Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar derföre bifall till Betänkandet. Herr Ribbingj Arvid: Jag har föga att tillägga det yttrande en värd Ledamot Herr von Hartmansdorff afgifvit. En annan Ledamot har förklarat Herr von Hartmansdorffs anförande för långt och vackert; hvarje omdöme heror af den bedömandes uppfattning; mig må det vara tillåtit, att förklara, det jag funnit Herr von Hartmansdorff? anförande fullständigt och grundligt. Arfsrättens högsta ändamål är uppfostran, och de olika behofven, de olika medlen härför hos hegge könen, måste derföre tagas i noga betraktande, så vida Statens institutioner för detta ändamål skola vinna en nödvändig öfverensstämmelse med rättvisan. Är ifcke kroppen detsamma för själen, som de yttre verktygen och redskaperne äro för kröppen. Men qvinnans kropp är af naturen svagare, mannens kraftfullare, och denna sednare fordrar derföre större utrymme, och flere medel för sin verksamhet. Hvad kostar icke lill ex. en bosättning vid det ringaste jordbruk för mannen, i jemförelse med anskaffandet af verktygen, som qvinnan behöfver för sin vanliga verk - Den 22 Jun i i f. m. samliet? Visar icke värdet af begge könens arbete, dagspenning eller årslön, samma olikhet? Jag ser således blott en orättvisa deruti att gifva den mindre, som behöfver mera. Man bar sagt, att Adelns söner, genom en kostsammare uppfostran före arfvets skiftning, redan vunnit ett företräde, Men jag frågar, om deras behof stannar dervid, och om de icke i början af sin tjenstemannabana ännu länge behöfva understöd?—- Vidare är mycket ordadt om nyttan af partiella Lagförändringar, framför mera generella principei'. Jag bar ofta här bort talas än mot den ena, än mot den andra af dessa grundsatser, allt efter omständigheterne vid den sak, för hvilken man önskat framgång. Men för min del anser jag de partiella Lagförändringarne åtminstone leda till upplösning och förstörelse af det belas samband; och jag tror, att följden deraf skall blifva förklaringar på förklaringars förklaringar. Man bar ock ohöljdt framställt elen föreslagna Lagförändringens ändamål, att befordra giftermål.
Majrts Nådiga Proposition, rörande en förändrad disposition af Ekeskogarne i Riket, den i<j Augusti 1829 aflåtne underdåniga Skrifvelse, bland annat förklarat, att en lill arealen viss bestämd jordrymd, helst i Rikets sydligare delar skulle för fiåmliden afses, att efterhand till ekeplanteringars verkställande för Kronans räkning, för af Rikets Ständer anslagne medel, användas, och att till en början sådane Kungsgårdar, Kronoparken’ och Krono-allmänningar, som funnos för ändamålet tjenlige, och voro eller bletvo disponible, skulle härtill af Kongl. Majrt få begagnas, med Kongl. Majrt dervid iemnad rättighet att, efter laglig uppskattning å ömse sidor, utbyta större eller mindre del af den Kronan tillhörande och för ekeplantering bestämda jord, emot annan joid, tillhörig enskild man, som dertill samtyckte, då ett sådant utbyte vore nödigt, för att åt planteriugarne gifva en sammanhängande sträcka och tjeniiga gränser. Da Kongl. Maj.T, efter från vederbörande afgifne underdånige utlåtanden och inhemlade närmare upplysningar i ämnet, den 28 October i83o lill pröfning företog hagan, rörande den beslutna ekeplanteringens verkställande för Kronans räkning, förordnade Kongl. Majrt, bland annat, att, fastän Rikets Stander föreslagit ekeplanteringens påbörjande vid Bispmotala, i Östergöthland belägne Kungsgård, såsom elen först arrendelediga Kronolägenheten, böljan med ekeplantering likväl så mycket hellre borde göras vid \ isingsborgs, dertill af Dirf deuren för Skogs-Institutet föreslagne Kungsgård, hvilken till Kronans disposition Midfastan 1802 återfölle, som, jemte del alt Rikets Ständer, hos hvilka denna lägenhet ej varit il rågaställd, medgifvit oinskränkt val af local inom Rikets sydliga Landskap, till skäl Bihang sill /’. T. Tro.'. 1834- 1 Sami. 1 Af dä. ± 3:dje Häftet.
Skrifvelse med förslag till förnyad Förordning, ang;de Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart; samt N:o 7, i ani. af Eiksdagsfullmäktigen Anders Jonssons från Wermlands län motion, ang:de förtullning af varor, som från Norrige införas. Då nu, i anledn. af den öfverenskommelse, som vid Talmansöfverläggningen blifvit träffad, Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad., efter det numera hinder för E. o. Ad:s beslut om tiden för pröfningen af de i fråga om statsregleringen inkomne Utlåt:n icke förekom, behagade besluta att nästa Lördag till afgörande företaga StatsUtsk:s Utlåtrn N:s 40, 41, 42 och 43, så vidt de kunde medhinnas, lemnade E. o. Ad. dertill sitt bifall. Frih. Den ]8 Mars. 20!) Frill. Tersmeden, Willi. Fredr..- Sedan Ståndet beslutat, att i nästkommande Lördags-plenum företaga statsregleringen äfvensom de Betänk.-n, som dermed hafva sammanhang, så får jag föreslå att Betänk:t N:o 40, ang:de Irsta HufvudTiteln. sättes först på föredragningslistan, och sedan Betänk:t Nro 41 angrde vissa vilkor, som StatsUtsk. föreslagit att gälla med afseende på de öfriga HufvudTitlarne. Betta Betänk, har icke med första HufvudTiteln att skaffa, och derföre torde denna ordning, hvilken äfven StatsUtsk. följt vid behandlingen af denna fråga, vara den lämpligaste. Uppå i ani. häraf af Hr Gr. o. Landtm, framställd prnpos. beslöts att det nu å föredragningslistan näst efter StatsUtskrs Utlåt. Nro 41, uptagna Utlåt, från samma Utskott, N:o40, angrde regleringen af utgifterne under ItiksStatens Irsta HufvudTitel, skulle upföras friimst å föredragnings-listan för nästa Lördag.
Färger och färgningsämnen förekommer så stora olikheter i tullafgifterne, jemförde med värdena, att jag ej vill trötta Ridderskapet och Adeln med en detaillerad jemförelse, utan blott fästa uppmärksamheten på en iller annan artikel. Garmin till 54 R:drs värde för ©, är belagd med 8 R:dr tull. Un vara så dyr, som denna, borde belägges med mindre tull, om man vill att den skall förtullas. Drakblod är värderad till 2 R:dr 4 sk. skålpundet, och belagd med 24 sk. tull; men då det är ett medicament, borde det icke hafva högre tull än som är lagd på öfrige medicinalier, det vill säga 10 procent, eller 10 skillingar. Gummi Gutta värderadt till 2 R:dr, har 14 skillingars tull. Här gäller detsamma; den borde ej hafva mera än 10 skillings tull. Deremot liar Indigo med ett tull värde af 4 Rtdr 16 sk. per ® blott 4 sk:s tull. Naturligtvis är det derföre, att den är oumbärlig för färgerierne; men då borde t. ex. Kermes, som är värderad till 2 R:dr 44 hafva mindre tull än i4sk., som det här är utfördt till. Ultramarin, som är värderadt till 60 R:dr (§, har fått 8 Rrdrs tull. Här gäller samma anmärkning sorn om Garmin. Det är för hög tull fölen så dyrbar artikel, som denna. På Galgunt är värdet satt till 8 skill. ©:det med Den ig Jun i i e. m. 349 t a sk. tull. Det är för högt; den hör ej vara högre än 10 procent. Galläpplen: Värdet är 28 sk., och tullen 4 sk* 6 r:st. Här är således äfven samma förhållande. Gummi, alla slag, ej specificerade, är värderadt till 4o sk. skålpundet med 2 sk. tull. Det gör 5 procent.
Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 April i834- Presle-Ståndet den 24 Borgare-Slåndet den 24 Bonde-Slåndet den 24 — tRikets Ständers underd. Skrifvelsej angående ett tillägg uti 1J Cap. 18 §. Rättegångs-Balken. (Lag-Utskott. N:o 7.) S. A. K. Enär den som aflagt falskt vittnesmål, detta oaktadt, af anledning att 18 §. i 17 Cap. Rättegångs-Balken, rörande nämnde brott, icke, likasom 19 §. af samma Capitel, angående annan menedare, stadgar ärans förlust, utan lagen på förra stället endast bjuder, att ”den seni bär falskt vittnesbörd skall böta 4° daler och aldrig vara vittnesbärf’ möjligen skulle kunna göra anspråk på rättigheten alt deltaga i val, som medborgerligt förtroende utmärka, och att dervid sjelf komma under omröstning, hvartill en sådan person likväl gjort sig i högsta målto ovärdig, så, och efter öfvervägande af en hos Rikets Ständer väckt motion angående skärpning i nu gällande straffbestämmelser för falskt vittnesmål, hafva Rikets Ständer, med fästad uppmärksamhet å ofvanberörde förhållande, funnit att jemväl för nämnde förbrytelse ett stadgande bör meddelas, som bestämdt påbjuder förlusten af medborgerligt förtroende, destohellre, * som en dylik föreskrift instämmer med grunderne i 1734 års Lag. Och få, på grund häraf, Rikets Ständer i underd. föreslå det tillägg till 17 Cap. 18 §. 2 mom. Rätlegåns-Balken, att efter slutorden: ”och vare aldrig vittnesbärf måtte införas: ej heller berättigad att deltaga i val eller väljas till sådana förrättningar, som medborgerligt förtroende utmärka. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den ^4 April 1834- _______ N:o 17. Expediliont-UtskolUls Förslag (ill und. Skrifvelse Wto tj. sS N:o 17.
Jag har trott och tror ännu at alla men. fteliga wärf, äro blandning af ondt och godt, at de benämnas, hatas eller högaktas i den mähn de innehälla nägondera af dessa egenskaper; samt at erfarenheten är den säkraste handleda, ren genom det mörker som omger osedde tider, hwilka bedömma wära företag. Det ankommer pä pröfning om den projekterade Magazins-Jnrättningcn, ehuru prunkan. de med namn af mennisko.kärlek icke oftare wisat sig för nödens barn som en utmärglande anstalt. Lag tror mig berättigad til detta M stä - Den 24 Augusti. 121? stäende, dä Ränta, eller det som är detsamma uppgäld, mäste erläggas och uppätlt brod ej gifiver nägon, gär en sädan icke just härigenom, frän nöd til uselhet? jämwäl ai witzheten wid et framtida päkommande behof fä läna, föranleder til mindre sparsam hushättning hos de obetänksamma i rätt lid med det de sjelfva äga. och i detta afseende snarare kan anses som enBlod-igel i Riks kroppen. Til och med i äldsta tider dä Egypten framwisade i werlden den första Magazins inrättningen, war den wäl ädelmodets eller egennyttans foster? Bibelns intygande mäste Åtminstone äga nog au torits för at styrka mit pästäende at Magaziner icke warit fvlkllagens wälgörare, men ägande rättens förstörare. Huru desta anstalter lyckats i märt Fädernesland den korrta tid de bibehöllo sig, är ätminstone säkert at de i närwarande bestä i tomma, men med dryg kostnad, uppförde hus. Orsakerne til detta owäntade mistöde kunde wara interestantgrundeligen weta och andrager pä god tro dem Herr Commerce - Rädet uppgifwer: de bewisa min sats at Magastnerna funnit sin ödeläggelse i sjelfwa bewarings-medlen.
Det är naturen själf, som drifver en sjukdom ut ur kroppen. E. M:t har en mycket god kroppsbeskaffenhet. Också tror jag mig kunna lofva att göra E. M:t frisk utan både piller och medicin. – Och hvad ämnar ni då ordinera? frågar hon, intresserad. – Någonting som icke finnes att få köpa på apoteken. E. M:t har säkert lagt märke till, att blommor, som växa fritt i solen, ha friska färger och gröna blad. Men flyttar man en af dem i skuggan och utestänger ljuset, så blir hon hvad man kallar sjuk och tynar bort. Då behöfver man endast låta solen lysa öfver henne för att få se grönskan återvända. Ännu är drottningens min reserverad, men det är tydligt att hon både förstått allegorien och upptagit den väl. – Hvad menar ni med detta blomsterspråk? Hon väntar, att han skall smickra gröfre; men han är på sin vakt. – Det fattas solsken här vid hofvet. Det kommer sig af skrankorna – han ser sig småleende omkring i gemaket, där hofstaten ännu står styf. – Dem förmår jag icke undanrödja; men jag skall nu underdånigast aflämna min rapport för H. M:t konungen och föreslå några läkemedel, som E. M:t icke skall finna obehagliga. Han bugar sig ännu en gång, afgörande, som om han icke haft något ytterligare att tillägga; men hon vill icke ännu låta honom gå. – Jag skulle själf gärna vilja veta, hvad ni ämnar ordinera! – E. M:t har att befalla. Enligt min mening är det enformiga lif, E. M:t för, hufvudorsak till sjukdomen. Från läkarens synpunkt är en drottning endast en människa; och en människa, som är ung och frisk, behöfver kroppsliga och själsliga emotioner för att kunna lefva. Glädje och förströelse muntra sinnet, rörelse i fria luften stärker hälsan. – Rider E. – Det roade mig förr. Men på sista tiden har jag icke ofta haft tillfälle. – Här i Danmark rida de förnäma damerna icke så mycket, som till exempel i England. Det är verkligen skada. Att rida är en förträfflig motion. Det skakar om blodet i våra ådror och kommer alla organ att fungera lifligare.
203 att den nuvarande personliga skyddsafgiften 40 öre för man och 20 öre för qvinna nedsättes till 20 öre för man och 10 öre för qvinna. Stockholm den 28 November 1862. A. Sandberg. N:o fOO. Af Doktor A. Sandberg: Angående en tillökning i folkskole,af gis ten af 20 öre för man och 10 öre för qvinna. Intet behof är större och ingen samhällsangelägenhet vigtigare än en ändamålsenlig undervisning och bildning för det uppvexande slägtet af allmogen och samtlige arbetsklasserna i vårt rike. Ett stort och vigtigt steg till vinnande af detta ändamål blef taget genom den Kongl. Stadgan om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842. Men af brist på medel kom man ändå på de flesta ställen i riket icke någon väg, förr än Rikets Ständer vid 1844—1845 årens riksdag nedsatte den personliga kapitationsafgiften till hälften och uttaxerade från andra håll på ett rättvisare och billigare sätt hvad statsbehof ven kräfde; hvarjemte erkändes det oafvisliga behofvet att skaffa utvägar för att göra den vigtiga folkskolestadgan till en sanning. Och den stora grundsatsen uttalades af Konung och Ständer, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppvexande, mindre bemedlade slägtets undervisning. Till följd häraf beslutades och genom Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 1846 stadgades att 12 sk. Banko för man och 6 sk. Banko för qvinna utan särskildt undantag för gemenskapen af arméen och flottan skulle utgå såsom folkskoleafgift inom hvarje församling samt debiteras och uppbäras genom Kronans tjenstemän. Härigenom blefvo nu medel anskaffade, så att folkskolor kunde inrättas i alla församlingar. Ännu återstår likväl mycket, som i detta afseende behöfver förbättras, tillökas och utvidgas. Detta synes böra lämpligast kunna ske om man konseqvent fortgår på samma väg. De personliga eller kapitationsafgifterna till Staten hafva blifvit minskade och de böra minskas, ty Staten har andra utvägar att fylla sina behof.
1 Art• y.denu 6:te Denna §. är, med den deruti föreslagna förändring, gil» lad af Preste-Ståndet, som dock förklarat, att efter orden : ”äfvensom det vare 2:03 ”eller flere inom samma Byalag eller Socken obetaget att” skulle inflyta ; "mot samfälldt erläggande af Brännvins-brännings-afgiften och behörig anmälan derom Otid Skatt-rskrifningen.” Borgare-Ståndet bar icke godkänt det af Utskottet i Bet,N:o 16, (pag, i5. och 16) framställde tillägg af orden: ” eller Socken” näst efter uttrycket; ”samma Byalag,” och Bonde-Ståndet, som gillat ofvannämnda inom Preste-Ståndet skedda förtydligande, samt äfvenledes uteslutit orden: "eller Socken/' har tillika bestämt, att i stället för den i Bet, N;o 16 härvid ifrågaställa pannrymd af go kannor denna borde förblifva vid de forst föreslagna 5o kannor; — hvarjemte Ridderskapet och Adeln endast godkänt 1824 års stadgande qch hevilla.-. Lagoch Oec.-Utsk. Meni. IV.-o 27. l3 förkastat de härvid af Utskotten framställda tillägg. Utskotten få, i anledning häraf, först förklara, att det utaf Presteoch* BondeStånden antagna förstnämnda tillägget om gemensamt utgörande af Brännvins-skatten, efter Utskottens mening, befordrar tydlighet, och således är ganska tjenligt, hvarföre ock härmed tillstyrkes, att detsamma \mätte af de 2:ne Respective Med-Stånden godkännas.
Man hade sett att de öfverenskommelser, som utaf köpmännen i flera städer blifvit gjorda, att icke i salubodarne utdela bränvin till kunderna, blifvit kringgångna på detta sätt, och att den bränvins-utdelande köpmannens rörelse 336 Den 4 Juli e. m. derigenom så ökat sig, att de öfriga blifvit tvungna att på samma satt kringgå öfverenskommelsen, för att kunna uthärda konkurrensen med honom. Det är för att afhjelpa detta bedröfliga förhållande motionären gjort den framställning, jag äfven fästat uppmärksamheten på, och jaa hemställer, om icke hans afsigt kunde vinnas genom följande tillägg vid slutet af denna §: »likasom förhjudet att annorstädes eller annorledes i och för handelns befrämjande utdela bränvin.» Frih. Armfelt, Magnus: Jag finnér visserligen att den siste värde talaren anser det mål, som Liss Lars Olsson syftat till, vara ganska godt, men jag tvekar likväl, huruvida det för uppnående af ett sådant ändamål kan vara skäl alt stifta en lag, som skulle kunna gifva anledning till så många besynnerligheter, som den af den värde talaren föreslagna. A ena sidan möter svårigheten att bevisa, det utdelning af bränvin skett för handelns befrämjande; å andra sidan det orimliga deri, att en person, som är handlande, icke skulle hafva rätt att i sin privata bostad bjuda på en sup. Det sednare tyckes mig vara ett bra nog håreit ingrepp i den enskildtes frihet. Jag anhåller af dessa skäl om bifall till Utslcts förslag oförändradt. Hr Ribbing: Att, såsom den sisto värde talaren framställt, genom det af mig vid denna § föreslagna tillägg, det skulle vara en handlande betaget att bjuda sina vänner på en sup, tror jag icke är att befara, så länge uti tillägget finnas orden »i och för handelns befrämjande.» Jag anser således att detta stadgande skulle blifva ganska välkommet, utom för dem, som ännu skulle vilja begagna sig af det utaf Liss Lars Oisson påpekade sätt att kringgå lagen; och anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på bifall till det af mig föreslagna tillägg till denna §. Frih. Alströmer:
Inkomsten, som samma Stat tillägger Hospitalet, är Räntan af 15^ Mantal med någre Utjordar, ängar och quarnar samt KronoTionde Spanmål uti 14 Socknar och består således hela inkomsten, enligt Utdrag af 1795 ar* Räkning, uti: Krono-Tionde - « - .402 T:r — Afradsoch annor Spannemål 245 Tillsammans 647 T:r 5 fj.-d. Spannemål. Hen öfriga Räntan och värdet på de smärre Räntepersedlarne, och hvad sorn vid Ladugården tillkommer, hvilka vid Hospitalet nyttjas in natura, utsattes efter Kronovärdering i Penningar 455: H. Rågarne af Betjeningen* Spannemål 54: 21. Interesse och Lage - 691: 17. InskrifningsPenningar - 360: Hofoch Pung - Penningar 14: 3. För försåld qvarlåtenskap efter döde Gratialister 45: 24. Vinsten på Räntepersedlarnes förvandling . 981: 26. Penningelnkomsten gör tillsammans D:r 2,603: 6. öre Silfvermynt, io:o Söderköpings Hospital. Enligt den af Kongl. Maj:t d. 4 Maji 1695 Utfärdade Stat och Spisordning, äro Hospitalets Statt-TJtskottets Betänkanden, »643 inkomster, Räptome af 1 Mantal och en till Hospitalet anslagen Ladugård, någre Utjordar, Qvarnar, 31 st. små Gårdar och Tomter uti Staden, samt 52 Tunnelands åker utom Staden, Krono-Tionde uti 7 Socknar samt Tertial-Tionden af Drothems Församling, som Pastoren derstädes ej nyttjar, För år 1754 har, efter ingifvit Utdrag af Räkningen, inkomsten stigit nemligen; Årsväxten af Ladugården och RäntOrne samt Tomtören af Hospitalets Lägenheter , , „ 557 D:r 14 ör. Krono-Tionden till 480 T:r 6 fj:d. Spannemål.
Jag förstår icke huru Hr Kraemer möjligen kan bos mig spåra något sådant i detta afseende. Den ort jag bebor ligger nära Stockholm; jag har ingen egendom i Småland, och jag har hvarken velat beskylla Hr Kraemer eller någon annan för ett så beskaffadt intresse, ehuru de, snarare än jag, skulle kunna misstänkas derför. Jag vill icke trötta med något längre föredrag, emedan jag tror att saken är utredd, och hoppas, att K. o. Ad. kommer att afslå punkten. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Efter den grundliga utredning, som Gr. af Ugglas lemnat af frågan, skulle jag göra mig skyldig till en oförlåtlig inkonseqvens, jag som ifrar för sparsamhet och försigtighet, om jag skulle kosta ett ord mer på denna fråga, då jag verkligen trotsar hvem som helst, att kunna bevisa något annat, än hvad Gr. af Ugglas gjort. Jag ansluter mig således till hans mening i denna fråga. Gr. von Kosen, Adolf Eugéne: Jag vill visst icke ut tänja discussionen mer, än hvad som är nödvändigt, utan anhåller jag blott, att, fullkomligt instämmande uti hvad Gr. af Ugglas och Erih. Kaab yttrat, få, i likhet med dem, yrka afslag å ifrågav:de punkt. Jag ber dock få tillägga, att, efter de mångfaldiga underökningar, som blifvit gjorda för Upsala-banan, det torde kunna försäkras, att ingen af de föreslagna riktningarna för denna bana är sämre, än den Utsk. framställt. Hvad norra banan beträffar, så kan Den 10 Juni f. m. ISi jag öppet förklara, att om någonsin de okulära undersökningarna komma i dagen, skall det visa sig, att de nro af underhaltigare beskaffenhet, än några andra.
Svea llof-Rätt förklarat sig ej vara behörig att till pröfning upptaga ofvanberörde, af Banco-Co mm issa ri en Gyllencreutz , som under liden äflidit, mot BaneoStyrelsen väckte talan; öfver hvilket beslut dock bemälde Commissaiies enka lius Kongl. Maj:t anfört underdåniga besvär, som ännu åro på Kongl. Majlis Nådiga pröfning beroende. Som, vid öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, Utskottet -icke kunnat Finna, det domsrätt öfver Banco-Verkets embetsoch tjenstemän uti ersättningsfrågor af förevarande beskaffenhet, blifvit, hvarken genom nilman Lag eller serskilda Författningar och Reglementen, Banco-fullmäktige tillagd, har Utskottet, sorn icke kunnat godkänna Banco-fullmäktiges förfarande i detta mål , öfverlemnal åt Banco-Fullmäktige att låta i laga ordning, inför vederbörlig Domstol, tilltala den eller de, hvilka anses skyldige ansvara Banken för den förlust, som, efter hvad ofvan är förmäldL, Banken tdlskyndats, i följd af den uragtlålne bevakningen. 3:o singående fnttadt beslut, att ett Bankens Ombud skall lillstädes:vara vid årlig inventering å Stockholms Jernväg. ^Banco-fullmäktiges Berättelse, pag. 48—4‘>) Sedan Banco-Fullmäktige, under den i4 December 1837, beslutat, -att, vid den inventering, som Kongl. General-Tull-Styrelsen ärligen later förrätta, jemväl någon å Bankens vägnar borde tillslädesvara, i och för inventering af i Banken belånt, på Stockholms våg befintligt, jern, samt öfrige exportable effeeter; så har, i enlighet med detta beslut, ett serskildt Ombud sedermera årligen blifvit af Banco-Fullmäktige ulsedt, som å Ban. kens vägnar deltagit uti omförmälde inventering.
Vitt förenämnöe Letänkanöe lV:o 22, bvilket frän II. bonlie8tänclet sterreioitterats af clen anleöning allenast, att 8tän8et icke beviljat 8et as Utskotten i Iltlätsnöet lV:o 25 tillstyrkte vallerstöö till 8ööerteljs <5analocb 8IussVerksboIag, äro, inom öfrige biks8tänöen framställös söljanöe bufvuösakliga anmärkningar, nemligen; att litskotten i 1st>. bilt. b. unöer bilt. upptagit oafkortaöe 1827 ars öfverskottsmeöel, för ntt visn pä papperet tillgäng, som ej tinnes i verkligbeten, emeöan sk öesss öfverskottsmeöel förut voro n5 bikets 8tänöer öisponeraöe, till särskilcle bebok, enligt 8tatsIItskottets Letänkanöen lV:ris 4, 6g, io4, 106, 126, i43 ock l^g en summa at tillsammans 234,g3g b:ör i4 sk. 3 rst. att 8a öet misstag reöan förelupit, att 8tats6ontoiret esleulerat för ar 1827 ett öfverskott as 245,408 b:ör mer än öet verkligen varit, Iiaöe öetta belopp rätteligen koröt aköragas öe 5go,ooo b:ör, bvilka Utskotten såsom bebällning pä 1827, 1828 ocb 182g arens öfverskott upptagit, i stället för att, pä sätt som skett, f^IIa bristen meli ett inioröraöt veil bi - betänkanöen, lV:o 47- 54' lagöt Iltlatanöe af 8tats<5ontoirets Ijenslemän, om niöjligt inL^tanöe as öen päräknaöe 8umman 690,000 b:ör; att öä nämnöo bevis, öateraöt öen >5 sistl.