Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt Eders Kongl. Maj-ks Nådiga Bref af den 22 Maji och r8 December nast!, ar, till underhal! och öfrige Utgifter för till Elever as qwin, nokönet fran Kronobergs och Calmare Län, som isron den »ista Julii samma ar borde intagas uti del af jdfwecste-Löuenanlen Rappe a dest Egendom Ga» Veby inrättade Znst>tut,. att der erhålla underwis-^ Den i; Hunn'.' 5-9? Wg iiti Linrötning, Beredning, Soanad och Wäst stad efter Norrländska methödcn. Denna utgift a t,2Oo R:dr om äret, belöper för ert och ett half! ar lill 1802 R.dr. Och Siuteligen Efter Eders Kongl. Masts Nådiga Skrifwetserafd. 22 Nov. !Z> t och 26 Febr. nastl. 5 prcCents ärligt Jntereste a de af Jnterestenterne uti Södertelge Canal, och Slustwerks Bolag till detta Werks fullbordande gjorde tillskott. Denna ränta stall, i förhållande till arliga inbetalningen, beräknas och Ulga till i8r6 ars stut, ej allenast för hela det fran arbetets bör>an hittills insatte Actie-Capitalesutast ock för de tillstött, hwilka i för Canal-Boggnadens behöriga fulländande, af BUaget ytterligare erläggas, 5:0
St., med ledning af den snara, Utsk. för dem utlagt, för att bilda ett skäl till frågans förklarande såsom en nullitet vid nästa riksdag, på egen hand redigera förslaget, föreslår jag, att, med förkastande af Utsk:s förevar, mentor-, R. o. Ad. må ytterligare förständiga tJtsk. att de inom Stånden framställda anmärkntr laglikuiätigt upptaga, och med sammanjemnkn:sförslag i anledn. deraf till RiksSjtn ofördröjligen inkomma. Frih. Boye, Ludv.: Då denna fråga här sista gången förevar, framställde jag den åsigt, att juryinrättningen innebar ett större hinder för den lagbundna tryckfriheten än indragningsmagten, och jag tackar Utsk. för det det icke framkommit med förslag till en stympad rättelse, utan velat skaffa oss den fullständig. Men, mina Hrr, frågan, då den primitivt förevar, angick, huruvida den om juryn bort sammanbindas med den om indragningsmagten; nu deremot är en vida vigtigare fråga föremål för undersökning, — en formfrfiga, den vigtigaste och farligaste, som vi haft under öfverläggning sedan införandet af vårt nya statsskick. Det är om denna jag utbeder mig att nu få ingå i undersökning. Då stiftarne af våra grundlagar, jemte bevarandet af deras verk, tillika ville nedlägga möjligheten att åstadkomma förbättringar i det ofullkomliga deraf, voro de nödsakade alt för denna sednare möjlighet bestämma försigtiga vilkor, på det icke nyhetsbegäret måtte kunna gagna den öppnade vägen till förbättring, såsom en förevändning för omstörtande af hela byggnaden. Denna försigtighet förde i första rummet till -det vilkor, att icke frågor rör:de vår Representation måtte obetingadt utsläppas tili massornas afgörande, innan en föregående undersökning deraf ägt rum af en lugnare auctoritet. Det var angeläget, att denna fick i sin magt den återhållande kraft, som fordras för att bevara beståndet af det närvarande; det var nödvändigt, att denna auctoritet lemnades rätt att urskilja hvilka förslag som bolde öfverlemnas åt Riksförsamlingens pröfning.
Det förefaller mig besynnerligt, mig, som alltsedan 18,23 års Riksdag varit ledamot antingen i LagUtsk. eller Ekon.Utsk. och dervid aldrig sett en sådan vidunderlig behandling af ärenden i denna del som nu, att Ekon.Utsk. företagit sig att en IV. II. 29 450 Den 28 Mars f. m. samt afgöra en fråga af den beskaffenhet, som denna, utan att begära gemensamt sammanträde med LagUtsk., och att detta Utsk. låter sådant ske, då det hört att man här på Riddarhuset önskat ett annat behandlingssätt. Jag kan ieke annat än finna min känsla på det högsta uprörd öfver att Ekon.Utsk. tillätes att på sådant sätt hushålla med våra lagar och våra grundlagar och att dylika försök skola kunna göras. Jag vill icke tro, att detta skett med afsigt; och jag är öfvertygad om att då så många Landshöfdingar sitta i nämnde Utsk. samt då det gäller frågor, som egentligen röra dem, grannlagenheten bjudit dem, att icke ensamme företaga en fråga, som rör instruktionen för dem sjelfva, utan att de begärt gemensam öfverläggning medLagUtsk. Till följd af hvad jag nu yttrat, slutar jag med en vördsam anhållan, att föredragningen af Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 70 måtte få anstå intill dess LagUtsk. inkommit med sitt Utlåt, i samma fråga, äfvensom att viss tid måtte sistnämnda Utsk. föreläggas, inom hvilken det må afgifva detta Utlåt., på det att frågorna måtte på en gång till behandling hos R. Skr förekomma, och vi sålunda undgå att ensidigt hushålla. bort vår lagstiftningsrätt i likhet med hvad Ekon.Utsk. gjort. Jag skulle icke hafva framkommit med denna hemställan, om jag icke ansett Ständernas rättighet i lagstiftningsväg vara lika helig, som den att sig sjelf beskatta. Jag ber B. o Ad. fördenskull om ursäkt för det jag nu uptagit dess tid; men jag har icke stillatigande kunnat förbigå den nu påpekade omständigheten, och jag anhåller derföre om propos. på bifall till min nu gjorda hemställan. Gr. Mörner, Carl:
Polonaisen aflöses omedelbarligen af vals, och då en något flintskallig herre bugar sig, småler och lägger armen kring hennes lif, känner hon sig såsom ett värnlöst byte i fiendehand. Men då hon dansat ett hvarf och den flintskallige herrn ställer till henne några godmodiga ord, lugnar hon sig — ehuru hon icke kan öfvervinna sin känsla af skygg stelhet och vanmakt • — och i sitt stilla sinne undrar hon öfver att en så gammal herre som hennes kavaljer dansar, samt förbiser fullständigt, hvilken g o d dansör han är. På upplysningen att Astrid aldrig varit på bal förr, frågar han, om hon är road IDUN af dans. Och han betraktar småleende det bleka anletet med de stora allvarliga ögonen, då hon helt uppriktigt svarar att, då •hon var liten, var hon det nog, men i senare år har hon varit klen och inte fått dansa, och nu visste hon inte riktigt. » Låt oss då gifva er tillfälle att stadga ert omdöme, » säger, med förlåtlig tillförsikt, den flintskallige i medvetandet att vara en utmärkt dansör. Och han bugar sig för att ånyo dansa ut, utan aning om, att hans tidigt undfångna » måne » — o m han så ock dansar som en ljusets ängel — kommer hans ungdomliga dam att betrakta honom som ett monstrum af balkavaljer. Astrids nästa såväl som den därpå följande kavaljeren voro halfgamla, för henne obekanta herrar. Astrid kände allt det poetiska, berusande, som hon förbundit med en bal, smälta samman till något besviket och fadt, och hon fann utsikten att under aftonen motionera äldre herrar allt annat än ljus. Först i andra polkan dök en ung och känd kavaljer upp i Figge Fri eks person. Figges välbekanta ansikte löste Astrid ur de förlägenhetens fjättrar, som tyngde henne tillsammans med främlingar. Han satte Astrid i godt humör vid första ord han yttrade, och det gjorde inte det minsta, att han hoppade en smula i otakt. Med honom var det ändå roligt att dansa. » A t t folk kan tycka det är synd att dansa, » sade Figge, då de andats ut efter tvänne polkahvarf kring salen.
Regerings-Formen behandlas j hvar - 330 Den n April. vid och då samma omröstning sä utfallit, att två Stånd stadnat emot tvä, Utskottet, sorn* erkändt nödvändigheten af ett bestämdt slut i mål, der det handlar med Riksens Ständers rätt, och som icke kunnat emot bokstafliga föreskriften härvid tillämpa hvarken 38 eller f3 §. af Riksdags-Ordnmgen, funnit den enda utväg återstå, att hos Riksens Ständer anmäla Voierings-resultatet, med förklarande att Utskottet anser ofvanberörde mot Friherre Cederström ställde anmärkning böra jemlikt 75 §. Riksdagsordningen förfalla. Beträffande åter anmärkningen mot Föredraganden af Krigs-Ärenderne, så emedan han i StatsRådet förblifvit vid sitt i KrigsBerednjngen förut afgifne yttrande , det han funne Allmänna Magazins-Directionens underdåniga förklaring till alla delar nöjaktig, har Utskottet ansett Föredraganden i grund af denna sin reservation vara från ansvar i saken skiljd. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag skall anhålla att få till Frotocollet anmäla min uti Constrtutions-Utskottet gjorde Reservation, i afseende på första målet, rörande StatsRådet Friherre Cederström. Jag har ej reserverat nhig emot beslutet, ty deruti har jag sjelf deltagit, utan emot de former genom hvilka detta be» slut tillkommit. Äfven reserverar jag mig i afseende pä sednare målet om utspisnmgen af mjukt bröd, emedan jag ej allenast ansett StatsRådet, Friherre Cederström utan äfven Före - Den 11 April» draganden häruti hafva handlat emot Grundlagen. Jag håller före att afseende ej bör hafvas på Person utan blott på saken. Min mening med hvad jag nu anfört är likväl icke att derigenom gifva anledning till någon discussion i ämnet.
det till och med ^Det har familjens välstånd höjt, är att begagnadt af kanske står stängdt, och att rummen, icke ens slår en till mötes, när man inträder vilja sällan samma behagliga värme, som finnes i de öfriga ' jtivad du på lifvets åker plöjt, Xy främmande och anstrykning af ödslighet, som förökas däraf, att fDitt lifsverk skall förkunna: två söner och tre döttrar. för familjen i hvardagslag, hvarigenom det har en Hon öfverlefves H. att öfverraskas af att få se själlösa oljetryck bland talat, dessa, som åtskilliga under den gemensamma beälskande och vördande hjärtan. den nekas. högste då på många sätt £r \ led ödmjuk lön om redligt nit, sommar, så länge hans stämma ljöd, å Helenablef anses tyskt dagen egnat en af sina sånger; och det är af Grafström måste, de hvilken Frithiof Grafström, öfvertagaDoktorinnan Medgifvas med solida det vittra arfvet, har åt henne hvarje nämningen eller direkär det liktydigt med något handlarne, doktor ofta A r det den grekiskeller icke; men parant blifver det, det kan ej Välsigna rikt det lilla. bon fick glädjen se intaga den predikstol i S:t Klara, Eller införlifvas gen, ^Ditt arlete skall göra lätt, A f dessa blef en museets nöjd och tacksam med din lott försakande hennes blef nu en huld fostermoder, och snart två söner och fem döttrar. betala dem måhända ej göra sig reda för, vacklande och behöfver närmare bestämmas. " Och verka i det tysta godt, A r 1838 ingick hon Abraham Grafströro, Umeå och enkling efter och Nåväl, en hop föremål, köpta i klädstånden, skulle en egen talrik barnskara omgifva henne, af egentligen efter en samlare eller, låt vara, af själfva konstsyster Henrica Elisabet Franzén. år saker toriistilen? Stockholm hon valde sig en make, blef också denne en skaldekonstens ren antika värdet, romerska antiken eller renässancen och sedermera till Hernösands biskopsgård.
I Vt förslaget i öfrigt hänföra mig till de vid förslaget fogade motiver, och anser mig nu endast böra i korthet bemöta några särskilda anmärkningar, som inom Högste Domstolen blifvit vid förslaget framställda, men icke iakttagits, äfvensom angifva skälen lill några få ändringar af förslaget, som efter dess granskning i Högste Domstolen vidtagits, ehuru de ej varit inom Högste Domstolen föreslagne. Benämningen fartyg, som blifvit föreslagen att utbytas emot skepp, har jag ansett böra bibehållas, derföre att denna benämning, der ej uttrycket båtar begagnas, är allmänt förekommande i de författningar, hvilka afse sjöfartens ordn8nde, då deremot skepp utmärker ett särskildt större slag af fartyg. På samma gruud har jag äfven gifvit den i Förslaget använda benämningen befälhafvare företräde framför den föreslagna af skeppare. Yäl förekommer i Tull-stadgan den 7 December 1860 skeppare som den allmänna benämningen på fartygets befälhafvare; meu dä Kongl. Förordningen den 7 Maj 1842 tillagt dem, som aflagt examen för att föra fartyg å aflägsnare orter, benämningen sjökapitener, då vidare det till Kongl. Förordningen den 1 Mars 1841 fogade formulär till Fribref för svenska fartyg begagnar befälhafvare såsom den allmänna benämningen på den, åt hvilken fartygets förande är anförtrodt och använder uttrycken skeppare och sjökapitener för att utmärka särskilda klasser af befälhafvare, och da jag tror mig veta att Kommers-kollegium allmänt använder den sistnämnda termen, har jag ansett densamma i Förslaget ej böra lemna rum för benämningen skeppare. Att, på sätt i Högste Domstolen vid § 42 föreslagits, medelst en lagbestämmelse angifva hvarest ett fartyg skulle anses hafva sin hemort, har varit förenadt med så stor svårighet, att det ansetts böra undvikas och då de dermed afsedda ändamål kunnat vinnas genom en förändrad redaktion af de §§, som ursprungligen förutsatte dylika bestämmelser, har en omredigering af dessa §§ egt rum. Anser man tjenligt, såsom inom Högste
Öfver denna motion, hvilken Lag-Utskottet, gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet till pröfning förehaft, gå Utskotten nu att meddela utlåtande, dervid Utskotten, som tagit kännedom om behandlingen af detta ämne vid sistförflutne Riksdag, samt den utredning i fråga om stadgande!) angående matlag och rök, som till följd deraf vunnits, anse sig böra lill en början omförmäla det hufvudsakligaste af hvad Utskotten derutinnan inhemtal; och få Utskotten i sådant afseende anföra följande: Vid nyssnämnde Riksdag blefvo i detta ämne väckte och till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterade tvänne serskilde motioner, den ena om utfärdande af en förordning, som närmare bestämde hvad med ett matlag rätteligen borde förstås, och den andra derom att stadgandet om matlags beräknande borde undergå den förändring, antingen att något maximum icke bestämdes för sammanläggande af hemmansdelar, som inom samma skifteslag äro belägna, eller ock alt, der ett sådant maximum fortfarande skulle anses nödigt, detsamma mätte till ett helt mantal bestämmas.
För att i Allm. Besv.- och Occon.-UtsJc. Betänkande N.o £>3. i3 Kyrko-ärenden hafva domare och administratörer, som kände Presterskapets alla åligganden och egde erfarenhet i dessas utöfning, borde Domcapitlens Ledamöter väljas på sätt månge redan föreslagit och senast Biskop IIedre'n vid 10 Gap. 19 §. i nya Kyrkolagförslaget.? Nu deremot äro bland dessa Ledamöter unge män, nyss anlände från Universitetet, de der icke ens undergått prest-examen och inträdt i embetet, äu mindre hafva någon bekantskap med detta embetes pligter. Äfven de äldre Ledamöterna, några få berömliga exempel undantagna, äro i allmänhet obevandrade, att icke säga helt och hållet fremmande, på det fält, dem åligger noga känna och bedöma. Sådant är helt naturligt, ty de äro så till sägande isolerade från Kyrkan, deras egentliga kall är undervisningen, hvilken ligger dem närmast: hvad som är derutom förblifver ej sällan bisak. Härifrån torde man, utan förnärmande, kunna härleda den secundaira tillsyn och omvårdnad, som församlingen och Presterskapet i långliga tider erfarit, äfvensom det intrång, Skolan i vårt land gjort på Kyrkans område vid befordringar. Styrelsen har sett för mycket på den förras, för litet på den senares sanna fördel. Jemnvigten är störd, förmonerna ligga uteslutande på den ena sidan, olägenheterna på den andra. Undervisningsverket är dock ett barn af Kyrkan, i hvars sköte det utbildades och fullväxte. I stället att tacksamt erkänna modrens omvårdnad, låta henne ostörd ega hvad henne tillkommer, har barnet till val lat sig fädernehuset, upphäft sig icke blott till domare öfver hennes handlingar, till målsman i alla hennes angelägenheter, utan ock ryckt till sig hennes förnämsta yttre tillhörigheter, jemte rättigheten alt uppskatta hennes förtjenster, arbetstid, mödor och den derföre belöpande lönen efter eget godtfinnande. Jag är lyckligtvis icke den ende, som så bedömer frågan. Mitt ord är blott ett svagt echo af den rådande rösten bltnd kyrkans tjenare i alla landsorter.
För undvikande af häraf möjligen uppkommande tvister torde derföre, efter orden »störste äro», böra tilläggas: »Der rösterna äro skiljaktige och på hvardera sidan lika mångå, kommer den afhandlade frågan att anses förfallen, der ej angående sältet för rösternas beräknande annorlunda är mellan delegarne öfverenskommet.r> Sednare momentet ansågo Justitieråden böra ifrågakomma endast för det fall, att någon delegare, utan visadt laga förfall, från utlyst sammanträde uteblifver; hvadan, enligt bemälte Justitieråds åsigt, dessa ord borde i Förslaget införas: »Uteblifver någon, utan visadt laga förfall, när» etc. Justitieråden Qviding, Cramér och Naumann anförde, att den till omröstning hänskjutna frågan löses ej om rösterna utfalla lika för två särskilda meningar. 6 Ofta vore dock en sådan lösning af vigt, och derför tillstyrktes ett tillägg i den syftning sednare meningen af 5 § i Norska Sjölagen angifver. Justitierådet Naumann yttrade vidare: »Begreppet »Redare» är i 1836 års Förslag uttryckligen bestämdt, då det i 4 § af samma Förslag heter: »Redare är den, sorn skepp eger och reda låter». En dylik definition har äfven Tyska Lagen ansett nödig. Jemför Art. 450 och Art. 477 samt anmärkningen till den förra i 1863 års Berliner-edition af Das allgemeine Deutsche Handels-Gesetzbuch, sid. 270.» »Flera lagstiftningar stadga uttryckligen, att ej mindre byggnadskontrakt om skepp, än äfven skeppsredares bolagskontrakt (eller, såsom det jemväl kallas, redarebrefvet) böra skriftligen upprättas. Ett sådant stadgande torde hafva lika mycket skäl för sig, som föreskriften i Förslagets 25 § om skriftligt kontrakt med skeppare angående hans lönevilkor. Att dymedelst icke uteslutes annan bevisning, när skrift saknas, behöfver ej anmärkas.» »Som bekant är, uppställa ganska få länders sjölagar den regel, att majoritetens mening inom ett rederi skall blifva gällande utan undantag.
M.-t hittills ’>J utöfvat, äfven de Fonder och Cassör som icke till-för ene blifvit af IX. St.-rs Statsutskott, eller deras '"Revisorer, utan endast i KammarRätten granskade och Betänkanden, N:o 353. 209 ''och om hvilkas Be vision först vid senare Riksdagar ”fråga uppstått, skulle hädanefter granskas i samman"hang med StatsVerkets räkenskaper och förvaltning.” Hvarjemte det vidare hele: ”att K. M:t vore i öfrigt "betänkt, att till rättelse för sistnämnde Fonders och ”Cassör* framtida förvaltning utfärda Instructioner el"ler Reglementen, grundade på hvad, efter hvarje sä”dan Fonds eller Cassas serskildta beskaffenhet, enligt ”nu gällande föreskrifter, hittills varit ia,gtlaget'’j hvilka förbehåll dock icke syntes kunna af R. St:r erkännas, utan så vida det hittills ö/liga, både uti disposition och förvaltning, varit Grundlagsenlig!, hvarom R. St:r visste intet, då deras Statsutskott eller Revisorer ännu icke fått granska förhållandet: —att stadganderne i 2 §, af Förslaget: "alla dessa räkenskaper ”anses innefatta den allmänna redovisningen för Stats"Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning” samt i 4 §• "Denna Allmänna räkenskap öfver StatsVerkets tilI"stand, styrelse och förvaltning utgör föremålet för "R. St:rs Revisorers granskning” syntes innebära förklaringar öfver Grundlagens mening med granskningen, hvilka ej blefvo laglige förr än de genomgått GonstitutionsUtskottets behandling: samt att i öfrigt, i stället för de 4 första §§. i K. M:ts Förslag, de 2 första §§. i R. St:rs vid sista Rjksdag antagne voro lämpligare, utom hvad anginge Ordalagen om verificationer till RiksHufvudboken der 3 J, i K. M:ts Proposition tycktes vara riktigare. Och ehuru således ett betydligt närmande att erS B. 14 2io S t a t s - U t s k o 11 e t s länna den oinskränkta granskningsrätt, som Grundlagen tilldelat R.
JOHANSSON A. UNGER. CARL JOH. HOLM. SWANTE GRÉN. Vällofl. Borgare-ståndets ledamöter: P. M. LOVÉN. A. J. THOMÉE. L. N. ENEQVIST. C. J. SCHÖNING. C. G. RYDIN. E. U. STENQVIST, Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: C. DAHLGREN. P. SAHLSTRÖM. ERIK ERSON. G. BJERKANDER. A. MEDIN. PER NILSSON. Vict. Melin. Kapital-slut öfver Manufaktur-diskont-fonden för år 1855. Debet. Balans från år 1854. Skulder: Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-kollegii kreditiv för Manufaktur-diskonten, emot 3 proc. årlig ränta å begagnadt kapital 1,800,000: Obetald ränta till 1854 års slut 21,876: 1. 10. Utelöpande banko-attester vid samma tid 1,096: Bilaga N:o 1, tillhör sid. 10. Balans från år 1854. Tillgångar: l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Depositions-afdelningen 289,233:19.11. 9. upplupen ränta å d:o d:o 281:28. 8. d:o d:o å Rosenborgs & Fondens fasta egendom, enligt Kongl. Kollcgii beslut den 29 December 1843 upptagen till dess brandförsäkringsvärde, 60,000: Vinstoch förlust-konto. Rippes lån 946: 18. 9. upplupen ränta derå 281:28. 8. d:o d:o å Rosenborgs &
Preste-Ståndel den 14 —- — Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Stnndel den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Riksdags-kostnadernas bestridonde genom Riksgälds-.Kontoret. (Stals-Utsk:s Meni. N:o G.) S. A. K. Rikets Ständer hafva beslulit, alt sådane af nu varande riksdag föranledda utgifter, som, i likhet med hvad under den sist förlidna egt runi, i anseende till sin natur eller föremål, dels redan blifvit, dels framdeles blifva, under riksdagens lopp, af E. K. Majit ExpeditionsUIskotlets Förslag tili underd. Skrifvelse, N:o 6. 9 K. M:t i nåder godkända och å Slals-konloret anvisade, skola, efter afiemnade reqvisilioner och anställd granskning af verifikalions-handlingarne, Stals-kontorel af Riksgäldskontoret godtgöras; hvilket beslut Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 18 Januari 1860. Xo a. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1860. Presle-Slåndet den 14 — Borgare-Ståndet den 18 — —- Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om ersättning till Kronofogden And. Rhodin för kontanta medel, 1,971 R:dr 71 Öre R:mt, sorn blifvit en Krono-brefbårare genom rån fråntagna och derefter måst af Rhodin återgäldas.
När allt var fullbordadt, hvilket hade upptagit en dryg del af natten, gaf Schahen, uttröttad af detta för honom ovanliga arbete, mig en vink och nedlade sig sjelf, tankfull och icke utan synbar oro. Det tyckes, sade han, då jag följande morgonen uppvaktade honom, som mina gerningar å högre ort blifvit antagna för godt, efter jag ännu befinner mig på denna jorden, hvilken, Paradisets herrlighet i ära, ändock har sina behagligheter. – Detta skämt, som föreföll mig nog lättsinnigt var oväntadt af en, som nyss trodde sig hafva sväfvat emellan tvenne verldar. Schahens lynne var i dag utomordentligt gladt, utan att dock öfvergå till gårdagens svärmerier. Jag ville begagna mig af denna sinnesstämmning, för att befästa hans ädla föresatser. Monarchen hörde mig uppmärksamt och med ett nöje som småningom öfvergick till en tankfull allvarsamhet – Rustan, begynte han, jag har engång kommit i vana att anförtro dig mina hemligheter. Nu vill jag också förtälja dig om min barndom, på det du helt och hållet må lära känna mig, på det du lättare må inse och urskulda mina fel, och på det du slutligen må kunna förklara för dig sjelf, huru det var möjligt, att en furste, som är född med ädla, kanhända stora anlag, setat trenne år på thronen, utan att, ända tills i går, hafva gjort en enda god gerning. Du vet kanhända, att jag icke var äldsta sonen: min broder Mahmuds födsel hade knapt inträffat en timma före min. Min moder, som var af ett häftigt lynne, beskyllde uppenbart Mahmuds moder, att genom konstiga medel, med äfventyr af sitt och barnets lif, hafva påskyndat sin förlossning, på det att hennes barn skulle komma i besittning af thronen och hon sjelf af det anseende, som åtföljer den förstföddes moder. Dessa anklagelser kommo för konungens öron: båda förekallades, Mahmuds moder var den mest gynnade, min kunde ingenting bevisa; hon erhöll en sträng aga, förlorade den titel och de rättigheter som tillhöra en Khaum; och förvisades till en vrå af harem.