Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att fä erinra, att denna motion, sorn han säger blifvit afslagen, rörde något helt annat, den var ställd i sammanhang med Hr Hadings motion om upphörande af liandelsocli sjöfartsfonden och hade en helt annan syftning än den sednare anmärkn:n, som jag, då frågan återremitterades till StatsUtsk., tog mig friheten att skriftligen afgifva. Det var då betänk. N:o 3^7 afgafs, som min motion blef afslagen. Nu är detta mern. troligen en följd deraf, att StatsUtsk. funnit nödvändigheten af att befordra till behandling de anmärkntr, som blifvit aflemnade, ej allenast ifrån mig utan äfven från ledamöter af andra Stånd. Jag tror icke att det leder till utredning af frågans natur, att Frih. Sprengtporten lemnar en om än icke för honom förvillande uppgift, att min motion vore anledn:n till detta memorial. Att Gr. florn förklarat sig icke äga någon andel i detta betänk., är en helt och hållet för Grefvens personlighet ämnad declaration. Den har alldeles icke med lnifvudsaken att göra, ty om Grefven såsom ordförande i Sta'tsUlsk. förklarar sig ej hafva någon del uti ett mern., som kommit från detta Utsk., så är detta att observera; men det förändrar alldeles icke frågans natur. Frih. Sprengtporten har medgifvit, att den af mig väck - Den 3o April c. m. 4<p ta frågan rör en rälisfråga. Jag har sjelf gifvit den samma rubrik och har ej begärt, alt R. St. skulle pröfva denna rättsfråga, emedan R. St. icke uro domare; men jag har trott, att saker, som röra Svenska Kronan, äro af egenskap att icke allenast berättiga, utan äfven ålägga Utsk. att tillstyrka en anmälan hos K. M., i händelse Utsk. finner, alt Svenska Kronans fördel fordrar, att denna rättsfråga skall i laga ordning behandlas, hvilken så betydligt inverkar på samhällets väl. Frih. Sprengtporten har sagt, att om detta contract ej blifvit uppfyldt, så verkar det icke på frågan.
Af de bröstsvaga — ej tuberkulösa — barn, som från Stockholms alla folkskolor skickades till besiktningen, godhetsfullt verkställd af doktor Anselm Werner, valdes första året 15, andra året 16, flickor och gossar mellan 9 och 14 års ålder. Enligt den ursprungliga planen medtogos i år mer än hälften af fjolårets kolonister, på det förbättringen måtte blifva grundlig och varaktig. Resultatet i år var naturligtvis på grund häraf bättre än det i fjol. Anförda af två lärarinnor — koloniens varmhjärtade föreståndarinnor, hvilka utan ersättning åt sina små skyddslingar offra sina egna ferier — och en jungfru, aflönad med 25 kronor, anträda de små kolonisterna i en dubbelkupé sin dygnslånga färd till det jämtländska sommarhemmet, beläget / i timmes väg från Anns station och herrskapets Blomqvists villa, två stationer från Storlien och 1800 fot öfver hafvet. Resan är förtjusande. Tusentals nya intryck insupas girigt af vidgade barnaögon och barnaöron. Under vägen inträffa de allra angenämaste af brott: fru Skogh, den driftiga hotellägarinnan, bjuder nämligen hela skaran i Storvik på middag, i Bollnäs på kaffe, en vänlighet, som upprepas under hemresan. 1 Fem rum och kök, enkla och landtliga, löfvade och med vidöppna föns ter, vänta resenärerna i den rymliga bondstugan med den långsträckta verandan. Midt emellan gossarnas och flickornas sofrum ligger den ena föreståndarinnans, hvarifrån man genom ett litet fönster på hvardera väggen kan öfvervaka ordningen i barnkamrarna. Kl. 9 på morgonen ätes frukost af välling och bröd. Därpå hålles bön. Så utför hvar och en sin dagliga gärning: bär in vatten, bär in ved, städar, torkar damm o. s. v. Till och med den klenaste lilla kolonisten har sin beskärda del af lifvets allvar: hon skall se till, att inga papperslappar ostäda gårdsplanen. Se där trippar hon beställsamt omkring som en liten kyckling och pickar samvetsgrant upp äfven det minsta lilla pappersfragment.
Hans klädsel var oklanderlig och bar prägeln af den äkta gentlemannen, som hedrar sitt eget sällskap lika mycket som andras. Klockan var sju; och rummet, upplyst af endast några få ljus, hade ett dystert utseende; på ett litet bord invid lorden brunno två vaxljus uti en fint arbetad stake med blå skärm. Lord Suffridge höll en bok i handen, men hans tankar voro synbarligen långt borta, hvilket syntes af den stirrande blick, han riktade mot ett af rummets mörka hörn. Plötsligt tycktes han vakna ur sina drömmar, reste sig häftigt upp samt började med oroliga steg mäta det stora rummet. Vid hvarje af dessa steg hördes ett doft återljud från väggarne och de ord, han utan sammanhang yttrade, genljödo hemskt omkring honom. Hvad jag saknar henne! utbrast han, förande handen öfver pannan och den kala hjessan. Ensamheten, ja ensamheten är allt, hvad jag för min ålderdom vunnit gift, åter gift och ännu engång gift och dock ensam! Han gjorde åter flere slag i rummet, fördjupad i sina dystra tankar. Småningom öfvergick hans ansigtsuttryck nästan till förtviflan; han kastade sig uti den stora länstolen, med hufvudet tillbakalutadt, och hans bittra skratt tycktes liksom söka ett gensvar i den storm som hemskt hven genom fönstren. Till hvad har jag kommit efter att hela mitt lif hafva sökt lyckan? Tre gånger har jag genom äktenskapet trott mig finna henne och lika ofta ha mina förhoppningar blifvit svikna; en son hade jag ock, men honom ryckte döden ur mina armar, och den enda, som återstår af dem, som stodo mig närmast, är långt ifrån att uppfylla de förhoppningar jag ställt på henne; vi förstå ej hvarandra och dock är hon mig så kär; hennes oböjliga sinne påminner mig om mitt eget, men jag känner, att hon eger det som jag alltid saknat, ett rent samvete och en fast tro på allt godt. Hon är mig öfverlägsen och dock är hon mitt eget barn; denna tanke är olidlig, men hon måste lyda mig; kan jag ej på annat sätt försona hvad jag brutit, så skall det åtminstone ske genom att kufva en själ, som är lika oböjlig som min egen. Hon måste blifva hans hustru, annars skall jag få ingen ro för hämdens vreda makter ... Några minuter förflöto under tystnad.
Skrifvelse, N:o 16. ojäfvig domare och nämnd, oell sedan i öfrigt nödiga upplysningar äro inhemtade, utbytas eller försäljas, så vidt de anses icke välbelägna eller icke behöfliga på de ställen, der de befinnas; börande alla genom dylik försäljning inflytande medel särskildt redovisas och användas till anskaffande af boställen, tingshus eller fängelser, der sådana behöfvas. På det redan påbörjade byggnadsarbeten må kunna, utan menligt afbrott fortsättas, vill Kongl. Maj:t anmoda Rikets Ständer, att, utan afbidan, det Rikets Ständer hinna taga under slutlig pröfning, hvad denna nådiga skrifvelse i dess helhet innefattar, skyndsamligen medgifva det här ofvan äskade användandet af ännu befintliga öfverskott på gamla anslaget. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slolt den 9 November 1847. OSCAR. A. Posse. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-Årenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet å Stockholms Slott den 9 November 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe. Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse, N:o 16. 37 Waern, Friherre Gyllengranal, Faxe, Fåhreeus.
Då också på intet ställe i Wermland en större trafik, en större rörelse är koncentrerad än i Carlstad och då södra banan löper till stor del genom en bördigare och tätare befolkad trakt än den norra, har jag kommit till den af mig förliden gårdag uttalade öfvertygelse, att nordvestra stambanans dragande från Christinehamn öfver Carlstad skall blifva af större och allmännare gagn för länet, än banans förläggande i deri nordligare rigtningen; och Landstings-komitéens egna uppgifter och beräkningar gifva mig stöd för denna öfvertygelse och för omdömet att de fördelar, som bergslagen och vissa bruk möjligtvis kunna vinna genom anläggning af norra banan tillika med bibanan mellan Filipstad och Norum, icke uppväga det allmännare gagn, som med södra banan beredes länet, och icke heller motsvara de större kostnader, som Staten skulle få på norra banan nedlägga. Jag anser mig böra upplysa, att de, sorn egentligen vänta sig fördelar af norra banan, hafva hvar för sig deri ett intresse så stort att det drifver dem till att verka för sin sak, då deremot de fleste af den större mängd eller de menigheter, som får nytta af södra banan, uppskatta icke sin individuela vinst deraf så högt att de för densamma göra sig något synnerligt besvär eller vilja ådraga sig kostnader, men dessa menigheters samfällda intressen äro dock i det hela af mycket högre värde än de fördelar, som kunna beredas bergslagen och vissa bruk al den norra. Afven vågar jag omnämna att, redan då fråga först uppstod om anläggning af nordvestra stambanan, föreställde jag mig att den borde dragas från Finnerödja eller trakten af Porla och vidare genom eller nära intill Carlstad samt till Arvika. Jag trodde att banan, i anseende tili terrainförhållanden icke skulle kunna, utan allt för stora kostnader, läggas högre upp i Wermland än en eller två fjerdingsväg norr om Carlstad, och jag ansåg att, när banan berörde Carlstad och Arvika, den skulle inom länet upphemta och jemväl från andra orter i riket samt från Norge draga till sig större trafik än i någon annan rigt ning.
Huru min värde motståndare af mitt yttrande* kunnat hämta anledning att påkalla denna för», klaring vet jag ej; och jag kan aldrig latu Den 5 Maji e. ml mig begripa öfverensstämmelse!! emellan den äd« le Grefvens ifver, emot hvad han i denna fråga hallar mercantila åsigter, och de framställning gar man för icke längesedan inom detta Riddarhus afhört om nödvändigheten af pensionsfond för de StatsRåd, sorn skulle mera värdera sin öfvertygelse, än de med platsen åtföljande löneinkomster; och det försvar af en motsatt mening, som den värde Talaren nyligen afgifvit för de Rådgifvare, som hellre se sina råd lemnade utan afseende, än de sjelfve jemna en plats, som under sådane förutsättning gar synes mig bibehållas till föga båtnad för det allmänna. Örn Svenska Folket godkänner den adle Grefvens framställning, att nyttan och nödvändigheten af en representationsförändring är obevist; om Svenska Folket antager den värde Talarens mening, att de urgamla formerna hitintills utgjordt kärnan af vär nationalkraft, så måste jsg derutinnan vörda dan allmänna viljso, men fatta och förstå detta den ädle Grefven» uttryck kan jag icke. Jag kan ej anse såsom obevist att allmänna rösten alltsedan 1809 högljudt yttrat sig för nödvändigheten af en förbittrad repre, »entation. Hvilket land är för den constitutionela friheten merautbildtdt än Sverige; hvarest finnas Stånd och Glassér, mera blandade än hos oss; hvarest och i hvilket ltnd finnes allt si Den 5 Maji e. nu förberedt sorn här att emottaga ocb njuta den sanna frihetens verkningar.
— Inom ett år förr än bådas octrojer tilländalupit, böra, för vinnande af nya, förandringarne vara verkställde och underdåniga anmälanden till Kongl. Majit derom göras. § 3. Endast Offentliga Bolags-Banker, hvarmed förstås de, hvilka med förening af ett större antal delegare i Bolag alltid förvaltas af en serskild Direetion, som Bolaget inom sig tilloch afsätter, samt förser med instruetion, kunna hädanefter erhålla privilegium till bedrifvande af Bankrörelse med egna, tryckte eller graverade creditsedlar. Offentliga Bolags-Banker kunna vara grundade antingen på actier eller på lotter med delegarnes solidariska ansvarighet. § 4. Då, till vinnande af privilegium, underdånig ansökning hos Kongl. Majit göres, böra Bolagsreglor, uppgjorde i enlighet med denna lag, samt förteckning öfver subscriptionen jemväl företes; och ankommer det på Kongl. Majits Nådiga pröfning att skärskåda, dels huruvida industriens upphjelpande å den ort, der ny Bank vill inrättas, sådant klafver, dels om och när den ökning i Rikets gemensamma sedelstock, som genom stiftelserne af nya Banker uppkommer, kan blifva ofördelaktig för sedelmyntets metalliska värde i allmänhet. Börandes i sådant fall icke någon ytterligare Offentlig Bolagsbank octrojeras, såvida ej Stats-Banken i samma proportion minskar sin sedelstock. 8 Bancooch Lag-Utskottens Bet. För pröfningen häraf samt vidmagthållande i öfrigt af nu stadgade föreskrifter, ville Kongl. Majit, enär sådant pröfvas nödigt, från Rikets Ständers Bankofullmägtige infordra, jemte deras utlåtande, de till dem från samtlige offentliga Banker månadlligen inkommande tableauer, äfvensom serskilde underdånige berättelser från Bank-Directionerne. § 5- Den Bank, som, å utsatt tid och ort, icke genom sin Direction inlöser sine creditsedlar med
Icke allenast de Hypolheksföreningar, som före 1848 hade kreditiv-rätt på Banken, begagnade denna rätt för att ytterligare utlåna i diskonlväg de penningar, som af dem lyftades, för att sålunda derå göra någon räntevinst; utan hypolheksföreningar hafva äfven, och det i stor skala, bedrifvit diskontrörelse med sina från utlandet uplänta penningar, hvilket skett icke blott då dessa penningar först inkomma, utan äfven sedermera. För att nu komma nr denna belägenhet och en rörelse, som Den 17 Juni e. m. 259 i alla afseenden är förkastelse värd, i synnerhet när den utöfvas af Hypotheksföreningarne, återstår f. n. icke något bättre medel, än att göra det för dessa föreningar förmånligare, att icke drifva en dylik rörelse, och det så att de, så fort sig göra låter, komma att uphöra dermed. Ett stort steg är naturligtvis taget, i och med det stadgande, att Hypoteksförening, så snart den upbör med diskontrörelse, får kreditiv-rält, hvilken deremot icke kommer föreningen lill godo, så snart föreningen befattar sig med diskontrörelse. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att få förena mig i den begärda propos:n om beviljande af kreditiv-rält för Hypotheksföreningarne, pä sätt, och med de vilkor Frih. Raab föreslagit, men dock med det af Frih. Tersmeden framställda tillägg, all de icke få befatta sig med utlåning mot namn-säkerhet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har, för min del, ingenting emot denna utvägs begagnande, dels för att lätta Hypotheksföreningarnes verksamhet, dels till förekommande deraf, att de öka den utländska skuld, hvilken de redan ådragit sig. När Bankens tillgångar blifvit så medtagna för hvarjehanda ändamål, att de BankoUlsk:s ledamöter, som reserverat sig, icke hafva sett någon annan utväg, att få penningar, än att hänvisa till den bankovinst, som inflyter för näslk. år, så hemställer jag lill R. o. Ad. om det vore klokt att fatta ett sådant beslut. R.
7 Smålands och Hallands llypotheksförenings, med 4.) proc. ränta, 712,550: 681,950: Elfsborgs samt Götheborgs och Bohus läns Hypotheltsforenings, med 41 procents dito, 101:000: — Nya Trollhätte kanal-bolags, med 5 procents dito, 30,000: 27,000: Wermlands Hypot heksförenings, med 4^ proc. d:o, 200,000: b) genom lån emot hypotleek af Skånska Hypothehsföreningens obligationer, med 5 procents ränta, 1,000: 2,923,050: minte9 hvaraf för tillsvidare förräntade medel: vid 1852 års slut, 61,161 R:dr 32 sk. 8 rst., och, vid 1854 års slut 37,910 R:dr 25 sk. 7,rst 96,286: 7. - Milonlanl behållning: å Riksgälds-kontorets räkning N:o 1 i Rikets Ständers Bank (för Kontorets inkomster och utgifter 751,234; 15. — t nom linien npptugnu lillg ängtir s vid vid 1852 års slut. 1854 års slut. Rikets Ständers hus, beräknadt efter den derför af Riksgäldskontoret betalda köpesumma, 33,000: 33,000; (Det bokförda värdet häraf är upptaget inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag.) (Fördt inom linien, enligt dito dito.) Det ännu oersatta beloppet af de medel , som lyftats utaf det vid 1834 och 1835 års riksdag anvisade s. k. mindre kreditiv, . 532,892:34. 5.
Den bör tvärtom genom partiel nedsättning, i nion af förhållandet, blifva mera ändamålsenlig och derigenom ytterligare aflägsna sig från likheten i verkning med införsel-förbud, hvilket man velat undanrödja. Skj^dds-tullen skulle , på sätt Hr Doctor Fellenius anfört, lämpa sig efter behofvet af olika import-artiklar. Jag instämmer derföre uti den af honom förslagsvis uppgjorda nedsättnings-tariff för åtskilliga rudimaterier; 2:0 Lika med Herr Tham och flere Ledamöter, har jag bestämt den fixa tullbevillningen å införd Spannmål till 33 f procent af dess antagna värde. Bil. till Bevillnings-Utskottcts Bet. IV.-o 27. ioi 3:o Jag tillstyrker nedsättning till hälften i den utförda införselsTtullen för följande artiklar: Arbetad Alabaster, Apoteks-varor, Bilder, Bildhuggerier, Gevär, Maschiner och musikaliska Instrumentera — samt 4:o Jag tillstyrker tullfri import för nedan uppräknade artiklar: Böcker af alla slag, lefvande Foglar, Glober, hvarjehanda Matematiska och Optiska instrumenter , Handteckningar, Målningar och Ritningar« 2:0 Herr Uggla, Göran GustafHindrad af sjukdoms-förfall att deltaga uti de inom det Höglofl. Utskottets Plenum hållna discussioner i förevarande vigtiga ärende, får jag nu, enligt förut gjordt förbehåll, och i öfverensstämmelse med de åsigter jag antydt och yttrat inom den Afdelning, som ärendet beredt, anmäla min reservation emot Utskottets Betänkande uti nedannämde delar, dervid jag dock, i anseende till tidens korthet, måste inskränka mig till framställandet af endast resultaten af den mening, som skiljer mig från pluralitetens, i följande ordning: 102 Bil. till Bcvilluings-Uisko tuts Bet. N.o ij, 1:0
I afseende på Läroanstalter. l:o att, utom de i hufvudstaden och vid Westsura befintlige, äfven eit Skogsinstitut må på statens bekostnad ardäggas i södra delen af riket, med afseende på dess olika naturförhållanden, och förses med fullt skickliga lärare; Bill. till B. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:u 36. 2:o att en uti skogshushållningen fullt skicklig och examinerad person, med lämplig lön af staten och arfvode för sina resor, tillsättes inom hvarje län för alt tillhandagå i undervisnings meddelande och praktisk handledning uti skogsvården på stället; hvilken befattning må, i män af nuvarande funktionärers afgång, der jägeri-tjenstemän finnas, ingå bland de sistnämndes. C. I afseende på uppsigten öfver skogarne. l:o att jägeristaten fullständigt ordnas i alla rikets län, samt äfven i sådane, der den förut ej funnits, och förses med tillräcklig aflöning både för sig och underbetjenirig; 2:o att härefter endast sådane personer befordras till tjenster inom jägeri-staten, som genomgått något af rikets skogsinstitut med godkända betyg; hvarjemte motionären, under ärendets handläggning inom Utskotten, i fråga om uppsigten öfver skogarne tillagt följande förslag:: 3:o att, enär hittills saknats en serskild styrelse öfver rikets skogsoch jägeri-tjenstemän, äfven en sådan må organiseras, bestående af en i hufvudstaden stationerad chef, jemte en sekreterare, hvilka böra på rikets stat uppföras och, så framt ej skogsplanterings-kassan •dertill förslår, med serskildt statsanslag aflönas.
Af dem har jag intet mer att hoppas eller att frukta ... blott de afvända spökelser och sådant ifrån min bädd, ty sömnen är nu min bäste vän, och jag har alltid varit rädd för spöken. Men hvarför lägger du dig icke, Rakel? Vet du, jag börjar nu bli sömnig. Sömnigheten hindrade icke Myro att ännu en stund fortsätta samtalet eller rättare monologen. – Du är envis, Rakel. Annars skulle du längesedan följt mitt råd, då jag sade dig, att du skulle tagit din gosse på armen och gått till Hermione och sagt henne, att han är Karmides son. Hon skulle då frågat dig om dina lefnadsöden, och du hade berättat henne allt hvad du lidit. Hvad tror du att Hermione då hade gjort? För min del är jag öfvertygad, att hon skulle sagt: det är du, som har rättighet till Karmides hand. Jag skall visa honom från mina ögon. Men du vill det icke, Rakel, och deruti gör du orätt. – De äro lyckliga, de älska hvarandra. Jag är förgäten af honom. Dina ord äro frestelser, Myro. Jag känner mig ofta hågad att följa ditt råd. Men blygseln håller mig tillbaka. Jag kan det icke. – Svartsjukan är en gruflig plåga, Rakel. Tacka din Gud, att hon icke hemsökt dig. Hon förvandlar hjertat till ett ormbo, ur hvilket tusen giftiga gaddar framsticka och sarga vårt inre. – Jag vet det, sade Rakel till sig sjelf. Myros af vinet lifvade tunga började slutligen förlamas. Sedan hon pratat ännu en stund och allt oredigare, tystnade hon, och hennes andedrag vittnade snart, att hon försjunkit i djup sömn. Då tog Rakel barnet i sina armar och steg upp. Den lille gossen vaknade och började qvida, men tystnade åter, sedan hon lagt honom vid sitt bröst. Hon lindade honom omsorgsfullt i den nu urblekta slöjan, som Baruk en gång skänkt sin dotter för att dermed lysa i synagogan, gick mot dörren, stannade der, kastade ännu en blick omkring den usle kammaren och sade, i det hennes ögon föll på den sofvande Myro: – Farväl, goda olyckliga syster! Rakel tackar dig för din välvilja och ömhet.
Entrée-prisernas förhöjning, upprepar jag hvad jag sagt om den skada Cassan deraf skulle taga, och anhåller, det Herr Cederskjöld och Ståndet behagade, utan tröttsamma detaillers affordrande, tro min erfarenhet under de 6 år jag, för syndernas skuld , haft befaunmg med detta vanskliga Penninge-verk. Den 25 Maji. 245 Friherre Cederström, Jacob : Jag anser Grefve Löwenhjelms förslag, om en viss beskärning för Spectaclernas underhåll, fullkomligen uppfylla det dermed åsyftade ändamål, och jag förenar mig alltså hufvudsakligen dermed, men jag skiljer mig endast i så måtto deri. från, att j*g anser StåndsPersoner i LandsOrtertse, hvilka vilja tillbringa någon del af å* ret i Stockholm , äfven böra äga öppet, att vid Mentahskriiningsn låta snö ekna sig till SpecUcle »'gitt. Jag är öfverlygad, att otn den idé? Grefve Löwenhjelm nu uppgifvit till beredande af Fond tor Theaterns underhåll, förut varit väckt och StatsUtskottet meddeld, hade Utskottet säkert lemttat deråt ali mö jhg uppmärksamhet. Friherre Anckarsvärd har begärt Betänkandets ytterligar® hvilande på bordet, men j*g tror, att sådant nu icke kan medgi*vas. Val hade denna begäran kunnat bifallas, om den af flere framställts str&xt efter Betänkandets uppiäsning , men icke på dess enskilte begäran, sedan discussion i ämnet redan blifvit börjad j sådant är alldeles stridande mot formerna. Herrlow Hauswolff: I anledning af Herr Grefve Anckarsvärd* anmärkning, att det vore olämpligt mät» Stockholm ®fter andr förmögnare HufvudStäder, får jag blott är*n erinra, att jag ingalunda sagt , d*t Sto kholm borde täfla i yppighet och nöjen med de rmare Europeiska HufvudStäder.
Ridderskapet och Adeln, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit framföra den anhållan, att ingen förhöjning å afgiften för recommenderade Bref hädanefter må äga rum, utan Riksens Ständers hörande deröfver. Välloflige BorgareStåndet, lär hafva beslutat en dylik Skrifvelse och jag tror anledning vara att instämma i en likalydande underdånig anhållan. Då Utskottet icke meddelat något yttrande öfver den här af Herr Grefve Spens väckta motion om upphäfvande af det stadgande i Kongl. Brefven till Dess CancellieCollegiutn af den 21 Julii 175* och 27 November 1772, hvarigenom enskilte verk åläggas, att för, till dem ankommande Fribref betala lösen, får jag ödmjukast anhålla att proposition till bifall åt denna Motion blifver gjord, och att de öfrige respective MedStånden inbjudas att i ett lika beslut instämma i händelse Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke skulle anse Utskottets vidare hörande häröfver vara nödigt. I RiddarhusUtskottets utlåtande öfver RiddsrhusDirectionens Berättelse, 10m nyligen här förevarit äro motiverne för en ändring i dessa författningar upptagne och så talande att jag tror mig icke behöfva tillägga något derom. Den l5 October f. m, 83 Bilagor till PleniProtocollet för den 15 October, förmiddagen* N:o 1. Herr Dalman, Lars Johan; Min öfvertygelse och min röst har alltid varit emot ökade bördor för hela Nationen genom det landet i allmänhet få litet, fastän för någre enskildte' localt få mycket gagnande företaget med Götha Canal.