Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fnllmägtige anse således det vara åt dem öfverlemnadt, att i detta hänseende förfara efter sig företeende omständigheter; och enär det visade sig, att understundom nära hälften af hela det å uppoch afskrifmngs-räkniug vid Banko-diskont-verket innestående belopp kunde disponeras, så att säga, af en enda vilja, hvilket förutsatte nödvändigheten att för denna räkning hålla större kassa, än sorn eljest varit erforderlig, samt derjemte förekom att vid den tid, då Fnllmägtige förstärkte handelsoch närings-diskont-fonden vid berörde verk, penningemarknaden befann sig i en tryckt ställning; så och med fästadt hufvudsak - ligt afseende å angelägenheten att kunna, derest Bankens ställning sådant påkallat, snart till Reserv-fönden återföra derifrån anvisade medel, ansågo Fullmägtige vederbörande Filial-bankers begäran om försträckning ej böra undanskjuta meddelandet af en utaf allmänna i'örelsens behof påkallad förstärkning af handelsoch näringsdiskont-fonden. 1 anledning åter af Herrar Revisorers yttrande derom, att allmänna rörelsen bättre befrämjats, derest anvisningar ne till Filialbanker skett å färre händer till högre belopp, tillåta Fullmägtige sig den erinran, att, genom de tillgängliga medlens spridning, flera orter inom riket af dem dragit nytta, än om allt lemnats till en eller två Flialbanker, ehuru det är obestridligt, att för aktie-egarne i dessa banker och för »allmänna rörelsen» i de orter, hvarest de voro ämnade att utveckla sin verksamhet, fördelen varit gifven om delningen uteblifvit. Enskilda bankernes ändamål borde väl hufvudsakligen vara att insamla ofruktbara kapital och utgifva dessa till näringarnes och industriens förkofran, och för ernåendet häraf erfordras i främ - 120 sta rummet, att Bankens förvaltning besörjes på ett sätt, som förskaffar den kredit hos allmänheten. På sättet för förvaltningen, men icke på förlags-kapitalets storlek torde således Bankens säkerhet vara beroende, emedan den på någon ort hopade kapitaltillgången ofta föranleder en improduktiv skuldsättning som kan blifva skadlig för orten och för den der förlagda Banken.
Det nu förnyade anspräket lärer sälcdeS härleda stg frän begrepet om billighet och rättwisa. Det är deremot allmänt kändt huru Ridberska» pct och Adeln med underdänigt afseende pä en wbrdad KonungS önskan, af wälwillja för sine mcdbröder och af sjelfmante oegennyttige tänkesätt, fränsagt stg alla uteslutande rättigheter sä längt att intet mera äterstär; wisse Säterierne tillhörande frioch rättigheter kunna, sedan Ridderskapet och Adeln ä besse cgendommar äfwen fränsagt sig ensamme besittnings rätten, ej mera anses säsom en Ridderskapet och Adelns uteslutande tillhörighet, och derom syneö Bonde,Sundet äfwen wara kun» 42Z2 Den 16 Octsber. kunnigt, dä det ej widare af cist ensamt begär Säte, nerius beskattande, utan nu mera anser det såsom en sak beroende pä Ständernas gemensamma beslut, hivartvid det hederwärda Srändet dock ädelmodigt börjat, att för stil del ä alla af dem ägande Säterier» Rä ock Rörs, insockne, utsockne, frälse - hemman och all annan helt och hältet eller till wist del befriad jord, ätaga sig Krono-, häll, och Reserve-skjuts sä i fred som krigstid pä enahanda sätt som dcsta skyldigheter af Skattc-hemman nu utgöras eller framdeles kunna kom, ma att utgä, med det wilkor att alle andre som af dylik jord äro innehafware i enahanda förbindelser ingä.
Den 29 Apirl f. m. 595 Dessa §§:r blefvo af R. o. Ad. bifallne. §. 52. Frih. Raab: I 52 §. har influtit åtskilliga detaljföreskrifter, huruledes pannrörel skall vara inrättadt m. m. Då Ulsk. skall uprätta en ordniDgsstadga, hafva några ledamöter funnit, att en stendel af dessa detaljföreskrifter borde lämpligast införas i denna ordningsstadga och för åstadkommande häraf anhåller jag om ålerremiss. Hr von Hartmansdorff: Vid §:ns 2:dra mom. anhåller jag att få göra följande anmärkn. Den här meddelade föreskriften kan i statistiskt hänseende vara uplysande; men hon synes mig nog inträngande på området af bränvinsbrännares rättigheter i fråga om de upfmningar de kunDa göra. Föreskriften är dessutom onödig, för att bereda Staten den skatt, honom tillkommer, enär denna utgöres efter tillverkningens rätta belopp. Jag anhåller följaktligen om detta mom:s uteslutande. Hr Hjärne: Jag anser l:sta mom, i denna § nödvändigt böra qvarstå, ty den der meddelade föreskriften är tillkommen för att underlätta kontroller, hvilken icke tillhör ordningsstadgan. Der stadgas huru redskapen bör vara beskaffad, så alt icke något underslef må kunna ega rum, och derföre anser jag, att detta mom. bör bibehållas. Vill man åter, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, borttaga andra mom. skall jag icke motsätta mig det, ehuru jag anser, att om det än icke är nödvändigt alt en anteckningsbok finnes, uti hvilken uptages inmäskningen och dess beståndsdelar, jag likväl anser att det bör finnas en bok som redovisar tillverkningsbeloppet, hvilken bör vara tillgänglig för kontrollören, på det att denne må se, om anteckningarne äro riktiga. Jag är således benägen att bifalla §:n, men anser man, att någon ändring kan ske i andra morn., skall jag, som jag nämnt, icke sälta mig deremot, endast föreskrifterna i l:sta mom. bibehållas. Hr Braunerhjelm: Då Frih.
Deremot erfordras beklädnad åt desse 43,200 man Beväring r efter den grund att klädnaden bör räcka 6 af; således erfordras 7,200 klädningar årligenå 18 R dr B-co, eller R.dr , . 129,600 Om denna calcul hiller prof, så följet deraf att 6000 vacancer bestrida excercice åt 43,200 man Beväring tiil full duglighet i fält. Man har vidare sagt mig, att bristen af befäl härtill utan serskild aflöning skulle hvad de lägre graderna angår kunna genom urval utur Beväringen till E-iter med vissa förmåner, under vilkor af 5 års tjenstgöring afhjelpis. Härigenom skulle väl, för att slutligen utföra detta exempel, indelta och värfvade arméen nedsättas från dess närvarande belopp 37j252j Deri 2g Febriiarii, till c . i : 31,352 Mati meft deremot en Beväring uppstå som voie jemngod med Stammen, och till belopp » . 43j-00 — hvarigenom Rikets krigsmagt till landa uppväxte till 743452 mm Skulle en ännu högre nummer verkeligeti erfordras, så synes gerom ytterligare förvända ling af 3000 man Stamm, en Beväring å 21,600 ihan kunna hållas i exercice, hvadan ofvanstående styrka kunde ökas med ytterligare 18,600 man och således uppgå till 93,000 man. Om detta allt är sanrit och rätt, hvilket till sakkunnoga mäns pröfning vördsamt öfverlemoas, så följer deraf att alla de omkostnader som nu årligen användas på Beväringens beklädnad och exercice kunna besparas» Den fråga möter vid denna idés utförande till sådan vidd, huruvida stammen härigenom kommer uti ett rigtigt förhållande till Beväringem Om nu indeldta Infanteriet utgöt Omkring 23,500 man samt värfvade Infanteriet^ .
Inteckning gemensamt med annat hemman för annan icke utsökt skuld, så stor delaf LagUtskottets Betätiknnditt. 128I samma skuld innehölls af Köpeskillingen för det förstnämnde, som efter jemförelse af Hemmanens Taxeringsvärde kunde derpå belöpa; och har Herr Ehrenborg begärt att Lagutskottet genom återremiss af Betänkandet måtte sättas i tillfälle yttra sig, hvilkendera af dessa begge alternativer må anses bäst uppfylla ändamålet, eller, om de begge förkastas, huru de anmärkte oredorne måga lämpligare på annat sätt kunna förekommas. Herr Grefve Spens, C. G. har jemväl uti Skrifteligt anförande till Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocoll utförligen sökt ådagalägga, att 18 §. uti 1818 års förordning om Inteckning i fast Egendom lägger betydliga binder i vägen för en Borgenär som till lättande af möjlighet för sin Gäldenär att utreda sig och tillåta lossning och försäljning af en del af panten, samt på andragne skäl föreslagit, att 18 och 19 §. §, uti förenämnde förordning måtte utgå och i det stället en samfälld §. införas af denna lydelse: År Inteckning sökt eder beviljad uti flere fastigheter utan att uppgifvet är, fpr hvad del deraf hvar och en särskildt häftar, och sökes å samma tid eller sednare Inteckning uti den ena eller andra Fastigheten enskildt , varde i sddant jall ingen af de sokte Inteckningarne hevi jad, förr än den enskilda fastighetens värde, i fSrhdllende till de samfäldt pantsattes blifvit af Domstolen, antingen efter alla vederbör andes åsätujande, eller efter skedd värde - 1282 LagUtskottets Betånkanden. ring fast stiihl, och anteckning derom a huf• Vild skrift en skeft. Till rättelse för alin fr anim deles meddelande betyg öfver Inteckningar nes beskaffenhet, åfigge Domaren , att förhållandet härmed i InteckningsProtocollet införa , och lände det sedermera till efterrättelse vid tvister om beta/ningsrätt. Vill Innehafvare af den gemensamma
Jag ber blott att få nämna, att just vid konkurser måste det väl snarare vara en förmån att få den saken så tyst och stilla upgjord som möjligt är. För min del kan jag icke annat än tillstyrka bifall till förslaget. Hr Olivecrona: Hr Printzensköld har såsom hufvudsakligt skäl för sin begäran om afslag på hvad det föredragna Betänkit innehåller angående upphäfvande af R. o. Adis forum privilegiatum i konkursmål anfört vådan af den bristande kontroll, som skulle upstå i afside på kännedomen om en adelsman, sorn ville vid riksdag sig infinna, befunne sig i konkurs-tillstånd eller icke. Om detta vore det enda skälet för bibehållande af forum, tror jag att det icke kan ega mycket att betyda. En kontroll i detta afside kan lätt vinnas genom ändring på annat håll, t. ex. såsom här blifvit föreslaget, att underdomstolarne skulle till vederbörande advokat-fiskaler i Hofrätterna insända upgifter på alla adeliga cessionanter, hvarefter advokat-fiskalerna skulle meddela detta åt Riddarh. Direktionen. £n sådan kontroll synes mig vara alldeles tillräcklig. För öfrigt har af Hr Printzensköld blifvit ifrågasatt, huruvida uphörandet af R. o. Adis forum privilegiatum har med konkurslagen att göra. Såvida det är nödvändigt, att i en konkurslag bestämma, hvilken domstol, som skall uptaga och behandla sådana frågor, lärer det väl också vara nödvändigt, att införa ett dylikt stadgande, och Utsk:t har således icke kunnat undgå att i ingressen framställa förslag om uphäfvande af Adelns forum i detta fall. För öfrigt instämmer jag helt och hållet i den del af Gr. Sparres anförande, som rörer de svårigheter, hvilka upstå så väl för frälsemannen sjelfva som för borgenärerna, då de skola i en främmande och aflägsen ort bevaka sina fordringar. Jag är följaktligen af den tanken, att upphörandet af R. o. Adis forum privilegiatum uti ifrågavarande hänseende icke kan vara någonting, som för Ståndet är menligt, utan tvertom ledande till dess gagn och fördel. Hr Printzensköld:
men endest om särskilta Fylleriböter, enligt Kongl. Förordningen den 17 April 1733 borde ega rum. 3:0 Att Kongl. Förklaringen af den 33 Martii 1S07, 43 §. 16 Mom. innehåller, att, med Gudstjenst, hvarom talas i 3 Cap. 4 §., begripes sjelfva den förrättning, då Församlingen samt vederbörande Prest sammanträdt 6amt dervid med bön, sång eller predikan begå sin andakt; begår åter någon omförmälde förbrytelse i Kyrka vid något annat tillfälle eller då Gudstjenst ej hålles, ligge i tväböte emot hvad Lagen å slika förbrytelser eljest utsätter. Har sistnämnde förbrytelse skett å Söneller Helgedag , medan Sabbaten ännu är inne, vare dessutom förfallen till böter för Sabbatsbrott efter 1 §. i detta Capitel. Detta stadgande synes mig tydligt ådagalägga , att Sabbatsbrotts-böter endast ega rum i sistnämnde händelse, eller då det svårare i 3 Cap. 4 §. utsatte ansvaret för Sabbatens ohelgande ej inträffar. tamt 4 §. 3 Cap. Missg. Att Kongl. Förordningen mot fylleri och dryckenskap af den 24 Augusti 1813, sed*n den stadgat ansvar för fylleri i allmänhet och itercrade sådane förbrytelser, vidare i 2 §. 3 Mom. väl innehåller, att 3 Cap. 4 §. Missgernings-Balken bör tillämpas dessutom för fylleri i Kyrkan, men ej att vid sådant tillfälle de i 6 §. af samma Capitel stadgade S.<bbatsbrotts-böter jemväl skola ega rum. y:o Att i händelse Sabbatsbrott? böter borde tilläggas det i 3 Cap. 4 §.
Creutz1 motion inkommit så sent, emedan jag har speciel erfarenhet deraf, att en motion, som blef sednare aflemnad, redan blilvit för lång tid tillbaka behandlad. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag är förekommen af Gr. Hamilton och afstår sål. från ordet. Hr Cederschiöld, Fred. Au g.: Utsk:ts förevarande Be tänkande grundar sig hufvudsakligen på den satsen, att den kateketiska formen för religionsundervisningen skulle vara den lämpligaste. Då äfven jag är en slags folklärare, torde det tillåtas mig att i största korthet uttala min erfarenhet rörande denna fråga. Jag har nemligen funnit den svåraste upgift vara att vid undervisningen öfvervinna den från barndomen inrotade benägenheten för utanläsning. Så länge lärjungarne icke frångått detta sätt att in - 564 Den 18 Februari f. m. hemta undervisningen, har jag icke funnit möjligt att bibringa dero någon verklig kunskap, något lefvande begrepp; och det är först sedan jag lyckats förmå dem använda tanken, som det stått uti min magt att af okunniga menniskor bilda praktiskt dugliga personer. De som någon gång hedrat mig och mina föreläsningar med sin närvaro, kunna bevittna sanningen af dessa mina ord. Jag tror derföre att den värsta formen för upfostran är den uti gifna frågor och svar, ty lärjungen vänjer sig då att fästa sig vid ordet allena och, vid den minsta afvikelse från den vanliga frågan, så är han bortkommen och sedermera kan han icke tillämpa det inlärda. Om detta är händelsen i afseende å en så praktisk vetenskap, som den, med hvilken jag, till följd af mitt yrke, sysselsätter mig, så är naturligt att denna sanning skall göra sig ännu mer gällande, då fråga är om en sä abstrakt vetenskap som religionen. Huru är det möjligt att inhemta den genom vissa frågor och svar?
Herr Baron Cederström Jacob Riksens Ständer hafva icke kunnat uti någon dess Skrifvelse gifva anledning till något som varit ineonstitutionelt eller till öfverträdelse af Grundlagens Principer. Herr Biskopen Doctor Faxe instämde med Herr Biskopen Rosenstein och Herr Borgmästaren Kjellander. Herr Kammar herren Silverstolpe ansåg sig ej äga nog kunskaper i Financer för att bedömma sjelfva saken, men fann en underlåtenhet deri att Tull Directionen eller något annat Publikt Werk ej blifvit hördt. För öfrigt trodde Herr Kammar herren det vara nödigt att Constitutions Utskottet innan det utlåter sig, med säkerhet inhämtat att samma tillåtelse som beviljades Götheborg blifvit förnekad andra Städer, som derom ingifvit underd: ansökningar. Begärdes och lades på bordet, jemte Protoeollerne af den 23. Februari 1813, som dermed ägde gemenskap. De vid Protoeollerne för den 15. September och 27. Martii och 7. September 1814. gjorde anmärkningar förföllo. Protoeollerne för d: 18. och 25. Januarii och 1. Februarii innevarande år, angående Östersjö Compagniet. Herr Baron Cederström, Jacob ansåg anmärkning härvid äga rum, emedan östersjö Compagniet vore att anse som ett Monopolium, så länge Product Plaeatet ej blifvit uphäfvit och rättigheten att uplägga Östersjö varor för alla ej var tillåten. Doctor Wijkman kunde för sin del ej anse detta Compagnie som Monopolium då det står hvar och en fritt att deltaga deruti, men hade det ej varit så, hade Compagniet kunnat anses som Monopolium. Herr Professor Munk af Rosensköld. En fråga är om ÖstersjöCompagniet är nyttigt, en annan om det är ineonstitutionelt. Om 624 Den 7 Juni 1815 förra frågan tillstår jag, att jag ännu icke hunnit stadga min öfvertygelse. För min del anser jag Compagniet vara det sednare eller inconstitutionelt, då det blifvit
Direction, hvadan dess upphörande må anses erfordra Kongl. Maj:ts Nådiga medgifvande, samt med afseende jemväl å de inom 3:ne Riks-Stånd framställde yrkanden, tror Utskottet sig böra hemställa, att, i händelse af bifall till Utskottets förstberörde tillstyrkan, uti den förut föreslagne Skrifvelsén må utsättas, att Rikets Ständer i underdånighet anhåilla, att den af Ständerne beslutade indragningen må af Kongl. Maj:t i Nåder bifallas. Beträffande öfrige erinringar, som, på sätt här förut omnämnes, blifvit framställde; så anser Utskottet det vara uppenbart, att den utdelning af redan bestämde brudgåfvor, hvarom Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift skulle begäras, bör ega rum, i öfverensstämmelse med gällande Reglemente och att vidare förklaring i detta hänseende således icke å Rikets Ständers sida erfordras; och dä yrkandet, att Utskottet nu borde till närmare utredande upptaga frågan om Nummer-Lotteriets tjenstemäns rätt att å Indragnings-Staten bibehålla nu innehafvande löne-förmouer, endast uti ett af Riks-Stånden blifvit framstäldt, har Utskottet funnit sig böra vidblifva sin förut yttrade åsigt, att denna fråga, äfvensom frågorne om anslag till Seraphimer-Lazarettet, i stället för nu åtnjutande ersättning för öfverlåtelse af dess Lotteri-Privilegium, samt om disposition af Lotteri-Verkets hus och öfriga tillgångar, lämpligast höra blifva föremål för utredning och pröfning, sedan Inrättningens upphörande först blifvit afgjord. Det förut afgifne yttrandet i anledning af förslaget om inrättande af ett Glass-Lotteri varder af Utskottet å nyo åberopadt. Bilt, till R, St, Brot. 1840. -4 Sami, i Afd, 2 Band, 2 Haft, 2 10 Stats-Utshottets Utlåtande , N\o 206, Härigenom anser
Staten öfverförde en dél af de på Allmänna Indragnings Staten och g Hufvudtiteln odispoqerasle och be* sparde Indelnings-rentor och Spannmål, hvilka förut såsom utgift varit upptagne. De, enligt 60 §. af Regerings-formen, 1 egenskap af Bevillning Stats-Verket tillslagne Tull-, Post , Chartte - Sigillatte och Husbehofs Bränvin? „ brännings-medel, voro uti 1812 års Riks-Stat upptagne och beräknade till 1,987,349 R:dr 14 sk, 5 r. Banco. Sorn Riksens Höglofl, Ständer uti denna beräkning nu icke gjort någon förändring; så äro de till enahanda belopp uti den nu projecterade Riks Staten upptagne. Mert sorn Stats-Veriéis ofvanberörde så ordinarie, som i egenskap af Bevillning inflytande inkomster icke äro tillräckliga till bestridande af Stats-Verkets af Riksens Höglofl. Ständer nu fastställda utgifter; så hafva Riksens Höglofl, Ständer till Statsbristens fyllande af allmänna Bevillnirigen anslagit 1,150,000 R:dr årligen till nästa Riksdag, hvilka komma ifrån nästa års början att af Riksgälds-Contöiret till Stafs-Contoiret uppå skeende reqvisition utbetalas, Totala 1252 Den i4 Juli. Totala beloppet af de Stats-Verket till Statsutgifternas bestridande af Riksens Högloil. Ständer -vid denna Riksdag anslagna inkomster och som uti Riks-Staten upptagas blifver således: Ordinarie Inkomster - 1,687)42 o: 26, 7. Tull-, Post-, Chartae-Sigillatseoch Husbehofs Brän vins-Brännings-medel 1,987,349: 14, 5> saint Bidrag af Allmänna Bevillningen till Statsbristens fyllande - -1,150,000: Tillsammans 4,824,76g: 41,— Men om Riksens Höglofl.
1 allmänhet grunda lagarna sig aldrig på etiska förhållanden, men de understödja dem, och detta eger rum här. Vidare säger Utsktt: »der åter förhållandena inom famil - en 13 Maj e. m. 353 familjerna äro hvad de böra vara, der kan ock ea fader eller moder vara viss att öfver sin dotters beslut i förevarande hänseende utöfva ett inflytande, vida större än lagen kan medgifva». Hvad berättigar Utsk:t att säga, att, om lagen i detta afseende icke gifver åt en fader någon makt, så kan han vara viss att på sin dotter utöfva ett större inflytande, än om lagen tillerkänner honom det? Detta kallar jag en fras. Hvar och en, som känner hjertats böjelser och den benägenhet, som en qvinna har att tro den om godt, vid hvilken hon fästat sig, han vet också att det händer ganska ofta att råd, förmaningar, varningar, bevisliga uppgifter m. m. äro fruktlösa; dermed uträttas ingenting, och vi veta likväl att nu för tiden, kanske mer än någonsin, sedan en viss halfbildning och förfining utsträckt sig äfven till de gröfre bedragarnes klass, bedragare uppträda icke sällan och tillvinna sig qvinnors hjertan. Det är icke mer än ett år sedan en histo ia gick omkring land och rike angående en förrymd korrektionist, som, under uppgift att vara en doktor vid namn Ekström, hade innästlat sig i en familj och tillnarrat sig dotterns kärlek. Om nu ett sådant läll inträffar och lädren, hysande en misstanke om bedragarens heder och ära, vill lägga hinder i vägen för giftermålet, bör då lagen förvägra honom ett ord i detta afseende? lag tror att hvar och en, som har någon erfarenhet om i hvad ställning en målsman befinner sig, då en mö, som står under hans värjo, önskar att ingå en äktenskaplig förbindelse, väl vet att en giftoman betänker sig två gånger, innan han säger nej; och hvar och en, som har hjerta, vet att hans ställning, då han blir nödsakad att uttala detta nej, icke är den behagligaste; men, om någonsin hans samvete skulle bjuda honom att säga nej, bör då lagen förhindra honom att sålunda åtminstone uppskjuta en dotters olycka?
Så t. ex. får en i stad bosatt ofrälse man, vid ägtenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men om han sedermera flyttar på landet elier kommer i adeligt stånd, eller använder hustruns penningar till inköp af lands-fastighet, förökar lian, i hvartdera af dessa fall, sin giftorätt från hälften till två tredjedar, eller om han köper lands-fastighet och gör skuld för att betala densamma, och det sedan icke kan visas, hvarifrån skulden härleder sig, måste hustrun vidkännas halfva skulden på samma gång, som hon blott får åtnjuta en tredjedel af valutan. Hvad åter beträffar frågan om skillnaden i arfsrätt, så måste man, för alt riktigt bedöma denna fråga, eftersinna upphofvet till en dylik skillnad. Tänker man sig tillbaka till de tider, då eganderättens öfverflyttning genom arf först uppkom, så finnér man, utan svårighet, hvaiföre qvinnan i denna del blef vanlottad emot mannen. Hvarken erkändes då hos henne den sjelfständighet, som förutsattes såsom vilkor för rättigheten att dela egendom med andra, eller var sjelfva egendomen hos de folkslag, som ännu icke hade fästat sig vid jordbruk, af sådan beskaffenhet, att den kunde af qvinnan begagnas. Hos dem åter, som hade jordbruket till lmfvudnäring och hos hvilka egande-rätt till fast egendom, i följd deraf, var införd, ser man den grundsats nästan allmänt antagen, att jorden borde bibehållas inom slätterne eller, rättare sagdt, hos de familje-medlemmar, som buro slägtnamnet. Det var då nödigt, att endast sönerne ansågos för arfvingar lill jorden, emedan, om den äfven hade tillfallit dötlrarne, den skulle genom deras giftermål hafva öfvergått till personer af andra slägtnamn. Tvifvelsutan igerifinnes här - Expeditions-Utskoltets Förslag till und. SkrifvelsCj N.-o Ii3. »79 uti hufvudskälet, hvarföre döttrarne voro så länge uteslutna från arfsrätt med sönerne här i norden, der qvinnans värde eljest var mindre misskändt, än i många andra länder.