Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han förstod att man tog afsked, så utbytte gåfvor och så skildes. Steg nalkades, rösterna kommo närmare. De kommo alla hitåt. Vägen ledde åt stranden, der byfolkets båtar lågo förtöjda. De gingo förbi Ella utan att se honom, der han satt, skrattande, par om par, käresta med käresta, yngling och jänta, i skämt, i glam, i yster munterhet. Sist Hedda och Paawo. Spelmannen, drucken och ondsint, gick jemt i vägen för de älskande, alltjemt svärjande öfver hindren han mötte, alltjemt muttrande för sig sjelf, obelåten och hotfull. Slutligen försvann äfven han. Ett litet stycke framför Ella, der gångstigen var som smalast och der de höga träden skuggade som bäst, stod en mossig platt sten, mjuk och fuktig. Paawo drog Hedda dit, hon skrattade och kastade sig ned. Ella hörde, huru han kysste henne och huru hon halft motvilligt, alltjemt skrattande, besvarade hans kyssar. De andra rösterna bortdogo i fjerran, de älskandes högljudda joller, afbrutet af kyssarne, trängde inpå honom, der han stod, han smeden, och de brände honom som glödande tänger och eld, tärande, flammande eld. Han grep i sin puuko och sprang fram. Ett ögonblick hejdade han sig, derpå höjde han armen och stötte till hårdt och säkert midt i barmen på Hedda, der hon halflåg i famnen på sin älskade. Och han hade träffat riktigt. Hon höjde icke en suck, hon gaf ej ett ljud. Hennes röda kinder bleknade blott, skämtet fastnade på läpparne, och lifvet flydde. Det hade flytt för hans hand, denna hand, som så mången gång hade smekt henne, som velat bära henne, skydda henne för allt ondt, men som hon trolöst stött bort. Han hade hämnats och var nu lugn, lugn som om han egde henne åter. Måndagsmorgonen randades kulen, och himlen var molnbetäckt. På Salmi gård arbetades tidigt. Alla voro redan i verksamhet. Ukko satt som vanligt på trappan. Hans pipa hängde som vanligt i munnen.
Drätsel-kommissionen vara i hög grad påkalladt af omtanka vid en omsorgsfull förvaltning af stadens finanser, Drätsel-kommissionen derföre vidtagit tjenliga åtgärder, och under innevarande år jemväl lyckats uppnå detta ändamål sålunda, alt, vid de äldre skuldernas omsättning eller omflyttning på andra händel', med lordringsegarne traffals aftal, i följd hvaraf stads-kassaus samtlige obligationer numera löpa med endast fyra procents ränta, eller fyra och en half procent, då obiigationerne å långifvarnes sida icke äro uppsägbara; samt att, för att kunna upprätthålla oeh betrygga detta gynsamma förhållande, och om möjligt befordra en ännu större räntenedsätlning å stadens skuld, hvarigenom vunnes ökad förmåga för staden att utföra större, allmänt nyttiga företag, det skulle för drätsel-kommissionen vara serdeles gagneligt att i Rikets Ständers bank ega creditiv-rätt till ett belopp, icke öfversligande två hundrade tusende riksdaler banko; anhållande drätsel-kommissionen i underdånighet, att, då rnedgifvandet af ett sådant kreditiv, hvarom Stockholms stad en gång förut, ehuru utan framgång, hos Rikets Ständer väckt fråga, så mycket mindre kunde medföra någou förlust för banken, som staden vöre i tillfälle att, om så skulle äskas, för bela creditiv-summan lemna intecknings-säkerhet i ograverade brandförsäkrade fastigheter, hvilkas halfva braudförsäkringsvärde uppgår till vida högre belopp; då det vore ovedersägligt, att den båtnad, som härigenom tillskyndades hufvudstaden, i sin nion jemväl medförde fördel och gagn för hela riket;-— Och då tillfälle till begagnande af en likartad crediti v-rätt, som den af drätsel-kommissionen nu ifrågaställa, kunde, mot en ringa uppoffring, vara öppen för de flesta andra städer inom riket, om de derom ville anlita de i liera provinser inrättade enskilda banker, men denna utväg saknades för Stockholm, dels i följd af det större behof, stadens jemförelsevis vidsträcktare penningerörelse medförde, dels i anseende till de serskilda bestämmelser, som för riksbankens verksamhet hittills egt rum; — Kongl. Maj:t täcktes om beviljande af ofvannämnde förmån för Stockholms drätsel-kommission hos Rikets Ständer göra nådig framställning.
Tersmeden, i öfverensstämmelse med det förslag, som Gr. af Ugglas först hade framstält, att efter Esta punkten skall följa den 6:te samt vidare i ordning t. o. m. den 11 :te, och derefter öfrige punkter föredragas enligt deras nummerordning; 2:o af Hr Mannerskantz, att början skall ske med den 24:de punkten och, sedan beslut derom är fattadt, de öfriga förekomma i deras nummerordning; 3:o af Gr. Anckarsvärd, att föredragningen skall ske i den ordning, hvarje punkt i Utlåt, erhållit; och 4:o af Hr Adelborg, hvars förslag blifvit uptaget af Gr. af Ugglas, att efter Usta punkten skall företagas den 3:dje. men jemte hvarje mom. deri, den punkt i Utlåt., hvari föreslås anslag för den bana, som i rnom:t förekommer, sedermera öde och lUte punkterne i sammanhang och slutligen de öfrige punkterne enligt deras ordning i Utlåt. De härefter till bifall å förenämnde 4 yrkanden framstälde proposme besvarades alla med blandade Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Tersmedens i afseende på föredragningssättet framstälda förslag, samt, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande Den 9 Juni f. m. 48 Härvid begärdes votering af Hr Dalman, med anhållan att Gr. Anckarsvärds och af Gr. Sparre Erik, med anhållan att Gr af Ugglas’s förslag måtte antagas till kontrapropos. Då i ani. häraf Hr Gr. o Landtm, hemstälde först om Gr. Anckarsvärds och sedan om Gr. af Ugglas’s förslag af R. o. Ad. antoges till kontrapropos. vid den blifvande voteringen, besvarades dessa proposir med blandade Ja och Nej; och då sedermera förnyad propos. framstäldes till det af Gr. Anckarsvärd gjorda förslags antagande till kontrapropos., ropades åter
o: Morgon mellan fjällen, Klara bäck o c h flod, Sorlande m o t hällen, Sjungen: » G u d är g o d I » Följande dag diskuterades vid frukostbordet i F — ska pensionatet lifligt den bal, säsongens glanspunkt, som var bestämd att äga rum följande vecka. Det väckte både förvåning o c h förstämning, då Elin - P A P J S E R V A P J E T É N S mest lysande stjärna, den världsberömda chansonettsångerskan Yvette Guilbert, har nu uppgått äfven öfver Stockh o l m s horisont, sedan fru A n n a Norrie » varslade » henne redan före jul g e n o m att på sina » historiska musiksoaréer » upptaga några sånger ur hennes repertoar. Nu ha vi fått höra och se henne själf, ansikte m o t ansikte; men för dem, som ej förunnats denna förmån, bringar Idun här hennes porträtt. Y v e t t e Guilbert är ovillkorligen den mest framstående i sin genre. Då h o n för närmare tio år sedan för första gången uppträdde i Paris, skänkte den franska hufvudstadens krilik villigt sitt erkännande åt det briljanta föredraget hos denna uppgående stjärna på café konserternas aftonhimmel. Det rykte hon då förvärfvade sig har allt sedan dess icke endast förblifvit detsamma, utan det har stadgat sig o c h vuxit än m e r: Y v e t t e är ännu i dag » la grande Guilbert ». Yvette Guilbert är så till vida ingen alldaglig personlighet, s o m hon försmår att imponera medels gängse k n e p i toalettväg: utan hvarje j u v e l s m y c k e, i enkel urringad hvit sidenklädning brukar hon uppträda inför sin publik; det intryck man får af henne är af utpräglad elegans, o c h därför förefaller det icke, s o m o m den goda umgängestonens skrankor skulle öfverskridas, o m till o c h m e d någon gång föredraget glider in på det vågades område. Sångerskans röst är icke omfångsrik, o c h när Y v e t t e » sjunger o c h föredrager », så lägges hufvudvikten på föredraget.
Man kunde nemi. icke koka blott desse 5 3", hvaraf följde, att de personer, som ägde enstaka hemman, voro mycket intresserade att af de större possessionaterne, hvilka hade stora sjuderipannor, få köpa den saltpeter de behöfde, och som de ofta betalade med 8 å 9 r:dr per LST, då Kronan för samma qvantitet blott betalade 7| r:dr. Som sagdt är, efterfrågan af en vara skall naturligtvis verka till varans production; men då nu icke mera denna efterfrågan finues och R. St. efterskänkt den ofvannämnde skatten på hemmanen, men Kronans pris icke destomindre nedsättes, så måste naturligtvis delta verka med dubbel styrka, dels derföre all man nu ej får mer än hälften af hvad man förr fick för samma qvantitet saltpeter, dels äfven derföre, alt behofvet af denna vara hos de enstaka hemmansägarne icke mera förefinnes. Jag har blott velat nämna detta såsom ett tillägg till hvad angtde saltpelernäriugen från dess första början här blifvit yltradt. Ofverläggningen rör:de denna § förklarades nu vara slutad, hvarefter 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. tili bifall ä 76 §. Ropades nej, blandade med ja. H. Ex. gjorde derpå propos. till afslag å denna §, och förklarade, sedan svaret härå afgifvits med starka ja jemte några nej, att han ansåg R. o. Ad. hafva afslagit 76 §. 77 §. Bifölls. 78 §. llr von Hartmansdorff: Jag hemställer till det H. Ståndet, huruvida det kan vara lämpligt alt ingå till K. M. med und. anhållan, det K. M. ville tillhålla sine egne embetsmäu att åtlyda Hans befallningar? Jag, för min del, kan icke annat än afstyrka ett sådant förslags antagande. Frih. Cederström: Lika med Hr von Hartmansdorff, afstyrker jag bifall och yrkar afslag å denna §.
Samma vexel kan under uppbördstiden icke då sättas åter i omlopp. 3:o. Uti Bankens och Statens öfriga kassor varande metallisk valuta (deröfver sammanräkning oell förslag på grund af ständiga uppgifter hållas af Banko-Styrelsen) får, med den förmedling sorterna emellan, som samma Styrelse föreskrilver, aldrig någonsin tillåtas sjunka under Skattevexlarnes för året bestämda totalbelopp, sedan valutan en gång blifvit såsom sådan bestämd, utan vare det Banko-styrelsens skyldighet, att med försäljning af om händer hafvande Statens eller andra obligationer, så snart tecken visar sig att den vill sjunka, införskaffa mera guld och silfver, samt mynta låta, med ali skyndsamhet; — hvaremot vid inträffande betydligt öfverskott, som dädanefter endast skulle kunna ega rum genom budgetens förminskning från föregående år eller tillfälliga statsintrader utrikes ifrån, Banko-styrelsen må tidtals, till för tillfället bestämda belopp och af Banken stipulerad Bankkurs försälja guldoch silfverplantsar emot lemnade Skattevexlar; dock att härigenom icke obehörig minskning sker i det belopp af Skattevexlar, som allmänna rörelsen synes fordra, utan fast hellre öfverskottet af metallisk valuta förvandlas i räntebärande obligationer på tid, dermed Bankens grundfond förstärkes. 4:o. Banko-styrelsen må, mot viss lindrig afgift, från enskilde Banker eller personer emottaga guld och silfver i omyntadt tillstånd eller främmande myntslag, i afsigt att deraf, så fort sig göra låter, ombesörja myntning. Dock må icke härföre utgifvas skattevexlar, 16 Banko-Utskottets Utlåtande J\s 17. utan blott särskilda depositionsbevis, till dess valutan i myntad form åter!vitas; hvilka depositionsbevis, ställde till innehafvare!], dock icke emottagas i skalteuppbörd. 5:o.
Med ett af länets Hushållnings-säIlskap för ändamålet lemnadt låneunderstöd införskaffade Kornetten Geijer äfven 1844 från England 1 gumse och 10 tackor af Dishley elier ny Leicester-race, såsom stam för ett å Krokstad egendom anlagdt schäferi af delta fårslag. Denna stamhjord kostade, levererad i Götheborg, 1,150 R:dr Banko; ocb bade den intill Juni månad 1847 förökat sig så, att den på stället då bestod af 39 djur, ehuru en springbagge ocb 6 lam under tiden försålts ocb 2:ne lam dödt. Fåren äro af vacker kroppsform och hafva de hvardera gifvit 8 till 14 U. ull i tvänne klippningar, men denna ull är något för grof till allmogens mest brukliga väfnader ocb betalas derföre endast med 42 sk. Rgs för marken. Då detta fårslags croisering med Eiekloralocb Southdowns-får på det sätt, att gumsar af förstnämnde race blifvit sammanparade med tackor af sistberörde slag, utfallit särdeles fördelaktigt, emedan afkomlingarne erhållit en finare ull än ny-Leicester fåren, men ärft deras vackra kroppsform och köttiikhet, bör man kunna hoppas gagneliga verkningar för orten af ornförmälde schäferi-anläggningar. Åt svinskötseln har man lemnat temligen mycken uppmärksamhet, och anträffas flerstädes i länet ganska goda slag af dessa djur. Från vestra delen af provinsen afsättas årligen både lefvande ocb slagtade svinkreatur till betydligt antal. Skogar. Från ålder hafva skogarne i provinsen varit hardt anlitade. De afbrukades mycket til! afsalu äfven under de tider, då trävaruoch kolpriserna voro så låga, atl skogsägaren i betalning för timret ocb kolen endast bade ersättning för sitt arbete med upphuggningen, tillverkningen och forslingen, men intet för den använde skogens värde.
Ständerna något bestämdare uttrycka deras vilja, att Riksg.cont. skall med allvar befordra ändamålets vinnande, under iakttagande af Riksg.cont:s betryggande mot förluster, på det ordet må, som Hr Oxehufvud i sitt förslag till föreskrift begagnat, icke må uttydas, sorn skulle sakens utgång vara öfverlemnad åt fullmägtigas godtfinnande och enskilda, möjligen mot Ständernas beslut stridande, åsigter af hufvudfrågan. 3:o Anser jag vigtigt, att Utsk., antingen dess nya betänk. må utfalla afstyrkande eller tillstyrkande i hufvudsaken, likväl måtte för Ständerna öppet och fördomsfritt utreda den så ofta omtvistade fråga om fördelarna att vid statslåns upptagande hellre utfästa lägre ränta och medgifva capitalrabatt, än att utfästa högre räntefot utan sådan rabatts medgifvande, emedan en så beskaffad utredning är vigtig i och för hufvudfrågans behandling inom RiksStrn, och derföre synes åligga Utsk, utan afseende på dess större eller mindre benägenhet att tillstyrka lånets upptagande. 4-'o För den händelse, att Utsk., emot hvad önskligt vore, skulle fortfarande afstyrka den K. propostn, anhåller jag, att minoriteten ville låta betänk, beledsagas af ett fullständigt förslag, grundadt på dess åsigter, på det vid slutliga afgörandet inom Stånden alla de, som hafva benägenhet för minoritetens tanka, må hafva ett utveckladt förslag alt hålla sig vid, och icke, i brist af utredda contrapropos:r, nödgas antingen nedlägga sina röster eller inom de särskilda Stånden stadna i spridda beslut. Hr Lefre'n anhöll, att detta anförande måtte åtfölja återremissen, i fall den af R. o. Ad. beviljades. Hr Dal man, Wilh. Fredr.: Jag är icke nog lycklig, att kunna inse de stora fördelar för jordbruket, man förespeglat såsom resultater af det föreslagna utländska statslånet.
Ständer medelst antagande såsom allmän grundsats, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppvexande, mindre bemedlade, slägtets undervisning, och i följd deraf stadgades redan från början att den ej värfvade delen af gemenskapen vid Arméen och Flottan, som icke utgör hvarken mantalspenningar eller personlig skyddsafgift, likväl skulle erlägga den bestämda folkskole-afgiften äfvensom vid tillämpningen den åsigten gjorde sig gällande, att om också alla utskylder till Staten afkortades för dem, som hade fyra elior flere minderåriga barn, det dock ansågs billigt att den stadgade folkskole-afgiften oafkortad erlades, der icke befrielse från alla afgifter för fattigdom skull måste ega rum. såsom Kongl. Kungörelsen af den 19 September 1848 uttryckligen föreskrifver. Af dessa anledningar, och då folkskole-afgiften såväl behöfves, särdeles i folkrika församlingar, får jag vördsamt föreslå, 22 Motioner i Preste-Ståndet 1862. IS:o 12. det Rikets Höglofl. Ständer villo besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 18-16, att den till folkundervisningens befrämjande stadgade afgift af 40 öre för man och 20 öre för qvinna utgår så väl af dem som utgöra mantalspenningar och personlig skyddsafgift, som ock af alla andra emellan 18 och 60 års ålder, som äro arbetsföre och som icke för fattigdom skull måste befrias från alla afgifter. Stockholm den 8 November 1862. A. Sandberg. Af Professor F. F. Carlson: Rörande anslag för folkskoleväsendets befrämjande. Den stora uppgift, som innebäres i befrämjandet af en sann folkbildning, har under de sednaste riksdagarne varit lifligt behjertad af Rikets Ständer. Likt hvar och en stor institution, som är ämnad att utöfva en ingripande verkan på folkets lif, har folkskolan dock först småningom kunnat utvecklas och vinna fullständigare utbildning.
På sätt i 5 § af det för kanal-bolaget utfärdade privilegium föreskrifves, kommer, efter byggnads-arbetets utförande, en viss årlig summa att af kaBih. till R. St. Fröt. iU7 och 1843. 4 Sami. i Afd. 2 Band. 36 Höft. 2 10 Stats-Utskottels Memorial, N:o 259. ral-inkomsterna afsättas och utlånas till bildande af en fond för framtida större reparationer, och skola låneoch säkei hetshandlingarne för dessa medel till Riksgälds-kontoret ingifvas samt under dess vård förblifva; dock kommer bevakningen af samma handlingar, likasom sjelfva utlåningen, alt af bolaget på eget ansvar besöi jas. Efter byggnadstidens förlopp samt från och med det år, då kanalen är fullt färdig och farbar, skall, sedan af kanal-verkets inkomster utgått de kostnader, afdrag och utdelningar, som i 6 § af åberopade privilegium omförmälas, all öfrig inkomst tillfalla staten, såsom godtgörelse för hvad af allmänna medel blifvit till kanal-byggnaden förskjutet. § i3. De medel, som, i följd af vederbörande jordegare, vid 1828 — i83o års riksdag, medgifven lösningsrätt af de å kronoskattejorden växande ekar, till Riksgäldskontoret redan influtit eller framdeles inflyta, skola, i den mån dessa medel till kostnader för ekeplanteringars anläggning och underhållande varda af Kongl. Majit anordnande, efter vederbörliga reqvisilioner utbetalas; börande Riksgäldskontoret för omförmälde derstädes innestående medel, jemte ekeplanteringskassans öfriga till
Si, med mitt straff gör jag hafvet torrt, och gör vattuströmmarna såsom en öken, så att deras fiskar illa lukta för vattunöds skull, och blifva döde af törst. Jag kläder himmelen med mörker, och gör hans öfvertäckelse såsom en säck. Herren Herren hafver gifvit mig en lärd tungo, att jag vet tala med dem trötta i rättom tid; han väcker mig hvar morgon; han väcker mig örat, att jag hörer såsom en lärjunge. Herren Herren hafver öppnat mig örat, och jag är icke ohörsam, och går icke tillbaka. Jag höll min rygg till dem som mig slogo, och min kindben dem som mig ryckte; mitt ansigte vände jag icke bort för försmädelse och spott. Ty Herren Herren hjelper mig, derföre kommer jag icke på skam; derföre hafver jag hållit mitt ansigte fram såsom en flintosten; ty jag vet, att jag icke på skam kommer. Den är när, som mig rättfärdigar. Ho vill träta med mig? Låt oss tillhopa gå; ho är den som rätt hafver emot mig? Han komme hit till mig. Si, Herren Herren hjelper mig. Ho är den mig fördöma vill? Si, de skola allesammans föråldras, såsom ett kläde; mal skall uppäta dem. Ho är den ibland eder, som fruktar Herran, den hans tjenares röst lyder? Den i mörkret vandrar, och honom skin intet; han hoppes uppå Herrans Namn, och förlåte sig uppå sin Gud. Si, I alle, som upptänden en eld, väpnade med låga, vandrer uti edars elds ljus, och i låganom, som I upptändt hafven; detta vederfars eder af mine hand; uti värk skolen I ligga. Hörer mig, I som efter rättfärdighet faren, I som Herran söken; ser uppå klippona, dädan I afhuggne ären, och uppå brunnsgropena, dädan I utgrafne ären. Ser uppå Abraham, edar fader, och Sara, den eder födt hafver; ty jag kallade honom, då han ännu ensam var, och välsignade honom, och förmerade honom.
Omkring en gammal afsågad stam har ett rosenträd slingrat sig så fast, att den ser ut att tjäna endast som stöd för de yppiga klasar af hvita b l o m m o r, som hänga där i så eleganta festoner. D e n gamla trädstammen förde min tanke ända bort till Arons staf. D e stora Paulowniaträden äro liksom öfversållade mod lilafärgad snö, som breder en berusande doft öfver hela parken, fontänerna plaska o c h inne i villa Mcdicis hemhemlighetsfullt skumma alléer sjunga näktergalarna. Man går därifrån som i ett ljufligt champagncrus. En dag gjorde vi dock en åktur till den nya stadsdelen Prati di Castello b a k o m S. A n g e l o, f ö r att se påfvens nya kyrka, som där är under byggnad. Midt ibland de halffärdiga o c h öfvergifna husskeletten, hvilka stå där som dystra minnen af byggnadskrachen på åttiotalet o c h redan börja se ut som ruiner, låter hans helighet nu uppföra en väldig kyrka för medel, som vid hans jubileum för några år sedan insamlades i hela den katolska kristenheten. Kyrkan, som skall bära den helige J o a c h i m s namn — du vet, madonnans far — lofvar att bli ståtlig och vacker. Men pengar slukar den. Hvar o c h en af de sex stora grå- röda granitpelarne i förhallen kostar 10,000 lire och de hvita korintiska marmorkapitälen 5,000 hvar. D e t förefaller en främling egendomligt att se en ny kolossal kyrka föras upp i denna på kyrkor så rika stad; där lär finnas inemot 400, det borde väl räcka, isynnerhet som de flesta nästan alltid stå tomma. I Sorrento fingo vi vara med o m Tassofesten, bland annat o m ett fyrverkeri, som j a g aldrig sett make till; i den konsten äro italienarne oöfverträffadc. D e t är mig för resten alldeles obegripligt, hvarför man skall fira stora mäns dödsdagar, de borde väl ej kunna ge anledning till glädje; hellre då den dag, då de börj a d e sitt lif.
Många hafva helt och hållet stillatigande låtit utgången bero på andras utredning af förhållanderne och en del hafva till och med, i stället alt påstå befrielse, uttryckligen yrkat att den gällande Skjuts-regleringen måtte bibehållas. Jag kan dock föga föreställa mig att allmogen sjelf anser sig hafva någon fördel af detta Skjutsningsbestyr, utan bör jag snarare såsom orsak till den anmärkte företeelsen, antaga någon af missförstånd tillkommen farhåga att befrielsen skulle föranleda till påbördande af något annat besvär, som till äfventyrs kunde vara mera tryckande än det närvarande. Väghållnings-skyldigheten är icke allenast i allmänhet ganska kännbar, utan äfven högst olika tryckande på olika orter i mån af vägarnes 0- lika mängd, den olika tillgången å lagningsämnen och vägarnes, med afseende å läget och jordmånen, olika svårighet att underhålla. Likväl måste: väglagm ilgen alltid blifva ofullkomlig så länge den utgör ett vid Jordbruket fästad t besvär och af denna anledning mindre tjenliga tider för dess verkställande mäste väljas, på det icke Jordbrukets vård må alltför mycket deraf hindras. Policen, handhafves af Krono-Betjeningen med biträde af de för hvarje Bygdelag valde Ordningsmän, hvarjemte inom flere Församlingar särskilte öfverenskommelse!’ äro vid Socknestämmor träffade och egentligen handhafvas af Kyrko-Råden till förebyggande af mindre oordningar och osedlighet, särdeles bland ungdomen. För Barn-undervisningen finnas inom Wadsbo Härad 17 Folk-Scholor efter Lancasterska methoden, bland hvilka utmärka sig för Inrättningens fullständighet och vidsträckthet en i Undenäs Församling, på enskild bekostnad anlagd af Professor Norder, som jemväl skänkt fond till årlig Lön åt Läraren, arne i Fredsbergs Församling, deraf den ena är bekostad af Nådegåfvor, som Kongl. Majrt vid resor genom Församlingen täckts lemna för detta ändamål, samt en i Bellefors Församling, på enskild bekostnad anlagd och försedd med Lön för Läraren af Öfversten och Riddaren Friherre Sture.