Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1841 utfärdade instruktion stadgas, att den berättelse, som öfver hvarje revisions-förrättning bör upprättas, skall af Revisorerna afgifvas till Rikets näst sammanträdande Ständer, och i sammanhang dermed föreskrifves att revisions-berättelsen, som bör Fullmäktige i Riksgälds-kontoret tillställas, skall, med dertill hörande bilagor, af Fullmäktige till Rikets Ständer öfverlemnas vid derpå följande riksdags början; men Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, för den händelse att stats-revision under pågående riksdag infölle, funnit både ändamålsenligt och angeläget att de af Revisorerna uti åtskilliga ämnen i revisions-berättelsen afgifna yttranden och gjorda framställningar kunde komma till Rikets då församlade Ständers kännedom derigenom, att berättelsen under sådant för - 14 Stats-Utsliottets Utlåtande, M 15. hållande med det snaraste till Ständerna aflemnades, hafva Revisorerna föreslaeit att ^ ordalydelsen i åberopade § af revisions-instruktionen måtte erhålla en förändrad lydelse, så att orden »vid derpå följande riksdags början» blefve derifrån uteslutne; med hemställan tillika om icke, då för öfrigt ej mindre 1 § i instruktionen torde böra ändras i följd deraf, att utredningen af Göta Kanal-bolags och Malmö f. d. Diskontverk blifvit afslutad, än ock 6 §, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 29 Augusti 1851, redan erhållit en förändrad lydelse, Rikets Ständer skulle finna skäligt att utfärda en omarbetad instruktion för sina Revisorer vid granskningen af Riksgäldskontorets tillstånd och förvaltning. Stats-utskottet, som, lika med Revisorerna och på de af dem anförde skäl, funnit ifrågavarande instruktion böra i uppgifne hänseenden undergå förändring, får i sådant afseende föreslå att, med uteslutande af de med nu förhanden varande förhållandena icke enliga stadgandena i ofvannämnde §§, och med iakttagande derjemte af den enligt Kongl.
Deputerade föreslagne förändringar, så, och enär det synes vara Borgare-Ståndets ensak, att, i ett ämne af denna beskaffenhet, bestämma hvad Ståndet önskar, i afseende på dess Samlingsoch Cancellie-rum, samt Ståndet, efter erhållen del af Professor Nyströms ofvanberörde Utlåtande, genom Pfotocolls-Utdrag af den a3 sisth Februarii, ytterligare godkänt förut om förmälde ritning till Borgare-Ståndets Samlingsoch Cancellie-rum, och hvilken ritning är att bese uti Stats-Utskottets Pleni-rum, alltså har Utskottet skolat tillstyrka det här ofvan omförmälda utbytet af Stats-Utskottets nuvarande local, emot den, sorn varit Borgare-Ståndet anvisad, men icke blifvit af Ståndet begagnad; äfvensom att de förändringar med förstnämnde local, sorn å den af Borgare-Ståndet godkände ritningen finnas utmärkte, vidtagas och genom Fullmägtiges i Riksgälds-Contorets försorg verkställas. Under behandlingen af frågan om utseende af tjenlig local för Borgare-Ståndets Samlingsoch Cancellie-rum, ankom till Utskottet ett Utdrag af Protocollet, hållet uti Bonde-Ståndet den r5 November sistlidet år, hvari finnes intaget ett af Riksdags-Fullmägligen Johan Andersson från Upsala Län afgifvet Memorial, deri anföres, hurusom det visserligen ej lärer kunna undfalla någon bland Ståndets, Ledamöter, att Ståndet, ännu mindre än Borgare-Ståndet, kan finna sig belåtet med det af Bonde-Ståndet begagnade Pleni-rum, NB. i det skick Iivari samma rum nu befinnes. — Rummet är alldeles för lågt.
Län, efter skedde undersökningar, redan ansetts, såsom icke för närvarande lämpligt eller verkstälibart, böra förfalla. Af desse skäl s.nnt då, hvad Rikets Ständer sålunda åsyftat syntes förtjent! uppmärksamhet, enär densamma gilves en lämplig utsträckning, hade Motionairen ansett sig höra föreslå, det Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t hemställa att, i likhet med hvad redan för tackjernstillverkningen uti ifrågavarande ort, i följd af Kongl. Special-Resolutionen för nja Bergverks inrättande i Norrläntlerne och Lappmarken af den g Augusti 16j3, åtnjutes, och ända till är i8o3 äfven gällt för stångjernsoch ämnes-smiden derstädes, 20 ä 3o frihets år, som, efter omständigheterne, jemväl kunna, ända till 5o år, tillökas, må, att räkna frun det therken kommit i gång, åtnjutas för de stångjernsoch ämnes-smiden, som efter Ar 1818 blifvit privilegierade, eller intill år 1860privilegieras inom Norrbottens Län, grundade på tackjern inom detta Län, af dervarande malm tillverkadt; och har sedermera Riksdagsfullmägtigen Rutberg uti serskildt till Utskottet remitteradt memorial jemväl föreslagit, att enahanda rättighet måtte tilldelas dem, sorn inom Westerbottens Län anlägga Jernverk; hvaruti Riksdagsfullmäktige Olof Olofsson samt Anders Normark från sistnämnde Län instämt Då de svårigheter, som i allmänhet äro från Bergshand t ering* 11 osk i l ja k ti ge, måste än mera träffa dess idkare inom Norrland, hvarest'climalförhållanden och flere omständigheter förena sig, att göra detsamma mindre lönande, oell Bergsrörelsen derstädes utan tvifvel är för denina af naturen i flera afseenden missgynnade ort af den vigt och nytta, att den icke bör sakna uppmuntran, anser Utskottet sig ega desto större skäl, att med sitt tillstyrkande beledsaga Rutbergs ifrågavarande motion, sora Bergshandleringen i Norrland, serdeles i Norrbottens Län, Bihang till R. St.
Då öfverläggningen om detta Betänk, bör jades och det var fråga derom att detsamma skulle punktvis före - Den 2 Maj. 461 dragas, så hyste de, som förordade discussionens förande öfver Betänk. i dess helhet, den mening att hela Betänk, borde återremit teras. Om nu deremot äfven denna punkt bifalles, hvad blifver då följden? Jo, att behandlingen af denna ytterst vigtiga fråga vid denna Riksdag ej heller kommer att leda till något resultat. Ar det då alldeles omöjligt att i detta hänseende åstadkomma någon förbättring? För min del erkänner jag ej en sådan omöjlighet och fortfar derföre att påyrka återremiss. — Det resultat, hvartill man, 1 min tanke, vid denna Riksdag åtminstone borde komma, är det, att R. St:r ingå till K. M. med en underd. anhållan, att K. M. täcktes genom Sina Bef:h:de låta undersöka huruvida de väghållningsskyldige vore villige att erlägga en viss afgift för att derigenom få vägarnes underhåll uplåtet på entreprenad. Detta torde i många län vara möjligt, och i de län hvarest väghållningsskyldigheten på detta vis vore alltför mycket betungande, kunde ju Staten träda emellan och tillskjuta den fyllnadssumma som erfordrades för åstadkommande af entreprenader. Detta är ju en helt enkel åtgärd, hvartill man utan svårighet vid denna Riksdag kunde komma. Jag anhåller således fortfarande om återremiss. Hr Cederschiöld: Med anledn. af Gr. Sparres sednaste yttrande anser jag mig böra erkänna, att jag begått ett misstag då jag upgaf att Utsk:n ej besvarat Hr von Seths motion om Bestyrelserna. Detta misstag härledde sig derifrån, att jag å pag. 9 kom att förbise ordet: »Bestyrelser» och endast fästa mig vid ordet: »Civilingeniör». Men då jag erkänner detta hoppas jag att Hr Gr. Sparre äfven skall medgifva det han misstagit sig då han upgifvit att Utsk:n tillstyrkt Hr Seths förslag om de ifiågav:de Bestyrelsernes inrättande.
Den underdåniga skrifvelsen är alltså uppsatt på grund af tre Stånds sammanstämmande beslut; men den mening, som BondeStåndet ansett böra deruti slutligen inflyta, har ExpeditionsUtskottet ansett icke kunna intagas , då endast ett Stånd derom meddelat föreskrift. Bilaga Den 12 julii c, nu 2$7 Bilaga till PlciiiProtocollet för elen 12 Julii, eflerinidclagen. Herr Gyllenholm, 2?n‘c Guftaf: Äganderättens helgd är i ali väl ordnad Lagstiftning sökt och vårdad, såsom en af den samma* förnämsta lifsprinciper. Den utgör i Samhälls organisationen dess hufvudelsment, eller egenteliga palladium. Endast i högsta nödfall, då det allmännas behof och välfärd sådant kräft, har man någon gång häri tillåtit sig smärre undantag, men sorgfälligt undvikit en större rubbning genom positiva och generella stadganden. Hvad Höglofl-Sammansatte Utskotten deremot tillstyrkt och antagit, i deras nu upplästa Förslag om Vattenverks inlösen och utrifvandej synes innefatta ett vådeligt afsteg från den i anförde måtto förut gällande grundsats. Början till ett dylikt ingrepp i enskilt» rätts förhållanden skulle i fortsättningen kunna leda till de mest farliga följder. Bästa beviset derå företer sig af sj Ifva det uppgjorda Förslaget, då Utskotten, för att vara consequenta i deras åsigter nödgats äfven tillstyrka undanrödjandet af ordentligen Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI Band. 17 258 Den 12 Julli c. m. Ingångna Contracter emellan Vattuverksoch Jordägare om skadestånd för det lidande de förre kunna tillfoga desse sednare. Om nu i öfverensstämmelse med denna principe den ene grannen för hvarje förmodadt eller verkeligt mehn och oundvikelig servitut skulle kunna depossedera den andra, huru mångfaldiga anspråk i sådan väg skulle icke kunna uppstå, och hvar skulle gränsorna för dylike yrkanden i deras utsträckning rätteligen bestämmas?
Den fnmstge och erfarne underdomaren, som äfwen bör gagna staten i den högre domareclaflen, ser sig nu hindrad derifrån, ty han wjll linek dela förmans wansvttade öde, och Koygl° Hos-Räcterue hafwa också i sednare rider merendels fäkt sine ledamöter frän sine egen betjening, hwilkens mana wid del collcgiala arbetsk wiflerligen medför den högsta nytta, men jag wägar tro, att äfwen en och annan driftig och kunnig Häradshöfding, Borgmästare och LandS-Secrekerare, tröttnad wid sine trägna göromål, skulle inom Hof-Rälkcrne med sin förmärswade erfarenhet i hwarjchgnda ämnen och kännedom af folk och orter, gagneligt upfylla sitt ruin. Jag öfwerlemnar kill hwar och ens egen källösa och förmåga, cm inse angelägenheten af atr äga kst 378 Don 28 rK.fti. en domareeorps i rike:, som med aktning för sig sjelf , för lagarne och medborgares deruti grundade rättigheter, är oberoende af annat än lagen och. famwetek. Likasom alla uvofftingar böra göras, som fordras kill ekk gemensamt försmak af fäderneslandets sjelfständighet, bistånd och ära, mäste mål också de icke sparas, four trygga märk inre lugn och tvär inbördes säkerhet under lagarne. Döma» rens oberoende af annai än lagen och rättwisau, blir, utan dcsie upofftingar ett ord, som ehuru helgad! i tvär statsförfattning, är lysande, men kraftlöst. Hemställande och förestående således ödmjukast, att medel mätte ukjes kill en nödig förbättring i Hof-Rätterne6 aflöning, hwilken nu ntgör för Kongl. Swea och Götha Hof-Rättcr nära 58,000 R:dr och detzutom tjena twänne ledamöter i Kongl. Götha HofRätk utan lön, emedan anralet af der förekommande mål fordra eil lika arbete pä trenne divisioner, som Kongl. Swea Hof-Ratt, dä likwäl Kongl.
— ett och — och tu — och — och — (» Nej — nej — vänta vi vill inte », sopran — afbrott) — hjelper inte! ) och — och — och — tre! Ja, detta var då den första stora nyheten för hr Nord-q vists regemente. Oaktadt bevekande omständigheter, måste vi dock mot denna nyhet visa samma hiskliga uppsyn som mot » Paul och Virginie », » Trumpetaren » och andra den förra regimens förhastade påhitt. Vi tycka hvarken om idén, text eller musik, vi finna planläggningen dunkel, delvis också opraktisk, effektlös derjemte, både i en och två meningar taget. Uppsättningen var ett hastverk, bristen på kör och orkester gjorde sig pinsamt gällande. Angående solisterna vitsorda vi den spetsiga form hr Lundqvist mot all förmodan förmått bibringa sig, men han borde veta att damerna tillhör sista ordet Det är en liten artighet mot det relativt svagare kärilet. Detta representerades af hr Cronhamn med den takt och elegans, som man kunde vänta, med en viss dosis qvinlig skadeglädje, malice, ironi dessförutom. Hrr Strömberg och Linden innehade jemte hr Lundqvist de mer maktpåliggande partierna, men hr Strandbergs roll var vid detta tillfälle svagare än någonsin, frk. Klemming och frk. Karlsohn hörde man ej alls af. Korteligen — utförandet hade sina pointer, men bristen på harmoni, takt och god ton omintetgjorde den nya operan, som led af för liten medverkan från personalens sida, hvar-för det alldeles omotiverade arbetet gått att formera bekantskap med sina osaligt aflidna föregångare. S. B. U. * Det gör oss ondt att icke kunna skänka stort större deltagande åt spelårets andra nyhet, Georges Bizets enakts-operett % Djamileh ». Lika bestämdt som fröken Selma Ek nekade biträda i den första, lika bestämdt borde hon ha vägrat sjunga i den andra nyheten, sig och sin chef till båtnad. Ty lika litet tillför denna operett frk. Ek någon ny artistära som den riktar hr Nordqvists repertoir, för att nu ej tala om vårt musiklif, till hvilket hänsyn numera naturligt nog endast kan tagas i andra eller tredje rummet, så stäldt som vår Opera f. n. har det.
Grundlagens garantie för yttrande friheten, i förening med det stora vilkoret för dess rätta bruk: sanning och moderation,-—ett villkor, som skulle tryggast uppnås genom offentligheten af motionen för indragningsåtgärden, och deraf verkad ömsesidig varsamhet hos den bevakande och de bevakade, får Utskottet alltså Riksens Ständers eget ompröfvande underställa nyttan och nödvändigheten af att, medelst en underdånig anmälan, fästa Konungens Nådiga uppmärksamhet på det förhållande att Justitiae-Cancellern vid behandlingen af frågor om Tidningars indragning, ej kan, efter Grundlagen, anses som Ledamot af StatsRådet, men blott som en detsamma subordinerad Autoritet, och att han följaktligen endast äger att, sedan HofCancellerens berättelse om indragningen af ett Dagblad, blifvit jemte skälen härtill, honom communicerad, deröfver sitt skriftliga utlåtande afgifva. Ankom den 1 Julii 1823. Memorial till Riksens Ständer, rörande en af Grefve C. II; Posse uppgifven anledning till anmärkning mot H. E. Herr Stats Minis tern för Utrikes Ärendena. Jemte Högloft. Riddersk. och Adeina Remiss under den 14 dennes, å numera framlidne Kammarherrens Grefve Carl H. Posses anledning till anmärkning mot Han9 Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärendena, Grefve von Engeström, har Constitutions-Utskottet emottagit en af Grefve Posse undertecknad skrift hvaruti han, med vidrörande af åtskilliga Andra Ämnen, fram* stalt, såsom Anmärkningens egentliga föremål , Hans Excellences den 28 October till Konungens Befallningshafvande aftåtna CircuIairHandbref, angående särskilda föreskrifter med hänsigt till i Riket inkommande Utländska Resande.
Kominitléeii ansåg del derföre böra öfverlemnas ät framtiden alt besörja utvidgandet af ditt föreslagna stambane-systeinet, när en högre iippdrilveii produktion sådant påkallade oell bindels derigenom ökade hjelp-källor medgäfve större uppoffringar af Staten för kommuuikutioiiernas ytterligare förbättring. 1 öfverensstämmelse med nu anförda ås ig ler, bade Kommitléen såsom hufvudgrunder antagit: ”l:o. att stambanorna böra, så vidt möjligt, tillfredsställa följande fordringar, ”nemligen : "a) lätta och befordra förbindelsen mellan bulkudsladen och rikets förnämsta ”gränsoch stapel-orter; ”b) underlätta transporten af trupper och krigs-materiel och sålunda möjliggöra ”armé-iifdelningars skyndsamma förflyttning lill de i strategiskt hänseende vigtigaste or"lerna, hvilka således af stambanorna böra genomskäras eller beröras; och ”c) såvida sådant ulan längre omvägar kail ske, beröra älven de punkter, sorn, ’’i följd af för inre rörelsen gvnsamt läge eller större produktion, mest öro i behof af 'kommunikationer och välbelägen för bibanors anslutande; hvaraf följde, att en stam”biiua icke oeftergiflig! bör framgå kortaste vägen mellan dess ändpunkter, ulan älven ”afse rörelsens befrämjande i mellanliggande orter, såväl sinsemellan som lill änd”piink terna.” ”2:o. alt antalet och utsträckningen af stambanorna inskränkas (ill hvad be”bofvet för närvarande oundvikligen klafver för vinnandet af ofvannämnde tvänne ”syften.” Såsom stambanor hade Kommitléen antagit och förordat följande 5 jernvägs-linier jemte nödiga sammanbiiidningsbaiior mellan dem, nemligen: a) Vestra stambanan, hvilken skulle ledas från Stockholm veslerut genom Uppland, Westmanland, Nerike och Westergötland lill Göteborg. Denna banas utgångspunkt skulle blifva Nybrohamnen, i hvars närhet, pä en mellan Sperlingens backe och Humlegårds-gatan belägen tomt, som begagnades för tegeltillverkning, densamma ansåges böra erhålla sin bangård.
Således kan den af Utsk. begagnade ordalydelsen icke antagas, utan att medföra en otydlighet, som f. n. icke finnes. Visserligen kan det nu draga ut någon tid, innan en sådan fråga om grundskattens upliörande för en ödelagd qvarn blifvit slutligen afgjord. Men äfven, enl. Utsk:s förslag, skulle lika lång tidsutdrägt kunna upkomma, och dertill komme frågan, huruvida en qvarn kunde bibehållas eller icke; en omständighet, som nu icke behöfver utredas, men som då blefve af ganska väsendtlig vigt. Ett afslag å denna punkt vore måhända det riktigaste; men då det är tvifvelaktigt, huruvida man kan afslå ett StatsUtsk:s betänk., som rör inkomster; anhåller jag, att hela förslaget måtte återremitteras, allraheldst som det torde .vara svårt att afskilja den ena punkten från den andra. Utsk. kommer då också i tillfälle, alt göra sig underrättad om förfaltmne, och kan deraf finna, att den sednare delen är öfvei flodig och olämplig. Att, på sätt Hr von Troil nämnt, en qvarn-egare kan i sju år hafva eu qvarn ödelagd, utan att få befrielse från skatten, är en händelse, som beror af många omständigheter, såsom dels, alt qvarnegaren icke genast begärt befrielse, dels alt undersökningen icke varit fullständig, eller att egaren fått sig beviljad tillökning i stenpar för en annan qvarn, belägen nära intill den ödelagda, eller vid stora landsvägen; dels ock att egarens intresse icke varit att bibehålla den gamla qvarnen, emedan han af en annan, har lika mycken inkomst, som af båda två. Alla dessa skäl kunna förefinnas, som förklarar orsaken till det omnämnda förhållandet. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af Utsk:s ifrågavande framställning, hvaremot sista punkten, ang:de afslag å Riksdagsfullm. Lindbys och Lagergrens motion, torde böra bifallas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag erkänner vigten af de skäl, Hr Printzensköld anfört mot grundräntornas förändring.
Sannt också, att af de regenter, «som skyddat vitterheten, mer än en varit vådlig för «friheten, och att detta merendels ej hindrat lofsån«gerna. Filosofien, i sednare tider förenad med poe«sien och vältaligheten, har ej alltid varit det, och «har ej alltid sagt åt den store skalden, eller den «store talaren: rodnen för missbruket af edra egen«skaper. Men om de äro ädle och tacksamme, äl«ska de alltid välgöraren, äfven i envåldsstyraren; «och detta var ofta olyckan. Har han dertill stora «egenskaper, som någon gång händt, och de entu«siasm, så är allt förloradt, och det blir intet slut på «oder, prologer och charmanta skaldebref.« 79 I Kellgrens hjerta åter är ett altar rest åt friheten: han gör skaldekonsten till ett älskvärdt skrymteri, för att icke personligen synas vara en nedrig skrymtare. Hörom äfven honom! «Man talar ej högt vid despoters hof. Sådant «vore en oanständighet; det vill säga det största af «alla brott i den stora verlden. Deraf följer, att allt «som är af stor vigt, af ett allmänt interesse; som «rör menniskans rätt, lagen, friheten, samhället; äro «ämnen, dem anständigheten förbjuder att vidröra. «Man kan icke tala i dessa ämnen, utan att känna «en viss värma, som höjer ljudet. Lögnen, sveket «och smickret hviska; men sanningen har stark lunga. «I fria stater, der man handlar om stora ämnen, och «för stora församlingar, och från höga tribuner, är «det alldeles nödvändigt att tala med hög stämma. «Hvilka oanständiga regeringssätt! «En poet kan vara skyldig att berömma sin «konungs gerningar, men icke att gilla dem. «Det är icke oder, prologer, och andra dessa va«nans och etikettens evigt upprepade offer, som för«derfva en god konung, om han äger det minsta af «erfarenhet och förstånd. Han vet då, att icke i dy«lika skrifter frågan är: hvad är sannt? utan huru «en sanning eller osanning vackrast säges?
Denna skillnad, som icke kan blifva särskilt synlig uti de räkningar, som l:sta och 2:dra kolumnerna upptaga, såsom der redan förut förklarad genom sammanverkandet af samtliga i Debet och Credit intagna poster, blifver deremot synlig uti Riks-hufvudbokens kapitalräkning, enär denna uti Debet, under utgifterna enligt Riks-staten och enligt extra stats-regleringen, upptager hvad redan under inbalanserade anslags-behållningarne innefattas, och uti Credit, under utgående balansens anslags-behållningar, hvad redan under Kronouppbörden och Riksgälds-Kentorets bidrag upptages, samt skillnadens insättande fördenskull såsom motvigt erfordras. Utföras således Levereringar till Stats-Verket icae tillhörande förvaltningar Till stats-regleringen ingångna disponibla blifna Restantier för föregående åren, se motsidan, Balans den 3i December 1842: Aktiva (tillgångar} 9.139,746: 8. 7. Enligt motstående skuld-balans, tillhöra häraf: 2. efter afdrag af hvilka, återstår öfriga kapitalets fcrwrio-belopp Sedan från denna summa afräknats hvad deraf tillhörer Statens diverse fordringsägare visar sig samma kapital utgöra netto Derutöfver upptagas här de förskotter, grundfonden gjort för utbetalningar utöfver anslag, hvilka förskotter, såsom i Rikshufvudbokens kapitalräkning defmitift afförda, der ej äro synliga, nemligen: f. d. Hufvudtiteln 153,440:11. 10. Dito Dito Dito Dito Balans ilen 3i December 1841-' Enligt motstående skuldbalans, tillhöra häraf: 4. hvartill komma uti ofvannämnde tillgångar inneliggande, extra statsregleringen derutöfver tillhörande, 19,232: 39. 2. *'• 2,032,707: 19. — efter afdrag af hvilka, återstår öfriga kapitalets fcruffo-belopp 6,354,5 42: 39. 11. Sedan från denna summa afräknats hvad deraf tillhörer Enligt ofvanstående utredning, upptagas fördenskull
Här är sagdt, att samma anmärkning, som af mig jemte flera andra talare blifvit gjord, i afseende på liden för R. St:s sammanträden, redan vid förra riksdagen varit framställd, men att den då underkändes af majoriteten. I detla afseende får jag erinra om hvad jag redan anmärkt, nemi. att så få af landt-adeln då voro närvar., att jag var den ende från en hel provins, och att från Skåne D c n 26 M a r s f. m. 479 blott var en enda ledamot här närvar. Jag får i afseende på den anmärkning, en annan talare har gjort, att vintertiden vore den lämpligaste tiden för riksdags hållande, invända, att October månad icke hör till vintertiden , utan till hösten. I södra delen af Sverige äro kreaturen då ännu på bete, så att den snarare är att anse såsom en eftersommar, än en del af vintertiden. Vidare är sagdt, att vårbruket allika angeläget som höstbruket. Härpå får jag svara, att om icke den jord, som om våren skall besås, väl plöjes och beredes föregående höst, så torde det vara alldeles för sent att om våren derpå få något godt bruk. Om sammanträde till riksdag sker om hösten, vilja en stor del representanter resa hem till Julen. Ett längre uppskof i den enskilda representantens deltagande i riksdagsarbetet föranledes ej, om lian i stället reser hem en eller annan vecka i April eller Maj, för att se efter sitt vårbruk, och en sådan hemresa är lättare verkställd om våren då ångbåtarna kunna begagnas än vid jultiden. Det är visserligen sannt, att det mesta landtmanna-arbetet förrättas om sommaren, men detta lär af sådan art, att det kan verkställas af tjenstefolk, utan att någon särdeles tillsyn af husbonden är nödvändig; ty under bergseltiden anser jag att landtbrukaren sjelf med minsta olägenhet kan vara frånvarande. Jag vidblifver således mitt yrkande af afslag å rfrågavar. redactions-föräudring. Hr Lefre'n: Det är med anledn. af Hr Dalmans sednaste yttrande, som jag vågat begära ordet en gång till, ehuru jag vet, att R. o. Ad. icke gerna ser, att man flera gånger yttrar sig i samma sak.