Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo Yä Hofi. B orga re-Slån dels i protocolls-utdrag af' den 5 dennes gjorda inbjudning att biträda Vällofl. Ståndets fattade beslut att i underdånighet anhålla, det Kongl, Maj t måtte täckas i Nåder bestämma tiden för Riksdagens afslutande till någon dag, sednast den 17 nästinstundande Maj. Sedan Preste-Ståndet fått inhemta, att Kongl Maj;L vore sinnad hemförlofva Rikets Ständer å den dag uti instundande Maj månad, sorn Kongl. Maj:t, efter sin återkomst till Stockholm, kan finna för god!, att på grund af inhemlade upplysningar bestämma, så förklarade Ståndet, att det icke kunde ofvannämnda inbjudning antaga. S. D. Föredrogos i ett sammanhang Vällofl. Borgare-Ståndets och llederv. Bonde-Ståndets medelst protocolls-utdrag af den 7 och 5 dennes lill Med-Slånden gjorda inbjudningar art biträda deras vid föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtande, JN:o 83, i anledning af väckta frågor, dels om Biskops-embetenas indragning och dels om reglering af de utaf Biskopar ne innehafvande löneförmåner, m. m., fattade beslut, på grund hvaraf Borgare-Ståndet ansett Rikets Ständer böra i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit, efter Vederbörlig utredning af ämnet, täcktes vid nästa Riksdag till Rikets Ständer göra framställning, dels om och i hvad nion indragning af .Biskops-embeten må kunna verkställas, dels ock huruledes en förändrad disposition af ifrågavarande tillgångar må kunna för framtiden bestämmas, samt Bonde-Ståndet funnit den förändring i Utskottens förslag böra ega rum, att, med undantag af en Biskop i Upsala, en i Lund och en i Linköping, Biskops-embelena skulle vid nu varande Biskopars afgång indragas.
Antingen skulle lltsk:t, såsom nu skett, uttala den åsigt, att det anser att 1861 års revisorer haft orätt, eller ock vid behandlingen af 1862 års revisions-berättelse förklara att dessa sednares uppfattning af granskningsskyldigheten var rigtig. Men detta kommer ju på ett ut. Jag upprepar ännu en gång att jag ej lörstår, hvartill en återremiss skall tjena, utan anhåller jag om bifall till ifrågavarande punkt af Utsk:ts Betänk. Gr. af Ugglas, Ludvig: Ett par talare, Frih. Stjernstedt och Ilr Reutersvärd, hafva omnämnt åtskilliga skäl, hvarföre granskning af ifrågav:de räkenskaper icke blifvit gjord. Den sednare talaren har anfört ett, mot hvilket visserligen ingen anmärkning kari göras, det nemligen att revisorerne ej kunnat påträffa räkenskaperna. Detta förhållande är dock ganska besynnerligt. Hvad beträffar det som Frih. Stjernstedt yttrat, att revisorerne icke under den korta tid, de sammanvarit, hunnit att fullkomligt noga genomgå alla de räkenskaper, som Den 14 Jannari f. m. 129 sorn för dem framlagts, så finner jag det ganska naturligt. Det är, till följd af deli korta tiden, gifvet, att granskningen alltid skall blifva mer eller mindre knappband]';. Det är emellertid icke fråga härom; utan frågan, såsom enligt min tanka en högst vigtig principfråga, riirer sig kring, huruvida räkenskaper, för hvilka K. M. en gång meddelat décharge, kunna undandragas R. Sl:rs pröfning eller ej. Detta har af en annan talare, Hr von Koch, blifvit antydt, och har han tillika framställt, alt, 0111 anmärkning mot redan af K. M:s déchargerade räkenskaper skulle kunna tänkas, borde sådan anmärkning af Stats-Utsk:t göras; men huru skulle StatsUt sk: t kunna göra en sådan anmärkning, då räkenskaperna ej funnits att tillgå? Jag bestrider ålerremiss och yrkar bifall till ifrågavarande punkt af Stats-Utsk:ts Betänk. Gr. Mörner:
Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-V{sköttens den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 36, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkanden, N:o 10, i anledning af väckta motioner om nedsättning, ändring och förklaring i Kongl. Majrls förnyade Nådiga Taxa på Expeditionslösen den i5 Maji 1821, fann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla Betänkandet N:o 10, med den förändring, Utlåtandet N:o 36 innehåller. S. D. Å nyo föredrogos och bifölios Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 3 dennes på bordet lagde Betänkanden: N:o 37, om utfärdande af ett allmänt stadgande, angående val till Orgatiih, till F, St. Utdr. d. 5 Jan. 1835. nist; N:o 38, i anledning af väckt motion, om upphäfvande af i Cap. 8 §. i Kongl. Fiskeri-Sladgan den i4 November 1766; N;o 39, öfver väckt motion, om afskaffande af så kallade handklofvar. S. D. Aflslog Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets den 29 sistlidne December eft. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o 38o, öfver anmärkningar vid Utskottets Memoria!, N:o 3xo, angående utsättande af en praescriptionstid, inom hvilken de från Riksgälds-Contoret utgifne Creditsedlar böra till inlösen företes. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N-ro 176, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o i65, i anledning af så väl Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i 5 Cap. 1 §.
Utskotten föreslå, att arrendena skola få upphöra å Arrendatorernes sida, när Boställen afträdas till nya in - Den G November f. m. delningshafvare. Detta står ej i något sammanhang med deras ingångna contract. Då derigenom ingen förändring sker i arrendevilkpren, finnes ingen grundad anledning till arrendets upphörande. Utskotten föreslå vidare, att, om vid utarrendering af förfallna Boställen ingen Arrendator fås, Boställena skola öfverlemnas till indelningshafvaren. Ingen billighet ligger tili grund för detta förslag, att, när Bestället är förstördt, det skall öfverlemnas åt indelningshafvaren, ehuru Kronan och icke han utarrenderat det, för att af honom i sådant skick på korrt tid brukas. På sådan grund har StatsUlskottet ock afslagit en Officerares ansökan, att befrias från att emottaga -sitt förstörda Boställe eller njuta ersättning derföre, "emedan han sjelf bäst kunde sköta det” Det är ett fel i i8o5 års plan, att sådana möjligheter icke blifvit förutsedda och ersättning af Kronan derföre bestämd, men det synes mig hvarken billigt eller rättvist mot den lidande löntagaren att vägra det på det anförda skälet, att sä fordom icke skett. De Officerare , som vid unga år äro roade af landtskötseln, kunna genom andra utvägar vinna sin önskan, men deras antal är ganska ringa i jemförelse mot mängden, som ej har en sådan fallenhet, och just derföre utgafs i8o5 års författning. Man har tillika framställt, att den nu föreslagna anstalten skulle åstadkomma kärlek till fäderneslandet hos Befälet, likasom hos Soldaten. io6 Den 6 November f. m. Gustaf II Adolphs, Christinas och CarlX Gustafs långvariga och ärorika krig, som icke blifvit af sednare tiders öfverträffade, fördes, innan Indelningsverket inrättades, och utvisa, att Staten ej bättre kan försvaras af indeldta, än af utskrifne och värfvade Soldater. Dessutom är den sednare vid början af ett krig gemenligen att föredraga den förre, emedan den värfvade Soldaten vanligen är både mera härdad och mera tilltagsen.
Redan vid 1815 års riksdag väcktes förslag om dess afskaffande; och frågan har sedan, riksdag efter riksdag, varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Vid sista riksmöte vann den slutligen bifall, men med så ringa pluralitet, att K. M. icke fann skäl stadfästa beslutet. Går frågan nu igenom med större röstölvervigt, är jag förvissad att sanktion icke skall vägras. Man har här talat om den tidsutdrägt, som antagandet af Riddarh.-Utsk:ts förslag skulle åstadkomma. Denna sak är redan besvarad af föreg:de talare. Vi hafva ju dessutom flere val till förstärkta Utsk., der listorna upptaga långt flere namn än elektorslistorna skulle göra. Vi veta ju att sådana val dock gå ledigt för sig på en förmiddag. Jag kan då icke inse, hvarföre elektorsvalen skulle taga längre tid. En talare liar här gjort den förunderliga invändningen mot Utsk:ts förslag, att man bättre skulle känna sina bänkkamrater än 30 de mest framstående af R. o. Ad:s ledamöter. För min del kan jag icke fatta, hvarföre personer, som möjligen aldrig förr sett eller hört omtalas hvarandra, personer ofta 264 Den 3 December f. m. komna från rikets mest skiljda orter, bättre skulle hafva reda på hvarandra än på Riddarhusets utmark tåste personligheter, blott derföre att de händelsevis sammanföras på samma bänk. Här är ju icke ens fråga om personlig bekantskap, blott om ledamöters politiska tänkesätt och åsigter. En allmän regel är väl, att majoriteten, om den än icke bör förtrycka minoriteten, dock bör få gälla för majoritet. Att motsatsen med nuvarande bänkmansindelning lätteligen kan inträffa, är redan förut mathematiskt bevisadt. För öfrigt betryggas äfven minoritetens rätt att icke b. o. h. uteslutas, långt bättre genom Utskits förslag än genom det nuvarande förhållandet. Nekas kan väl ej att en elektorslista, framlagd för, af majoriteten utsedde, bänkmän, kan göras mycket mera exclusiv, än det vore möjligt, om den skulle framläggas för att af huset in pleno granskas.
Ungdomen undervisas i sång, gymnastik och vapenföring i likhet med de fullständigare läroverkens alumner i motsvarande klasser, hvarföre det synes vara billigt, att samma förmån beredes detta lägre läroverks ungdom i fråga om teckning och ritning, helst som det visat sig att lärjungarne qvarstadna vid det lägre läroverket betydligt öfver den tid, som erfordras för genomgående af de båda lägsta klassernas kurser. På grand af allt det anförda, får jag vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer täcktes för sin del besluta, att med en Kollega och en Ritlärare tillöka lärarepersonalen vid Ronneby lägre elementarläroverk samt anslå härtill nödiga medel. „ Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 8 November 1865. G. C. Witt. N:o 8. Af Herr Witt, G. C., angående åtgärder till städernas skyddande mot ödeläggelse till följd af krutexplosioner. De förskräckliga olyckshändelser, som på sednare åren inträffat i utlandet genom krutmagasiners exploderande, så väl som en och annan mindre olycka af dylik art hos oss, leda tanken på det särdeles vådliga deruti, att stora krutförråder finnas i närheten af folkrika städer. Såsom exempel härpå kan nämnas den stad jag har äran representera, nemligen Carlskrona. På ömse sidor helt nära staden äro krutmagasiner, innehållande så stora qvantiteter krut, att om det ena magasinet exploderade, skulle ovilkorligen, till följd af den starka lyfttryckningen och de kringflygande stenmassorna, äfven de andra magasinerna skakas i sina grundvalar, det uti dem befintliga krut antändas och följden blifva att ej allenast staden jemnades med jorden, utan äfven flottans dyrbara etablissement undergick en fullständig förödelse. Visserligen hafva nyligen åskledare blifvit uppsatta; men dessa kunna ej skydda mot den eld, som kan uppkomma på annat sätt än genom åskslag, t. ex. genom eldgnistor från förbifarande Motioner hos Borgare-Ståndet 1865-. N:o 9. 13 ångfartyg, vid tillfällen då magasinsluckorna stå öppna, för att vädra krutet.
Jag är herr Backman högst förbunden för den angenäma distraktion, vårt möte beredt mitt sinne, och hoppas att få se herr Backman hos mig i Götheborg. Mina samlingar torde intressera en sådan kännare som min herre. – Jag tackar. Jag har känt en stor åstundan att få komma upp till herr Hall och fröjda mina ögon med åsynen af alla de sköna föremål, hvilka herr Hall samlar i sitt praktfulla, åt skönheten och konsten helgade hem. Det Hallska museet är sannerligen en skatt, från hvilken ingen konstälskande götheborgsbo borde känna sig utestängd. Men då jag väl vet, att herr Halls sinne varit förgiftadt mot mig, har jag ej velat visa mig påträngande. Desto erkännsammare är jag för denna älskvärda inbjudan. John Hall blef med ens förnöjd och lätt till sinnet. Han hade bitterligen förtrutit obehaget af sin ställning som lånsökare på de stockholmska affärscontoiren. Han hade känt sig till den grad pinad häraf, att han nästan förglömt, att han var den rikaste mannen i det rika Götheborg, samme man, som kunde lyckliggöra kunskapstörstande och konstälskande människor genom att slå upp dörrarne till sitt museum och sitt bibliotek, och han var verkligen hjärtligen tacksam mot Backman, som påmint honom, att så alltjämt var förhållandet. Men han sade blott: – Ingen har förgiftat mitt sinne mot herr Backman. – Om det roar herr Hall, kunna vi ju gärna kalla denna någon ingen. Den tjocka paddans namn, som heter ingen, skall ej komma öfver mina läppar. Och nu följas vi åt till herr Sergels atelier. – Det göra vi. Detta är sannerligen den enda angenäma dag, jag haft under denna min Stockholmsvistelse. Men nu bär det snart hem igen. Min hustru har haft en lycklig tid häruppe hos sin syster och sina släktingar, men jag längtar ner till vårt Götheborg. Blott den här affären blir klarerad, skall jag oförtöfvadt vända åter. Ett par dagar senare infann sig Backman hos John Hall med den äskade summan, som enligt Backmans försäkran med den allra största lätthet blifvit anskaffad.
Nu rycker han mig i urkedjan, får tag i min rockknapp, och vrider knappen så länge omkring, tills han slutligen lossnar. Nu lagar han sig till, att bereda en annan knapp samma öde, och jag, så framt jag icke vill se min rock blottad på sina knappar, måste draga mig tillbaka och gör den sällsamme upptågsmakaren derigenom en stor fägnad. Men han vet genast råd: han griper efter en dame; hans hand invecklas oförmärkt i hennes hufvudbonad, och snart får man se lockarne, som pryda den sköna pannan, upplösta mellan hans fingrar och liksom utbjudna till salu. Ovanan, att alltför sorgfälligt dölja händerna i klädesplaggen. Flera löjliga sätt att hålla händerna och röra dem. Hit hörer en öfverdrifven gestikulation. Man inbillar sig kanske en, i den hyfsade verlden likväl okänd, grundsats, att hos en lefvande varelse måste allting vara lif, och bemödar sig derföre, att med hvarje ord tillika göra en åtbörd med händerna, som skall närmare uttrycka tanken. Men kanske är det också en qvarlefva från charlataneriets tider, då man satte stort värde på, att med händer och fötter gifva eftertryck åt det man sade, emedan det i sig sjelf hvarken egde kraft eller lif. Föredraget i sällskapslifvet fordrar alldeles ingen aktion, ty här är icke fråga om att väcka sinnesrörelse eller passioner hos de närvarande. Om aktionen här nånsin är nödig, så bör hon användas sparsamt och på ett passande sätt; men blir annars löjlig. Så skratta vi med skäl åt den, hvars händer oupphörligt måste blifva tolkar af hans ord; åt den, som, när han talar om hufvudet, om förståndet, om själen, genast far med handen åt hufvudet; som ej kan nämna orden kärlek, vänskap &c., utan att göra en rörelse åt bröstet, och vilja hemta sina uttryck liksom ur refbenen. Man vet icke rätt, hvad man skall tänka, när någon icke vet att säga något artigt, annorlunda än så, att han sticker högra handen bakom vestryggen, med venstra handen nappar i halsduken och svingar omkring med ena benet; eller, om han vill berätta något, dervid ständigt leker med urkedjan.
Utskottet tillstyrker alltså att Sone Perssons omförmälta förslag ej måtte bifallas. 3:o. Enär kronobetjeningen ej är bestämdt genom lag ålagd att, på for dringsägares begäran, tillställa gäldenär afskrift af Konungens befallningshafvandes utslag i skuldfordringsmål, har Sone Persson ytterligare hemställt, om icke en sådan skyldighet bör, medelst lag, fastställas. Men som ifrågavarande åtgärd är af enskild beskaffenhet, och kronobetjeningens tid ej alltid skulle vara tillräcklig för att i förevarande hänseende gå fordringsägare tillhanda; anser Utskottet sig hafva full anledning att jemväl afstyrka detta förslag. 4:o. Slutligen har Sone Persson yrkat att den i Kongl, förordningen den 11 December 1766 stadgade tid af tre månader, inom hvilken kronofogde, efter begärd verkställighet å utslag, bör företaga utmätning, måtte, såsom alltför lång, inskränkas till en månad. Detta förslag kan Utskottet ej heller tillstyrka. Om, å ena sidan, nu bestämda tid, hvarinom kronofogdarne, vid eget betalningsansvar, böra verkställa äskad utmätning, någon gång kan vara alltför lång; så lärer det likväl, å den andra, icke kunna förnekas att den förkortning motionären i denna del påyrkat vore både olämplig och obillig. Då man tager i betraktande de trägna och mångfaldiga göromål, som äro ålagda kronofogdarne, inser man lätt alt det icke ens skulle vara dem möjligt att inom den föreslagna tiden medhinna alla påkallade utmätningar. Kär ofvanberörde författning utfärdades voro kronofogdarnes göromål betydligt mindre, än de för närvarande äro, och ändock ansåg man sig då ej kunna inskränka ifrågaställde tid till mindre än tre månader. Man får nemligen härvid icke förbise den stränga påföljd, som en underlåtenhet i förevarande hänseende medför, och att lagstiftaren således måste göra det möjligt för vederbörande exekutorer att fullgöra sina skyldigheter; och då den föreslagna tiden dertill synes vara alltför inskränkt, föranlåtes Utskottet vördsamligen tillstyrka, att jemväl detta förslag måtte lemnäs utan afseende.
Ridderskäpet och Adeln har för ofta yttrat sin tanka om frihet i Näringar och han» del, att det nu skulle behöfva idisla beviset på, att ökad liflighet i afsättningen, ökadt värde på varan, ensamt kan i längden befordra en sund hushåilnings-principe. Jag vill derföre endast fråga dem, som befara skogs-öda genom lössläppt Trädvaruhandel: är det alldeles omöjligt, att här localisera? om i en del Orter en möjlig Skogsbrist befaras, kunna ej de särskilta Stadganden, som för dessa äro nödvändiga, intagas i de provinciella SkogsOrdningar, om. hvilka OeconomiseUtskottet särskilt vid denna Riksdag har föreslagit ? Något dylikt, nemligen att låta vissa Provincer få åtnjuta Exportfrihet, i fall man ej ville göra den ali - Den ax Maji 87 män, har äfven Herr Prosten Säve föreslagit. J*g tror det vara enligare med den rätta principen, att låta de särskilta Stadganden, sorn åsyfta försvåring och tvång, vara undantagna frän den allmänna regeln af frihet, och tror, att detta lättast uppgöres i sammanhang med de nämnda förslagen till provinciella Skogsordningar. Att vissa hamnar mäste, i anseende till Träd varuhandeln, blifva ansedde, såsom hö. rande till en annan Province ; att, till exempel, hvad som i Götheborg är contraband, bör bestämmas efter Wermelands, ej efter Bohuslän*, Skogsordning, det är tydligt. Betragtandet påminner om en annan uppgifven orsak till nödvändigheten af Trädvaiuhandelns inskränkning. Man säger nemligen, att de dyrbarare Skogseffecterna böra sparas till våra egna behof; ej genom af-alu lemnäs åt Utländningen, till hans nytta, spm det heter. Om å ena sidan jag medger, att flera skäl tala för detta påstående, synes å den andra, billigen kunna frågas: om icke en sund sats är drifven till ytterlighet, då man låter de dyrbaraste Bygg. nadsmaterialer ruttna obegagnade, eller då de förträffligaste ämnen till Storverksträd i förtid förstöras af sina ägare, emedan de ej kun* na sätta derå något värde.
Het är således icke mot den rationella riktigheten af de framställda satserna om räntans frihet, som jag vill yttra mig; men då man vill ändra en lag, som under sekler varit byggd på en helt annan grundval, än man nu anser vara den rätta, måste man ej blott noga tillse hvad inflytelse ändringen kan hafva på alla de förhållanden, som utvecklat sig under den gamla lagstiftningen, utan ock väl besinna, om ej ett nytt förslag af så genomgripande natur, som det ifrågav:de, ganska lätt kan föranleda att många förut ej anade förvecklingar inom aflarsverlden komma att uppstå, som sedan torde bli svåra att afhjelpa; och vid betraktande af allt detta, har jag kommit till den ölvertygelsen, att tidpunkten ännu icke bör anses vara inne för utförandet af ett så omfattande förslag, som det nu föredragna Betänk:t innehåller. Om man efterser beskaffenheten af den nuv:de penningeställningen här i landet, visar sig å den ena sidan att största delen af den industriella rörelsen förlägges med lanta kapitaler, och att det stora antalet af både jordbrukare och öfrige industriidkare äro i hög grad skuldsatte, samt att å den andra sidan penningeeller kapital-tillgångarne äro koncentrerade på jemförelsevis ganska få händer, samt att de stora allmänna kassorna och de privilegierade bank-inrättningarne, med Riks-Banken i spetsen, hufvudsakligen disponera öfver de kapitaler, som till utlåning på den inhemska penningemarknaden förekomma, och följaktligen der utöfva ett förherrskande inflytande, med hvilket inga enskilde, vare sig långifvare eller låntagare, förmå på något verksamt sätt konkurrera till räntefotens nedsättning, om dessa maktegande penninge-anstalter — såsom de, genom sitt ringa antal och sin exceptiönelt gagnande ställning, lätt kunna — vilja förena sig att fordra högsta möjliga ränta för sina utlåningar. Det finnes visserligen en gräns för denna möjlighet att hålla räntan hög, men den upphinnes ej förr, än, sedan den lånande allmänheten länge sökt rädda sig genom ökad skuldsättning, en våldsamt omstörtande afTärskris slutligen inträffar.
Prol. 1830 & 1831. 6 Sami., 1 Afd., 30 Hafl. 2 io Éanko-Ulskoltels Memorial, JH 77. hvud i afseende å Låne-kontorens enahanda assignering är eller varder stadgadt. dels ock näst efter förestående stadgande att i utfärdande Banko-Reglemente under serskild § intagas följande föreskrift: 4:o. Bolag, som i stad bildas, för att, utan rätt till utgifvande af egna tryckta eller graverade kreditsedlar eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva Bankrörelse, vare sig lill ersättande af upphörd Privatbank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, erhåller försträckning från Rikets Ständers Bank till nedanupptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen: a) Sådant Bolag skall, under namn af Filial-Bank, bildas genom aktieteckning och utgöras af minst tretio personer, hvilka, en för alla och alla för en, ansvara för Filial-Bankens förbindelser. b) Af teckningssumman erlägges minst en fjerdedel eller 25 procent i rikets gällande mynt. För återstående tre fjerdedelar eller 75 procent afgifve delegare till den af dem gemensamt utsedda
1,666 !2 — 8 Premier M-jorer, deribland i Tygmästare med dels indcldte dels penningelöner, uptagas öfwer Hus5 wud n 1,202 RO Bnico. 8,222 8^ Second Majorer Dw bland hwilkas anka! finnas sure wid Ca^ vallerie, uptageS öfwer hufwud u 665 R:d Z2 st. 5/ZZZ 16 sg. Capitainer med Compagnie, deribland z:ne wid Cavallerie och 5 wärsoe öfwerhufwud räknad! 666. Z2. * 9,ZZZ 16 — Z Regements Qwartermästare 3 ZOO 902 5Z Lienkenantcr nied Officers löner. deribland 7 wid Cavallerie, up. tagas öfwerhnfwud räknadt 3 122 R:d B^co 5,ZOO 11 Fendrikar med Officers löner 3 122 R:d 1,120 — 27 Eornckter, Fendrikar och Asju! Tcanspork 44.2ZZ Den 7 December. 501 Transport tanker med indeldre och Under» 44,2 ZZ r6 Officers penninge löner 3 7; R:d 2,025 iA Lrrncrler och Fendcikar pä Ep ira Stal med Under - Off cers dels illdeidie dels penninge löner 3 75 R:d 1,425 r 1 Subaltern Officerare utan löner. 6o Under Officerare dels med indel, ic o ls penninge löner ä 7; R:k 4.520 zg D:o utan löiier. Summa 52,i8Z l6 — Öfwer Civile Embetemän W,d General Befälet en Fält