Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deputerades yttrande, att den af Kongl. Maj:t wid krigets början organiserade KrigsCommitte. n stall för Kongl. Maj.t och Kronan beredt förmonliga följder i fa matto, att wederbörande, i anseende dertill, omsider stola erhållit en wiff riktning li'l hushållning m. m.; sä har Stats'Utskottet i anseende till sin inskränkta tid och widlöftigbeten af dcsie Handlingar icke warit i tillfälle, att kunna bedömma, huruwtda nägon sädan riktning för de förwaltande WerkenS gjöromäl och administration warit följden af Krigs-Committeens befattning, da c en cgenteligen syneS bestädt uti, att hwar tionde dag emottaga rapporter öfwer upphandlingarne; men deremot har Stats-Utskottet inhämtat, att om an Krigs-CommitlÄn understundom gjordt en eller annan anmärkning wid upphandlings-prisen utaf något af de förwaltande Krigs, Departementen; sä finnes dock deribland det Departement, wid hwars ätgjarder knapl nägon enda anmärkning eller erindran biifw.t gjord, utan har deff befattning, säsom lcdande till god hushållning och ordning, städse wunnit Commitleens bifall. I öfrigt och dä Kongl. Majit i Räder funnit godt^anbefalla Herr Grefwen och Justitie-Cancelleren, ^all med desi Embetes uppmärksamhet följa det. ta anmärkningsmäl, sä att detsamma snart mätte bliswa till Lagligt stut befordrade; sä anser StatS Ut - Den y Augusti. 2Z87 Utskottet all den ätgjerd redan wara widtagen, som detta ämne synes förtjena. Till Riksens Högloflig?, Ständer öfwcrlämnas allt detta »vördsammeligen. Orebro d. ; Slug. 18-2. Pä Höglofl. Ridd. och Pä Högw. Prest-StändetS AdelnS Ledmagnar, Ledamöters magnar, t ^1. v. ISnZern. Oustak d/lurra^.
Majit måtte, oaktadt denna tjenstgöringstid ej oafbrutet fortgått, emedan Ahlberg tvänne särskilda gånger, från år 1815 till 1818 och från år 1836 till 1846, haft afsked, men åter i Statens tjenst inträdt, med hänsyn till de förhållanden, som vållat dessa afbrott i tjenstetiden, enär det första varit föranledt deraf, att sökanden ej kunnat bland en större mängd efter 1815 års fredsslut tjenstlöse läkare, som egt större meriter än han, erhålla någon af de tjenster han sökt, förr än år 1818, och det sednare afbrottet varit en följd af den sjuklighet, han genom sina ansträngningar under kolerafarsoten år 1834 sig ådragit, antingen i nåder bevilja Ahlberg afsked med bibehållande af hans innehafvande lön såsom årlig pension å Rikets allmänna indragnings-stat från den dag hans tjenstgöringstid uppgår till 30 år, eller om detta ej kan i nåder medgifvas, till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig proposition om årligt anslag åt sökanden till hans pensionerande på berörde stat; och har ej mindre Kongl. Maj:ts Sundhets-kollegium, som Doktor Ählbergs ifrågavarande ansökning Bih. till R. St. Proposition M 115. i underdånighet öfverlemnat, än ock Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor, uti deröfver infordradt utlåtande, underdånigst tillstyrkt, att afsked måtte Ahlberg i nåder beviljas, med bibehållande af hans lön såsom pension å allmänna indragnings-staten.
Af den anledning, aF, genom de i Extra Stats-Reglerings-frågan inom Borgare-Ståndet fattade beslut, det visat sig, att de ännu odisponerade oell alltså användbara tillgångarne medgifva lanken på andra, tilläfventyrs förut glömda, föremål af allmänt intresse, hvilka äro af egenskap att, fastän sent, ännu kunna laga i anspråk Rikets Ständers behjertande, för att vinna anslag af medel, har Herr Hegardt inom bemälde Riksstånd väckt en till Stats-Utskotlet remitterad motion, deruti, med afseende å angelägenheten af förbättringar uti Rikets Lots-väsende, till hvilkas åstadkommande de för handen varande medel icke lemnade tillgång, blifvit yrkadt: alt af de ifrågavarande befintliga besparingar måtte anslås en summa af 20,000 R:dr Banco, antingen på en gång eller ock med 5,000 R:dr årligen i fyra år, samt ställas till Regeringens disposition, för alt, genom Förvaltningens af Sjö-ärendena försorg, användas dels till anskaffande af tillräckligt antal bättre lots-båtar samt till förhöjning i en del butlegor, dels lill förbättringar vid sjötunnor o. d. m., dels ock till reglerande på bästa sätt af premier till lotsar m. m. Utskottet har tagit motionärens framställning i öfvervägande; men enär, jemte det Rikets Ständer, vid pröfning af den ordinarie Siats-Regleringen, fattat deras beslut, angående anslag lill Lots-väsendet, det äfvenledes, hvad angår anslagen å den extra Slats-Regleringen redan är vordet pröfvadtoch beslämdf, hvad deraf ansetts böra för Fyr-väsendet anvisas, har Utskottet icke funnit sig kunna i anledning af motionen någon utgärd tillstyrka. Slockholm den 10 April 184 *• StdU-Utikottiit Memorial, N:o 493. § N:o 493# Ank. till Exp. Utsk, den 14 April, kl, 1 e. m.
Inför en reslig och smärt gestalt I rocken med messingsknappar! Mot pampen lutad, på gammal sed Kung Carl sin hand honom räcker, Och böjd öfver elghudshandsken ned Med kyssar han handen betäcker. Han känner hur afund har skött sitt spel Hos hjelten den fångne att svärta, Hur lömskt de uttydt hvart menskligt fel, Förtalat hans redliga hjerta. Ett enda ord är tillräckligt strax Att väcka de flydda tider: »Måns Bock, du gamle Måns Lurifax, Så fick jag dig åter omsider!» Så drömmer den fångne. Hjulet står still, Han lefver bland blåklädda troppar. Det bräddfulla hjertat blott brista vill, På kinden så varmt det droppar. En vindstöt – i fönstret en hvinande skräll! Ur sina syner han spritter. I fängslet på Frederikshavns kastell Allena vid svarfstoln han sitter. Till verkligheten han åter kom Vid lampans flackande flamma. Derute vinden har kastat om, Och kölden bröts med det samma. På Sundet en plötslig töväderstorm Nu rifver isbron den vida, Och regnet plaskar uppå platform, Der taktfast patrullerna skrida. Ack, Stenbock behöfver ej veta mer. Det luftslott, han byggde i natten, I dessa skurar störtar det ner, Det vardt till vatten, till vatten! Det skimmer af lycka, som lyste opp I mörka, förtviflade tider, Är sakta slocknadt i regnets dropp – Men fången, han drömmer och snider. Han snider ur hvitaste elfenben Ett drömslott med tandad tinne, Der Svea tronar i ärans sken Orubbligt i sönernas minne. Då lifvet likt nattgammal is bedrar, Som ute på fönstret gråter, Står minnet lika strålande qvar – Och svarfhjulet snurrar åter. Brandklipparen. Det var då Decembersnön kring Lund I rödaste tö försmalt, Det var i den yttersta nödens stund På spel stod seger, stod allt. Den elfte Carl i sin kämpakrets I fäktandet främst var med, Hans krona hängde på värjans spets, Der lifregimentet stred. Brillant, en skänk ur kung Ludvigs stall,
Jag skall ej ingå i framställning af alla de lysande bedrifter, hvilka gjort General Adlercreutzs namn lika allmänt kändt, som Svenska krigaren allmänt aktad; men jag måste, ehuru oangenämt det än år, återföra minnet på öfvergångna sorgliga tider, erinra om en af hans handlingar som offentlig man; en af dessa händelser, hvilka, för att nyttja en om sitt folks vål och rättigheter öm Konungs egna_ord:*För - 66 Ven ^Augusti fm. synen någon gång synes tillåta till Reepnters undervisning. Jag behöfver ej tillägga att jag menar den afgörande dagen i Mars månad 1809, lika så litet som påminna om, huru mycken strid med sig sjelf det kostade den ädla mannen, att besluta sig till anförare för ett företag af sådan beskaffenhet; af den yttersta våda, lika påkalladt, sorn deraf råttfårdigadt. Men påininnom oss: att vid denna tidpunkt, samhällsbanden redan voro lossade, fiendtliga massör färdige att öfversvämma Svenska fosterjorden, och ett inbördes krig, nära för handen ; påminnom oss hvilka oberäkneliga följder, blott några timmars obeslutsamhet den afgörande dagen kunnat medföra; huru vi som Landsmän hår nu församlade hade varit, kanske för alltid, åtskiljde; och jag frågar: kan någon jemförelse äga rum, ©mellan den vinst som denna man tillskyndat Staten, och den utgift af Staten som nu år i fråga? böra Nationens ombud ballancera på att anslå ett påkalladt behöfligt understöd till dens Enka, som räddade åt oss vår Bank med dess redbarheter? Jag kan ej dela pluralitetens, i StatsUtskottet öfvertygelse uti ifrågavarande ämne, och anhåller derföre om Herr Grefvens och Landt. Marskalkens proposition till återremiss af Utskottets Betänkande. Friherre ffrirsén% Guftaf Fredric:
Tant Lova hyste särskildt agg till detta unga par, ty hon visste, att de mer än de flesta bjödo henne, därför att de ansågo sig därtill nödda och tvungna. Men att neka infinna sig föll henne aldrig in. Hon njöt en bitter skadeglädje öfver att bli högtidligen förd till bordet af kaptenen själf och som hedersgäst placerad på hans högra sida. Hon tyckte särskildt ' i det huset om att göra sina hänsynslösa anmärkningar om serveringen, maten, vinerna, barnens själfsvåld m. m. Eller satt hon tyst, värdig, med neddragna mungipor, en stum förebråelse från den tid, då » i hennes mors hus » barnen ej fått öppna sina munnar vid bordet till konverserande, såvida ej någon äldre först tilltalat dem, gent emot denna nya tid, då barnen drogo förnämsta intresset till sig, då de pratade och skrattade, och då de äldie skrattade tillbaka åt dem och sålunda uppmuntrade deras själfsvåld. Men om tant Lova var böjd för att ha någon favorit bland släktens talrika barnaskara, så var det kapten Bruuns fyraårige son Harry. Utan att ha en aning om, att tant Lova kunde göra ett testamente, hade Harry fattat ett visst intresse för den gamla, ett intresse, som dock snarare var kuriositetens än ömhetens. Det var nästan, som hade hennes orginalitet omedvetet slagit an på honom, och som studerade han henne, hennes hem, hennes sätt och ord med en psykologs intresse. Många gånger, när han var ute och gick med barnjungfrun, förmådde han henne att följa sig till tant Lova. Ditkommen, klättrade han upp i en högkarmad, antik länstol eller tog en träpall och satte sig vid hennes fötter och sade med sin min af putslustigt allvar: » Haji pjata med tant Lova ». » Och han var alltid välkommen, och tant kunde inte förhålla sig stram vid hans lustigheter och barnsliga joller. Dessutom hade detta barn i sin oskuld gifvit tant Lova ett efterlängtadt bevis i händerna öfver hans föräldrars uppförande mot den vördade släktingen. Det hände nämligen fiere gånger å rad, att tant Lova sökt dem, men ej lyckats träffa någondera af dem hemma.
Ehuru jag visserligen hellre bifaller Hr af Billberghs förslag, än jag afslår StatsTJtsk:s tillstyrkande, så är min mening likväl icke den, att jag anser Hr af Billberghs förslag bättre, än StatsTJtsk:s; tvärtom önskade jag helst bifall till det sistnämnda, emedan det innefattar den största latitud. Om Hr af Billberghs förslag antages, följer deraf visserligen, att inga bestämda statsanslag kunna anvisas på öfverskotten; men möjligtvis skulle man på desamma vilja anvisa bristerna uti statsanslagen, och jag skulle derföre, lika med Gr. Frölich, helst önska, att StatsTJtsk:s förslag måtte bifallas. Men om det icke bifalles, tror jag, att något ändock vore vunnet genom antagande af det förslag, jag framställt. Hr af Billbergh: Det var oväntadt, att Hr Dalman skulle gå ifrån sitt förra förklarande; men då så skett, får jag tillkännagifva, att jag icke, af hvad han anfort, funnit rnig vederlagd i mina åsigter, och således icke kan frångå Den 8 Augusti f. m. mitt yrkande af den redactionsförändring, att i stället för statsutgifter må insättas: bestämda statsanslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till Infall å a:dra punkten af StatsUtskls utlåt. N:o 78, Hopades ja och nej. Hå nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, började framställa propos. till bifall å 2.-dra punkten af SlatsUtsk:s förslag med den yrkade förändringen, att i stället för ordet: statsutgifter, skulle insättas orden: bestämda statsanslag, anmälde sig Frih. Silfverskjöld och yttrade: I händelse Hr Gr. o. Landtm, icke skulle funnit 11. o. Ad. genom svaret på den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. hafva bifallit Utsk:s tillstyrkande, torde jag få anhålla om propos. på den af mig gjorda framställning. Gr. Frölich: Då Frih.
* » Q&lt;kulle ej Idun vilja vara snäll och visa oss / 3 den unga sjuksköterskan Aibine Bechas porträtt? — Det torde ej vara så svårt att anskaffa, då många Wientidningar lära publicerat detsamma och det allmänna intresset nu fästats vid hennes person. Prenumerant från början. » Så löd en liten biljett, vi härom dagen mottogo. Alltid villige att så vidt möjligt gå våra läsarinnors önskningar till mötes, skynda vi att uppfylla den framställda begäran och bringa här Aibine Bechas bild. Under de senaste veckorna ha hela den civiliseradej världens blickar med ängslan varit riktade mot Wien, där den förskräckliga asiatiska böldpesten utbrutit. Med andlös spänning mottog man bulletinerna från epidemisjukhuset och underrättelserna om de åtgärder, som vidtogos för att hindra smittans vidare spridning. Det första offret blef sjukhusvaktmästaren Barisch, som tjänstgjorde vid laboratoriet, där experimenten med de fruktansvärda bacillerna pågingo. Han dog den 18 oktober; den 23 följdes han af doktor Hermann Muller, som med hjältemodig själfuppoffring ägnat sig åt den sjukes vård. Vid läkarens sida i detta heroiska kärleksverk stod den unga, blomstrande, endast 22-åriga sjuksköterskan Aibine Pecha. Äfven bon föll ett offer för pestens onda ande och hennes kvalfulla dödskamp varade i 12 dygn. Hennes förtidiga bortgång är så mycket mer beklagansvärd, som hon hade ägnat sig åt sjukskötersketjänsten endast för att bli i stånd att gifva sin sjuka trolofvade en sakkunnig vård. Aibine Becha, som " är af en anspråkslös familj med många sj ' skon, hade redan i unga år måst gifva sig ut i världen att förtjäna siit bröd. Efter ett par års vistelse i Wien kom hon till Karlsbad, där hon fick en blygsam plats på brunnshotellet. Här gjorde hon bekantskap med en irländsk grefve och millionär, som för sin hälsas skull vistades vid kurorten. Han blef så intagen i den unga flickans behagliga yttre och intagande väsen, att han bad henne att följa honom tillbaka till Irland, där han ägde vidsträckta gods. Hennes ställning skulle närmast bli en sällskadsdams. Aibine tog emot anbudet, och i början af juni reste de båda till Irland.
M:s nådiga proposition ytterligare åberopade förhållanden, och då, enligt hvad derigenom blifvit ådagalagdt, den betydliga minskningen i hospitalsfondens kapital-behållning tillkommit genom de, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers önskan, vidtagna åtgärder för hospitalens centraliserande och ändamålsenligare organisering; då fondens nuvarande oförmåga att infria sina hos salpeterfonden upptagna lån icke annorlunda än genom anvisande af serskildt stats-anslag kan afhjelpas, och då sistnämnde fond, för uppfyllande af dermed afsedda ändamål, ingalunda är i behof af den långifna summans återbekommande, hafva Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande till hospitalsfonden från salpeterfonden utgifua lån, till belopp af 48,000 r:dr, må få uti räkenskaperna alskrifvas. Hvilket allt, till svar å E. K. M. högsberörda nådiga proposition, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Maj 1846. Preste-ståndet den 3i Borgare-ståndet den 3i Bonde-ståndet den a Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j angående en hemmansinnehafvarne å Öland beviljad restitution af ränta eller skatt för utmark. (Stats-utsk. Uti., N:o 155.) S. A. K. Uti en den 20 December nästlidet ur aflåten nådig skrifvelse, har E. K. M. behagat dels gifva Rikets Ständer tillkänna, det E, K. M. i nåder bifallit den af hemmansinnehafvarne på Öland sökta och af Rikets Ständer för deras del medgifna återbäring från statsverket af hvad från och med 1841 blifvit Expeditions-Utskottets Förslag till uncl.
Rgs, hvarvid dock husbonde skulle, mot afdrag å lönen, betala för sina lagstadde tjenare; att samtlige dessa utskylder borde å de vanliga debetsedlarne upptagas, samt af länsmännen, hvar inom sitt distrikt, uppbäras med hälften omkring den 1 December ^och andra hälften den 1 April samt derefter genast till presterskapet utbetalas; att dessa stadganden borde tillämpas äfven på de pastorater, der lönekonventioner nu äro gällande, enär det skall visat sig, att all natura uppbörd af presterskapets inkomster lätteligen kunde leda till tvist och osämja mellan lärare och åhörare; att presterskapet borde, vid embetets förlust, förbjudas alt, under hvilken form det vara månde, hetunga sina församlingsboer med ytterligare utgifter eller besvär, äfven då sådana såsom frivillig gåfva erbjödos; alt för den händelse antingen presterskapet eller någon församlingsbo icke skulle finna sig belåtne med den afgift i spanmål, som vid de inom häraderne nedsatte kommittéer fastställdes, de torde böra ega rätt att deröfver föra klagan hos kommittéen för markegångs-sättningen inom länet, och vidare på sätt besvär öfver denna kommittées åtgärder nu fullföljas; samt < Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 9 att häradsskrifvare och länsmän, för besväret med debitering och upphörd af presterskapets löner, borde få uppbära en procent af lönebeloppen, att dem emellan lika fördelas. J) Samme motionär har i serskild motion föreslagit: att då för närvarande många pastorater i Riket funnos med flera socknar eller kapellag och hvilka omöjligen kunde af en prest behörigen vårdas, men i afseende på inkomsterna allt för väl tålde vid att delas, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
BevillmsUtsk. anhålles ödmjukeligen. Dessa motioner begärdes på bordet. Gr. Sparre, Pehr Ambjörn, upläste följande motion: Det torde genom förhandlingarne vid föregtde Riksdagar vara bekant, att R. St:rs Banks nuvar:de sedelmynt, icke är af beskaffenhet att efterapning deraf förekommes, men hvad som torde vara mindre bekant är, att efterapningen är så lätt, att med de aldra enklaste redskap, sådana, hvilkas anskaffande upgår lill högst 10 R:dr, kunna dagligen tillverkas omkring åtta hundra sedlar, äf hvilken valör som heldst, och af den likhet med Bankens egna, att icke ens tjenstemännen derstädes kunna skilja de äkta från de falska. Detta är likväl förhållandet, och till bevis derpå må tjena den bundt sedlar å 2 R:dr b:ko valör, som jag, förleden höst 1852, inlemnade till H:rr Bankofullmäktige. Det torde derföre vara hög tid att länka på en förändring af detta sedelmynt, och jag vågar således härom väcka motion. Jag har i delta ändamål också uttänkt ett slags sedlar, af den beskaffenhet, att deras eftergörande skulle blifva alltför kostsamt, och fordra allt för mycket utrymme, att efterapningen åtminstone icke skall kunna verkställas i hemlighet, hvilket åter torde vara vilkoret för att efleraparen skall våga företaga ett så äfventyrligt arbete. Tillverkningskostnaden för det nya Sedelmyntet skulle också blifva 25 proc. billigare än för det närvarande. Med Charta-Sigillata, Tullstämplar, och allt öfrigt Stämpelpapper, som f. n. vid Tumba tillverkas är förhållandet enahanda, som med sedelmyntet. Och allt detta papper kan, efter den af mig uttänkta method, med samma nedsättning i priset tillverkas, på ett sätt, som, om det icke utesluter möjligheten af efterapning — enär det är obestridligt, att hvad menniskor gjort kunna menniskor göra efter — åtminstone i väsendlligaste mohn försvårar densamma. Jag,anser utan ändamål att uptaga R. o.
211 uti tiel stadgade betalningssättet, den der för öfrigt endast skulle komma en del af låntagarne till godo, ingalunda synes vara af några serskilda omständigheter påkallad; men då E. K. M., enligt ofvan omförmälda nådiga remiss, redan förordnat, att med de ännu oguldna lånemedlens inbetalning finge lilis vidare anstå, så och till beredande af större säkerhet för bela lånesummans återbekommande, än de många serskilda skuldoch löftes-förbindelserna torde innefatta, hafva Pdkets Ständer beslutat att, i öfverensstämmelse med hvad rörande återbetalningen af det sistlidet år staden Christianstad beviljade förlagslån blifvit af E. K. M. i nåder föreskrifvet, det ännu icke betalda beloppet af den lill förlag för handlande och näringsidkare i Amål utgifna lånesumma må, under vilkor att dervarande drätsel-kommission, å stadens \ägnar, förbinder sig ansvara för inbetalningen af detta belopp jemte derå från de förut afgifna förbindelsernas förfallodag upplöpande 4 procents årlig ränta, få erläggas med en tredjedel vid slutet af Januari månad nästkommande år och med enahanda belopp vid samma tid under hvartdera af derpåföljande tvenne år. Vidare och i likhet med hvad Rikets Ständer, på sätt i underd. skrifvelse af den 15 och 24 sistlidne Mars blifvit anmäldt, beslutat i fråga om befattningen med de städerne Christianstad och Wexiö beviljade förlagslån, samt enär Riksgälds-kontoret fatt sig ålagdt bestyret med bokföringen, bevakningen och indrifningen af alla andra till brandskadade städers återuppbyggande under sednare tider utgifna lån, hafva Rikets Ständer bifallit alt, såsom E. K. M. i nåder föreslagit, de Stats-kontoret hittills uppdragna bestyr och åligganden i afseende på staden Åmål beviljade förlagsoch byggnadslån må af Riksgälds-kontoret öfvertagas; och få Rikets Ständer, till följd häraf, i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i nåder anbefalla Stats-kontoret att ej allenast till
Jag hatar indrag-» 252 Den 25 J a n u a r i i f. in. ningsmagten, icke sådan den intill närvarande tid varit utöfvad hos oss, utan derföre att den till sin princip är godtycklig, det vill säga, osvensk. ConstitutionsUtskottet har fått emottaga ett arbete af snille och verldserfarenhet i förening, hvilket i form af motion om åtskilliga ändringar i Tryckfrihetslagens icke ursprungliga delar framställer, utom mycket annat sakrikt, jemväl vidden af den inflytelse periodiska pressen i senare tider erhållit, och samhällens behof af garantier mot dess missbrukande. Äfven jag för min del erkänner behofvet af något särskildt stadgande i detta afseende, men endast ur en allmän synpunkt betraktadt. Mig synas banorna för upplysningens, om jag så får uttrycka mig, välgörande fackla, vara uppfyllde af brännbara ämnen. Svenska lynnet är visserligen icke särdeles eldfängdt, men nog kan det antändas; det bevisar händelsen på RiddarhusTorget för ej fulla 20 år tillbaka. Ett stadgande, som bevarar allmänt lugn j utan att återhålla allmän upplysning, torde icke vara lätt alt linna. Den värde Motionären har föreslagit borgen för utgifvare af periodiska Skrifter, och Utskottet har antagit en sådan i Indragningsmagtens ställe. Detta är i min tanka en verklig förbättring; godtyckligheten i Regeringens hand försvinner, och för begagnandet af den allom öppna rättigheten erfordras blott ett Den 25 Januarii f. m. 253 intygande om sinne för laglydnad, hvarföre intygets utgifvare, i sista handen med en måttlig penning, ansvarar. Jag inser icke att ett sådant intyg skall blifva något hinder för den obemedlade, som är välkänd; icke af den offentliga magten, ty det behöfves ej, utan endast inom sin egen krets. Jag ville anse Skriftställare-yrket såsom en ädel function inom samhället; och hvilken, om ock nybörjare, skulle kunna hafva uppnått denna myndighets ålder, som erfordras för samhällets functioner, utan att läroanstalter, eller enskilte lärare, eller borgerliga förhållanden känna honom?