Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
22f:o i fråga om kronohemmanen i Stockholms län Nederjerfvas och Bergås anslående till boställen för Landtstatsljenstemän (37). 1840 den 16 November i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit fann denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse icke föranleda till ändring af Kongl. Majlis under den 14 December 1833 redan ineddelta nådiga beslut angående förening af Fährenluna härads fögderi, med Sollentuna och Wallentuna häraders samt Danderyds skeppslags fögderi, äfvensom angående dispositionen af nuvarande Häradsskrifvareboställena Troxhammar och lilla Urvik. 228:o om upphäfvande af GeneralTullstyrelsens Cirkulär den 10 Februari 1838 och dervid gjordt tillägg den 30 Juli samma år, rörande kontrollerna vid allastning från Norroch Westerbol lens län af lax och smör (41). Med afseende å hvad GeneralTullslyrelsen uti häröfver afgifvet utlåtande anfört och upplyst, har Kongl. Majit medelst nådigt bref till bemälda Sty - 44 Bil. till B. St. Just. Ombudsin. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. reise af den 21 December 1840 förklarat någon förändring uli ifrågavarande stadganden för det närvarande ej böra äga runi. 22»:o om förbud mot enskilda lotteriföretag samt försäljning af lotter till utländska lotterier (48). Allemnad till GivilDepartementsExpeditionen den 17 Augusti 1840. 23<*:o angående lönregleringen i följd af StatsRådets förändrade organisation (55). Örn Rikets Ständers beslut och hvad vid verkställigheten deraf borde iakttagas, har StatsKontoret uti nådigt bref af den 29 Augusti 1840 blifvit förstå ndigad t. 231:o angående ett förändrad t myntsystem (56). Uli skrifvelse af den 24 Maj 1841 hafva Rikets Ständer härå fått emottaga Kongl.
Öfyer beslut, som taxerings-koinité, jemlikt §§ 8 och 12, meddelar, i fråga om beräkning af det kannetal bränvin, för hvilket minuthandelseller utskånkningsafgift erläggas skall, eger så vål den skattskyldige, som inom lånet varande hushållningssällskap, stad, magistrat, socken eller kommunalnämnd att hos pröfningskomité anföra besvär inom den tid och i den ordning, som för överklagande af taxerings-komités beslut i allmänhet åro bestämda; äfvensom pröfnings-komité tillkommer att, ehvad dylikt beslut blifvit öfverklagadt eller ej, deri vidtaga förändringar, som finnas skäliga; och må vidare klagan öfver pröfnings-komités beslut, i den ordning, Bevillningsförordningen i allmänhet bestämmer, fullföljas af dem, hvilka öfver taxerings-komités beslut, enligt hvad hår ofvan sågs, ega besvär anföra. Utan hinder af förd klagan skall försälj ningsafgiften utgå efter det af taxerings-komité bestämda kannetal, intilldess ändring deri blifvit vidtagen genom beslut, som vunnit laga kraft. § 14. Vill någon väcka fråga, att annan utskänkning ån den, som kan gästgifveri tillkomma, må i socken å landet idkas, gore derom framställning hos kommunalnämndens ordförande före utgången af Mars det år, då försäljningen skall börjas. Kommunal-nåmnden skall innan slutet af April deröfver afgifva yttrande och deri, om bifall till utskänkningen för högst tre år tillstyrkes, utsätta den trakt, hvarinom det må ske, hvarefter yttrandet öfverlemnas till ordföranden i kommunalstämman. Denne inhemte, innan Maj månads utgång, på kommunalstämma, som blifvit två söndagar å rad pålyst, socknemånnens utlåtande i ämnet. Yarder framställningen af både kommunalnämnd och kommunalstämma ogillad, förfalle frågan. Har åter endera eller begge bifall tillstyrkt, sånde, inom tre veckor från det kommunalstämma blifvit hållen, ordföranden kommunalståmmo-protokollet och kommunal-nåmndena yttrande, jemte eget utlåtande i ämnet, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande in. lvongl.
— För öfrigt, får jag tillägga alt, sedan K. kam.-collegii ofvanberörda förorda, utkom under en lid, då nästan allt krono icke fick afyttra ek utan föreg:de tillstånd, hafva ekarna på de flesta ställen blifvit af ägarne inlösta; så att jag inser icke att någon nytta kan uppstå genom att förordna det skalningen skall ske på en viss lid om året. Då det är mig tillätet att hugga min ek när jag vill, så kan ju lagen ej tillämpas; och då tror jag att, om lagen qvarstår, den mera kommer att vara till på papperet än att eflerlefvas i verkligheten; sä vet jag ej hvad lagen gör för nytta. Frih. Cederström, Claes Rudolf: På sätt förevar, utlåt, utvisar, har jag instämt i den af Hr von Hohenhausen afgifna reservation. Jag äger således att vidhålla hvad han deruti yttrat; anhållandes vördsamlingen om afslag å Ulsk:s betänk. Tillika ber jag få erinra, att Utsk. har såsom ett skäl för bifall åberopat, det bark af andra trädslag än ek med fördel kan användas till garfverier; men Utsk. lärer väl ej kunna påslå all den dertill med samma fördel, som ekbarken medförer, för ändamålet användes. Således bör det åberopade skälet ej gälla. Jag tror också att, då ekbarken varit och är sä nyttig och nödig för utöfningen af en vigtig näringsgren, sä böra, pä sätt Hr von Hohenhausen önskat, de i ämnet nu gällande föreskrifter bibehållas.
Kuutk, anmärkte att dä det ännu troligen är längt till innan mälet till afgörande uptages, sä mycket mera som ben beslutna tryckningen af Tabellen drar längt ut pä tiden, kunde wisserligen upläSningcn nu upskutas, hwarje Ledamot i alla fall obctagit, dä mälet förekom, mer, att, om han funnit nägon af beha handlingar wara af wigt, dem dä wid mälets fluteliga ventilation till upläsning begära. Ridderskapet och Adeln samtyckte härtill, och woro dessa Bilagor följande: Det af Capitaine» Kuvlenstjerns inlemnade Förslag till grundernas bestämmande för en kommande Dewillning, innefattar z:ne hufwudsakeliga afgifker nemligen 1:0 en Personel, 2:0 en Progressive af förmögenhet och Löner, ätföljd af en särskildt Äbo - afgift och z:o en af behällne summan af lösören och fastighet wid Boupteckningar och Testamenten; hwartill han 4:0 bifogar en underrättelse för Taxcringsmännrn. Den 25 September. 923 Ilska Art. personel Afgift. Denne erlägges af alla till större eller mindre belopp, och innefattar de afgiftcr som i förra Bcwillningen wörö kände under namn as personel, Caractcrs, och äfwcrflöds-afgifter. — Den utgör till det belopp som framdeles wid Författningens utarbetande, dä De, willningS»Summan blifwit känd, kan prdfwas nödigt: 1:0 Af alla Tjenstemän i män af deras Löner. De som bekläda flera Embeten med Löner betala för hwarje en Personel afgift. Debitering och Upbörd af hwardera sker wid det Regemente, Corps eller Stat bär lönen njutes.
Jemlikt 70 § Regerings-formen och 81 § Riksdags-ordningen, jemförda med 60 § i förstnämnda grundlag, åligger det Bevillnings-Utskottct, bland annat, att afgifva förslag till grunder för stämpelpappers-afgiftens utgörande. Utskottet, sorn till fullgörande af denna föreskrift granskat nu gällande Kongl. Kungörelse af den 30 November 1860, angående stämpelpappersafgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas, och dervid jemväl till pröfning förehaft de i omförmälda hänseende hos Riks-Stånden väckta motioner, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, får nu för Rikets Ständer redogöra för de åsigter, som vid Utskottets öfverläggningar i denna fråga gjort sig gällande. Härvid anser sig Utskottet först böra till besvarande upptaga RiksdagsfullOm afskafmägtigen C. Dahlgrens från Elfsborgs län inom Bonde-Ståndet väckta motion stumpdapjif(N:o 113), att all kartering af dokumenter må helt och hållet afskaffas och företen helt och skrifterna derom upphäfvas. samt Herr II. Carléns i Borgare-Ståndet väckta motion (N:o 155), att den afgift, som för närvarande under form af dubbelsamt om förstämpladt papper belastade hvarjehanda vid domstol företedda eller derifrån ut“auét^för gående handlingar må upphöra, utom hvad angår köpe-, bytesoch fastebref dess utgösamt bouppteckningar, äfvensom att afgiften för dessa handlingar må uppbäras rande icke under form af stämpelpapper utan i reda penningar och af vederbörande uppbördsman att af honom redovisas liksom andra uppbördsmedel, i sammanhang hvarmed borde bestämmas, att värdet af fastebrefskartan skulle i förskott uppbäras tillsammans med afgiften för fångesbrefvet. Bih. till R. St. S Haft. 1 2 Bevillnings Utskottets Betänkande N:o 7.
En annan värd Ledamot, Herr Cederskjöld, har åter i den del af dess yttrande, sorn vunnit Friherre Staels bifall, gått åt andra sidan lika långt, då han sagt oss, att icke uti någotdera af de fall, som io6 eller 107 §§. i RegeringsFormen upptager, någon afgörande rätt ConstitutionsUtskottet tillhör, utan att den skall, i alla fallen, endast Ständerne sjelfve tillkomma. Och ändteligen har jag i flera Ledamöters yttranden, trott mig linna ett sätt att bedomina Utskottets Betänkande, som varit föga uppmuntrande; och föga tjenligt, att hos Utskottet underhålla det frimodiga nit för Constitutionens ändamål, som utgör dess pligt; och som vi, med så mycket skäl, alltid af detsamma för vänte. För att vederlägga de begrepp, som Friherre Cederström framställt, tror jag mig ej behöfva mera, än blott åberopa gällande kraften af Grundlagarnes Bud, sådana de i bokstafven lyda, 56 §. i Riksdagsordningen förbjuder att allmänna frågor, som i Plena väckas, ej må till omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas lill behörigt Utskott ^ sorn äge , att dem utreda, och deröfver sig yttra. Ifrån den allmänna pligt, som här ålägges alla Utskott, att sig yttra öfver allt hvad till dem remitteras, är icke något enda Utskott undantagit: och 107 §. i RegeringsForrnen ålägger Ständerne att först höra ConstitutionsUtskottet innan Ständerne deras Den 12 Martil. 327 Opin5ons-magt utöfva.
Hvad för öfrigt beträffar, att den yttersta enheten i räkning skulle vara cn styfver, så har jag mig det icke bekant, och befarar att Hr Gripenstedt sjelf icke har någon visshet derom; vi söka den förgäfves uti något myntsystem. Lättheten att manövrera med en så beskaffad niyntenhet, som den hvilken jag anser vara den rätta, tror jag skulle vara lika stor, om man antog enheten till 1 r:dr r:gs, som om man antoge den till ^ r:dr. Lät vara, alt man vill beräkna 4Jproc. af 35 r:dr, så kan detta, äfven med antagande af den enbet jag önskar, ganska lätt verkställas. Dessa 35 r:dr innehålla ju ViroV, oc^ tusendelen har jag antagit såsom den minsta fördelningen af 1 r:dr. En hundradel häraf, eller 1 proc., innefattar j3050°ar:dr och således göra 4J proc. jjj-jjg-dels r:^‘ eller 1 hel och j5B-dels, T-JB-dels och Tö3ff5-dels r:dr, samma summa som Hr Gripenstedt fick; och lika hastigt tror jag äfven, att man på della sätt kommer lill resultatet. Det är äfven sagt, att om myntenheten skulle antagas lill ett värde, som motsvarade 24 sk., så skulle detta med lätthet kunna förvandlas lill daler silfvermynt och daler kopparmynt. Detta är i lika hög grad förhållandet med 1 r:dr r:gs, som precist motsvarar (5 daler silfvermynt och 18 daler kopparmynt.
- Upphäfvandet af yrostitutionens reglementering, hvilken fråga förekom i l: sta kammaren, nfslogs efter en IAng debatt; 22 ledamöter af a d r a Iiammaren gjorde samtidigt en anmälan hos justitiekanslern om afsliaffande af nu gällande undantagslagar i denna sak. - Angående ålderdomsunderstöd till lärare och lärarinnor i sm&amp;skoln och mindre folkskola, beslöts e n skrifvelse till K. Maj: t för utredande a,f liimpligaste sätt och villror. - Till frä,mjaiide af nyktei: heten, en fråga som i sk hög grad indirekt. och dessvarr Sif ' ven ofta direkt berör lwinnan, Bar anslagits 25,000 kr. Lagen om skydd mot yrkesfara antogs efter langvariga och sakrika öfverliiggningsr, hvilka till&amp;-ogo sig allmänhetens synlierliga intresse, sarskildt hvad beträffar fabriksinspektionea. E n bland dem som kraftigast verkat för denna sak Ilar 1111 vid intriiffad ledighet blifvit af liiifvudstaden vald till riksdagsman. Ilagny har af en person som vill vara onamd emottapit fenitio kronor för att bekosta för tidskriften möjligen nödvhndiga öherloppssidor. Ehuru för gifvarinnan oband, fik sarskildt rodaktrisen för denna, ovantade uppmuntran hembara sitt innerliga och hjilrtliga tack. Fredrika-Bremer-Förbundets meddelanden. FredrikaBremerFörbzcsadets V6rsamkv&amp;.rz var besbkt af ullra tvA hundra personer och egde rum i Frimurareordens lokal. Som Bibliotekarien Wieselgren, hvilken lofvat hAlla ett föredrag, af illamiende var hindrad att komma, intogs hans plats af Professor O. Montelius, hvilken lemnade nAgra intressanta meddelanden friin det nya Grekland, belysta af ett stort antal utmarkta fotografier. Derefter uppliste redaktören D: r S. A. Hedlund niigra af Fredrika Bremer skrifna bref.
Be sv-.- och Ekon,-Utskottets Betänkande N:o 26. i3 sällan öfverensstämmelse igenfinnes jemväl uti den af Kongl. Majrt nu till Rikets Ständer afgifna Nådiga Proposition, oell med få undantag, uti de mångfaldiga motioner och yttranden, som inora Riks-Slånden vid denna Riksdag blifvit i ämnet afgifne. Del vidsträckta bifall, hvarmed förslaget sålunda blifvit omfattadt och det nu efter en längre tids förlopp förnyade yrkandet om verkställighet deraf, anser Utskottet såsom det säkraste vittnesbörd örn dess vigtighet och äfven, om bos Utskottet nu uppstått någon betänklighet dervid, badeden skäligen bordt vika för det så tydligt uttalade allmänna omdömet. Härunder får dock icke inbegripas en serskild bestämmelse för entreprenaders åstadkommande, som Utskottet vid sista Riksdagen föreslagit, nemi. den, att, sedan flertalet af skjutsskyldige vid en station, bifallit föreslagne vilkor för entreprenad, borde de öfrige af samma skjutslag deraf vara förbundne att i dessa vilkor ingå. Kongl. Majit bar genom Dess Nådiga Proposition täckts framställa betänklighet vid denna bestämmelse och serskildt påkallat Rikets Ständers yttrande derom , äfvensom flere ledamöter af Riks-Slånden ansett den icke böra ega rum. En sådan bestämmelse kan Utskottet icke eller, forsin del, tillstyrka. Den skulle kunna leda till verkligt förtryck derigenom, att någon påbördades ■vilkor, sorn enskildt för honom voro mera betungande, än sjelfva skjutsningsbesväret, hvaremot någon säkerhet icke är alt påräkna uti flertalets bifall till vilkoren, då ett sådant bifall kan framkallas af förhållanden, som icke för bela skjutslaget öro gemensamma, och man lill och med kan tänka sig möjligheten, att en majoritet af ett skjutslag kunde befordra enskildt vinning genom stegring af entreprenad-vilkoren på minoritetens bekostnad. Grannlagenhelen om hvars och eris enskilda rätt påkallar dessutom , alt lian, alldeles oberoende af andra, må sjelf bedöma, om utbytetafea honom ålagd skyldighet emot en annan länder honom läll fördel eller icke.
Om innehållet af Hr Munk af Rosenschölds motion kommer att bifallas eller icke, är för mig af ingen vigt; men det är af vigt att fästa upmärksamheten på hvarthäu det skulle leda om den åsigten vunne bifall, som af Hr Printzensköld blifvit förfäktad, nemi. att allt hvad af Hr Munck af Rosenschöld blifvit tillgjordt såsom Riksdagsman skall förklaras såsom en nullitet. Jag vill nemi. fästa upmärksamheten på att detta icke later sig göra; ty eftersom Hr Munck af Rosenschöld deltagit i Bänkm:s-valet, så skulle då äfven detta anses olagligt och således äfven nytt Bänkm:s-val, nytt Elektorsval och nytt Utsk:s-val företagas. Jag hemställer till R. o. Ad. huruvida den majoritet, som här är segrande och som, såsom jag vill uttrycka mig, har vind i seglen, skulle vilja begynna om på nytt med Bänkm:s, Elektors och Utsk:s-val. Hr von Knorring, Erik Oscar: Det är alltid ledsamt att upträda emot en person, som gör sig till oskuldens försvarare. Jag får derföre bedja Hr Cederschiöld om ursäkt att jag nödgas upträda emot honom i denna fråga. Jag ber då Hr Cederschiöld påminna sig, att det är en väsendtlig skillnad emellan hvad Hr Munck af Rosenschöld gjort vid Riksdagens början och sedan fråga blifvit väckt om hans uteslutande ifrån Riddarhuset. Hr Printzensköld: Hr von Knorring har ganska riktigt upfaltat frågan. De motioner Hr Munck af Rosenschöld väckte framställde han först sedan jag hos R. o. Ad. föreslagit att han skulle anses icke berättigad att hafva säle och stämma pä Riddarhuset. D^ina fråga var således under R. o. Ad:s pröfning innan motionerna väcktes, hvaraf följer-att sedan mitt påstående af R. o. Den 7 December. 141 Ad. blifvit godkändf, hans rättighet att få de väckta motionerna handlagda i och med detsamma försvunnit. Jag yrkar således bifall lill Hr Gr. o. Landtnäs propos. Hr Cederschiöld:
– Ack! han har förlorat den enda tröst som återstod för hans ålderdom, hans smärta måste likna min, om naturens smärta eljest kan jämföras med kärlekens; men vanmagten af hans krafter skänker honom ett hopp som jag saknar: redan ser han sig vid slutet af sin bana; – ack! huru mycket återstår af min? SEXTONDE BREFVET. Är det icke en motsägelse, att ett känslofullt bröst kan äga sinnesstyrka under den djupaste sorg, utan att hämta sitt lugn ifrån öfvertygelsen om en ovilkorlig nödvändighet, utan att låna sitt mod ifrån vifsheten af våra suckars vanmagt? Min vän! våra missöden äro ringa om blotta eftertankan förmår att utplåna deras första intryck. Det är lätt att antaga en Stoisk köld, då vi förfelat några flygtiga utsigter som skulle smickrat vår egenkärlek: vi upoffre gerna vårt knot för nöjet att lysa ned vår ståndagtighet; men låt slaget träffa den medelpunkt hvarpå våra förhoppningar hvilat, låt olyckan krossa det föremål som var drif fjädren till alla själens verkningar, och den lärde med sine slutsatser, och den svage med sine tårar skola lika känna sin mänsklighet, skola bli ett lika rof för sin smärta: lyckligt ännu om den förre kan bibehålla en yta som den sednare föragtar. Du som fattat ett värdigt begrepp om Lottas förtjenster, af den svaga tekning jag kunnat gifva; du som kan känna hvilken vällust det måste vara att äga en sådan dotter, hvilket marter att förlora henne; finner du icke, att en mer än jordisk styrka måste lifva det hjerta, som vänskapens och den faderliga ömhetens förenta saknad icke kunnat nedtrycka? Hundrade gångor har man sagt, att en dygdig man som uthärdar sina olyckor, är det skönaste skådespel för Försynen; hvarföre må man icke tillägga att det är det ädlaste för mänskligheten? aldrig skulle brottslingen tåla hans åsyn utan att älska en lära som skänker ett så högt mod, aldrig den tröstlöse nalkas honom utan att dragas af hans efterdöme. Jag har sett detta stora mönster i min begråtna älskarinnas far: jag har önskat att hinna det; men kanske skall jag önska förgäfves.
En värd Motionär, Herr Ålund, har väckt en fråga, som synes mig hafva förtjent mera afseende, än Utskottet derå behagat fästa. Han har nemligen föreslagit den förändring i 5 Cap. 35 §. att Domaren måtte äga, äfven utan att anmärkning deremot göres, pröfva en fordrans giltighet. Utskottet har ej ingått på denna, efter 1798 Den 9 Jun ii f. m. 229 års Concours-Stadga gällande, Lag-princip, utan qvarblifvit vid den i 1818 års Concours-Lag etablerade; i följd hvaraf, Domaren endast, på grund af gjord anmärkning, kan utlåta sig om en fordrans giltighet, och i brist deraf nödgas godkänna den, om den äfven är aldrig så orimlig, eller uppenbart oärlig. Då man ser, huru de aflägset boende Borgenärerne mera äro måne om att blott styrka sine egne fordringars giltighet, än att lemna uppmärksamhet åt ständigheten af sine medborgenärers kraf; så synes det mig af vigt, att lemna Domaren rättighet till förekommande af orimliga fordringars godkännande; och jag tror derföre, att, enär Concours-Lagen i alia fall nu lärer komma att förändras, äfven denna Motion icke bör lemnäs utan afseende. Slutligen har Utskottet hemstält, alt de föreslagne Lagförändringarne ej må genom särskild Författning kungöras, utan Concours-Lagen, sedan förändringarne blifvit deri upptagne, hel och hållen, under den dag, då beslut derom fattas, å nyo utfärdas. Häri instämmer visserligen äfven jag, men önskar, att icke allenast de nu föreslagne förändringarne måtte i den nya redactionen upptagas, utan äfven deri observeras alla sedan nya Concours-Lagen utgifne förändringar, såsom t. ex. Kongl. Förordningen af den 18 December 1823, på det Den 9 Jun i i f. m. alla Staiiganden, som röra detta vigtiga ämne, måtte finnas på ett ställe.
Ehuru de nuvarande anordningarne i detta afseende sålunda hade i allmänhet visat sig olämpliga och äfven blifvit-som sådana ansedda, så egde likväl icke Konsistorierna i riket och ännu mindre församlingarne någon laglig rätt att derutinnan göra någon väl behöflig förändring, enär sådan icke kunde härledas ur Kongl. Brefvet den 3 November 1823, som endast medgåfve Konsistorierna, att, efter omständigheterna och orternas beskaffenhet, bestämma klockslaget för gudstjenslens början. Endast genom ett allmänt medgifvande åt Konsistorierna att i de församlingar, der de i Kyrkolagen nu anbefallda bönestunderna icke längre ansåges uppfylla det ändamål, hvartill de blifvit föreskrifna, lå ordna och för ändra dessa andaktstillfällen på sådant sätt, att verklig nytta och välsignelse kunde församlingarne deraf tillfalla, skulle de olika församlingarnes önskan tillfredsställas och deras andeliga båtnad vinnas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och enär ifrågavarande bönestunder lämpligen böra anordnas med afseende å särskilda förhållanden, vanor och behol i de större städer, der de förekomma, hvarmed icke i alla fall torde vara förenligt att den ovilkorliga föreskriften om deras förrättande två gånger dagligen qvarstår i Kyrkolagen, hafva Rikets Ständer, med upphäfvande för sin del af det i 2 Kap. 3 § Kyrkolagen förekommande ovilkorliga stadgande, att i de stora städer bön skall hållas morgon och afton alla dagar, då icke veckopredikan eger rum, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, att E. K. Majit täcktes förordna, det må Konsistorierna i riket i fråga om de hitintills för de större städerna påbudna bönestunder om hvardagarne, ega alt, der så af behofvet påkallas, uppå derom gjord ansökning och efter lörsamlingarnes hörande och medgifvande, vidtaga sådana anordningar och förändringar, som äro behöfliga, för att del med dessa andaktsstunder afsedda ändamål må vinnas och befordras. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 November 1863.
Det är egentligen trakten kring Aland och Järlåsa, om hvilken ett ogynnsamt omdöme måste fällas; men den vägbiten är endast |:dels mil lång, hvarefter man kommer ut på Löfsta socken, med dess odlade trakter. Der är folkmängden uti det närmaste lika stor, som norr om Mälaren. På grund af dessa skäl, och då jemväl bansträekningen mellan Upsala och Sala blifvit ganska noga undersökt, anhåller jag att Ståndet måtte för norra stambanans byggande, från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, samt till påbörjande af fortsättningen derifrån i riktning mot Sala. bevilja ett sammanräknadt anslag af 5,734,000 rdr, deraf 4,672,000 rdr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för påbörjande af banan derifrån till Sala. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Om det i allmänhet vid afgörandet af vigtiga frågor måste anses vara fördelaktigt att icke ega några ortsintressen att bevaka, blir detta i synnerhet 220 D«n 11 Maj f. m. tillfredsställande för mig vid en så mycket omtvistad fråga sorn denna. Att man vid fattandet af sitt beslut i denna fråga till någon tid är villrådig, må icke synas underligt, då verkligen allt det myckna, som i frågan blifvit skrifvet, allt mer och mer invecklat densamma. K. M. har i ämnet afgifvit 2:ne mot hvarandra stridande Propos:r; och af det Stats-Råds-prot., som åtföljt den sednast aflåtna Propos:n, inhemtas att äfven Stats-Råds-ledamöterna i detta fall omfattat olika åsigter. Hvad som ännu mer försvårar lösningen af denna fråga, är att endast utgångspunkt, men icke slutpunkt för denna bana är bestämd. 1 detta fall var förhållandet olika vid afgörandet af södra och vestra stambanornas riktning. Afven der voro tankarne mycket delade ifråga om riktningen; men derom var man dock öfverens, att man skulle utgå från Göteborg och Malmö för att komma till Stockholm, rikets hufvudstad och hjerta. Denna jernväg åter vilja somliga leda till Robertsholm, somliga till Korsnäs och slutligen andra till Siljans trakter.