Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IV. B. 122, 162. A. 353. — N:o 44, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för beredande af lättnad i båtsmans-roterings-besväret. IV. B. 122, 162. A. 353. — N:o 45, i anledning af väckt förslag, alt universiteterna i Upsala och Lund måtte indragas och universitetet i stället uti Stockholm inrättas. IV. B. 122, 162. A. 353. — N:o 46, till Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af återremiss af betänkandet N:'o 16, rörande väckt motion, alt sökande af klockaretjenst måtte befrias från undergående af examen inför kyrkoherden. — N:o 47, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 8, i fråga om anläggande af nya sjömärken i Bottniska viken. IV. B. 215, 370.'V. A. 29. — N:o 48, i anledning af återremiss utaf betänkandet N:o 11. IV. B. 216. A. 370. 2 (10 ) Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Ui låtanden. — N:o 49, i anledning af väckt motion om fördelning af Lysings härads allmänning i Östergöthlands län emellan socknarne i samma härad. IV. R. 216. A. 370. — 50, i anledning af väckt motion om förtydligande af 26:le och 28:de §§:ne i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Prestval den i April 1843. V. A. 29. •— N:o 51, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reglemente för Arméen, Fältförvaltnings-reglemente och Reglemente för ordnande af den militära sjukvården.
Du har legat på din soffa och drömt och lefvat ett lif i inbillningen, men det rika, fulla lifvet med dess jublande fröjder och sargande smärta har du aldrig känt. » Halfdan ögonlocken om hans fröjd och hvarandra såg på Max under de halfslutna — hvad visste denne egentligen lif, om hvad det gifvit honom af kval! De hade ju hvarken sett eller korresponderat på flere år. » Hvad som utveckladt mig mest, » fortfor Max, i det hans ansikte fick ett allvarligt uttryck, » var den stora sorg, som drabbade mig, du minns, min fästmö, min lilla barndomsvän Elina, som döden ryckte ifrån mig några dagar, innan hon skulle blifvit min brud. sådant ger ett hjärtesår för l i f v e t. endast den som lidit som jag, förlorat, hvad jag förlorat, kan fatta d e t. men sådant utvecklar, ser du, ger själen vingar och gör en till konstnär. » Max förde handen öfver ögonen och t o r kade bort ett par tårar, som stannat i ögonvrån. Halfdan ville sagt något tröstande, men kom sig inte för. Han visste nog, att vännens rörelse var uppriktig, och att han djupt gripits af sin fästmös hastiga död, men han visste också, alt han tröstat sig på annat håll och många gånger sedan varit den gladaste bland den glada, ungdomsfriska konstnärsskaran där nere i Rom. Halfdan såg drömmande ut i rummet, bort från vännen, och där tändes ett underbart skimmer i de hälft slocknade ögonen. Han såg henne så tydligt, som hade hon stått lefvande framför honom, med det blonda, guldskimrande håret, den blå blicken, full af oskuld och renhet, den rosiga hyn, den alltid leende munnen, den fina, ännu outvecklade gestalten. Henne, om hvilken han drömt sina fagraste drömmar, tänkt sina skäraste tankar, och som skulle blifvit hans framtids ljusaste stjärna. Han hade aldrig älskat någon annan kvinna, och det gaf dödsstöten åt hans aldrig starka hälsa, när han förlorade henne — förlorade henne på ett mycket värre sätt än genom döden, med alla de finaste drömmarne och känslorna trampade under fötterna, krossade af den brutalaste verklighet.
Denna framställning rorde uplysa det olika förhållande som sig företer emellan JndelningS-werk hch CoNtracter, samt Wargeringens upsätkande, samt att icke något i Författningar grundadt samband, bcsinnes wara deste inrättningar emellanOm serstille ösworenskommelser om Wargering i wiste Provincer, i sednare lider träffade, medföra någon enstilt sör^ bindelse, ankommer pä en serskilt pröfning: för min del hyser jag den öfwertygelse, att sädane öfwerenss koMMelser ofta »lindre ordenkeligen och lagligen tillkomne, icke borde äga annan än individuel förbindelse och icke bero pä beslut af eu, pluralitet till förekommande deraf, att Allmänna Arender, som icke annor» siades än wid Niksmören böra förekomma, icke mäge wid päbudne sammankomster i Orrerne kunna ripkagas och asgöras I anledning af hwad anfört är, får jag Vördsammeligen tillstyrka, att med ogillande as de grunder hwarpa Oeconomie-Utskottet fotadt sitt Betänkande, hos Kongl. Maj-.t ma i underdånig-! hel anmälas, att som Wargeringens tillwarelse icke äger någon grund i 82 Z. af NkegeriNgs-Formens innehåll » Kongl Äiasit täcktes i Räder med sammar anledning, som i afseende pä Landkwärnet redan stedt, laka befordra till Verkställighet Regerings-Formens berörde föreskrift, sa att Löargeringen mätte afwcn alldeles sörswinna. Jag inser wäl, att i desi olyckliga händelse, art Riket af Fiende anfölles desi vkdinaire Krigsmagten icke torde till förswarer warel till - I4Z6 Den 28 Tebritäkii. racklig, men jag fan derföre icke medgifwa, akt densamma stall, som en bestämd skyldighet allena ökas hos Hemmans-innehafware, i förmodan art lämpeligare och naturligare grunder derföre torde framdeles bestämmas an sädane, som fasta 'förswars-stpldigheren wid Jordbruket allena.
Jag instämmer med Hr Frih. i vitsordet om de olyckor, som visat sig vara följder af aristocratiens eller oligarkiens magtutöfning; men jag förmår åtminstone icke inse något sådant syfte i den ansvarighetslag, jag framställt. Jag har med tillfredsställelse hört Hr Frih. tala om de rationella grundsatser, från hvilka 1809 års lagstiftare utgingo; men det är Hr Frih. väl bekant, att då Hr Frih. under debatten om Statsrådets decharge yrkat tillämpningen af dessa grundsatser, höjde sig ingen enda röst, för att biträda Hr Frih:s mening. Den ansvarighet, som, enligt Hr Frih:s förmenande, skulle kunna genom en slags ostracism af folkopinionen utkräfvas enligt 107 § Reg.F., är således blott en drömbild. Yi behöfva likväl något mer; vi behöfva, att folket skall kunna af någon fordra ansvarighet för hvad af Regeringen företages, och endast derhän leder mitt förslag. Må hedern tillkomma Konungen för det goda, som sker; men må vanhedern för det onda drabba den, som genom sin åtgärd befordrat det! Det har blifvit sagdt, att Nationen icke önskade någon annan ansvarighet, än Konungen* inför häfderna. Den 7 Octobcr. Jag lian ej föreställa mig, att den ledamot, som yttrat detta, glömt anledningarna till den statshvälfning, deri han sjelf tagit en så verksam del. Dess häfder visa, huru vådligt det är att hafva en Konung med oansvariga rådgifvare, och att ansvaret då slutligen träffar Majestätet sjelf på ett sätt, som säkert ingen anser vara önskvärdt att se förnyadt. Jag tror således, att vi böra i lagarna förskansa oss mot möjligheten -af en sådan olycka. Historien visar, att det alltid är mer eller mindre vådligt att åt en mans omdöme och moraliska känsla öfverlemna rättigheten att styra ett helt folk. Vi stifta icke lagar för det närvar, ögonblicket, och inom tingens ordning ligger jemväl ombyte af individer på timonen. Den ena dagen borgar icke för den andra, och en Konung, som i dag ar klok, kan vara motsatsen i morgon.
Det drifves med mycken omsorg, sysselsätter 32 arbetare och tillverkar, lill följd af ägarens kontrakt med Kongl. Krigs-Collegium, årligen 900 centner krut af åtskilliga slag, hvaraf värdet kan antagas till något öfver 20,000 R:dr Banko; och 2:o Glasbruket ”Wentzelsholm i Runskulla Socken af Sefvedes Härad. Rörelsen vid detta bruk har under sednasl förflulne fem åren betj^dligen tilltagit. Enligt förra Femårs-Berättelsen sysselsattes der 15 arbetare och tillverkningsvärdet uppgick endast till 11,200 R:dr Banko. Nu deremot är arbetarnes antal 21 och det glas af åtski 1 lige slag, som årligen tillverkas, uppskattas till ett värde af minst 30,000 R:dr Banko. För öfrigt finnas i Länet: 17 stycken Pappersbruk, dervid, med 110 arbetare årligen, tillverkas omkring 19,050 Ris papper af diverse, mest gröfre slag. Tillverkningens sammanräknade värde anses utgöra 36,500 R:dr Banko. 29 större Garfverier_, hvilka sysselsätta 82 arbetare och hvarvid årligen omkring 40,000 hudar och skinn beredas, med en inkomst för innehafvarne af 24,000 R:dr Banko. 22 Vädmalsstampar, af hvilka de flesta ägas af Bönder, som sjelfve sköta dem.
Så är ock den rena Evangeliska läran Den 18 Janl. 41» läran icke någonting som en hvar lätteligen fattar och förstår, utan med denna lära förhåller det sig så, som med den himmelska visheten. Visheten och tron är icke hvar mans. Den består hvarken i en utanlexa, eller i en utvärtes kyrkoliturgi; derföre har det ock beklagligen alltför ofta handt, att de som skulle anses vara allramest genomträngda af Christi sinne och Evangelii kraft, varit just de, som svårast förföljt Christi trogna bekännare, och hafva groft misstagit sig, när de skulle döma i tros-saker. En kristens hela lif och verksamhet Ur just icke så angenäm och genomskinlig, att den kan behaga alla, eller genomskådas i hela sitt innehållsrika djup: denna omständighet gör att hans tankar, ord och gerningar äro jemt utsatta för missförstånd och bitterhet. Må derföre kyrkans Författning lemna åt troslifvet och religiositeten en tillbörlig frihet, på det Andans utveckling hos en hvar må taga den riktning, som för en hvar är behöflig. Det är blott Gud som känner menniskornas tankar och själsbehof; må derföre icke den ena menniskan, med obehörig beställsamhet, inkräkta gebitet för den andra, der denne skulle fritt utveckla sig, till följd af den egendomliga och inneboende Guds Andas gå'va, hvaraf denne kan vara i besittning, utan att en annan ens derom kan ega 'någon aning. Ingenting kan uti ett kyrkoskick mer skada, än den stela döda formalismen, som qväfver allt sannt troslif i församlingen. Omgärda Statskyrkan med tvångslagar och spökuippor, sätt ofördragsamma och ensidiga .hierarcher till dess målsmän, och förfölj de olika tänkande med eld och svärd — och vi bafve då med detsamma förrådt kyrkans höge Stiftare i sina fienders hand; ty Christi lif och Anda är alltigenom kärlek, frid och försoning. Just då blir sanningen mäktig att; vinna, på öfvertygelsens väg, sina segrar på jorden, när det ofördragsamma otidiga nitet lägger ned sina vapen, och nådenes Sol lemnäs rum att smälta och ombilda det stenhårda menniskohjertat.
Då vid 1810 års Riksdag Riksens Ständer åtogo sig Beväringen, skedde det med det uttryckliga förbehåll, att både den så kallade Vargeringeu och FördubblingsBåtsmännerne skulle försvinna, och det med så mycket mera skäl, som de orter, hvilka äro anslag» ne till Båtsmanshåll, likaså väl kunde behöfva lindring i anseende till FördubblingsBåtsmännen, som Knektehållen i anseende till Vargeringen en lindring så mycket billi gare, sorn de conscriberades antal ar vida större än Fördubblingen utgjorde, och de oster, sorn äio till Båtsmanshåll anslagne, merändels äro de svagaste. Efter min tanke, äger Herr Öfversten Berghman icke mindsta rätt att på något sätt rubba ett Contract, som slutits mellan Kongl. Maj:t och Dess Undersåtare, hvilket å båda sidor är obrottsligen hållet, likaf 638 Den 24 April. heligt sorn de 100 års gamla Knekteoch BåtsmansContract} misstaget är således icke pä Utskottets Sida Om också meningen vore, att på detta sätt häfva hela Bevärings-ansialten, lärer knappast, i ett ämne, söm så nära rörer Rikets försvar och sjelfständighet, proposition af någon annan, än af Kongl. Maj:t, kunna med skäl göras} hvartöre jag anhåller, att Herr Öfverste Berghmans Memorial utan remiss måtte alslås. Friherre Boyt, Ludvig: Det torde kanske icke vara utur vägert, att frågan, också a' en Båtsmans Rotehållare, framställes sådan den i sin grund bör bet;aktas. Inrättningen för f ördubblings ■ Båtsmän och Inrättningen för Vargerings-Soidater var, i sitt upphof och till sin beskaffenhet, helt olika. Att hålla Fördubblings Båtsman var en Rotens ordinarie pligt, afsedd och ålagd i och jned sjelfva Indelningsverket} då deremot Vargeringen var i sin början blott en enskildt omtanka, till säkerhet, att, då den ordinarie Soldaten var undangången, hafva genast en annan att sätta i hans ställe.
Inom komitén l-iar utarbetats nedan intagna 2Arbetspla.n för landso r t e n ~, hvilken plan. afven, s&amp; viclt hittills kunnat ske, utförts. Dess grunder äro följande: att insainlingen skall ske länsvis; att inom hvarje Ian utses ett Iiinsoinbiid, staende i direkt förbindelse ined stipendiekomitén; att genom länsombudet insainlingslistor spridas l il1 lokalombud i siirskilda orter inom länet; att lokalombind sölza utdela listor till sa ininga insamlare som möjligt; att hvarje insamlare bör söka för saken vinna 10 eller flera personer, villiga att under 5 grs tid årligen lemna ett bidrag af 1 krona. Med ' tillämpning af denna plan, I~vars utarbetande afsliitades p i hösten 1887, hade intjll slutet af samma $r l; omil61i lyckats förvärfva sig Iänsombud inom G län o d i deijemte mknga lokalombud, iifren inom sidana Ian, för hvillra Iiinson-~bud annu ej utsetts. Till samtliga dessa ombud hafva uncler 1 8 8 7 utlemnats 7 0 0 in samlingslistor, hvilket, ined antagande att å hvarje lista insamlas ett belopp af 5 0 kronor, gifver löfte om god framging i t stipendiesaken. För en blifvande insamling i huivudstaden torde en något olika plan erfordras, och man hoppas att inom närinaste framtid kunna satta itven den i verket. För öfrigt har under år 1 8 8 7 stipendiesaken befrämjats genom tvenne af friherrinnan Adlersparre författade skrifter, neinligen .Plan för yrkesocli studiestipendier för qvinnors samt .Statistiken och stipendiefonden för qvinnor~, Iivilka skrifter i talrika aftryck spridts genom &gt;Dagny o. och utdelats genom ombud. Härjemte liar stipendiesaken varit f6rembl för öf ' verliiggning vid ett möte i Helsingborg pil sommaren 1887 (mellan %skilliga inom Skine bosatta för saken intresserade f6rbun~ls1riedlernmar.
Jag hyser det förtroende till dessa e.inbetsmyndigheter, att de sjelfmant, om de anse behofvet sådant påkalla, skola tillvägabringa dessa öfverenskommelse!-, utan att påminnelser derom behöfvas ifrån Regeringens sida. Frih. Nauckhoff; Jag tog mig friheten föreslå afslag å betänk, och uppgaf att hushållssällskapen voro de, som kunde upptaga lietta ärende, af den orsak, att i händelse Konungen skulle erhålla en skrifvelse, sådan som den föreslagna, och i anleda, deraf afläte en nåd. skrifvelse till Dess Bef:h;de, så fser jag icke huru Konungens Bef:h:de skulle bete sig annorlunda, an alt vända sig till länets hushAIIssa 1 Iskap, för ali genom detsamma i godo söka att tillvägabringa en öfverenskommelse i detta fall. Kunde sådant ske dessförutan, genom landshöfdingen; enskilda bedrifvande, är jag öfvertvgad att ingen lärer undandraga sig en dylik åtgärd. Af alla de anföranden jag hört, har jag ej funnit något, som kunnat förändra min åsigt derom att den föreslagna skrifvelsen är olämplig. 348 Den 20 Janus r e. m. Hr von Hartmansdorff: Några ledamöter synashafva trott, att jag yrkat afslag å delta betänk. Det är ett misstag; jag instämde blott med Frih. Cederström, Jaeob. Då det är fråga om en åtgärd, som sträcker sig till alla län, hvarest hafskuster finnas, så är saken ieke af den enskilda beskaffenhet, att den bör afslås. Det är fråga om att i olla län, der Kronans allmänningar sträcka sig lill hafsstranden , är (jeni i gast förordna om rättigheten att begagna tång. Jag skulle alltså önska, att ft. o. Ad. ville förena sig om ålerremiss, i hänseende till allmännings-stränder. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 224 återremitterades. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsktns den 22 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
Betänkanden, N:o 237. 73 Inom Ilögv. PresteSlåndet af Prosten Nordin, att Häradsskrifvarne i allmänhet hade bordt anmälas till löneförbättring, så att deras löner blifvit ungefärligen lika med Kronofogdarnes. Af Prosten Dillner.- att enär Vaktmästare och HofRättsposter blifvit ihogkorane med löntillökning, Iläradsskrifvaren i Härjeådahlen, sorn, utan Boställe, icke njöte i Ordinarie lön mera än 16 R:dr 32 sk. och i MantalsskrifningsProvision 100 R:dr, icke bordt uteslutas ifrån dem som ansetts vara i största behof af bättre lönevilkor. Af Prosten Dedekind: att för Kronofogdar och Häradsskrifvare på Gottland lönevilkoren bordt afUtskottet regleras till närmare förhållande med like Tjeustemans i andre Provinser. Af Prosten Forslind: att, då en allmän lönereglering nu icke kunnat åstadkommas, en partiell lönetillökning åtminstone bordt ske för de Kronofogdar och Häradsskrifvare sora icke ägde Boställen, så att för de förre lönen uppginge till 866 R:dr 32 sk. och för de senare till 666 R:dr 32 sk. Af Professoren Morén: att ifall Utskottet skulle finna sig kunna en sädén partiell löneförbättring föreslå; Kronofogden och Häradsskrifvaren i Carlskoga och Lekebergs Fögderi då äfven måtte varda ihogkomne; samt af ContractsProsten Agrell: att Utskottet måtte föreslå, att någon ersättning gåfves de Kronofogdar och Häradsskrifvare, som voro utan Boställen, samt, 74 Stats-Utskottets på sätt K. M:ts Nåd. Proposition innehåller, loo R:dr åt hvar och en af dem gifvas. Inom Vällojl. BorgareStänden.
Lägges denna summa till hvad postverket!för lorar, så finnér man alt det icke bär sig, Det är således knappt tänkbart (ehuru jag här icke vidare vill yttra mig, då jag såsom Chef för postverket kan deröfver få afgifva min tanke) att dessa 2:ne saker böra vara oskiljaktiga, ty det ena kan finnas utan det andra, och om erfarenheten visar att det ena går för sig utan för stora upoffringar, så kan man sedermera länka på införandet af del andra. Jag kan icke finna olämpligt alt Ständerna till K. M. aflåta en sådan skrifvelse, som den Utsk. föreslagit. Jag skulle endast vilja föreslå den modifikation, att, då jag icke finner det lämpligt alt Ständerna skola yrka och begära att K. M. måtte aflåta propos. i ämnet, Ständerna måtte begära att K. M. mätte låta undersöka förhållandet såsom Utsk. föreslagit, med detta tillägg, efter ordet ”samt”, derest h\ M. finner skäl dertill, till Ständerna aflåta nådig propos. i ämnet. Åtskiliga ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Palmstjerna: Gr. Gyldenstolpe har behagat uplysa mig, att Utsk. icke åsyftat något annat, än att ett förslag i det ändamål motionärerne antydt, skulle upgöras och propos. i ämnet sedermera vid nästa riksdag till R. St. aflåtas. Med anledn. deraf får jag dock förklara det jag ej med IJlsk. kan instämma deri, som vore motionärernes syftemål riktigt i sin utsträckning. I af - 268 Den 5 April. seende på den ena delen deraf, eller det jemnare portobeloppet är jag med dem ense, men icke så i öfriga frågor. Om man betraktar de afgifna förslagen, så inbegripa de äfven rättigheten att kunna utan betalning afsända bref, de der i stället borde af emottagarne lösas.
Lika upptagen lär ock den Theoretiske Lärarens tid blifva, genom den mödosamma befattningen att bibringa kunskap åt förut nästan obildade ynglingar, genom anatomiske preparaters förfärdigande samt forskningar i Djur-Anatomien och Physiologien, genom hans åliggande att följa Vetenskapens framsteg och att äfven utgifva arbeten till spridande af upplysningar för egare af Husdjur och befrämjande af Djurläkare-kunskapens föremål. Dessa många befattningar som här blifva på blott 2.‘ne lärare fördelade, hafva i andra Länder från 4 tdl och med 7 Ordinarie Lärare, under namn af Professorer och Lectorer, när härtill kommer, att denne theoriske Lärare måste hafva förskaffat sig en fullständig Litterär och Akademisk underbyggnad och att han icke gerna kan hoppas befordran från Djur-till Mennisko-Läkare, eller till annan bättre utkomst, i likhet med alla andra, hvilka börja med ringare Löner under hopp, att framdeles vinna dem förmånligare ; så synes det mig alldeles nödvändigt, att denna tjenst njuter iooo R:dr i Lön, hvarmed innehafvaren för sin lifstid kan vara belåten och hvarförutan man ej kan vänta, att någon skicklig sökande sig dertill anmäler. Stats-Utskottets Betänkanden. 1353 Den föreslagna Pensionairen » hvilket Utskottet helt och hållet afstyrkt, anser jag oumbärlig, och finnér det medelmåttiga arfvodet af 333: 16. på honom ganska val använda Pensionairen måste förut vara vetenskapligen bildad; ty han är ärnad till vicarierande Lärare och framtida efterträdare, då någon af de 2:ne Lärarne afgå. Af Eleverne lär sällan kunna förmodas den härtill eiforderlige underbyggnad, och de blifva således till detta ändamål otjcnliga, om någon af Lärarne blifver sjuk eller befalld, att båtresa lill undersökning vid uppkomne fars.icer eller dylikt; så skola löreläsningarne upphöra, om ingen Pensionair med nödige egenskaper är att tillgå; och ett sådant stillestånd i undervisningen vore högst olämpligt.
Följderna af denna, så i förenämnde som i flera andra afseenden, förbättrade och ändamålsenligare författning hafva redan visat sig och skola visserligen i ännu högre man visa sig; ty personer, som icke gjort sig förtjenta af friheten, komma hädanefter icke att så handlöst eller, om jag får säga, så laglöst utsläppas. Individens billiga rätt till frihet är deruti på ett lämpligt sätt sammanställd med samhällets och enskildas fordran af trygghet och lugn. Ehuru jag är fullt öfvertygad, att Utsk. vid behandlingen af denna fråga skall gå till väga med samma noggrannhet och fullständighet, som vid andra ämnens handläggning, kan jag dock icke neka, att jag önskar, att CJtsk., om tiden det niedgifver, ville, likasom 1828 års SlatsUtsk., genom inspection å stället göra sig fullkomligen bekant med de härvar. correctionella fångvårdsinrättningarna i alla deras delar, vare sig i oeconomiska eller moraliska afseenden, i principer eller resultater af deras utförande. Om nyttan och nödvändigheten deraf, att StatsUtsk. tager en noga kännedom af dessa ämnen, hyser jag således alldeles lika tanke med den värde motionären. Om lämpligheten eller olämpligheten af correctionsinrättningarnas härvaro kommer Utsk. då i tillfälle att döma; ty intet skall af systemet, dess följder och inre förhållanden blifva undanhållet den upplysta granskningen och fördomsfria undersökningen, inför hvilken jag med nöje skall uppfylla den skyldigheten att allt framlägga. Några preliminära upplysningar i afseende på den omständigheten, att tvenne större correctionsinrättningar anlades i hufvudstaden, torde jag dock nu böra lemna, Året innan nuvarande Fångvårdsstyrelse tillsattes, beslöt K. M. dessa anläggningar. Jag har således till detta beslut ej medverkat; men detta har ej hindrat mig inse, att nämnde beslut grundade sig på en allmännare erfarenhet. I flera folkrikare länder än Sverige, med framskridande civilisation, finner man sådana inrättningar i de större städerna, och flera skulle kunna som exempel härpå åberopas.