Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag under förmiddagens discussion kom att inblanda det nu förevar, betänk., anser jag mig skyldig att yttra min åsigt i ämnet. Jag skall härvid icke ingå i theorien om urtima och lagtima riksdagar, ty jag har endast på practisk väg kommit till min åsigt. Utsk. har uppställt åtskilliga distinctioner och deribland gjort ett tillägg i 28 § Riksd.Ordn. och 53 § Reg.F., syftande derhän, att vid urtima riksdagar Utsk:n icke skulle träda i verksamhet, utan så vidt det för handläggningen af remitterade mål blef nödigt. Detta synes också innebära hela fördelen af Utskrs förslag; men låtom oss tillse, hvilket förhållande häraf uppstår. Hvad först Constit.Utsk. beträffar, skulle det enligt förslaget icke komma i verksamhet; men hvad öfriga Utskrn angår, såsom Statsoch Bevilln:sUtsk:n, lära de svårligen blifva utan verksamhet vid någon riksdag, och samma förhållande kan antagas med Lagoch BancoUtskm samt Exped.Utsk., hvilket sistnämnda alltid blifver nödvändigt. Hela fördelen skulle således bestå deri, att Constit.- och Oecon.Utskrn ej skulle komma tillsammans; men petitionsrätten är en helig sak, och jag kan ej inse sådana fördelar af Oecon.Utskrs sättande i overksamhet, att förslaget derigenom för mig blir antagligt. Jag ser häri blott ett sätt att vid urtima riksdagar föra oss in på långa discussioner och strider om hvad som kunde göras eller icke. Jag instämmer således med Frih. Cederström och inser intet skäl, hvarföre ej samma ärender skulle få behandlas vid urtima som vid lagtima riksdagar. Jag hyser äfven det hopp, att vid nästk. riksdag förslaget skall afslås, om än det nu antages att hvila på bordet; men i alla händelser hoppas jag, att Hr v. Troils förslag till gemensam tanka icke antages, emedan jag, såvida Utskrs förslag godkännes, anser högst angeläget, att förbudet mot grundlagsförändringars väckande eller afgörande vid urtima riksdagar qvarstår.
— Nyttan af denna projecterade apparat har blifvit erkänd af skicklige jordbrukare ifrån flere provincer, och hvilka icke ensamt genom theorier, utan ock genom långvarig erfarenhet äro öfvertygade, alt denna redskap är en passande medelväg till allas nytta. — Delta är en billig öfvergång och som medförer belåtenhet. —Denna belåtenhet visar sig för den större egendomsinnehafvaren derigenom, att hans revenue af handteringen blir lika stor, ty ett mindre qvantum bränvin, med högre pris, lemnar lika stor summa i penningar, hans ladugård blir förbättrad och mera inkomstgifvande, -fttom det, att han har endel spanmål och potatoes i behåll, att till andra nyttiga ting användas, och för den mindre bränvinsbrännaren, så, om lian inrättar denna enkla och högst litet kostsamma redskap jag föreslagit, och hvilken redan mycket begagnas, kan lian äfven njuta samma fördelar och erhålla lika mycket bränvin per Lispund säd och Tunna potatoes, som genom större pannor. — Man må ej låta irra sig af dem, som påstå, att med 28 Bevilln.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 3. små pannorna icke kan erhållas lika mycket bränvin af Lispundet, sorn med de större, — derföre att deras egare vanligen äro mindre skicklige att bränna. — Såsom resultat af nyssnämnde minskade tillverkning, skulle alla bränvinsbrännare och hela nationen få erfara, att supandet blefve mindre, ty den säd som icke brännes kan ej supas upp etc., och jag tror med alldeles fullkomlig visshet, att, om alla Sveriges jordbrukare finge serskildt yttra sitt omdöme, skulle åtminstone g o ibland ioo:de gilla det af mig nu föreslagne, och endast de, som drifva den stränga statsoeconomiska theoretiska principen, utan att besinna de hinder, som i vårt land gör dessa satsers användande olämplige, ogilla detsamma.
Bank, och jag anser också för min skyldighet att uprätthålla honom, men jag vill icke, i likhet med den siste värde talaren, att Privatbankerna derföre skola uphöra, i fall de önska fortfara, ty följden af deras indragning och lånerörelsens öfvertagande af Riksbanken blefve — såsom Hr von Hartmansdorff erkänt — att Bankens medel icke skulle räcka till. Det skulle fattas 3,000,000 R:dr, och om Banken för ersättande till en del af dessa 3,000,000 R:dr förökade sin sedelstock, till det enl. Bankoreglem:tet högsta möjliga belopp, så blefve tryckningen på Bankens metalliska kassa för stor, och Banken komme således vid inträffande kriser att sväfva uti stor fara, hvilket jag icke anser vara ett sätt att uprätthålla honom. Jag hyser deremot den öfvertygelse, alt Privatbankerne skydda Riksbankens metalliska kassa. Vid svåra konjunkturer, då Bankens silfver strömmar ut ur landet, upstår svårighet att erhålla Bankens sedlar och beloppet af Riksmyntet förminskas, och då Privatbankerne ej eller kunna bibehålla sin metalliska kassa oförändrad, så måste de förminska antalet af sina utelöpande sedlar. Den på Riksbankens metalliska kassa upkomna tryckning blir härigenom mindre, hvaremot, om endast Riksmynt blefve utelöpande till det belopp, som motsvarar Privatbankernes, så skulle tryckningen naturligtvis blifva så mycket större. Jag anser således, att Privatbankerne vid missgynnande konjunkturer äro, om jag så får uttrycka mig, förposter för R. St:rs Bank, hvarföre jag också önskar att de måtte bibehållas, isynnerhet, som de hafva visat sig för landet nyttige. I motsats emol Hr von Hartmansdorff, får jag föreslå, alt R St. hos K. M. i underd:het anhålla, att, derest vid nuvande oktroj tiders slut, dylika Banker skulle vilja fortfara; K. M. behagade meddela dem förlängda oktrojer. 23a Den 17 Juni f. m. Hr Mannerskantz, Carl Axel: En ledamot af R.
Befrielse från afgift enligt lista och 2:dra Art. åtnjuta: Polis-Konstaplar i Stockholm, äfvensom Polisoch Nattbevakning i öfrige Släderne, samt Vaktknektar och Vakt qvinnor vid Längvårds-inrättningarne; 2:o i tjenst varande, så väl som med rätt lill pension afskedade, gemenskapen af indelta och värfvade Arméen till iands och sjös, jemte båtsmanshåll; .12 Bevillnings-Utskolteli Betänkande J\! S. 3:o Gemenskapen af extra roterade Krigsfolket och Beväringsmanskapet för det krigsår, då de gjort någon garnisonseller fälttjenst; och skall, till bestyrkande af verklig tjenstgöring, när afkortning eller restitution sökes, behörigen upprättad och underskrifven förteckning å manskapet till Konungens Befallningshafvande i orten af Chefen aflemnas. Dock sträcke sig de, uti dessa Irenne punkter stadgade, undantag endast till Polis-, Nattoch Fdnj-bevakningens samt Krigsfolkets egne personer; 4:o Upptagna fattiga barn till den genom Kongl. Lego-Stadgan af den 23 November 1833 föreskrifne ålder, fattighjon, sådane personer, som njuta understöd af Barmhertighetsverk och allmänna Inrättningar, svagsinte, bräcklige och andre, som äro fattige och ega så ringa arbetsförmåga, att de icke kunna förvärfva nödtorftigt uppehällle för sig och de sina, äfvensom meddellöse fångar; 5:o Innevånarne i Särna Socken med Idre Kapell af Öster-Dalarne; 6.o Krono-nybyggare i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Westerbottens, WeslerNorrlands, Norrbottens och Jemtlands
Först på sednare åren har den inom några stadssamhällen börjat vakna, men uti de flesta församlingar, sä väl i stad som på landet, synes den ännu slumra. Hvad då beträffar den andra frågan, tror jag Utsk. resonnerat rätt, då det kommit till den slutsats, att afstyrka motionen. R. St. hafva tid efter annan hos K. M. anhållit om författningar till ökande af den kommunala verksamheten inom landet. På grund deraf har K. M. utfärdat flere författningar, hvaribland på de sednare åren utkommit sådane ronde fattigvård och sockne-nämnden. Öfverallt, hvart man kommer på landet, hör man klagan öfver dessa nya författningar; och icke blott öfver deras innehåll, hvartill R. St. sjelfve bidragit, utan mest öfver det förskräckliga besvär, som det förorsakar landt 29* - 452 Den 12 Februari e. m. mannen under tider, dä han så väl behöfde egna sin uppmärksamhet åt sin ekonomi, samt deröfver att han nödgas göra resor till aflägsnare ställen och icke får vara i fred i sitt eget hem för dem som söka honom i kommunala angelägenheter. Således, långtifrån att få höra något yrkande pä utsträckning af de kommunala göromålen, förnimmer man endast missnöje med hvad som i det fallet redan förefinnes. Under sådane förhållanden torde det icke vara skäl att tänka på en vidare utsträckning af den kommunala verksamheten. Motionären har här klandrat ett uttryck i betänk., då nemi. Utsk. säger sig hafva anmärkt, ”hurusom motionären, såsom föremål folden föreslagna municipalinrättningens verksamhet, upptagit vissa ämnen, hvilka för densamma torde böra åtminstone för det närvar, anses främmande”. Motionären har, för alt motsäga detta, uppläst Irsta punkten i betänk., hvilket äfven lärer vara det första i motionen; men han har förbigått den 2:dra, der det likväl föreslås, att länsnämnden skulle äga rätt att uttaxera nödige utgifter för länets gemensamma behof till besörjande af fattigvården m. m.
ÄrfdaBalken, att förmyndare hvart gtdje år skall aflemna sluten räkning, Förmyndarecs förbindelse icke kan blifva annan, än upptagande i räkningen af l3glig ränta; men icke den, att, tvärt emot q Cap HandelsBalken, öka C.apitalet med en ränta, sorn till äfventyrs ännu icke år fluten: att då Utskottets aLlag till moticN Lagutskott sts Bet Mandén. sen icke är grundad: på klar Lags béstämda föreskrift, nödvändigheten fordrat ett förslag till Lag förändring uti hvad som rä Vid besvarandet af desse anmärkningar, anser Utskottet sig först, i anledning af Herr Biskopen Doctor Faxes anförande, böra erinra, att då Motionaireo icke föreslagit någon Lag i afseende på allt fårråa\ tande af omyndiges ArfsCapitaler, utan endast yrkat, /itt Förmyndare måtte befrias från den enligt Motionairens tanka dem. vidlådande skyldigheten, att hvart Sldje år lägga den upplupna ranten till hulvudslolen, har Utskottet icke utöfver detta ämne bordt sträcka sitt utlåtande. Lagutskottett Betänkandet1, 557 Vidkommande dernäst, dea af Herr Doctor Palm nu gjorde motion, om rättig* het för Förmyndare, att efter det han 5tne år innehaft ett förmynderskap, få detsamma sig afsäga; anser Lagutskottet sig böra densamma afstyrka, på den grund, att godkännandet af denna nya ursägt från Förmynderskap, skulle i allmänhet medföra ett tätare ombyte af Förmyndare, hvilket med . de omyndiges rätt och bästa icke står att Förena. Då de emot Utskottets Betänkande £ öfrigt gjorde anmärkningar, icke innefatta andre omständigheter än de, som vid Betänkandets afgifvande, redan hos Utskottet kommit i öfvervägande, har Utskottet ej funnit anledning, att deri gora någon ändring, utan får detsamma åberopa, med tillkännagifvande att Betänkandet vunnit de öfrige 3:ne RiksStåndens bifall. En Ledamots särskildta yttrande innefattas uti bifogade ProtocollsUtdrag.
BorgareStåndet bade nemligen föreslagit att åtskilliga varor skulle förbjudas till införsel; denna fråga är af erkänd ekonomisk natur, och d erföre liar tre Stånds beslut derom blifvit gällande. Jag gläder mig att BeviilningsUtskottet derigenom erkänt, att det behandlat frågor af ekonomisk natur. I denna punct deremot förekommer en fråga, som är af Bevillnings natur, men i hvilken Utskottet föreslagit, alt tre Stånds beslut skall blifva gällande, nemligen om Tolagen. Jag var i hufvudfiågan af pluralitetens tanka, men derföre vill jag icke beröfva det fjerde Ståndet sin rättighet, att få frågan i Förstärkt Statsutskott afgjord. Herr Tham: Det skulle fägna mig, om Rikets Ständer kunde besluta, alt Tolagen vöre af Bevillnings-natur, ty då blefvo Städerne i detta afseende beroende af Rikets Ständer. Likväl får jag upplysa att ehuru Rikets Ständer 1823 utsatte Tolag på 3o å 40 artiklar, har den dock af Regeringen blifvit borttagen. Men Utskottet har trott, att Rikets Ständer ej derom kunna allena beslu 56 H. 5 ' 66 Den 4 Jan nar i i e. m. ta utan Kongl. Majrts bifall, hvarföre också saken i sådant skick är framställd. Herr Cederschjöld torde kunna upplysa, att inom ConstitutionsUtskottet varit fråga om Tolagen, och huruvida Konungens Rådgifvare kunde ställas till ansvar för sin åtgärd. Men ConstitutionsUtskottet har funnit att de ej derföre kunde klandras. Tolag är således ej en Bevillningsfråga, utan en ekonomisk afgift, som Kongl. Majit äger att bestämma, och då Kongl. Majit kan nedsätta tullen, följer deraf att, om Kongl. Majit ej bifaller BevillningsUtskottets förslag, har Kongl. Majit nedsatt tullen på en del varor, emedan Tolagen är borttagen. BorgareStåndet skulle blifva ganska missnöjdt, om denna fråga blef dragen till Förstärkt Statsutskott. Friherre Cederström:
Då det emedlertid icke är genom straff allena, som det förderfliga samt allt mer och mer öfverhandtagande lösdrifveriet kan hindras och utrotas, utan andra medel ock måste dertill samverka, fordras vidare: l:o att bestämda föreskrifter meddelas, rörande förpassning för sådane personer, hvilkas yrken påkalla kringresande i landet; att dessa förpassningar alltid ställas på kortare tider och att föreskrifterne strängt handhafvas; börande rättigheten för nyssnämnde personer att medföra minderåriga barn i möjligaste måtto inskränkas; 2:o att noga uppsigt hålles af stadsoch kronobetjente, gästgifvare och ordningsmän inom socknarne, å gästgifvaregårdar, krogar och andra ställen, der kringstrykande personer pläga hafva tillhåll; 3:o att lika beskaffad tillsyn äfven må ega rum vid marknader, auclioner och andra större folksamlingar, helst möjligheten af lösdrifveriets förekommande beror på en sträng och ihärdig vaksamhet från stadsoch kronobetjeningens sida; 4:o alt lämpliga böter bestämmas för hvar och en, som okänd person, hvilken saknar pass eller andra tillförlitlige betyg, hos sig hyser, utan att inom viss föreskrifvtn lid anmäla sådant hos vederbörande Polis-myndighet j stad och å landet hös närmaste kronobetjent eller ordningsman, med påföljd tillika för den, som tredje resan sig härutinnan förser, eller öfvertyga» att hafva afvetat, alt den inhyste personen är lösdrifvare, att sjelf blifva ställd under serskild tillsyn af kronooch stads-betjente; 5:o att, då ej sällan inträffar, det flere kringstrykande personer samla sig tillhopa och genom hotelser eller andra tvångsmedel, truga sig till qvarter, serdeles i enstaka hus och gårdar eller torp, är värden fri fran allt ansvar, då han, så fort sådant sig göra låter, angifver förhållandet hos kronoeller stads-betjent eller ledamot af Fattigvårds-styrelsen, med beskrifning tillika öfver personernes utseende, påhafde kläder, m. m., underlättande deras gripande; 6:0 att, om lösdrifvare sätter sig till motvärn emot den, honom gripa vill, skall den senare vara fri från ansvar för den skada till lif eiler lem, som lösdrifvaren tillskyndas kan; och 7:o att vid bestämmandet af den församling, till hvilken lösdrifvare skall anses höra, enahanda grunder skola, då fråga derom uppslår, anses gällande, som de, hvilka blifvit af Rikets Ständer föreslagne uti deras under innevarande dag aflåtna underdåniga skrifvelse, med Förslag till stadga om fattigvården i Riket.
N:o 1 blifver antaget, skulle derefter förslaget N:o 2 komma under pröfning. Delta förslag består af ett tillägg till N:o 1, innehfillande följande ord: äfvensom lill läkare-beställningar, som skulle inforas omedelbart efter orden: ”skön konst;"” i följd hvaraf, derest ock N:o 2 godkännes, 28 § Regeringsformen skulle erhålla följande lydelse: Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten oell tj ens ter inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar; dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum. Till beställningar vid Universiteten och andra inrättningar för vetenskap eller skön konst, äfvensom till läkarebeställningar, må Konungen ock, efter vederböra/! des hörande, eller uppå der as framställning, kunna kalla och befordra utländske män af utmärkt förtjenst. Konungen vare likaledes obetaget, att uti Militära Embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Kommendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras hörd. Till Civile Embetsmän inom Riket och till Domare må sådane män endast nämnas, eller, pä sätt ofvan sagdt är, inkallas, som äro af den rena Evangeliska - Ronstitutions-Uukotteis Memorial N:o 4. 37 geliska läran. Hvarje Departements-Chef skall föredraga oell expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de verk och stater, som under Departementet höra. Bihang III, Konstilutions-Utskottets memorial N:o 27. Ridderskapet och Adelns protokoll för den 25 Juli 1848. Preste-sländets protokoll för den 22 Juli 1848. Borgare-ståndets protokoll för den 22 Juli 1848. Bonde-ståndets protokoll för den 25 Juli 1848. Bih. till B.
Inom åtta dagar från fartygets ankomst till den hamn, der den resa slutan för hvilken lånet blifvit upptaget, skall, såvida ej vid aftalets ingående annan öfver enskommelse träffad är, lånet jemte premien betalas eller de förpantade föremålen till längifvaren afstås. Uteblifver betalningen eller afstås ej de förpantade föremålen inom den tid nu sagd är, eger längifvaren att beräkna sig till godo laga ränta såväl å kapitalet som premien. § 132. Betalningen erlägges vid förfallotiden till den, söm visar sig vara rätt innehafvare af ett exemplar af bodmeribrefvel, och skall å detsamma qvitteras. § *33- Anmäla sig flere behörige innehafvare af bodmeribref, skall egaren af de förbodmade föremålen, i händelse han vill öfver dem förfoga, nedsätta bodmeribrefvets belopp i allmänt förvar eller hos gode män, som utses af domstolen, der innebafvarne uf bodmeribrefven ega att om företrädesrätten tvista. 32 § 134 Långifvare deltager icke i gäldande af gemensamt haveri; dock skall han, i den mån de förpantade föremålen i följd af gemensamt eller enskildt haveri blifvit otillräckliga till lånets gäldande, vidkännas deraf uppkommande förlust. § 135. De förbodmade föremålen häfta solidariskt för skuldens återbetalning. Långifvaren är berättigad alt, eller fartygets ankomst till den hamn, der lånet är förfallet, och före betalningstiden, söka qvarstad å samtliga de förbodmade föremålen. § 136. Befälhafvaren är förbunden alt sörja för de förbodmade föremålens vård och bevarande. Det är honom förbjudet att företaga någon handling, hvarigenom uppkommer större eller annan fara, än den, som vid aftalets ingående varit förutsatt. Bryter han häremot, blifver han långifvaren ansvarig för all deraf uppkommande skada. § 137.
Jag kan icke komma längre, än att Ridd.Ordn. lemnar frågan tvetydig, och att det då måste vara uti den ursprungliga lagen, som tvetydigheten måste lösas; hvarföre jag också, då fråga är 0111 ett omedelbart val, som har Utsktssättningen till föremål, och de ifrågavar, personerne, enligt grundlagen, icke äga rätt alt i Utsk:sval tagadel, anser, att förevar, förhållande icke vid Ståndsordn:s uppgörande blifvit taget i betraktande. Jag bestrider icke, att denna fråga må afgöras i öfverensstämmelse med Hr Frih. o. Landlmts opinion, oell anser lätt fattligt, att åsigterna derom äro olika; men det är för att bevara Ståndets rätt i en framtid, som jag motsätter mig, att Landtm, må anses berättigad, att, då ett Const.Utsk. icke finnes, afgöra frågan utan appell, ty jag tror, att naturligtvis lagstiftningen i ett sådant fall ej kunnat betaga Ståndet sjelft afgörande rätten. Gr. Anckarsvärd: Frågan har nu tagit en helt annan vändning, så att den ej mera rörer sjelfva liufvudsaken. Nu angår den formen, och i detta hänseende måste jag till alla delar förena mig med Frih. Sprengtporten. Först får jag fästa uppmärksamheten på hvem det är, som tillvägabragt Ridd.Ordn. Det är otvifvelaktig! R. o. Ad., och i följd deraf, om R. o Ad. finner en otydlighet eller uraktlåtenhet i Ridd Ordn. vara begången, tror jag icke, att någon annan domare i detta fall finnes, än R. o. Ad. sjelf, enär frågan då blifver att ställa sina ståndslagar i enlighet med Riksd.- Ordn., som är grundlag och till R. o. Ad. lemnar hela rättigheten att uppgöra Ridd.Ordn. Då vi icke hafva några Den 20 Januari. Utsk., kan jag för min del icke biträda den mening, alt Landtm, skulle äga afgörande rätten öfver hela Ståndet.
Om en och annan räntegifvare tilläfventyrs icke utan skäl klagat öfver misskruk å räntetagarens sida, vid utfordrandet af den honom anslagne löningsspannemål; så kan man åtminstone icke förebrå Utskotten, alt å denna hans klagan hafva gjort för litet afseende, då Utskottens förslag åsyftar att bereda räntegifvaren all möjlig fördel på räntetagarens bekostnad. Jag skulle dock tro, att dessa missbruk kunna förekom mas eller rättas, om den förfördelade begagnar de utvägar till sitt skyddande, som Författningarne i detta hänseende för honom utstaka, utan att man på något sätt behöfver rubba den jemnlikhet i rättigheter och skyldigheter* sorn Den ! i November e. m. »77 sorn emellan Räntegifvare och Räntetagare för närvarande äger rum, Utskottens Be-* tänkande är, efter min åsigt, både obilligt och orättvist, särdeles om det föreslagne stadgandet skulle på nuvarande räntetagare vinna tillämpning; och, instämmande således uti Prosten Åstrands reservation, anser jag det tillräckligt att nu endast åberopa de skäl han emot Betänkandet framställt, samt anhåller, att Utskotten mätte vid den ålerretniss, som troligen beslutas, taga dem i närmare öfvervägande, då jag icke tviflar, att ett afstyrkande af motionerne skall följa. Hans Eocccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskollens den 17 sistlidne October under N:o 83afgifne, och den 38 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Under N:o 35 förut meddeldte Betänkande, angående VacanCeafgifls erläggande till Krigsfonden aFdeRusl 4p H. 12 A 17S Den 11 November e. m. och Rotehållare vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå.
måsträcka sig, heldst i annat fall Ständernas beskattningsrätt skulle lida stort intrång. De hos Högvördiga Prest Ståndet gjorde anmärkningar instämma uti ofvan anförda hos Högloft. Ridderskapet och Adeln skedda erinringar emot den af Utskottet föreslagna nedsättning af Pensionerna; derjemte, dels ansetts lämpeligt^ att Riksens Högloft. Ständer matte, utan att särskildt nämna några vissa personer, åt Kongl. Majit i underdånighet uppdraga, att när utmärkte förijenster eller särdeles ömmande omständigheter och behof så pröfvas fordra, äfven utöfver de af Riksens Ständer faststälda grunder, öka ifrågavarande pensionairers anslag, dels Den a Juli. dels ock att personer, vid framledne Hennes Maj:t Enke-Drottningens Hof-Stat, som aro i torftiga vilkor och antingen icke fdrstätt, att rätt beräkna sina lön-förmoner, eller af annan orsak kunna uturaktlåtit att anmäla sin ridd och sin i anledning deraf välgrundade förhoppning om framgent underhäll på den Stat som de tillhört, måge ännu äga tillfälle, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet sig anmäla och efter företeende omständigheter blifva förhulpne till det Pensions-belopp, sorn för deras anständiga bergning anses behöfligt, och som hvarken kan medtaga någon stor summa eller sannolikt räcka lång tid, med mera. Och har hos Vallöf!. Borgare-Ståndet likaledes anmärkning blifvit gjord vid den af Utskottet föreslagna mindskning af dessa Pensioner samt derjemte anfördt, att de grunder, som dertill föranledt, icke betaga Riksens' Ständer, att hänföras af den bevekelsegrund , hvilken särskildt uppkommer ge* norn åtankan på belöning till dem, som dagligen uppvaktat Hennes Maj:t Enke - Drottningen på Dess ålderdom samt under denna tjenstgöring , sjelfve blifvit föråldrade.