Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Metalliska kassa, Bankens, förslag till fö e skrifter ang:de Svar pä återremiss Militie-boställen, optionsrätt vid ularrende ring af i Jemtland, försäljning till skatte eller utarrendering af upphörande af ekonomiska besigtnings » \Iilitie-boställ$kassan, öfverflyttning på indragnings-slalen af från denna kassa utgående löner dililie-bostalts-ordningen, om ändring i • ~5 ~ O N:o i s. u > £ O 05 eller Memorial. 1 33 !— O r~ GJ: SJZr % IL5- © Riks-Ståndens Beslut. Underdånig o Skrifvelse. Adeln. PrestcStåndet. Borgareståndet. BondeStåndet. Militäre tjenstemän, rättighet tor dem till ersättning, dä arrende-afgifterne af de ras boställen icke inflyta . • • • Milit är-läkare, resestipendium för . Svar pä åtcrreiniss Minister-staten, se Hufvudtitel Tredje pag. IG. Minnesmärken, forntida, om ändring i Kong. Förordningen deu 17 April l82o, ang:de deras fredande och bevarande. Minnesvård, a t fältmarskalken Magnus Stenbock Missions-Verket, kollekters upptagande derför Missivering, Adjunkters, se Preslerskapel aflönings-sätt. Missr åkning s-penningar, om förhöjning i de ät Bankens Pant-läne-konnni anslagne den 19 Maj 1845 eger retroaktiv verkan, se Giftorätt. „ den derom och om fördel Mosaiska trosbekännare inom Riket, utvidgande af deras rättigheter Motioner och handlingar, remitterade tili handläggning, återställas : i postporlo-afgiflill Bonde - ang:de nedsättning terna 2:o af Bevillnings-Ulskotlet Ståndet, ang:de produkti lax. och smör
M:s nåd. remiss uppå f. d. Lieutenanten J. W. af Uhrs underd. ansökning om pension. Hr Rosenblad, Bernh.: Då reciten upplyser, att f. d. Lieutenanten Gustaf af Uhr bevistat fälttågen 1789 och 1790, och derunder utmärkt sig så att han erhållit medalj; så och då så få personer återstå åf dem sorti deltagit uti dessa för Svenska vapnen så hedrande bataljer, vågar jag hemställa, om det icke vore obilligt, att för denne gamle mannen helt och hållet tillstänga forbaimandets port, och örn man icke bör öfverlemna åt K. M. att tillse, om hati icke för sina återstående dagar skulle kunna hugnas med någon liten pension. Jag tillstyrker derföre återreniiss, på det att StatsUtsk., på grund af Hr af Uhrs krigsförtjenster, måtte förändra sitt utlåt., och föreslår R. St. att öfverlemna åt Konungen att, örn han så för godt finner, tilldela Hr af Uhr 100 r:drs pension på allm. indragn,staten. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag betviflar icke Hr af Uhrs förtjenster 1789 och 1790. Han hade gjort mycket väl, om lian blifvit qvar i fjellsten, i stället för att äfventyra sin välfärd på utrikes företag och speculationer, som misslyckats. Jag är af den tanke, att hvarje belöning för storå förtjenster, förvärfvade i bataljer eller i fredliga yrken, borde bestå uti gratification, om vi dertill hade medel. Hvarje hedersbevisning, som vittnar om bragder och välförhållande i Statens tjenst, borde åtföljas af någon pension om tillgångarne kunde medgifva det. Jag vet icke, luiru mångå soip äro qvar med Svensksunds-medaljen ; men jag ti of icke* ätt det är skäl bevilja någon pension åt Hr af tjhfj emedan Staten icke äger tillgångar dertill. Det är icke r.oligt at.t tillsluta barmhertighetens port, men såsonl representant måste man göra det.
Förenämnde beräkningar ådagalägga, att sedan från Riksg:s-kont:s nu befintliga tillgångar blifvit afdragne dels sådane fordringsposter, hvilka aldrig blifvit kontoret godtgjorde, utan mäste afskrifvas, dels ock kontorets fordran för förskjutne krigsrustningskostnader, utgörande icke mindre än 1,000,667 r:dr, lill hvars godtgörande kontoret beräknat krigsrustningsbevillningens fortsatta utgående, Riksg:s-kont:s skulder vid 1850 års slut öfverstego tillgångarne med 65,759 r:dr. Vidare utvisa dessa beräkningar, att vid 1851 års slut tillgångarne skulle understiga »tgifterne med 203,474 ndr 29 sk.; men att deremot tillgån - Den 29 Januari. 231 garne skulle öfverstiga utgifterna för år 1852 med 212.465 r:dr 40 sk. 5 rst oell för 1853 med 183,380 r:dr 20 sk. 5 rst., så alt, om man från dessa begge summor afdrager den skuld, hvarför Riksg:s-kont. vid 1851 års slut häftar, en kassabehållning skulle upsla af endast 192,371 r:dr 37 sk. 10 rst, som lill nya anslag kunde disponeras. Under sådana förhållanden hemställer jag, om icke Hr von Harimansdorffs ifrågavande motion varit icke blott väl betänkt, utan jemväl af beliofvet högligen påkallad. Bifalla R. St. densamma, så erhåller derigenom Riksg:s-kont. en godtgörelse af något öfver 1,000,000 r:dr.
Vi ha inte talat om kärlek, men jag vet likväl, att hon älskar mig. » » Då förstår jag dig inte. Du älskar henne och hon älskar dig, och ändå ser du så olycklig ut. » Plötsligt spratt hon till, släppte hans hand och hennes drag liksom hårdnade. » Hon tillhör inte vår klass? » yttrade hon kort. » Nej, hon är fattig och utan både föräldrar och namn, men god och ren som en ängel. » » Och vacker, » inföll grefvinnan med en anstrykning af ironi. » Hånar du mig? Detta hade jag dock minst af allt väntat. » Han såg på henne med en egendomlig fast blick. Denna blick sade grefvinnan, att här var ej lek, utan allvar. Hon kände sin sonsons karaktär, och hon var förvissad om, att den han älskade var honom värdig, men huru af bryta en dylik förbindelse? Giftermål var ej tänkbart. Hennes, grefvinnan Ugglas sonson skulle gifta sig med någon, som societeten rynkade på näsan åt, och hvars släkt ingen kände något om. Nej, aldrig skulle hon gilla detta. Hon var ej i andra fall konventionell, långt därifrån, men för mesallianser räddes hon. Inom hennes släkt hade aldrig dylika giftermålsdebatter förekommit, hvar och en hade valt ibland sina jämlikar, och alla voro till utseendet lyckligaMen ännu var ju ingen skada skedd. Han hade ju ej talat med henne om sin kärlek och hon var nog en förståndig flicka. Ett varnande bref till henne skulle rädda dem ur den tråkiga situationen. Dessa tankar flögo blixtsnabbt igenom grefvinnans hufvud. » Jag hånar ej, » sade hon kallt. » Jag ser endast tingen genom verklighetens synglas. Vänta ett år till, och du skall få se, att du då tänker som jag gör nu. Hvad säger din far? » tillade hon hastigt, liksom hon alldeles glömt hans tillvaro. » Tala ej om åsikter hos en person utan hjärta. Han hotade stänga sina dörrar för mig, om jag ännu en gång talar om mitt giftermål. » » Giftermål, » utropade grefvinnan förfärad. » Du har alltså tänkt att gifta dig med henne? » » Ja, mitt hopp står nu till dig. Jag har trott, att du hållit af mig lika mycket, som jag hållit af dig.
Palmstjerna: R. o. Ad. har redan beslutat, att den nya räkne-enhelen skall benämnas R:dr riksmynt. Alt inskränka sig lill benämningen R:dr är, efter min öfvertygelse, icke riktigt, emedan det endast kan gifva anledn. till misstag, samt lemna sådana personer, som vilja inveckla sakerna, tillfälle att öppna rättegångar om rätta förståndet af aftal under en eller afinan form, der R:drn förekommer. Vi bafva R:dr b:ko och R:dr r:gs, och ofta ser man att, på grund af gällande förfaltn:r, i aftal endast nämnes R:dr, samt att dermed då förstås b:ko. Om nu detta tillägg uteslutes, och R:drn endast benämnes R:dr, så kan lätt hända, alt i ett aftal, der det är menadt R:dr b:ko, yrkas att det skall förstås såsom R:dr rgs. Det kommer då att bero på vederbör:de, huruvida saken skall förstås på ena eller andra sättet. Någon olägenhet att tillägga ordet riksmynt finnes icke, och det torde vara lätt att inse, alt, efter någon tid, ingen serskildt tänker på delta tillägg. Deremot har det den fördelen med sig, att det förekommer misstag, misstydningar och auledmr till rättegångar. Vi hafva, såsom jag nyss nämnde, f. n. banko-sedlar, äfvensom andra sedlar, hvars valör står utsatt både i banko och riksgäld; men då nu, enl. R. Stms beslut, å de nya sedlarne endast skulle komma alt stå R:dr, så kan derigenom mången misstydning upkomma, om man dermed skall förstå R:dr b:ko eller rgs.
Första Ilufvud-Titeln, innefattandé Hofoch Slotis-Staterne ■ Kongl. Maj‘.ts Hofhållnings-Sunama , förut bestämd till 320,000 R:dr, har blifvit tillökt med % zoo,ooo: Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållnings - Summa förhöjd från 100,000 R:dr till 350,000 R:dr, eller med 50,000: * Äfvensom till Handpenningar för Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan 20,000: Tillökning uti anslaget till anskaffande af nya Meubler och reparation af gamla för alla Kongl. Slotten 3,000: •— —• Dito för Kongl. Hof-Stallet, som får penningar 28,848: 40. 5., men haft förut i penningar 17,091: 1.3. Skillnaden utgör 11,757: 3g. 2.; hvaremot under Inkomsterne blifvit debeteradt, såsom motsvarande i Markegång, af HofStallet förut emottagne, men nu Underdåniga Skrif velsera indragne Ränte-hö och Räntehalm jo,ooo R:dr, sä att verkliga förhöjningen utgör endast a,7571 39. 2- samt tillökning i Stats-ar.slaget för Haga Kongl» Lust-Slott . 1,000: S:* J75»757: 39? «• hvartill kommer: Markegångs-tillökning pä Förslag å Gripsholtus-Slotts Indel nings-Räntor . _J33: 16.-— förhöjdt värde å StrörnsholmsStats Spannemäl in na-; tura 55: 40. Tillökning i minimi-priset å Spannemålen un. derLiönerne, S96 T:r å i| R:dr . 403: 24.— ofvanstående ersättning för Ränte-höec och Rän te-halmen 10,000: i0f59*: 32. — Summa R:dr 186,350: 83» 2.
Hvad angår arbetstiden, har komitén satt denna för barn under 15 år till G timmar, hvilket för 14-åringar innebär en inskränkning från nu medgifna 10 timmar, samt för minderårige mellan 15 och 18 till 11 timmar eller en timme längre, än hvad nu gäller. Under vissa förutsättningar skulle dock äfven 14-åringar kunna medgifvas en arbetstid af 11 timmar. Rasterna äro bibehållna vid Va timme och 2 timmar. Men, jämte det nattarbete mellan kl. 9 e. m. och 5 f. m. förbjudits minderåriga, har komitén i allmänt hygieniskt och sedligt syfte utsträckt detta förbud till att gälla äfven för kvinnor i åldern 18 — 21 år. Komitén har således visserligen icke följt berlinerkonferensens önskningar, utan stannat vid myndighetsåldern, anseende förmodligen sig icke kunna i allmänhet pålägga fullmyndiga en inskränkning i bruket af deras arbetskraft. Men äfven med den gjorda inskränkningen är det föreslagna stadgandet af vägande betydelse. Medan vidare arbete under jord förbjudits gossar, endast om de äro under 15 år, skulle sådant förbud gälla ej blott flickor, utan äfven kvinnor mellan 18 och 21 år, och skulle minderårig ej få användas till att sköta ångpanna eller rengöra eller smörja i gång varande transmission. Detta senare är särskildt af vikt för kvinnor, hvilka till följd af sin olämpliga klädedräkt äro mera utsatta för att indragas i en i gång varande maskin med framspringande delar. Slutligen har komitén, till kvinnors skydd i hygieniskt afseende, upptagit bestämmelsen, att kvinna ej må till arbete sysselsättas, förrän 4 veckor förflutit, efter det hon blifvit moder. Minderårigas användande i arbete, som är farligt, hälsovådligt eller synnerligen ansträngande, kan förbjudas eller ytterligare inskränkas, likasom å andra sidan eftergifter och undantag kunna meddelas, dock skulle i intet fall kvinnor under 21 år få till nattarbete användas. A f intresse för hvar vän af statens värnande om det uppväxande släktets väl äro vidare de bestämmelser, som åsyfta skolpliktens fullgörande och det nya stadgandet om årlig läkarebesiktning, men vi frukta, att vår afhandling redan öfverskridit det oss tillmätta utrymmet och nödgas därför tänka på slutet.
Öfver nejden låg ett grått något, hvilket hvarken var regn eller dimma, men ett mellanting mellan beggedera, – en damfin, hvirflande väta, hvari de mörkare punkterna af byar och pilvallar till hälften utplånades. Truls såg upp i luften: det mörknade redan till kväll. Tog fram sin klocka: icke mera, och ändock dagen redan slut. Han satte sig på en träbänk, som han inrättat åt sig utanför gårdsporten emellan tvenne af inkörsalléens kastanieträd, och lät blicken förlora sig ute i det vida, gränslösa grå. Der fans ingenting att se, absolut intet lefvande och icke stort annat heller, – pilvallarne, gårdarne, och så det horisontlösa, monotona grå. Inom honom funnos ej heller några konkreta föremål, absolut inga tankar, blott några beslöjade bilder, hvilka gledo förbi, innan han visste af dem, och som voro borta, utan att han gjort sig reda för, om de voro bilder af varseblifning eller af minne, – ett formlöst sväfvande något af stämning, i slägt med landskapet omkring honom. Han satt framåtlutad med händerna mellan knäna, orörlig, ensam. Tiden gick, utan att han var medveten derom; han hade blott förnimmelsen af att det skymde, öfver honom, omkring honom. Då träffades hans öga af något som rörde sig, – det var nere på vägen, på den smala byvägen utan träd. En gestalt rörde sig framåt, fri mot den grå luften, i silhouett. Instinktivt hade Truls rest sig och skred långsamt genom alléen ned mot vägen. Der blef han stående och inväntade. De jemna stegen, som skuro i väggruset, kommo allt närmare, och fram ur den tätnande skymningen dök en trind och undersätsig figur, som tillhörde byskolmästaren. «God afton, herr kandidat!» «God afton, mäster!» De stodo bredvid hvarandra, blickande i samma rigtning ut i den grå luften, och sade ingenting.
Kommendant. 108 Direktionens öfver InvalidInrättningen underd. Utlåtande, i anledning af 1843 ars Revisorers Berättelse, rörande granskningen af denna Inrättnings räkenskaper. Stormäktig ste Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, uti Remiss den 18 sisllidne December, får Direktionen öfver InvalidInrättningen, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse under den 11 i nyssnämnde månad, om den af dem förrättade Statsrevision, i hvad den angår nämnde Inrättning, i djupasie underdånighet anföra: Att Direktionens Redogörare i allo och således äfven i den af Rikets Ständers Revisorer anmärkta punkt, rörande räkningen med låntagarne, ställt sig lill efterrättelse det af Eders Kongl. Maj:t stadfästade och till efterföljd från och med år 1840 anbefallda formulär till redogörelsen för af Direktionen örn händer hafda medel; men att Direktionen anser hinder icke möta för den af Revisorerne härutinnan i frågasatta förändring, så att särskild räkning fores med hvarje låntagare, derest Eders Kongl. Maj:t täckes dertill lemna nådigt bifall. Beträffande anmärkningen derom, att kassabehållningen, vid 1840 års slut, funnits i räkenskapen obestyrkt, får Direktionen underdånigst upplysa, att intyg af Direktionens dåvarande Ledamot, f. d. Slats-Sekreteraren Grip, om befintligheten af 1840 års kassabehållning blifvit tili Kongl. Kammar-Rätten ingifvet, men möjligen kommit ati ej biläggas densamma, vid dess öfverlemnande till Rikets Sländers Revisorer. Dessutom är denna behållning upptagen i 184 r års räkenskap och således derigenom bestyrkt; hvilken räkenskap af Rikets Ständers Revisorer blifvit vid samma tillfälle som föregående årets granskad. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäkl igste, Allernådigste Konung!
Domstolens enskilda tankar, grundade på kännedom af det förhållande imellan Sveriges Konungar å ena, och Riket å andra sidan, som uppkommit genom stadgar, hvilka Konung och folket för sig antagit; och lörmältes, vid framställning af hvad i äldre tider varit, i ämnet förordnad!, Konung Christian den förste hafva i sin konungaförsäkran utläst sig att »hvarken för Sig, sin älskeliga Husfru eller genom någon på sina »vägnar köpa eller förpanta något till Sig eller Kronan, förthy dermed förnedrades Ridder»skapet och frälset och förminskades Rikets tjenst, varandes deraf tillförene uppkommen stor »ovilja och tvedrägt imellan Herrskapet, Ridderskapet och frälset»; och vöre af Konung Christians Son Hans, i dess försäkran af år 1483, enahanda löfte bekräftadt. Sedan svenska thronen derefter af Konung Gustaf den första emottogs, vore något förbehåll i fråga örn besittning af jord så mycket mindre gjordt, som Konungen uti sitt testamente af år 1560 förordnat, att med arfvegodsen, dem Hans barn kunde bekomma, borde förhållas efter lag. Uti Konung Carl den niondes testamente funnes likaledes förordnande gjordt om fördelningen af bans arfvegods; och hans son Konung Gustaf Adolf, som således ägt egen ärfd förmögenhet samt arfsoch bördesanspråk på ännu mera, hade också i Adeliga Privilegierna af år 1617 gjort det undantag, i afseende på åtkomst till frälsegods, som af ordalydelsen inhämtades: »Vi lofve ock härmed för Oss och väre efterkommande och Sveriges »rikes Arffurstar, att Vi icke vele köpa eller panta till Oss, mycket mindre afhända någrom »något fritt och frälst gods, derigenom det lofliga Ridderskapet och Adelsståndet uti någon »slägt kunde märkeligen lörsvagadt blifva, med mindre att Vi efter lagen vore Iben närmaste »bördeman till att lösa eller ärfvat».
Då man nu visste, att han i aflöning var försäkrad att erhålla 750 floriner och att han icke kunde få hvarken mer eller mindre, emedan han måste i kyrkoräknin gen redovisa all uppbörd, så var det en naturlig följd, att man i thy fall ej bekymrade sig om honom. »Han aflönas ju af statsmedel», heter det. Det har derföre onekligen varit ett misstag att man tagit frivilligheteri i beräkning, i detsamma man tillförsäkrade predikanten en bestämd aflöning. Det är bekant, att de Tyska protestanterne, Engelsmännen och äfven Grekerne hafva brunns-predikanter i Carlsbad, och det skulle med rätta väcka mycket uppseende, om Svenskarne (och till dessa räknar man Norrmän, Danskar och Finnar) hädanefter komme att sakna egen gudstjenst. Det är visserligen sannt, att många af nordboerne kunna bevista den Tyska evangeliska gudstjensten, men nekas kan dock icke att det skulle se ganska snöpligt ut, att man begynt hvad man icke velat eller kunnat fortsätta, enkannerligen sorn ingen synbar anledning till indragning af brunns-predikants-beställningen förefinnes, så länge dessa välgörande helsobrunnar besökas af flera hundra personer, som tala eller förstå Svenska tungomålet. Härtill kommer slutligen en annan omständighet, som äfven torde böra tagas i betraktande. Svenskarne hafva nemligen i Carlsbad en stiftelse, benämnd »Konung Oscars minne», utgörande 1,256 gulden, hvaraf årliga räntan utdelas den 4 Juli såsom understöd åt en behöfvande Svensk brunnsgäst, och om någon sådan der ej finnes, tillfaller räntan Carlsbads fattige. Ifrågavarande penningar stå under förvaltning af Magistraten i Carlsbad. Om nu hädanefter ej någon Svensk kyrkostyrelse komme att finnas i Carlsbad, utan dervarande Magistrat ensam skulle förordna om räntan af de penningar, som tillhöra denna stiftelse, så blir det förmodligen nämnda stad, som får åtnjuta fördelarne häraf.
»Det var tusan, så tant Lova setat här och vackrat till i ensamheten», sa Villy, som kom i detsamma, hållande Gustaf stadigt fast under ena armen. »Men nu måste vi skynda oss! Det börjar om en kvart.» »Hvilket?» »Teatern. Jag var där och vek ett bord, medan tant Lova njöt af musiken efter middagen.» »Nej du, Gustaf!» sa jag. »Du är värd din vikt i guld!» Därmed gaf jag honom en kyss. Och det kunde jag, ty vi stod bakom en buske. »Ideen var min», sa Villy. »Ergo –» »Ja, men han hade kunnat säga nej», sa jag. »Nej, hade han!» Villy spärrade upp sina runda ögon och såg så tokigt förvånad ut, att jag började skratta, fast i botten var jag allt litet sårad. Andra människor ska inte försöka spela på den sträng, som är spänd mellan två, som håller af hvarandra, för då kan lätt missljud uppstå. Viktoriateatern är egentligen ingen teater, utan bara en stor sal, späckad med bord, och med en estrad, läktare, eller hvad det heter, afdelad i bås, i hvilka jag såg flera af de utarbetade herrarna vi mött på förmiddagen. Det gjorde mig just godt, att de fått komma ifrån litet, ty ingenting friskar så upp ungdomen som ett oskyldigt nöje! Dörrarna sa oupphörligt klipp klapp, klipp klapp, och människorna ringlade sig i salen som en lång orm. Litet emellan sa kyparna, att det inte fanns några bord lediga, men oupphörligt kilade de in nya ändå. Willy sa, att det finns kypare, som genom att lägga sina egna visitkort på borden och säga att de är upptagna och sedan hyra ur dem, ibland kan förtjäna ända till 25 á 30 kronor extra på en kväll. Jag kallar sådant för skoj, jag, men Stockholmarna lär vara så vana att låta skörta upp sig af kypare, att de skulle anse sig för några riktiga knusselmånsar, om de gjorde uppror. Ja, hvar och en har sin smak, men nog kan det hända, att sådana där frikostiga herrar ute, knusslar på hushållspängarna hemma, i stället.
Frihet i detta hänseende är icke blott sålunda medgifven. Den har äfven från Upsala Mötes tid, räknadt i 200 år, utan skada för vår kyrkas renlärighet eller bestånd, varit derinom öfvad, det egnar derföre den kristliga kärleken, att icke, med svaga samvetens förkränkelse, påyrka en sådan, om än önskvärd, dock icke nödvändig kyrkobrukens enhet. De svårigheter, man befarat af förslagets genomförande, blefve visserligen ej värre, än att de af kärleken och visheten i förening skulle kunna lätteligen öfvervinnas. Med bättre grund kunde det i April 1854, då Utslcs Bet. afgafs, sägas, att frukterna af arbetet på de nya förslagen till kyrkohandbok och katekes borde afvaktas. Nu mera har dock äfven detta skäl förlorat all hufvudsaklig betydelse, då sig visat, att handboksförslaget, långt ifrån att förena, tvärtom bidragit att än ytterligare splittra tänkesätten. Vi hafva nu icke blott vänner af den gällande och af den Sednast afskaffade kyrkohandboken. Komiterades första förslag, det af PresteSt:s Pastoralafdeln., det af PresteSt. sjelf upgjorda samt Komiterades sednare omarbetade förslag, hafva alla hvar sina vänner och försvarare. Och det är allmänt bekant, hvilken liflig motsägelse dessa nya förslag mångenstädes, äfven och ej minst hos Presterskapet, rönt. Men det är ganska sannolikt, att, om det ti 11åtes enhvar att välja emellan 1693 års och 1811 års kyrkohandböcker, de skulle vara ganska få, som icke med endera bland dem f. n. funnos tillfredsställda. Vid sådant förhållande vore det utan tvifvel välbetänkt, om R. St:r, behjertande deras svåra belägenhet, som af samvetsskäl ogilla den nu gällande handboken, men äro genom lag förpligtade att sig dervid bålla, ville åt dem, för sin del, medgifva och hos K. M. i underd:het förorda frihet att tills vidare bruka de s. k. gamla böckerna. Ett ytterligare och än kraftigare skäl för ett slikt medgifvande finnes i K.
Men, frågar Hr von Hartmansdorff, äga vi väl makt att strida emot Tyskarne, hvilka utgöra 40,000,000 menniskor men vi och Danskarne sammanräknade endast 4.000,000. I denna kalkyl torde förefinnas någon missräkning, enär om vi räkna Norrmännen såsom Skandinaver, folkmängden inom de 3 rikena väl är något större. Men det torde i alla fall icke kunna sättas i fråga, att vi skola börja krig med Tyskland förr, än i den mån sjelfförsvar eller vära intressen sådant påkalla. Enl. min åsigt kunna våra intressen blifva hotade, om den eröfringslusta, Tyska förbundet under sednare veckorna visat, sträcker sig längre än hitintills. Om ropet på stationer för en örlogsflotta göres iuom Tyskland gällande, torde man kunna förutse, att de från Danmark eröfrade länder icke sä lätt återlemnas. Man torde kunna förutse, att de på fasta landet från Danmark eröfrade länder icke tillfredsställa den Tyska eröfringslustan, och att Tyskarne ganska väl inse, att de icke kunna bilda någon större sjömakt, med mindre än att Fyen göres till en Tysk provins, och om så skulle inträffa, hvad blir då följden för oss? Den kan blifva ganska vidtutseende — samt i och med detsamma omintetgöra vår isolerade 518 Den 11 Maj. ställning, som eljest vid de flesta tillfällen kan medgifva oss en neutralitet, då vi genom Danmark äro skilde från Tyskland: men om Danmark hopkrymper till en enda ö eller par, då få vi Tyska förbundet så godt som till granne och detta förbunds alla grannar hafva under sekler blifvit oroade med krig på ett eller annat sätt. Om K. M. ser saken så, som jag här enl. mina äsigter tagit mig friheten framställa den, torde K. M. finna nödigt att Sveriges trupper ställes emot Tyskarne.