Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mellan tunnor och allsköns bråte i femböringen staplas vedträden för att vid framkomsten till rorværet splintas i små stycken att göra upp eld med, innan kolen läggas in i den opraktiska norska triumfbåge-kaminen. Så kommer den dag, då femböringen sättes på vattnet, försedd med sitt ankare och sina två draggar. De barkade garnen läggas in i tomma silltunnor och föras ombord. Glaskafveln — runda ihåliga glaskulor — glimmar i grönt och blått. De synas bräckliga och dyrbara, men äro ingendera. Det är det här allmänt använda flötet för garnen. Strax därpå stufvas tolfbandstunnorna med sängkläder uti: en stråputa, en rya och en skinnfäll. Madrass begagnas icke af vanligt manskap i Lofoten. Man lägger ryan på britsens hårda bräder och sofver den arbetströttes tunga sömn. Men mor och hennes pigor? Hon och de ha det värre än männen. Bakningen och tvätten hålla dem i rörelse natt och dag. Man vet hur kvinnfolk säga, då de ha mycket att beställa. Det baket är svårt. Flatbrödet, som är ackurat det svenska tunnbrödet med den skillnaden att det är bakadt af råg, tar det mesta besväret och den största tiden. Hvarje man skall hafva sina fem bismerpund eller 30 kilo. Af rågkafring (rågskorpor) skall han hafva 18 kilo och af mjukt stombröd (limpor) 12 kilo samt därtill 50 hvitlevser. Dag och natt är bakugnen varm. Kvinnorna äro hvita af mjöl och röda af svett. Medan det ena gräddas, jäser det andra och så fortgår det veckan igenom dag och natt — i stora gårdar naturligtvis. Gårdsmannens »kona» vet att hon lefver. Hon stickar på långa Lofotstrumpor, lappar ylleskjortor, går till kvinnfolken som baka och bjuder kaffe och till tvättkvinnfolken med bränvin. De sistnämnda stackars människorna äro nere vid sjön och sticka oupphörligen sina röda händer i det kalla vattnet, medan frosten gör deras kjolar till styfva, knastrande iskrinoliner.
Jag instämmer således med de talare, hvilka yrkat afslag å Utsk:ts motivering, men bifall till den af minoriteten inom Utsk:t biträdda mening, samt att orden »hvilka ingalunda böra rubbas» borttagas. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att, hvad först beträffade det af Utsk:t afgifna förslag till beslut, hade alla de ledamöter, som yttrat sig i amnet, yrkat bifall till förslaget, endast med den förändring att orden »hvilka ingalunda böra rubbas» skulle uteslutas, samt att, hvad åter angick förslagets motivering, endast yrkats afslag derå och antagande af den motivering, som Frih. af Ugglas i en vid Utlåtit lögad reservation föreslagit; och komme sjelfva förslaget till beslut och detsammas motivering att göras till föremål för särskilda propos:r. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall tili Utsk:ts förslag oföräridradt, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill, med uteslutande af orden »hvilka ingalunda böra rubbas», hvilken propos. besvarades med ja, hvarefter propos. gjordes på ogillande af Utsk;ts motivering och antagande af de motiver, Frih. af Ugglas föreslagit, och blef denna propos. jemväl med ja besvarad. Hr von Koch: Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfrige Stånden att uti detta beslut sig förena. Till detta förslag iemnade R. o. Ad., uppå framställd propos. , sitt bilall. Vid punktvis skedd föredragning af Stats-Utsk:ts d. 1 och 4 d:s bordlagde Utlåt. N:o 122, i anledning af dels K. Propos. ang:de försäljning til! skatte af de s. k. Halländska Den 8 Juli. 351 kyrkohemmanen och dels enskilde motionärers framställningar i ämnet, biföllos Utsk:ts i 1 :sta, 2:dra och 3:dje punkterna afgifna hemställanden, och lades den 4:de punkten till handlingarne.
Jäg^rfäP' ser det föreslagna Creditivet af 2 millioner för förstnämnda ändamål Svara tfllräckiligt, och tror att om RiksgäldsGoiitoiVet Erhåller tillstånd att till StatsContoiret aflemna så stor summa i Riksgäldssedlar, som under loppet af föregående äret influtit och Stats Con - V. 2. Den 29 Juli f. m. 1353 Contoiret antoriseras att bestrida StatsVerkets utgifter af bägge myntsorterna efter deras fastställda värden, så blir ändamålet äfven i sednare fallet vunnet. Grefve Lillj ener antz: Då agio imellan Bancooch Riksgäldssedlaxna är stadgadt till 50 ProCent, och ingendera af dessa representativa myntsorter med Silfver inlösas, finns icke mer än ett skäl, att heldre villj» äga det ena, än ett motsvarande qvantum af andra slaget, nämligen att insättningen a£ 3 ProCents lånemedel för Disconterna måste ske i Bar.comynt; men detta kunde lätt afhjelpas, om i RiksgäldsContoiret för samma ändamål finge göras insättning af Contoirets CreditSedlar. Utan någon fara för uppstegradt agio å Riksgäldssedlarna skulle således deras så kallade realisation^, kunna upphöra, så länge Bankens realisation af egna sedlar är suspenderad, så vida beslut derom icke allaredan vore fattadt; och det linnes således tvänne oemotsägeliga skäl, hvarföre RiksgäldsContoirets förökade* Disconträtt är helt och hållet öfverilödig. I anledning af Herr Grefve LcRvenhjelrns anförande, får jag, jemte åberopande af hvad jag i detta Plenum förut upplyst, endast iterera, att det efter år 1800 var Banken som inlöste Riksgäldssedlarna, men Ridd. v. Ad.
StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt motion, om förhöjning i lönerne för Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning. XXIII. B. 320. XXIV. 67. Å. 273. XXXIX. U. 284. XLI. 333. XLIII. A. i85. — angående hegärde anslag för Veterinärinrättningen i Stockholm, jemte aflöning på Stat för en DjurLäkare i hvarje Province. XXIII. B. 320. XXIV. 67. Å. 273. XXXIX. U. 284. XLI. 333. XLIII. A. 124. XLIX. B. 279. LI. E. 64. LIV. A. i83. LVU. E. 3o7. LX. A. 134. — i anledning af väckt motion, rörande lönetillökning för Kyrkoherden i Waxholm. XXIII. B. 320. XXIV. 67. Å.273. XXXIX. U. 284. XLI. 333. XLIII. LIV. E. 107. LVI. E. 45. LXIII. B. 258. StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Fjerde HufvudTittel. XXIII. B. 32j. XXIV. 67. XXVI. LIL E. 45. angående väckt motion, om tillökt anslag för Upsala Ridskola. XXIII. B. 321. XXIV. 67. XXVI. A. 3. XLI. U. 248, 334. XLIV. A. 344. LII. E. 45. angående ett Lunds Kongl. Academie år 1810 frånkändt penninge-anslag. XXIII.
Man må förundra sig, att efter de flera tusende år, som Sverige troligen varit bebodt, samhällsutvecklingen gått så långsamt, att den s. k. våldgästningen, med alla dess förfärliga bi förila I landen blott för omkring 250 år tillbaka kunde utbytas emot dell mera reglerade och ordentliga skjutsningsskyldighet, sorn då påtvingades allmogen, som likväl då på långt när icke var så besvärad som nu af ordinarie räntor, af knektehåll och af sådan väglagningsskyldighet, som den närvarande. För dem, som önska ett fullständigt begrepp om alla de med våldgästningen och med den tidens skjutsningsbesvär förknippade gräsligheter samt oordningar vid inqvarteringar m. m., kan derom vinnas en fullständig kännedom uti Gustaf II Adolfs historia af Hallenberg. Då flen V Juni t. m. 161 DS (ienna ii nini beslående anordning tillviigabrngtes, var jorden snart sagdt det enda värde, hvarifrån skatter såsom naturaprestationer kunde nphemtas. Handeln var såsom inkomstkälla obetydlig; Iullinkomsterna i följd deraf likaså; industrien var ingen; fabriker funnos ej; briinvinsskatt till ett belopp, sorn för närvai ande, var ej tänkbar; landets befolkning var föga iner lin en tredjedel emot dea nuvarande; oell hvilka äro deremot nu dessa samhällsförhållanden?
Det förhåller sig på samma sätt med åsigterna uti de kyrkliga frågorna, som i alla andra samhällsfrågor: många af dem, som önska en förändring af det bestående, upkasta ett mål för sig, långt framom del närvande tillståndet, hvilket mål de genast vilja i verkligheten upnå, under riri man å motsidan söker envist uprätthälfa det bestående, och vill icke medgifva någon den ringaste förändring deri, fruktande att detta skulle leda till allmän omstörtning. Betraktande de kyrkliga frågor, som skulle vid denna Riksdag handläggas, syntes del mig, ali frågan om religionsfrihet icke borde först behandlas. Jag fann det vara lämpligast att, innan Utsk. yttrade sig öfver nu förevar:de motioner, Disk. toge i betraktande det uuvarrde tillståndet i religiöst hänseende inom landet, huruvida folkets behof af andligt lif, kunde inom Statskyrkan upfyllas, och hvilka åtgärder i sådant afseende borde vidtagas. Jag föreslog alltså, att LagUtsk. försl behandlade frågorna om en utvidgad frihet, alt hålla religiösa sammankomster, om tillfälle för kyrkans medlemmar, att genom serskildt utsedda ombud uttala deras åsigt i de vigtigasle kyrkliga frågorna o. s. v., samt att frågan om en allmän religionsfrihet borde aldra sist företagas. En mängd af de kyrkliga frågorna åro nemi. af den beskaffenhet, all de icke lämpligen kunna utgöra föremål för R. St:rs pröfning; och derföre syntes mig all riktigast vore, att först upgöra ett förslag till kyrkomöte, till hvilken kyrkliga representation sedermera flera de vigtigaste frågorna, och deribland den om religionsfrihet borde hänskjutas. Men det finnes andra frågor, hvilkas snara afgörande är af ett trängande behof påkalladt, och ej tåla något, upskof, hvartill i främsta rummet måste hänföras, stillandet af de separatistiska rörelser, hvilka inom landet upkommit till följd af förbudet, alt vid gudstjenst begaena de s. k. ”gamla böckerna”, hvilka förut varit af den Svenska församlingen nyttjade, samt af kyrkan godkände, och således fullkomligt renlärige. Dernäst i ordningen kommer frågan om en större frihet för den andliga verksamheten inom församlingen.
Hon h a r flere år varit sjuklig, ömt vårDen där lilla » hjärtesucken » öfver mannens oordad af de två systrar, som nu öfverlefva henne, dentlighet finner nog genklang hos både unga och Mary Nonnen, två till tre år äldre, och Emily Nongamla — förlåt — äldre husmödrar och skulle, för nen, ett par år yngre. Namnet Nonnen är väl några år sedan, genljudit som ett doft eko från kändt och aktadt ej blott i Göteborg, utan ock i det öfriga Sverige. Fadern kom till Göteborg så- mitt eget bröst, om icke. » Jag reste en gång » — det hör nu alldeles till som bolagsman till Laurent i de stora fabriksanundantagen — och blef en dag introducerad i ett läggningar, som efter dem öfvertogs af hr David vänligt danskt hem. Det var på förmiddagen och Carnegie, medförande liksom bolagsmannen Laufrun i huset gjorde, icke utan orsak, afbön för en rent en rätt betydlig förmögenhet; brodern Edvard viss oordning i det ändå mycket trefliga hvardagsNonnen har gifvit en stor insats i vårt lands jordrummet, hvilken tydligen härledde sig från manbruk genom sin landtbruksskola på Degeberg; nens sorglöshet i fråga om småsaker, dem frun Emily Nonnen har skrifvit åtskilligt godt och sant nu i hast förpassade till sina ordinarie platser. på både svenska och engelska. Detta gjorde hon utan någon sorts HUMÖR annat * än det goda, hvarmed hon mottagit mig, och jag K. R U. JC:S GENERALSEKRETERARE. En afyttrade en önskan att få veta, h u r detta var möjligt, då jag, å min sida, icke kunnat lära mig skedsfest hade KRISTLIGA FÖRENINGEN AF UNGA KVINNOR i Stockholm anordnat i måndags sfton. Sedet fördelaktiga jämnmodet. » Det är mycket lätt, » sade hon, » jag tänker kreteraren i världsföreningen, miss REYNOLDS, hvilken under en vecka vistats i vår hufvudstad, lämbara som min grannkvinna: TÄNK, OM HAN ICKE nar nämligen nu åter densamma.
Maj:ts Nådiga Dom af den i3 sisllidne Maji, afgjord på det sätt, att Kongl. Maj:t, lika med Dess och Rikets Svea Hof-Rätt, ålagt Banken att godtgöra Kongl. Räntekammaren, å dess räkning med Banken, Assignationens belopp 7,900 R:dr Banco, hvilket beslut blifvit till verkställighet befordradt medelst skedd insättning för Räntekammarens räkning, N:o %, af ifrågavarande summa R:dr 7,300, samt insättnings-attestens aflemnande till Kongl. Stats-Contoret. Bihang till R. St. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B anco-UIskottets Utlåtande, JV;o i 5 3* R eser ration af Herr Stuart-. ”Lika med Banco-Ulskotlets pluralitet, erkänner äfven jag billigheten och behofvet af elt serskildt stadgande, i afseende på Gottlands invånare meddelade Discont-låns inbetalning eller omsättning, under den tid af året, då post-gången emellan denna ö och fasta landet är afbruten. Men jag anser likväl icke det, i sådant afseende, af Utskottet tillstyrkta förslag fullt ändamålsenligt och lämpligt. Utan rnedgifvandet af det härigenom föreslagna s. k. Jernbref för Discontens gäldenärer under berörde tid, och utan föreskrifvandet af skyldigheten för dem att bibehålla sina räntebärande lån under en längre tiderymd, än de möjligen sjelfve önska och med fördel kunna dem begagna, föreställer jag mig, att det åsyftade ändamålet kan beredas på ett vida enklare sätt, som derjemte skulle befria hemälde låntagare, ej mindre från bevisningsskyldigheten, i fråga om postgångens fullkomliga afbrott, än från nödvändigheten att genast efter detta afhrotls upphörande, anskaffa de for disconl-liqvidernes fullgörande erforderlige medel. Jag föreslår således, att, i öfverensstämmelse med hvad, angående handlingar i rättegångsmål, genom Kongl. Brefvet den 8 December 1748, är föreskrifvet, och på sålt sedan år 1O29 för bibehållandet af rättigheten lill
Om byggnaden uppfördes enligt denna plan, hvilken blifvit af Riksarkivarien, för dess del, i utlåtande den 14 Oktober 1853, godkänd, oell hvarigenom Riksarkivets behof skulle för mer än ett halft sekel fyllas, vore kostnaden beräknad till 125,352 R:dr B:ko, derest huset uppfördes endast på bjelkbädd, men lill 148,110 R:dr om pålning visade sig vara behöflig, oberäknad i bägge fallen en summa af 12,500 R:dr för en varmvaltensapparat erfordrades, derest en sådan borde för hela husets uppvärmning anbringas. Då emedlertid utgifterna för berörda byggnadsföretag, utom värmnings-apparalen, med afseende å nu gällande priser ä byggnadsmaterialier och arbetslöner, icke kunde beräknas lill mindre än 179,352 R:dr Biko eller 269,028 R:dr R:mt, om förra alternativet, som icke alser pålning, och enligt det sednare alternativet, upptagande pålning, till 202,110 R:dr Biko eller 303,165 Ridr Runt, har E. K. M:t, med öfverlemnande af ärendet tillhörande handlingar och ritningar, uti högstberörda nådiga proposition föreslagit, alt Rikets Ständer antingen för uppförande af en byggnad för Riksarkivet på norra sidan af Carl XIIl:s torg, måtte lill E. K.
Sedan, i anledning af detta yttrandes sednare del, Fullmägtiges ordförande meddelat underrättelse om de i anbuden föreslagna hufvudsakligaste lånevilkoren äfvensom vidrört den hos Fullmägtige förekomna fråga om beredandet af en tillfällig utländsk kredit eller upptagandet af ett mindre lån, för att derigenom kunna anskaffa medel, intilldess, vid förbättrade förhållanden, återstoden af lånet kunde negocieras, afgaf Herr Statsrådet det förklarande, “att, efter bans åsigt, voro de för bela lånets afslutande fordrade, nu uppgifna vilkoren allt för dryga, för att böra antagas, hvaremot begagnandet af en tillfällig kredit å några millioner tycktes vara att föredraga, helst förlusten på en sådan kredit eller skilnaden mellan kostnaden för densamma och den ränta, Riksgälds-kontoret vid upplåningen komme att vidkännas, sannolikt skulle, efter procentberäkning för ett halft år, endast komma att utgöra ett relativt obetydligt belopp." “I afseende derpå, huruvida man kunde ega grundad förhoppning, att bättre tider snart skulle komma, så ehuru Herr Statsrådet, i fråga om stundande politiska förhållanden icke mer än livar och en uppmärksam betraktare af händelserna kunde förutsäga hvad under den närmaste framtiden komme att inträffa, trodde han dock, att man kunde hoppas, att de politiska förvecklingarne skulle om fem å sex månader hunnit reda sig." Stats-Utskottet, som af anledning här nedan närmare kommer att visas trott sig böra ordagrannt återgifva det hufvudsakligaste af Herr Statsrådet Gripenstedts yttrande, sådant detta yttrande i protokollet för den 13 Februari finnes intaget, får nu fortsätta den började redogörelsen för hnderliandlingarne med Heinemann.
Deraf har följt, att den ringaste betänklighet, om ock blott uti form eller sätt, genast blifver mera eller mindre omstridd såsom vore den ett försök att inskränka sjelfva Tryckfriheten. Jag känner intet ärende, der opinionen så på förhand aflagt en trohetsed, in verba magistri. De stora orden Frihet, Upplysning, Menniskorättj Naturrätt, Yttranderätt, kunna ej annat än mägtigt verka på sinnena, och vid minsta fråga om ett ämne, som der - Den 25 Januarii c. tu. med bär gemenskap, tror man, alt sjelfva dessa högre föremSl bestridas eller förnekas. Att så måste ske i de omdömen, som en tidningsutgifvare meddelar, är naturligt, och derföre ej klandervärdt; jag har nästan aldrig sett, alt en tidningsutgifvare förklarar sig nöjd med den Tryckfrihet, som finnes; ty om han visade sig alltför belåten, fruktar han, att den kunde inskränkas. Men i en lagstiftande församling måste förhållandet vara annorlunda. Lagstiftaren bör ej förirra sig i generalisationens omätliga rymder; han jemförer principer med verkningar; han söker och måste söka det positiva. Det är till denna forskning jag vädjar; och jag skulle tro, att den, som oväldigt anställer den, skall till en vida mindre vigt nedstämma de förslag om förändringar och jemkningar, som nu blifvit gjorde. Herr Grefve Frölich anser likväl dessa förändringar, dessa jemkningar, så ingripande i det hela af vårt Statsskick, att, om jag icke minnes galit, han jemfört dem roed frågan om en representationsförändring. Jag vill ej fortsätta denna jemförelse; jag vill icke jemföra hvad som omlvoälfver med hvad som står. — Herr Grefven finner tiden illa vald att föreslå dessa förändringar. Jag har sjelf haft mycken tvekan i denna del, och fastän på andra grunder, skulle äfven jag tro mig icke väl hafva valt min tid. Men den har valt sig sjelf.
Detta Utskott tillhör, att upprätthålla, värna, tyda, granska, förbättra, utbilda den samhällsförfattning, sorn velat åt Sveriges folk försäkra ett rum bland de fria folken, och ansetts till sina grunddrag ega det värde, att de borde med all omsorg omhuldas, och fördenskull, så ofta Rikets Ständer sammankommo, med pröfvande varsamhet och lugn renas, utföras i allt större fullständighet och i enlighet med den fortskridande tidens fordringar. Häruppå tyda Utskottets funktioner, sådane de uppgifvas, icke blott i R. 0;s 29 § 1 och 2 morn., utan jemväl i R. 0:s 37 § 2 mom. samt §§:ne 55, 44, 36 i R. O., tillika med 29 §:s 3 mom. Härom tala äfven dess betydelsefulla namn, och icke minst den plats, som det fått intaga ibland riksdagens Utskott. Dess utmärkta kall är, meo voto, att under begag nande af alla de medel, som Grundlagen äfven såsom serskildta prerogativer det tillerkänt, alltså genom förordnande om laga tilltal inför Riksrätt, offenteligt uttalade omdömen och anmärkningar, skiljedomar i vissa riksdagstvister, grundlagsförbåttringar och ändringsförslag, såsom ock — hvad minst borde kunna ifrågastållas — genom ändamålsenliga framställningar till afgörande i Riksens Ständers plena, tillse och vaka deröfver, att Konstitutionen må varda en lefvande sanning. I öfvertygelse, att hvad jag här framställt, innefattar en sanning, har jag ej kunnat afhålla mig ifrån att den uttrycka, vissj att, om så är som jag menar det, skall deröfver framdeles falla en gynnsammare dager. Hvad ytterst beträffar de serskilta momenter, hvari detta memorial sig förr delar, så har, sedan min ofvansagde hänsyftning icke låtit sig utföra, det icke va?
Då sade Herren till mig: Säg icke: Jag är för ung; utan du skall gå dit jag sänder dig, och predika hvad jag befaller dig. Frukta dig intet för dem; ty jag är när dig, och vill frälsa dig, säger Herren. Och Herren räckte ut sina hand, och tog uppå min mun; och Herren sade till mig: Si, jag sätter min ord i din mun. Si, jag sätter dig i dag öfver folk och rike, att du skall upprycka, nederbryta, förstöra och förderfva, och bygga, och plantera. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Jeremia, hvad ser du? Jag sade: Jag ser en vakande staf. Och Herren sade till mig: Rätt hafver du sett; ty jag vill vaka öfver mitt ord, att jag det göra skall. Och Herrans ord skedde annan gången till mig, och sade: Hvad ser du? Jag sade: Jag ser en het sjudande gryto nordanefter. Och Herren sade till mig: Nordanefter skall ondt komma öfver alla de som i landena bo. Ty si, jag vill kalla alla Förstar uti de rike norrut, säger Herren, att de skola komma och sätta sin säte inför portarna i Jerusalem, och allt omkring murarna, och för alla Juda städer. Och jag skall låta rätten gå öfver dem, för alla deras ondskos skull, att de öfvergifva mig, och röka androm gudom, och tillbedja sina händers verk. Så begjorda nu dina länder, och statt upp, och predika dem allt det jag bjuder dig; frukta dig intet för dem, lika som jag skulle afskräcka dig. Ty jag vill i denna dag göra dig till en fast stad, till en jernpelare, och till en kopparmur i hela landena, emot Juda Konungar, emot hans Förstar, emot hans Prester, emot folket i landena; Så att, om de än strida emot dig, skola de likväl intet öfvervinna dig; ty jag är när dig, säger Herren, att jag skall frälsa dig. Och Herrans ord skedde till mig, och sade:
Likaså gå, med få undanlag, Dalarnes alla produkter, som på andra orter skola afsättas, hvaribland hufvudsakligen må nämnas koppar, jern, vitriol, rödfärg m. m. genom Vestmanland till de orter, der de utskeppas eller försäljas. Vestmanland åter, hvars sydliga och östra delar egentligen äio spanmålsproducerande, beböfver afsättning för slättlandets alster, och finner den naturligen i Dalarne för det öfverskott, söm icke behöfves för orten och dess egna bergslagers behof. Dessa de båda provinsernas ömsesidiga förhållanden föranleda också en ganska betydlig handel provinserna emellan, dels i form af direkta köpslut, dels i kommissionsoch faktori-väg. Alla de otaliga transporter, som af dessa förhållanden äro en följd, måste nu, då man undantager dem, som ske på Strömsholms kanal, och hvilka icke kunna sträcka sig till annat än Vestmanlands vestliga och Dalarnes sydvestliga delar, ske landvägen. På vägarne emellan Vesterås, Brunnbäck, Hedemora, Säther, Fahlun och Båtsta vid Dalelfven ser man också nu ständigt och alla årstider otaliga foror, sysselsatta med dessa transporter. Den 28 December f. m. 163 Denna forsling visar i båda provinserna, med ganska få undantag, högst skadliga följder för åkerbruket och boskapsskötseln, och i allmänhet för de personers ekonomiska ställning och moralitet, som dermed sysselsätta sig. Af den ögonblickliga penningeförtjensten lockas de till denna sysselsättning, försummande dervid sitt jordbruk, mången gång under tider, då hvarje dagsverke för detsamma är dyrbart, och alltid åsidosättande alt derå använda en arbetsförmåga, som ehuru icke lemnande en snabb vinst, likväl gifver den både mycket säkrare och i längden ymnigare, då den icke verkar blott för stunden, utan ock för en längre kommande tid.