Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 80, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 60, angående upphörande af ljuspenningar för embetsoch tjenstemän samt extra-ordinarier; N:o 81, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, i fråga om upphörande af såkallade vakansoch förslagsliggetidssamt begrafnings-hjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande penslons-kassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta; Bih. till R. St. N:o 98, i anledning af väckta frågor om upphörande af det serskilda skattebidraget till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader; N:o 99, angående återbetalningen af ett, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Vesterbottens län, förre Expedilions-fogden C. J. Moritz beviljadt lån; N:o 100, i anledning af Kongl. Majlis nådiga remiss å förre arrendatorn af indragna trumpetare-bostället Berga, Inspektoren Johan Wedlings underdåniga ansökning ofn eftergift af ådömd arrendeskillnads-ersättning; och N:o 103, i anledning af Kongl. Majlts nådiga proposition, angående upplåtande emot vederlag åt Götheborgs stad af kronan tillhörig, derinvid belägen, mark. Frän Vidlöf. Borgare-Ståndet. S. D, Föredrogs ånyo och bifölls BanJ:oUtskottets utlåtande: N:o 29, öfver väckta förslag om dels utgifning ifrån Banken af sedlar å 1 rdr b:ko, och dels prägling af silfvermvnt å 10 sk. riksgäld och 4 sk. banko. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets utlåtanden:
Deemlnr sistlidet år liar E. K. ,M:t fä stat Rikets Ständers uppmärksamhet dera. ali, i samma man brollmals-lagsliflningens förbättrande fortgår uli den såsom ändamålsenlig numera allmänt erkända riglning, alt de tillförene brukliga kroppsoch skam-straffen ulbvlas mot frihels-sfrnff, hvilka icke allenast böra vara tillräckligt allval liga för alt afskräcka fran hroll, ultin deijemle skola afse den brottsliges förbättring eller åtminstone hans räddning undan den ytterligare för - ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 166. 531 härdelse och försämring i sedligl hänseende, som erfarenheten visat vara en oundviklig följd af fångars gemenskap med hvarandra under straff-tiden, i samma mån framstår ock behofvet att genom lag ordna sättet för frihets-straffens verkställighet; vid hvilket förhållande och ehuru en fullständig lagstiftning i detta ämne, omfattande alla frihets-slraff, icke torde böra ifrågakomma, innan reformen af sjelfva brotlmåls-lagen hunnit så långt genomföras, att derigenom blifvit bestämdt om eller hvilka bland de flera olika slags fängelse-straff, som i nu gällande lag finnas upptagna, skola för framtiden såsom särskilda straff-arter bibehållas, samt slrafi-inröllningarne kunnat derefter lämpas, E. K. M;t likväl, sedan de nya efter cell-systemet bygdå läns-fängelserna kommit så nära sin fullbordan olver hela Riket, att de, tillika med åtskilliga andra efter samma system uppförda nya krono-häkten, lemna utrymme för en mera allmän tillämpning af det så kallade ensamhets fängelset, funnit angeläget alt genom särskild lag bestämma, ej mindre i huru vidsträckt mån så beskaffadt fängelse må vid ådömd bestraffnings verkställighet användas och i hvad förhållande det bör anses slå till de fri hets-st ra ff, som i gcinensamhels-fängelser undergås, än äfven om sältet för ensamhets-fängelsets verkställande i öfrigt och den behandling (ängarne derunder skola vara underkastade. I afseende härå äro af E. K.
M:ts nådiga befallning afgifvit underdånigt förslag å den kostnad, som för uyssnämnda ändamål kunde finnas erforderlig, beräknat utgiften för Kyrkans fullbordande att uppgå till 16,984 r:dr 17 skb:ko, om församlingen, såsom vanligt, utan ersättning fullgör dagsverken och körslor, men i annat fall till 6,724 r:dr, samma mynt, utöfver nyssnämnda summa; samt E. K. M:t af de lill målet hörande handlingar inhemtat; att meranämnda församling, som år 1845 erhöll, genom kollekt och stambok öfver hela riket, understöd för ifrågaställd kyrkobyggnad, utgöres af 59-j\- oförmedlade, till 43|$- förmedlade, mantal, med en i allmänhet obemedlad folkmängd af 1,972 personer; att jordmånen vöre af svagaste beskaffenhet; att församlingen, vid liden för ifrågavarande kyrkobyggnad, blifvit i flera afseenden beröfvad fördelarne af ortens förnämsta näringsgren: att den under de 3 sista åren i brandstods-ersättning utbetalt 5 å 6,000 r:dr b:ko, och att årliga bidrag måste lemnäs till kyrko-kassan, hvars inkomster icke voro tillräcklige att ens lill tredjedelen betala ränta å kassans, till 5,000 r:dr b:ko redan uppgående, skuld; så har i betraktande af hvad sålunda förekommit och då dessa förhållanden syntes vara af beskaffenhet att i hög grad påkalla det allmännas deltagande och bistånd, E. K. M:t, uti Nådig skrifvelse till Rikets Ständers Stats-utskott af den 7 nästlidne Maj, med öfverlemnande af den underdåniga ansökningen, föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Knäreds församling för ofvan uppgifna ändamål bevilja ett räntefritt lån af 16,000 r:dr b:co, med skyldighet för församlingen att fem år efter lånets erhållande börja återbetalning deraf med så stort belopp årligen, som Rikets Ständer med hänsigt till de i ansökningen åberopade omständigheter, kunde finna skäligt bestämma; anseende E. K.
Härigenom skulle konventioner snart nog i hela landet kunna åstadkommas, och de flesta af de olägenheter, som åtfölja det nuv:de aflöningssättet, blifva häfda. Att något dylikt blir det hvarvid vi slutligen måste stanna, är, som jag nyss sade, min öfvertygelse; ty äfven om de nu af Utskottet föreslagna grunderna skulle antagas, så blefve följden en mängd tvister och processer, .då de af dertill utsedde tjenstemän skulle tillämpas. Att ej presten sjelf bör upbära sin lön, anser jag såsom en alldeles gifven sak, men finner ej att ändring i hvad i detta hänseende nu är brukligt, skall behöfva medföra såsom följd en sammanslagning af lönerna. Mot en sådan sammanslagning önskar jag att få anföra ännu ett skäl. Jag tror nemi. att i samhället finnas vissa grundelementer, som man bör akta sig att rubba, och bland dessa intaga familjen det första och församlingen det andra rummet. Alla de band, som sammanhålla dessa, bör man noga vårda, och det lider intet tvifvel att ju de gemensamma ekonomiska angelägenheterna höra till dessa sammanhållande band. Skulle presternas aflöning upbäras af Statens embetsman och sammanslås med Statens inkomster, så blefve presten snart helt och hållet Statens tjensteman i st. f.,församlingens herde, och sammanblandning af stat och kyrka har redan nu gått längre än jag skulle önskat. Skulle deremot presternas aflöning upbäras af särskilde kyrkans embetsmän, sfi kunde det lätt hända att kyrkan blefve en verldslig makt, en stat i Staten, hvilket vore än sämre. Mitt förslag är således, att R. St:r ingå till K. M. » med en underd. anhållan, att K. M. behagade föreskrifva en viss tid, t. ex. slutet af 1866, inom hvilken löne-konventioner böra vara ingungne i alla de församlingar, der sådant ännu icke skett; samt att, derest sådana öfverenskommelse! ej godvilligt kunna åstadkommas, kompromisser böra bildas, sammansatte af 5 personer, af hvilka församlingen väljer 2, pastorn — eller om ingen finnes, Konsistorium — 2, och dessa 4 den 5:te.
För Nät, alla slag, hvilka nu förtullas lika med det Garn, hvaraf de äro gjorda, med tillägg af 50 procent, har tilläggsafgiften ansetts kunna nedsättas till hälften och blifvit bestämd lill 25 procent. Beträffande artikeln Oljor, som i gällande taxa hänföras under de två hufvudrubrikerna feta och flygtiga, hvilka begge sorter hemta sitt ursprung från den lefvande naturen, hafva Rikets Ständer inhemtat, att i allmänna förbrukningen förekommer ännu ett slags oljor, som äro produkter af destination och antingen åstadkommas genom jordvärmens inverkan på träd och andia vextämnen, begrafna under jordytan, d v. s. äro utan undantag fossila, eller ock framställas genom torr destillation eller konstgjord uppvärmning utaf stenkol, brunkol, ved, torf m. m. men alla hafva karakleren af flygtiga samt ega enahanda beståndsdelar, kol och väte, som vanlig lysgas; och hafva Rikets Ständer, (ill följd af sålunda vunna upplysningar, ansett de under rubriken flygtiga oljor upptagna slag böra erhålla den förändrade redaktion taxeförslaget utvisar; hvarjemte Rikets Ständer funnit de under nyssanförda rubrik omnämnda “nativa eller råa“ slagen höra åtnjuta tullfrihet vid införsel, och för de “genom rectificering renade slagen" bestämt en tullsats af 2 öre per skålpund. Sedan jemväl blifvit upplyst att en på sednare tiden i handeln förekommande belysningsvätska, äfvensom sä kallad kamfin, utgjorde lösningar af terpentinolja i sprit, har genom en vid artikeln oljor införd anmärkning blifvit stadgadt, att belysningsvätska som är sammansatt af flygtig olja och sprit, skall förtullas lika med de genom rektificering renade flvgliga fossila eller mineral-, och genom torr destillation framställda oljor; hvarjemte dermed öfverensstämmande hänvisning ansetts böra under bokslafven K intagas för kamfin. Likaledes hafva kokade oljor, lill förekommande af tvister rörande deras tullbehandling, ansetts böra i taxeförslaget upptagas med hänvisning till Fernissa. Expeditions-Utskottets Förslag: till underd.
Jag anhåller äfven härå få fästa uppmärksamheten, och då jag antager, att Ståndet jemväl som goda ansett de skäl, Utsk. anfört för förslagets afstvrkande, drager jag häraf den slutsats, att Ståndet icke önskat en stående markegång, utan velat, att den någorlunda borde rättas efter årliga priset. Jag fruktar således ej för den rubbning i priset, som antagandet Den 19 Januari f. m. 91 nf tio års medelmarkegång skulle medföra, och frågan är blott att göra denna rubbning så liten som möjligt. Så länge markegången årligen sättes efter nu gällande grunder, uppkommer just den största rubbningen och deraf följande olägenhet, att då tillgången är minst, blir utgiften störst, och tvärtom. Jag finner emedlertid ingen orättvisa deri, att räntegifvaren får vidkännas högre utgift i följd af inträffad missväxt, ty sådant ligger i sakens natur; men det är angeläget att söka för honom göra erläggandet af den ökade utgiften så lindrigt som möjligt, och detta sker genom dess fördelning på tio år. Genom årlig markegång får han på en gång vidkännas hela tyngden af en missväxt, och genom en stående markegång får han alls icke vidkännas någon tyngd deraf, likasom räntetagaren i ena fallet på en gång och i det andra alls icke får vidkännas följderna af fallna pris; men begge delarna anser jag orätt. Samme värde ledamot har som exempel anfört, att om missväxt skulle inträffa i flera på hvarandra följande år, skulle olägenheterna deraf räcka i tio år. En annan ledamot har likväl redan besvarat denna anmärkn. och visat, att det är bättre att få vidkännas dessa olägenheter fördelade på tio år, än på t. ex. tre. Jag tror således, att Hr v. Hartmansdorffs anförda skäl icke böra verka till afslag å betänk.
Jag anhåller att få instämma med H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm och tillstyrker vördsamt, alt R. o. Ad. måtte, på sätt Prosten Astrand i sin reservation föreslagit, anslå sorn en belöning åt Hr Leijonmark den ifrågavar. summan 3,666 r:dr 32 sk. Den årliga löneförhöjning, som för honom blifvit begärd, har visserligen blifvit af förstärkta StatsUtsk. afslagen, och det skulle möjligen kunna Ilända, att det går sammaledes med denna gralification, ifall hon blott af 2tne Stånd varder bifallen; men 1 alla händelser är vårt samtycke dock en skyldig gärd åt mannens förljenster, hvilken jag hoppas alt R. o. Ad., vid detta såsom vid ett föregtde tillfälle, måtte åt honom egna. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag beklagar på det högsta, att det åt Tabell-commissionen yrkade förhöjda anslaget blifvit afslaget. Jag understödjer på det aldia varmaste den gratilication, som är i fråga får Hr Leijonmark, öfvertygad, som jag är, att få arbeten inom vårt fädernesland af en så obeskrifligen mödosam art blifvit bestridda och utförda med så mycken noggrannhet, som detta, och emot en verkligen såj ringa vedergällning som den Hr Leijon - Den a December e. m. 97 Leijonmark derför uppburit. Jag har haft tillfälle vid denna riksdag, att i afseende på statistiska uppgifter för representationsfrågans behandling rådfråga tabell-commissionens arbete i åtskilliga delar och funnit till hvilken grad man fastat liten uppmärksamhet vid detta betydliga arbete.
Hemranen äro KronoSkatte-Rusthåll; om Kronan vore fordringsägare, skulle ingen fråga hafva uppstått om en högre uppskattning; och jag hemställer, hvarföre ej lika behandling må äga rum, der Kronan är gäldenär. Det är endast hemmanens Jordeboksränta, som kan läggas till grund för deras motsvarighet mot fordringarne, och i denna ränta lärer väl ingen förhöjning kunna äga rum. Den nya undersökning Utskottet föreslagit, leder således endast till nya förluster för sökanderne, och jag tror, att Utskottet gjort rättast, om det sagt, att sökanderne mä äga rätt att ur de uppgifna hemmanen få sina fordring gar genast godtgjorde, i den mån de svara mot hemmanens Jordeboksränta, enligt den lifjiud, som deröfver i Kammar Collegium kan uppgöras. Jag anhåller på grund af dessa anmärkningar om återremiss, på defc Utskottet må undanrödja den tidsutdrägt för sökanderne, som blir enda följden af Utskottets nu afgifna förslag. I KammarCollegium måste alla nödiga upplysningar för liquiden redan finnas, och den föreslagne värderingen lär väl icke kunna föranleda till någon förhöjning i Jordeboksräntan, ty ny skattrefning lärer lika litet kunna komma i i86 Den 4 November. fråga vid dessa, sora andra ordentligen skattlagda, hemman. Jag anhåller, att Utskottet må förklara sökanderna berättigade, att genast erhålla införsel uti de af dem till ersättning för deras godkände fordringar uppgifna hemman och lägenheter, till så stor del, som enligt Jordeboksvärde efter jemförelse Länen emellan svarar emot deras räntefordvans belopp, och att underdånig skrifvelse härom från Rikets Ständer till Kongl. Majit må afgå, med underdånig anhållan, att KammarCollegium må erhålla nådig befallning, att låta verkställigheten häraf skyndsamt besörja.
J a, val däruppe, undrade man ej så mycket på den originella id611 a t t förlägga sitt Iiem p % en bergklint lkngt bort pk Söder. i stallet för a t t klamina in det bland alla andra i ett af Stockholms s. k. fashionabla kvarter. Och liar i cleii lilla niörkpanelade salongen med sina gammaldags möbler, sina välfyllda bokskii, sina familjeporträtt, sina djiipa fönsternischer, där raiikor af murgröna ersatte .spetsgardiner, och med den I~änförande utsikten utanför, mottog niig frii Adlersparre. 411a minnas vi denna för henne egna franka rurelse, med hvilken hon räckte den ankoinmande banden - en fin, geiioniskiiilig, aristokratisk liand - ett mottagande som genast gjorde en Iiemmastadd. Man glömde snart inför denna enkla, f r h hjärtat gående rättframhet, a t t nian stod inför en af Sveriges mest beröinda kvinnor, livars nainn och verk gjort sig kända vida omkring i varlden. Hvad vi iiiidei detta mitt besök hos Esselde talade om, minns 1 jag ej så noga, men från mitt första saininanträffande nied hennemedförde jag intrycket af att ha gjort bekantskap med en persm, begafvad med en ovanlig förmåga a t t ej blótt dela med sig af de guldkorn, sqni vor0 förvarade i heiiiies egen naturs rika skattkammare, utan afven a t t leta fram sådana, soni tilläfventyrs stodo a t t finna Iios andra. Ocli detta intyyck stod fast under alla de följande år, då jag hade lyckan ofta lroinina i beröring med fru Adlersparre och a t t arbeta .under hennes ledning. Sällan återviinde n1a.n f r h i ett besök Iios henne uton eii Iränsla a t t lia ' lärt och inliemtat något af värde, a t t ha fått ' impuls till något godt ocli ädelt, ' fått erfara något allmänmänskligt viickande.
För arbetsföre personer, hwilka utan eller med sä ringa förmögenhet, att de icke kunna inköpa en hemmansdel, b->r detta hittills warit en urwäg, som Laqarne ler tt dem, att med arbete förskaffa sig en bostad 0- en pä wisir sätt oberoende Utkomst; men förpantn igor och arrenden kunna endast stutaö pä wisia af r gar till det högsta bestämda är, och det beror af Jordägaren, att antingen under contracks-kiden, för en ofta nog obetydlig förseelse, eller ester ven utsätta tidens förlopp uppsagga Nybyggaren eller Torpsinnehafwaren, och att pä detta sätt bringa en Famille, som genom mängärigt arbete beredt sig en Möjelig utkomst till saknad deraf. Till följderna af besia sätt för upplätande af Jord kunna räknas, att Nybyggaren eller Torparen åtminstone tvid flutet af sin besitmingsnd wansköter de hus och den jord, som han snart mäste lämna och att han misihushällar med den skog, som han icke längre får begagna samt fluteligen, att sädane flyttningar sällan ske utan Rättegångar, som fullkomna den afträdandes utarmande. Pä den frägan, huru »vidsträckt Hemmansägares rätt bör wara, atttklyfwa sin jord, yttrar jag min tanka, art denna rättighet bör wara oinskränkt, med det enda förbehåll, att jorden, huru den ock blifwit styckad, är gemensamt answarig för alla de förut efter Hemmantaler utgående skyldigheter, och alt Den r 4 November. att således wid faln deraf, altid mäste iagttagae,att skatter och skyldigheter, Uti ett rigtigt förhållande jemkas emellan de klyfde delarne. Akt detta kan ske utan vreda eller wada för Hemmaneno bestånd och skattens Utgående bestyrkeS deraf, att pä mänga ställen finnes uii Landvorterne hemman klufne Uti Indelar 24:delar och derunder.
De obligationer som RiksgäldsContoiret till förberörde ändamål koinme att utgifva, borde derföre, i min tanka, icke ställas på betalning vid anfordran, utan på vissa af betalningsterminer med 4 eiler 5 procent ränta; hvartill ett mot behofvet svarande lån troligen skulle utan svårighet erhållas. Jag nekar icke att ju obligationer som betalas vid anfordran och Den i4 Julli, dertilll löpa med ränta, om ock under 3 procent, erbjuda vissa fördelar, och, utan tvifvel, med lika säkerhet, vore begärligare än obligationer med högre Ränta på längre betalningsterminer. De vore, så länge deras inlösen aldrig vägrades, aldeles lika med det gångbara mynt hvarmed de inlöstes, och kunde till lika hög ränta sorn detta åter utlånas. Men det är just derföre‘jag anser betänkligt att för närvarande införa dylika obligationer, om det nemligen allvarligt är i fråga, att återgifva stadga åt penningeverket, och göra Banken och den allmänna värdemätaren — penningen — oberoende af Staters och enskilde personers störrre eller mindre lånebehof och skuldsättning. Jag tillstyrker för min del att Utskotten måtte anmodas bestämt uppgifva till hvilket silfvervärde de anse utvexling af sedlar mot redbart mynt utur Banken kunna äga rum; vare sig 120, 128 eller 132 skilling för Silf-* verRiksdalern. Någon äfven mindre billig be^ räkningsgrund är bättre än ingen; är bättre än den fortfarande ovissheten om myntets rätta värde och dess ständiga ombytlighet. Derjemte tillstyrker jag att Utskotten i sammanhang härmed måtte få sig uppdragit att utarbeta och framlägga en Realisationsplan, möjlig att verkställas innan nästa Lagtima Riksdag; och att endast så vidt det är förenligt med detta ändamål föreslå medel och utvägar att afhjelpa den öfverklagade penningebristen, bereda tillgång på allmänna Lån till Näringarnes vin - Den l4 Julii, v 271 derstöd och biträden till allmänt nyttiga företag.
Vid afskedet sade hon, utan att röra vid Louise, inställsamt och affärsmässigt: – Frun är väl snäll och kommer ihåg mig nästa gång. SJETTE KAPITLET. Louise gick hemåt fylld af något obändigt, en lust, en längtan, som icke tålde skrankor, som hade i sig något af ingifvelsens uppenbarelse. Den steg och sjönk i svallande rytmer, förnams som musik eller gaf hvad musik ger: ett sugande oroligt begär att njuta men njuta på ett nytt sätt. Gamla former räckte icke längre till, hon måste skapa nya njutningsvärden, få kropp och själ att sammansmälta på ett sällsamt strålande sätt. Hon kände lifvet som en enda hisnande hög ton och samtidigt öppnade sig hennes fysiska sinnen lik en vid blomkalk och sögo till sig alla lifsluftens retelser. Det blef till en krampaktig föresats att tillägna sig glädjen finare och dock mer raffineradt, än någon annan förstod, och hon gick och såg in på allt färgglimmande siden, alla lysande juveler och tog om det med sin förnimmelse i ett slags andligt hysteri. Hon tyckte, att hon försmäktade efter kännarskap i alla praktfulla detaljer, och på samma gång ville hon få dessa tings färg och själ in i sin själ, så att denna lyftes, vidgades, brann af det sinnligas alla rosenröda, violblå, koppargröna, purpurgula lågor; hon ville skaffa sig nya örhinnor för den blodfulla sången, som välde ut ur negrernas dammiga fönster; hon ville förstå, känna män och kvinnor, idéer och företeelser på ett nytt, bredt och likväl djupt sätt, hon ville stå öfver och dock midt uti lifvet, hon vibrerade af trånad efter den högsta kulturs doftlösa orkideer, och hon törstade efter det ursprungliga förnimmandets saftiga frukter. Äga alltsammans ville hon, i ny frihet, så som ingen ägt det – förstå med sin kropp, frossande känna med sin hjärna. Hon ville icke längre tala om att lefva, hon ville komma åt lifvet, komma tätt tätt inpå ...
D. förédrogos och lades till handlingarne Lag-Utskottets nedannämnde den 19 dennes f. m. på bordet lagda Memorial: Prot.-Utdrag den 24 April 1854. 197 N:o 23, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 5, angående antagande al Lag-bereduingens förslag till Civillag; N:o 24, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 12, i fråga om upphörande af rättigheten att börda jord på landet; och N:o 25, i anledning af återremis af Utskottets Betänkande N:o 6, så vidt det innefattar yttrande öfver väckt motion om upphäfvande af Lagens stadgande, angående revisions-skillings nedsättande för rättighet att fullfölja underdånig talan mot Hofrätts dom och utslag i civila mål. S. D. Föredrogs och bifölls Stais-Utskottets den 21 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 101, angående bestämmandet af den Riks-ståndens och Utskottens kansli-betjening tillkommande aflöning. SD. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 22 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 99, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 38; och N:o 100, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 51. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls. Stats-Utskottets Memorial N:o 101, angående bestämmandet af den Riks-ståndens och Utskottens kansli-betjening tillkommande aflöning. S. D
Jag instämmer i StatsUtsk:ts förslag. Hr Gyllenram: Med anledning af Hr Tornerhjelms yttrande, ber jag att få upplysa, att i alla städer der kaserner finnas, med undantag af Göteborg, äro dessa byggda af Staten. Frih. Klinckowström har omtalat att 2:ne hus i Wisby äro sålda för 4,000 rdr. Detta skedde, efter hvad jag tror, på utmätningsauktion och var ett undantagsfall, som endast kan tjena till bevis på den beklagliga ställningen i staden. Den föreslagna kasernen är icke, såsom någon sagt, afsedd endast för 26 man, utan för hela styrkan, då den är inkommenderad. Det skall bli intressant att se, om Frih. Klinckowström, som är så mycket emot denna byggnad, äfven kommer att lägga sig emot den längre fram förekommande kasernen för sappörerna. Jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos. Hr Den 28 Februari f. ra. 657 Hr Tornerhjelm: Jag vill blott anmärka, att de visserligen smä kasernbyggnaderna i Engelholm och Helsingborg äro uppförda af dessa städer, och icke af staten. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan och dels att R. o. Ad:n, med afslag derå, måtte bifalla K. M:ts framställning om ett anslag af 44,300 rdr till uppförande af en kasernbyggnad i Wisby åt Gotlands nationalbevärings artillerikorps’ stamtrupp; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, samt sedermera propos. på afslag derå och antagande af K. Mits ofvanberörde framställning, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter, och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan blifvit förnyad samt med många ja jemte åtskilliga nej besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.