Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
DA Stockholms enskilda bank, belägen i en stad, som är mer än 20 gånger mindre än Lojidon, omsätter pr år 400 millioner Svenska rdr, så tyckes jemförelsen slå temligen lika ut. Vill man framhålla något land, så skall det vara Skottland. Jag vill nu komma till hufvudargumentet, som rörer jordbruket. Talaren framkastade först den frågan: hvad åstunda nu prohihitisterna, när de vilja åsätta tull på landtmannaprodukter? Jo, de vilja söka att åt sin jord skapa ett värde, icke det sorn den har, utan det som de vilja hafva på densamma. Han Den 27 Maj e. m. 531 kommer derefter till den slutsats, att en konkurrens med utlandet endast vore möjlig på sådant sätt, att jordvärdet nedsattes så lågt, att de förluster, sorn genom klimatiska förhållanden förorsakades, skulle derigenom komma att borttagas. Han har såsom ett exempel här anfört, huru en egare af dålig jord finge derföre mindre betaldt än egaren af en bättre, men att likväl det oaktadt den ena kunde stå bredvid den andra. Hvar och en, som något så när känner landet och jordbruket, vet mer än väl, att ett dåligt hemman ej länder sin egare till någon fromma. För att kunna täfla med utlandet, skulle jag uppskatta min jord mycket ringa; men jag bereder, Mine Hrr! komma ihåg att jag ej ens då med denna låga uppskattning af min jord kan konkurrera, enär allt det arbete och kapital, som jag nedlägger på denna sämre jord, icke på långt när gifver den ränta, som samma kapital, nedlagdt på den bättre, liksom att arbetet på den sämre jorden blir mycket dyrare, enär den bättre jorden ej behöfver samma qvantitet deraf som den sämre. lin konkurrens under sädane förhållanden, då jag skall oflYa mitt kapital och arbeta ut mig, blir då ej mera fri. Samme talare har vidare sagt att tull ej är annat än en beskattning. Hetta är nu sanning, men skatter finnas af så mångahanda slag. Han har sjelf framdragit den skatt, som allmänheten åtagit sig för att aflöna embetsmän, men, säger han, denna tullskatt är uttaxerad på hela samhället för några få enskildas fördel. Det är just häri, som misstaget ligger.
Ett skäl mot en sådan nedsättning är, att kontrollkostnaden för staten skulle blifva dyr; men jag tror, att den kan något minskas, och vet att förslag äfven i denna rigtning äro afgifna. Frih. Sprengtporten: Jag medgifver visserligen den siste värde talaren, att frihet och säkerhet äro grundvalar för industrien, men jag vill dertill äfven lägga en tredje, nemi. stadga. Eldigt min åsigt bör man, innan man företager förändringar i den ekonomiska lagstiftningen, tillse, om de verkligen äro nödvändiga och derjemte tidsenliga. Bränvinstillverkningen idkas för det närvarande hufvudsakligast på landsbygden. Förslagets tendens är, att framhålla stora fabrikers företräden i sjöstäderna. Jag anser det icke välbetänkt att gifva denna rigtning åt en näringsgren, som utöfvar ett så stort inflytande på jordbrukets ställning, såväl i afseende å dess produktion, som dess afsättning, och detta aldra helst i en tidpunkt, då denna näring har att strida med så stora svårigheter. När jordbruket känner sig tryckt, inverkar detta på alla andra näringar. Fri täflan kan endast erkännas som princip i fråga om näringar, som i öfrigt äro fria; men huru kan man tala om frihet i fråga om en näringsgren, som är och måste vara underkastad så mångå och stora inskränkningar? I tillverkningen af bränvin råder redan all behöflig frihet. Ett öfvermått af frihet åt ett håll kan lätt framkalla fordringar af ett öfvermått i frihet åt ett annat, och återföra oss till ett sämre och en oreda i denna lagstiftning, som icke utan möda öfvervunnits. Vi känna ju icke hvilka tendenser, som i detta afseende kunna komma att göra sig gällande hos en kommande riksdag; att gå dem i förväg, anser jag icke nyttigt. Af dessa skäl yrkar jag, att den nu gällande författningen måtte i afseende å såväl tidsbestämningar som maximum och minimum förblifva oförändrad. Frih. Raab: Jag har begärt ordet derföre, att min aktade vän bakom mig uttalat sin förundran deröfver, att jag, som alltid hyllat frihetens princip, icke kunnat till alla delar gilla K. Mds Propos.
demi-monde. Det förekommer, som om den eleganta halfvärld, för hvars kvarter det utgör kungaborgen, satt sin graciösa, men anspråksfulla stämpel därpå. Nyttighetsvaror saknas ej häller här. Men hvad man hufvudsakligen synes lägga an på är lyxartiklar: pärlor och parfymer, Lyonsiden och Valenciennespetsar o. s. v. i oändlighet, det hela en berusande lek af ljus och färger, af doft och glans. M. Jaluzot, som räknar sina ägodelar i millioner, sitter nu i kammaren. Modekungen blef deputerad 1889 på general Boulangers program — det var på modet då! Aristokraten bland Paris ' stora modeetablissementer heter Magasins du Louvre. Har modeslottet tagit namn af det forna kungaslott, mot hvilket det vänder sig, så gör det äfven på sätt och vis skäl därför. Grannskapet tycks ha varit smittosamt för Magasins du Louvre, alldeles som bourgeoisiekvarteren kring Bon Marché och den koketta världen vid Printemps för dessa. Ty Louvre kan i själfva verket smickra sig med att äga det mest patriciska klientelet. Krammagasinet har öfvertagit rollen af Catherine de Médicis ' gamla palats. Under Louis X I V åkte Faubourg Saint-Germains galaklädda noblesse i sina guldsirade karosser öfver Pont Royal för att i Louvre öka glansen af hofvets fester, när detta ej befann sig i Versailles. I dag begifva sig » den förnäma faubourgens » damer, i enkel morgontoalett och efter att ha intagit en tårta hos Chiboust vid Théåtre-Francais platsen, till magasinet Louvre för att utbedja sig en halftimmes audiens hos det enda majestät, åt hvilket de i republiken skänka sitt erkännande och sin hyllning • — modernas allsmäktiga och praktälskande drottning. De medföra också åt detta » slott », i öfrigt tämligen banalt som alla dess likar, en parfym af distingué, som dessa sakna.
angående ändringar uti Instructionen för Ledamöterne i Utskottet samt StatsUiskoitets Betänkande, angående: i:o Arbets - och Correctionshuslnrättning uti Malmöhus Län ; 2:0 Underhållandet af Landskrona Stads Hamn} 3:0 Utredningsmännens uti afledne RegeringsRådet von Schewens Sterbhus ansökning om utbekommande af en fordran hos Statsverket} 4:0 Erforderliga kostnader i och för upplåtandet af Kungsholms Krono - Bränneri - byggnader till Curhus för Stockholms Stad och Län ; 5:0 StatsCommissarien och Riddaren Widegrens ansökning om Förskott på Arfvode ; och 6:0 Nu varande BevilInings fortfarande för det ingångna året. Den 2j sistl. December: Om Remiss Till StatsUtskottet: Af Herr Falkmans, H. A , Memorial mgående Medels vidtagande till Jätrnad uti In* qvartering® - besväret för de Städer, hvarest ständig Garnizon är förlagd 5 tillika med arne andra Ståndets Ledamöters yttranden i samma ämne. Af Hr Linströms, J-, Memorial om alla Statsoch BevillningsMedels uppbärande och redovisande af RiksgäldsContoiret Af Herr Ebel, Fr., angående understöd för Svenska SegelduksFabriquerne. Till Stats * och BancoUtskotten: Af Herr Ekelunds, M‘. L., Memorial om ut* vidgande af den nuvarande Manufactur DiscontFonden, jemte Herr Ombergs, C. J-, gjorda tillägg i Ämnet. Af Herr Örnbergs Memorial, angående förhöjning i Arfvodet för Riksens Ständers Revisorer af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken. Till Lagutskottet: Af Herr Cederborgs, S. M. T, Memorial att Domare och Konungens Befallningshafvande ic - 128 Den 5 januarii. ke må aga att, utan Fordringsägares uttryck, liga bifall, tillåta Gäldenärer anstånd medförfallne skulders betalande.
Då förblir du en kämpe af Gudi ännu som minne och skugga. Då ha människorna vägt dig med falska vikter. Då är du den jag vill att du vara skall! Num Eddaula kastade sig på knä med pannan mot mattan. – Jag är en svag man, som hämtat styrka genom din åsyn. Mycket har jag i mitt lif förbrutit, mycket smått. Har jag inga ärr på min hud, jag har dem i min själ. Jag vill glömmas, glömmas. Jag vill sofva, sofva. Den ryktbare blir en slaf hos andra. Allt eftersom han är sin sista herre till lags får han en krans flätad i håret eller hugg och slag. Ingen kärlek mäktar att lysa frid öfver hans mull. Där växer allt högre ett träd med allt underligare knutna grenar och med aldrig tystnande oro och suckan i löfvet. Ingen svarade honom. Det blef stilla i det vida gemaket. Slutligen klingade det och slamrade på mässingsbrickan, och konungen räckte en blank dublon åt den hvitskäggige spåmannen. Han kröp på knä fram till bädden och tryckte sitt ansikte mot det nedhängande lakanet men sköt myntet ifrån sig. – Du må lefva, du må dö, – sade han, – beständigt skall det stå en strid omkring dig. Jag går till hvila. Tidigt nästa morgon blef Num Eddaula afrättad utanför sultanens tält. Den trygga vissheten om glömska bredde sin stillhet öfver hans yttersta timme. Tjänaren begrof afsides hans kropp mellan två cypresser. När grafven var igenskottad, öfverströdde han den med majskorn åt dufvorna, som i hundratal församlades från dungar och träd. Snart spirade buskar med hvita blommor ur marken. Trötta soldater och herdar funno där ett skuggigt ställe och lade sig ofta till en stunds hvila i gräset. Det var ett fridlyst rum. Där sof en glömd människa. KUNGSRIDTEN. Hofkanslern von Müllern satt på en träpall framför sin kammarspis i svenska kungens hus i Demotica och gräddade pannkakor. Han lyfte sitt ena luddslitna rockskört mot eldsljuset och synade det.
Härigenom gynnas otuktslasten på allt sätt: brottsligheten gömmer sig, fostren bortvräkas, syskon kunna gifta sig med hvarandra , okunnige om deras börd j Läraren hindras ifrån att förmana till lagligt och Christligt äktenskap, der äktenskap rimligen kan ske; hindras ifrån att mana godt för barnet, för dess skötsel och uppfostran ; hindras ifrån att genom religionen väcka känsla för ånger och bättring. Jag önskar således, att Kongl. Brefvet af den 17 October 1778 matte helt och hållet Upphäfvas, och att Kyrkans Lärare måtte återfå deras urgamla rättighet att blifva underrättade om oäkta barnens mödrar: Gamla tiders orimligt hårda bestraffningar skulle derinom ej införas: mödrarnes förbrytelse skulle derföre ej offentliggöras af Läraren : meningen är den, att Läraren skulle, då modren, för honom blifvit känd , (utan att skymfa) med mildhet och alfvar * “ " > dren en maka, åt oäkta barnet lagliga toral-; drar, om så åtbär; eller i annat fall, och' då okände fadren på allt sätt förskjuter moder och barn, då af modren, under prester^ Bih. till Riks-St. Pr »t. IS2S och 1819, 7 Sami. 1 Aidel. 3,' med Christelig vishet bernéra åt ig Bil. till L agVtskoltets Betänkande N:o 109. ligt tysthetslöfte, sättas '1 tillfälle, att i förtrolig väg beveka vederbörande till billig hjelp för moder och barn. Jag hoppas, att, om nämnde Bref upphäfves, sederna siola bli renare, äktenskapen mer vanliga äfven i större städer ; oägta f ödde barns antal minskas ; och desse frän mord och vanskötsel bättre bevaras.
Der funnos då tre till fyra hundra trägudar, hvilka, enligt Linschotens beskrifning, till utseendet fullt öfverensstämde med dem vi sågo. De voro, säger han, så illa gjorda, att man knappast kunde gissa, att de skulle föreställa menniskor. Ansigtet var mycket bredt, näsan utstående, i ögonens ställe funnos tvenne hål, ett annat hål förestälde munnen. Fem, sex eller sju ansigten funnos ofta utskurna på en och samma stock, hvilket »kanske skulle beteckna en hel familj». Många ryska kors voro äfven uppresta derstädes. Några dagar senare fann man på sundets södra strand ett helt litet hus fyldt med afgudar, mycket bättre gjorda än de föregående, med ögon och bröstvårtor af metall. Medan holländarne voro sysselsatta med att undersöka denna gudasamling, framkörde en rensläde, i hvilken satt en med båge beväpnad man. Då han såg främlingarne, ropade han högljudt, hvarpå ytterligare en mängd slädar med vid pass 30 man körde fram från en dal och sökte omringa holländarne. Dessa flydde nu hastigt till sin båt, och när denna lemnat stranden, sköto samojederna mot båten med sina pilar, men utan att träffa. Denna oblodiga strid är, så vidt man känner, den enda som utkämpats mellan infödingar och nordostfarare. Dessa senare äro sålunda fria från den svåra blodskuld, som vidlåder de flesta af dem, som under femtonde och sextonde seklen gjorde upptäcktsresor i sydliga trakter. Några dagar senare, den 10 aug./31 juli, hade man ett vänligt möte med samojederna, hvilka gåfvo holländarne åtskilliga ganska riktiga upplysningar om landets och hafvets beskaffenhet: »efter tio till tolf dagar skulle man ej mer möta någon is; sommaren skulle ännu räcka sex eller sju veckor». Sedan holländarne inhemtat allt hvad de kunde af dessa »barbarer, som hade större färdighet att sköta sin båge än en nautisk gnomon och mycket säkrare kunde lemna besked om sin fångst än om farvattnen», tog man afsked.
Ständers Allmänna Besvähsoch Oecornie-Utskoft blifvit Öfverlemnadt ett af Riksdagsfullmägtige från Hallands Län, Anders Sibbelius, Per Andersson, Bengt Persson och I>ars Nilsson, till bemälle RiksStånd ingifvet Memorial, innehållande, att, ehuru Hallands Rans Allmoge, i anseende till brist på skog, och hvarjehanda Eldbränslé, skulle vara i behof att å egna ägar skära torf af tufvor och ljungbevuxen mark, så hade likväl denna rättighet, vid vite, blifvit Allmogen derstädes betagen; och enär detta förbud, hvilket äfven, genom Bong], Brefvet den 13 Maj 1779, skall sträcka sig till Malmöhus och Christianstads Län, ingalunda, hvad Halland angar, skulle kunna anses lämpligt, eller i något hänseende befrämja Inn evånarnes fördel och bästa, så hafva Riksdags-Eullinägtigp uti en sådan färfattning sökt ändring och rättelse, samt trodt sig snarast vinna detta ändamål, o.m frågan af Riksens Höglofl.. Ständer för Kongl. Maj:t i underdånighet blefve framställd; af hvilken anledning de äfven anhållit, att rimnet matte, till en början, af detta Utskott beredas, 444 Den 27 April. flas; men som gränsen för Riksens Sländers och! Utskottens åtgärder genom Regerings-Formen blifvit utstakad, och dess 90 § uttryckligen foreskifver, att sådana frågor icke må komma under Riksens Ständers eller de^as Utskotts öfverläggning och pröfning, som hafva afseende på Regeringens och Domre-magternes beslut, Resolutioner och Utslag, hvilket likväl ifrågavarande Memorial innefattar; så anser Utskottet icke sig tillständigt att någon åtgärd härmed vidtaga', eller öfver följderna af det öfverklagade Utlåtande afgifva, utan lära Sökanderne böra till ändring derutinnan, sig anmäla å vederbörlig ort och ställe; hvilket till Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfvande vödsamligeii hemställes. Stockholm den 18 April 1815.
Allmänna , Magasins-direktionen, genom begagnande af n erhållen kreditiv-rätt i Banken, lyftat i och för undsättningar åt behöfvande i missväxtår. Å dessa medel, som år 1823 utgjorde 2,258,465 R:dr 32 sk. 1 rst., men vid 1843 års slut nedgått till 925,000 R:dr, hafva under följande år, sednast år 1851, afbetalningar successivt ägt rum med tillhopa 45,000 R:dr, så att den återstående skulden vid 1853 års utgång uppgick till 880,000 R:dr. Eldigt tabellen, utgjorde vid samma tid fondens tillgångar och fordringar, efter afräkning af värdet å inven - — 48 — tarier, ett sammanlagt belopp af 16,396 R:dr 2 sk. 1 rst., deraf 1,151 R:dr 21 sk. kontant behållning. Utom denna behållning, hvilken efter revisions-åren lärer ökats till 1,573 R:dr 30 sk., finnas således icke andra medel för liqviderande af fondens återstående skuld till Ranken, än de, som af de öfriga tillgångs-beloppen tilläfventyrs kunna inflyta. Vid sådant förhållande och då ifrågavarande skuld redan, i enlighet med Rikets Ständers beslut, blifvit i Bankens räkenskaper förd inom linien, hemställa Revisorerne, att beloppet jemväl må i Stats-verkets räkenskaper inom linien föras. Beträffande ofvannämnde inventarier, upptagna till ett värde af 1,937 R:dr 44 sk., förekommer, att, på sätt jemväl i Kongl. Kammar-rätten vid granskning af 1852 års räkenskaper blifvit anmärkt, någon förteckning derå ej finnes räkenskaperna bilagd. Uti afgifven förklaring öfver berörde anmärkning, har vederbörande räkenskapsförare anfört, att dylik förteckning saknas och icke heller blifvit till honom af företrädaren aflemnad, med upplysning derjemte, att inventarierna skola bestå af de i hans tjensterum i Kongl.
Han hade suttit fördjupad i sina egna tankar, och alldeles gått miste om hofmarskalkens djupsinniga reflexioner, samt skjöt nu stolen tillbaka och steg upp; stött öfver afbrottet nickade denne endast helt tvärt åt sin nevö, som lemnade rummet. Emellertid, under det herrarne superade, satt fru Christina Berg – åldtfru eller förestånderska för hofmarskalkens hushåll – i sin lilla kammare bredvid köket. Detta rum, helt och hållet inredt efter den goda fruns egen smak, var i hennes tycke typen för en enkel och smakfull elegans, och hennes blickar hvilade nu med särdeles välbehag på en gammal dragkista af mahogny med grön marmorskifva och messingsbeslag, – en present af salig grefvinnan – prydd af en spegel hvars glas, ungefär sju tum i fyrkant, återgaf fru Christinas ansigte så vanställdt och tillvridet, att en annan än hon sjelf– upplyst genom en mångårig erfarenhet – svårligen skulle känt igen det; omkring denna anspråkslösa toilett, voro ställda i smakfull ordning två flaskor med ”luktvatten”, af en oberäknelig ålder, en sned syask af papp, tjock som en vägg och klistrad med ljusblått papper, en grön pomadburk och ett tvålstycke, båda med fordom granna, nu gulnade och flugsmutsiga vignetter, två par kaffekoppar med guldkanter och deviser, en grön papegoja af gips, och ett gammalt théskrin utan lock, af bly, öfverdraget med brandgult tyg, hvars svartnade silfverblommor der och hvar bortfallit och lemnat blyet bart.
Jag har lika svårt att fatta, till hvad ändamål ConstitutionsUtskottet i dess betänkande tillkännagifvit åtskilliga märkliga förhållanden, hvilka, enligt Utskottets förklaring, icke voro anmärkning underkastade, men dock af beskaffenhet, att böra hos Riksens Ständer anmälas. Något ändamål måste dock hafva varit åsyftadt. Och för min del kan jag ej inse, hvarföre dessa förhållanden uppräknats, om meningen icke var, att å dem påkalla Ständernes uppmärksamhet. Jag utber rnig, att blott få åberopa ett enda exempel, det nemligen, att StalsSecreterare icke blifvit tillsatte. När nu ConstitutionsUtskottet tillkännagifver, att de i RegeringsFormen bestämde StatsSecreterare icke blifvit tillsatte, anhåller jag att få veta, om detta tillkännagilvande skett utan afsigt, att föranleda någon åtgärd å Riksens Stäriders sida, eller om icke snarare ändamålet varit, att väcka Riksens Ständers uppmärksamhet på vigten och angelägenheten, att få detta förhållande för framtiden rättadt. I detta afseende åter är icke någon annan utväg möjelig, och för Riksens Ständer öppen, än att till ConstitutionsUtskottet remittera en sådan motion, som den Grefve von Schwerin här framstält, Den IX Juli i f m. 491 för att inhemta Utskottets tanka, om Utskottet anser Riksens Ständer bora hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att få de af Utskottet anmärkta förhållanden rättade. Det yore högst betänkligt, att nu stadga, det ConstitutionsUtskottet kunde till Riksens Ständer inkomma med en mängd anmälanden om hvad rättas borde, utan att Riksens Ständer skulle äga någon utväg eller något medel att till Kongl. Majt framföra deras begäran om den nödig befunna rättelsen. Yi bör noga ihågkomma, att anmärkningarne utgått från ConstitutionsUtskottet; och huruett mål, hvartill anledningen gfrvits af bemalte Utskott, skulle kunna tillhöra OeconomieUtskottets behandling, det kan jag åtminstone icke fatta.
Enligt nådig befallning åligger det Domkapitlet att afgifva underdånigt utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers uti berättelse den 14 Oktober innevarande år gjorda anmärkning, att Domkapitlets räkenskaper för år 1859, i strid med föreskrifterna i Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856, sakna uppgift på de gåfvobref, testamenten och andra urkunder, hvarpå donationsfonderna sig grunda. Till följe häraf, och ehuru Domkapitlet, som icke förbisett berörde föreskrifter, vill erinra sig, att en dermed öfverensstämmande uppgift varit räkenskapen bifogad, öfverlemnas härmed i underdånighet en ny förteckning på ifrågavarande gåfvobref, testamenten och urkunder, för den händelse, att förut lemnade uppgiften antingen blifvit förbisedd eller icke befunnits vara i nöjaktig form affattad. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. GENBERG. ABR. SJÖSTRAND. J. BORELIUS. P. SJÖBRING. A. WIEMER. RAGNAR TÖRNEBLADH. Kalmar Domkapitel den 11 December 1861. A”. J. Lönnroth. — 357 — Förteckning öfver gåfvobref, testamenten och andra urkunder, hvarpå donationsfonderna under Kalmar Konsistorii förvaltning sig grunda, samt dessa fonders belopp vid sednaste bokslut. De Mornay ska jonden. 1610 d. 28 Januari. Fru Anna Trolles till Helgerum gåfvobref å 1,100 R:dr Sp. Genom Envoyén Ch. de Mornays föräring af 750 R:dr R;mt år 1840 utgör fonden 2.400: —■ K ranerska fonden. 1722 d. 28 Augusti. Enkefru Anna Kraners gåfvobref å 400 Caroliner 62: 50.
Jag skulle derföre tillstyrka, att slutet af den underdåniga Skrifvelse Utskotten föreslagit, finge följande lydelse: —■ — ”alla Provincer, samt derefter och ”på det den i allo må uppfylla dess för ”Landtbruket välgörande ändamål, i Nåder ”vidtaga de ändringar i densamma, som ”pröfvas nödige, och icke rubba sådane ”hufvudgrunder, hvilka angå egentliga äganderätts förhållanden, såsom delningsgrund, ”råskilnad och taxering, hvilka äro af na”tur att lämpligast tillhöra Civil-Lagen.” Detta slut anser jag den underdåniga Skrifvelsen höra äga, och derigenom skulle Ständerne blifva tryggade, att man förblef vid de godkände grunderne. Jag anhåller att dessa anmärkningar må åtfölja återremissen, hvilken jag yrkar. Herr Danckwardt: Efter hvad Friherre Sprengtporten yttrat, lära* Lagoch EkonomiUtskotten icke vilja antaga, hvad jag i ett förut i förevarande fråga afgifvit anförande haft äran uppgifva, eller att de delägare i Skifteslag, hvilka icke skulle de för dem vid Skiftet anvisade lotter vilja genast emottaga, kunde utan hinder af Skiftesstadgans föreskrifter en sådan utväg be - Den 6 April e. in. 36i gagna och, efter uppgjord sämjedelning och ägojemkning, vid sina förra ägor i det hufvudsakligaste förblifva. Jag skall i anledning häraf, sorn jag hoppas, klart visa, att detta förhållande både ligger i sakens natur, och icke är i strid mot hvad Stadgan innehåller, utan tvärtom dermed instämmer; och torde jag i sådant afseende få uppläsa de §§. i Stadgan, som härpå hafva afseende. — 8 §. i 12 Capitlet lyder så här: ”Sorn ”genom utbrytning af en eller flere Delägares ägolott, den förra Ägoindelningen ”rubbas; så skall, när Laga skifte på en ”eller flere