Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår Friherre Staéls anmärkning, har Utskottets tanke ej varit att bestrida hans mening; men det har ej tilltrott sig att afgifva yttrande hvem det tillhör att bestämma det reglementariska af Tullverket. Beträffande Herr af Stenhoffs långa yttrande, hade han kunnat spara sin möda, om han lcänt att Utskottet beredt ett utlåtande i samma ämne, som innan kort lärer inkomma. Utskottet har ej kunnat föreslå Tullbevakning öfver hela Riket, utan blott till en del. Tians Excellcnce Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Betänkandet, med den af Friherre Staél von Hollstein gjorda reservation. Ropades Ja och några få Ne). Friherre Staél von Hollstein: Herr Ordföranden i Utskottet har väl förklarat, att meningen icke varit att bestrida min tanka rörande Ständers rätt till Tullverket, blott rörande det reglementariska; ^ dessa båda delarne kunna likväl icke skiljas åt; då Tullen är förklarad för Bevillning, och då det är Riksens Ständers pligt att, till Den 27 Juli e. m möjligaste mindskning i sina Gommittenters bordur, begagna denna resource på bästa sätt: föijer deraf alltså att hela styrelsen hörer dem till, annars erhålla de ju icke större summa än den man vill efter behag tilldela dem. Man bevisar ofta kraftigt och absurd», jag vill denna gång nvtija detta bevisningssätt: 0111 en Konung skulle villja Sfi som en pension till någon gynnad person gifva en plats i TullDirection med 3 å 4°oo Riksdalers inkomst, och sidan nådebevisning skedde åt 100 personer, förlorade StatsCassan härigenom 3 å ^00,000 R:d. Häraf lärer inses att då inkomsten tillhörer Ständerna, äfven sättet att bringa den till högsta belopp måste af dem bero. Herr Printzenschöld föreslog, att Betänkandet kunde afslås. Herr LandtMarskalken trodde det tankarne lättastskulle förena sig om beslutet fattades i enlighet med Friherre Staéls mening. Herr af Stenhoff:
Ty ingen har, skrifver hon, bestridt kvinnans rätt att sköta sjuka och att hon nu gör det offentligt, i stället för endast enskildt, betyder intet för hennes verkliga frigörelse. »Men låt en kvinna endast försöka frigöra sin egen personlighet genom att gå en tum från den trampade vägen, då kallas detta icke längre frigörelse utan fräckhet och dock äro sådana försök mer nyttiga för mänskligheten än alla världens bandager!» Elisabeth Barrett Browning angaf med dessa ord den enda djupa synpunkten på kvinnosaken: den, att hvar enskild kvinnas individuella frigörelse är oändligt mycket viktigare, än kvinnornas kollektiva frihet genom nya rättigheter. Och ehuru hon själf var den enda kvinna, hvilken – då hon skref de ofvan anförda orden – af samtiden ställdes bredvid George Sand, var och förblef hon lika viss att kvinnans högsta begåfning ligger inom känslans, icke inom skaparkraftens område. Det är denna grundtanke, hon åskådliggör genom Aurora Leigh. Hon har för sin hjältinna haft en bestämd förebild, nämligen Corinne. Liksom denna är Aurora barn af en engelsk far och en italiensk mor och därigenom har Elisabeth Barrett Browning, utan att hämta de yttre dragen ur sitt eget lif, fått tillfälle att i sin dikt sammanställa båda sina fosterland. Det är egendomligt att ännu en gång denna förening af England och Italien förekommer i den nyaste kvinnliga litteraturen, nämligen hos Annie Vivanti hvilken, född och uppfostrad i London, har en italiensk far och skrifver på hans språk. Som Corinne är Aurora Leigh född i Italien och älskar detta land som sin själs hem, medan hennes uppfostran – under trycket af det engelska lynnets sämsta förträffligheter – för henne som för Corinne gör faderns land till ett fängelse. Liksom Corinne går Aurora Leigh sedan sin ensamma väg och når sitt mål som diktare, under det att hon förfelar det som kvinna. Men icke ohjälpligt som Corinne. Ty hon och hennes kusin Romney Leigh återfinna hvarandra, ehuru de i den första ungdomen skildes emedan hon, helt upptagen af sina diktardrömmar, förbisåg hans kärlek och emedan han, upptagen af sina samhällsreformatoriska ideer, förbisåg hennes rätt till full utveckling af sin individuella begåfning och af hennes geni sökte endast en hjälp för sin egen lifsgärning.
Då Herr Mannerstam fästat sig vid mitt yttrande om nyhetsbegär, får jag förklara, det jag med detta uttryck ej menat den som älskar, att höra och läsa nytt, utan den Dun 29 Maji. 615 som vill hafva allt nytt, sorn vill förändra , omskapa allt, som vill omstörta alla gamla former, endast deriöre att de äro gamla, som i desse af seklers erfarenhet godkände och hel-^ gade bruk biot^ser åldrige, förderflige, missbruk, men äter i alla nya öfverspända nyhetsidéer högsta fullkomlighet. Sådan var min mening, och jag anhåller, att denna förklaring må i Protocollet få inflyta. Grefve Mörner, Carl Stellan; Jag har förut under denna Riksdag yttrat mig emot publiciteten, och jag hyser ännu samma öfvertygelse. Jag tillstyrker derföre bifall af Betänkandet, och tror, att Ridderskapet och Adeln ej skall misstaga sig, om Ståndet lemnar detta bifall, då Ståndet i 140 år varit utan en sådan publicitet, och Banken likväl tilltagit i styrka och soliditet. Det är väl sannt, att, då denna fråga förevar under öfverläggning vid 1815 års Riksdag, flere af Ridderskapets och Adelns medle minar yttrade sig för sedelstockens upptäckande, men jag tror, att en sådan mening ej bör nu lägga något band pä oss, att icke äga en annan öfvertygelse. Grefve Spenn, Carl Gustaf: Man har tält om bifall till Utskottets Betänkande, jemte anmodan till Utskottet, att till nu instundande finance-reglering underrätta Riksens Ständer om Bankens sedelstock enligt si ta årets bokslut; andra hafva yrkat bifall på Presidenten Schultzenheims motion, som ock egentligen ensamt rörde sedelstockens^ publicerande, 6\6 Den 29 Maji. huru med tillägg af periodiska til!l\ännagif.? vanden. Två Stånd hafva antagit Utskottets Betänkande, och det säges oss, att således ingenting mer står att vinna.
Vid skrifning maculerade. Summa. Ständers Herrar Revisorer vid sammanträde i Banken den 4 December 1843. S. D. Herr Prosten Sandberg hegärde ordet samt uppläste och till Protocollet aflemnade följande anförande: ”Då jag Lill alla delar instämmer uti Räkenskaps-Afdelningens förslag till Revisions-Berättelse, angående förvaltningen af Banken och Tumba, anhåller jag, som var frånvarande, då förslaget inom Afdelningen antogs, att till Protocollet få anföra och utveckla några ytterligare grunder, som föranleda mig att biträda detsamma och tillika dervid göra åtskilliga tillägg. Under Revisionen af Slats-Verkels räkenskaper, har jag hiträdt eller för anledt anmärkningar vid allt, som jag kunnat förstå och som förekommit mig mindre riktigt eller mindre väl hushålladt. Jag hade väl hört, att förhållandet härutinnan ej skulle vara mera prisvärdt i Bankens administration, men jag trodde det icke, utan tänkte att Rikets Ständer, hvars enskildta medlemmar ganska val känna fattigdomen i Landet, lära väl vid sina egna Verk och Inrättningar iakttaga den strängaste hushållning, så att dervid ingenting kan klandras. Jag styrktes ock häruti af föregående Banco-Revisions-Berättelse, som i detta hänseende icke innehåller något anmärkningsvärd!. Men det behöfdes icke långvarig granskning af Bankens och Tumba Pappers-Bruks förvaltningskostnader, förrän jag öfvertygades om motsatsen, och det till en grad, som öfverträffade all förmodan. Man kan väl härvid invända, att det är ett annat förhållande med andra Siats-Verkets inrättningar. De underhållas af O omedelbara skattebidrag och med folkets penningar, heter det, skall man hushålla. Men Banken har en stor räntevinst, som är Bankens egendom och om, för dess administration och öfrige tillbehör något rundligare kostnader användas, så blifver i alla fall den behållning ganska betydlig, som kommer Staten Lillgodo. Hushållningen här är likasom hos en rik Bankier eller Capitalist, som vinner mycket penningar och derför ej behöfver lefva så sparsamt, som Embetsmannen på sin lön. Men jag kan för min del icke obetingadt antaga denna åsigt. Saken har äfven en annan sida.
Friherre hamilton, Larl, Utbad sig, at säsom Ordförande för Beswärö och Oekonm miä-Utskottets Berednings-Utskott fä nämna, at Herr til Utskottet remitterade Memorial, redan genomgått denna Berednings pröfning, och kommer nästa gäng Utskottet in Pleno samlas, at der föredragas, hwarefter Utskottet utan twifwel snart skall finna sig i ständ, at med sitt Betänkande til Riksens Stander inkomma. Här - Z76 Den 21 Julik. Härefter upläste Herr ^'oräenstolpL, följande anförande til Protokollet: Dä, i följd af det rättmätiga, oinskränkta förtroende Ridderskapet och Adeln bordt äga til wär nuwarande Konung, som allt frän födseln warit en redlig och pälitelig Swensk, det Han ock sedermera ofta i farans stund, med risque af sitt lif och lugn, bewisat, Ridderskapet och Adeln genom bifall beswarat den af Kongl. Mast til ett förnpadt, men til Sin origine ömande wedermäle af Desi Landsfaderlig» omsorg för Swea Rikes samtelige inbyggare och til befästande af deras framtida sällhet samt Rikets sjelfständighet, framställde Nädiga Proposition rörande Suecesiionen, som Kongl. Majk efter förutgängen öfwcrläggning med Riksens Ständers Ombud uti Hemliga Utskottet, förleden Lördag i Räder strikteligen behagade genom Desi Hof-Canzlcr, Riksens Ständer meddela , tror jag det wara rätta momentet at i ödmjukhet erindra Nidderflapet och Adeln samt de öfrige Respective Med-Ständcn om något, hwilket jag, för min del / såsom gansta betydande genast anmärkte, wara troligen förgätit uti formaliteten wid Eppeditions-sättet af Konungens npsinämnde proposition, men hwilket jag ansett mig af fullkomlig, underdänig oskrymtad tillit til Kongl. Majus Person, böra ända til nu förtiga, pä det Kongl. Maj:t
Til förekommande af oskick som gossar öfwat i läkt-trappen, och äfwen å läktarn, förordnades Michaël Tannberg til läktwaktare, samt förelades dem en söndags stockstraff, om de widare med en sådan osed beträdes. 4. Erindrades, at folket strax wid sammanringning böra gå in i kyrkan, och icke uppehålla sig på kyrkowallen, och i soknestufwan, til dess gudstjensten begynts, wid wite som deremot förr blifwit utsatt. 5. Förmantes sockneboerne, at ej, som en del plägat, stadna qwar, söndags och helgedags aftnar, uti Häste, och föröfwa dryckenskap, wid förr pålagde witet, 2 d:r s.m:t, både för wärden, och gäst. 6. Del af fattigcassans medel bewiljades gl. pigan Carin Pärsdotter i Kjälabacken och gl. [?] Nilsson i Ås, samt 1/2 lott emot desse och andre fattige bifölls til gl. enkan Märeth i Trolls[?] åsen. Härwid gjordes dock föreställning, om icke någon del af de fattigas egendom, wid deras död, kunde tilslås fattigcassan, på det den måtte ega desto bättre bestånd. Hwarpå både berörde, och andra närwarande fattighjon samtyckte til, at en fjerdedel af deras qwarlåtenskap skulle tilfalla bem:te cassa. De frånwarande fattiges mening härom skulle inhämtas wid nästa utdelning. 7. Anders Andersson i Kjälen waldes til sexman i stället för Pehr Jonsson derstädes, som begiärde afsked. Widare war ej at påminna, utan anbefaltes alla Gudi. Aspås 5 augusti 1770 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 131, ÖLA. I Aspås hölts socknestämma 1770 den 5 aug. 1. Jämte det kyrkooch fattigräkningarne betygades af soknemännen wara riktige, ansågs nyttig, och samtycktes til samma författning, som i Rödön widtogs, detta år, vid.
R:dr för hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 beviljade anslagsmedel hunnit användas, ännu 40,586 R:dr vore behöfliga till fyllande af den summa, som i ofvanberörda kostnadsförslag blifvit för kyrkans iståndsättande beräknad, Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer göra nådig framställning om ytterligare anslag till fortsättande och fullbordande af domkyrkans reparation, att, utan återbetalningsskyldighet, antingen till hela det återstående beloppet, 40,586 R:dr, utfalla på en gång eller, genom beloppets fördelning på flera år, utgå med minst en tredjedel årligen; — och Har Kongl. Maj:t, enär upplyst vöre, att kyrkan fortfarande vore i saknad af medel till reparationskostnadernas bestridande, föreslagit att Rikets Ständer måtte af det återstående, för kyrkans fullständiga iståndsättande erforderliga kostnadsbeloppet för år 1867 anvisa omkring en tredjedel, eller 13,500 R:dr, för att dermed i enlighet med fastställd plan måtte utföras de bland ännu återstående reparationsarbeten å ifrågavarande både i arkitektoniskt och konsthistoriskt hänseende så dyrbara kyrkobyggnad, som för den närmaste framtiden kunde finnas mest angelägna. Rikets Ständer, sorn dels, på sätt ofvan är omförmäldt, redan anvisat betydligare delen af den för reparation af ifrågavarande domkyrka beräknade kostnadssumma, dels äfven tillförene vid flerfaldiga tillfällen beviljat bidrag af allmänna medel för större reparationer å andra domkyrkor inom riket, då kyrkornas inkomster icke derför lemnat tillgång, hafva dymedelst erkänt rigtigheten af den grundsats, att församlingarne i allmänhet icke kunna åläggas skyldigHet att vidkännas de med dylika kyrkors yttre underhåll förenade kostnader; i följd hvaraf och då, enligt hvad af handlingarne inhemtas, de ifrågavarande reparationsarbetena endast afse byggna dens yttre iordningsställande, Utskottet tillstyrker, att till reparation af domkyrkan i Linköping må för år 1867 anvisas ett belopp af 13,500 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
Banken, angående väckta förslag med afseende å föreskrifterne för dess metalliska kassa. VI. B. 496. VII. 49, 86. A. 116. VIII. U. 359, 377, 381. A. 384. — Tjenstemän, angående förändrade grunder för pensionering af. II. Banker, enskilde, angående förändring i lagstiftningen derför. Se Enskilde Banker. Banko-Discontverket, angående förrättad revision af dess räkenskaper och förvaltning för år 1850. IX. B. 59, 108. A. 127. — angående en gratifikation till verkmästarne vid. Banko Fullmäktiges Berättelse, angående dess öfverlemnande till Rikets Ständer. III. Banko-Reglementet, angående förändrade föreskrifter i 7:de Artikeln af gällande. VIII. B. 368, 392. A. 394. — angående förändringar i deri stadgade föreskrifter rörande bokföringen och redovisningen vid Tumba bruk, IX. B. 233, 251. A. 262. — angående kungörandet af åtskilliga föreskrifter i. IX. B. 269. A. 311. E. 366. Banko-Utskottets Ledamöter. Se Lista. Banko-Utskottets Memorialer, Belånkanden och Utlåtanden. — N:o 1. med hemställan om arfvoden lill tvänne Notarier. I. B. 218. II. A. 113. — N:o 2. med öfverlemnande af Banko-Fullmägtiges till Utskottet afgifna berättelse. B. 3. A. 89. — N:o 3. om val af Revisorer och Suppleanter för Låne-konlorcn m. m. III. B. 120, 127, 134. A. 135. V. E. 422. — N:o 4. med ålerlemnande af Per Hansons motion. III.
127 den värde ledamoten har förbisett att det icke är lättare på landet att hafva till hands en R:dr i papper än 1 R:dr i silfver. Hela skillnaden är, att man nere i landsorten, der man understundom kan hafva svårt nog att få vexla, samt derföre vid alla vexlingstillfällen måste hos sig hafva små mynt både i silfver och papper, hädanefter kommer att i st. f. pappersbitar hafva silfverstycken, hvilket, enligt min tanke, icke innefattar någon olägenhet. Lägger man härtill, alt sedlarne, då de en längre tid i rörelsen cirkulerat, blifva utnötta och söndertrasade, förefaller det mig, som det vore vida beqvämare att handtera silfverpenningar än papperssedlar, hvilka ofta åro lill den grad förstörda, att man icke kan se hvaraf de hafva bestått. Men för att öfvergå till vigligare saker, skulle jag föreställa mig. att det vore af verklig vigt för realisationen, att silfver finnes i allmänna rörelsen, ty det silfver, som är i enskildes fickor, ligger i bättre förvar än uti Bankens hvalf, och om Gr. Gyldenstolpe har rätt deruti, att, i fall Banken icke kan göra fage för det i rörelsen utelöpande pappersmynt^, realisationen icke blifver hjelpt dermed, att silfver finnes i rörelsen, så är dock, i händelse Banken gör bankrutt med det i dess hvalf förvarade silfver, det i allmänhetens fickor befintliga silfver räddadt. Men hvad som dock är vida vigligare är, att allmänheten blifver vand vid alt göra sig ett riktigt begrepp om hvad med mynt egentligen menas. Det är visserligen sannt, såsom Gr. Gyldenstolpe säger, att 1 R:dr i papper lätteligen kan utbytas emot en B:dr i silfver, samt alt de f. n. kunna betraktas lika goda, men förhållandet i sin verkliga gestalt är dock icke rikligt insett af den stora allmänheten, som nu anser pappersmyntet utgöra en verklig penning. Om hon deremot blifver vand vid att med silfver bestrida sina utgifter, torde bon nog komma i erfarenhet af att silfver i sjelfva verket är mynt, men papper endast en myntrepresentant.
Prop. om Statsverk. 1850, Transport flir kassorna fran de bidragtill aflöningskostnaden, som nu derifrån utgå, eller, om sådant ej kunde bifallas, under vilkor, att kassorna, innan hvarje års utgång, till Statskontoret för Statsverkets räkning aflemnade berörda bidrag; dels ock alt, till en uppmuntran för Kollegii embetsoch tjenstemän, hvilka, ehuru i alla grader färre lill antalet än tillförene, fingo vidkännas den tillökning i göromål, som öfverflyttningen pä Kollegium af den Statskontoret förut åliggande andel i bestyret med 4:de Hufvud-litelns förvaltning för flem medfört, utan att ändock alla ännu åtnjöte de, till ersättning härföre, för dem afsedda löneförhöjningar, heldst desse nu vore anvisade till aflönande af åtskilliga öfvertalige tjenstemän, Eder Kongl. Maj:t måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer att på Allmänna Indragnings-staten öfverflytta den för sistbemälde tjenstemän belöpande aflönings-summa, utgörande 3,546 R:dr Banko, oberäknad t skillnaden emellan 7 R:dr och Riks-markegångspriset för derunder begripna 304 tunnor spanmål.” ”Ehuru jag visserligen anser Krigs-Kollegii embetsoch tjenstemän genom den beredvillighet, hvarmed de i allmänhet iklädt sig de genom nya organisationen föranledda ökade tjensteskyldigheter, hafva gjort sig förtjente af all den uppmuntran, som möjligen kan dem beredas, finner jag mig dock, med afseende på de flera angelägna behof, för hvilka nya anslag nu ifrågakomma att af Rikets Ständer äskas, för närvarande icke kunna understödja Krigs-Kollegii underdåniga hemställan om öfverflyttande på Allmänna Indragnings-Staten af nyssberörda aflöningar.” ”Hvad angår den alternativt gjorda framställningen om utverkande af Statsanslag i stället för de bidrag, som nu till Krigs-Kollegii aflöning utgå från flera serskilda fonder, så och med afseende på de flera olägenheter, som med en sådan aflöuingstillgångarnes splittring onekligen äro förenade, kan jag väl ej undgå att finna önskvärdt, om en ändring häri kunde, utan 438 Transport 438 8 Kongl. MajUs Nåd. Prog. om Statsverk. 1850.
Medan hennes syskon sedan fortsatte norrut, stannade A. Ch. Leffler på Capri. I juni skref hon därifrån: » Lifvet är förunderligt rikt på uppslag och nya erfarenheter, mitt lif åtminstone. – Capri är ett hänförande ställe, det bästa af alla. Det konstiga hotel Pagano – där alla världens konstnärer dekorerat väggar och dörrar – med djupa loggior utåt hafvet samt en liten trädgård uppfyld af berusande blomsterdoft, instängd mellan med vin och rosor behängda murar, utanför hvilka mandolinspelarne om kvällarna draga fram sjungande sina glödande kärlekssånger – denna vrå gömmer några blad af mitt lifs historia. Lifvet, det verkliga lifvet är något annat än dröm och längtan. Vi äro för romantiska, för sentimentala, för kontemplativa där uppe i norden. Af syditalienaren skall man lära sig att lefva, han kan det. Jag skrifver galenskaper, tycker du kanske. Men tids nog kommer jag igen till nordens grå himmel med sina tunga drömmar. På Capri är lifvet fullt af lifsglädje.» Afsikten att återvända till lifvet under nordens grå himmel blef icke förverkligad. I det land, dit hennes döende vän med en slags profetisk aning bedt henne resa, emedan »den som ej sett Italien endast är en half människa», hade hon mött den lifserfarenhet, hvilken skulle omskapa först hennes inre, sedan hennes yttre lif. Den fortsatta samvaron med Pasquale del Pezzo utvecklade sig till den ömsesidiga, allt omfattande, lifsafgörande kärlek, som, efter svåra inre strider, föranledde A. Ch. Leffler att (1889) upplösa sitt föregående äktenskap. Några månader därefter blef Pasquale del Pezzo, genom sin fars död, hertig af Cajanello, och fick, som familjens hufvudman, nya svårigheter till de redan förevarande i och för ingåendet af sitt äktenskap med en frånskild, protestantisk skriftställarinna. Huru helt än han själf var en son af det unga Italien – ingen lösgör sig dock lätt från de faktiska förhållandena i sitt fädernesland eller från traditionerna i en högaristokratisk släkt, som allt ifrån nionde århundradet varit med om att göra Neapels historia. Bref från denna tid belysa A. Ch.
Sig förhindrad alt lemna nådigt bifall tilL en af Audilören Georg Scheutz i underdånighet gjord och af bemälda Akademi understödd ansökning att honom måtte nådigst förunnas ett anslag af 3,333 R:dr 16 sk. B:ko, för att komma i tillfälle, dels alt ombesörja en så fullständig modell af en utaf honom och hans son Edvard Scheutz uppfunnen och på konstanta differenser af en viss ordning grundade machin att uträkna, sätta och trycka mathematiska tabeller, att den kunde tjena till ledning vid frambringandet af sådana apparater, till hvad omfång som helst, dels ock att bestrida kostnaderne för en utrikes resa för modellens förevisande, särdeles i de länder, hvarest instituter finnas för utgifvandet af årliga nautiska och astronomiska tabeller; så har, af sådan anledning, hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte, på uppgifna skäl och vilkor, bevilja till ifrågavarande föremål en summa af 3,333 R:dr 16 sk. B: ko. Rikets Ständer hafva~tagit denna fråga i öfvervägande, och som Vetenskapsakademien i dess utlåtande öfver ansökningen bland annat vitsordat, att den Akademien förevista machin, ehuru endast provisionel, beräknade, satte och tryckte tabeller, der 3:dje differensen vore konstant; att den funnes grundad på en så fulländad idé, att den med lätthet kunde utsträckas tili erforderligt omfång för alla Expcdiiions-Utskottets Förslag till vild. Skrifvelse, N:o 190. 515 sådane tabeller, som skäligen kunde blifva förfemål för en räknemachin; att i händelse medel deri ill ansloges, den blifvande nya modellen komme att förses med åtskilliga tillägg, som betydligt ökade machinens användbarhet; samt att uppfinningen af berörde serdeles enkla räknemachin otvifvelaktig! skulle lända vetenskapen till gagn och fäderneslandet till beder, hafva Rikets Ständer icke betviflat nyttan af ifrågavarande machin, dock söm Rikets