Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Släpper han fången eller den häktade af vårds - 55 löshet; dömes, om vårdslösheten grof var, till afsättning, så ock till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år, och, om den mindre var, till böter. 4 5 §, Underlåter eller försummar embetsman vid Statens kanaleller slussverk eller annan sådan vattenbyggnad eller jernvägsanläggning hvad honom, till förekommande af olyckshändelse, åligger att iakttaga, så att skada lätteligen ske kan; varde afsatt och dessutom dömd, om skada sker, till straffarbete i högst två år, men, i annat fall, till fängelse i högst sex månader. Var vållandet groft; må han ej vidare i dylik befattning nyttjas. Sker sådan underlåtenhet eller försummelse uppsåtligen; då skall, utom afsättning, straff efter 4 9 kap. 1 1 § den brottslige ådömas, och vare han tillika förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. 4 6 §. Begår embetsman uppsåtligen, på annat sätt, än förut sagdt är, förbrytelse i sitt embete, för egen fördel, eller för att annan gynna eller skada, eller eljest till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter embetsman uppsåtligen, i afsigt som sagd är, sin embetspligt; varde afsatt och, om brottet det förtjenar, tillika förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas: var det af förhastande, som embetsmannen sig förgick, och kom deraf ingen eller ringa skada; då må han till böter dömas. 47 §. Visar embetsman vårdslöshet, försummelse, oförstånd eller oskicklighet i sitt embete, och är ej särskildt ansvar derå satt; straffes med böter eller afsättning. 48 §. Innefattar förbrytelse, som i 46 eller 47 § sagd är, tillika annat upp såtligt brott eller sådant vållande, hvarå straff efter denna lag följa bör; gånge som i 4 Kap. 2 § stadgas. 49 §.
Ett mål af särdeles ringa materiel betydenhet, emedan det angick endast en dags vatten och bröd mer eller mindre, har gifvit ämne till åtal, såsom vigtigt derigenom, att det gällde missförstånd af lagens betydelse i de fall, då den bestämdt utsätter urbota straff, och förblandning af dessa med sådana kroppsstraff, hvilka uppkomma genom böters förvandling. Det var Stockholms Rådstufvurätt, som hade vid afgörande af en anklagelse emot tjenstehjon för våld å dess matmoder så tillämpat 15 kap. 2 § 2 mom. Missgerningsbalken, att i stället för de sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, som detta lagrum alternatift med fjorton par ris utsätter, Rådstufvurätten ådömt endast femton dagars fängelse vid vatten och bröd; och då jag vid anmärkning härom begärde Rådstufvurättens förklaring, blef denna så beskaffad, att anledning vore hämtad från Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 samt 5 kap. 1 och 4 §§ Straffbalken, enär de i nämnda Kongl. Förordning enligt samma lagrums grunder gifna förvandlingsföreskrifter utvisade, att ett straffbelopp i vatten och bröd, som vid förvandling svarar mot fjorton par ris, icke uppginge högre än till femton dagars nyssnämnda — 83 — fängelse. Då jag icke kunnat åtnöja mig med detta slags försvar för en åtgärd, den jag ansett uppenbart felaktig, (örordnade jag åtal, för att derutinnan vinna nödig tillrättavisning. Men sedan detta åtal inför Kongl. Svea Hofrätt blifvit utfördt; så har Kongl. Hofrätten genom utslag deri 10 Juli 1855 sig deröfver utlåtit och på den grund, som Rådstufvurättens nu anförda förklaring innehåller, frikännt denna Rätts Ledamöter från ansvar. Häremot har jag uti underdåniga besvär anmärkt, att något tvifvel tycktes mig icke äga rum, det ju både Straffbalkens och 1841 års Kongl. Förordnings föreskrifter om mätningen al kroppsstraff inskränka sig till endast sådana straff, som genom förvandling af böter uppkomma, och för ingen del äga någon tillämpning på urbota straff, hvilka i lagen uttryckligen bestämmas.
Jag anmäiker således här endast oriktigheten af förändringen , på det att saken i den blifvande proposm må observeras och icke undfalla Utsk. Här står äfven: ”och vare samma bot för den, som underlåter ”alt anmäla de på ägorna inhysesboende personer.” Således 1 r;dr, efter hvad Utsk. här bestämt. Denna bot är alltför liten. Jag får således anmärka att, så vidt man önskar det härvid åsyftade ändamålet, äfven böterna böra bestämmas i förhållande dertill. Hr von Hartmansdorff frågade, om det vore den 42:dra eller 43:dje §:n, som vore under öfverläggning. Hr Frih. o. Landtm, svarade, att det vore den 43:dje. Hr von Hartman sd or ff; I det fallet får jag, lika med en föreg:de talare, yrka, att den gamla föreskriften om böternes fördelning tveskiftes emellan åklagaren och socknens fattiga må bibehållas. Befattningen alt göra anmärkn:r är så obehaglig, att hon just derföre ofta underlätes. Kommer dertill, såsom stundom händer, att dessa anmärkn:r förfalla, när de underställas landshöfdingens pröfning, så underlåtas de desto mera. Det har händt mig , att just af en häradsskrifvare få det svaret, att anmärkn:n är obehaglig att göra, och om lion icke af landshöfdingen godkännes, så ådrager man sig blott ovänner för besväret. Jag tror således, att vill man ordning, så måste man låta den gamla föreskriften qvarstå. Min mening och öfvertygelse är icke att böterna skola blifva flera, derföre att väntningstiden af 3 timmar är borttagen; ty der folket märker, alt allvar är i fråga, der infinner det sig också i rättan tid cch der kommer allt att gå i sin ordning. Således anhåller jag att R. o. Ad. mätte i detta fall godkänna författningen sådan, hon hittills varit. Hr Printzensköld:
Stockholm den 10 December 1834* * N:o 371. Ankom till Exp.-Utsk. den 10 £)ec. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Landshöfdingens i Wexiö underdåniga anhållan om understöd till Åsa Socknemän för lidna förluster genom inträffad hagelskada. (TJ. A.) Uti en till Kongl. Majit ställd underdånig skrifvelse, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs Län öfverlemnat en af Kyrkoherden uti Tolgs Pastorat, Contraets-Prosten Magister A. Hagelberg till LandshöfdingeEmbetet ingifven berättelse om den betydliga hagelskada, som den 2 sisth September inträffat uti Åsa Socken af berörde Län, hvarvid sädesgrödan på mer än 11 hela hemman med underliggande torp och lägenheter blifvit antingen helt och hållet förstörd eller ganska betydligt skadad; uppgående den genom hagelskadan lidna förlust, på sätt ett den underd. skrifvelsen jemväl vidfogadt, af Krono-Länsmannen i Orten upprättadt uppskattningsinstrument utvisar, till 38 t:r ii skpr Råg, 4^7 t:r 3 skpr Korn, 289 t:r 2 skpr Blandsäd, 566 t:r 2 skpr Hafra samt för diverse artiklar såsom Halm, Potatoes, Kol m. m. till 2224 R;dr 33 sk.
Gåfva till Frimurarebarnhuset 500: Reparationskostnader 4.368: — 8. Genom rättegång fråndömda medel 1,257: 8. 9. Till Fru von Hanswolffs sterbhus, genom liqvid med utredningsmännen 88: 16. 10. Uppbördsprovision, revisionsarfvode och remisslag 54: — 9. Samteliga kassors och fonders tillgångar och fordringar vid 1846 års slut 705,076: 19. 3. Den 19 Februari e. m. Obs. Uti förestående tillgångar och fordringar är inbegripet värdet af sjelfva Riddarhusets byggnader och lösören, utgörande, enligt 1846 års hufvudbok, det förra 66,666 r:dr 32 sk. och det sednare 5,625 r:dr 36 sk., hvaremot värdet af de Berghmanska fonden tillhörande fastigheter, såsom ej uti nämnde fonds räkenskaper bokfördt, icke deruti ingår. Credit. Summa 804,497 Stockholm af Ridd.-kont. d. 15 Febr. 1848. /. L, Bogem a n. 44. 6. II. R. o. Ad. åtskildes kl. 10 e. ni. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 23 Februari 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 9 prot.-utdr. för d. 19 dennes e. m. Upplästes ett af Hr von Stockenström, Erik, inlemnadt så lydande mern.: Som angelägna göromål på landet och nödvändiga res or för en längre lid hindra mig att vid riksdagen mig infinna så får jag här 40* - 028 Den 23 Februari f. m. medelst anmäla min afsägelse från min plats bland R. o. Ad:s Electorer. R. o. Ad. lemnade till denna afsägelse sitt samtycke, och i följd deraf anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Bänkman, att ideras nästa sammanträde utse en ny Elector.
"Så snart det förmärkes, att boskap, på ett eller annat ställe, af ovanlig eller smittosam sjukdom blifver angripen, bör ägaren vid 4° d:r smits vite, genast och innan tjugufyra timmars förlopp, i staden hos magistraten och på landet hos kronobefallningsmannen, sådant tillkännagifva, hvilka med deras, berättelse derom till landshöfdingen i orten ofördröjligen böra inkomma, samt tillika, till tidens vinnande, genast foga den anstalt, att vägarna till den af smitta anstuckna orten sä varda bevakade, att hvarken någon hornboskap, får, svin och hundar till och från sådan ort måge inoch utsläppas, ej heller de personer, som ansat sjukt kreatur, tillåtas från samma ort utfara, innan deras kläder väl rökte och vädrade blifvit.” Det är dessa enkla anstalter till förekommande af smittans spridande, som till iakttagande böra inskärpas. Hvad angår Gr. v. Fersens förslag till lind. adress till K. M., hvilken dock icke kan komma att afgå, utan föregången remiss till Exped.TJtsk., nödgas jag således, i fall R.. o. Ad. skulle instämma uti motiverna derför, till prot. protestera deremot. Den enda begäran, hvaruti jag skulle vilja instämma, vore den, att det mätte tillses, att läkarne med stränghet efterkomma författningarna. Här bar blifvit hegardt afslag på Oecon.Utsk:s utlåt. Ett afslag på ett utlåt., som afstyrker en motion, medför en besynnerlig elfect. Skulle man derigenom anse sig hafva bifallit * • mötinnen, nödgas jag deremot protestera. Hade utlåt, tillstyrkt motionen, hade afslag kunnat äga rum ; men då motsatsen inträffat, låter det sig icke göra, utan äro anmärkningarna af den beskaffenhet, att de anses hindra antagande af utlåt., mäste detsamma återremitteras. För min del tillstyrker jag likväl, af de skäl jag haft äran anföra, bifall lill utlåtandet. Gr. von Fersen: Det är i anledn. af Frih. Cederströms anförande, som jag begärt ordet.
Utskottet föreslår derföre, att ifrågavarande §, allenast med nödig blifven redaktionsförändring, må bibehållas, så lydande: 12 :o. Den, som ej åtnöjes med Fullmägtiges beslut i befordringsmål, vare berättigad att sig deröfver besvära hos nästblifvande Bankoutskott eller, emellan riksdagarne, hos revisionen af Bankoverket; skolande, vid talans förlust, ett sådant missnöje hos Fullmägtige anmälas inom fjorton dagar efter det beslutet blifvit anslaget, samt besvären till Fullmägtiges expedition inlemnas i förra fallet sist å den dag, då riksdag sammanträder, och i sednare fallet, eller vid Banko-revision, sist fjorton dagar före Revisorernes sammanträdande, allt före klockan 12 å dagen. Men är Fullmägtiges beslut i så beskaffadt mål meddeladt sednare än fjorton dagar före utgången af den sålunda bestämda tiden, böra besvären till Banko-Utskottet eller Revisorer omedeF 20 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. bart ingifvas innan klockan 12 å fjortonde dagen efter det klaganden af Fullmägtiges beslut erhållit del, den oräknad. I 3:dje afdelningen af sjunde Artikeln, hvilken afdelning bestämmer grunderna för pensionsberäkning, har icke någon ändring ifrågakomma. Samma Artikels 4:de afdelning innehåller i §§ 117—127 allmänna ordningsstadganden och straffbestämmelser.
Hvad för öfrigt angår frågorna om lämpligheten deraf, att volontär-vakansmedlen äro ställda under Krigs-Koliegii förvaltning och redovisas af Utrednings-Afdeiningen, så grundar sig Koilegii befattning med medlens förvaltning på Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 12 Mars 1836 och den 3 Oktober 1840, samt Utrednings-Afdelningens redovisning för samma medel uppå det förhållande, att nemligen denna Afdelning bestrider alla utgifter till ved och lysningsämnen för fästningarnes hellof och traktamentsoch skjutskostnader till militäre embetsoch tjenstemän, samt Volontär-vakansfondens ändamål är att fylla likartade behof för Korporai-skolorna. I afseende på de i 1843 års hufvudbok omförmälda Sju äldre balansposter, lör hvilkas indrifning eller slutliga utredning
Flottans Marin-regementc, fdrlagdt i Carlskrona, bör dock, i fråga om gagets tillräcklighet för iefnads-behofven, anses i fullkomlig likhet, Regementets Underoflieers-korporaler med i:sta klass matroser vid matros-corpsen och manskapet med bå smännen vid samma station, oaktadt de för närvarande åtnjuta ringare aflöning och gage, än desse, euär Under-officers-korporalerne endast hafva 6 sk., med tillökning till lika belopp, eller tillsammans 12 sk. i daglig aflöning, och således 6 sk. mindre än sina vederlikar, l:sta klass matroser med högre aflöning, sami manskapet blott 6 sk. gage om dagen, eller 1 sk. mindre än båtsmannen samt jungmannen vid matros corpsen. Härvid förekommer äfven, att Marin-regemcntot numera har fullt fika trägen tjenstgöring som båtsmännen, sedan, genom Nådigt beslut den 25 Maj innevarande år, blifvit anbefalldt, att Regementet, jemte detsamma förut tillhörande öfning och kännedom uti hvad en Infanteri-trupp åligger, äfven skall bibringas fullständig öfning i artillerioch handvapens handterande samt nödvändig, kännedom i artillerioch laboratorii-arbeten, på det att regementet må utgöra en stamtrupp i dithörande delar af sjö-försvaret och lemna flottan kanon-kommendörer; samt, beträffande' särskildt under-officers-korporalerne vid mariu-regemenlet, att desses nuvarande aflöning icke kan anses motsvara deras tjenstgöring, såsom följd hvaraf, enligt hvad erfarenheten visat, svårigheter uppstått såväl att med denna aflöning anskaffa lämpliga personer dertill, som att bibehålla dem vid regementet.
1 ÅRHUNDRADETS DRÄKTER » PA KVINNLIGA IDUN. atelier ett par dagar före hans död och utgör så- lunda hans konstnärstestamente till fosterlandet. Sverige har genom Ingel Fallstedts bortgång förlorat en framstående artist, och hans anhöriga och konstnärskolleger sörja i honom förlusten af en hjärtevarm människa och en under hälsans dagar oemotståndligt gladlynt kamrat. Frid öfver hans minne I W Hans produktivitet har varit ofantlig. Förutom medlemmar af Sveriges och Danmarks furstefamiljer, hvilka han återgifvit i marmor, har han bland annat utfört porträttbyster af ett stort antal svenska konstnärer, hvaribland G. v. Rosen, Hagborg, Cederström och Salmson, samt af åtskilliga framstående personer inom Göteborgs samhälle, där konstnären under många år varit bosatt. Hans sista arbete, den för Göteborg afsedda John Ericsson-stoden, utgick fullt färdigt från hans A. Blomberg fotoDET KUNGL. PRAKTTÄLTET PÅ ARTILLERIMUSEUM. TjvrT KUNGLIGT PRAKTTÄLT. Hufvudstadens Artillerimuseum, som bevarar åtskilligt krigsbyte af troféer och vapen från våra förfäders fälttåg i främmande land, har i dessa dagar med sina samlingar fått införlifvadt och uppstäldt ett särdeles praktfullt och väl bibehållet tält, som tillhört konung August den starke af Polen och af svenskarne eröfrades i slaget vid Klissow den 9 juli 1702. Tältet, som hittills varit inrymdt i den kungliga lifrustkammaren, frånräknadt ett par somrar, då konung Carl XV begagnade detsamma för sin räkning under fälttjänsteöfningarna å Axvalls hed, har nu af konung Oscar skänkts till Artillerimuseum, där det torde blifva ett af denna samlings unikaste nummer. Tältet är ett utsökt fint orientaliskt broderiarbete i de rikaste och originellaste mönster och säges hafva förärats konung August af sultanen i Konstantinopel. De en gång skimrande färgerna hafva naturligtvis förbleknat något under de gångna seklen. men det förminskar ej intresset hos betraktaren, som ovilkorligen tycker sig förnimma lukten af krutrök och höra stridsbullretöfver Polens slätter, när han träder in i tältet.
Län, hvarigenom LandsKamérerare med de flere nya Lönerne i Jemtland och Norrbotten blifva Staten besparade, och LandsKamererarens i Westerbottens Län inkomster varda förökade. Herr von Weigelt Christian Ehrenfried anförde skriftligen: Uti Utlåtandet N:o i3o har StatsUtskottet afgifvit yttrande angående begärde anslag för Veterinärinrättningen i Stockholm m. m. innefattande, bland annat, ett utdrag så väl af Herr Bråkenhjelms Motion, som af hvad Kongl. SundhetsCollegium uti detta ämne i underdånighet anmält, jemte berättelse om Rikets Ständers, vid sednaste Riksdag, uti samma ämne fattade beslut, samt Kongl. Maj:ts, i anledning deraf, Nådigst anbefallde åtgärder, till undanrödjande af en del af de ofullkomligheter vid nämnde Inrättning, hvilka enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till 1823 års Ständer ansetts böra afhjelpas; hvarefter Utskottet sluteligen ansett sig böra tillkännagifva, att, då Utskottet icke kunnat uppgifva några tillgångar, hvarken till det af Herr Bråkenhjelm föreslagne anslag af 40,000 R:dr, eller den Summa af 35,832 R:dr 21 sk. 4 r:st., som SundhetsCollegium funnit erfordras för Den 19 Maji e. tn. 3og nybyggnader åt Veterinärinrättningen, Utskottet ej eller kunnat tillstyrka bifall till hvad i denna del blifvit föreslagit; men att Utskottet, som vid behandlingen af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande f. d. Allmänna Magazinslnrättningens Utredning m. fl. dervid sammanhängande ämnen, vill taga i öfvervägande, huruvida något utvidgadt utrymme för Veterinärinrättningen må kunna beredas, genom upplåtande åt densamma af flere af de byggnader och lägenheter, som tillhöra f. d. Ladugårdslands Bränneri, samt någon mindre summa för nödig inredning af sådane lägenheter anvisas, förbehållit sig, att framdeles få i detta ämne utlåtande till Rikets Ständer afgifva.
Då den siste värde talaren dragit i tvifvelsmål att förslaget skulle vara pä lagligt sätt tillkommit eller att StatsUtsk. skulle haft rättighet alt framkomma med ett sådant förslag, utan att det grundar sig antingen pä en K. propos. eller en serskild af riksdagsman väckt motion, så anhåller jag att få för R. o. Ad. upläsa slutet af 2:a mom. i 30 § Riksd.Ordn., hvilket lyder sålunda: ”Vidare åligger detta Ulsk. (nemi. StatsUtsk.) att utröna, pröfva och föreslå det, som till Statsoch Riksg:s-verkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna”. Det är således uppenbarligen icke allenast StalsUtsk:s rättighet ulan dess ovillkorliga skyldighet att föreslå de besparingar, som lämpligen kunna låta sig göra. Att en besparing å Bergs-colbgii Stat lämpligen kan låta sig göra, det har den siste värde talaren sjelf bevisat; men han har tillika sagt, att det vore alltför närgånget af R. St. alt sjelfva företaga denna fråga och har, såsom exempel på hvartill sådant kunde leda, anfört StatsUtsk. förslag ang:de Wermlands Fälljägare-reg:te. Han torde likväl dermed för denna fråga ingenting hafva bevisat; ty om StatsUtsk:s kommit med ett olämpligt förslag ang:de Werm lands Fältjägare-reg:te, så kan sådant icke hafva någon annan följd, än alt ett sådant förslag bör af R. St. afslås, och det är just hvad som R. o. Ad. företagit sig att göra; men derföre att StatsUtsk. i den frågan inkommit med ett olämpligt förslag, bör icke Stats - 70 Den 24 April. Utsk. vara förhindradt att i en annan fråga, ställa sig 30 § till efterrättelse.
Deri ligger, att alla, som hafva fordringar hos gäldenären, skola få lika rätt att liqvideras af den egendom, som tillhör gäldenären, och denna rätt torde väl då böra sträcka sig äfven till den egendom, som kan tillfalla gäldenären efter konkursens början. Hans skyldighet att betala sina skulder är väl lika helig efter sorn före denna tidpunkt. En talare har sagt, att i sådant fall gäldenären icke skulle kunna arbeta något på sin förkofran och icke helier hafva något intresse derför; jag vågar dock tro, att hvarje redlig gäldenär, och det hoppas jag de flesta äro, skall finna ett tillräckligt intresse uti att genom sina kreditorers förnöjande upfylla sina förbindelser. Jag tror också det vara icke blott rättare, utan äfven vida förmånligare, t. o. m. för cessionanten sjelf, att hvad sorn möjligen tillfaller honom, afträdes till massan, för att lika fördelas mellan kreditorerne, än att det skall vara ett rof för den, som är vaksammast och som då genom utmätning deraf söker göra sig betald. Man bar sagt, att detta skulle innefatta ett slafveri. Jag har svårt att förstå, huru det skall kunna betecknas som slafveri, att man söker göra rätt för sig och betala dem, som man är skyldig 1 R. o. Ad. har redan beslutat, att en embetseller tjensteman, som gör konkurs, skall afträda en del af sin lön, hvilken också representerar arbete, och det som är rätt för en, bör också vara det för en annan. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk:de. 84 Dun 13 Juli. Hr Olivecrona: Gr. Sparre har sagt, att jag betraktar konkursen såsom skolande fortfara under en längre tid. Detta är dock icke förh:det. Jag anäer som ett stort fel i vår nuv:de lagstiftning, att den ger anledn. till mycket söl i detta afs:de, men långt ifrån att motverka, befrämjar denna § sådant. Ty det är klart att, der gäldenären har utsigt till något arf eller förvärf af betydenhet, komma kreditorerne alltid att söka draga ut på tiden så mycket som möjligt, och drages saken inför domstol, så vinnes dermed icke större skyndsamhet. Gr.
Jag hoppas likväl att frågan skall få en annan utgång hos K. o. Ad., och anhåller derföre att få upläsa Kontraktsprosten Helanders reservation : »Höglofl. SlatsUtsk. har icke kunnat förneka, alt s§ väl Grenna stad som den henne omgifvande fruktbara och folkrika orten skulle af en hamnanläggning vid denna stad vinna betydliga fördelar för rörelsen, äfvensom att en hamn söder om Wadstena voro för sjöfarten på Wettern, isynnerhet våroch hösttiderne, af behofvet påkallad. Af dessa premisser hade man med skäl kunnat vänta sig den slutsats, att Utsk. skulle hafva tillstyrkt det begärda anslaget, vare sig i form af understöd eller lån; men Utsk. har här, liksom vid åtskilliga andra anslagsfrågor, ställt sig bakom skölden af stats-verkets hårdt anlitade tillgångar, och på grund dels härutaf, dels ock af redan beviljade låneunderstöd såväl till Grenna, som 3:ne andra vid Wettern i sednare tider verkställda hamnanläggningar, nemi. Jönköpings, Hjo och Wadstena, ansett sig böra afstyrka det begärda anslaget. Granskar man närmare dessa skäl hvart för sig, så är det i afsrde på det första visserligen sannt, att Statens för allmänna arbetsföretag samt tillfälliga utgifter disponibla tillgångar blifvit vid innev:de riksmöte mer än vanligt tagna i anspråk; men reservanten, hvilken, med vederbörandes minne och bifall, i Utslcs plenum yrkade ett anslag å 50,000 Rdr Rmt utan återbetalningsskyldighet, är nog lycklig att kunna lemna anvisning på en ganska betydlig, vid denna frågas afgörande opåräknad, disponibel tillgång, hvilken derigenom yppat sig, att Utsk:s plenum afstyrkt och således inbesparat icke mindre än 300,000 Rdr Rmt, hvilka Riksg:s-afdelningen tillstyrkt såsom anslag utan återbetalningsskyldighet för uprensning af farleden emellan Baggens-släket och Stora Wärtan. Det anförda skälet bortfaller således numera genom denna tillgång, af hvilken reservanten endast begär sjettedelen.
Men extra-statsregleringen varit afgjord, så skulle jag visserligen icke haft någonting deremot, uien sedan saken nu är företagen till pröfning och afgjord, så vore det väl högst ovanligt, om man dervid ville förbehålla sig att möjligen gifva mer än man beslutat. Jag anhåller att denna punkt af PresteSt:s förslag måtte helt och hållet förfalla. Hr von Hartmansdorff: Detta yrkande måste jag deremot bestrida. Om R. o. Ad. har af tillfälliga besparingar anslagit en viss summa för ett visst ändamål, så ser jag ej, huru det kan betagas R. o. Ad. att ytterligare för samma ändamål anslå andra besparingar, ifall de skulle förefinnas. Något annat har icke heller Hr Frih. o. Landtm, föreslagit oss. Gr. Mörner: Det torde vara tids nog att yttra sig om användande af öfverskotten, när man får veta om några öfverskott finnas, och som R. o. Ad. ej torde vara i tillfälle att känna detta förr, än SlatsUtsk. deröfver afgifvit utredning, så anhåller jag att få förena mig med dem, hvilka yrka, att denna fråga må för närvarande förfalla. Hr Lagerhjelm: På alldeles enahanda premisser, som den siste värde talaren anfört, kommer jag till den conclusion, att R. o. Ad. borde uppskjuta med sitt beslut i denna fråga intilldess att extra-statsregleringen är genomgången, hvarföre jag får vördsamt hemställa, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på PresteSlts beslut i denna del.