Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag länn nemligen en 72 års gammal man i bysättningshäkte!, dit han blifvit satt, icke för egen skuld, utan för sin aflidne sons, efter hvilken han försummat att göra sig urarfva. Det förslag, som jag skulle vilja framställa, vore följande: Jag föreslår att B. St:r för sin del åter behagade besluta antagandet af en lag ang:de hysättning, alldeles lika med den, som vid sednaste riksdagen antogs och som återfinnes uti R, St:rs underd. skrifvelse den 20 Oktober 1860 (M 176.) Men då, på grund af betänkligheter förnämligast afseende på »utländsk vexel» grundad fordran och till följd deraf uti Högsta Domstolen gjorda anmärkningar, K. M. vägrat nådigt bifall till nämnde förslag, vågar jag tillika föreslå att R. St:r uti underdånig skrifvelse tillkännagifva, att för den händelsen, att K. M. fortfarande skulle anse sig förhindrad bifalla nämnde förslag, R. St:r då för sin del vilja antaga samma förslag, med den förändring, att bysättning för skuld, grundad på utländsk vexel, får ega rum hädanefter som hittills. Då jag för min del icke varit och ännu icke är af den tanka att dylikt undantag rätteligen bör ega rum, har jag icke velat framlägga förslag till detta alternativs redaktion, utan hoppas, att någon, söm anser undantaget nödigt, åtager sig att formulera detsamma. 102 Den 19 November. Jag tror deremot det vara af så stor vigt att den omedelbara bysättningen i allmänhet varder afskafiad, att jag gerna, för att vinna framgång deråt, vill medgifva dess qvarstående för skuld, grundad på utländsk vexel, i synnerhet som jag är innerligt öfvertygad att sådan bysättning lika litet hädanefter, som hittills, skall ifrågakomma. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos., blef motionen jemte yttrandet remitterad till Lag-Utsk:t. Föredrogs Gr. Mörners, Carl Stellan, d. 15 dennes bordlagde motion M 27, ang:de pensionering af ännu qvarlefvande Landtvärnsmän.
Ständers Lagoch Hushällnings-Bcredning utlät sig Herr Kammarherren m. m. Grefwe Mörner: "Ehuru jag för min del icke har något att inwända deremot, att det nu projecterade Betänkandet fär afgä till Riksens Ständer och underkastas Allmänhetens samt tillkommande Riksens Ständers pröfning, anhäller jag likwäl att fä anföra följande: Jag mihkänner alldeles icke det nit och den omtanka för upplysningens fullkomnande genom en pä werkliga kunskaper grundad beredning af Allmänna Opinionen, som föranlätit den aktuingswärde Författaren att uppgifwa ifrägawarande Project, men jag wägar det oaktadt i anseende till desi nytta och lämplighet hysa nägra twifwelsmäl. Da en werklig Tryckfrihet, skyddad i Grundlagen och Regements-Författningen, fär obehindrad äga ruin, tror jag att derigenom är hufwudsakligen gjordt allt som kan bereda och stadga en allmän Opinion. Det är mängden af de olika meningarne, deras inbördes strid, och den nötning och täflan som deraf uppkommer, som skall sluta med att öfwer de hufwudsakligaste ämnen bestämma Opinionen. Jag tror att i detta afseende det förhäller sig med densamma och med upplysningens framsteg som, ester hwad man längesedan anmärkt, med näringarne och handeln; de behöfwa endast att lemnäs uti en fri werkningskrets ät enskilda omtankans wärd, och dä Regeringen blott undanrödjer hindren kör deras utweckling, winna de tillwäxt utan särskild ledning. Sädant är äfwen i min tanka förställandet med upplysningen, och jag fruktar att alla försök, att directe bereda eller wägleda den, skola införa en Corporations-esprit mera skadlig än gag - 474 Expeditioner till Riks-Ständen. nelig för det Allmänna. Ehuru upplyste och »välmenande den föreslagne Committeens Ledamöter också kunna wara, kunna de swärligen undgå att arbeta utur en witz synpunkt, och beskaffenheten af deras sammansättning fordrar att de derom skola förena sig.
M. ingifven underdånig ansökning derom, att med inbetalningen af räntan for de i dessa hus intecknade byggnadslån, utgörande tillsammans 20,200 R:dr, måtte få anstå, intilldess ränteliqviderna för de nya byggnadslånen vidtoge, samt alt derefter samma ränta måtte få utgöras för de förra, som för de sednare lånen; varande denna ansökning hufvudsakligen grundad på det af sökanderne uppgifna förhållande, att följderna af den Wexiö sednast öfvergångna eldsvåda ej allenast drabbat dem, som då af elden hemsöktes, utan äfven inverkat på deras ekonomiska ställning, hvilkas hus vid detta tillfälle bevarades. Hvad i afseende på denna ansökning förekommit, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; men då sökanderne för sina byggnadslån redan tillgodonjuta räntefrihet under den i sådant afseende bestämda tid; — då beviljandet af nu sökt förlängning häraf skulle bereda dem lindrigare betalnings vil kor, än de låntagare i samma stad få tillgodonjuta, som 2:ne gånger varit af eldens härjningar hemsökta och derefter uppfört sadana byggnader, som dem, hvaruti ifrågavarande lån blifvit intecknade; — då de högst betydliga capital, som efter sista eldsvådan tillflutit staden, i egenskap af brandskade-ersältningar, enskilda välgörenhels-bidrag samt understöd å Statens sida, onekligen måste hafva ett gynsamt inflytande på rörelsen inora staden och ersätta det afbrott i densamma, som genast efter eldsvådan troligtvis inträffade; och då en sökanderne tillerkänd lindring i de förut fastställda, serdeles fördelaktiga lånevilkoren, efter all anledning, skulle från andra innehafvare af dylika lån framkalla anspråk på samma förmon, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl att till förevarande ansökning lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 Januari 1845. Bih, till R. St. Förslag till Und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 Jan. i845.
Af det förstnämnda slaget, eller sådana Utskottens förslag, som blifvit af alla Stunden godkändaj äro, utom de åtskilliga, utaf Utskotten gjorda hemställanden, att särskilda i ämnet väckta motioner måtte utan afseende lemnäs eller ej till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda, följande paragrafer och momenter i Utskottens förslag till lag, nemligen: 2, 3 och 4 §§; momenterna, litt. Uj b, c och d af 6 §; lmomentet, den del af 2 morn. sorn afser säkerhets-handlingarnes pröfning af Konungens Befallningshafvande samt 3, 4, 5 och 6 momenterne af 7 §; 8 §; 3 momentet af 9 §; 2 och sista momenterne af 10 §; sista momentet af 12 §; 14, 13 och 16 §§; 18 §; 2 momentet af 19 §; 20, 21 och 22 §§ samt 24 §. Bland de bestämmelser i Betänkandet, öfver hvilka tre Stånd fattat sammanstämmande beslutj förekommer först Bih. till R. St. Ingressen till nämnde lag-förslag: Den innehåller hemställan af Utskotten: ”det Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att, med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824, angående inrättande af enskilda Banker eller Diskonter, Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda Banker, som utgifva egna kredit-sedlar, samt Kongl. Förordningen den 6 Oktober -1848, angående vissa lag-bestämmelser, med afseende på enskilda Bankerf den nu ifrågavarande nya lagen bör utfärdas. Berörde hemställan har blifvit utan förändring antagen af Hederv. Bonde-Ståndet; och hafva de öfrige Stånden beslutat: Höglofl.
fast egendom, och som rättvisligen med sådan omsorg därifrån uteslutit den omyndige — lagen, som med sådan stränghet vakar öfver hans eller hennes egodelar, har lemnat det öppet för den omyndiga kvinnan att allt ifrån sitt femtonde år fritt förfoga öfver sin person och därmed bestämma ej blott om sin egen, utan ock om kommande släktens hela framtida välfärd. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Tillkännagivandet angående utgången af prisfrå- gorna IV — VI måste uppskjutas till nästa nummer, då vi nödgats hänskjuta afgörandet om skrifterna öfver i n r ä t t a n d e t a f e t t h u s - a p o t e k till sakkunnig farmaceutisk auktoritet. Red. f Med oiäfviga bevis låter sig ock styrkas, att dylika i otid ingångna giften öfva ett högst menligt inflytande på såväl moderns som af kommans helsa och kroppsliga utbildning. Sålunda är det utrönt, att dödligheten är mycket större bland kvinnor, som gift sig för tidigt, liksom ock bland deras barn, medan en betydligt högre grad af sundhet och lifskrat finnes hos de kvinnor, som först vid uppnådd kroppslig och andlig mognad trädt i gifte, äfvensom bland deras afkomma. Allt detta kan styrkas med en mängd exempel, som blifvit insamlade från alla delar af världen, och som på det mest ovederläggliga sätt lägga i dagen de menliga följder, som i otid ingångna äktenskap medföra för människans kroppsliga och andliga välfärd. Äfven ekonomiska olägenheter följa därmed. Då åldersgränsen för kvinnans inträde i äktenskap är sex år lägre än för mannen, så leder detta till, att antalet af ogifta qvinnor i äktenskapsåldern är långt större än antalet män, ja, stundom öfverstiger detta med mer än hälften. Härmed följer åter, att kvinnan är långt mindre fri i val af make än mannen och ofta nog nödgas finna sig i att taga en dålig man för att väl bli gift och ej på gamla dagar stå oförsörjd. Men i alla fall måste en stor mängd öfvertaliga kvinnor förblifva ogifta och, då de nu måste försörja sig själfva, trängas med männen på arbetsmarknaden och göra det svårare för dem att försörja sig och de sina.
Ehuru det bör medgifvas, att olikheterna mellan särskilda staters kriminallagar icke gerna kunna vara så stora eller många, som emellan deras civillagar, lärer dock ännu saknas exempel att tvänne sjelfstäudiga stater ens i de förstnämnda lagarne fullt öfverensstämt. Sannt är, att skiljaktigheterna visa sig större, ju längre man går tillbaka, och att do aftagit i följd af en stigande och allmännare utbredd civilisation; men äfven vid de mest sanguiniska förhoppningar, att dessa skiljaktigheter skola i en ännu aflägsen framtid nära nog utplånas, visar sig dock ett hinder för fullkomlig harmoni ohjelpligt qvarstående, nemligen det, som härleder sig från staternas lokala egenheter. Yerkan af dessa skall sannolikt ensam vålla, att hvarje stat går sin egen väg, till och med i fråga om rätta skiljelinien här och der emellan det lofliga och olofliga, och än mer vid gradationen af det olofligas straffbarhet. Något vidsträcktare syftemål med positiva lagstiftningen kan således ej vinnas, än att en och samma norm för yttre rätt gäller inom hvarje samhälle, lika yttre frihet, lika skydd under dennas tillbörliga begagnande, och att lika ansvar, då dess gränser öfverskridas, måtte vederfaras en hvar, som der befinner sig, och det utan mannamån, utan skilnad emellan ständiga innevånare och på besök kommande främlingar. Don som lemnar sitt hemland, han försakar under tiden hägnet af dess lagar, och genom inträdet inom en annan stats område har han, å ena sidan, förpligtat sig till efterlefnad af dess lagar, å den andra förklarat sig belåten med den säkerhet, dessa lagar beskära honom. Ej kan han, utrikes stadd, för der begångna brott, till sitt urskuldande åberopa fäderneslandets möjligen olika lagar. Ej heller bör han, efter hemkomsten, underkastas någon räfst för sitt handlingssätt utrikes, om detta der var fullständigt. Om han alltid, enligt det gamla ordspråkets lärdom, tagit seden der han kommit, så har han hvarken hemma eller borta brutit någon samhällsordning.
StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 4*3 — 4*7? aterremitt. af Adeln, ix s 94, af PresteStåndet, IX s 127, bif. af BorgareStåndet, IX s 321. Ytterligare Utlåtande, IV 2. SJ167 — i8p 116g, bif. af Acleln XI s 33^, af PresteSlåndet, IX s 367. Löner, om tillökt antal inom CancelliExpeditionerne. Motion remitt. till StatsUtskottet, II s i345. Från StatsUtskottet till Särskildta Utskottet, som ej anser denna fråga tillhöra sin befattning, XI s iv, v, bif. af PresleStåndet, IX s 298, af BorgareStåndet, ix s 313. Om anvisande af medel till extra. Underd. Löne vilkor, om reglering till förbättrande af, för Befälet vid indelade Armeen. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s i442 — 1444 > bif-af BorgareStåndet, IXs4i4» af PresteStåndet, IX s 423, af BondeStåndet, IX s 427> af Adeln, IX s 438. M. Madängsby, om lindring i Bevillningen för de Brandskadadc i; Motion, remitt. till Bevilln. Utskottet, II s 1276. Utskottets Utlåtande, Y 1. s 436 — 438, bif. af BorgareStåndet, IX s 83o, af PresteStåndet, IX s 855, af Adeln, IX s 867, återrem. af BondeStåndet, IX s 881.
N:o t68j, med Kongl. Bergs-Collegii berättelse, angående Löfås si31- ververks drift samt de i afseende derå vidtagne åtgärder, från och med år 1840 till och med år 1843; N:o 160, i anledning af erhållen återremisså utlåtandet, N:o 85, angående vackt fråga om upphörande af rusthållarnes vid Ca vallen-regementena åliggande att utgöra s. k. tross-passevolance-afgift; samt N:o 174, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, N:o 8o, angående afskrifning af eller ersättning för åtskilliga dels på öfverskotteu af Stats-verkets inkomster anordnade, dels från Kongl. Stats-Contoret af under händer hafvande medel bestridde utgifter. Från Högv. Peeste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och b/föllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkanden; N:o /{o, i anledning af väckte förslag till ändringar i Kongl. Stadgan, angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842; Nio 41> i anledning af väckt fråga om okadt anslag till folk-skolelärare-seminarierne i Riket; N:o 45, i anledning af väckte motioner om förändrad organisation af Lif-gardes-regementena; 2V.-o i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket medelst anläggande af Stam-holländerier, dels en i ämnet väckt motion; N:o 47j i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för vissa inhemska kreaturs-raeers förbättrande; N:o 48* i anledning af väckt motion, att Direelionen öfver Danviks Hospital måtte upplösas, Hospitalet ställas under Seraphimer-Ordens-Gillets förvaltning och Hospitalets säkerhets-handlingar få af Rikets Ständers Revisorer granskas. Prot.-Utdrag, den 15 Februari 1845. 645 Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Det der begäret att söka konseqvent fullfölja lagstiftningen, ehuru man eger den som är ganska brukbar, kan jag för min del ej linna vara så serdeles nyttigt på något vis; hvarföre jag tillstyrker att § 14 må utgå ur förslaget, och § 16 qvarstå i sin fulla kraft, ty då är det konkursdomaren som beviljar inteckningen, i fall laga skäl dertill åro förhanden, och då inträffar hvad lagen säger, att den skall utgå med den förmånsrätt, som inteckningen gifver. Då man söker att stifta lagarne konseqvent, bör man tillse, att man icke sätter 2:ne §§ i uppenbar motsägelse mot hvarandra. Gr. Lagerbjelke: Alla andra skäl oberäknade, synes mig såsom grund för behofvet af denna lagförändring det enda skäl vara tillräckligt, att till följd af nuvar:de lagstiftning gravationsbevisen och inteckningsprot:n ej blifva fullständiga, då inteckningen afgöres af konkursdomaren; så att man ej vid inteckningsdomstolen kan få upplysning om mera, än att inteckning blifvit sökt, men alldeles ej om den blifvit fastställd. Ja, man kan ej en gång få veta, hvar man skall skaffa sig underrättelse om denna fastställelse. Att få fullständiga gravationsbevis är likväl af en oberäknelig vigt för crediten, och det är derföre, samt då de ej med nuvande lagstiftning kunna blifva det, som jag anser den föreslagna lagförändringen nyttig och af behofvet påkallad, obe* räknadt alla andra skäl, som Gr. Sparre anfört; och hvaruti jag med honom instämmer. Jag förnyar sålunda min anhållan om bifall. Gr. Sparre: Jag skulle visst ej hafva tröttat R. o. Ad. genom att ännu en gång begära ordet, om jag ej ansåge det nödigt att för R. o. Ad. förklara, att det skäl ej existerar som Hr Printzensköld anfört nemi. att motsägelse skulle ega rum emellan § 14 och 16.
Idet är besynnerligt, att just de personer, som häftigast utfara, mot katholicismen, mest hålla på inrättningar, som härleda sig derifrån. De känna förmodligen icke till, att man före Consilium Tridentinum icke hade någon förordning om vigsel; äfvensom att i sednare tider, då Konung Georg IV i England gifte sig med Miss Fitz Gerald på det sättet, att endast fyra vittnen, bland hvilka sig befunno Hertigen af Wellington och brudens broder, voro tillstädes, så har Påfven i liom, t 11 hvars afgörande frågan om äktenskapets giltighet blifvit hänskjuten, emedan Miss Fitz Gerald var katholik, erkänt detta äktenskap såsom lagligt. Jag har ansett mig böra lemna dessa uplysningar, på, det icke flera personer må ledas af den öfvertygeisen, att det vore vådligt och mot kristna religionen stridande att en fader vigde sin dotter. Frih. Creutz, Stephan: Orsaken, hvarföre Sacramental lagen under föreg:de Riksdag åvägabragts, anser jag hafva varit ytterst den, nemi. att upriitthalla hierarchien i landet och densamma bibehålla i sin nuvande, så mycket klandrade, politiska betydelse, hvilket är alldeles stridande icke allenast mot den Heliga Skrifts läror, utan ock mot protestantismens ursprungliga idée. Ty den, som genomläser 7:de och 15:de artiklarne af Augsbtirgiska Bekännelsen, skall tydligen finna, att det är förbjudet för Öfverbeten och Biskoparne, att genom tvångslagar föreskrifva församlingen något, rörande deras gudstjenst, kyrkordningar och ceremonier, och anser jag således den vid förra Riksdagen stiftade Sacramentallagen vara icke allenast stridande mot Guds ord, utan äfven mot Kyrkans egna bekännelseskrifter. Det vore hög tid att en sådan lag afskaflades, och anlednm till dess upkomst under sednaste Riksdag kan jag icke förklara ur annan synpunkt än den af hierarchiens upenbara trots emot då framkastade friare opinioner.
Den i 5 Martil. förlorade, och tror jag att förmånen få den tiden begagna dessa dagsverken till potaters upptagning fullkomligen öfverväger det af andre värda Ledamöter framkastade skäl till flyttningstidens förändrande, nemligen att med fodret skall af de afflyttade tjenstehjonen misshushållas under den sista månaden de äro qvar i tjersten. Hvad åter sorn jag hört sägas de af PresteStåndet framkastade skäl angår, det de ej hinna förrätta de vanliga husförhören innan mantalsskrifningen börjar, tror jag att ej just det är någon nödvändighet att dessa förhör slutas innan Mantalsskrifningarne börjas, emedan om något fel vid densamma skulle begås, detta ganska lätt kan förändras när mantals förteckn ningarne enligt Föriattningarne ifrån Häradsskrifvarne återkomma till Socknarnes granskning och genomseende, och vid hvilken tid troligen alla husförhör äro gjorda. Min ödmjuka anhållan är derföre att den nu varande fly ttningsf i den måtte få blifva befiåndande, , och tror jag att OeconomieUtskottet vid sistlidne Riksdag denna sak då så noga genomsedde innan Utskottet tillstyrkte den nu varande flyttningstiden. Dessa mina tankar anhåller jag ödmjukast få åtfölja Friherre Rehbinders Memorial idetia ämne. Herr Hamnar [Kjöld, Lorenzo'. Enligt den anhållan och det förbehåll jag inför Höglofl Ridderskapet och Adeln haft ärån anmäla, torde det nu tillåtas mig att anföra de skäl, som förmått mig att vid denna Riksdag förnya det Förslag som Riksens Standersij särskildta Utskott vid sista Riksdag, föredrog om upphäfvandet af den så kallade CanzliStyrelsen. Efter det fordna CanzliColIegii upplösande, fortsattes, under flere sr behandlingen a£ alla Canzliärender af de särskilldte Verk och Bu reauer, mellan hvilka de till Collegium förut hörande mål blifvit fördelade, och erfarenheten öfvertygade också alla, hvilken större ordentlighet och skyndsamhet derigenom blifvit vunnen.
Bränvinsbrännaren måste således sjelf vara den sorn gör största vinsten af de konjunkturer, som af ett sådant nådigt förbud skulle för honom erbjuda sig; han blefve ock derigenom satt i nödvändighet att bryta sin egen viljas lilla kungsord, och finge, ehuru svår denna sin sjelfförsakelse i början kunde tyckas vara, dock omsider se, att det var just detta nya, välbetänkta och för hela landet helsosamma, större och betydelsefullare Kungsordet, som beredde honom sjelf största fördelen, ehuru den måste honom påtvingas emot hans vilja. Hvad jag nu härom reservationsvis yttrat, önskar jag, då det hvarken kan eller får förändra R. o. Ad:s fattade beslut, måtte åtminstone för sjelfva saken verka hvad det kan, och synnerligast att det måtte lända bränvinsbrännarne sjelfva till någon liten oskyldig spekulation, om de icke kunde möjligtvis hafva äfven för sin egen del den alkira största redbara vinst för både tid och evighet af att rätt använda Guds gåfvor. Ilr Ribbing, Arvid: Som jag var en af de 28 bland R. o. Ad:s ledamöter, hvilka röstade för bifall till Serskildta Utsk:s Betänk. JVs 3, anser jag mig böra nedlägga min reservation emot det beslut, R. o. Ad. i afseende å samma Betänk. 25 * 388 Den 8 Februari. fattade. Att här vidlyftigt redogöra för skälen till mitt beslut torde icke vara lämpligt, utan blott korteligen angifva att jag grundat det derpå, att icke allenast nu, utan alltjemnt under sednare åren spanmålsprisen varit höga. För öfvergång till det mindre af bränvin, som den nya lagstiftningen har till ändamål, hade tiden nu varit lämplig att utfärda ett förbud, då bränvinsförrådet säkert räcker till den tid, då nya ordningen skall inträda. Man har mycket talat om helgden af Kungsord, men det finnes äfven andra ord, hvilka icke sakna betydelse, såsom: ”man skall icke taga brödet från barnen”.
Emb.-Berättelse för år 1848. September månad blifvit till Kongl. Hofrätten inlemnade renoverade exemplar af alla här anmärkta domböcker, med undantag af dem från Engelholms Rådstufvurätt, hvilka äfven i koncept skola hafva försvunnit under nu mera aflidne Ordförandens i Rådstugurätten Jnstitiarien Fristedts vård, utan att sedermera kunnat återfinnas någon af de i Rådslufvurätts-arkifvet saknade handlingar eller domböcker. Då dessutom åtal emot den försumlige Jusliliarien Fristedt under hans lifstid icke blifvit underlätet; bar jag, i anledning af denna försummelse, ej funnit annan åtgärd för närvarande på mig ankomma, än att infordra bevis öfver de undersökningar, hvarigenom tillståndet i Rådstufvurättens arkif skall vara bekräftad t. Förhållandet hos Kongl. Göta Hofrätt är väl i det afseendet sämre, att domböcker der saknas frän fyra Underdomstolar för äldre tid än 1845; men för ingen går dock bristen längre tillbaka, än till 1842. Å dessa försummelser för de tre domstolarna hafva åtal förut varit började, och för den fjerde har jag derom förordnat. Deremot har jag funnit betänkligt att, emot en hittills allmänt rådande plägsed, låta anställa åtal för de försummelser, som icke sträcka sig längre tillbaka, än för de två senast förflutna redovisningsåren. De ursäkter, som härvid komma i fråga, äro stundom af beskaffenhet, att föga kunna motsägas. Domare behöfva sorn oftast vid ransakningar anlita de äldre domböckerna, och kunna' derföre icke, utan större olägenhet, under tingen hafva det förutgångna årets domböcker ullemnade till afskrifning.