Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudsakligen är jag förekommen af den siste värde talaren, men vill dock yttra några ord, dels för att göra några tillägg till hvad han anfört och dels för att bekräfta riktigheten af hans yttranden. Man liar här förklarat, att R. o. Adin icke borde fatta beslut i frågan, förr än det blifvit upplyst, enligt hvilken modell gevären skulle komma att tillverkas. Jag har verkligen icke föreställt mig, att några uppgifter om en viss modell skulle underställas R. St:r, och jag har ansett, att det vore tillfyllest om R. St:r föreskrefve, att medlen skulle användas till kriasdugliga gevär, hvarefter det finge ankomma på K. M. att bedöma och antaga modellen. Jag kan icke förneka, att det är ganska be - 676 Dea 28 Februari e. m. dröfligt, att vi icke redan för 8 eller 10 år sedan egt en modell, med hvilken man älven nu kunnat vara fullt belåten; men i detta afseende dela vi ödet med hela den öfriga verlden, och i denna stund finnes icke något land, der man är fullkomligt nöjd med sina gevär. Bland militärer har redan länge frågan om tändnålsgevärens förmenta företräden, utgjort föremål för meningsstrid. Idéen med tändnälsgevären är icke ny och det hade visserligen icke varit svårt, att redan för 10 år sedan konstruera sådana, men åsigten har ännu icke hunnit stadga sig, om infanteriet bör förses dermed. Det torde vara de flesta bekant, att man visat sig mera böjd lör mynningsladdningsgevär och till följd deraf har icke förr än efter sista Danska kriget tändnålsgevärs införande i svenska arméen blifvit ifrågasatt. Jag tror också, att man slutligen måste komma derhän att antaga dessa gevär, men dervid är, såsom äfven Hr Rosensvärd anmärkt, noga alt betänka, att det med afseende å gevär finnes omständigheter, i hvilka det kan vara mycket farligt, om någon skiljaktighet i konstruktionen förefinnes, och åter andra, der en afvikelse belvder ganska litet.
Regerings-Formen föreskrifne granstning af Stats-Naders Protscollcr, och att Utffottet ej funnit nägon anledning till anmärkning mot Stats-Rådets Ledamöter, Föredragande, eller Konungens Rädgift wade i Emu mandomål, i anledning af hwilken förrättade granstning, bemälte hoga Embetsman, enligt 76 i Riksdags-Ordningen och ir §. af Answarighets-Lagen, äro frikallade fran all ansrvar-ghct för deras Embetes-utöfning intill den dag, dä inNewarande Riksdag Lag.» sin boman. Hörr BaroN och Landt-Marstalken hemställde om icke, i anledning af denna Utaf ConstitutioNs-Utskottet ^cj notiriitm gjorda anmälanden salunda Stats-Radets Ledamöter, Föredragande och Konungens RadMvare i Commando-mäl gifna decharge mätte,. genom EppeditioNs-Utstottets åtgärd, Uti Riksdagsbeftutet intagas. Bifölls. Upplästes ett fran Riddarhus-Utstottet inkommit Memorial af den 14 dennes, innefattande Utlåtande öfwer Riddarhus-ärenderne, hwilköt Memorial blef af Högloft. Ridderstapet och. Adeln bifallit.- Friherre ^lannerkeim^ Uar8 Aubust: Under loppet af sista Riksdagantog Ridverstapet och Adeln till efterföljd den,Nu gällande Riddarhus-Ordningen. Wid jemförelse imellan densamma öch den af 1626, tillökad 1779/ faller den förras företräde genast i ögonens men som densamma, i anseende dertill, att den mäste lämpas efter en Ny sakernas ordning/ Den 18 September.
Derjemte hafva Committerade erinrat, att, genom Höförsäljarens betänksamt fattade beslut, mycket pundadt Hö, i synnerhet under de sednare åren, blifvit infördt och ännu införes till Sta - Besv. och Ekon, Utsk. Betänkande)!. 837 dens Torg och Hamnar, hvarigenom höpar limingen å dessa ställen minskas, och derigenom äfven Stadens andel i Mätareafgiften; att Staden, jemte förlusten af denna, äfven försummat yrka och begagna en annan rätt: den nämligen, att jör allt till försäljning hit inför dt eller införande Hö, antingen i lösa Lass eller pundadt, uppbära skälig afgift. Fä dessa grunder, och sorn härtill kommit den omständighet, att af giften för ved och kol, i anseende till graderingen deraf, saknar ali grund af billighet, da af giften är större för det mindre värde, och mindre för det mera värdi är, hafva Committerade äfven funnit lämpligt, att, med af seende ä dessa vantarticlars nu ytterst förhöjda pris, emot den derå i förra tider gällande, föreslå, det mä t at-ep enning arne för hit till försäljning uti haihnar och på torg ankommande Hö, Ved och Kol må, under namn af Färm-, Bro-, Torgoch Benhållningsafgift erläggas efter en förändrad och något förhöjd Taxa; uti hvilken Taxa Cornrnitterade ansett billigt, att äfven, efter lika grunder, intaga och beräkna afgift för Halm. Kongl. Maj.t har äfven sedermera under den 5 Juni 1812 i Nåder behagat stadga och förordna, att Mäearepenningarne för ved, hÖ, kol, halm, kalk, stenkol och krita böra hädanefter under namn af Farm-, Bro-, Torgoch Renhållnings afgift utgå, till det förhöjda belopp och i enlighet med hvad Committerade föreslagit. Sedan Utskottet sålunda uppgifvit och Ecsv. och Ekon. Utslc.
Jag får yrka den förändring i redactionen af denna §, att i stället för ”denna afgift” må sättas ”hvilken afgift,” emedan det eljest är obestämdt huruvida detta stadgande alser endast afgiften för utrikes resor eller jemväl den vanliga bevillningen för gårdfarihandel. Jag skulle jemväl önska den redactions-förändring, att föreskriftens lydelse blefve följande: "Hvilken afgift skall uppbäras, då pass meddelas och i behörig ordning redovisas, enligt den controll, som af vederbör, embetsverk kommer att bestämmas”; så att ej definitivt blefve utsatt, att landssecret:n skall verkställa uppbörden. Gr. Mörner: Jag hemställer lill Hr von Rosen och R. o. Ad. i allmänhet, om icke, på de skäl jag haft äran anföra, det vore lämpligast att låta hela detta mom. ur §:n loa D e ii 7 O c t o b e i' f. m. ulga, dä det i alla fall beror pä K. M. att förordna , huru med uppbörden skall tillgå. För mig är det i öfrigt likgilltigt, om R. o. Ad. vill besluta den här föreslagna eller någon annan redaclion. Hr Printzensköld, Carl: Jag tror det icke vara lämpligt att, såsom Gr. Mörner föreslagit, låta denna mening utgå ur förslaget. Det är kändt att bevilln.förordningarne alltsedan år 1810, och äfven före den tiden, alltid innehållit de reglementariska stadganden, som erfordrats för uppbördens verkställande. Således skulle ett uteslutande af denna reglementariska föreskrift måhända verka derhän, att embetsmyndigheterne sattes i villrådighet, huru afgiften skulle uppbäras.
„Hvad jag måste skämmas för den Sabina i dag“, sade fröken Melicerta vid hemkomsten: „ja, prinsen skulle bestämt friat till mig, men när han såg huru Sabina var som en kökspiga och ändå kallade mig syster, så ville han väl ej ha en köksa till svägerska“. „Ja, jag tar bestämt icke Sabina med mig“, sade fröken Melladora; men, sådan harm, hon träffade alls icke prinsen. Fyra långa dagar hade nu fröken Rosimunda nödgats vänta, att det skulle bli hennes tur; hon som var den yngsta och vackraste af fröknarna. Nu fick hon änteligen gå. Och hon hade sytt så många garneringar och grannlåter på hvita similéklädningen, att man knappt kunde känna igen den. Hon gick så nätt och fint och trippade i sina små trånga skor; och hon måste ta Sabina med sig, för att leda henne ibland, när skorna klämde så hårdt, att hon ej kunde gå annars. Hon hade klädt sig så länge, och sen gick det så långsamt att gå i de trånga skorna, att det började mörkna redan, när fröken Rosimunda kom med Sabina i kungens trädgård. Och nu kom prinsen dem till mötes och förde dem så artigt omkring; och bäst det var, började granna lampor att tändas i alla träd och präktiga lusteldar och fyrverkerier lysa på alla håll, och fröken Rosimunda gick så lycklig vid unga prinsens sida, och hennes fina händer skimrade ännu hvitare och finare i lampskenet. Bäst hon nu gick och tänkte på all denna herrlighet, som hon skulle bli herrskarinna öfver, såsom hon hoppades, så märkte hon ej att hennes florsgarnering fladdrade emot en lampa och började brinna, och inom ett ögonblick stod hon omgifven af eld på alla sidor, ty hela hennes granna drägt stod i låga och fladdrade för blåsten. Dock, länge räckte det visst ej, ty i samma ögonblick hade Sabina hunnit fram, kastade armarna omkring sin syster, slog på lågorna med sina små händer, och innan kort var faran förbi för Rosimunda. Similéklädningen var för alltid förlorad, och det var skada; men ännu värre var, att Sabina stackare hade brännt sina händer, så att de voro alldeles fulla med blåsor och sår.
Enligt densamma för* stås med Commandomål: sådana, ”som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer.”' Märken väl, mine Herrar f ”1 egenfkap af Högfe Befälhafvare,” Konungen Synes följaktligen i Commandoväg ej kunna, göra annat, än hvad en undersåte 6kull§ ku% Den 22 April f, ni. aa göra; åt hvilken t. ex. en sjuklig elier mm-: dre Krigsvan Konung hade uppdragit att, för någon tid, vara Generalissimus eller högste Befälhafvare öfver Krigsmagten. Mig synes, uti detta Grundlagens korta stadgande, ComItiandomålen vara bestämdt beskrifne, och deras gebit skarpt begränsadt; det tillhör nemligen Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare, att, i Cotnmandoväg, med Krigsmagten utföra de ändamål, som Konungen i StatsRådet beslutat. Konungen kan i SiatsRådet ej omedelbarligen sätta Krigsmagten i verksamhet: deremot kan han i Commandoväg ej besluta något nytt ändamål för Krigsmagtens användande. Dessutom synes sjelfva benämningen ”Commandomåla tillräckligen ådagalägga, att de endast kunna angå dem, som /?« wider Commcmdonemligen den egentliga miiitairenj och således hvarken några allmänna embetsverk, eller civila Embetsman, eller Rustoch Rothållare* Emedan, derföre den gamla §. icke synes tarfva någon förändring, och den nya dessutom är sä högst felaktig, får jag vördsammast der*, på tillstyrka arfslag. 'N:o 4- Friherre ByöniJljcrna, Magnus Då tiden nu är inne att antaga eller förkasta den af ConstitutionsUtskottgt föreslagna X)en 22 April /, mt förändring i RegersngsFormens 107 §. anhåller jag vördsamt hos Ridderskapet och Adeln stt få yttra några tankar om applicatior.en deraf på Konungens Föredragande i CommandojnåL j
Ingeniör Jonerikurrimus uppfann ju en maskin, hvarmed från obegränsadt afstånd en projektil af obegränsad kraft kunde förinta ett obegränsadt område, och sålde patentet till en mäktig krigarstat. Året derpå uppfann han ett nytt lika fruktansvärdt instrument som köptes af en annan mäktig stat. Nå, de begge rikena gjorde sina små förberedande försök som hade den effekten att de som efteråt Unnu hade öronen i behåll drogo des9a åt sig, och så infördes allmän afväpning. Den snillrike uppfinnaren, som ej längre hade något att lefva för, uppfann ett sista patent som gjorde honom osynlig på denna planet. Det är då väl att jag har min säkra plats vid Statens Nummerlotteri. (Märkvärdigt att det dröjde så länge innan det inrättades, och dock är det den enda nuvarande affär som riktigt bär sig. ) Lönen är visst icke stor, blott 21,000 Kransar, men med sparsamhet räcker den till. I farfarsfars tid var detta vanlig ministerlön men nu räcker den ej att gifta sig på. Och så godt är det. Ty sedan riksnatten, tack vare kvinnomajoriteten, beslutit att hustrun skall utan redovisningsskyldighet förvalta hvad mannen förtjenar, så skulle frun nog pluttra bort allt i hop på luftballongresor och dylikt. — Nå nå, en sådan der resa har verkligen sina behag. Jag glömmer aldrig min lilla tripp till Himalaya till firande af att mitt fädernearf tagit slut. Och vinet der sedan! Veritabel Himalaya frappé! Pressadt ur drufvorna dernere på sluttningen, fore9 det genast upp att förvaras i deneviga snön. Genom detta förfaringssätt måtte de skadliga billi-kockerna hindras att utveckla sig. Säkert är att det hade endast angenäma verkningar. — På hemvägen kom ballongens styrapparat litet i oordning, så att vi nödgades nedstiga. Landet var oss obekant. » Kiöp stadobs? » — frågade jag en liten krus-hårig, mörkhyad man som kom fram till oss. — » Su kep spela gudik », * — svarade Hottentotten — det fins ' verkligen sådana än. Ack, hvad skulle man i våra dagar taga sig till om ej den hedersmannen Schleyer uppfunnit Volaptik!
Dön 5 Zebruarii293 Kongl. Mastst och Kronan uplärne Arrende af sa wäl Landt.Tulls och Accis som Sjö,Tulls intrader» ne, kunde lagga hinder för upphäfwande af Landt» Tullarne, inna» arrendeåren förlupit. Men som Tull-Arrende Socie eken, i händelse den, med oafkortadt fullgörande af de förclagde wilkor och betalnings>belopp, will bibehallas wid Contractet, desto häldre lärer finna sig beläsen med en ärlig ersättning af hwad Landt-Tullen och Accisen de fem senare ären per medium utgjordt,^soin bemälte Societet genom Landt.TullarneS indragning undwiker de flere kostnader och beswär Inrättningen medförek, sä förmoda Utskotten det någon betänklighet i förewarande fräga häraf ej kan upstä. Pä osman omförmälde grunder tro Utskotten sig böra tillstyrka Landt-Tullarnes upphäfwande, samt fä alitsa förestå huru Staren i stället för de af dem åtnjutande inkomster annorledes ma kunna ersättas. Den frän General Tull-Arrende-Societeten erhällne och under N.o 1 i Transuim bifogade räkning wisar akt Landt-Tull och Accis-Upbörden i Swerige och Finland per medium för fem är eller ifrän och med 1803 till och med 1807 bestigit kill 300,916 R:d. io st 3 r:st. ärligen, hwarifrän dock bör afdragas provenuen af Landt-Tullarne i Finland, jemte de flere i bifogade calculen Rrv 2 upförde Poster, sä att till ersättning äterstär etr belopp af 223,529 R:d. ar st.
Den Kongl. Propositionen har blifvit åtföljd endast af det Stats-Rådets Protocoll, som vid justeringen blifvit fördt; måhända vitsordar Protocollet, sorn blifvit fördt under öfverläggningarne om sjelfva saken, eti StatsRSdets öfvertygelse, att det vore uti de oeconomiska och icke uti de financiela Författningarne, som hjelpemedlet för näringarhe nu tills vidare skulle sökas; emedlertid torde Konungens Nådiga Proposition komma ett remitteras till dat Utskott, hvilket under denna Riksdag så oaflåtligen sysselsatts med Financeoch Låneförslag ; men då all ensidighet är farlig, äfven vid Rikets Ständers Utskotts kraftansträngning, vågar jag hoppas, Allm. Bese. o. Qec. Utsi, Uti. N:o »77. aä Högloflige Oeconomie-Utskottet icke lära» grö skall underlåta eli , medan Stats Utskottet i financiel! hänseende handlägger dan Kong!. Propositionen , begagna tiden alt taga landets allmänna oeconomiska ställning i <ett närmare betraktande och efter grundlagens bokstaf, ”i anledning af i Slånden väckta ”frågor, anmärka brister i de allmänna hus*’hållnings-anstallerne och förändringar deruti föreslå.” Jag vet, att Oeconoinie-Utskottet , efter den rådande meningen inom Utskotten, sökt till att genom lån främja landets bästa, då det t, ex., med ett obegränsadt tillstyrkande att använda Bankens medel till spannmåls belåning, kanske trädt Banco - Utskottets rättigheter nog nära; jag vet, att Oeconomie-Utskottet, som, i samråd med Bevillning». Utskottet, något vändt på bränneri-inrättningarne , så att äfven de smärre må åtkomma den näring, som dervid är att vinna ; att vidare Oeconomie •
Skola sådana vinnas, måste åtgärder vidtagas, som under en längre tid kunna följdrig tigt tillämpas, hvilket för närvarande synes icke kunna ske annat än genom Sta tens mellankomst. Det är af dessa skäl och med kännedom om det stora behof, som uti landet förefinnes å dugligt tjenstefolk för ladugårdarne, som jag hemställer, att en summa af 2,000 R:dr må anslås till understöd åt sådana personer af mankönet, som, af hushållningssällskapen utsedde, genom Kongl. Landtbruksakadeiniens förvaltningskomités försorg utsändas till egare af välskötta ladugårdar för att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapens uppfödning, utfodring, rykt, mjölkning, gödning och skötsel i allmänhet, äfvensom hvad till deras slagt och styckning dervid till afsalu hörer, så att dessa personer derefter må kunna bidraga till bildande af en ny, mycket behöflig, men hittills hos oss saknad klass af tjenare för ladugårdarne och behandlingen af så väl påläggs som mjölkoch gödboskapsdjur. Om remiss af detta memorial till Rikets Ständers Stats-Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 15 November 1865. Carl Hydström, Irån Calmar län. ) -130 Motioner i Binde-Ståndet 1865. iSös 264 och 2.95. !%:© 994. Af Carl Bernhard Hydström från Calmar län, om bidrag af allmänna medel för att i staden Westervik uppbygga ett ele mentarläroverkshus. Hos Rikets Ständer får jaghärkos vördsamt föreslå, att ett belopp af 75,000 R:dr R:mt måtte anslås till bidrag för upp byggandet i staden Westervik af ett elementarläroverkshns, för hvilket kostnaden enligt kostnadsförslag och ritning uppgår till cirka 155,000 R:dr, och mot vilkor att staden sjelf bekostar återstoden; och torde beloppet böra lemnäs antingen utan återbetalningsskyldighet eller såsom räntefritt lån att under vissa år amorteras. Om remiss häraf til) vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865.
Lagade erbjuda, och sålunda sjelfve, ehuru för sent, inse alla de olyckliga följder, sorn de genom tackjerns-exporten beredt sig sjelfva och hela landet. Om detta, sorn jag befarar, blir resultatet af den yrkade tackjerns-exporten, så lärer denna äfven vid innevar. riksdag itererade fråga, enl. Utskts nu afgifna förslag, lätt kunna besvaras, desto hellre, sorn sökanderne sakna allt skäl till en sådan begäran, då laekjernet hos oss har och alltid skall bibehålla sitt pris, i förhållande till stångjernets värde och de förändringar detsamma genom handelns och politiska förhållanden kan blifva underkastadt.
I bevillnings-förordnm finnes nemi. stadgadt att bevillning för jordbruksfastighet skall utföras med 3 öre och för stadsfastighet med 5 öre för hvarje 100 rdr af uppskattningsvärdet och för kapital eller rörelse med 1 proc. af den behållna inkomsten. Med hvad rättvisa dessa olika proc. beräknas af olika slags egendom, derom nämnes i hela förordnm ej ett ord, liksom icke heller det finnes antydt att något samband finnes mellan dessa siffror. Den komité, som bildades för några år sedan för att utarbeta en ny bevillnings-förordning, antog likväl såsom grundval för denna förordning lika beskattning af all inkomst, och denna princip åberopas äfven af Utsktt såsom ett af motiverna för dess afslag å Hr Qvidings och å D:r Runstens motioner. 60 Den 6 Juni f. m. På det att denna princip må bibehållas tydlig och klar, yrkar Prosten Sondén att, i stället för orden »denna bevillning utgår», måtte i 2:dra §:n insättas följande ord »denna bevillning afsedd att utgöra en proc. af hvarje egendoms behållna inkomst, beräknad till 3 proc. af jordbruksfastighet och 5 proc. af annan fastighet, — utgår således l:o.» Dessa ord skulle alltid innebära en väl behöflig motivering för de i samma § stadgade olika bevillnings-proc; af jordbruksoch stadsfastighet samt den jemförelsevis dermed skenbart höga bevillningen å rörelse och kapital. Antages den af Utsk:t projekterade lydelse af 8:de §:n, hvarigenom befrielse från bevillning medgifves hvar och en, hvars sammanräknade årsinkomster icke uppgå till 400 rdr, så är det nu föreslagna förtydligandet af och tillägget till 2:dra §:n alldeles nödvändigt, enär 8:de §:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen, skulle vara overkställbar, om man icke hade någon anvisning huru inkomst af arbete och kapital skulle sammanräknas med inkomst af fastighet. På dessa skäl anhåller jag att § 2 måtte blifva återremitterad till Utsk:t.
Om tillåtelse för Räntegifvarne inom Österoch Wester-Rekarnes Härader att, under vissa vilkor, sjöledes fortskaffa / Den 4 Jun ii e. m. i^5 deras Afradsoch Krono-Tionde-Spannemål till något af Kronans Magazin. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förhöjning i Rotelijelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmare Län. N:o 89. Angående ett ökadt Anslag å Stat för Bergsskolan i Fahlun. Med förslag till förklaring af 26 Cap. 1 §. Byggninga-Balken, angående skyldigheten att deltaga i Kyrkobyggnad med hvad dertill hörer. Angående yrkad skyldighet för Ordinarie Domare, att af egne medel ersätta alla de kostnader, hans Vicarius, i och för sitt förordnande, får vidkännas för resor utom Domsagans gränsor. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 18 sistlidne Maji under N:o 3i afgifne, och den 29 i berörde månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om inrättande af ett Curlius i Söderhamns Stad. Herr Ribbing, Arviel: Då så väl Motionären som Länets innevånare hafva öppet tillfälle att genom Länsstyrelsen framställa hos Regeringen sin önskan om förändrade inrättningar för sjukvården, anser jag detta Den 4 Junii e. ra. Utlåtande på samma grunder, som Ridderskapet och Adeln vid flere föregående tillfällen godkänt, höra afslås. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Jag yrkar äfven afslag å Utlåtandet, och tror icke behofvet af det ifrågavarande Curhuset vara tillräckligen ådagalagdt, för att gifva Rikets Ständer någon säker grund till en underdånig skrifvelse i ämnet; helst Länets innevånare hafva sig öppet att sjelfve vända sig till Regeringen med deras anhållan. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Statsoch Ekonomi-Utskottens förevarande Utlåtande. Ropades Nej.
Ständer beviljat för samtidigt företagande eller fullföljande af arbeten till kommunikations-anstalternas förbättrande inom alla delar af riket, anser sig Utskottet alltså böra afstyrka några medels anvisande vid denna Riksdag för jernvägsanläggningen mellan Oskarshamn och Hvetlanda. 9:o. Angående en jertibanas anläggande från Mariestad till vestra stambanan. Då, till följd af ofvannämnde stambanas fastställda riktning genom Skaraborgs Slals-Utskottels Utlåtande JM 233. län, en bibana till densamma från Mariestad ansåges nödvändig, på del att denna stad jemte omgifvande landsort måtte kunna få dela förmånerna utaf den genom sagde kommunikations-medel förväntade ökade trafik, och på det att den ännu mera omfattande fördelen ej blott för samma ort utan för hela landet af en jernvägs-föibindelse med segelfarten å sjön Wenern icke måtte komma att gå förlorad, hade, enligt Kongl. Maj:ts ofvanberörde Nådiga Skrifvelse, flera af staden Mariestads invånare och fastighets-egarne i kringliggande trakt föranstaltat och bekostat undersökning i och för anläggning af en sådan bibana, hvarefter af Löjtnanten Friherre A. Adelsvärd upprättats plan och kostnadsförslag för utförande af jernväg från nämnde stad, förbi Ullervad, till Vestra stambanan, i närheten af Hjälstads kyrka, hvilken jernvägs längd skulle komma att utgöra en mil 29,000 fot; hvarjemte en häst-bana af 5,000 fots längd borde anläggas genom staden till hamnen. Kostnads-förslaget för denna jernväg, hvilken ansåges böra erhålla samma spårvidd, som stats-banorna, slutade sig med en summa af 652,545 R:dr 44 sk.