Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dito med dito dito, utfärdade för Svenska medborgares erkända fordringar hos Franska Regeringen, ’ 559: 20. 4. Den af en i Hjelmare-kanal-bolags fasta egendomar intecknad skuldförbindelse, jemte andra säkerhetshandlingar, bestående fond för nyssnämnde kanals oell slussverks framtida underhållande 28,284: 35. 6. Återstoden.af den, vid Kongl. f. d. Nummerlotteri-inrättningens upplösning, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade s. k. brudgå fvo fond 20,702: 18. 7. Verkställda och sedermera icke återtagna insatser för den inställda l,144:de dragningen vid samma Lotteri-inrättning 58: 25. 3. Upplupen, outtagen ränta å de, år 1750, för tillskott till Trollhätte slussverks byggnad, utfärdade s. k. lottsedlar 6,195: Dito å Riksgälds-kontorets ännu räntebärande 5 procents obligationer 156: 12. — (Utbetaldes år 1853.) Dito å obligationerna för de till utbetalningar å ncutralitets-kreditivet upplånta medel . Upplupen, outtagen ränta å ekeskogsmedlen . 41,466: 8. 10. Beviljade under 1840 och 1841 års riksdag: Utaf anslaget, 100,000 R:dr, för häradshäkte nas ombyggande och förseende med celler 65,500: — Anslaget för fängelsebyggnader i städerna utom Stockholm 111,000: — Utaf den med 600,000 R:dr anvisade och afsatta fond för Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad 200,000: — » det, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, anvisade belopp, 15,000 R:dr, för hamnanläggningen vid Åhus 5,000:
Såsom sjuksköterskor utkorades följande, nemligen enkan Catharina Olofd:r i Österåsen, gl. pigan Anna Pärsd:r i Backegård, d:o d:o Anna Pärsd:r i Munkflohögen, hustrun Stina Andersd:r i Högarne, samt gl. pigan Anna Nilsd:r i Kougsta. Och lofvade församlingen framdeles öfverenskomma om anskaffande af mat, sängkläder, medikamenter, m.m. i händelse choleran, olyckligtvis skulle närma sig landets gränser. [ Hela § 4 är överstruken.] § 4. Emedan en del hemmansegare uti Österåsen, Norderåsen, Häggesta, Kougsta, Korsmyrbränna och Högarne, anhållit om understöd af Kongl. Maj:t och kronan för utdikningen af större myrsträckor uti och omkr. dessa byar, begärde desse hemmansegare nu församlingens intygande om nämnde dikens behöflighet, hvarvid församlingen med en mun yttrade, att dels till afledande af frost, dels och i och för odlingen, sådana diken äro icke allenast högst nödiga och nyttiga, utan ock att samtelige nämnde hemmansegare såsom varande fattige, äro i verkligt behof af understöd af allmänna medel till desse nödiga och nyttiga arbetens företagande och verkställande. § 5.
högens, som ock Österåsens byamän redan förbundit sig till betydligare bidrag, medelst frivilliga dagsverken, till oftanämnde vägs iståndsättande, samt i betraktande af den stora nytta, hela socknen kommer att hafva deraf, att farbar kärrväg blifve banad härifrån direct till Sollefteå, så samtyckte och utlofvade nu, på derom gjord framställning, utom redan nämnde byamän, de öfvrige socknens hemmansegare, att äfven bidraga med sex frivilliga dags verken hvardera, till mera nämnda vägs upparbetande, hvilka dagsverken, om så åstundas kunna så fördelas att 2:ne utgöras om året i 3:ne års tid, antingen höst eller vårtiden, och förmodandes äfven att de behållnare torpare inom socknen vore villige att med ett eller annat dagsverke medverka till det goda ändamålet. § 5. Bonden Erik Ersson Stor i Häggesta framställde till församlingen den frågan, huruvida det kunde vara nyttigt, att pigan Ingeborg Pärsdotter i Backegård lämnade sin, genom egen flit, sparsamhet och hushållning förvärfvade, lilla förmögenhet, utgörandes vid pass 200 r.d:r riksgäld, till sin svåger torparen Pär Wästlund i Backegård, hälst Wästlund åligger, att på sitt svaga torp, föda och skjöta sin svåger Hans Pärsson och dessutom redan förut häftar för betydlig skuld till andra; och hvarigenom hända kunde, att Ingeborg Pärsdr kommer att i framtiden förlora både sitt capital och ränta samt följaktligen på ålderdomen kommer att lida nöd eller att ligga socknen till last? Hvarpå socknemännen yttrade att det vore både för pigan och socknen nyttigt och nödigt att hon, Ingeborg, ställdes under laga förmyndare, hvilken bäst kunde föranstalta, att hennes medel utlåntes på säkra händer och användes så, att hon deraf kunde påräkna ett säkert understöd i behofvets stund. Häruti var likväl bond. Olof Olofsson i Jonsgård af skiljaktig tanke, hvilken förmenade att pigan egde rätt sjelf, efter eget godtfinnande disponera sina medel, hälst största delen deraf vore genom egen flit och hushållning hopsparade. § 6.
Likväl, oaktadt Calculerne, de sköna målnLgarne O"h P raserna, qvarstå de gamla enfalidiga sanningarne, samt erfarenhetens eftertänkeliga lärdomar om enskildas och sanihM! n« omärkliga, men säkra fortgång från yppighet till edeförderf och derifrån till upplösning. Om hvarje tid känt inträngande cfverflodaLegär, Eesv. och Ekon. Utsk. Betänhanden, 443 hafva ock de visare i hvarje tid sökt hejda det, och om sjelfva medeltiden haft en otyglad lux, visar just exemplet, att luxen är ej ett' nödvändigt vilkor för sinnesodling oell förädlade seder. Om exempel af historien skola citeras, ma några lika så mägtiga sorn andra anföras. Det mägtiga, verldens skatter uppslukande Rom, länge tvinande, föll, oaktadt sitt, säkert ända till slutet förvarade silfver och guld, sin prakt och sin fåfänga inbildning om välstånd, emedan det förlorat en enda sak — sina dygder, förtärda i yppighetens och veklighet ns sköte. En annan nation, närmare vår tid, reste sig med jättestyrka, tjusade och förvånade verlden med bragder, och mången gladde sig redan åt det nya exemplet af ett förvekligadt folks hastiga omskapning och stigning; men det var ett bländverk. Detta folk äter lika hastigt och ömkligt föll; ty det hade hunnit blifva mer än andra yppigt, utsväfvande, lättsinnigt och sedelöst. Funnos ej, och torde ej en längre tid bibehålla sig odling och seder i det allt hittills för sin tarflighet utmärkta Schweitz, och bland Nordens inbyggare?
St. lemnadt obestridt. StatsUtsk. yttrade sedermera i Utlåt. J\s 158, angtde extra Statsregleringen, under Sjette Hufvndtiteln, punkten 27, som återfinnes pag. 22 i besagde Ut låt tele: ”Under åberopande af 14:de punkten i Utsk:s Ullåt:de J\s 71 , angtde regleringen af utgifterna under RiksStatens Sjette llufvudtilel, får Utsk. hemställa, att till afvittringsärendernes fortskyndande i Vester-Norrlands, samt Vesteroch Norrbottens län, en summa af 8,000 Rtdr må af K. M. få disponeras och, i mån af behof, utgå under den tid nu skeende Statsreglering blifver gällande.” Detta tillstyrkande bifölls af R. St. Men härvid observerades icke, alt, ehuru K. M. begärt 8,000 Rtdr årligen, och StatsUtsk. erkänt behofvet af den begärda summans beviljande, samt icke anfört någon omständighet till föranledande af nedsättning i detta belopp, hvarefter Utsk. i sitt sednare Utlät, endast åberopat sitt förra yttrande, inträffade olyckligtvis i det sednare Uilåttt, alt ordet årligen ej blef utsatt, hvilket, om vid föredragningen någons tipmäi ksamhet derå fästats, efter all sannolikhet icke förblifvit utan rättelse. Man kan icke med skäl tillvita Exped.Utsk. någon afvikelse från dess skyldigheter, ty det har i detta ämne insändt sitt skrifvelseförslag, affatladt i öfverensstämmelse med det af R. St. antagna Utlåta; men jag är fullt öfvertygad, att om Utsk:s upmärksamhet särskildt blifvit tagen i anspråk på ofvanstående förhållanden, så hade Utsk. ej undandragit sig att genom ett Mern. till StatsUtsk. eller ock till RiksSltn söka uplysning om rätta meningen af R. St:rs beslut i detta ämne. Emedlertid återstår alt inom StatsUtsk. npgöra och till R.
Med anledning af upprätladt förslag till löne-reglering inom Justitie-StatsExpeditionen, är af Kongl. Maj:t begärdt, att anslaget för Uxpeditionen, nu utgörande 16,426 R:dr, måtte förhöjas med 10,974 R:dr, hvaremot tjenstemänuens och vaktbeljcningens rätt till ljuspenningar skulle upphöra och derigenom ett belopp af 450 R:dr Statsverket besparas. Utskottet, som i afseende å så väl nämnde Expedition som efterföljande verk låtit (ill beredande af en lättare öfversigt af den föreslagna löne-regleringen uppgöra och efter sitt yttrande om hvarje verk i Utlåtandet intaga en tabell, innefattande bade den af Kongl. Maj:t framlagda staten och de anslags-förhöjningar, Utskottet funnit skäl alt tillstyrka, har, hvad nu angår löne-regleringen inom JustitieStats-Expedilioncn, genomgått den föreslagna staten post för post, hvarvid Utskottet ansett en jemkning deraf i nedannämnde delar böra ega ruin. a) Beträffande först de tre Byrå-cbefs-befatlningarnc, är den åsigt redan af föregående Rikets Ständer uttalad, att en of dessa platser bör utan olägenhet för ärendenas gång kunna indragas; och har äfven Kongl. Majit, jemte förklarande, att den Byrå-cbefs-beställning, till hvilken hörde beredningen och föredragningen af lagfrågor, är oundgängligen behöflig, antagit, att indragning af någondera utaf de två öfrige befaltningarne framdeles, sedan onderås innehafvare afgått, kommer att ske.
Serafimer-ordens-gillet i underdånighet anhållit om Kongl. Maj:ts fastställelse å omförmälda byggnadsförslag; dervid Ordens-gillet tillika yttrat, att, med afseende å de flera försök, som förgäfves blifvit anställda för hospitalets nybyggnad å annan plats, kostnaden kunde antagas uppgå till 560,000 R:dr, köpeskilling m. m. oberäknade, äfvensom att, då af de hittills för ifrågavarande hospitalsinrättning beviljade medel, eller vid 1855—1854 årens riksdag, R:dr Rrmt 75,000: — och vid riksmötet närmast derefter » » 190,000: — tillsammans R:dr Runt 265,000: —, efter afdrag af den för ofvannämnda hemmansdel utgilna köpeskilling, jemte kostnaderna för resor, ritningar m. m., omkring 29,000: — för närvarande återstode endast R:dr Runt 256,000: —, hvarutöfver, till det nödvändiga byggnadsföretagets genomförande, alltså erfordrades ytterligare en summa af omkring R:dr Runt 524,000: — « O O Och som bchofvet af det hospital, hvarom här är fråga, redan blifvit ådagalagdt samt, enligt hvad det upprättade, af Öfver-intendents-embetet granskade kostnadsför slaget - Stnts-Utekottetx Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 33 slaget utvisade, för ifrågavarande byggnads uppförande, utöfver de medel Rikets Ständer härtill förut anvisat, ytterligare erfordrades 324,000 R:dr, har Kongl. Majit, enär dessa medel icke kunde af Hospitalsfondens egna tillgångar gäldas, för nämnda hospitalsbyggnad äskat ett ytterligare anslag af 324,000 R:dr.
Fastmer hade en bedröfvande erfarenhet visat skadligheten af denna stränghet hos Imagen, i det att makar under Rättegången och den tvungna sammawlefnaden våldfört hvarandra värre än förut, förstört sin. gemensamma egendom och grundlagt sina barns både moraliska och borgerliga förderf. Af dessa anledningar ha - LagVttköttets Betänkande N:o a6: #91 de Motionairen funnit sig uppmanad att föreslå ett sådant tillägg till nu gällande lagom äktenskapsskillnad , som , utan att ingripa i äktenskapets helgd, förmodades skola förekomma det nuvarande olyckliga förhållandet; och önskade Motionairen, att med antagandet af detta förslag ej måtte dröjas till dess granskningen af nya lagförslaget hunnit fullbordas, emedan dessförinnan alltför inånga kunde blifva offer för den gamla lagens öfverdrifna stränghet; varandes Motionairens lagförslag af följande lydelse: ”Finnér Pastor och KyrkoRåd, att deras åt oenige makar gifna förmaningar icke aktas, utan de derefter, likasom förut, i dagligt slagsmål och oläte framhärda, så att allinän förargelse väckes och den oskyldiga makan äfventyrar en iortsatt eller ännu svårare misshandling, samt äfven barns rätt af föräldrarnes oenighet lida kan, ege då Kyrkoledet att förhållandet i DomCapitlet anmäla till alfvarlig rättelse medelst ömma varningar och förmaningar, inför Protocollet åt de förvillade gifne. Finner DomCapitlet, att förlikning ej kan till vägabringas eller att bitterheten och våldsamheten är af den art, att målet bör till vederbörlig Rätt förvisas , ege då DomCapitlet rätt, att tillåta de oenige makarnes flyttning från hvarandra, under den tid Rättegången påstår, och verldslig» 3» Lagutskottets Betänkande N:o ! 6* Domstolen vare förbunden alf tillförordna förmyndare, hvilka skola tillse, att undtr /den tid de oenige lefva hvar för sig, hvardera makan af den gemensamma egendomen får det för sitt uppf hälle nödvändiga, samt att ingendera boet förskingrar.
Att dylika påståenden i de allra flesta fall är ett bedrägeri, derpå tviflar väl ingen bland de mera upplysta och bildade, men på samma gång låter det icke förneka sig, att åtskilliga spådomar, särdeles beträffande vigtigare historiska händelser och personer, gått mer eller mindre fullständigt i fullbordan. Spåqvinnor förekomma i vår historia ända ifrån den äldsta hedniska tiden och intill senaste tider. Forntidens spåqvinnor, eller de s. k. Seidkånorna, höllos, isynnerhet af de mindre upplysta bland folket, uti synnerlig vördnad och anlitades ofta, samt begåfvades då alltid med rika skänker. Dessa spåqvinnor, gemenligen gamla qvinnor, brukade en egen drägt och voro vanligtvis iklädda långa, med allehanda smycken rikt prydda kappor, hopfästade omkring lifvet med ett utsiradt bälte af hundskinn, vid hvilket hängde en stor pung, hvari flera slags trollredskap förvarades. På hufvudet brukade dessa qvinnor vanligen en svart lamskinnshufva, invändigt fodrad med hvitt kattskinn, på fötterna skor af ludet kalfskinn och på händerna kattskinnsvantar, samt höllo i handen en grannt utsmyckad staf med knapp i ändan. Sedan spåqvinnan undfägnats med gröt, kokad i getmjölk, och en anrättning af allehanda djurs hjertan, anställde hon en kokning af en mängd örter och andra ämnen i en kittel, samt uppsteg derefter på en enkom upphöjning, der hon, sittande på en med hönsfjäder stoppad kudde, efter afsjungandet af en trollsång och många vridningar på kroppen hit och dit, uttalade sina besvärjningar och förkunnade för de kringstående åhörarne inträffande händelser. Birger Jarls moder, Ingrid Ylfva, dotter af Suno Sik och sondotter af Sverker I eller äldre, vistades, efter det hon blifvit enka, mycket i kyrktornet i Bjälbo, af kärlek till en klerk och vann härigenom, på grund af tidehvarfvets vidskeplighet, mycket anseende – ett anseende, som ytterligare stärktes genom hennes syner och spådomar.
Vidare innehåller 7:de §, att med lärjunge, hvilken erhållit betyget godkänd för de begge första uti § 5 upptagna skrifprof, nemligen en på modersmålet författad uppsats öfver något uppgifvet ämne och en öfversättning från svenska till latin, och dessutom för någotaf de öfriga i samma § omförmälda, får muntlig examen anställas; »dock må äfven lärjunge, hvilken endast för de två förstnämnda arbetena blifvit godkänd, nämnda examen undergå, så framt två tredjedelar af de lärare, som i läroverkets högsta klass undervisa i de till den muntliga examen hörande ämnen, anse sådant böra honom medgifvas;» och ll:te § upptager, i fråga om dem, som genomgått real-linien, alldeles likartade bestämmelser, dock så, att på denna linie skall, i stället för det latinska skrifprofvet, betyget »godkänd« i det 14 Allm. Besväraoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. mathematiska profvet utgöra oeftergifligt vilkor för admission till den muntliga examen.
Majrt anhålla, det sådane föreskrifter mätte meddelas Rikets Gollegier och förvaltande Verk, hvarigenom desamma på det strängaste tillföi bindas att med största noggranhet efterkomma, hvad Kongl. Maj:t, på grund af Rikets Ständers beslut och gällande lagar, velat dem anbefalla; börande desamma hafva ingen möda ospard alt, uti hvarje dem åliggande förvaltningsgren, iagttaga den största sparsamhet och hushållning, samt att med skyldig granlagenhet bemöta de anmärkningar, som af Rikets Ständers Revisorer göras emot deras förvaltning och räkenskaper. Stockholm den 28 April 1840. Reservationer. Vid § 57, i fråga om f. d. General-Consuln, Canzli-Rådet Lagerheims löneförmoner: Af Herr Professor Doctor Thomanderpå den grund, att Canzli-Rådet Lagerheims ifrågavarande expectance-lön utginge af den under Kongl. Maj:ls egen Nådiga disposition ställde Handelsoch Sjöfarts-fonden. Af Herr Biskopen Doctor Hedre'n, som förklarat sig desto hellre instämma med Professor Thomander, som Herr Biskopen nogsamt kände de bevekliga omständigheter, som talade för den ifrågavarande pensionens oförändrade bibehållande; äfvensom det måste vara olämpligt att inskränka Kongl. Stats-Utskottels Utlåtande, IV.-o 76. S5 Kongl. Maj:ts rättighet -vid sådane fonder, som äro till Kongl. Maj:ts fria disposition öfverlemnade. Härmed förenade sig Herrar Prostarne Stenhammar och Berlin. Emot slutmeningen i Revisions-betänkandet: Af Herr Biskopen Doctor Hedren: ”Då jag i åtskilliga Utskottets, mot förvaltningen ställda , anmärkningar icke kunnat med min röst deltaga, har jag icke eller ansett mig höra detta slutliga omdöme öfver det hela biträda.
Ofverste von Eberhardt, som var enkling, var svensk till börden och hade varit svensk militär, men efter kriget 1808 och 1809 trädt i rysk tjenst och fortlefde nu sina gamla dagar på den föga betydande fästningen Kexholm i östra Finland. Så mycket om den vackra, tjugoåriga Lydia von Eberhardts och hennes åldriga tants reseändamål. Låtom oss nu vända vår uppmärksamhet åt alldeles annat håll, men åt omständigheter, ganska vigtiga för vår berättelses gång, och hvarvid vi skola försöka att för läsaren presentera hjelten i denna vår sannsaga. Morgonen den 9 december år 1825 hade gått upp öfver den praktfulla kejsarstaden. Petersburgs vanligen mera folktomma gator hvimlade nu af menniskor, som gångarne i en myrstack. Dock hade den böljande menniskomassan föga likhet med de små, flitiga insekterna. Det var icke till arbete man skyndade, utan till en fest. Det afsjöngs nemligen ett "te deum" i stadens kyrkor, med anledning af det dagen förut från Taganrog anlända glädjebudskapet att den sjuke kejsaren, Alexander I, ändtligen beslutit att anlita läkarhjelp, hvilket han hittills envist vägrat. I festligt tåg begaf sig den ende af kejsarens bröder, som var närvarande i Petersburg, Nikolaus, med sin moder, enkekejsarinnan, till den praktfullt upplysta katedralen. Mäktigt brusade den högtidliga kyrkosången, utförd af hundratals valda stämmor, genom de af kostbara rökelseångor fyllda hvalfven. Den högreste storfursten stod der andäktig och korsade sig som alla de andra. "Te deums" toner måtte ha djupt gripit äfven denne mans kalla hjerta. Då, midt under högtidligheten, framtränger en af kyrkobetjeningen till storfursten och hviskar i ödmjuk ställning några ord till honom. Nikolaus studsar och ilar ut. Ceremonien fortsattes imellertid. I kyrkovestibulen möttes storfursten af en ung officer i en illa medfaren resdrägt. Alla närvarande draga sig vördnadsfullt långt undan. "Hvad nytt från Taganrog?" frågar fursten häftigt.
Hvilken af dessa begår den för samhället största och farligaste förbrytelsen: soldaten, som af öfverilning och häftigt temperament söker att hämnas en förment eller verklig oförrätt, eller den förvunne brottslingen, som af inrotad elakhet eller skadeglädje söker att hämnas den förnedring, han genom eget förvållande iråkat? Och ändå straffas den förra, ingalunda för det allmänna farliga, förbrytelsen med döden. Anses detta straff rättvist och nödvändigt inom krigsståndet, hvarest en viss hederskänsla i allmänhet anses vara rådande; huru mycket rättvisare och beliöfligare måste det ej då vara inom en samhallsclass, der ingen ädlare känsla finnes, och hvarest endast fruktan för följden eller straffet är det enda motivet, hvarföre det ej begås! Jag har föreslagit krigsartiklarnas användande emot för - 3ia Den 8 Februari. brytelser inom fängelser och corrections-inrättningar: tro derföre att de äro bäst passande för personer, hvilka endast och allenast genom hastig bestraffning af hvarje förseelse kunna hållas till ordning och oinskränkt lydnad, hvilken är så nödvändig inom dylika inrättningar; och 2:0 emedan vetskapen, att hvarje, äfven den ringaste, olydnad eller uppstudsighet emot förmän och befäl strängt och prompt afslratFas, nödvändigt skall afskräcka en mängd öfvergifha och våldsamma menniskor, som endast af ständig fruktan för följderna kunna tyglas och afhållas från anläggningar och försök emot förmäns och bevaknings personer; samt slutligen 3:o emedan den nu gällande allmänna lagens tillämpning ingalunda är ändamålsenlig å förbrytelser, som begås inom correctionsinrättningars och dylika fängelsers områden af fångar emot deras befäl , enär dess .användande, i stället att tillvägabringa fruktan eller ånger, verkar raka motsatsen, och af fången snarare anses som atiledn. till en förströelse och omvexling af bostad, alldenstund han derigenom lyckas att åtminstone för någon tid förändra vistelseort, samt måhända få tillfälle att alldeles undkomma.
Dock som, på sätt i Utskottets förut afgifna Betänkande blifvit upplyst, det nu ånyo ifrågasatta anspråket på omförmälde utsyning redan, i sammanhang med framtida hushållnings-sättet å Halleoch Hunnebergs kronoparker, 24 Stats-Utskoltets Utlåtandej N.-o 3t3. varit Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställdt, hvarvid Kongl. Maj:t förklarat den Åse häradsboer, medelst 1735 års Kongl. Resolution, förunnade hjelp till byggnad och vidmagthållande af deras hus icke hafva blifvit dem meddelad såsom någon laglig rättighet eller vara af annan egenskap, än andra från samma parker, tid efter annan, medgifna utsyningar; så, och med afseende å detta, Kongl. Maj:ts, jemväl enligt Utskottets åsigt, med merberörde Resolutions ordalydelse öfverensstämmande förklarande, finnér Utskottet sig icke kunna frånträda sitt rörande detta ämne förut afgifna yttrande. I anledning af Utskottets hemställan, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna lämpligt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att deiest, i följd af kronoparken^ Idalieoch Hunnebergs nya reglering, en del rotehållare i Skaraborgs
Detta förtröt henne, och en dag slog hon sig ned vid pianot, som hon ej lemnade på flere timmar. När hon slutat sin öfning, hade hon förvärfvat sig tillbörlig erfarenhet, om hur en drill skulle slås, och sedan har hon ytterligare förkofrat sig i denna tekniska detalj. Det är sålunda genom sträng flit och samvetsgrannhet, fru Ö. vunnit den position, hon nu intager. Själfva lifskraften i fru Ö:s sång är den passion, som besjälar hennes föredrag. Denna glöd är vida närmare besläktad med söderns vulkan än med vårt norrsken, och den breder öfver fru Ö:s sång ett skimmer af storslagenhet, hvarmed vi nordbor ej äro allt för bortskämda. Hennes rätta fält är därför den stora operans högpatetiska ' karaktärer, där lidelsernas strid utkämpas, men hon eger äfven tillräcklig brio för att låta den italienska operans » koloraturälskarinnor » framstå i " all deras bedårande yttre glans. I närmaste samband härmed står sångerskans dramatiska instinkt och expressionskonst. Härutinnan har hon väl sina medtäflerskor, men hon eger i alla fall en ej alltför vanlig blick för scenens fordringar och förfogar öfver en spelrutin, som hon till en del förvärfvat under sin verksamhet i operettfacket. Hennes frasering, pointering och vokala deklamation äro fria från uppstyltning och svulst och hon eger särskildt en stor förmåga att förläna elegant uttryck åt en känslostämning eller själskonflikt. En utförligare granskning af något eller några bland sångerskans förnämsta partier skulle än bättre belysa hennes konstnärliga egenskaper, men då detta skulle taga för stort utrymme i anspråk, måste vi afstå därifrån. A f ofvan nämnda fyra grundbetingelser för scenisk sång eger några en, andra en annan i högre grad utvecklad än de öfriga. Den jämna fördelningen och sammangjutningen af dem alla till ett harmoniskt helt kännetecknar den verkliga konstnärn, och högt på rangskalan af dessa konstens utvalda skall hvarje vän af den svenska sången ställa Carolina Östberg. H. G. S. Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta!