Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nu å Riddarhusets stat uppförda lön 600 R:dr åt 2:dra Cancellisten bör deremot indragas. Utskottet hemställer, att Ridderskapet och Adeln måtte antaga detta Utskottets förslag att träda i verket, när den föreslagna förändringen i afseende å tjensterna kan vidtagas. Riddarhus-Bokhållarens lön har Utskottet föreställt sig böra bestämma till 600 R:dr; och föreslår alltså Utskottet, att åt Riddarhus-Bokhållaren måtte på Riddarhusets stat uppföras en årlig lön af 600 R:dr Runt, att utgå från Riddarhus-Cassan, med samma vilkor i afseende å detta förslags trädande i verket, som Utskottet hemställt vid T? i .Ut n n a _ ft a n c cl 1 i s t en. I afseende slutligen å Riddarhusets Vaktmästares lön, så anser sig Utskottet böra förorda den af RiddarhusDirectionen föreslagna förändringen och förhöjningen, och hemställer derföre Riddarhus-Directionens förslag till Ridderskapet och Adelns godkännande. Skulle hvad af Utskottet nu blifvit föreslaget vinna Ridderskapet och Adelns bifall, anser Utskottet det nuvarande anslaget af 300 R:dr årligen till arfvoden åt extra biträden vid Riddarhus-Cancelliet och Contoret kunna upphöra, när den förändrade löneregleringen kan sättas i verket, hvilket dock tilli Ridderskapet och Adelns eget afgörande öfverlemnas. k Riddarhns-Utskottets Utlåtande N:o 14. Lönestat för Riddarhusets ofvannåmnde tjenstemän. Riddarhus -B okhållar en 600,0 0. Stockholm den 2 Juni 1866. Vördsamt Memorial! Sedan Höglofl.
Dessa promenader stå ännu för m i g i ett skimmer af strålande solsken, leende flickansikten, gula schäferhattar och kulörta parasoller; j a g ser en glad, brokig skara af båda könen och af alla åldrar vandra fram i takt efter Upsalamarscher, sjungna af en ung, glad student, munter, ackcompanjerad efter gehör af en och annan äldre medpassagerare med brumbas; jag hör sorlet af glada röster under pauserna; jag ser barfota små ungar m e d ljusgula luggar skocka sig omkring oss med smultronkorgar och ängsblommor, och jag minnes korta uppehåll då och då på någon skuggrik plats vid kanalen, där solosången tog en mera stilla, romansartad prägel i nå- got stämningsstycke af Josephson, Geijer eller Lindblad, och där v i d ett tillfälle äfven » H v a d det är skönt ändå » klingade i anspråkslös duett, under det den nedgående solen spelade in m e d sina strålar genom löf verket. Jag minnes skymningen och kvällen v i d Motala och den vackra sommarnatten öfver Vättern, och äfven, huru vi följande dagen på f. m. befunno oss i det härligaste vä- der ute på Vänern, som stod klar som en spegel. Och där ute midt på den stora sjön minns jag till slut äfven något särskildt, som jag nu vill förtälja.
Ständer antagit, utan fastmera äro alt anse såsom föreskrifter med afseende å tillämpningen, och torde såsom sådane i allt fall, då Rikets Ständers beslut kommer att till verkställighet befordras, icke komma att undgå vederbörandes uppmärksamhet, helst Utskottet hyser den förmodan, att de inom sjelfva Embetsverken nödige föreskrifter i afseende å redovisningssätt, tjensteåliggandens fördelning m. m. troligen blifvit tagne i betraktande innan den Nådiga Propositionen i ämnet afgafs. Någon serskild åtgärd för närvarande, med hänseende till de reglementariska stadganden Herr af Sillens af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet antagne framställning innehåller, anser Utskottet af ofvan anförde skäl icke kunna ifrågakomma, utan torde i afseende på grunderne för control och, redovisning Rikets Höglofl. Ständers beslut inskränkas till hvad uti det af 3:ne Riks-Stånd bifallna Betänkandet N:o 36 är föreslaget. Hvad åter det) del af Höglofl. Ridd. och Adelns samt Vällofl. BorgareStåndets beslut vidkommer, som innefattar såsom ett undantags-stadgande vid 19 §. i Charta? Sigillata?-Förordningen : ”att den Försäljningsman i allmänhet tillerkända försäljningsprovision af 4 procent skulle nedsättas till 2 högst 3 procent för den Chartte Sigillatas-Försiiljningsman, som inom Kongl. Majrts Cancellie kom att antagas,” anser Utskottet, då detta af 2:ne Riks - Bevillnings-Utshoitets Memorial JV:o 47' 3 Stånd antagne stadgande eger inflytande på beloppet af Chartae Sigillataeinkomsten, sig böra fästa de Riks-Stånds uppmärksamhet, hvilka icke antagit Ilöglofl. Ridd. och Adelns inbjudning, på det förhållande, att, vid öfververflyttningen af sportlnrne till stämpladt pappersafgift, Rikets Höglofl. Ständer, utan någon förhöjning af Chartae
Nerikes län 121,530 — Kronobergs 1 i4,l56, T v å I ä n ä 5 . io« Södermanlands län 1 11,833 — Blekinge go,8oi. Sex län a 4 24- Upsala län 84,777 — WesterNorrlands 83,g20, Två län ä 3 , Q, Westerbottens län 53,144— Gottlands Fyra län g 2 , 8, Summa 120, hvarvid således R, o. Adis beslut, i dess gemensamma tankar, har blifvit iakttaget. 5 10. I första mom. af denna § är infördt ur Utskjs förslag lill Reg.Fln stadgandet, att andra kammaren för tre riksdagar bör väljas, som utgör en utveckling af R. o. Adis gemensamma tanke, att andra kammaren väljes för längre lid än den första. Likaså Utskls förslag, att, till vinnande af ökad karaktersskilnad mellan kamrarna, tiden (orden enas utväljande må blifva bestämd med afseende på början af den riksdag, då han fungera skall, och den andras med afseende på slutet af den, hvarefter hans fleråriga Den 17 April f. m. befattning vidtager. De mäns politiska tänkesätt och öfriga qvaldicnlioner, åt hvilka ett så vigligl uppdrag, soin del alt vara ledamot af andia kammaren, lemnäs, tolde i allmänhet vara bast kända vid slutet af en riksdag, särdeles om så många månader efter riksdagen utsättas, att det svall utaf partiers passioner, som här så ofta blifvit omtaladt, kan anses hafva lagt sig. Det säkra är, att den, som till andra kammarens ledamot valjes, kan behöfva tid atl bereda sig på sitt kall. § 11. Enligt R. o. Adis gemensamma tanke skulle antalet af riksdagsmän vara för begge kamrarna lika; således, oin tredjedelen af kammaren hvarje gång skulle förnyas, tillsammans fyratio hvarje gång väljas. För de tolf län, hvilka utse sju, sex eller fem till första kammaren, liar blifvit föreslagen rättigheten att valja två lill den andra ; och för de tolf, hvilka utse fyra, tre eller två till första kammaren, motsvarande rättighet att välja en.
Angående sjelfva sillen har det ofta blifvit framstäldt och visadt, att hvarje stim deraf tillhörer den hafstrakt, der den är född, och att sillen, liksom andra djur, årligen återkommer till samma trakt för att fortplanta sig, ifall den ej hiudras af tillfälliga, yttre, mägtigt verkande orsaker. Vi hafva nyss anfört de i detta afseende ganska upplysande exemplen, att Kattegats sill leker på några ställen vid Skåne och Halland om hösten, men Skagerracks vid Bohuslän om våren. I allmänhet här hvarje kusttrakt sin varietet, som, liksom i dessa sistnämnda exempel, visar någon tydlig olikhet med den vid en närbelägen kust. Sillens vandringar inskränka sig alltså dertill, att stimmen tillbringa en del af året, särdeles den egentliga sommaren, på djupet, troligen något spridd, högst fem å tio mil från land, men sannolikt icke längre bort, samt att ett stim, som t. ex. innevarande år leker vid en viss del af skärgården (t. ex. den norra) vid ett annat tillfälle, särdeles utom fortplantningstiden, kan visa sig nära kusten några mil derifrån, men icke så iångt bort, som t. ex. vid Halland, der en för detta stim ovanlig naturbeskaffenhet finnes. Man känner att sillen ytterst sällan visat sig vid Skagerracks Norska kust (mellan Lindesnäs och Bohuslän), hvarest således intet sillfiske kan idkas. Af allt detta kan man draga följande resultater, som äfven förr blifvit framställda: l:o) att, emedan Bohus läns sill tillhörer Bohus län och endast der kan fiskas, så kan man, genom att derstädes skona yngiet och den lekande stimmen, åt sig bereda utväg att framdeles erhålla en större mängd fullvuxen sill, och 2:o) emedan sillen tillhörer orten och återkommer, så är det ej skäl att taga den då den är dålig, åtminstone så länge ej en stor qvantitet finues, som kan ersätta qvaiiteten, utan det är bättre alt fånga den då den är god och kan lemna en i handeln eftersökt vara. Dessa båda mål anse vi motverkas genom fisket med stor vad och detta på följande grunder:
BIHANG TILL PROTOKOLL VID Iiagtisaia jUiksdag-eii i stockholm Åren 1862 weja 186». — SJETTE §AMLII€iEI. 2~ A fdel bi i ngen: Bankooch Lag-Utskottets gemensamma Betånkanden. Sammansatta liankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 1 M:o t. Ank. till Exp.-Utsk. elen 28 Atig. 1863, kl. 7 e. m. Betänkande, med förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar. Vid innevarande riksdag hafva, genom motioner, väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Tersmeden, W. F., (N:o 186) och inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr A. IV. Björck (N:o 69), framställts särskilda förslag till förändrad lagstiftning angående enskilda banker; hvarjemte, hos förstnämnda Riks-Stånd, Herr Hammarhjelm, C., i motion N:o 209, gjort hemställan om förändring i nu gällande bestämmelser angående de säkerheter, af hvilka enskilda bankers grundfonder skola utgöras. Att väl ordnade enskilda bankinrättningar gifva ett verksamt understöd åt handel och näringar, lärer numera få antagas såsom erkänd t; och sedan Rikets Ständer vid denna riksdag fattat beslut, i följd af hvilka nuvarande filialbanker komma att efter hand upphöra, torde bestämmandet af de allmänna grunder, på hvilka enskilda bankinrättningar hädanefter må kunna uppstå, påkalla särskild uppmärksamhet. Uppkomsten af dylika bankanstalter här i landet härleder sig från Kongl. Kungörelsen af den 14 Januari 1824, på grund af hvilken och sedan myntväsendet, genom de år 1830 rörande detsamma vidtagna beslut, vunnit stadga, flera sådana efter hand bildades. Då emellertid fullständigare och ändamålsenligare bestämmelser i afseende på dylika inrättningar, än nämnda Kongl.
Ständer komma i författning at derom annorlunda förordna: vä) ändteligen, at, efter Borgare-Ständets tankar, et särstildt Utstött, til öfwcrseende af Rikets binLNLer, ju förr desi heldre borde tilsättas, hwilket Utstött med möjligaste ordning ochstpndsamhet samlar nödiga underrättelser för at til Riksens Ständer upgifwa Rikets egentliga behof, och sämedelst sätta Ständerne i tilfälle, at med noggranhet erfara bristerne, och til deras afhjelpande pätänka lämplige utwägar, sä ansäg Borgare-Ständet sig böra detta sit bestut wordsamt och wänligen communicera Högloft. Ridderstapet och Adeln samt de öfrige Med Ständen, jemte den underrättelse, at efter det Borgare Ständet i dag fatt emottaga en Deputation af Ridderstapet och Adeln, som lemnat Ständet del af Adelns bestut ej mindre i föregäende ämne, än angående et til inrättande sä kalladt Bewillnings-Utstott, hade Borqare^Ständet, hwad sistnämde omständighet beträffar, med Högloft. Ridderstapet och Adeln sig förenat, samt fastsiällt, at, pä lika sätt, som angäends LedamZ - Den 19 Maj. 195 terne i Lanco-Utskottet förut iakttagit är, skulle af Borgare Ständet utses hälften af det antal, som hos Ridderffapet och Adeln, eller tolf Ledamöter, uti Bewillnings-Utskottet. Stockholm sorn efwan Kx krotocollcr bl. ketsr8on. Upbrötos k:iectcirsrnL8 Wal listor til Ledamöter i Bewillnings-Utskottet efter Friherre Kurck, Friherre Leäerl^slm och Herr vouc>cent, dä i deras ställe följande Herrar befunnos wara utnämde, nemligen Friherre ^arl.
Hvar och en lärår utaq tvifvel finna det mindre rättvisa i detta Liqvidations-sätt, hvilket j efter min tanka, icke kan försvaras af annat än högsta nödvändigheten, odi om denna högsta .nödvändighet för qämrafgej £#g$tl och påkallar en sådan åtgärd, derom kan jag icke komma j men intill dess jag med kårare skäl,.än dis hittills /anförde, derom blif öfver, tygad , torde mig benäget ursägtas, att jag denmmt hsb hera •1'jo nsiU o: i - :' iSfcÖIfll lci<BL jQ(i j^n ffl») .'jioi o - Ett Värd Ledan;Ot af detta Stånd, Herr Grefve Spens, har redan för detta föreslagit, att ett Lån af omkring i,coo,o«o R;dr måtte beviljas Götha-CanalDjscont till utredande af sina affairer: För min del skulle jag önska, att i händelse denna Summa vore tillräcklig, så, att Discontens affairer dermed kunde utredas, detta förslag vunne bifall - Jag tror att deri-i Dien 17 Martu , f . nit. 19 geHotfi Skulle älla åtnjuta.' Hh tillbörliga rätt Öch Staten icke förlora, dl nödiga säkerheter vidtägås, så sit de f:i«ts:sib*nde af-betafningarne ordentligen limingo, och 'Can^DisCÖfefep dertill förbjudas att hädanefter innötta ga privatéspenhingäiför 3 Procent; j > sätt hittills skett, öcH om det skulle tillätes, åtminstone icke pä - kdrtäré uppsägningstid , <*'’«' ni ingr'3 Månader. Härigenom'skulle G'otb'5 0*naF'hlifVä Hillfäife,' ' att med de äf Riksens1 SfifåiRr ^8r fyi5^'beViijäde tillskott fortsätta s na Ätbeten 9 öiH Rikr sens Ständer vid innevarande
Ständer derutöfver må för nästa statsregleringsperiod, eller åren 1861, 1862 och 1863, på Riks gälds-kontoret anvisa ett kreditiv af 50,000 R.dr riksmynt årligen, med Direktionen öfver Amiralitets-krigsmans-kassan lemnad rättighet, att dels till fullgörande af den pensionering enligt 1838 års Reglemente, hvartill kassans egna inkomster ej lemna tillgång, och dels till de nya pensionerna, å krediti vet under hvarje års lopp lyfta hvad för omlörmiilda ändamål finnes vara behöiligt, under förbehåll deremot att af följande årets kreditiv icke något må reqvireras, innan styrkt blifvit i hvad mån 82 Bil. JW 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1859. Äng. förbättrad pensionering för Flottans gemenskap. föregående Arets kreditiv till pensioneringen åtgått; dock att hvad under ett
Ständer lägga en allvarlig vigt deruppå, att nationen snart får del af Kongl Majtts nådiga beslut angående de grun - Den 2g Februarii. 936 der scm för den administrativa delen af Riksstyrelse böra läggas, på det att all den prohibition som icke tillkommer styrelsens uppsigt öfver ordning samt inverkan till nationens in. dustiiella eultur måtte frånskiljas den stora byggnad af brohibitiva författningar, sedvan or och styrelsegrunder, hvilken sedan förflutne tider står qvar, mera tryckande och imponerande gc-nom sin tyngd (hvarmed jag menar blotta möjligheten att straffa oskyldiga näringsföretag): än vördnadsvärdsbjudande genom sin ålder. Denna motion torde till allmänna Besvärsoch OsconomieDtskottet böra remitteras. Jag bör äfven härvid vördsamt antyda att den oinskränkta frihetsprincipen här sorn öfverallt är otillräcklig att fatta ämnet i roten. Denna princip fordrar att alla band som icke påkallas af ordningens vidmagthållande, skola upphäfvasj Statens deltagande i näring3rne endast vara negatift, det vill säga, de skulle lemnäs handlöst åt enskilta friheten. Vettenskapsmannen är blott åskådare af upptäckten j näringarne, ty han vill endast kunna förklara allt hvad sorn tilldrager sig, vare sig i naturens fria lopp, eller under menniskoiedning. Hans förhållande till näringarne är negatift, men folkslagens reprensentant i verldshistoriens styrelser, som förenar fornverid med efterverld och fattar folket först och individer sedan, sträfvar oupphörligt att förvandla så väl upptäckter 1 näringarne sorn inom vettenskaper - q|2 Den 28 Februarii, ' ■ 1 Hes områden, till nationens tillhörighet; och man kunde tillägga, att först sedan kunskapen spridt sina verkningar i Statslifvet, densamma undergått den pröfning som ensamt förmår att rena den från all tillfällighet samt då först förtjenar den oförgänglighet som går i bredd med menniskoslägtets.
Ständ redan fattadt beslut, då skulle Hr von Hartmansdorff hafva rätt i sitt påstående, att detta vore en cirkelgång i tanken. Men som icke någon ledamot yrkat något annat, än att de två Stånd, som varit ense att åt Mosaiske trosbekännare inrymma någon utvidgning i deras rättigheter mätte modifiera dessa beslut efter R. o. Ad:s, så kan jag icke finna att deruti ligger någon inconseqvens. För öfrigt är jag förekommen af Frih:ne Raab och Tersmeden samt Hr von Troil, i afseende på hvad dessa talare anfört emot Frih. Cederströms anraärkn:r rör:de mitt föreg:de yttrande, samt öfverlemna!- helt och hållet åt Hr Gr. o. Landtm, att bestämma, huruvida propos. å BondeSt:s inbjudning må kunna lagligen framställas. Frih. Tersmeden: Jag bar begärt ordet endast i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande. Hr von Hartmansdorff sade, att, om del hade varit tre Stånds beslut i denna fråga, så hade Ekon.Utsk. förmodligen icke framkommit med något annat förslag i ämnet, än det som öfverensstämde med något af dessa beslut. När Ekon.Utsk. besvarade de från tvenne Stånd afgifue återremisserna, då bade naturligtvis icke mer än två Stånd fattat sina beslut. Men sedan detta Betänk, inkommit och blifvit af PresteSt. behandladt och detta Stånd fattat sitt beslut i saken, så har det förhållande inträffat att tre Stånd beslutat i frågan, 126 Den 17 Maj f. m. och detta är förhållandet f. n. Jag känner icke i hvad riktning Presteoch BondeSt:n fattat sina beslut, och jag vet icke att PresteSt. aflåtit någon inbjudning. Men nu är det emellertid kändt af R. o. Ad. att tre Stånd fattat beslut, och till följd häraf har frågans ställning blifvit helt och hållet olika emot hvad den var, då Utsk. afgaf sitt förslag. Frih. Cederström: Jag måste bestrida Frih. Tersmedens förmenande, att beslut vore i ämne fattadt.
Detta förslag har redan burit nog olyckliga frukter, ty genom pressen har det hunnit ned till de lägsta folkklasserna, och der färeställer man sig, att konungamakten inom kort skall försvinna samt att vi skola få en president i stället. Då sådant redan nu kan ega rum, huru skall väl då sedermera konungamakten kunna motstå den nya representationen och den otyglade pressens påtryckning, i fall det en vacker dag skulle hända inom den nya representationen, att någon uppträdde och sade: hvartill hehöfves någon konungamakt och hvarföre kunna vi icke taga en president i stället? I går yttrade Frih. Gripenstedt, att den nuv:de representationen icke uppfyllde sitt ändamål. Frihm menar då, naturligtvis, att den nya bättre skall göra det, men ännu har ingen djerfts förneka, att, om förslaget antages, så blir en enda klass allrådande. 1844 framlades äfven ett dylikt förslag, och jag kan icke bättre motivera mitt alslag, än genom att uppläsa några ord ur ett anförande, som hölls här på Riddarhuset d. 28 Augusti 1844. Den värde talaren yttrade: » Förslagets H. I. 23 354 Don 6 December. hufvudsakliga felaktighet, sorn ensam är nog att bestämma mitt votum, består deri, att det är ensidigt och åt en enda samhällsklass öfverlåter en makt, som icke är motvägd af någon annan. Och så är menniskonaturen beskaffad, att hvarhelst ett öfvermått af makt finnes nedlagd, som således alltjemt står på gränsen af missbruk, så skall alltid, förr eller sednare, af ett eller annat skäl, på ett eller annat sätt, denna gräns blifva öfverträdd och maktfullkomligheten öfvergå till maktmissbruk. Alla länders och alla tiders historia ligger öppen för att bevisa sanningen häraf. — Af hvad slag och hvad grad maktmissbruket ock må vara, så är det i alla fall lika farligt, lika odrägligt och lika oföreidigt med såväl samhällets som individernas välfärd och bestämmelse. Ett frö till möjlighet af sådant missbruk ligger i förslaget, och detta är motivet hvarföre jag voterar mot detsamma. » Hvem var då den ledamot, som yttrade dessa värdiga ord? Jo, han sitter derborta.
Den långa processionen ringlade sig fram genom midtelskeppet: först de små gossarne med sina tända vaxljus och sina blombuketter, sjelfsvåldiga och ystra, låtande sina vaxljus drypa heta droppar på kamraternas nackar och medels armbågsknuflar och nypningar stridande om de främsta platserna; så flickorna, mera stadiga, nästan snärjda i sina åtsittande hvita kjolar och med slöjor, som hänga ned öfver deras ansigten likt tårpilar; förstulet betrakta de hvar andra med blickar, som sqvallra om qvinlig afund; så de äldre qvinnorna, förmögna handlerskor, gamla ungmor och pergamentstorra nunnor, mest hårda ansigten, i hvilka sällan lyste en kärlekens och barmhertighetens milda låga, utan fastmer fanatismens förtärande eld; så officianterna i röda messhakar och hvita skjortor, under hvilka pantalongerna och de kolossala skorna bildade en mörk skugglinie; och slutligen, omedelbart efter Sancta Annas standar och mellan två hvitklädda små flickor, som strödde blommor med fulla händer, processionens hufvudattraktion, den lille Sanct Johannes, rosig och hurtig, med den lilla nakna skuldran stickande upp ur lamskinnet, som var fäst som ett ordensband, en liten gosse, älsklig, blond och oskyldig med sin krona af lockar och liljeknippan — en god del större än han sjelf — i de små händerna, från hvilka den hotar att tumla ned på golfvet. » Ack, så rar han är! — en sådan sötunge! Se på hono m, på hans vackra ögon och hans vackra hår. A h sådana ögon! Och de små fötterna i sandaler. En sådan liten engel. » Qvinnorna och barnen böja sig framåt med hela sin själ i ögonen och kasta slängkyssar till honom, gripna af denna ljufva mystik, af en nästan smärtsam hänryckning, som åstadkommes af denna ståt, som talar till sinnena och inbillningskraften, som verkar på det rent animala hos menniskan, och hvars ursprung är att söka i materien.
Statsråden, Friherre Stael von Holstein, Munthe j Friherre Peyron s Silfverstolpe, Waern j Friherre Gyllengranat Faxe, och Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majits nådiga proposition till Rikets Ständer, angående eftergift af den häradskrifvaren i Gestriklands fögderi af Gefleborgs län J. E. Engström ådömde ersättning af för ringa beräknad kolningsfrihets-bevillning för Forssbacka bruks rekognitionsskogar. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo, L. Bäck. STOCKHOLM, tryckt hos Marcus & Kongl. Maj.ts Nåd. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Dec., 11. 1 e. m. Kongl, Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskrifning af ett aflidne majoren J. Wernbergs sterbhus delegare till gäldande ådömdt ersättningsbelopp för en vid Götheborgs artilleri-ammunitions-förråd yppad balans; gifven Stockholms Slott den 3 December 1847. teilan Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegii artilleri-afdelning, igenom resolution den 15 December 1835, samt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, medelst utslag den 23 April 1841, ålagt ej mindre aflidne tygvaktaren vid Götheborgs artilleri-ammunitions-förråd G, S.
Maj 1720 förklarar, att presterskapet i Halland icke 1 H. 25 Den 14 Augusti e. m. var bcfogadt att fordra någon städja af hemmanen, emedan de voro pura kronohemman, som icke böra städjas, äfvensom att K. M. på 17:de århundradet förlänade desse hemman än lill den ena, än lill den andra, alltid förklarandes dem vara pura Kronans hemman, räntan dock oförkränkt för den som densamma hafva skulle. Samme värde talare frågar, hvarföre man hade sä varmt intresse för kyrkan, hvarföre den icke lick försvara sig. Jag kan ej neka, att. detta ”hvarföre” kommit oförväntadt, sedan det blifvit den ena parten förbjudet alt instämma kyrkorna inför laglig domstol. Det må vara tillräckligt svar pä orden ”mäktiga relationer”. Pä hvilken sida relationerna varit makligare, utvisar nog Sveriges historia. Frih. Gederström, Anders: Hr von Hartmansdorff har, med anleda, af mitt yllrande, påstått, alt om äboerne hafva någon rätt, så kunna de göra denna rätt gällande, och har synts deraf vilja draga den slutsats, att de omöjligen kunna hafva någon rätt. Med anlcdn. deraf får jag upplysa, att äboerna hafva endast rätt, om Kronan äger jorden, men icke annars. Som de ej fä föra Kronans talan, sä kunna de sålunda ej utan Kronans mellankomst göra sin rätt gällande. Det är derföre som II. St. vid föreg:de riksdagar hos K. M. sökt och begärt, alt Kronan skulle utföra sin talan mot kyrkorna. Dä detta icke skett, sä anser jag, att den af K. M. nu väckta propos. länder till ett mildrande resultat, sorn kanske kan vara nyttigt för häda parterna, emedan, om någon rättegång skulle komma i fråga, man ej kan vela, huruvida den ena eller andra parten ej skulle komma att förlora mer, än de nu möjligen komma alt göra. Hr von Troil, Emil: Samhället äger tvenne intressen för att bringa denna fråga till ett godt slut.