proc. för länen och under det atl, som jag nyss nämnde, all kommunikation med moderlandet vissa tider är afbruten, det inträffat att lån, som erhållits i November och December månader del ena året icke framkommit lill vederbörlig ort förrän i Mars eller April månader det påföljande, under det alt låntagarne under hela den tiden fått betala sin dryga ränta. Det visar sig således klart, alt det nuvarande sältet att förskaffa penningar till Gottland icke är gagneligt, hvadan således det torde erkännas vara af stor vigt, alt, hvad nu af BankoUtsk. föreslås, måtte sättas i verkställighet, genom ett lånekontors bildande derstädes.
Jag får lill en början förklara, att jag verkligen icke begriper utgångspunkten för en sådan evalvation, när det är fråga oin att brgäia ett anslag för ett visst, bestämdt, in summa uppgifvet antal gevär. Att för delta behof antaga en viss årlig förslitning af beväringspersedlarna och grunda densamma på en si beskaffad beräkning, det vet jag ej hvartill det skall tjena: men jag utber mig att ännu ytterligare få fästa herrarnes uppmärksamhet i detta hänseende på det förhål lande, sorn finnes omnämndt sid. tgi Utsk:s betänk., der Utsk. anför till stöd för yrkadt bifall till K. M:s nåd. propos.: ”alt den beräkning, hvarpå Utsk. grundat sin tillstyrkan, vore oriktig i så måtto, att den årliga förslitningen af endast infanterigevär (jag ber herrarne observera orden ”endast i nfa n t e r i g e v ä r”) uppgick, enl. officiella calculer, till 3ooo st.,” hvaruti behofvet af pistoler, studsare och sablar alldeles icke inberuknats.” Del är på dessa grunder, som jag ej kan antaga den framställda bevisningen vara riklig, och fortfar således att bestrida det förhöjda anslaget, utan att i detta hänseende yrka något slags annat resultat af denna min framställning, an det jag såsom representant har rättighet att hoppas, nemi. en stegrad uppmärksamhet hos krigsadministrationen på dessa förhållanden, på det att de åtminstone för framtiden måtte komma att blifva rättade till en större tillfredsställelse för dem, sorn framdeles komma att besluta om anslag till gevärsfabrikalionen och öfver de möjliga behofven för arme'ens tjenstbarhet och förrådernas fulltalighet. Jag vill ej trötta R. o. Ad. längre, utan anhåller blott om den propos., som jag förut begärt. Hr Ribbing: Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad. Jag anser mig i anleda, af min grannes framställning böra säga några ord. Det är visserligen sanni, att jag och många andra med mig kunna begå fel, som man ser hos andra, men ej hos sig sjelf.
Men ynglingen, som i sjelfva verket var Marias kusin, Adolf Skytte, son till lagman Johan, svängde om på klacken och aflägsnade sig, utan att märka den skugga, som plötsligt sväfvade öfver Marias ansigte, eller den blick, hon slungade efter honom ... en blick, hastig som ett stjernfall, och likväl tydligt talande om smärta, sårad stolthet och vrede. – Nåväl, min fröken, bad en af kavaljererna, – afgör nu i nåder vår tvistefråga! – Ovissheten är grymmare än den kalla verkligheten, försäkrade Stjernhööks lärjunge. Marias kinder hade plötsligt bleknat. Hon tycktes tveka, hvem hon borde lyckliggöra med den mycket omtalade rosenknoppen, och lät den härunder, likasom af en händelse, falla till golfvet, hvarefter hon lemnade kretsen. Kavaljererna bugade sig alla, för att upptaga den. I samma ögonblick brusade åter musikens toner genom salen. Värden på Sjövik räckte Maria handen och förde henne till dansen. De unga herrarne ilade, hvar och en till sin utkorade, för att göra detsamma. Den man, med hvilken Adolf Skytte nyss samtalat, var i en viss mening aftonens hjelte, likasom Maria Skytte var dess hjeltinna. Det var första gången han visade sig inom denna sällskapskrets, ehuru många af de närvarande haft tillfälle att se honom i hufvudstadens förnämsta salonger. Hans högvexta gestalt, som i hvarje rörelse uppenbarade den fulländade manlighetens majestät, visade sig till sin fulla fördel i den svarta drägt, han bar, med hvars ovanliga enkelhet var förenad en lika ovanlig rikedom, ty den osmyckade lifrocken sammanhölls af diamanter utaf renaste vatten, och svärdfästet var inlagdt med ädelstenar. Den bronsfärgade hyn, som vittnade, att mannen länge lefvat under öppen himmel och fri inverkan af elementerna, syntes vid den konstlade belysningen föga ljusare, än de bruna mustascherna och håret, hvilket sednare redan glesnat något och lemnat en bar, knappt märkbar fläck på hans hjessa.
Den dä bestämda 12-lödiga halten, är för lag för det högre myntet och för det mindre är den allt för obeqväm. Den ringare halten pä det högre myntet underlättar dess förfalskning. Metallen silfvers enda, densamma uteslutande tillhörande egenskap, är dess glans. Denna går förlorad vid en så stor uppblandning af koppar, som med 4r. Af sådan orsak har man i de länder, der myntet förut varit 12-Iödigt, funnit sig nödsakad att förbereda en förändring härutinnan, såsom t. ex. i Tyska Tullföreningens länder. Beträffande deremot det mindre myntet, sä gör dess närvar, ringhet nödigt att gifva detsamma ett större omfång, genom en större tillsats af koppar. Detta kan ske på 2 sätt, antingen med att bibehålla lika innehåll af fint silfver, då myntningskostnaden faller staten till last, eller alt betäcka denna genom afdrag i fina innehållet. I sistnämnda fall blefve nödigt att förordna, det ingen vore skyldig emottaga detta sämre skiljemynt öfver ett visst lågt belopp. Men allt silfvermynt borde vid utmyntningen förses med en skarp kant, sorn mycket försvårar efterapning. Den ökade myntningskostnaden kunde betäckas genom en förhöjd slagskatt. I händelse R. o. Ad. återremitterar frågan, anhåller jag, att hvad jag nu yttrat, måtte fä älfölja lill Utsk. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om icke, i anseende till den redan långt framskridna tiden och då 5 ledamöter hade anmält 40 Den 4 Mars f. m. sig, att ännu afgifva yttranden uti förevar, ämne, R. o. Ad. behagade uppskjuta öfverläggningen till e. m.; hvilket bifölls. II. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck, Lördagen den 4 Mars 1848. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denne dag f. m. Fortsattes den i förmiddagens plenum började öfverläggningen om Banko-Utsk:s utlåt. N:o 24, i anledn. af K.
Men dervid måste tvänne omständigheter städse hafvas för ögonen, den ena, dels att den uppoffring, som de bytande måste vidkännas, blir, under jemnförliga omständigheter, för alla gemensam, dels att hela denna uppoffring också verkligen kommer staten till godo och ej i större eller mindre mån går till gynnande af vissa samhällsmedlemmar på de öfrigas bekostnad, i det att de senare genom denna beskattning tvingas att för de förras produkter gifva mera af sina egna, än sorn den förutan skulle kunnat affordras dem; den andra, ej mindre att skatten sjelf blir så låg, som med ändamålet för dess utkräfvande är förenligt, än ock att sättet för dess uppbärande göres så litet hinderligt för utbytets gång, som ske kan. Lemnäs den förra af dessa omständigheter ur sigte, så förlorar staten vanligen mera på en sådan beskattning, än den vinner. Hvad som i detta fall ingår till statskassan motsvarar 5 nemligen oftast en blott ringa del af värdet af den uppoffring, som förorsakats. Återstoden af detta värde går till dem, hvilka icke blott äro fritagna från delande af denna uppoffring, utan för hvilkas gynnande den blifvit det stora flertalet af samhällets innevånare tillskyndad. Den enskildes intressen sättas härigenom öfver det allmännas. Och en fördelning af förmåner samhällsmedlemmarne emellan uppkommer, hvilken ej har sin grund i dessas mer eller mindre utmärkta egenskaper eller för staten gagnande verksamhet, utan är beroende af yttre och tillfälliga omständigheter, samt sålunda är lika orättvis, som den måste menligt återverka på staten sjelf. Förbises den senare omständigheten, så inträffar, dels att varan blir för dyr för att kunna med fördel afyttras, dels att omsättningens liflighet öfver höfvan hämmas, hvilket på en gång minskar produktionen och det skattebelopp, som för staten eljest varit att påräkna. Då all tullbeskattning är en inskränkning i det fria utbytet af den art, som ofvan blifvit antydd, är det ock af synnerlig vigt att vid dess reglerande de tvänne omständigheter, som likaledes blifvit vidrörda, behörigen uppmärksammas.
– Om jag vill! – sade Elin, som lidit outsägeligen af Gunnars köld och frånstötande sätt nu i många dagar, och hans undvikande nu under dansen. Men en sådan dans, som nu blef! ja, det får man leta efter, ty de unga, arma varelserna dansade nu, icke på menskliga fötter och ben, utan på en förtviflad kärleks vingar. De flögo! deras blickar smälte tillsammans till en, och tiden flög för dem lika fort, som de sjelfva. Gunnar hade blott ämnat att dansa några ögonblick, och halftimman var nu redan förbigången, och Gunnar trodde sig likväl ännu hafva några minuter igen af det korta «ögonblicket». Luften var klar, natt var redan inne, och när Gunnar och Elin ändteligen slutade sin dans, gjorde den inbrutna skymningen och allmänna förvirringen, att ingen såg huru Gunnar ett ögonblick tryckte Elin hårdt till sitt hjerta, sedan släppte henne handlöst och åter ilade bort till sitt träd, men med en centnerstyngd öfver samvetet. Elin stod stilla och stum och hvarken hörde eller såg eller svarade, när Lena kom och häftigt ryckte henne i armen, sägande med hvass ton: – De’ va’ väl skråen till dans! Du ämnade väl förgöra Gunnar för mig, kan jag tro. Nu vill jag hem från detta uschla skojare-väsendet. Hvem som vill kan ju stanna qvar, men Gunnar ska’ ro mig hem. Du och Abra’m kan ju stanna qvar, vet jag, och gå omkring se’n. – Nej, jag vill följa med. – svarade Elin både tanklöst och tankfullt. Lenas vrede, ty det var verkeligen i en sådan, som hon nu talade, hade denna gång ej flammat opp af sig sjelf, utan bränn-Olle hade både antändt den och blåst derpå af alla krafter. Lena hade nemligen suttit och sqvallrat med några andra, redan ur dansen komna, halfgamla qvinnor och pigor, då Gunnar började den förtviflade dansen med Elin. Lena hade alldeles icke bemärkt dem, förr än Olle, halffull och ilskefull, som alltid, kom till denna sqvallergrupp, och skrikande och skrattande gjorde dem uppmärksamma på «den hiskeliga dansen».
Den sednare åter utgör en på de utländska bolagen, i stället för bevillning enligt 2:dra Artikeln, lagd beskattning, och skall, enligt förslaget, utgöras på bolagens bekostnad. Men ännu en skiljaktighet af väsentlig vigt förekommer emellan dessa algifter. Sjöassurance-bref ven karteras, om icke enligt författningens mening, åtminstone enligt den tillämpning, som under en lång följd af år lärer hafva gjort sig gällande, endast i de fall, all sjöskada verkligen inträffat och fråga uppstår om godtgörelse för densamma. I sådan händelse är den högre algiflen, jemförelsevis till skaöesländet, som erhälles, af ringa betydenhet. Algiflen å de utländska försäkrings-bolagen skall deremot utgå för hvarje slutad försäkring, då beviset derom utfärdas. Men oafsedt att jemförelse!) med sjöassurance-brefvens kartering således icke i förevarande läll förljenar det afseende, man derå velat fästa, förekommer, enligt Utskottets tanke, emellan de vanliga assurance-premier, som af utländska bolag betingas, och den beskattning man ansett böra dessa bolag påläggas, ett så uppenbart missförhållande, ali antagandet af denna beskattning, vare sig till 5 eller 2,j öre för 100 R:dr försäkrings-värde, oundvikligen mäste tillintetgöra möjligheten för dessa bolag alt vidare härstädes fortsätta sin verksamhet. Om denna kunde albrytas utan skada för allmänheten, sorn dock har behof af flera försäkrings-tillfällen, än de inhemska bolagen ensamme kunna erbjuda, inskränkte sig olägenheterna af beskattnings-åtgärden till den i allt läll nog betänkliga af en orättvisa emot de utländska bolagen. Nu skulle följderna, enligt Utskottets tanke, icke mindre hårdt träffa den inhemska affärsverksamheten. Det är allmänt bekant, och Utskottet belärar icke någon motsägelse deri, att brandförsäkringar (de ojemförligt mesta och för affärslifvet vigtigaste) betingas emot en premie af § ål R:dr per 1,000 R:drs värde i Usla och af lj å 2 R:dr per 1,000 R:drs värde i 2:dra klassen.
Att jag måste genom ett raisonnement leda mig lill meningen och ändamålet af detta Constitutions-Utskottets första Betänkande, härleder sig deraf, att jag icke deltagit deruti, då jag på vederbörlig permission vid dess alfattande var från Riksdagen frånvarande. Constitutions-Utskottet har vid återremissen emedlertid förklarat sig ega en annan åsigt af delta Betänkandes ändamål, nemligen att Constitutions-Uiskottet betraktade detta Betänkande icke såsom preliminairt eller såsom sådant, att Rikets Ständer vid denna Riksdag öfver den deruti framställda principfrågan kunde fatta beslut. Detta har för mig synts vara en uppenbar motsägelse, och det är emot denna motsägelse, som jag i första rummet måste mig reservera. Genom pluralitetens beslut försatt till en annan ståndpunkt af frågan, måste jag lemna hela min första nu nämnda åsigt, och derefter raisonnera ur Constitutions-Utskottets egen. Constitutions-Utskottet har således förklarat, att dess första Betänkande utgör ett definitivt Grundlagsförslag, som skall hvila lill nästa Riksdag. Dä jag antager detta, mäste jag anmärka, alt det hittills aldrig blifvit förnekadt eller ens ifrågasatt, alt ju Stånden ega rätt att göra anmärkningar emot alla delarne af ett sådant till nästa Riksdag hvilande Grundlagsförslag. Nu omfattar detta Betänkande 3:ne serskilda delar: i:o den ofvannämnda principen, eller den satsen, att Constitutions-Utslottets Memorial N:o JJ. 7 Jury-inrältning och Indi agningsmagt stå med hvarandra i sammanhang; 3:0 Indragningsmagteiis upphäfvande, och 3:o Jury-inrättningens ersättning genom Domaremagten. Stånden ega således ovedersägligen rättighet att ofver alla dessa Irenne frågor sina anmärkningar anföra, hvilka ConstitutionsUtskollet är pligtigt att upptaga, sammanjemka och, i vidrigt fall, till slutligt afgörande i förstärkt Utskott bereda. Men Constitulions-Utskoltet har det oaktadt vägrat att upptaga någon enda af de gjorda anmärkningarne, och detta är det, hvaremot jag i andra rummet måste mig reservera.
Majit i anledning af Advocat-Fiscalens i Götha HofRätt, Lagman Hedenst jernäs anmälda ansökning, om ersättning för förlorade Sportler, Väl funnit honom någon bestämd rättighet dertill icke ega, men dock, i anseende till förekomne särskilda omständigheter-, tillagt honom, så länge han berörde Advocat-Fiseals tjenst innehafver, en årlig gratification af 5oo R:dr B:eo. Under den aldra November samma år har Kolig], Majit derefter, vid nådig pröfning af frågan örn erfordeliga medel till aflöning och öfriga Utgifter för den nya Hof-Rätten, ehuru» enligt hvad Koljgl. Stats-Conloiret underdånigst upplyst, uti dess deli ioide föregångne April i ämnet afgifne Utlåtande, någre betyd lige besparingar å Riks-Statens Andra Hufvud-Titui för tillfället ej voro att påräkna, likväl» under öfvervägande deraf att 1290 Slat s-Ut skot tets Betcinkanden. denna IIof-Rätt först vid medlet af år 1821 lomme att sättas i verksamhet, samt att under tiden och framdeles större tillgång å berörde Besparingar möjligen kunde inträffa, i Nåder förordnat, att de årliga utgifter, som enligt blifvande Stat för den nya IIof-Rätten erfordrades, skulle lills vidare utgå af Besparingarne å Riks-Statens Andra HufvudTitul, och att i händelse tillgång derå skulle brista, Stats-Contoiret egde göra underdånig anmälan, då Kongl. Majit ville i Nåder besluta om ytterligare medel för ifrågavarande utgifter; utgörande dessa utgifter, enligt upprättad och af Kongl. Maj:t i Nåder faststäld Stat, 11,389 Jbdr 44 s^* 10 r:st> derunder begripne 12.54 Tunnor Spannemål samt 533 R:dr 16 sk. Hushyres-medel, hvilka, jemte hvad som erfordrats till Skrifmaterialiers uppköp och expenser, hittills blifvit bestridde af Andra Hufvud-Titulns besparingar.