Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj månads ingång och hvartill, efter hvad StatsUtsk. uplyst, tillgång finnes i RiksgssKont., må för det omförmälda ändamålet utbetalas; men att Utskis hemställan i afseende fi de öfrige utgifts-posterna måtte återremitteras. Frih. Raab: Jag kan icke, i likhet med den siste värde talaren, finna, att den s. k. episoden utgör något särskildt ämne, som skall kunna hvila på bordet. Denna episod är föranledd af den anvisning StatsUtsk. lemnat, nemi. att penningar finnas tillgängliga, hvilket åter andra hafva bestridt. Lika litet kan jag anse att denna episod varit ändamålslös, emedan jag tvertom tror att det är ganska väl, att det ämne kommit å bane, som icke utgjort episodens föremål, om icke till straff för de Hrr, som varit Fullmäktige i Riksg:sKont., åtminstone till varnagel för de kommande. Men egentliga orsaken, hvarföre jag begärt ordet, har varit den, att jag hört klander framställas öfver Regeringens åtgärd, att d. 29 Juli sistlidet år till Riksg:sKont:s förvaltning öfverlemna i StatsKont. befintliga öfverskotts-summor. Jag må bekänna att jag, i likhet med mången annan, funnit denna åtgärd ganska nyttig och ändamålsenlig, och således ganska praktisk. Såsom sådan måste naturligtvis hvarje åtgärd af Regeringsmakten anses, som går ut på att låta penningar, som eljest en längre tid skulle ligga räntelösa, komma ut i den allmänna rörelsen. Jag anser det fördenskull vara af ganska stor vigt för prejudikatets skull, att uttala sitt gillande af en dylik åtgärd. För öfrigt vidblifver jag, hvad jag i mitt förra anförande hade äran yttra. Gr. Lagerbjelke: Den af Hr Gripenstedt emot mig uplästa handling är en af Fullmäktige afgifven förklaring med anledn. af revisions-anmärknir i afseende på ett beslut, emot hvilket jag reserverat mig.
Ar det nu i förra fallet gifvet, att Jemtlands odling bör befordras, är det sant att i detta afseende vigtiga åtgärder redan blifvit vidtagne, kan det icke nekas, att afvittrings-Verk et och nybygges systemet redan beredt nytta för denna Province och skola framdeles bereda en ännu större, •—. äro Strömrensningar och väganläggningar till Landets fördel företagne, — hafva Schäfferier blifvit anlagde, och böra, såsom en anmärkare yrkadt, anstalter för Boskaps-skötseln förkofran i detta Landskap i synnerhet befordras, för att kunna fylla Hufvudstadens behof af Victualii-varor; så följer naturligt, i Utskottens tanka, att alla desse sammantagne anstalter påkalla och förutsätta ännu en anstalt utan hvilken de öfrige skulle sakna erforderlig enhet, tillsyn och drift, nemligen: den af en egen Lane-Styrelse. Och detta så mycket mer i Jemtland, som endast dess aflägsenhet från Vester-Norrlands Läne-Styreise gör det för denna sednare till en omöjlighet att, som sig bör, vårda och befordra desse företag. i86 Stats-Uts ko Itets Betänkanden, Anser man åter med förutsättning af senare fallet, ingen ting kunna eller böra uträttas för Jemtlands odling, så är det visserligen ostridigt, att anstalter af en särskild Läne-Styrelse, lika med alla de öfrige anstalter, som derstädes blifvit företagne, varit öfverflödig oell utan nytta. Men innan detta förhållande är bevisadt och ådagalagdt, och så länge det endast af få personer är uppgifvet, men deremot motsagt af många andra, och deribland Ortens egne innevånare, med åberopande, att ett sådant påstående saknar all grund i verkligheten, anse Utskotten den lösligen framstälda uppgiften derom, i frågans närvarande skick icke förtjena afseende.
Sedan Kongl Maj-t -till denna liqvidation amriat och afsatt 400,000 R;:dr utaf de från förra . åren, på RiksStatens. tredje Hufvud titel. reserverade Öfverslqtter och besparingar, hafva Rikets. Stander, såsom Fond för ifrågavarande 11“ qvidation, öfverlemna! Krigsfondens disponiblebehållningar, bestående, dels af den från. Preussen inflytande återstod utafersättningen förr Pommerns afträdande, dels af hvad, a utestående Krigsfordrtngar eller på hvad sätt sorn jheldst, ma kunna tili Krigsfonden komma att> ingå; äfvensom de 36,096 R:dr 47 sk. 6 rtst.s hvilka, såsom förre KronPrinsen Gustafs en-, skilde förmögenhet, finnas uti Kongl. RänteRarnmaren insatte; hvarförutan Rikets Ständer förordnat, att för hvad som derutöfver erfor». dräs till fyllnad uti liqvidationens verkställande, skall elveria tas till Kongl. Majit, att i, man af behofvet låtadisponera på 732,557- R:dr 5 sk. 6, rist, som finnas nedsatte uti Ri-, 3ket.s Ständers Banque för lyftning af Pigstrar, och hvilket belopp till detta ändamål ml, af. Ranquen emot ersättning förskjutas. Till Banquens ersättning för salund.?, meddelande förskotter hafva, Rikets Ständer anvisat det på Allmänna IndragnXngsStaten för förra. Kongl. Famillens underhåll uppförde anslag af 66,666 R:dr Contoiret till Banquen levereras, så snart 11- qvidationen kommit till fullbordan; med förklarande yillika, att. denjaa ersättning ovilkor*v Båneö-Utakottéts
För Lowers Aini, W-k i Calmara Län, samt Torsebro Krutbruk i Cottstianstade Län, äro de löpande ä» rens bcwillnmq,r upkagne i nästpäföljande arens räke,» ffaper, och hafwa fästdes 180b och I8v7ärens BerviUnuias-Sstinmyr kj kumm uygjfwas j saknad af ?8v7 1546 Den sr December. 1807 och 1808 arens Räkenskaper. Stockholm den 6 Noweryber r8o§. ^sob. I.ieäbeck. AMst Mdrag af Räkenssaperne, som utwisar beloppet af den Bewillning, ars Förordnings L-dra Capitel 7 Lc 8 §. §. af nedanstrefne Krut Bruk bltfwit erlagd. I Län . Alun Werk j Wid Carls esser Höltorps är ven bchällne tillwerkningen, sedan Krv^ som, enligt lgos Alun Werk Bewillning L 16 §. Tunnan f Calmars Christianstad: — 1262 Dw I82Z. 1224 Dw 1824. n 52 Dw I82s. ... — Il 82 D-o 1806. — 1275/^ Do Krutbruk Wid Fliseryds eller Läggewj är Ar i8oi. lillwerkadt 1822. Wid Torrebro 1801. 1802. kelir ^Vjld. Slf * Dcn 2i December. 1547 ödmjukt Memorial! Till sölje as Eder Excellences' och Högloft. Kongl.
Berndtssoris, om Registratorn, Pension; StatsUtskottets Betänkande, bif. af Adeln, s. g4. af Bondeståndet, s. 106. af Presteståndet, s. 128. 15 Beelgtningnr, om närmare* bestämmande af när Pro. viticialMediei, äro nödige; LagUtskottefs Betänkande, återfem. af Adeln, s. 19g. af Prestestånder, s. 2o 1. af Borgareståndet, s. 205. bif. af Bondeståndet, s. 209, Besk a t f n i ngsSys tern, om grunderne för ett nytt; EkonomiUtskottets Betänkande, bif. af Presteståndet, s. ao2d, af Borgareståndet, s. 1031. af Bondeståndet, s. io4d, Besparingarnes användande, om, och om CoursControlléurernes arfvoden ; StatsTJtskottets Betänkande, bif. af Adeln, s. 94, af Bondeståndet, s. 109. af Presteståndet, s. 128, Besvärsoch Ekonomiutskottet, får ökad Betjening, s. 21, 31, 32, 91. > Memorial, om delfående nf de Handlingar, sorn tillika tili något annat Utskott remitteras, bif. af Presteståndet, s. 4o. af Adeln, s. 53. Betalnings sättet, om vid skeende försäljningar af Persedlar för allmänna
Vi slakte henne; hon hos dig är undangömd. ORESTES. Visst är hon det, och re'n åt sig förseglar allt. PYLADES. Oh, icke än! Hon döden sjelf till fästman har. ORESTES. Hvi ej? hon har beskydd utaf barbarerna. PYLADES. Af hvilka? ty bland Phrygers folk jag ingen räds. 1110 ORESTES. Af speglars och essensers riksförvaltare. PYLADES. Hon alltså hämtat med sig idel Troiskt bjefs? ORESTES. Ett ringa kyffe ju för henne Hellas var. PYLADES. De slafvars slägte mot de fries intet är. ORESTES. Är detta gjordt, jag vägrar ej, att tvefaldt dö. 1115 PYLADES. Och jag minsann ej heller, blott jag hämnas dig. ORESTES. Förklara saken och fullborda, som du sagt. PYLADES. Vi gå ditin, kantänka för att döda oss. ORESTES. Detder förstår jag, men jag resten ej förstår. PYLADES. För henne briste vi i ångstens klagrop ut. 1120 ORESTES. Så att hon gråter, innerst i sitt hjerta glad. PYLADES. Oss ock skall unnas sådan fröjd, som henne då. ORESTES. Hur skole vi föröfrigt strida ut vår strid? PYLADES. Vi bäre hemligt svärd inunder kappan gömdt. ORESTES. För drängarna hvad undergång bereds förut? 1125 PYLADES. Vi stänge dem, en här, en der, i slottet in. ORESTES. Och den, som icke tiger, måste slås ihjäl. PYLADES. Och sedan röjer saken sjelf, hvad göras bör. ORESTES. Helena dräpas! hemligheten vet jag nu. PYLADES. Javäl! men hör också, hur vackert är mitt råd. 1130 Ty om emot en välanständig qvinnas bröst Vi stötte svärdet, vore mordet nidingsdåd.
Beträffande ändtligen den invändning, ali en skyldighet af i frågakomna beskaffenhet skulle komma att medföra den påföljd, alt anläggning af bruk, fabriker och dylika verk förhindrades och desse föllo i värde, få Utskotten, jemte erinran om det föga sannolika i påståendet all deltagandet i detta onus skulle förhindra sådane anläggningar, och det erkännande, sohl hgger * ett sådant antagande, om tyngden för kommunens jordbrukande medlemmar af berörde besvär, tillika anmärka, att nämnde verk och inrättningar aldrig blifvit genom privilegier tillförsäkrade befrielse från väghållniugs-skyl - 4 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N.o K digheten; att tvärtom, enligt den grundsats, att kommunala besvär böra drabba kommunens alla medlemmar, samma skyldighet otvifvelaktig! efter en rätt lagtolkning bör åläggas åtminstone ali, derifrån icke fritagen, synlig förmögenhet inom kommunen, och att den omständighet, att en annan tolkning hittills blifvit följd, icke kan utgöra binder för lagstiftaren att meddela ett sådant stadgande eller en sådan förklaring, hvarigenom grundsatsen gifves sin fulla utsträckning i tillämpningen. Det vore utan tvifvel mest rättsenligt, att vägarnes underhåll bekostades genom bidrag af de vägfarande och besörjdes af Staten. Då emedlertid uti ett så glest befolkadt land som Sverige, hvarest, jemförelsevis med andra länder, der vägarne på sådant sätt vidmakthållas, trafiken kan anses obetydlig, detta icke skulle kunna ske, ulan ali afgifterna för de trafikerande uppgingo till så stora belopp, att de blefvo för kommunikationerna hinderliga, hälst mängden af erforderliga bommar och dervid anställd betjening skulle uppsluka en stor del af dessa bidrag, så återstår, enligt Utskottens åsigt, endast den utväg, hvilken angående väghållnings-skyldigbeten inom detta Iand hittills blifvit följd, nemligen att ålägga densamma kommunen, hvars medlemmar anses mest begagna vägarne, och för hvilka deras vidmakthållande i (ärbart skick således måste vara af vigt. Den från urminnes tider bibehållna grundsatts, alt vägarne böra underhållas af häradet, äldre tiders benämning af kommunen, torde alltså icke böra öfvergifvas.
HZndt, ak kzogusn i flera är ej kunnat »»lösa sina da Utelöpande IVsnspart-Sedlar, ställda pä ek rakne-wär-' de j Kopparmynt, a norlunda, an genom nya Sedlars utgiswande i de inkömmandes ställe, minnek af detta olyckliga tidehwarf ej synes pä förenämnda sätt böra aierkallas, sedan k^nco - Gerker igenom dm ar 1^7-' weikställda Koglisgnon, enligt hwad 1770 ärs RcksdagSBeflut derom förmäler, ättkwunnit desi rätta 06) pei» wiriva beff-ffenhet, och saki en sa stadgad Oeäir bäve inom och Utom Riket, at den kunnat orubbad bibehållas , oaktadt de swäraste anstöter i besia sednare äten. z:o At efter fö> berörda Grundförkattningar Lanijnen ingen b) pnub I^ne får ant ga för Sedlars ulls gifwande, som ej är genast kil ha ds, ever inom korrt lid kan klif)>nerS8, rä likwäl den omnämnda /Vmor» tilsemeins-sonäen endast efter Femton ärs söllopp lif fullo inflyter. 4:» Ar et sadant undantag wid tillanipnmgen af Författningarna om 6anc»-Werket, kunde haswa mindre b> dagelig werka» pa Allmänna Opi ion och L-ec!i» ten, ywilken är ömiälig och pa der forgfälligaste bör wärdaS» 5:0
Hon spådde, att David aldrig skulle få Melia, att jag icke skulle bli långlifvad, men att jag ändå skulle vara en orsak till Davids lycka. Jag skulle skratta åt hela detta uppträde, om icke det tillika hade varit så ruskigt och hemskt. På ett tredje blad läste hon: d. 2 Aug. Hvad några dagar kunna förändra våra öden! Nu är jag så lycklig, så lugn, så säll; jag älskar. Älskar jag icke Randel? O ja, ty jag har det innerligaste begär att blifva hans, att helt och hållet uppoffra mig för honom. Efter några månader bli vi förenta och jag längtar till den tiden, jag längtar att bli den ädlaste, godaste mans maka. En sådan längtan fördömer mitt samvete ej, utan gillar. Hvar och en liten fågel vill pröfva sina vingars styrka. Qvinnan är som en fågel; i detta jordiska lif är äktenskapet den sky, den luft, i hvilken hon älskar att röras, att sväfva, att pröfva sina vingars styrka. Derföre bör hon längta dit. Ett tror jag mig ha märkt: att Randel icke rätt tycker om David. Hvarföre månne det vara? Men framdeles skall jag bedja honom så vackert att hålla af min och Melias vän. Det skall han göra då. d. 15 Aug. I dag skref Melia: "Nu måste jag till dig Ingrid, min egen dyrbara vän, skrifva sådant som smärtar dig och mig. Allt är slut emellan David och mig. Fråga aldrig, hvad han sagt, hvad han medgifvit; men gråt Ingrid, ty snart är han borta och sedan, får du aldrig, aldrig får jag mera se honom åter. Ty det är slut." Så skref Melia. Hvad skall jag tänka? Älskade hon honom eller ej? Melia är såsom en vacker natt. O hvad några dagar kunna förändra våra öden! Den ena fästes för alltid, den andra skiljes åt! I portföljen funnos många blad, hvilka Saida bordt läsa likså väl som dessa. Bland annat hvad Ingrid skrifvit en liten tid efter det hon blifvit mor just åt denna Saida. Likaså det blad, der modren redan uppfylld af dödsaningar nedlagt sina sista tankar, sina sista förböner.
För det ändamål, hvartill penningarne varit beviljade, hafva de en gång varit använde; inom den föreskrifna liden hafva de varit ullemnade; men inom den, för lånets tillgodonjutande, bestämda termin, hafva icke sådane handlingar kommit Riksg:s-kont. till handa, alt lånet kunnat af Riksg:skont. godkännas. Den omständigheten, att låntagaren icke vill upfylla de för lånets åtnjutande föreskrifna villkoren utan heldre inbetalar lån"et, måste icke kunna ändra långifvarens rätt att, vid sådant förhållande, disponera medel, öfver hvilka såväl den omnämnde låntagarens, som Brandstods-komiléens i Wexiö dispositions-rätl redan uphört. Då jag för ögonblicket icke har några officiella handlingar härstädes till hands, vill jag icke heller upgifva något om användande af de ifrågavar. medlen; men något så ömmande bruk deraf, som här blifvit anlydt, tror jag mig, med afseende på de uplysningar, som man inom Ulsk. icke mäktade förneka, kunna säga, att med åtminstone en del af summan icke varit afsedt; och jag anhåller, att R. o. Ad. icke måtte gifva anledn." till den ledsamma följd, som ett medgifvande af förändring i bestämda lånevillkor alltid medför, hvarföre jag tillstyrker bifall till det förslag till beslut, som Riksg:s-afd:n inom Utsk. framställt och finnes som reservation bifogadt Utsk:s betänk. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att här icke är fråga om beviljande af något nytt lån, utan blott om medgifvande, att ett redan beviljadt lån må få användas till samma kommuns fördel, för hvilken det engång meddelats, sedan medlen blifvit, innan Den 22 Mars. 125 förfallotiden, återbetalde af den primitive låntagaren. Jag kan icke finna, att Stånden kunnat påräkna, att i förskott återbekomma ett utgifvet lån, icke heller, att, som Gr.
Jag har sagt: ”att jag bestrider tilldelandet af resestipendier till andra railitär-läkare än dem, som besöka verkliga krigslheatrar, och derstädes inhemta huru, under dylika omständigheter den militära sjukvården handhafves,” samt alt ”Algeriet och Kaukasien äro i detta fall ständiga experimentalfält.” Dä Hr Björnstjerna sjelf är militär (Löjtnant vid Lif-reg:tets Dragonkorps), trodde jag alt det för honom skulle vara tillräckligt bekant, för att icke kunna missförstås och misstydas: att sjukvården under ett krig är hell annorlunda ordnad än i en fredlig garnison; att kriget föranleder rörliga sjukhus, l:sta och 2:dra förbindningsställen, amputaliouer med ganska fåtaliga attiraljer, sjuktransporter, omsorger såväl för de sjukas som för de friskas helsovård o. s. v., hvilket allt fordrar en erfarenhet hos läkaren, som icke utan praktik kan förvärfvas. Hr Björnstjerna säger: att ehuru jag ansett Ingeniör-korpsen, Exercis-kompanier o. s. v. ”högst behöfliga,” har jag ”likväl” afstyrkt de härföre begärda anslag. Som den mig här gjorda beskyllning för inkonseqvens förfelat sin verkan, om de skäl anförts, hvilka jag för mitt afstyrkande upgifvit, så hafva de för effektens skuld naturligtvis blifvit utelemnade. Jag har nemi. sagt: att jag bestrider de ifrägavar. anslagen, icke derföre, att jag anser saken, som de afse, obehöflig, utan derföre, att jag icke anser några förökade anslag å 4:de hufvudtiteln böra ifrågakomma, sedan det blifvit obestridligen ådagalagdt, ”att de icke allenast kunna bestridas utaf det närvar, anslaget, utan äfven i jemnbredd med en högst betydlig besparing å detsamma.”
N:o 160, ang:de inskränkning af rättigheten att börda jord å landet; N:o 161, ang:de ny lag om lOårig preskription och om årsstämning; N:o 162, ang:de förändrade föreskrifter i afs:de på tillsynen öfver förmyndares förvaltning af omyndiges egendom; N:o 163, om utfärdandet af en förlattn. angirie vård af död mans bo; N:o 164, i fråga om förändring af 23:dje §:n i K. Förordnm d. 13:de Juli 1818 angide inteckning i fast egendom; N:o 165, ang;de ändring i ll:te kap. 7ide §:n Rätteg.Balk. i fråga om stämning; samt N:o 166, ang:de rättighet för qvinna att antagas till förestående af organistbefattning. Föredrogs och lades till handlingarne Exped.Utsk:ts Mern. Nio 13, i ani. af PresteSt:ts återremiss af Utskits under N:o 137 afgifna förslag till li. St:rs underd. skrifvelse ang:de anställande af jemförelse emellan Svenska och Engelska för statens jernbanor inköpta jernvägsskenor. Anmältes ett från Vallöf!. BorgareStit ankommet prot.-utdr. N;o 525, hvaraf inhemtades, att nämnde RiksStånd, som, till följd af inbjudning från Högv. PresteSt:t, ingått i pröfning af förslaget till förordn. om landsting, inbjudit lt. o. Ad. att instämma uti Ståndets beslut ang:de §§:na 47, 48, 49 och 61 i nämnde förslag. Gr. Mörner: Jag anhåller, att denna inbjudning måtte läg gas på bordet och förekomma till afgörande i sammanhang med den fortsatta pröfningen af Ekon.Utsk:ts Betänk. Detta förslag blef, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallet.
Dina för alltid från den tragiska koturnen och var förutbestämd att spela alla naiva, skälmska ingénue-roller som repertoaren hade att bjuda på, ja, direktionen visade en särskild ifver att upptaga sådana stycken på programmet, som innehöllo en af de roller, hvari man visste, att Dina skulle kunna glänsa. Hon hade kastat af sin svarta domino och sprang fram i Colombine-drägten, som hon bar derunder. Nu var hon sig sjelf, eller åtminstone en del af sig sjelf, och man frågade sig, hvart den högtidliga, verldströtta damen hade tagit vägen. Det var icke längre svarta promenaddrägter och afmätta steg, det var pikanta parisertoaletter med förvånande hattar och en vaggande, liflig gång, med tacksamma och gäckande blickar till de många, som helsade på henne, hvar hon gick fram. Hon spelade alla slags naiva roller, ända från de verkligt dumma naiva till den sort, som egentligen är den högsta grad af koketteri. Hvad som kanske lyckades henne bäst, var den halfmedvetna, skälmska naivetet, hvari hon inlade ett litet muntert koketteri med publiken, som gjorde herrarne alldeles tokiga, och som fylde teatern med riktiga nödrop af applåder. På en gång vimlade det till den grad i hennes lilla våning af biljetter och buketter och inbjudningar till höger och venster, att de gamla tanterna förskräckta gingo omkring och kände sig som i ett slags belägringstillstånd. Dina smålog mot alla, tackade alla och var mycket god mot alla, som kommo i hennes närhet. Nu, då hon var säker på sin sak, visade hon sig mycket vänlig och tillmötesgående mot alla, som voro yngre och icke så lyckliga som hon. Man ansåg henne som en god och treflig kamrat vid teatern. Förr hade hon hållit sig alldeles för sig sjelf och uppträdde som den förnäma damen, som icke ville inlåta sig i bekantskap med de andra. Maria var en af de första, som framförde sin uppriktiga och hängifna hyllning till Dina, men Dina tog icke just nådigt emot henne. »Nu, då alla andra applådera mig, applåderar du också», sade hon i kylig ton. »Då jag var ensam och olycklig, hade du inte ett uppmuntrande ord att säga mig!»
Då det visat sig, att fåugvårds-ulgifterne under de sednare åren alltjemt stigit, samt äfven i den händelse, alt de ännu fortfarande höga varu-priscn snart åter falla, det icke med någon sannolikhet kan antagas,att ifrågavarande slags utgifter, sorn, efter hvad Rikets Ständer inhemta!, år 1855 uppgått lill omkring 1,000,000 R:dr Banko, komma i den närmaste framtiden att nedgå under den föreslagna summan, 1,350,000 R:dr Ruut, hafva Rikets Ständer, som anse angeläget att anslaget bestämmes till en summa, hvilken så mycket som möjligt närmar sig års-behofvel, helst eljest vid stats-reglcringen en större Expeditiojis-Ulskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 192. 643 tillgång för nya anvisningar synes, än sorn verkligen förefinnes, funnit, sig böra öka förslags-anslnget till fångars vård och underhåll med 195,000 R:dr R:ml; men då, enligt hvad Rikets Ständers är 1855 församlade Revisorer anmärkt, kostnader för nybyggnadsarbelen blifvit under de år, revisionen omfattat, bestridde af ofvannämude förslags-anslag, få Rikets Ständer hos E. K. M:l i underdånighet anhålla, att ifrågavarande anslag hädanefter icke anlitas till bekostande af dylika arbeten. 9:o Dä vården och underhållet af länsoell k rono-huktenn vore öfverlemnad till fångvårds-slyrelscn, så att något bestyr dermed icke vidare tillkomme del under Finansdepartementet lydande embels-verk, al hvilket vården om kronans hus och byggnader i allmänhet är uppdragen, har E. K. M:t föreslagit, att 7:de Hufvud-litelns anslag till byggnader och reparationer i landsorterne mätte minskas med de 6,000 R:dr, hvilka afselts för underhåll af länsoch krono-häkten, och ett särskildt reservations-anslag lör detta ändamål å “2:dra Hufvud-titeln anvisas till belopp af 13.500
Det torde möjligen äfven finnas någon, som helt enkelt önskar att qvarblifva vid det gamla; men högst fa mäste dessa personer vara, dä knappast en enda röst höjt sig lör dess bibehållande. Förslaget tror jag vara i allmänhet så uppstäldt, att ingen större klass af medborgare derigenom lår högre bevilln:s-utgift, än förut. Enligt Komiterades förslag hade jordbrukaren kanske kommit att betala något högre skatt än förut; men enl. det förslag, Utsk:t framställt, nemi. af 3 öre för hvarje 100, anser jag att totalinkomsten för beskattning af fast egendom minskas med omkring 120,000 rdr. Näringsidkare, såsom klass butraklade, fä snarare lindring än ökning af skatten. Jag medgifver dock att, ehuru de större klasserna, såsom sådane betraktade, ej komma att få ökad skatt, det likväl finnes individer, och en mindre klass, som får en ökad tunga. Till dessas fosterlandskärlek vädjar jag. Dessa personer äro sädane jordegare, hvilka innehafva ärfda possessioner, hvilka lång tid varit inom samma slägt och hvilka ej behöft belånas eller hvilkas uppskattningsvärde af andra skäl icke blifvit förhöjdt; och för dem blir skatteförhöjningen icke så obetydlig. Jag har vidare hört framställas, att genom en skatt af 3 öre pä 100 rdr, fastighetsskatten skulle kunna uppgå till 3 ä 4 gånger det nuvarande beloppet; ett påstående, som icke kan härleda sig från annat än högst ensidig erfarenhet. Likväl och om nu en egendom, som varit länge i samma slägt och är värd 100,000 rdr, är taxerad tili endast 10,000 rdr, så är det sannt, att, dä för denna egendom nu betalas endast 10 rdr, skulle afgiften derföre blifva enligt Komiterades förslag 40 rdr och efter TJtsk:ts 30; och egaren kommc således att derigenom betala 3 å 4 gånger det belopp, lian iörut er - 30 Den 9 Maj f. m. lagt.