Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Är det sant, att du hatar mig, ditt lifs upphof, att du längtansfullt väntar min dödsstund för att få omkasta mina dagars och nätters verk? Är det sant, att din biktfader uppmanat dig att bli en martyr för folket. Ack, det finns andra martyrer i världen än de, som för folkets sak låta sitt blod på torget! Jag ville för er alla vara en fader och välgörare ... Men hvem kan säga, att han nedhämtat ur himlarna en guldtafla, på hvilken det står ristadt att hans värf var det rätta? Kanske skola ni en gång ropa, att denne dåre, i hvilkens ådror mitt blod förskämts, är den man, som ni behöfde för er sällhet. Men ni skola ropa förgäfves. Det lif jag tändt kan jag ock släcka. Katerinuschka, mor lilla, hvad har jag gjort för att bli så ensam? Han lutade sig framstupa med de slutna ögonen mot tsarinnans arm och skrattade gråtande, så att bordsgästerna en efter en begynte stiga upp och smyga sig åt sidan bakom tsarinnan. Det var så godmodigt och varmt hans skratt, att de aldrig hade hört ett sådant, om ej i någon hederlig stuga på landet, men de kände sedan gammalt det löjet, som steg för steg bräddades med förtviflan och förakt, och de fruktade för sina lif. – Katerinuschka, barnet mitt ... Hvar öfver hela Europa man slår en minnespenning eller trycker en flygskrift, där kläder man mig till narren! Hvad har jag gjort för att bli så ensam? Det är en lika ensam man, som i Sverige nu samlar sina troppar och för dem mot norska bergen ... Därhän skulle vi då båda komma på så skilda vägar ... Hvarför dröjer adjutanten? Jag längtar se om bland er alla inte finns en, som är nog hederlig att öppet visa mig, huruvida han älskar mig eller icke. Må han slå till. Han höjde det förgråtna och skrattande ansiktet, men tsarinnan strök smeksamt blidt öfver hans krusiga hår och halfsjöng på en folkvisa med tunn och länge sedan bruten stämma: – De store ha knektar och följen, som vakta,
M. pröfvat och godkänt, bör man äfven tillerkänna dessa banker rättigheten att få enahanda straff bestämdt för dem, som förfalska deras sedlar, som det, hvilket är stadgadt för förfalskning af statsbankens sedlar, och då dertill dessutom kommer, att förfalskningen i hvilketdera fallet föranleder enahanda förlust för den enskilde sedelinnehafvaren, så inser jag ej, hvarföre någon olikhet i bestraffningen af enahanda förfalskningsbrott skall äga rum. Jag tillstyrker således bifall till hvad Ulskm i detta fall föreslagit. Gr. Horn: Jag skulle tro, att det hårda straff, som är utsatt för dem, som efterapa Rikets sedelmynt, har mera afseende pä att skydda allmänheten, än på betryggandet af statsbankens credit; och det är enligt min öfvertygelse högst angeläget, att, då man stiftaren lag, som tillåter äfven enskilda associationer att utgifva creditsedlar, lagstiftaren tillser, det samma straff bestämmes för förfalskaren af dessa sedlar, som för förfalskaren af Rikets myntsedlar. Jag vill derföre icke säga, att dödsstraffet eller ett mycket strängt straff är dertill det lämpligaste, men anser straffet i hvardera fallet bör vara detsamma, och yrkar således, att straffet för dem, som förfalska privatbanks-sedlar, mit blifva lika med straffet för förfalskning af Riksbankens sedlar. XJtsklns förslag blef af R. o. Ad. bifallet. zjijl Den 21 Mars e. in. U t s k: n s yttrande, rör:de de i lagförslaget införda penningebelopps bestämmande i annan myntsort, derest K. M. skulle vägra sitt bifall till antagande af r:dr cour. såsom myntenhet. Hr Stuart: R. o. Ad. har i allmänhet bestämt de i denna lag förekommande penningebelopp i silfver specie. Skulle äfven vid något tillfälle ett annat förhållande hafva ägt rum, torde, vid uppsättningen af prot., rättelse härutinnan iakttagas och således beräkningen af r:dr courant ur lagen utgå, i följd hvaraf Utsk:ns nu föredragna framställning kommer att förfalla.
Nå väl! jag hänvisar då hvar och en, sorn vill pröfva om jag haft rätt eller orätt, till Allmänna Journalen för en af de sista dagarne i Augusti månad 181 g, och den artikel deraf, der, under recension eller redovisning för innehållet af en utkommen bok, en jemförelse uppdrages emellan den Theologiska Reformation, som ägde ruin under Konung Gustafi., och den politiska reformation i tänkesätten, som Redactionen anser äga rum under Konung Cari, Johan, Må man läsa denna artikel, och litet betänka naturen af de framställningar der göres, och jag tvillar ej, att man skall neka till den sanning, att berörde RIad varit väl förtjent att indragas. Jag tror detta enda exempel vara nog, för att bevisa min opinion; men om flere skulle fordras, skall jag ej finna mig i förlägenhet, att också bestämdt uppgifva flere, Grefve von PLuten, Baltzar Bogislaus: Ingen lårer af mig kunna vänta, att jag nu hår oberedd skulle kumla enskildt svara på hvarje *3’ Bm to Jidit e, w, anmärkning, som i dag blifvit gjord efter i4 dagars granskning af Utskottets Betänkande. Om det hade varit möjligt för mig, att uppteckna alla yttrade anmärkningar, om jag ägde all den skolatiska och juridiska spetsfundighet, som fordrades för att finna motskäl, skulle jag sannerligen hafva en besynnerlig tanka om mig sjelf, ty uti min vederläggning skulle jag då stå uti fullkomlig contradiction med mig sjelf, och, ehuru Utskottet visserligen från alla håll fått skörda anmärkningar i rikt mått, stå de dock till den grad i contradiction med hvarandra, att man hört erkåndt skicklige jurister stå uti ren contradiction med hvarandra uti rent juridiska frågor, utan att på hela dagen kunna förenas. För Utskottet år, efter min tanka, denna olikhet i dess åtgärders bedömmande det båsta loford; och jag afsåger mig alltså denna enskilta och olika kamp. Jag har aldrig varit öfvad deruti, och det vore förgäfves att på gamla dagar inträda på denna bana, då jag långe har följt en annan.
(•ftongl. #of» od) ®lottö<®taterne) tia $5:co 9t:br 686,700: Slndra •$ufttm&£ttclit. (3ujlitie*departementet) tia „ 1,112,920: f£vc&jc '$tifttmfc£tteltt. (Utrifeö departementet) tia 225,650: $rietÖc ^ufnmfc£ttel!t. (Sanbtförfn>arö*departementet) tiU .. „ 4,162,180: -—~ hernic <^ufum&&ttehi. (©jöförfroar&departemcntet) tia „ 1,429,240: ®iefte Jgmfttm&sStitcln. (Etoibdepartementet) tia . , „ 863,330: <*3nfumfc;£itdu. (finansdepartementet) tia . , „ 1,749,950: Slttoufte '^»ufumfcXttdtt. (Scfleftafiifrdepartementet) ttU ... Sill betagande af Denna utgiftéfumma tyafwe *3Bi för Rottal. ©rats* kontoret anroifat: ©tatöroerfetö Ordinarie Snfomfler $5:co D?:ör 4,513,380: — ©tatöroerFetS Ctptra ordinarie eller SöeroiUningä ^tifomfler: Fommande Det erforderliga återflående beloppet, eller Den få fallade ©tatéfpKnadöfumman, att af Den allmänna SSeroillnin» gen från 3ftFögälD6*$ontoret utbetalat? nteD 1,318,530: gör Den fänPclfe ©tatömerfetö till ifongl. ©tatö^ontoret ingående in* fomfter under något år icfe (Tulle uppgå till
”Ej må för kungörelsers påtecknande, mottagande eller uppläsande betalning tagas. § ”Afkunnande, som i i § är sagdt, skall prest fullgöra eller ock, om sådant ej medhinnes, åtminstone börja vid nästa högmesso-gudsljenst, efter det kungörelsen till presterskapet ankommit. Hvad ej före sammanringning till högmesso-gudstjenst aflemnadt är, vare prest ej skyldig att den dagen afkunna, der ej i kungörelse är af vederbörande myndighet utsatt eller ock prest sjelf linner, att den för vigtiga orsakers skull skall afkunnas, ändå att den ej hunnit ankomma inom tid, som nu sagd är. ”Är handling, som afkunnas bör, så vidlöftig, att dess uppläsning ej lämpligen kan på en helgedag jemte angelägnare göromål fulländas, då må den uppläsning på flera närmast följande helgedagar fördelas, dock att af kunnandet derigenom ej längre tid fördröjes, än nödigt är. § 3‘ ”Summarisk förteckning öfver hvad i kyrkan är afkunnadt skall klockare för hvar serskild helgedag författa och ofördröjligen efter högmessogudstjenstens slut å kyrkodörren anslå. Den förteckning må ej förr, än Lagsamt slllm. Besv. ock Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 14. 3 nästa söndag utgått, ifrån sitt ställe nedtagas. Klockare införe ock af den förteckning afskrift i en pål vsri.ingsbok, hvilken skall lill riktigheten st vikas af den prest, som alkunnandet förrättat. Pålysningsbok skall af klockaren förvaras. Den, enskild kungörelse ingifvit, må af klockaren om afkunnandet, på begäran, bevis utan lösen erhålla. ”Å tryckt kungörelse skall prest teckna dag, då den uppläst blef eller dess uppläsande börjades och fulländades.
Lånet med upplupen ränta till fullo återbetala i samma mynt som vi af Cassan undfått och emedlertid vid nande, Låntagne 0000 R:dr Banco Specie, för hvilka jag (vi) så länge detta Lån hos mig (oss) får innestå , årligen , genom lika beskaffad insättning erlägger (erlägga) ränta, beräknad efter sex för hundrade!, på det sätt, att all den till detta års slut löpande ränta, betalas inom den sista nästkommande December, och sedan hvarje halft år, eller vid slutet af Junii och De_ cember månader, vid äfventyr, att Capitalet eljest utan uppsägning är till betalning förfallet; och pantsätter} (a) jag (vi) till Cassans (Fondens) säkerhet så väl förCapitaletsom den förskrifne räntan , min (vår) fasta Egendom N. NSäteriet (FrälseHemman m. m) belägen uti N. N. Län, NN. Härad och NSocken (Huset N:o uti Qvarteret N. af N. Församling vid N. Ga - Dm 19 Julli e. nu *93 förlust af ali uppsägning den utfäste räntan för innevarande år vid årets slut och derefter hvarje halft år inom slutet af Junii o«h December månad rigtigt erlägga; att de utgifter Cassan för Lånets skull emedlertid utbetalt, uppå erhållen tillsägelse, eller vid räntans betalande ersätta, och att alla förenämnde inbetalningar genom insättning i Riksens Ständers Bank samt insättningsattestens aflämnande till RiddarhusContoret verkställa. Till Cassans säkerhet för fullgörandet häraf pantsättes härmed för oss och vår rätts innehafvare vår fasta Egendom N. Nuti N. NLän, N. N. Härad och N. NSocken (N. N. Stad, N. N. Församling och N. N. Qvarter under N;o 00 vid N. N, Gata} med ta i Stockholm) uti hvilken Egendom, Inteckning utan mitt (vårt) vidare hörande härigenom tillätes, och må till Cassans (Fondens) säkerhet beviljas.
I anledning af Friherre Cederströms yttrande, får jag upplysa, att allt hvad Herr von Weigel nu anfört, hufvudsakligen innefattas uti de Protocoll och Handlingar, sorn af StatsUtskottet redan varit granskade. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Som det vill synas, alt flere Ledamöter ännu hafva åtskilligt att ytterligare anföra i ämnet, och måhända en votering föreslår, men tiden redan är långt liden, hemställer jag vördsamt, om icke discussionen nu kunde afbrytas och fortsättas i eftermiddagens Plenum. Hans Eaccellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Friherre Klingspor, Fredrik Philip, inlcmnat ett anförande i ämnet, hvilket ännu icke blifvit uppläst, samt hemslälde, om llidderska - Den i September f. m. pet och Adela Behagade bifalla Herr C rusenstolpes framställning. Ropades Ja. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 3 eftermiddagen. In fidem Protocoffi, O. J. Lagerheim. Tisdagen den i Sept. 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Fortsattes den i Förmiddagens Plenum började pröfning af StatsUtskottets den 28 sistlidne Julii under N:o 214 afgifne, samt den 27 derpåföljde Augusti e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af verkstäld granskning utaf de till allmänna GarnizonsSjukhusbyggnaden anslagne medels förvaltning. Friherre Klingspor, Fredrik Philiphade inlemnat ett så lydande anförande:
Man kunde i afseende på den föreslagna uppmuntran framkasta, huruvida det icke vore skäl att göra afseende på skogstillgången; och visserligen synes uppmuntran böl a göras större för de orter, der flera svårigheter möta. Jag skulle derföre tro, att om hälften af fastighetsbevillningen i allmänhet anslås, bör en större proportion stadgas för skoglösa orter. Maximum af 10,000 R:dr fastighetsvärde synes mig kunna nedsättas till 6,000, emedan en uppmuntran egentligen endast borde hehöfvas hos Allmogen. Jag anser denna sak vara af så stort inflytande på landets framtida inre spannmålshandel och den jemnt stigande productionens deraf ingående uti den utrikes handeln, att jag på det högsta tillstyrker bifall å motionen; hvarjemte jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen till Statsoch Bevilln.-Utskotten. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har begärt ordet för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett formelt förhållande i afseende på sättet för Riksdagsärendernas behandling. Det brukas vanligen icke att göra anmärkningar vid motioner, förrän de företagas till remiss, hvarigenom tid vinnes till deras nogare begrundande. Vid detta tillfälle är det isynnerhet angeläget att följa denna praxis; ty af motionstiden återstår endast ett plenum, och mångens motionsrätt kunde gå förlorad, om man nu ville genast discutera hvarje motion. Jag får derföre hemställa till Hr Gr. o. Landtm, samt Högh Ståndet, om det icke vorg bäst, att alla anmärkningar nu sparades, till dess motionerna skola remitteras. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Delande de åsigter om rims nödvändighet, sorn blifvit framställda uti Hr v. Kraemers motion och uti de upplysningar, hvilka dervid af Hr igo D c n 27 F e b r u a r i 1. v. Hohenhausen blifvit lemnade, vill jag blott anföra tvenne omständigheter, sorn bevisa, huru nödigt det är att fästa uppmärksamhet vid detta ämne.
Jag anser denna möjlighet för Styrelsen att åtkomma så stora summor, utan lyftning af något Creditiv, höra vara en an-, ledning för närvarande Statsutskott, att fästa uppmärksamheten deruppå, att, vid hvarje års slut, ungefär halfva Statsbristsumman finnes outtagen i RiksgäldsContoiret, och att man för framtiden bör afskrifva denna skenbara tillgång hos RiksgäldsContoiret, hvilken icke finnes i verkligheten, utan blott på papperet, likasom de bekanta 5 millionerna, hvaribland han förmodeligen är inberäknad. Hans Excellence Herr Grefve Mörners Adolph Göran: Jag skulle ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid, sedan Grefve af Wetterstedt utredt det mesta af förhållandet; men då jag äfven deltagit i besluten om creditivets lyftning till lån åt Bergslagen och Sågverksägare, tror jag mig skyldig förklara, att jag aldrig kan anse det som en enskild sak, utan som ett föremål af allmän vigt, när, till följe af en utomlands inträffad förlägenhet, äfven i Sverige en stockning uppkommit, att då hjelpa åtskilliga näringar af stor omfattning. Det är ej blott de personer, hvilka erhållit lånen, som äro hulpne, det är äfven de, af hvilka de uppköpt sine rudimaterier, det är menigheten i Wermland och kringliggande orter, det är köpmännen, som skola expor - 9° Den 19 Mars f. m. tera varorne. Att sålunda upprätthålla näringarne, måtte vara ett allmänt behof. Jag tror, att det var en oundgänglig mesure, som äfven visat sig nyttig och välgörande, att lyfta Creditivet och bevilja de omtalta lånen. De hafva utan förlust blifvit återbelalte, och lemnat en ränta, hvarmed andre behof blifvit uppfylde, och andre olycklige understödde. Är det väl sådant, som bör läggas Regeringen till last? Jag har äfven hört sägas, att den Skrifvelse af Rikets Ständer, hvarå Kongl. Maj:t vägrade sin sanction, var en följd af oordentliga öfverflyttningar af lilla Creditivet.
Jag anhåller att nu, med några ord, få bemöta de anmärkningar, som af Gr:ne Anckarsvärd och Sparre samt Hr v. Koch blifvit uttalade. Hvad först beträffar Gr. Anckarsvärds erinringar, att ett universitet ej blott skall gagna ungdomen, utan de föreläsningar, som der hållas, vara till nytta för alla, som hafva lust att dem åhöra; att hufvudstaden har ett stort behof af offentliga föredrag i national-ekonomi, botanik, landthushållning o. s. v.; samt att ett universitet i en hufvudstad kan verka oändligt mycket mera äu H. lil. 38 594 Den 20 April. i en småstad, hvarföre han såsom exempel anfört universitetet i London, så vill jag visst icke bestrida att Stockholm kan hafva behof af offentliga föreläsningar, men jag inser icke att deraf omedelbart följer att Upsala universitet skall flyttas till hufvudstaden. Jag ber att få fästa uppmärksamhet derpå, att föreläsningar vid ett universitet, afsedda att tjena till handledning för studerande ynglingar vid deras sjelfständiga, vetenskapliga utveckling, icke kunna eller böra vara så anordnade som populära föreläsningar, i ändamål att gifva en angenäm och nyttig underhållning åt en större stadsbefolkning. Jag nekar icke att de populära föreläsningarna medföra mycket gagn; men de måste bestämdt afskiljas ifrån universitetet. Kunde i Stockholm hållas publika föreläsningar, ungefärligen såsom vid College de France i Paris eller vid Royal institution i London, vore sådant, utan tvifvel, väl, och jag vill med min röst gerna understödja den motion, som vid denna riksdag blifvit väckt om anslag, för att göra ett försök med dylika populära föredrag. Hvad ett universitet förmår till vetenskapens fromma uträtta, beror ingalunda af läget, utan af en ändamålsenlig organisation och framförallt af nitiske och skicklige lärare. — Hvad Londons universitet särskildt angår, torde jag få fästa Gr:ns uppmärksamhet derpå, att denna anstalt sedan 1836 är blott en examens-kommission, icke ett universitet i vanlig mening, och att vid University College i London studeras hufvudsakligen blott medicin och de för civil-inginiörer nödiga läroämnen.
Jag håller mig heldre till den högre tullsatsen, äfven af det skäl, att socker utgör en ganska betydlig statsinkomst, och att således om den inhemska sockerfabrikationen går sämre eller minskas, så inkommer utländsk förtullad vara till ersättning. 6 sk:s tull gifver då större statsinkomst än 5 sk. Af alla dessa förenade skäl, är det min åsigt, att R. o. Ad. i delta ögonblick skulle hafva största anledn. att fatta det beslut, alt bestämma tullen till 6 sk. pr få intill nästkommande riksdag, hvartill icke är så serdeles långt, ty 3 år löpa snart. Då kan 426 Oen 5 Juni f. m. man tillse om tullen kan vidare nedsättas och fatta sitt beslut efter de förhållanden, som då visat sig. Mångå ledamöter hördes ropa på propos. Hr von Hohenhausen: I afseende på förbuds borttagande, har man tyckts vara allmänt ense. Hr Hjerta har mycket väl och noggrant fästat afseende derpå, att när producenlerne äro några få, så kunna de mycket väl komma öfverens, att såsom ett raonopolium drifva afsättning på sin tillverkning. Detta hör nu icke hit och är icke serdeles tjenligt och lämpligt att orda om. Sådant monopoliserande kan deremot icke inträffa, och sker icke der producenternes antal är stort, ty tällan måste då uppkomma, hvilken icke kan ega rum der producenterne äro få. Hvad åter tullen beträffar, så får jag först och främst anmärka, att i statsekonomiskt afseende är det intet skäl uti ali öka konsumtionen af en vara, som, säga hvad man säga vill, dock aldrig är en nödvändighetsvara — det är, säger jag, intet skäl alt genom låga priser öka konsumtionen af en sådan vara, synnerligen som den redan i Sverige, på sätt hvar och en måste erkänna, som besökt andra länder i Europa, missbrukas vid begagnandet mycket mera än någor annorstädes. I afseende på tullens bestämmande till 5 sk. eller 6 sk., som här är det vigtiga att afgöra, så är jag af samma åsigt med Frih. Palmstjerna, att man bör med försigtighet lillvägagå. Min tanka är derföre, att när man borttager förbudet, bör man bestämma tullen lill 6 sk.
Beträffande den för framtiden mest lämpliga myntoch räkne-enhet, så enär räkningssättet i Banco, ehuru föreskrifvet och begagnadt i Statens och alla allmänna Verks räkenskaper och handlingar, likväl icke är brukligt bland största delen af allmänheten, och dess mera allmänna införande sannolikt skulle föranleda rubbning och oreda i mångfaldiga enskilda liqvider, hvartill kommer, att, med få undantag, de preglade och bland allmänheten utgifna Silfvermynt icke motsvara, hvarken jemna multipler eller jemna under-afdelningar af Banco-Riksdalern, hvadan flera sådana mynt icke utan verklig svårighet för personer, som äro mindre vane vid penningars räknande, kunna lill sitt värde i Banco bestämmas, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka Banco-Riksdalerns antagande till laglig enhet för myntoch räknesättet. Deremot delar Utskottet Rikets sist församlade Ständers åsigt om fördelaktigheten af myntoch räkne-enhetens framtida bestämmande till ett, Riksgälds-Riksdalern motsvarande, värde. Denna Riksdaler är nemligen till sitt värde och sina minsta under-afdelningar för allmänheten, sedan nära 4o år tillbaka, fullkomligt känd och i de flesta landsorter redan, såsom den egentliga räkne-enheten, begagnad. Den kan dessutom med lätthet 8 B ane o-Ul skot tets Betänkande, IV: o 20. jern föras nied det utelöpande Silfvermyntet, hvars hitintills varande enhet utgör en jemn multipel af densamma, hvarförutan alla från Banken efter nya formulären utfärdade oell med stor Begärlighet af allmänheten emottagne sedlar motsvara jemna Riksdalerlal i Riksgälds. Med afseende härå och å de allmänna fördelarne af en låg mynt-enhet, serdeles 1 ett land, hvars rörelse-capital jemförelsevis är mindre Betydligt, får Utskottet alltså hemställa, att den nya gemensamma myntoch rä.kne-en beten må Bestämmas lill ett värde, motsvarande Riksgälds-Riksdalern.
Hvarförutan blifvit anmärkt: af 2:ne Ledamöter inom Vällojl, Bor* gare Ståndet, att de ej kunde gilla tableaun N~:o 4 > då derigenom blifvit afdragne ej blott utelöpande Sedlar för Jern och Metaller samt LåneBanco Obligationer, utan äfven ole i tableaun N:o 3 såsom Sedelstock upptagne depositioner af 2,400,000 Rdr; och af någre Ledamöter} alt proportionen af 5 till 8 borde vara uppnådd före Silfverutvexlingens begynnande, utan att likväl yttrande af desse Ledamöter meddelats, huruvida de ansågo den exia eller andra af de lableauer Utskottet framlagt böra tjena Banco-Utsloltets Uttalande IV:o r8. 5 tiil grund för beräkningarne af förhållandet emellan reda fonden och Sedelstocken. Af en Ledamot inom Kläder skåpet och Adeln} alt allrafördelaktigast vöre, det man väntade med vexlingen lills ej allenast proportionen af 5 till 8 vore vunnen, ulan Silfver funnes till utvexling emot de i omlopp varande omkring 3o,000,000 Rdr i Sedlar, da präglingen skulle ske af myntet med lii 1 ruck lige underafdelningar, så att mindre myntsorter voro färdige, motsvarande ungefär alla de nu så kallade CassaSedlarne; alt, om man emedlertid ej ville lemna Bankens nu egande Silfverfond orörd, denna kunde utlånas till dem, som åstundade, emot säkerhet och återbetalning lill capital och ränta uti Silfver, samt jemväl rilvcxlas till den, sorn behagade, enligt för blifvande realisation fastställd vexlingsgrund, emot någon afgift. Af en 1 Ledamot inom Höglofi.
Transport 600,000: 1,750,720: samt under Stuts-Ulskollcls Memorial, M 3. 33 Transport 600,000: 1,730,720: samt under Februari, Mars och September månader år 1830, återstoden 718,530: j gjg 530' för år 1850 under September månad 200,000 Summa r.dr 3,269,250: — Utöfver dessa för Statsbehofvens fyllande anvisade belopp, hafva, på sätt uti Revisions-Berättelsen (pag. 69—70) omförmäles, för ersättande af bristerna i de på Riks-Staten uppförde Förslagsanslag, under åren 1848 och 1849, nedannämnde summor blifvit till Kongl. Stats-kontoret utbetalde, enligt uppgjorda och på 1845 och 1846 års Riksbufvudböcker grundade liqvider, nemligen: enligt liqviden för år 1845 r:dr 70,391: 4. 9. och enligt dito för år !846 ... » 202,444: 41.— 272,835: 45. 9. hvarjemte Kongl. Stats-kontoret, jemlikt Rikets Ständers derom serskildt meddelade beslut, förde, under åren 1843,1844 och 1845, uppkomna brister å det under RiksStatens 8:de Hufvudtitei uppförda anslag till lön för Biskopen på Gottland erhållit ersättning med • . 1,575: 40. 11. 274,209: 38. 8. Utaf de på Riksgälds-kontoret anvisade Kredit iver är, under den lid denna Berättelse omfattar, utbetaldt: å det s. k.