Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förminskning i capitalbeloppefs siffra hafva inverkat i bokföringsvag: Verkställd flyttning inom linien af inventariebehållning uti magasineradt papper: år 1831 . 10,466. Nu synes således, att ökningen uti capitalbeloppet 4,400)00° r:dr uppkommit dels genom bokföringssättet af Bankens silfverfastighetslån och dels derigenom, att Banken ännu icke disponerat hela anslaget af sin räntevinst till siifveruppköp för ernående af proportionen som från 5 till 8. Denna proportion har man väl ansett öfverflödig för silfvervexlingens början; men jag hemställer till R. o. Ad., då man varit betänkt på så många garantier till betryggande af Bankens säkerhet; då man för detta ändamål tillåtit Banken att bereda sig creditiv i utländskt mynt, att efter omständigheter minska ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt genom förpantning af Bankens ägande inteck - D c n 4 Augusti e. m. i3i ningar, genom försäljning af Bankens inncliafvande statsobligationer, genom lån mot räntebärande obligationer, och slutligen genom att minska eller indraga Bankens lånerörelse, hvarföre man nu skall taga från Ranken och gifva till Riksg.- cont. dessa små fonder, sorn vid föregående riksdag blifvit anslagna i och för förstärkande af Bankens metalliska cassa. Visserligen hafva B, St. rättighet härtill; men jag tior icke, att nu är rätta tillfället att använda en sådan rättighet, att försvaga Bankens fond i en stund, då det är angelägnare än någonsin att på allt sätt befästa Bankens credit och skingra dessa farhågor, sorn uppstått för realisationens bestånd. På alla dessa grunder mäste jag motsätta mig dessa motioner. Ilr Nordenanckar:
I hämdgirig skadefröjd låter Zeus Hephästos af jord och vatten dana en gestalt med menniskoröst och menniskokraft, men de odödliga gudinnorna lik till växt och skönhet, och alla de himmelske begåfvade henne med sina håfvor, Athene med väfstolens och det qvinliga arbetets konster, Afrodite med behag och oemotståndlig älskvärdhet, Hermes med dolskt sinne, listig håg och förförisk tunga. Och derför heter detta väsen Pandor a, den » allbegåfvade ». Pandora fördes så till den försigtige Prometheus ' broder, Epimetheus, som, trots den broderliga varningen att ej mottaga Zeus ' gåfva, dock behåller den och » först sin ofärd finner, när redan han den har ». Pandora bringar som hemgift i huset en ask, hvilken det var förbjudet att öppna, ty den innehöll sjukdomar och sorger och all slags ondt, som förut icke funnits på jorden. Men qvinnan sjelf tar locket af, och ut flyga de alla och sprida sig öfver hela den bebodda verlden. Endast hoppet, hvilket fans underst i asken, blef qvar, då locket åter slöts; och så förblef detta för alltid hos menniskan och viker icke ifrån henne, under det de andra otaliga olyckorna, som sluppit ut ur asken, från alla sidor omstorma och oförmodadt öfverfalla henne. Till ingen nytta! Huru väl kände hon ej igen CsSydessa toner, vaggande, förföriska! Men hos henne uppväckte de inga angenäma minnen; inga glada ögonblick, inga glada episoder kunde de framkalla. Nej bittra och tröstlösa voro snarare de tankar, som hon nu hade, och med en suck af otålighet steg hon upp, gick fram till fönstret och blickade ut. Men hennes blick var snarare inåtän utåtvänd. Musiken, de glada paren, som vandrade förbi hennes fönster, barrskogens balsamiska doft, solens skimmer på regndropparna, som likt diamanter sutto på grässtråen, gökens ekoväckande kucku på afstånd, ingenting kunde bortjaga hennes tunga sinnesstämning. Hvarför kunde hon ej vara glad med ungdomen?
Och pä det en saker mättstock mä winnås ril bestämmande af ersättnings^ulnw.orne, synes mig det lämpeligast wara, at efter Fredens flur i sädane olyckelige Landsorter Konungens Befallningshafwande läker genom Krono^Fogden och omie Nämdemän ä Landet, samt genom wanlige Warderingsoch Hxe>-inZ8-Män i Sräderne beflrifwa och wärdera den lidne stadan, och hwad förmögenhet hwar och en af de sökande kan hafwa i behåll, samt Syningsoch Wärderings-lnstrumeutLt ingifwa ril Domaren ä Landet och Magistraten i Sräderne, som inkallar wederbörande ersättnings-chökander, ar deras upgifter beediga, och derefter bestämmer den ersättning hwar och en bör utkomma; hwarefter kiotoLoiler och Utslaget mäste til widare granstning och fastställelse eller rättelse insändas til Konungens Befallningshaswande, säsom förur om ersättning för Brandstador är stadgadt. Wederlags-8umm:ui mä sedermera godtgöras antingen af Statens medel, sä wida nägot deraf kan umbäras, eiler ock genom friwillige sammanstotter och insamlande Stamboksmedel öfwer hela Riket, och åläggande särstild Bewillning ä hwar och en, i män efter ben Bewillning, hwartil han förut finnes upförd. Witz 426 Den 8 Mars. Wid Vesta mina tankar, hwilka blott såsom et utkast jag hasteligen tecknat, förbehåller jag mig at framdeles, enar ämnet til pröfning och ventilation uti Lag-Utstottet föredrages, fa göra Ve tillagg eller afdrag, hwartjl jag kan finna mig befogad , efter inhämtad kännedom af mine warde Medlemmars yttranden och uplyste råd i denna wigkiga. sak. Stockholm ben 2:drg November 1829. U. von k^auLNVollk. Enligheten med HufwuHstrifterr bewittnar )oh.
Att en ojemn, Sällan behofvet motsvarande penninge-tillgång, häraf skulle följa, varatt förutse; att ombytet från brist till öfverflöd af denna nödvändighetsvara, Oiu jag så må kalla penningen, hvars producerande Staten uteslutande åtagit sig, skulle verka svindlande företag eller allmän miströstan; var Också att förutse, hälst myntet af tillfälliga orsaker och ensidiga partiäsigter, ömsom indrogs, Ömsom utsläpptes, olika evalverades, och oupphörligen förändrades, så till värde som beräkningar och benämningar — ]» äfven på förhand fixerades till det belopp man fick röra sig med inom hela landet, under det näringarne drefs genom råd och uppmuntringar till utvidgade och illa beräknade företag. Att under sådana förhållanden och det innerligen osunda som ligger uti systemet, näringarne ännu icke sakna allt lif; är sannerligen förvånande och visar hvad Svenda samhällskraften tål. Det kan icke vara min mening att önska mitt' fädernesland, äfven OtU det vöre möjligt, samma såkallade fullkomlighet uti dess näringar, s°m tid efter annan utvecklat sig uti England. Jag har dels på stället Sett, dels ock annorledes inhemtat alla olägenheterne deraf, äfvensom den uteslutande retning större delen af Engelska industrien bekommit lill verldsmarknaden, hvaruppå landets väl numera beror. Vi hafva bellve funnit och Wermland i synnerhet, hvad det vill säga att för sine ^ringar vara beroende af verldsmarknaden och dess conjuncturer. Må Ugland med sina stenkol och sitt lätt utur backen uppgräfda sämre |ern, gå till sitt mål och vi förblifva ett åkerbrukande folk till dess alvåra odlings-lägenheter äro upptagne samt förhållandet mellan handsk. S-årsberättelse öfver Wermlands Lån. 5 - u — jordbrukare oell icke jordbrukare förändrat sig, ty åkerbruket är ocksS en näring och sjelfva modernäringen öfver allt utom på klippor och i hafvet, hvilka äro viri belägne för transitohandel.
485 hagliga mål, äfvensom att det i de flesta fall blefve husbonden, som, genom saknaden af vittnesgilda intyg, finge i sådant mål vidkännas både kostnader och nytt moraliskt lidande. Under sådana förhållanden måste det anses såsom en af de största sociala angelägenheter, att det åtminstone uti tjenstefolkets betyg erhålles någon, om än ringa, garanti för tjenarens beskaffenhet, samt att man, genom tillfället att se huru länge en sådan person pä olika ställen vistats, kunde erfara hvad förtroende borde sättas till hans stadga och duglighet. 1 anseende till den opålitlighet, de nuvarande orlofssedlarne ega och den lätthet tjenstfolket har att, under hvarjehanda förevändningar, undanskaffa en eller annan deribland, har det ansetts nödigt, att genom s. k. tjenstehjonsböcker försäkra sig om någon ordning i detta fall, och Rikets Ständer hafva äfven vid sistlidne riksdag hos Kongl. Maj:t begärt utfärdandet af en lag härom. Såsom man med ledsnad erfarit, har emellertid .Regeringen underlåtit detta; och jag nödgas derföre härmed föreslå: att Rikets Ständer ånyo till Kongl. Maj:t framställa den begäran, att denna, af behofvet påkallade författning mätte utfärdas. Det har i allmänt tryck klagats, och genom mångfaldiga exempel ur den enskilda erfarenheten har blifvit styrkt, att, efter den genom Kongl. Kungörelsen den 1 Oktober 1858 vidtagna förändring i 5, 9 och 10 §§ af Tjenstehjons-stadgari, tjenstfolket ansenligt försämrats; och personer, som begagna mångå arbetare, beklaga, att de numera knappt ega något medel, hvarken att förmå en ovillig tjenare till hörsamhet eller någon trygghet emot att blifva af sina arbetare öfvergifven, när de som bäst behöfvas. I städerna afvika ofta tjenare inom ett par dagar efter det de inträd t i tjensten, om de icke, såsom det heter, trifvas; om icke tillräckligt sällskap och slammer i huset förefinnas, utan den är för tyst; om icke betjent finnes, o. s. v.
Propos. om tilläggning till 61 §:n i Reg.F., har enl. min upfattning, mera rört sig omkring Regeringens motiver och afsigter, än granskat sjelfva propos:n. De försäkringar, som här blifvit afgifne ang:de Regeringens föresats att skydda och befordra näringarne, torde derföre kunna få anses såsom öfverflödiga, och aldra helst frän en af Statsrådets ledamöter, såsom i Hr Gr. Mörners yttrande ”att denna propos. icke åsyftade att bibringa näringarne något sår etc.” Nej, hvar och en är liksom jag förvissad att Regeringen genom denna här afgifna K. Proposm åsyftat gagn och nytta, men om det åsyftade målet härigenom kunnat vinnas — derom är frågan. Jag anser ej att, såsom den Kongl. Proposm säger: härigenom en mera öppen täflan med utländska tillverkningen skulle beredas, serdeles för erhållande till lindrigare priser af en del för de dagliga behofven nödvändiga och vigliga varor. Detta af så mången önskade målet skulle således upnås ge - Den 1 Februari f. m. 249 norn tio-ärigt förbud eller tio-årig tull-bestämmelse, — hvars siffra motsvarar förbudets verkan! är detta införselförbud nödvändigt, så eger ju Regeringen redan denna makt, och såmedelst vore propos:n obehöflig. År åter detta förbud icke längre af nöden, hvarföre då skapa för några få tillverkningar en undantagslag, hvilken alltid innebär en orättvisa emot alla de näringar, hvilka nu äro i saknad af det skydd införselsoch utförsels-^ förbud anses lemna. Propos:n är således både obehöflig oell orättvis. En jemnförelse mellan någon af de näringar för hvilka man önskar skapa denna undantagslag och någon annan af landets allmännare näringar, torde bäst förklara detta mitt yttrande. Den näring, som i sådant afseende hufvudsakligen torde intressera R. o. Ad. är jordbruket. Således en jemnförelse emellan sidenfabrikationen och jordbruket.
»Så jag målar, ty så roar mig att måla» – detta var Almqvists innersta princip, när han diktade, som när han handlade. Men intuitionen ensam har sällan skapat fullödiga värden, vare sig i konsten eller lifvet. Hvar och en, som är förtrogen med sekelslutets nya romantik, inser genast de många beröringspunkterna mellan denna och Almqvists här ofvan, ur hans egna yttranden sammanställda, åsikter om konsten. Almqvist skulle ju tyckas i teorien vara en motståndare till den moderna symbolismens medvetna sträfvan och outtröttliga arbete för att fullkomna framställningens konst. Men när Almqvist, medvetet eller omedvetet, söker nå en viss verkan, då är det den nutida symbolismens medel han brukar. För att endast nämna några exempel, söker han som Maeterlinck genom enformiga upprepanden och långa pauser väcka eller stegra en viss stämning. Han anbringar det lilla realistiska draget för att verka som motsats till skildringens högstämda ton. Han söker de uttrycksfullaste, ovanligaste bilder, omsorgsfullt valda, säregna epitet. Almqvist var så beroende af sensationernas och fantasiens samklang, att han helst skref vissa scener med svart, andra med rödt, andra med blått bläck, och beklagade att icke äga bläck i alla färger. Man möter bos honom otaliga uttryck, som man kan sammanställa med liknande hos nyromantiken, sådana som »sidensvarta blickar», ögon hvilka »glimma med en fin, mörk ton, som när himlen ämnar sig till vårregn», eller skildringen af den fransyska elegansen sålunda: »icke rödt – icke svart – icke heller hvitt ... det är någonting ljusgult. Icke som guld likväl. Men har du sett det smidiga råsilket» ... Han ser ett »underbart grönt» hvila öfver vissa händelsers lynne, andra te sig »i grå eller rödbrun obehaglighet», medan åter andra skifta violetta eller kanelbruna eller omgifvas af blånad. När han finner färger öfvergå till toner, förnimmer toner som färger, och färg eller ton sedan bli dofter, och dofterna ge smakförnimmelser som af saftiga frukter, då uppenbarar han just den förmåga att njuta genom motsvarigheter, hvilken är ett af symbolismens kännetecken.
Något skäl hvarför samma vagn, å hvilken laslas 7 tons på en jernväg med 20 fes räler. derföre att han öfverflyltas på en jernväg med 13 fes räler, icke skulle kunna bära samma last, utan endast 6 tons, kon jag icke finna, så vida rälerna tåla så stor belastning på vagnens 4 hjul som 11 tons, hvilket jag anser utom allt tvifvel. Till stöd för denna åsigt kan jag, ulom andra skäl, åberopa, att å Söderbamnsbanan, byggd af Herr Major Adelsköld, största belastningen å räler, som ej väga fullt 13 a per fot, uppgår till 13 tons på 4 hjul, hvilket jag dock anser 02 SUUs-Utskotlets Memorial M 77. vera för mycket. Har man Ater så dåliga räler, att de med 15 &:s vigt per fot ej bära 11 tons på 4 hjul, vore väl skäl att proportionell minska så väl vagnens vigt som laslen, och icke endast den sednare, enär man genom detta förfaringssätt påtagligen missgynnar banan med 4,83 fots spårvidd och 15 &:s räler vid jemförelse!) mellan denna och de andra banoroa. Såsom jag förut uppgifvit, kan, om man uppställer jemförelsen efter rättvisa grunder, den skilnad i vigt af öppna godsvagnar för 4,83 och för 4,1 fots spårvidd, som beror på spårvidden, ej antagas högre än 1,8 centner, om vagnarne göras lika rymliga, eller 4 centner, om man vill göra vagnen för den större spårvidden bredare. Och finner jag fördenskull den af Major Adelsköld antagna vigtskilnad af 1 ton, eller 24 centner, gifva i hög grad obilliga och missledande resultater. 5:o Angående det antal tåg, som erfordras för öfverförande af 1,000,000 centner ä de olika banorna. Härvid synes icke afseende vara fästadt hvarken på vagnarnes rymlighet eller derpå att en icke obetydlig del af vagnarne i ett tåg böra vara täckta.
§. sägs; och vare emedlertid Mannen för Lagsökning icke fri, derest han ej sin egendom till Borgenär rerne afträder.” Genom stadgandet uti 4 §• af 7 Cap. att efterlefvande Maka eller Arfvingar, som tro sig ega lagligt anspråk, att undanskifta någon del af Boet, må söka Boskillnad och erhålla kallelse å Boets Borgenärer, har Lagen sökt bereda Sterbhusdelegare en Utväg, att tidigt komma i säker kännedom om Boets verkliga tillstånd, och att fa deras förbindelser i afseende på Boets gäld, utredde och pröfvade. Skulle i särskildte fall, ett skiljaktigt begrepp om behofvet, att begagna denna utväg, emellan Sterhlmsdelegarne yppas; så bör likväl den enes vägrande ej verka på den andras rätt. Att de bland Sterbliusdelegarne, sorn hvarken söka Boskillnad eller egendoms afträde, och såmedelst utan säkerhet för Borgenärerne, vilja bibehålla sig i besittning och förvaltning af deij del i Boet, som Lagutskottets Betti ninn den. Sökanden icke fått emot borgen lyfta, blottställa sig för Borgenärers kraf, är en otmdviklig påföljd af de sednares rätt, Oin de derigenom la vidkännas något betalningsansvar, sora efter skeende pröfning linnas åligga Boskillnads-sökanden, så ega de i den af honora faststälde Borgen lika Säkerhet sora Borgenärerne, Sökandens rätt att få sin Bäski!lnads-talan upptagen, kan ej i detta? såsom det i 3 §• beskrifne fall, bero af den mer eller mindre fördelaktiga ställning i Boet, sora af Uppteckningen ådagalägges. Det sistnämde Lagstället handlar om Makar, ännu lefvande 1 fortfarande ägtenskap och samfäldt Bo., hvars upplösning Lagen ej hör tillåta, så länge ingen våda visar sig för någondera Makans eller 3:dje Mans rätt. Här åter är fråga, om delegare i ett genom en persons dödsfall redan upplöst och tili skifte upplåtet
Endast derigenom hafva verkningarne af en icke längesedan, under flere år, hämmad afsättning af Bruks» effecter, icke blifvit alldeles förstörande för Bergshandteringen, utan den har kunnat bibehållas, för att, frälsad ifrån vådan, i en lyckligare ställning verka med full kraft. Ben 4<»t Banco-Utikottets Betänk anden» har på visst sitt utgjort början af Hen producerade varans afsättning, så att den icke alldeles onyttig för producenten behöft uppläggas och qväfva förmågan till en ny production. Utan att Banquen aflägsnat sig från sin ursprungliga natur och egenskap, oelutan att den derigenom, sorn genom så många andra Låne-anstalter, lagt hinder i vägen för uppfyllandet af egne förbindelser, eller inlösen af det Creditmynt, som för detta ändamål behöft begagnas, hafva dessa Lån alltid kunnat hållas rörlige och alltid färdige att tillgå, för att kunna underhålla förlaget för en fortfarande näringsdrift. Jag inedgifver gerna, att äfven detta slags Lane-biträden ifrån Banquen lätt utsträckas öfver sina tillbörliga gränsor, och att man också derigenom kan förfela andra för medborgerligt väl vigtiga ändamål, om man icke för detsamma förmår stadga den gång, som förenar penningerörelsens liflighet med dess rigtning, åt de af Landets produetiva Näringar, som lofva framtida gagn och bestånd, under det att de, grundade på utrikes afsättning, bibehålla Banquens säkerhet, och icke genom de Lånefunctioner, uti hvilka Banquen för deras bibehållande och utvidgning anses böra ingå, bereda nya hinder för uppfyllandet af dess egna utstäldte förbindelser, och sålunda aflägsna densamma ifrån möjligheten, att ifrån ett inträffat missförhållande återgå till det fatta.
Af många namn vill jag icke nämna mera än ett, den heliga Cecilias. Den politiska roll, som mången qvinna spelade, lemnar jag här oomtalad: historien innehåller berättelsen derom. Men deremot vill jag icke underlåta att här anföra exempel på qvinnor, som utan att utöfva nAgot inflytande på verldshändelsernas gång, gjort sig värda alla kommande tiders beundran genom uppoffrande kärlek och ett mod, som trotsat dö- den. Huru mången var det ej som under tider af tyranniskt godtycke följde makeii eller fadern i landsflyktens elände eller i döden? Mot kejsar Claudius hade en sammansvärjning ingåtts i Illyrien år 42 e. Chr. Ledaren af densamma hette Scribonianus, en af de sammansvurne Caecina Paetus. Den förre dö- dades, den senare fördes fängslad till Rom. Hans maka Arria bönföll att få vara sin man följaktig; en man af hans rang kunde man icke förmena att hafva en slaf med sig, hon ville göra slafvens tjenst. Då tillstånd härtill vägrades, gick hon ombord på en liten farkost och, trotsande det Adriatiska hafvets faror, följde hon skeppet efter. Hon ville ej veta af annat än att dela mannens öde. Hennes måg sökte förmå henne att skona sig sjelf; " vill du, frågade han, att din dotter skall dö med mig, ifall jag måste dö? " Hon svarade: ' har hon lefvat så länge och i sådan enighet med dig som jag med Paetus, ja. ' När till sist mannen tvekade att gifva sig dö- den hellre än att dödas, tryckte hon dolken i sitt eget bröst och räckte den derpå åt mannen med orden: " det gör icke ondt, Paetus. ' Den yngre Plinius, som i sina bref berättat detta och månget annat drag af qvinlig själshöghet, finner Arria ännu mera beundransvärd, när på en gång mannen och sonen hade sjuknat och den senare dött. För att icke mannens lif skulle riskeras genom en häftig sinnesrörelse, höll hon för honom sonens död hemlig. Ville smärtan blifva henne öfvermäktig, smög hon sig undan för att i ensamhet gråta ut.
Lag stadgade allmänna grunder för bestämmande af rätter domstol, sä i trottsom tvistemål , till alla samhällsmedlemmar och alla yrken och näringar lämpas, samt att Lagmansrätteme ä landet och Kämnersrätterne i Städerne matte indragas; hvarjemte Motionairen yttrat, att om Ridderskapet och Adeln ville , i sammanhang dermed , afsäga sig sin rättighet att i vissa mai hafva Hofrätt till första Domstol , samt de tvister, sorn röra Banken och Riksgälds-Contoiret äfven komme att i vanlig ordning behandlas; sä blefve enhetsprincipert i lagskipningen derigenom ytterligare befordrad. 2.0 Af Nils Insulin äro i förevarande ämnen två serskilde Memorial afgifne. I det ena yrkas, såsom ett bidrag till penningeförlägenhetens afhjelpande och lindring för den skattdragande, att Lagmansrätteme, hvilkas obehöflighet länge varit insedd, mätte blifva indragne, och de anslagne lönerne Staten besparas; uti hvilket yrkande Pål Jonsson från Christianstads Län, Olof Persson och Gustaf Persson från Stockholms Län , Lars Larsson från Skaraborgs Län , Borje Börjesson från Halland* Län , m. LagUiskottets Betänkande N:o 8<j. 15 fl. instämt; äfvensom Nils Mansson från Malmöhus Län tillstyrkt bifall till Motionen , pl den grund , att han nnsåge Lagmansrätterne vara en tillflykt för den, som icke vill ordentligt betala sin skuld , och att dessa Domstolar derföre snarare gifva anledning eller tillfälle till skälmstycken , än de i det hela gagna; hvarjemte Casper Wiik. man från Upsala Län och Anders Danielsson från Elisborgs Län , af anförde ytterligare skäl, Motionen understödt. I det andra åter har Insulin, med anmärkning, att alla hastiga omstöpningar af allmänna lagar böra undvikas, och deras i det enskilda lifvets förhållanden skarpt ingripande verkningar genom tjenliga förberedande åtgärder lindras, helst sjelfva förbättringen eljest kunde medföra ett för det goda ändamålet skadligt missnöje, tillstyrkt, att Lagstiftande Magten må bana
DöpelseActen förrättades, samt Ridderskapets och Adelns öfrige Ledamöter i Konungens stora Sal näst derintill, som ansågs deraf utgöra en del, bevistade Hans Kongl. Höghet Hertigens af Östergöthland Oscar Fredriks Dop, som förrättades af Herr ErkeBiskopen m. m. Doctor Carl von Rosenstein. Efter Ceremoniens slut åtskiljdes Höglofl. Ridderskapet och Adeln, vid nedgången från Kongl. Slottet, kl. 8 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Thorsdagen den 29 Januarii 182g. Plenum klockan f till ia förmiddagen. Sedan de öfrige RiksStåndens Herrar Talmän jemte de Ledamöter deraf, som skulle deltaga i Rikets Ständers Stora Deputation, hvilken horde till Hans Majit Konungen, Hennes Majit Drottningen, Hans Kongl. Höghet Kronprinsen samt Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina i underdånighet aflemna Rikets Ständers underdåniga LyckönskningsAdresser i au - 342 Oen 29 Januarii. ledning af Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessans lyckliga förlossning med en Prins, å RiddarhusSalen uppträdt, öfverlemnade Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken klubban till Grefve Possej Arvid; hvarefter, under Hans Excellence, Herr Grefvens och LandtMarskalkens anförande, bemäldte Stora Deputation afgick kl. £ till 1 e. m. till Kongl. Slottet. Upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts den 16 dennes afgifne, och den 26 derpåföljde f. m. till Ridderskapet och Adeln ankomne, Nådiga Proposition, angående den till undsättning i missväxtår anslagne Creditiv-Fonden, samt f. d. Allmänna Magazins-Inrättningens slutliga utredning, med flera dermed sammanhang ägande ämnen; äfvensom Kongl.