Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och är jag förr än någor dag var, och ingen är den som utu mine hand frälsa kan. Jag verkar, ho vill afvända det? Så säger Herren, edar förlossare, den Helige i Israel: För edra skull hafver jag till Babel sändt, och hafver nederslagit alla bommar, och jagat de sörjande Chaldeer till skepps. Jag är Herren, edar Helige, som Israel skapat hafver, edar Konung. Så säger Herren, som en väg gör i hafvet, och en stig i stark vatten; Den der utförer vagn och häst, här och magt, så att de i enom hop ligga, och intet uppstå; att de utslockna, såsom en veke utslocknar. Tänker icke uppå det gamla, och akter icke uppå det förra varit hafver; Ty si, jag vill göra en ny ting; rätt nu skall det uppgå, att I skolen förnimma, att jag gör en väg i öknene, och vattuströmmar uti ödemarkene; Att djuret på markene skall prisa mig, drakar och strutser; ty jag vill gifva vatten uti öknene, och strömmar uti ödemarkene, till att gifva mino folke, minom utkoradom dricka. Detta folket hafver jag tillredt mig, det skall förtälja min pris. Icke att du Jacob hafver kallat mig, eller att du Israel hafver arbetat om mig; Icke hafver du framburit mig dins bränneoffers får, eller hedrat mig med ditt offer. Jag hafver icke haft lust till dina tjenst i spisoffer; jag hafver ej heller lust af ditt arbete uti rökelse. Mig hafver du icke köpt calmos för penningar; mig hafver du icke fyllt med dins offers fetma; ja, mig hafver du arbete gjort uti dinom syndom, och gjort mig mödo uti dinom missgerningom. Jag, Jag utstryker din öfverträdelse för mina skull, och kommer dina synder intet ihåg. Drag mig till minnes; låt oss gå med hvarannan till rätta; säg, huru du vill rättfärdig varda? Dine fäder hafva syndat, och dine lärare hafva misshandlat emot mig. Derföre hafver jag ohelgat helgedomens Förstar, och gifvit Jacob tillspillo, och Israel till försmädelse.
Huru kan hon, som är en engel, bli lycklig med dig, som är en djefvul. Celia skall bli olycklig, det är min tröst. Ja, jag vill underhjelpa er förening. En hopplöshetens is hade lagt sig kring mitt hjerta. Hade slaget, som träffade mig, varit lindrigare, då tror jag visst, att jag fallit sanslös ned. Slaget var för hårdt. Jag dånade icke. Under hofrättsrådinnans sista ord kände jag ett begär att träda fram för deras åsyn. En motvägande afsky höll mig tillbaka. Jag stod orörlig som en bildstod. Snart hörde jag steg, som aflägsnade sig; de hördes icke mer. Då såg jag mig om efter Axel. Han satt på ett litet afstånd ifrån mig. Sin näsduk hade han bundit kring öronen ... af grannlagenhet, för att icke jemte mig höra deras hviskningar. Jag gick till honom och upplöste dukens knut. Då sade han gråtande! Nu hatar säkert Celia mig värre än döden? Nej, Axel. Jag vill gråta tillsammans med dig. Du är min skyddsengel. Kom Axel, jag vill stödja mig emot din arm; du skall föra mig till ditt hem, som snart icke är Celias. Svindlande och utan att vidare tala kom jag i min kammare. Snart låg jag utan medvetande och i feberyrsel. Små flickorna berättade mig, att jag i yrseln talat obegripliga saker, som ... ingen kunde begripa. En gång, när hofrättsrådinnan kom till min säng, hade jag sagt: gå bort från mig; du vill säkert förgifta mig, elaka qvinna. Och så ofta hon förnyade försöket att pyssla om mig, hade jag alltid haft något elakt ord tillhands. Slutligen öfverlät hon vården om mig åt gamla fröken. I dag har jag uträttat ett och annat för min närvarande belägenhet nyttigt och nödvändigt. Jag har skrifvit afskedsbref till Josef. Jag sade honom öppna sanningen, att jag af en händelse kommit att höra hans enskilda samtal, d. 8 Juni, med hofrättsrådinnan, och då jag nu kände hans åsigter om ett och annat i verlden, äfvensom hans beteende i enlighet dermed, så förstod han väl äfven sjelf, att jag icke ville förena mig med honom.
St:r måtte bevilja ett extra anslag för nästa statsregleringsperiod af 800 eller 1,000 rdr rint årligen; anhållandes jag om remiss af denna min motion till StatsUtsk:t. 2:0. Då f d. Intendenten vid Allmänna Barnhuset härstädes, Hr Theodor Sandström, för 6 år sedan atled, lemnade han sin enka med tvenne små barn, af hvilka det ena är sjukligt, i fattigdom och nöd. Och det är med afseende å hans allmänt erkända förtjenster i nämnde egenskap, som jag vågar föreslå, att R. St:r må bevilja enkan och barnen ett årligt understöd af 500 rdr rint; anhållandes jag om remiss af denna motiou till StatsUtsk:t. 3:0. Sorn bekant är, har en strid länge fortfarit inom den pedagogiska verlden mellan den klassiska och den reala bildningens förfäktare. Man har, genom dessa begge bildningsliniers förening vid läroverken, sökt bilägga striden. Röster hafva från flera håll höjt sig mot denna sammanslagning, och man har anfört flera, på erfarenhet grundade, skäl, såsom lärjungarnes splittring i för mångå lexlag, och i följd deraf en lika skadlig splittring af lärarnes krafter och verksamhet, hvarigenom endera linien måste blifva styfmoderligt behandlad, och slutligen skollokalernas otillräcklighet, i fall de olika klasserna af de begge linierna skulle skiljas i olika rum. Många hafva derföre ansett lämpligare att skilja de begge linierna i olika läroverk, men detta har äfven sina stora olägenheter i ett fattigt och glest befolkadt land. Men i hufvudstaden, der läroverken ligga helt nära hvarandra, och der desamma redan förut, genom sin organisation bilda ett slags undantag från hvad, som är gällande i det öfriga Riket, der möta ej samma svårigheter. Önskligt vore derföre, att Stockholms fyra femklassiga elementar - 1-26 D en 1 D ecembe r e. m. läroverk så ordnades, att Klara oell Maria blefve uteslutande klassiska skolor, samt Jakobs och Katarina uteslutande reala.
Den 27 Juli. till dess slut, otjenlig! och om orsaken dertill infordrat upplysning , har deraf inhämtat att sedan Directeuren vid Fristaden, Majoren och Riddaren Nordvall blifvit den 1 November 1810, för försummelse att för de föregående åren afgifva redogörelser, utaf Kongl. Commerce Col egium skil d fran utöfr.ingen af DirecteurS' helan ningen , men den 1 Maj 1812 , i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande , i samina beställning äter insatt, och Bergmästaren Rinman under danna tid varit förordnad att tjensten förestå; så har Rinman, vid upphörandet dermed, till Kongl. Collegium insändt ofyannämnde räkning, såsom innefattande den tio, för hvilken inseendet öfver Fristaden och redogörelse för dess medel honom ålegat; och som tillika, i afseende på den förekomne omständigheten , att, efter ofvanberörde tid, några räkenskaper öfver Fristads medlen icke inkommit, hos Afdelningen blifvit anmäldt, det Kong1. Commerce Coilegii Ad vocat Fisca!s-Em* bete för denna försummelse behörigen till tale Majoren Nordvall; så finner Afdelningen icke skäl att hvarken i här upptagna eller andra delar af förvattningen göta någon anmärkning.- Slutligen och då Afdelningen erfarit, att af de under Kongl. Commerce Coilegii förvaltning stående Fonder åtskilliga personer dels erhållit stående Lån, dels undfå bestämda Summor årligen, emot vissa foreskrifna och af dessa personer ingågna förbindelser och vilkor, men Afdelningen nu ej varit i tillfälle utröna, huruvida de nyttiga, ändamål, som med dessa ut - Den si 7 Juli. utgifter äro åsyftade , verkeligen vunnits och kommit till verkställighet, får Afdelningen föreslå, det Riksén* Ständer hos Kongl. Maj:t framstälde den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla undersökning, huruvida sådana vilkor och åtaganden blifvit behörigen uppfyllde samt om förloppet deraf låta, vid nästkommande revision af dessa Fonder, i Nåder meddela Riksens Ständers Revisorer upplysning.
Det är icke fråga om att R. o. Ad. är en dikdator, som kan säga att så och så skall ske, utan Ståndet beslutar endast i öfverensstämmelse med hvad det anser vara det riktiga sättet att gå till väga, och hemställer till de öfriga Stånden och K. M., alt sedermera gilla eller ogilla beslutet. Milt förslag är i afseende på uppsägningsrätten för löntagare ungefär enahanda med det som K. M. framställt. I afseende på uppsägningsrätten för löngifvaren åter, så är det en fråga, som hörer till en annan punkt, och hvars bibehållande jag kommer att förorda. Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt då, såvidt han rätt uppfattat Hr Cederschjölds anförande, meningen dermed ej varit att yrka bifall till Den 9 September e. m. 239 Utsk» förslag om icke äfven någon annan ledamot framställde ett sådant yrkande, Hr Landtm, ffnge upplysa, att ingen annan ledamot yrkat propos. till bifall, å hvad Utsk. föreslagit och Hr Landtm, således förmodade att ej heller Hr Cederschjöld gjorde det. Hr Cederschjöld: Då StalsUlsk:s Ord fale och här narrande ledamöter otvifvelaktigt böra mera intressera sig för det förslag de framställt än man kan vänta af mig, och då de ej äga så mycket förtroende till dess antaglighet, att de derå velat begära propos. till bifall, så anser jag det visserligen äfven för min del vara ändamålslöst, men jag har likväl velat gifva tillkänna att jag velat biträda detsamma, hvaremot jag icke kan biträda Frih. Palmstjernas förslag, emedan jag icke kunnat fatta hvarthän det skulle leda. Frih. Cederström: Jag får vördsamt begära propos. på bifall till U(sk:s förslag. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Sedan Ståndet på Hr Gr. o. Landtm» förfrågan förklarat öfverläggningen slutad, sä lärer väl någon annan propos. än den som förut blifvit begärd icke kunna yrkas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Frih.
Kommers-kollegium, som i underdånig skrifvelse af den 5 påföljde November väl vitsordade, att, genom vidtagandet af en sådan förändring, den Svenska tulltariffen skulle lemna en fullt tillförlitlig och betryggande anvisning om beloppet af all den afgift, som vid en varas inoch utförsel skulle erläggas; hvarförutan med hänseende till afgifternas olikhet i särskilda städer, upphörandet af desamma skulle icke allenast undanrödja det genom denna olikhet förorsakade hinder för handelns naturliga utveckling, utan ock bereda en nu saknad utväg att genom afpassade tullsatser för rå- och beredningsämnen samt halffabrikater, å ena, och fullfärdiga fabriksartiklar, å andra sidan, sätta de inhemska förädlings-näringarne i tillfälle att uthålla täflan med främmande länders industri; men, i saknad af erforderliga uppgifter, ansåg likväl Kongl. Kommers-kollegium sig icke då kunna afgifva något utlåtande om och i hvad mån den ifrågasatta regleringen kunde eller borde verkställas; och har, i nådigt reskript af den 18 December 1857, Kongl. Maj:t, med anledning af hvad Kongl. Kommers-kollegium sålunda anfört, förklarat sig icke då finna lämpligt, att i det för ifrågavarande afgifters utgående gällande sätt någon förändring vidtaga. Denna fråga, hvars vigt och behörighet sålunda blifvit af Kongl. Kommerskollegium erkänd, är emellertid lemnad tills vidare hvilande. Men i den mån som handelsfrihetens grundsatser vinna allmännare tillämpning, och sådant har skett företrädesvis under den tid som förflutit, sedan här ofvan vidrörda ämne gjordes till föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, har jemväl insigten blifvit mera klar och mera allmän derom, att enkelhet och lätthet vid tullbehandlingen, likasom handelns frihet att, oberoende af olika afgifter på olika ställen, direkte kunna söka de hamnar, som för varuafsättningen bäst lämpa sig, äro fördelar, som i den allmänna trafikens intresse icke längre kunna eller böra åsidosättas.
Ordens-Gillets hemställan, en summa af 1,205 R:dr 6 sk., de å anslaget till »Jordförluster genom kanaloch väg-anläggningar» upptagna ersättningar, tillsammans 1,202 R:dr 26 sk., till Söderköpings och Norrköpings indragna hospitaler, må från sistnämnde anslag försvinna; 3:o att till Åttonde Hufvudtitelns anslag af oindeldt spanmål för Kleresi-staten må öfverflyttas de för prestgårdarne i Lyrestads och Fägreds socknar af Skaraborgs län fastställda ersättningar, tillsammans 55 tunnor spanmål, att årligen utgå efter hvarje års markegångspris med tillagd forsel-Iön; samt 4:o att å Fjerde Hufvudtitelns anslag må uppföras de Skaraborgs Regemente tillkommande 30 kappar spanmål, hvilka varit anslagna till f. d. Korporalsboställe! Riddarhagen Nohlgården, men vid Götha kanals anläggning gått förlorade, samt att den till Regementet utgående ersättning af 193 tunnor 12| kappar indeldt spanmål, hvars uppskattningsvärde 1,197 R:dr 43 sk. 2 rst. redan vid 1844—1845 årens Riksdag blef uti Regementets kontanta anslag inberäknadt, må omföras från Sjette lill Fjerde Hufvudtitelns Tiondespanmåls-anslag, emot det att 1,197 R:dr 43 sk. 2 rst. uteslutas från sistnämnda Hufvudtitels kontanta anslag för de indeldta Kavallerioch InfanteriRegementerna. Beträffande öfriga ifrågavarande ersättningar har Kongl. Maj:t. med afseende å hvad vederbörande ersättningstagare anfört och i öfrigt förekommit, funnit Sig icke böra nu föreslå någon förändring i sättet för samma ersättningars utgående.
Båten göres klar, * gossarne och pappa taga till årorna, mamma styr, och småflickorna placeras på sidorna; de få laga vassbåtar, men ej plaska i vattnet, ty då kunde de falla i sjön; pappa stämmer upp en munter sjömanssång, hvari alla infalla, och så bär det af. Då vi landa, tillhållas gossarne att ej genast rusa till svampstället, utan först ordna lägerplatsen. Paletåerna bredas öfver gräset till soffa, en slät sten utses till bord, af några stenar ordnas en hällspis åt köksan, och så begifva vi oss af till svampstället. Till och med lille Erik på sköterskans arm är med. Det är en rikedom på svampar; ett, tu, tre, är en korg full, och » pusta är också sjömansgöra », menar pappa. Så slå vi oss ned i gräset för att hvila, då sätter Herman plötsligt fingret på munnen och * pekar sakta upp mot ett träd. Där sitter en liten ekorre med en tallkott emellan tassarne och tittar med sina klara ögon ned på barnen. Den vet nog, att de ej göra den något ondt. Pappa berättar då om ekorrens lif och gör barnen ånyo uppmärksamma på, huru grymt det är att för sitt nöje inspärra djur i bur, och huru mycket roligare det är att observera, huru de syssla och lefva i sin frihet. Gossarna omtala sin bedrift, att hafva kastat en råtta i sjön härom dagen, och pappa framhåller, att man har rätt att döda, men ej att pina ett skadedjur. Nu höres en hvisselpipa. Det är matbud. Huru mången gurmand skulle ej med afund se den strykande aptit, hvarmed de enkla anrättningarna inmundigas! Efter middagen skall svampplockningen sträckas ut längre bort, men mamma, jungfrurna och småbarnen stanna kvar för att rensa de nyss plockade svamparna. Nu blir det tid att begifva sig hemåt, korgarna packas, och alla papper uppsamlas noggrant för att ej ostäda den vackra skogen. Solen häller på att försvinna bakom trädtopparne, färgande himlen i glödande prakt; hafvet ligger fullkomligt lugnt, och hvarje rosigt moln återspeglas däri.
Om tusende falla vid dina sido, och tiotusende vid dina högra sido, så skall det dock intet drabba uppå dig. Ja, du skall med din ögon se lust, och skåda huru dem ogudaktigom vedergullet varder. Ty Herren är ditt hopp; den Högste är din tillflykt. Dig varder intet ondt vederfarandes, och ingen plåga skall nalkas dine hyddo. Ty han hafver befallt sinom Änglom om dig, att de skola bevara dig på allom dinom vägom. De skola bära dig på händerna, att du icke stöter din fot på stenen. På lejon och huggormar skall du gå, och trampa uppå det unga lejonet och drakan. Han begärar mig, ty vill jag uthjelpa honom; han känner mitt Namn, derföre vill jag beskydda honom. Han åkallar mig, ty vill jag höra honom; jag är när honom i nödene; jag skall taga honom derut, och låta honom till äro komma. Jag skall mätta honom med långt lit, och skall bete honom mina salighet. En Psalm till att sjunga på Sabbathsdagen. Det är en kostelig ting att tacka Herranom, och lofsjunga dino Namne, du Aldrahögste; Om morgonen förkunna dina nåde. och om aftonen dina sanning; På tio stränger, och psaltare; med spelande på harpo. Ty, Herre, du låter mig gladeligen sjunga om dine verk, och jag berömmer dina händers verk. Herre, huru äro dine verk så store! dine tankar äro så svåra djupe. En galen tror det intet, och en dåre aktar sådant intet. De ogudaktige grönskas såsom gräs, och de ogerningsmän blomstras alle; tilldess de förderfvade varda till evig tid. Men du, Herre, äst den Högste, och blifver evinnerliga. Ty si, dine fiender, Herre, si, dine fiender skola förgås, och alle ogerningsmän måste förströdde varda. Men mitt horn skall upphöjdt varda, såsom ens enhörnings, och jag varda smord med färska oljo. Och mitt öga skall lust se på mina fiendar, och mitt öra skall lust höra på de arga, som sig emot mig sätta.
Sålunda ar Gud för den spanska kvinnan vaktaren öfver äktenskapets helgd, hvilket erbjuder den fördelen att om mannen söker förströelse och nöjen utomhus, vaktaren blir en tröstare och rådgifvare, som smeker den sargade sjalen, helar med ljuflig balsam och vänder den bort från den väg, som leder till fördarf. Daraf förklaras att ingen spanjor - undantagen äro så få, att daraf regeln starkes - vill se de kvinnliga medlemmarna af sin familj bryta med den religion, som de uppfostrats uti. Det finnes man, som icke biktat på trettio b, men som skulle finna det anstötligt, om deras hustrur underlitit att uppfylla denna ' kyrkans föreskrift sista påskhtigtiden. Och denna ömtålighet vaxer i samma man som den stärkes af sonlig kärlek. Ingen tviflare kan undgå att erfara vissa känslor vid hågkomsten af sin barndom och då han erinrar sig de lärdomar som hans moder en gång gaf honom. Att icke af sin moder hafva mottagit den första religionsundervisningen betraktas nästan lika förödmjukande som att ej veta hvem ens fader var, och att säga till en man, att hans moder saknade religion, ar en förolämpning föga mindre an att anklaga henne för aktenskapsbrott. Ur denna dualism i mannens åskådning uppstå ytterligt egendomliga motsatser mellan spanska politikers offentliga och enskilda lif. Under det att de offentligen uppträda som nyhetsmakare, ja till och med nedrifva allt, uppresa de inom hemmen altaren åt traditionen och deltaga i utöfvandet af familjens religionsbruk. Estanislao Figueras, en gång republikens president, läste dagligen bönerna vid radbandet med sin hustru. Hos Emilio Castelar, en annan president och afven demokrat, serverades aldrig under fastedagar kött, så länge hans syster Concha lefde. Med Castelars förmåga att försköna allt förklarade han det på ett ytterligt fint och poetiskt sätt nMin syster De katolska religionsbruk, som min syster ålägger mig, varma mitt hjärtan.
Tror man att den skulle önsta andre politiska förhällanden än dem, hwarigenom den uuwarands Regeringen, uröfwer allas hopp , wun - 264 Deri 4 December. nit och winner fred med Rikets stender, Utanmitzsämja med dest fordna mägtiaa Bunds-Förwandt? Tror man att Folket, äfwen med en listig kansta af sin representations ofullkoMighet, skulle wilja om, störta Samhällsordningen, för att nägra ögonblick förr winna hwad allmänna tänkesättets kraft en dag ofelbart skall i lugn stadga? Och da man, öppenhjertigt framställer sina farhägor, wägar man intet tillika besinna, de tröstegrundör, som erbjuda sig? Wägar man icke ihågkomma att lagbrne och ordningen för sm a ras as män, hwilkas mod förwäcswak dem Nationens agtiiing och beundran? Wägar man icke betänka, att de Medborgare, som ädelmodigt stridt för sitt Fäderneslands ära, icke skola tilläta att Desi inre lugn störes as någre föraktlige Facrwni-' ster? — Jag förklarar alt jag anser Swenska Folket wara misikändt as hmar och en som yttrar nä» gon far hoga för Desi beväpnande. Z:o Upkom crvifwelsmäl tjeno»! en djup kännedom deraf art N^agazmer och forrädev rvsro toma m. m Jag inser icke hwartill Magaziner skulle behöfwas för en Narionalbcwäring, som icke komme akt sammandragas till stora läger, ulan endast öfwas nägra timmar i hwarje wccka inom Socknarne. Skulle ärer Riket blifwq anfallit med Krig foch endast i detta fall borde National bcwäringen ester sörswaröbehoswct samlas) sa fordras altid Magaziner, om annars man ärnar förswara sig; Och dä mäste det wara likgiltigt, antingen den i Magazinet förwarade födan förtäres as en legd Soldat, elier af en bewäpnad Medborgare» 4:0
Jag hyser stort förtroende till Hr von Franckens goda vilja och urskiljning, men jag betviflar att Hr von Francken har den ovanliga förmågan att kunna ur minnet fullständigt redogöra för en förd diskussion. Dessutom får jag förklara, att om äfven Hr von Francken af de öfriga talarne bemyndigats att vara deras ombud, så har jag icke meddelat honom ett sådan uppdrag. Och då det är min obestridliga rätt att mina anföranden i remitterade frågor blifva i Stats-Utskit föredragna, sådana de bilfvit här afgifna, har jag ansett mig böra 362 Den 30 November. mot Stats-Utsk:ts förfaringssätt protestera. Möjligt är, att det inom Stats-Utsk:t finnes ledamöter, som lättsinnigt behandla frågorna, men jag tror dock icke att pluraliteten der förfar på sätt, som Hr von Francken uppgifvit. Under uppläsandet af min protest, hörde jag någon ledamot begära densamma på bordet, .lag hemställer, huruvida det är öfverensstämmande med ridderlighet att sålunda vilja förhindra det afsedda ändamålet. Skulle derföre den värde ledamoten icke vilja afstå från sitt yrkande, anhåller jag att min protest, jemte begäran om kommunikation, måtte ställas främst å föredragningslistan i nästa plenum. Hr von Francken: Enligt min åsigt är det en skyldig het för livar och en, som blifvit hedrad med förtroendet att vara Utskis-ledamot, att, när ett ärende förekommer inom Utsk:t, redogöra för den diskussion, som vid remissen egt rum; och något särskildt bemyndigande härför behöfves icke. Jag har icke erhållit sådant hvarken af den ene eller andre talaren; men samma frihet, jag tagit mig beträffande deras anföranden, samma frihet tog jag mig äfven i afseende å Hr Cederschjölds. Frih. af Ugglas: Anledningen, hvarföre jag begärde Hr Cederschjölds protest på bordet, var den, att jag var tveksam huruvida densamma var grundlagsenlig. 57:de §:n R.
S. Df. mVid förnyad föredragning af ConStitutionsUtskottets under N:o 70 afgifne Memorial med Utlåtande öfver Kongl. Majas Nådiga Proposition om upphäfvande af 103 J. Regeringsformen, beslöt Ståndet med anledning af 56 SReg.Formen 132 Prof. Ut dr, d, 1? Nov. Ig £3 att denna vigtiga frSga borde hvila till Riksens Ständers afgörande vid nasta Riksdag. Från Wälloflige BorgareStåndet* S. D. BancoOtskottets nedannämnde Memorial föreörogos å nyo och biföllos: N:o 04, om räntan för 2:ne Bancolän till Uddevak la stad. N;o 69, om hvad Utskottet i afseende på de reg; lementariska föreskrifterna för Bane oförvaltningen bor iakttaga. Från Hedervärda Bonde-Ståndet S. D. BondeStåndet lät sig åter'förekomma Högr vördige PresteStåndets, sedan den 12 dennes på bor,; det livilande ProtocollsU.tdrag af den 7 dennes, in? nefattande *—. — - Frei Vt dr. 4. l? TSer, 1S23, 133 nefattande Hiigv. PresteStåndets inbjudning, i anledning af Ragsamt Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottens förnyade Utlåtande N:o 20g, rörande fattigvården i riket, men BondeStåndet förblef vid dess i ('etta ämne redan fattade Beslut, och kunde således ifrågavarande inbjudning icke antaga. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos nedannämnde den 6, 10 och is dennes på bordet lagde Memorial och Betänkanden, nemligen: StatsUtskottets: N:o 578, angående Statsregleringen i allmänhet, samt med förslag till Riksstat för år 1834 och följande åren intill nästa Riksdag. N:o 586, om rättighet för vederbörande, att med penningar lösa kronans behSllne täntepersedlar.