Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet hafva nemligen bifallit Utlåtandet, men Preste-Ståndet, med ogillande af Utskottens förslag, deremot beslutat, att, sedan undersökning försiggått, hvilken Kongl. Majit Statssamt Allm. lie sv. och Ekon.-Utskottens Memorial, N:o 201. 3 täcktes, så fort som görligt, till verkställighet anbefalla, rörande posthemmanens olika behof af lättnad i post föringssk vid iglleten, Kongl. Maj:t måtte i Kader täckas, efter sig företeende omständigheter, tiIIdela de hemman , som mest Annas tryckte af postföringsbesväret, en förhöjning i legan från 2 å 4 ski 1 lingar till och med 5o procent för milen, hvarjemte Ståndet bifallit, det ina, för bestridandet af de sålunda uppkommande utgifter, å Riksgälds-Contoiret anvisas ett förslagsanslag af 15,000 R:dr att lör året utgå. Borgare-Ståndet har, olika med de öfriga Stånden, afslagit Utskottens hemställan om anvisande af nämnde förslagsanslag utaf 15,000 R:dr Lill bestridande af den af Utskotten föreslagna utgift i och för oi vanberörde ändamål. Då således 3:ne Riks-Stånd vät sammanstämmande beslutat, att ett förslagsanslag af i5.ooo R:dr må anvisas tili beredande af lindring i postföringsbesväret, samt detta derföre måste anses beviljadt, men ski i jag Liga beslut om användandet deraf blifvit fattade, på sätt bär förut finnes omförrnäldt, så få Utskotten hemställa, huruvida ej Preste-Ståndet skulle vilja härutinnan, med frångående af sitt beslut i frågan, bifalla Utskottens af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet autagna förslag. I den händelse, alt Preste-Ståndet ej bifaller denna hemställan, blifver det nödvändigt alt, rörande denna fråga, anställa votering i Förstärkt Stats-Utskott, efter följande proposition:
De NebucadNezar, Konungen i Babel, icke borttog, då han bortförde Jechonia, Jojakims son, Juda Konung, ifrå Jerusalem till Babel, samt med alla Förstarna i Juda och Jerusalem; Ty så säger Herren Zebaoth, Israels Gud, om de tyg som ännu qvarblefne äro i Herrans hus, och i Juda Konungs hus, och i Jerusalem: De skola till Babel förde varda, och der blifva intill den dagen, jag söker dem, säger Herren; och jag låter dem åter här uppkomma till detta rummet igen. Och i det samma året, uti Zedekia, Juda Konungs, rikes begynnelse, i femte månadenom af fjerde årena, talade Hanania, Assurs son, en Prophet af Gibeon, till mig uti Herrans hus, i Presternas och allt folkens närvaro, och sade: Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Jag hafver sönderbrutit Konungens ok i Babel. Och förr än tu år förlidna äro, skall jag låta åter igenkomma till detta rummet alla Herrans hus kärile, hvilka NebucadNezar, Konungen i Babel, hädantagit och till Babel fört hafver. Dertill skall jag ock låta Jechonia, Jojakims son, Juda Konung, samt med alla fångar af Juda, som till Babel förde äro, komma till detta rummet igen, säger Herren; ty jag skall sönderbryta Konungens ok i Babel. Då svarade Propheten Jeremia till den Propheten Hanania, uti Presternas och allt folkens närvaro, som i Herrans hus stodo; Och sade: Amen! Herren göre alltså; Herren stadfäste din ord, som du spått hafver, att han låter Herrans hus kärile, samt med alla fångna, komma till detta rummet igen. Men hör dock likväl detta ordet, som jag för din öron, och allt folkens öron, talar: De Propheter, som för mig och för dig varit hafva af ålder, de hafva propheterat emot mång land och stor rike, om örlig, om olycko, och om pestilentie.
Till de underrättelser, som uti sednäste Femårs-Berättelse förekomma om Brandsläcknings-anstalterne i Hufvudstaden, fogas här, att sedan, i anledning af förd klagan af en del af Stockholms Stads Borgerskap öfver den tunga, som skyldigheten att tjenstgöra vid Brandväsendet härstädes för dem medförde, Eders Kongl. Majrt uti Nådigt Bref af den ip Januari 1833 anbefallt Öfver-Ståthållare-Embetet, att inkomma med underdånigt yttrande, huruvida någon lindring uti den Stadens Borgerskap, med underlydande Handels-, Handtverksoch Fabriks-Gesäller samt Lärlingar och de till Stadens Arbetsmanskap hörande personer, enligt 16 och 18 §§. af Brand-Reglementet för Stockholms Stad af den 1 October 1828 åliggande skyldighet skulle knnna beredae, under iakttagande likväl, att tillräcklig service alltid vid hvarje Brandspruta funnes att tillgå, så att icke, i brist deraf, eldsläcknings-anstalterne 64 komme att vid inträffande eldsvådor försvåras eller fördröjas, har Öfver-StåtliållareEmbetet i detta ämne gjort underdånig framställning; hvarefter, och då Styrelsen öfver Stadens Brandsäkrings-Verk bifallit, att servicen vid Brandförsäkrings-Gontorets reserv-spruta och tillbringare, må af Contorels medel bekostas, samt, vid ett sådant förhållande, ifrågaställd befrielse för HandelsHandtverksoch Fabriks-classernes betjenter, gesäller och lärlingar samt arbetare kunde tillvägabringas, utan att någon olägenhet derigenom syntes uppslå i och för eldsläcknings-anstalternes verksamhet och tillräcklighet vid inträffande eldsvådor, Eders Kongl. Maj:t genom Nådig skrifvelse till Öfver-Ståthållare-Embetet den 27 September 1837 förklarat, det Eders Kongl. Maj:t i Nåder godt funnit bifalla, att förutnämnde Classers betjenter, gesäller, lärlingar och arbetare må befrias ifrån den dem ålagde tjenstgöring vid brand väsendet i Hufvudstaden; i följd hvaraf Eders Kongl.
Undertecknad RiddarhusSecreterare tillkännagaf, att BondeStåndet afslagit ifrågavarande redactionsförslag, men att de öfrige Stånden bifallit detsamma. Friherre Boijej Ludvig: Principen för den föreslagne nya redactionen af i5 §. Riksdagsordningen tyckes innefatta mera liberalitet, än det gamla stadgandet. Om BondeStåndet, genom en inskränktare åsigt af saken, nekat att emottaga den fördel man velat erbjuda detsamma, synas vi icke böra förena oss deruti. Jag anhåller, att BondeStåndets beslut ej må påföras oss, såsom en regel för vårt handlingssätt. Herr von HartmansdorffAugust: Jag instämmer med Herr Tham, och tror att det föreslagne stadgandet om FrälseHemmansägares valbarhet till Ledamöter i BondeStåndet är så mycket lämpligare, som det i Södermanland, och på andra orter, finnas flere Härader, hvilka nu hafva svårt att bekosta Fullmägtige till Riksdagarne i anseende till mängden af FrälseHemmansägare, hvilka, så länge de äro uteslutne från valen, äro befriade från deltagande i Riksdags - Den 26 Februarii f. ra. 223 männens underhållskostnad. Jag instämmer, äfven deri, att BondeStåndets beslut, ej bör hindra Ridderskapet och Adeln, att göra hvad Ståndet för sin del finner rätt vara. Uppå Hans Excellences Herr Gr efvens och Landt Mar skalkens derom gjorde proposition, blef den föreslagne nya redactionen af 15 §. Riksdagsordningen utaf Ridderskapet och Adeln antagen. 17 §. 2 Mom. sista Punkten. — Dessa medel skola för Bqygare Ståndet af Magistraterna, och hvad serskildt beträffar Bergsbrukens Fullmägtige, af de Tjenstemänsom Bergsutskjlderna uptaga, samt för BondeStåndet Herr Tham_, Wolrath: Sedan Ridderskapet och Adeln redan antagit det föreslagne tillägget af ett 7:de Mom. i 14 §., lärer deraf blifva en följd, att äfven den nu ifrågavarande nya redactionen af 17 §.
Jag har en gåDg i Hamburg fått erfara det, då jag talade med 5* 6 S Den 20 September f. m. Salomon Heine om Svenska banken; Iian visade då, att han kände dennes tillgångar nästan lika väl som jag, hvilken äfven då var Hankofullmäklig. Skälet, hvarföre England, Holland, Frankrike och andra skuldsatta samhällen hafva kommit till en sådan välmåga, Iivari de f. n. befinna sig, år icke det, att de hafva statsskuld, ulan emedan deras innebyggare äro företagsamma, flitiga, hushållsakliga och af naturen i åtskilliga hänseenden gynnade. I England och Holland, der statsskulden är så stor,. att utgifterne till ränte och kapital-afbetalningar öfverstiga hela Statsförvaltnings-kostnaden för året, der är dyrheten större än i andra länder. Efterfrågar man skälet härtill, så svaras, ali det är statsskulden, som trycker samhället, och de stora skatter, sorn detta fördenskull måste bära. Hurudant förhållandet i detta hänseende är, vill jag till siffran upgifva, på det man icke måtte tro, alt jag här talar efter godtfinnande. Den lilla bok jag håller i handen är Almanach de Gotha, för innevartde är. Dess upgifter pläga anses vara så tillförlitliga, att jag icke tror någon drager dem i tvifvelsmål. I England äro utgifterna beräknade till 52,183,000 Lé? St., hvaraf till den fonderade statsskulden åtgå 27,500,000 L# St., samt till den öfriga 2,800,000, sålunda tillsammans mer än 30,000,000 L$, eller nära f af Englands bela statsinkomst. Kan sådant anses för annat än en stor olycka? Hvad Holland beträffar, så har denna lilla stat, hvars folkmängd knappast år så stor som Sveriges, en statsutgift för innevarande år af 70,000,000 gulden, hvilket är detsamma som 70,000,000 R:dr b:ko. Det skulle vara otänkbart, att ett så litet samhälle skulle kunna bära en sådan tunga, om icke Holland hade kolonier, som kunde understödja detsamma.
Mattis anlete glödde. Hans ögon lyste så gladt och öfvermodigt, hans röda mun visade, då han skrattade, två rader jemna, mjölkhvita tänder. Han skakade triumferande sitt mörka hår och såg ut som den lyckligaste bland segrare! Sakari tålte ej längre den leken. Gul i ansigtet af vrede, begrep han ändtligen, att hans brud ej tillhörde honom mer än till det yttre, och utan att låta hejda sig rusade han blindt på Matti med puukkon i hand. I blinken förstod Matti allt. Med de knutna näfvarne framför sig stälde han sig framför Leena och borrade sina ögon ilsket i den påträngandes ansigte. Sakari hejdades af de närmast stående. Ingen vågade närma sig Matti. Han mörknade som ett åskmoln. Äro de brudfolk? frågade han slutligen Kalliola-husbonden, som stod der med rynkade ögonbryn och utmanande blickar. De äro så, svarade denne oväntadt vänligt, och vigseln blir om tre veckor. Var nu munter, du Matti, så ska vi ha roligt här den dagen! Du behöfver ett glas bränvin, kom min gosse, så skola vi dricka tillsammans, se så! Men Matti hörde icke. En stund stod han stilla och kämpade stum sin strid. Det var blott en minut han vacklade. Men så gick det om, och häftigt sprang han till bränvinsflaskan, hälde i ett dricksglas och tömde det i ett drag. Det blef en dans, en yra och ett stoj. Slagsmål och oväsende slutade kalaset! Matti var den vildaste. När morgonen kom, låg han vid landsvägen blödande och rusig. Ett svårt vanställande knifhugg tvärs öfver ansigtet, hade, riktadt af Sakari, för alltid gjort en otymplig och afskräckande figur af den vackre Matti. Dagen derpå flyttades han till sjukhuset i den lilla staden och låg der medvetslös i en svår sårfeber, som höll honom fången i flere månader. Slutligen vann dock hans starka natur herraväldet, och han tillfrisknade efter en lång sjukdom. Men när han kom upp igen, var han som en annan menniska. Ungdomssinnet var borta.
hvalfven, hvarifrån en sidokorridor löper inåt fonden och bildar sålunda en mörk fördjupning åt höger i fonden.) Första Scenen. FÅNGVAKTAREN(ensam). När jag var ung i verlden, då var jag en lustig ture. Hejsan! Då var det muntert lif, när hertig Johans öltunnor runno, och slottet genljöd af drickspengar, och jag var en ung och behändig slottsdräng med en flicka på hvart finger. Jag hade inte väl hunnit gifta mig, så kom der ett bref från kung Erik i Sverige, hertig Johans bror, och hertigen kom bak lås och bom. Knappt skrek min första gosse i vaggan, så kom hertigen ut och satte in sin bror kung Erik i stället och blef sjelf konung. Så fingo vi rast en tid, tills kung Johan flyttade bort sin bror, litet längre än tillåtet var, om det icke är rätt att skicka sin bror med en ärtsoppa till andra verlden. Besynnerligt, att min hustru och kung Jo han dogo på samma natt, så jag inte riktigt vet, om det var för hans eller hennes skull, som det spökade här hela natten. Men en from och gudfruktig menniska var hon ändå, så nog gällde det kung Johan, ty han hade ett bro dermord på samvetet, han. Så gifte jag om mig den dag, Sigismund, Johans son, blef kung. Han hölls der icke länge han, så hårdt än Klaes Fleming höll honom fast dervid. Från den tiden har jag haft mycket folk här, än af herti gens vänner, än af Sigismunds – och nu? – så går det, så går det! Jag skulle säga, som det står i psalmen: Allt hvad vi på jorden äge, Det är allt förgänglighet, Hvad vi timligt öfverväge, Är ostadig stadighet. – om jag icke sjelf varit en ostadig krabat i min ungdom. Men nu tror jag hvarken på den ena eller andra myndig heten. Jag gör min pligt och har inte respekt för någon annan än dödgräfvaren, ty han öppnar porten till ett fän gelse, hvaraf mitt endast är en underafdelning. Andra Scenen. FÅNGVAKTAREN. OLOF KLAESSON (inkommer förklädd från venster).
Skrifvelse jV/O 336. Transport-kostnader för Siats-Verkets Bergs-effecter, Odlingshjelp m. m. för Krononybyggare. A io:de Iiufvud-Titeln. Anslaget till Lappmarks Ecclesiastik-Verk. Allmänna Indragnings-Staten. Kommande dessa serskilda stadganden, uti det af Rikets Ständer •vid innevarande Riksdag fastställande Reglemente för Riksgälds-Contoret, att på sina behöriga ställen införas. Hvilket allt Rikets Ständer skolat hos E. K. M. härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Maji 1835. Uppläst och godkänd tios Ridd. oell Adeln den g Maji 1835. Preste-Ståndet den g Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande fattigvårdsanstalterne. (Lagsamt Allm. Besvärsoch Oecon.-Utsk. N:ris 54, 56 & 58.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorde, åsyftande ändring och tillägg uti Kongl. Kungörelsen af den 5 December 1788: dels i afseende på deri förekommande stadgande, angående skyldighet för den socken, der fattighjon egt hemman, att om detsamma draga försorg; dels att tillåtelsen för hushåll, att från annan socken inflyt ta, matte inskränkas; och dels att församlingens fattade beslut, med vägran för inhyseshjon, alt sig inom socknen nedsätta, borde vid mantalsskrifning tjena vederbörande till efterrättelse; och ehuru, beträffande förstnämnda omständighet, det å ena sidan bör medgifvas, att samma stadgande, såsom hvilande på förutsättning, att den fattige anvähdt sin veiksammaste tid der han haft eget hemman, i många fall utgör en billig grund för för - Expeditions-Ulskotlels Forslag till und.
Då jag i dag inför Högloflige Ridderskäpet och Adeln uppträdde såsom de Urtima Riks* dagarnas Histcriograph, i en fråga så väsendtlig, inom en Constitutionell stat, den frågan nemligen hvar gränsen ligger för verkställande magtens inflytande på den fria och sjelfständigt Folkrepresentanten; då jag i Ridderskapets och Adelns minne återkallade, det sköna monument af patriotisme och ägta constitutionel anda, sona organerna för den nya tingens ordning den i» Junii 1809 i Ridderskapets och Adelns Proto coller åt sig upprest, väntade jag jag be. känner det, att de hvilka då så skönt yttrat sig, också nu skulle yttra något vid hugkomsten af de fordna dagarna. Jag väntade ett fritt och ädelt erkännande af en distraction, hitintills af föga betydenhet, lått ursågtelig i anseende till yttre omständigheter. Jag vågade hysa det hopp att Ridderskapets och Adelns törsta sammanträde till denna första Lagtima Riksdag, skulle synas Nationen och kommande slågter en skön försoningsdag; att allt hvad som håndt, oroande någon gång, för de constitutionelle förhål ländernas vänner Den 24 Jannar ii. skulle glömmas på det att allas hjertan skulle förena sig, att hjelpa folket utur det betryck, i hvilket myntiörvillelse, och andra allmänt värkande orsaker, försänkt det. Skulle detta hopp vara försvunnit, sä får jag vidkännas det öde att om mig torde sägas, hvad som för några år sedan sades i ett annat land: Hvad år det han vill; han år en fantast som tror på något sorn icke finns. Herr Rosenblad, Bernhard, upplåste fölr jande; (Se Bilagan N;o 3.) Grefve von Platen: Sedan förevarande ämne nu verkeligen kommit under discussion, tager jag mig friheten anhålla, att få upplysa en pch annan omständighet, ehuru jag finner, att det blir svårt, att kunna tillägga något af värde; och får derföre utbedja mig Ridderskapets och Adelns öfverseende och tålamod för den tidspillan jag åstadkommer; jag skall icke vara mångordig.
Otvifvelaktigt är det för öfrigt, att vissheten om revisions-skillingens förlorande ofta verkar nedläggande af obefogade rättegångar, till hvilkas fullföljande hoppet att möjligen kunna undslippa det L sistberörde lagrum utsatta ansvar skulle förleda. I betraktande häraf, och då dertill kommer, att revisions-skilling i sjelfva verket har egenskap af vadepenningar, om hvilkas generela afskaffande fråga ej är väckt; får Ut: skottet, som förblifver vid sin förut yttrade grundsats, att serskilda lagstadganden, de der äro af lika art och hafva enahanda grund, ej böra partielt förändras , vördsamt tillstyrka, att 1 §. af 30 Cap. RättegSngsBalken må för närvarande oförändrad bibehållas. Beträffande åter frågan om afskaffande af lösen för Handlingarne i revisions-saker; sa enär, enligt Kongl. Brefvet den 3i Ja - i t LagUtskottets Betänkande N:n 112. nuarii 1777> jemfördt med lotde punkten 5:dje Mom. i Kongl. Förordningen den 12 November 1766, nämnde Handlingar nu mera icke skola i Hofrätten afskrifvas, utan böra i hufvudskrift till Konungen insändas, anser Utskottet hvarken nödigt eller bi 11 i gr, att lösen för samma Handlingar hos Hofrätten af llevisions-sökanden erlägges; hvarföre Utskottet, med tillstyrkande af bifall till hvad Motionairen i denna del yrkat , vördsamt föreslår, att en så lydande Författning må utfärdas ; 1:0, Med upphäfvande af Kgl. Brefvet den 51 Januarii 1777, och 3 Morn. i 10-.de punkten af Kongl.
Bonde-Ståndet lill Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets handläggning remitterat ett af Riksdags-fullmägtigen Stephan Andersson från Stockholms Län inlemnadt, den 24 dennes ankommet, memorial, hvaruti, under anförande, att det ålåge alia mindre fartyg, hvilka besökte Stockholm, att vid inloppet dit lägga till vid Blockhusudden, hvarest serskilde Tulloch Drätsel-afgifter jemväl erlades, och då billigheten fordrade, att för de trafiquerandes beqvämlighet åtminstone funnes en lämplig brygga, hvarest fartygen kunde anlägga, motionären föreslagit, att, derest skyldigheten att anlöpa Blockhusudden för förrberörde fartyg skulle fortfara, en brygga derstädes på bekostnad af Tullverket och Stockholms Stads Drätsel-Commission måtte blifva anlagd. Då likväl detta ärende, såsom innefattande fråga om beredande af en beqämlighet för de sjöfarande, sorn med mindre fartyg från saltsjösidan ankomma till Stockholm, och enligt gällande Författningar skola anlöpa Blockhusudden, icke eger gemenskap med de ämnen, sorn, enligt 70 §. Regerings-Formen och 3r §. Riksdags-Ordningen, utgöra föremål för Bevillnings-Utskottets handläggning, 6 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 8. har Utskottet anset sig icke kunna ifrågavarande ämne till hufvudsaklig behandling upptaga, hvilket härigenom vördsamligen anmäles till den åtgärd, som ^4 §• 3 mom. uti Riksdags-Ordningen föreskrifver, Stockholm den 3o Mars 1840. Ani;, till Exp. Utsk. d. 2 April, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af äilskillige motioner, dels om stämmoböters upphörande eller förminskning, dels om samma böters bestämmande i anseende till skut te-beloppet.
Den, som eger erfarenhet om Landtdomares göromål, känner äfven, att deras tid är på det högsta upptagen. Det kan| således icke rimligen begäras, att han sjelf skall kunna ingå uti en så noggrann och delaillerad granskning och undersökning af alla de i en vidlyftig Domsaga förekommande förmyndare-redogörelser, som hädanefter skulle erfordras. H.*.n måste således förtro sig till gode män, På dessas omdöme och redlighet berodde således omyndiges hela välfärd. Utom den mödosamma och obehagliga granskningen i och för sig sjelf, huru svårt skulle det icke vara för gode männen, att bedöma vederhäftigheten hos de personer, till hvilka myndlingens medel blifvit utlånta, af hvilka personer åtminstone någon del kunde vara för dem okände? Med bästa vilja kunde således misstag ske; och om nu dertill förutsättes, hvilket ingalunda är omöjligt, att gode männen hade undseende med förmyndaren? Hvad ansvarselleF ersättnings-påföljd skulle för dem eller domaren ega rum i dessa fall, så svåra att controlera? Vöre det väl billigt, att domaren ansvarade för en sådan förseelse, hvilken han icke kunnat förekomma? Dessutom kan förmyndaren på den Tid, som emelian hvarje granskning förflyter, på eget bevåg utlemna medlen till uppenbart osäkra och mindre vederhäftige personer, samt på sådant sätt helt och hålletförstöra myndlingens gods. En annan förmyndare måste då förordnas, men innan detta, som alltid för vederbörandes hörande fordrar någon tidsutdrägt, sker, kan ingen utsökning hos förre förmyndaren ega rum; och när han ändtligen lagföres är hans egendom måhända redan afträdd till Jjorgenärerne eller hans fasta gods intecknadt.
Det kunde icke hjälpas, man fick försaka nöjet, det går ju oftast så — ja, » det brister så mången såpbubbla », som Jonas Lie säger. Gud gifve åttiotreåringen ännu många år! Ett sådant lif är värdt att lefvas — ett lif för medmänniskors väl. Matilda Bergendahl. Blometerguirlander och flaggor smyckade platsen och gåfvo den en festlig prägel. Tjä- nare skyddade fram och tillbaka mellan borden, hvilka stodo i långa rader på gårdsplanen. Det var mycket att ombestyra lör de närmare tvåhundra gäster, underhafvande och fattiga, hvilka inbjudits till aftonen. Jag läste så mången rörande historia i arbetarnes sätt att helsa, i den omtänksamhet tjänarne visade sin fru och — i dessa vackra ögon — hvilka så välvilligt voro riktade på mig — hos den gamla högförnäma dam, som satt s^^Smin rår, din ungdom du dansar bort, där midt emot mig, med bibehållna själsföré %s och frågar jag dig: hvarför? mögenheter och en medfödd adel och värdigSå svarar du: vårens tid år kort, het, hvilken icke kan vinnas för penningar. Jag såg i tankarne så mången lindrad nöd, Och därför man njuta bör. så många aftorkade tårar. Den ena bilden Jag plockar blott blomstret, innan det gulnar, efter den andra drog förbi mitt inre. jag njuter blott solen, förfn himlen mulnar. Där var en yngling, musikaliskt begåfvad, men utan medel. Han måste vända om ifrån musiken till en bana, som han icke hade lust Ack, hon, som sgdde den dräkt, som nu eller fallenhet för — blott för brödets skull; dig klår så tjusande väl, och med ungdomens öfversvallande hetta såg hon föddes på samma dag som du, han allt uti en mörkare dager, än det må- hända i verkligheten förhöll sig. Men — efter hon föddes Ull arbetsträl. någon tid är ynglingen vid ett musikkonserHon ser knappt det minsta blomster vid vå- vatorium i Tyskland — huru? Jo, en gifmild gen, hand, med förmåga att hjälpa, har räckts ut och himmelens sol är för henne en sägen.