Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter det Eders Kongl. Majit, genom nådig remiss den 23 sistlidne November, behagat lenina mig del af Rikets Ständers till granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858 utsedde Revisorers den 15 Oktober förlidet år afgifna underdåniga berättelse, i livad den innefattar anmärkningar vid redogörelsen för skiftesoch afvittrings-verket inom det mig nådigst anförtrodda län, får, hvad först angår det af Revisorerne anmärkta förhållande, att berörda redogörelse upptager i debet, uti en summa sammanförda, alla utgifter, utan angifvande af deras beskaffenhet och med upptagande såväl af anslag som förskotter, samt i credit Landtmätarnes återlevereringar, då skillnaden upptagits såsom dit egentliga utgiftsbeloppet, hvarigenom inträffade, det redogörelsen till formen omfattar jemväl en del af år 1859; att den bilagde särskilda förteckningen å utgifterne utgör hufvudsakligen en namnlista öfver dem, sorn uppburit penningarne, hvadan man måste bland verifikationerna uppsöka beskaffenheten af de särskilda utgifterna; samt att bland dessa verifikationer saknas nästan alla de hufvudsakligaste, eller Landtmätarnes redovisningar öfver de särskilda förskotten, hvarigenom Revisorerne satts ur tillfälle granska utgifternas befogenhet; — jag i underdånighet anföra, att 1858 års redogörelse för skiftesoch afvittrings-verket inom Westerbottens län är upprättad efter enahanda formulär och hufvudsakligen verificerad på lika sätt som de i omförmälte afseende afgifna redogörelserna för åren 1856 och 1857; och då desse sistnämnde redogörelser undergått granskning ej mindre uti Eders Kongl.
Det faller mig också in, att han en gång sade om sin första älskarinna, att hon nog gått öfver till katolicismen af det skäl att de katolska presterna äro så ytterst vänliga, tjenstaktiga och tillmötesgående, – oafsedt nu att åsnedrifvaren var katolik. – ”Och hon hade lidit så mycket af menniskors hårda domar,” sade han. Stackars qvinna! Jag förstår henne så väl. Han sade en gång att hon nog hyste fruktan att förbindelsen snart skulle upplösas, hon uppmanade honom sjelf att gifta sig. – ”Hon var så god, hon var så hjertegod,” brukar han säga ibland med ett eget vekt, inåtvändt uttryck i sina annars så kalla ögon. – Ja, hon måtte ha varit en god, en fri och en stark qvinna. Men hvad hon måtte ha lidit för hans skull! De hade studerat tillhopa, hon hade drifvit honom framåt, eggat, sporrat; hon hade gifvit allt hvad en qvinna kan gifva: kärlek, ömhet, vänskap, moderliga omsorger, – allt hade hon slösat på denne ende. Och nu kände hon att han skulle gå! Att hon skulle bli ensam med sin fattigdom, en utnött klädnad, som man kastar bort. Hon ville icke hålla honom qvar, hon kände att hon i längden icke skulle kunna det, och för att döfva smärtan, för att få kraft att frivilligt afsäga sig det som fylt hela hennes lif, för detta kastade hon sig i åsnedrifvarens armar. Det är alldeles samma skådespel som när olyckan gör en man till drinkare, ingenting annat. Åsnedrifvaren eller buteljen! det ena kan vara så godt som det andra. Han yttrade sjelf: ”om två sitta i en båt, och den icke kan bära mer än den ene, så är det icke mången som böjer ned hufvudet och dör; de flesta hugga tänderna i den andre.” Så gjorde hon. Hon skref att hon svikit. Men hvarför? Derför att hon icke kunde uthärda det som för henne skulle kännas som ett dråpslag. De hade sju års lyckligt samlif att se tillbaka på. Hur förfärande måste ej tomheten bli efter detta! – för henne. Jag förstår henne. Jag förstår hvarför hon blef rå.
Utan tvifvel skulle mycket af dess afkastning kunna omsättas öfver hela verlden, om landtmännens industri leddes i bättre kanaler än blott och bart bränvinsproduktionens och spannemålshandeln för att skaffa kontant utbyte. Genom ladugådarnes rationelare skötsel och rudimateriernas förädling på annat sätt produceras deremot handelsvaror, begärliga på alla aflägsnare orter, så att ett vidsträcktare fält vinnes för afsättning och som gör att jordbruket i större mån kan direkt indraga kapitaler i landet och bygga sin fria verksamhet på sjelfständigare grund. Jag föreställer mig nemi. att ganska många af de 50 å 60,000 bränvinspannornas afkastning kan fullkomligen ersättas om landtmannens produkter af spannemål och rotfrukter m. m. förvandlas i slagtboskap, i ost, smör m. m. hvilka exportarliklar vandra ut i verlden till andra menniskors naturliga näring. Sådana exportplatser erbjuder isynnerhet Vestindien, Sydamerika och äfven Medelhafvet. Danmark afsätter otroliga partier från S:t Thomas inom Vestindien och såsom bevis att t. ex. art. ost är så begärlig i verldsmarknaden, att Smålänningarne af brist på konsumenter ej 46 Den 4 Ja au ar i. behöfva slå ned sina osttryckerier vill jag nämna, att jag sjelf under mina sjöresor tjenstgjort på en Fransysk brigg lastad med 26,000 ostar, som fördes på en gång från Antverpen till Marseille, och på afgängsorten lago mångfaldiga fartyg lastande, dels med samma, dels andra iadugårdsprodukter till alla verldens ändar. Det är således odisputabelt att Sverige från jordbruket både kan och borde förskaffa sig en betydlig export, ej blott af spannemål utan heldre ladugårdsprodukter. Men dä man nu under en 30-årig fred ej ser den ringaste håg att ens rigta blicken utåt och ej begagnar sig af den allmänna erfarenheten, och Svenska folket föröder sitt land snarare än förkofrar dess styrka; så finnes ej annat sätt än det, att genom goda och lätta kommunikationer varsamt locka spekulationen ut pä rymden och väcka den ur sin dvala der den slumrar.
Hon hade slagit sig ner i sin lilla hörnsoffa och började läsa, åh, det var skönt att sitta så där ostörd och ändtligen få hvila ut, ej blott kroppen, utan de öfveransträngda, pinade nerverna. Hon såg sig omkring. Hvad här var hemtrefligt. Lamporna med de röda kuporna kastade ett mystiskt skimmer öfver det lilla begränsade område, de upplyste, en varm, glödande belysning. De rödgula höstbladen i de stora vaserna öfverensstämde så väl med den gamla brokaden, gobelinen och de mörka, indiska bronserna. När det stora porträttet kommit upp, ja porträtt var kanske inte rätta ordet, det var ju snarare en riktig genretafla, så skulle det bli ett trefligt hem, så mycket det numera var möjligt. Hon skulle hänga upp porträttet redan i morgon. Hon försjönk i drömmerier, det hemtrefliga rummet och den fullkomliga tystnaden värkade lugnande. På en gång ljödo åter de lätta, elastiska stegen öfver hennes hufvud, nu steg han också upp och de gingo båda till hörnet öfver hennes soffa, där deras piano stod, de skrapade med stolarne, flyttade fram ett notställ och nu — nu brusade Wieniawskis »Legend» öfver hennes hufvud i fylliga, veka violtoner, vackert ackompagnerad af pianot. Store Gud! Legenden! Hvilka minnen! Deras stycke, deras kärleks legend, som hennes man brukade kalla den! En sådan tortyr! Hur hvarje ton liksom vred omkring knifven i det öppna såret! Det var som gjorde de två däruppe henne en orätt, som visste de, hur hon led af att höra dem, af att höra detta. Det sjöd inom henne! Hur de plågade henne! Skulle nu också dessa främmande, okända menniskor förbittra hennes lif, var det icke sorgligt nog förut? Om hon skulle skicka upp till dem och bedja dem låta bli att spela, nej det gick icke an, hon kunde icke göra sig löjlig, det var ju ej hennes hus, de hade ju hyrt där lika väl som hon och hade väl rättighet att gå på sina egna golf och spela duetter klockan half åtta på aftonen. Om det varit midt i natten, men klockan half åtta på aftonen!
Kammar-Kollegii pä Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830 grundade kungörelse den 20 Juli samma år vöre stadgadt, hvilka hemmansdelar i olika hemmansnummer finge för en rök eller ett matlag beräknas, så att någon tvekan om huru många under ett sambruk varande hemmansdelar i en by må under en rök beräknas, icke eller kunde förekomma, Kongl. Kollegium ansåg utfärdandet af en allmän författning för bestämmandet af hvad med orden matlag eller rök förstås icke vara af behofvet påkalladt; hvarjemte Kongl. Kollegium hemställt, att då, på sätt sålunda utredt blifvit, några skattebidrag till Statsverket numera icke utgöras efter rök eller matlag, utan allenast tjenstbarheter, hvilka, i anseende till deras beskaffenhet, syntes böra hvarken med penningar få lösas eller lämpligen kunna efter någon annan grund än efter rök eller matlag till utgörande åläggas, Rikets Ständers i omförmälde hänseenden gjorda anhållan icke måtte till någon vidare åtgärd föranleda; och har Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse den 13 April sistlidne år gifvit Kongl. Kammar-Kollegium tillkänna, att Kongl. Maj:t bifallit, hvad Kongl. Kollegium sålunda hemställt. Latjsamt Allmänna Besvärsoch B ho» om iUtskott ens Betänkande, N:o 8. 7 Till hvad i Kongl. Kammar-Kollegii ofvanberörde underdåniga utlåtande blifvit uppgifvet angående de fall, då matlags-beräkning eger rum, få Utskotten vördsamt foga den upplysning, att, utom de i nämnde utlåtande om förmälde tjenstbarheter, efter matlag utgår, åtminstone i vissa orter, jemväl så kalladt matskott, en afgift, hvilken, till följd af äldre stadganden, såsom löneförmån tillkommer Kapellaner och Klockare å landet i de orter, der konventioner angående desse tjenslemäns aflönande ej finnas upprättade. Hvad nu angår det af motionären framställda förslag lill ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830; så ehuru emot det uti nämnde Kongl.
M:t, i sammanhang med frågan om anmärknings-procenlen, jemväl ansett nödigt att följande föreskrifter, hvilkas tillämpning visserligen sällan ifrågakomma, men likväl någon gäng torde af behofvet påkallas, blefve meddelade, nemligen: a) alt, då väckt anmärkningsfråga finnes af beskaffenhet alt böra remitteras antingen lill utförande af Advokatfiskals-embelet eller till handläggning och pröfning i första rummet af vederbörande förvaltningsmyndighet, anmärkningsförfättaren skull ega att af de i anmärkningen alsedda medel, som sedermera inflyta, undfå 5 procent; och b) att då, i följd af anmärkning, varor eller persedlar blifva till uppdebilering fastställda, det må ankomma på Kammar-Rätten att pröfva, huruvida förlust af samma varor eller persedlar antagligen varit alt befara, derest anmärkning uteblifvit, samt att i enlighet dermed afgöra antingen frågan om anmärkningsarfvode må förfalla eller det bör anmärkningsförfallaren tilläggas, i hvilket sednare fall Kammar-Rätten tillika egde, efter förhållandet, bestämma arivodets belopp från och med 5 till och med 15 procent å varornas eller persedlarnes värde. Jemte del ofvannämnda bestämmelser i afseende å aflöningssättet blifvit af Rikets Ständer godkände, få Rikets Ständer, efter granskningen af den för ifrågavarande embetsverk upprättade aflönings-stat, anmäla de erinringar, som dervid förekommit: a) Vidkommande först Kammarrätts-Råden, synes, med afseende derå, att för göromålens obehindrade gång en adjungerad ledamot under sednaste åren städse varit anställd (ill Kammar-Rättens biträde, angeläget att ledamöternes antal åter blifver 6 och att det Kammarrätls-Räds-embele, som, efter år 1S50 inträffad ledighet deraf varit - Expeditionsdiskottels Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 218. 265 rit obesatt, ånyo tillsattes, hvadan lön för ett sjette Kammarrälts-Räd å stat blifvit uppförd; och hafva Rikets Ständer jemväl bilällit, alt, i enlighet med E. K.
Fröt. i8$4- 4 Sami. 1 Afd. 3 Rand. t z:dra Häftet. a Stals-Utskottets Memorial N.-o 292. de å dess skuld till Riksgälds-Contoret under det Academien beviljade fem års förlängda anstånd med de föreskrifna årliga capital-afbetalninningarne (eller ifrån den 1 Januarii i834 intill den 3i December i838) voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej> kommer all fråga om befrielse från räntas erläggande att förfalla. Som voteringen utfallit med 35 Ja och 84 Nej * samt Nej sålunda vunnit, alltså kommer all fråga om befrielse från räntas erläggande å Upsala Academies skuld till Riksgälds-Contoret att förfalla. 3:o Den, som bifaller, att en i Salpeter-fondens räkenskaper balancerad summa, 55,ooo R:dr, utgifven såsom lin till Carl Gustafs Stads GevärsFactori må afskrifvas, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nejj kommer ifrågavarande summa att i räkenskaperne fortfarande balanceras. Voteringen har utfallit med ^2 Ja och 77 Nej; och enär Nej sålunda vunnit, så kommer den, såsom lån, till Carl Gustafs Stads Gevärs Factori utgifne summa, 55,ooo R:dr, att i Salpeter-fonden* räkenskaper fortfarande balanleras. 4:o Den, som bifaller fortfarandet af den under namn af Djeknepenningar utgående afgift, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; . .. Vinner Nej 3 kommer ifrågavarande afgift alt upphöra, samt deremot, med hänseende till Djeknepenningarnes successiva, ehuru obetydliga, årliga tillväxt, en jemn summa af 5,800 R;dr att å Riks-Statens Tionde Hufvud-Titel uppföras och i behörig ordning utgå till de auto riteter, hvilka hittills disponerat, samma inkomst. Voteringen har utfallit med 55 Ja och 64 Nej; och som Nej vunnit; Stals-TJtskoUcts Utlåtande N.o zg3. 3 så kommer den under namn af
Utskotten säkerligen lika med mig hafva häpnat öfver de planeringskostnader, hvilka sedan 1816 uppgått till mera än too,ooo R:dr, som af Rustoch Rotehållares bidrag blifvit besti idde; och att Drottningberget ibland Byggnadskostnader af Passevolance-Cassans medel upptagit öfver 4°,000 R:dr, skulle säkerligen äfven fört Utskotten uppå andra tankar, än att Passevolance-afgiften ifrån Rustoch Rotehållare utgår, på grund af något i knekte-contracten stadgadt åliggande, eller lill dermed gemenskap egande föremål; och jag hoppas att en noggrannare undersökning skall öfvertyga Utskotten om orättvisan, att fortfarande vilja på en enda medborgare-dass hvälfva sådane kostnader, hvilka, om de äro nödvändige, utom ali tvifvel böra drabba samhället i dess helhet, och som i fall de för samhället äro umbärlige, så mycket mindre böra trycka en enda medborgareclass, hvilken jag aldrig nog ofta kan upprepa vara af allmänna .bördor öfverlastad, ända till förtryck. Jag tillhör vid detta tillfälle de lidandes, och hvad mera är, deras antal, hvilka slå på förslag, att genom Utskottens åtgärd icke allenast förtryckas, utan äfven 5S Den 26 Octo ber f, m. kränkas, i anseende till den dyrbaraste ulöfningen af medborgarerätt, och på Contractslielgd grundade rättighet, att åtminstone icke ohördan, och utan eget begifvande, påtrugas nya skyldigheter.
Genast efter erhållen del af Fullmägtiges sålunda fattade beslut, ingaf merbemälde Herr Kammarherre till Fullmägtige en ny skrift, med anmälan om de svårigheter och betänkligheter, som å både delegarnes och comitterades sida förekommit emot åtagandet af annan eller vidsträcktare ansvarighet, än de redan afleronade lånehandlingarne innefattade; hvarjemte H<jrr Kammarherren, under förnyande af sin anhållan om lånesummans utbetalande emot hans enskilda förbindelse att inom viss tid anskaffa de ytterligare erforderliga handlingarne eller återbetala de uppburna medlen, tillkännagaf, att han vore berättigad för Fullmägtige anmäla, att, förutan den af Kongl. Majit förskrifna löftes-skrift, kunde någon förbindelse af vederbörende strandegare eller committerade icke utgifvas, så vida ansvarigheten för utgifvarne skulle utsträckas utöfver egen eller i säkerhetshandlingarne öfvertagen ansvarighet för andras andel i företaget, I anledning af denna anmälan, meddelade Fullmägtige endast det förklarande, att de icke funno några sådana omständigheter och förhållanden deruti uppgifna, som kunde föranleda Fullmägtige att ändra eller frånträda sitt nj^ss förut fattade beslut, angående ej mindre skuldförbindelsens lydelse samt bestyrkandet af löftesmännens vederhäftighet, än lånesummans utbetalning före dessa handlingars aflemnande i fullständigt skick. Sedermera blef, i medlet af nästlidue Juni månad, äfvenledes genom Herr Kammarherren af Harmens till Fullmägtige inlemnad en ny, af 3:ne possessionater i orten undertecknad, löftesförbindelse, lika lydande med det af Kongl. Majit derför fastställda formulär; men som det af Kongl. Majits Befallningshafvande å denna förbindelse meddelade vederhäftighetsbetyg icke innehöll något yttrande, angående löftesmännens personliga vederhäftighet, och densamma således icke var på det sätt styrkt, som Kongl. Majit i Nåder föreskrifvit, förklarade sig Fullmägtige, under åberopande af sina förut i detta mål fattade beslut, ej eller kunna godkänna sistnämnde löftesförbindelse, hvilken derföre till Herr Kammarherren återställdes.
Då denna kostnad år 1847 uppgick till 30,440 Riksdaler Banko, så synes, att en betydlig minskning deruti sedermera ägt rum. 31 Antalet af å Landskansliet afgjorde skuldfordringsmål utgjorde: år 1848 3,017, omfattande en summa af 411,297 R:dr B:ko. » 1849 2,491, » » » » 554,209 » » Dessa ärendens antal har således under ifrågavarande tid varit i ett jemnt aftagande, som torde vara att tillskrifva dels en af mera gynsamma skördar alstrad allmännare förmåga att, utan tvång af lagsökning, betala åsamkade skulder och dels den ökade penningetillgång, som Hypothek sfö ren inga rne spridt i landet. De lagsökningar, som under ifrågavarande år här anställdes af BankoDiskonten och Smålands Privatbank, voro till antalet följande: Banko-Diskonten. Privatbanken. år 1848 TT^OoT 7"~47. Länets Brandstodsbolag, som lemnar försäkring af både fast och lös egendom, har under den tid, som är i fråga, vunnit en icke ringa förkofran. Den försäkrade egendomens sammanräknade värde utgjorde: år 1848 9,436,520 R:dr B:ko. » 1849 11,796,870 » » och » 1850 12,821,020 » » Ar 1849 timade flera betydliga eldskador, dervid äfven mordbrand misstänktes. För det året uppgick den på bolagets delägare uttaxerade försäkringsafgift till 2 R:dr 4 sk. för hvarje 1,000 R:dr af ansvarighetsbeloppet; men vanligen inskränker sig den årliga afgiften till \ eller J R:dr per mille. Sparbanker äro inrättade i några få socknar, äfvensom i Döderhultsviks köping. Sjukvårdsanstalterne äro, utan förändring, desamma, som omförmälas i de tvänne sednasle underdåniga femårsberättelserna. I sjutton socknar finnas examinerade barnmorskor.
Akademi-hemman, som ej äro skatte; Aktioner, Fiskaliska; — rörande Akademier, Gymnasier, Hushållnings-sällskaper, Kyrkor, Skolor och Hospitaler, Fattigvårds-inrättningar, Pensions-kassor oell alla andra fromma Stiftelser samt Akademi-hemman; Afoch Tilllrddes-husesyner å alla Kronans och Statens boställen, samt bref och utslag derom; Afsked, då dermed icke några löneeller pensions-förmåner följa, äfvensom då endast sådan pension dervid tillägges, hvartill den afskedstagande enligt författningarne är berättigad eller för hvars erhållande hau sjelf gjort tillskott; Afsked för Soldater, Båtsmän och Spel i nummer, med Hera af gemenskapen vid Militären; Afskrijter, som för historiska och öfriga vetenskapliga upplysningar ur Riks-arkivet meddelas; Anordningar ; Ansökningar till Kongl. Majit af Soldater och Kronans Båtsmän, med flere af gemenskapen vid Militären; Ansökningar af en hvar om bokars och ekars fällande, svedjeland och utsyning dertill, eller om utsyning lill ny åker och äng, beteshagars intagande och uppodlande lill nybyggen, äfvensom de i dessa fall hållna undersökningar och vederbörandes utslag; — som röra Akademier och andra läroverk; — af studerande vid högre eller lägre Läroverk arn stipendier samt om undergående af examina; — till Lärare-beställningar vid folkskolorna på landet, der de icke med annan tjenst äro förenade; — med klagan öfver tillfogadt våld och oförrätt af krono-betjente eller andre embetsman, när saken innefattar ett verkligt brottmål; — i brottmål och fiskala aktioner samt i alla sådane ekonomi-, politioch militär-ärenden, hvilka antingen kunna röra någon hel menighet eller hafva afseende på allmänna och kommunala onera, såsom publika byggnader, fråga om Kronooch Kvrko-lionde samt Prest-rättigheler, vägars och broars underhållande, knekte-, rustningsoch roterings-skvldigheters utgörande, krono-, fångoch gästgifveri-skjuts, med mera dylikt, jemte de utlåtanden, bevis och expeditioner, som Domare och Embetsmän i dessa ärenden meddela; — permissions-, af Soldater och Båtsmän med flere af gemenskapen vid Militären, för att utom länet söka arbetsförtjenst; A rf skif ten; äfvensom afskrifter eller utdrag deraf; Assignationer, publika Verks; Besigtningar, ekonomiska; å boställen och krono-hemman m. fl.; Beskrifningar öfver geometriska kartor samt protokoll eller andra handlingar, som af Landtmätare eller från Provins-landtmäteri-konloren utgifvas; Besvärs-skrifter: se Ansökningar; Besvärs-skrifler, Uppbördsmäus i mål,
Han lutade sig mot den våta stammen af ett gammalt valnötsträd, och en konvulsivisk snyftning bröt sig fram ur hans sorgtyngda barm. MOR MÄRTHA. Mor Märtha. Det var söndags förmiddag, och mor Märtha satt med den uppslagna postillan framför sig och läste, i sängen borta vid kakelugnen låg hennes gamle fader, hostande och skröplig, men med nymanglade lakan, rakad, slätkammad och fin. Det syntes på allt i det tarfliga hemmet att der herskade en ordningens ande, ty allting var fejadt och snyggt. Icke ett damkorn sågs der, snarare en viss grad af prydlighet – efter råd och lägenhet, förstås. Byrån var betäckt af en virkad duk, som sken hvit och nytvättad. På densamma voro i symmetrisk ordning placerade två hundar af porslin, två äpplen af bränd lera, en vas med darrgräs uti, och två porslins-stöflar att sätta svafvelstickor i. Ej förglömmandes den förgylda spegeln på väggen, med tre påfågelsfjädrar öfver. Mor Märtha var lång, mörkhårig och med ett par präktiga bruna ögon, som blickade ut i verlden så på en gång beslutsamt och allvarligt, som hade hon redan tagit sig en dust med den och ingalunda fruktade att göra det en gång till. Der var varmt och godt i det lilla hemmet, men ute droppade det med ideligt plaskande från takskäggen, och smältande snö låg inne vid husraderna, under det sjelfva gatan stod som en välling af snöslask och smuts. Det var just en sådan otreflig vinterdag, som kan göra en riktigt nedstämd och illa till mods, men mor Märtha hade ingen känning af vädret, der hon satt rak och styf vid sin postilla. Midt i läsningen stördes hon af en druckens röst, som hördes från gatan. Mor Märtha hörde till det slags qvinnor, som hafva uppmärksamhet för allt som omgifver dem; hon lät de sammanknäppta händerna hvila i boken och såg ut.
Det ohan sagda torde dock \ * isa, Iiurn ininga olika satt det finnes att g9 tillväga vid en skriftlig undervisning. De nirinare detaljerna rid iinden~isningss8ttet skulle det hlifva alltför vidlyftigt au h8r ornnimna. Det torde ock i en uppsats som denna vara obehöBigt. Det kan \ .ara nog att nämna, att dc, som haft ~henist~uliern~r om hand inom Fredrika-Hremer-Förbunde~, hafra IILt sig angeläget vara att rid le&lt;lningeii ej binda sig honi vissa regler utan ntt s9 mycket som möjligt g9 hvar och en lärjunges öiiskiiingar och kraf till mötes. För att fylla Fretlrika-Hreiiier-Förhi~nclets uppgift att förbattra qvinnnns stallning finnas tv5 sätt att &amp; l till riiga. r att föra in ilrinnan p9 af niannen förut trampade Det c vagar, och mr d i för henne underlitta de försk? stegen. Det mr dr^ sattet 81 att uttänka nya vhgar, som liiinpa sig för henncs n. r. förli9llanden och p9 hrilka hon kan Ilra sig att bYttrc nppfylla sinn n p p gifter sboin i~viiiiin Vid nnviiiirlandet af detta andra sstt tlrfvas dock alltid en stor försigtighet, s5 att nia11 ej i en oklok välniening uppreser nya skiljemurar mellan de begge könen utom de, som redan finnas. Vid ano~nantlet af de s. k. hemstudierna har I: redrika-HrenierFörbuntlet följt det n i h sattet att g9 tillväga. ~Hemsuidierna~ iro anordnade endast för qrinnor och ha ej 118gon niokvarighet inom mannens undervisning. De lanipa sig särskildt för ilvinnans n. r. standpnnkt och Ieliiadsvanor.