Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Du beundrar detta folk, Du önskade att sjelf hellen bli kallad, Du prisar deras lycka dock din roflust Ej några gränser finner. Du vill röfva At dig den sällhet som de njuta. Vet, O konung! att i samma ögonblick, Som du förkrossat deras frihet, är Det också slut med deras storhet. Ej Det folket trifvas kan uti den sol, Som strålar från ditt kungadiadem. Vårt Makedoniens luft är allt för kall För dessa, som ha fostrats upp i luftstreck, Der nästan evig sommar fröjdar sinnet. PHILIPPOS. Mitt ord är sagdt; man trugar fred ej bort, Och Hellas skall bli mitt! Tror du, jag skänkte 68 Den äran bort, som re'n då jag var yngling Emot mig log? Jag nu har hunnit öfver Min lefnads middagshöjd. Hvad har jag väl Uträttat och hvad har jag vunnit? Jo, En bräcklig kropp, som hvarje dag och stund Påminner mig att tiden snart är ute Och manar mig att skynda för att nå Odödlighet och ära. Nu jag står Vid målet; Hellas ligger darrande Vid mina fötter och jag skulle vara Enfaldig nog att ej det gripa? Nej, När solen fylt sitt nästa hvarf, skall jag Som Hellas' konung mitt triumftåg hålla, Och jag vill se, om ej mitt guld skall tala Långt mer än mina svärd och granna ord. Ty denna hjeltestam har sjunkit djupt, Och derföre behöfver den en man, Som kan den väcka upp och den beherrska Med kraftig hand. Se'n vill jag Hellas med Mitt Makedonien till en stat ena, Som bilda skall mot Persien en förmur, Och resa upp ett rike, som skall sträcka Sin gräns till verldens slut. PARMENION. Om Gudarne Dig skulle straffa för ditt öfvermod Och rycka dig från dina planer? PHILIPPOS. Låt Så vara! Visst min helsa bruten är Än håller jag dook ut. Och om jag äfven Midt i mitt verk helt hastigt skulle falla, Så har jag ju en son. Visst är han skägglös Ännu, men det fins mycket hos den pojken Att göra af. Han har ett lejons mod 69 Och räddade en gång mitt lif vid Meton.
St. inkomma med förslag till en grundlagsförändring, hvarigenom Landtständer kunde bildas, behagat framlägga ett memor., som innehåller grunder för en Landldagsordning, dem Utsk. begärt att R. St. måtte granska, på det Utsk. framdeles må kunna afgifva ett fullständigt reglementarisk! förslag i ämnet. En sådan framställning, mina Hrr! står icke i öfverensstämmelse med grundlagens stadgande om Constit.Utskts arbetsordning, och för min del kan jag icke annat än med ogillande af Utsk:s sätt att till R. St. framkomma med memor. i ämnen, sorn icke tillhöra dess befattning, då de icke föranledt något förslag till ändring i grundlagarna, protestera emot bifall till detta förslag och förklara, det jag anser lämpligaste förfarandet med förslaget vara att ogilla detsamma. Frih. Boye, Ludv.: Äfven mig har detta betänk, förefallit såsom ett betänk, på narri. Då jag granskar, hvad ändamålet skall vara, och finner intet annat, än att de till Landtständer valda personer skulle äga att göra motioner och discutera dem, men icke att afgöra dem, utan endast att formera motioner för att framställas vid riksdagarna, föranledes jag till eftersinnande, huruvida Utsk. kunnat blifva förd t på den tanken genom någon erfarenhet deraf,' att våra riksdagar brista i antalet af motioner. Jag tror icke det, ty jag tycker, att vi kunna vara belåtna med de r5oo motioner, som vid hvarje riksdag väckas. Jag tror ej hel - Den 16 October e. m. 35 ler, att det lönar mödan att göra en grundlagsförändring folden särskilda afsigtefi att, om jag så får uttrycka inig, prata upp provinserna eller öfva upp dem i förmågan alt discutera. Jag förenar mig således med de 2tne välde talare, som redan i detta ämne yttrat sig, oell begär betänkts ogillande äfven af det summariska skäl, att jag tror, det hvarje grundlagsförändring, för att inför Nationen hafva ett försvar, bör bereda någon allmän nytta, hvilken allmänna nytta här fullkomligen saknas. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
I ani. af den siste värde talarens anm., att allm. sammanträden endast böra ega runi ora allmänt vigtiga ärenden, får jag flista upmärksamheteu på, att jag tror, det sättet för Bankens förvaltning måste vara ett bland de vigtigaste ärenden, som kunna förekomma till pröfning, särdeles under nuv:de förhållanden. Men jag begärde egentligen ordet för att förklara, att sedan Gr. Lagerbjelke och Frih. Tersmeden bestridt motionen endast derföre att den vore för tidigt väckt, och sedan detta blifvit till prot:t antecknadt samt således deras yrkande på afslag å motionen i dag icke bör kunna utgöra något hinder för att den framdeles kan bifallas, så förenar jag mig med desse Hrr och anhåller att motionen matte afslås af den uttryckliga ani. att den blifvit för tidigt väckt. llr Cederschiöld, Gustaf: Jag har begärt ordet för att yttra mig öfver en af Frih. Cederström framställd grundsats i fråga om de allm. sammanträdena. Hvar och en känner att vår represeutations-form varit underkastad mycket klander, och att bland de väsendtligaste skälen till detta klander varit att vi sitta på 4 kammare, sorn t. o. m. blifvit benämnda med ordet: »bås», der man talar hvar och en för sig, utan att kommunicera sig med hvarandra. Den uplysning, som vinnes på ett rum, kan icke sprida sig till det andra, och detta är ett af de största gravamina, sora kan göras mot vår representation. Då under förra Riksdagen lagen om allm. sammanträden antogs, undanröjdes derigenom till en del det stora hindret för en allmän rådplägning. Det är visserligen stadgadt, att icke beslut kunna fattas vid dessa öfverläggningar; men om man medgifver att beslut icke böra fattas utan sakkännedom, så måste det vara af största vigt, att hvarje fråga blir så utredd, att man derpå kan grunda ett sjelfständigt och klart omdöme. Just för att åstadkomma en sådan gemenskap Stånden emellan, samt för att utplåna den stora skillnad och t. o. m. hat, sora fordom rådde emellan dem, har jag gjort mig till en regel att aldrig motsätta mig en begäran om allm. sammankomster.
Jag kan säga att du visar dig rätt vänskaplig mot min slägting, och jag kan säga att det är märkvärdigt att du nu dertill kommer hem utan honom, då jag skickat honom att leta upp dig... Men hvad nu skall jag tro mina egna ögon: hvar är vildtet som jag skulle ha till middagen?" "Kära Ulrique-Eugenie, kan du icke vänta tills jag kommit in och fått ömsa kläder jag har så farit omkring i öster och vester att jag knappt kan dra andan." "Hvar har du vildtet?" "Puh ... puh ... jag orkar icke tala!" Och dermed kilade patron Fabian förbi fönstret och upp till sig. Men den lisan var kort. Fru Ulrique-Eugenie kände ganska väl vägen, och hennes harm stegrades till en ytterligt svår höjd, då hon slutligen fick veta att vildbrådet, som hon sjelf skulle halva ätit till middagen den känsliga Ulgenie var en smula gurmand blifvit bortstulet, medan hennes man, dignande af trötthet efter dagens strapascher, en stund öfverlemnade sig åt sömnen. "Ah, om jag bara visste hvem som gjort det ... ja, om jag visste det ... så skulle jag sätta den kanaljen i stocken. Och du, din mes ... jo, du är en man du vill du låna din hustrus kjortlar ... somna på jagten, klaga öfver trötthet för en liten barnlek ... tvi, sådana karlar... Men kan du icke alls fundera ut hvem som tagit det?" "Nej, min vän, nej, jag försäkrar att jag icke begriper det jag kan ju icke ana hvad som passerar under min sömn." "Och derför anar du heller ingenting under hela din lifstid... Men se der kommer lille Gottlieb svängande med en orre i handen. Jojo, han låter icke stjäla bort sitt galanta gossen!" Och fru Ulrique-Eugenie satte sig i rörelse nedför trappan att med den moderligaste vänlighet emottaga sin systerson. "Nå, tack, min snälle gosse! Din morbror har haft otur i dag... Men kom med mig i mjölk-kammaren nu, så skall du få äta grädden af en hel filbunke!"
Det förefaller mig slutIigert äfven besynnerligt, att RiddarhusSecreterare-tjensterts utöfning skall anses så trägen, att den ej tilläter förening med Riksdag^manna befattning, då denna befattning anses kunna, utan något åliggandes försummelse, sammanstå med hvarje annan publik tjenstebefattning inom Hufvildstaden, af hvilka många åtminstone fordra fullt ut så trägen tjenstgöring som Riddarhus-Secreterarens, utan att denna tjenstgöring kan, lika med hans, utöfvas på samma rum, som Riksdagsmannakallet uppfylles, och utan att de föremål, på hvilka han såsom Embetsman och Riksdagsman behöfver fästa sin uppmärksamhet, äro, såsom det med RiddarhusSecreterarsn inträffar, precist desamma Jag har hört sägas, att det icke skulle passa sis, att Secreteraren i ett Samfund äfven skulle under öfverläggningarne utlåta S'g, och söka verka på besluten i jjg måste bekänna, a<t jag alltid anser det passa sig för en Svensk Adelsman, Ridd 0 Ad. Prot. VIB II. 6^o Den 30 Maji. som på Riddarhuset har inträde, att i Ridderskapets och Adelns öfverläggningar utlåta sig öfver förekommande mål, och att, då han äger den skicklighet och de kunskaper, att Ridderskapet och Adeln ansett honom värdig sitt särskilta förtroende, det vore en verklig förlust, om han icke skulle utlåta sig, och till fattande af riksgagneliga beslut med sin upplysning medveika. Uti flere andra Länders National-represenlationer är också alltid en Ledamot Secreterare, och denna befattning anses, näst Ordförandens, för den vigtigaste. Jag har förr en gång yttrat mig angående angelagerheten af RiddarhusSecreteraretjensten, och nödvändigheten att icke betrakta RiddathusSecrcteraren endast såsom vår Protocollsförnings-machin vid Riksdagarne.
Jag tror, lika med hvad flere Ledamöter - Den 29 September. 129 möter inom Ridderskapet och Adeln yttrade, då Betänkandet här förevar, att Lagoch EkonomiUtskötten icke ensamme ägt rätt att yttra sig i ämnet, och man skulle således med skäl kunna tillämpa den gamla Domare-regeln: Lagligit stände olaglig/t ätergånge. Ridderskapet och Adeln torde erinra sig, alt Lagoch Ekonomiutskottet! tillstyrkte afslag å min motion, endast på den grund, att Statens tillgångar ej medgåfvo den af mig föreslagne ändringen. Jag finnér, att det nu förevarande begärda anslaget väl för närvarande är nödvändigt, men jag är lika öfvertygad, att man genom vidtagne förändringar, med mindre vidlöftighet och långsamhet i rättegångssätt och expeditioner, icke skulle behöfva en så ansenlig summa, som den nu föreslagna, hvilken uppgår lill 60,000 R:dr B:co årligen. Skulle Ridderskapet och Adeln ej benäget bifalla, att den önskan, som Nationen vid sista Riksdagen yttrade, och som ännu utgör den allmänna önskan, åter finge framtränga, så skall jag heldre förändra mitt yttrande lill ett bestämdt afslag å den begärda tillökningen af 10,000 R:dr; ty det är hårdt, att anslag pa anslag skall beviljas, utan att man vill fästa afseende på förbättring — af det förhållande, som utgör sjelfva orsaken till behofvet af de ökade anslagen. Mitt minne ledes härvid ovilkorligen på anekdoten oro den tiggare, som 43 Hi 9 D e ii 29 S r p t e m b c r. ständigt begärde almosor, under det lian pekade på ett sår på sitt ben. Det bände alt en af de förbigående sade till lionom: jag skall gifva dig en helande balsam, hvarigenom du snart skall bota detta sår; hvartill tiggaren åter svarade; jag har begärt penningar och icke läkemedel.
Frih. Cederström, Jacob: Då denna speciella lag innefattar militära och civila myndigheters rättigheter emot folk, hvilket såsom upprorsmän blifvit qvalificeradt, så finner jag för min del visserligen icke något särdeles ondt uti att äfven 9 §:n finnes för embetsmyndigheter, i händelse de missbruka den makt, som i deras händer lagd är; men i afseende på a mom. af denna 9 §:n, anser jag alldeles oundgängligt att ett tillägg sker. Det lyder så: ”Lag samma vare, om, vid sådant tillfälle, militärbefälhafvare, genom vapens brukande, nntingen innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i oträngdt mål sig förgår. Det kan mången gång hända, att civil myndighet icke finnes tillstädes. Då kan en befälhafvare för vakt icke afvakta civil myndighets ankomst, utan kan han vara nödsakad att efter tillämpning af 8 §:n, att i Konungens och lagens namn anmoda de församlade att åtskiljas, bruka vapen. Jag skulle derföre tillstyrka, att 2 mom. finge följande lydelse: ”Lag samma vare, om, vid sådant tillfälle, der civilmyndighet tillstädes är, militärbefälhafvare” etc. Hr von Rosen, Georg: Jag är uppmanad att besvara Frih. Boye. Frih:n har trott, att äfven i denna författning borde stå ansvar för embetsoch tjenstemän, och icke endast för dem , som göra upplopp eller uppror. Det skulle jag också tro, om vi icke hade ett sådant ansvar förut bestämdt, och således denna §, efter mitt begrepp, blott vöre ett upprepande af allmänna lagen, såvida stadgandet öfverensstämmer med allmänna lagen, hvilket jag icke så noga kan minnas. Det är således antingen ett upprepande af allmänna lagen eller en förändring af allmänna lagen, och i sednare fallet tror jag, att denna förändring snarare borde inflyta der allmänna lagen redan har bestämt detta ansvar. Ty om civila embetsmän eller myndigheter kränka enskild eller allmän rätt eller säkerhet, tror jag vi hafva tillräckliga straffbestämmelser, utan att behöfva göra en särskild för upplopps och upprors stillande.
Kanslis riik nisk» }ht äro i^Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning, och hafva icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. Räkenskaperne utvisa: Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Credit, Utgifter: Aflöning till en del af Ofverståthållare-embetéts tjenstemän och betjening 8,732: Lysoch renhållning m. (I, utgifter för Kronans egendomar 8,754: 39. 11. Hyra för Ofvcrståthällare-ein betets kansli-lokal 1,00.0: Kammar-rätten granskade nian anmärkning, redovisa förhållandet med inkomster och utgifter sålunda .- Debet. Baldus från år 1856: — Uppbörd: Utgifter: Till någon erinran af Revisorerne hafva dessa räkenskaper icke föranledt. Stockholms stads krono-räkeuskaper och länens redogörelser. I afseende å dessa räkenskapers uppställning äfvensom den för desamma antagna bokförings-method, gälla fortfarande enahanda anmärkningar, som vid de båda sednaste stats-revisionerna deremot blifvit framställde. Förändring härutinnan torde likväl snart nog vara att emotse genom införandet af de under utarbetning varande nya formulärer för ifrågavarande räkenskaper, rörande hvilket ämne Revisorerne likväl få hänvisa till det yttrande, som här ofvan i § 2 förekommer, angående fortgången af arbetet med upprättandet af de nya formulärerna för de förvaltande verkens räkenskaper. § 1- Af nästlidne års Revisorer anmärktes, att, ehuru Kongl. Majt, uti nådigt bref af den 17 Januari 1854, kungjordt genom Kongl. Styrelsens öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket cirkulär den 16
Ständer tillhandahållna officiella handlingar inhemtats, den 21 Maj innevarande år, dä Museibvggnaden till Ofverinlendenlsembetet öfverlernnades och dervid jemväl byggnadschefen närvarit, det blifvit upplyst och i protokollet antecknadt, dels att åtskilliga arbeten, dem det ålegat honom låta verkställa, befunnos ofullbordade, dels ock att sådana helt och hållet saknades; alt, då byggnadschefen, i anseende till en angelägen resa, vore förhindrad öfvervälta berörda arbetens alslutande, det öfverenskommits att Ofverinlendentsembeiet skulle härom besörja; och att för sådana ej afslutade arbeten, dels i Riksgälds-kontoret; dels hos byggnadschefen innestodo medel, hvilka, efter afslutade räkenskaper, komme att OlVerintendentsembelel tillhandahållas; att bemälde embete, efter af sakkunnige personer hållen särskild besigtning å byggnaden, den 16 näsllidne Juni ingått till E. K. Majit med delaljeradt förslag öfver de ännu återstående byggnadsarbetena vid Museum, uti hvilket förslag, som sedermera legat till grund för E. K. Majlis nådiga Proposition, upptagits den speciella kostnaden ej mindre för ofvanämnde 2:lie spiraltrappor, än ock för de erforderliga arbetena vid östra portens trappor; alt, enligt en å nyssberörda protokoll befintlig påskrift, detsamma delgifvits byggnadschefen General-Majoren af Kléen, som deraf tagit afskrift och återställt protokollet till vederbörande den 12 sistliden Juli; samt att General-Majoren, uti den af Rikets Ständer här ofvan åberopade, af honom likaledes i Juli månad aflemnade promemoria, punkt för punkt upptagit och yttrat sig öfver ifrågavarande af Ofverinlendentsembetel föreslagna, uti E. K. Majlis nådiga Proposition uppräknade byggnadsarbeten, dervid General-Majoren i afseende å uppställningen följt alldeles samma ordning sorn den Ofverinlendenlseinbetet iakttagit, endast med den skilnad, att i denna promemoria sifferuppgifter saknas.
Klara: I alla fall är det märkvärdigt, att hvad man ville betrakta som ett undantagsfall förekommer så allmänt, att det tar sin egen rubrik i anspråk inom bjärtestatistiken. Det låter mycket väl uttrycka sig i procent, hur ofta man går och förälskar sig i systern till sin första flamma. Vilhelm: Därmed må vara, hur det vill, men mitt fall är något alldeles särskildt. Statistiken har med det ingenting att göra. Jag älskar er, inte emedan, utan ehuru ni är Melanies syster. Klara: Det har jag mycket svårt att tro. Vilhelm: Försök det ändå! Det är aldrig för mödosamt att höja sig upp till sanningen. Klara-. Nå, utan tvifvel är det angenämare att tillhöra undantagen än de gamla, alldagliga fallen under en bestämd rubrik. Och det är naturligtvis också mera smickrande att älskas, därför att man är sig själf, än emedan man hälft om hälft är en annan. Men ändå! Om ni älskar mig, som ni säger, är det inte därför, att ni finner mig likna er ungdomskärlek? Vilhelm: Nej! Denna likhet, om den finnes, kan jag inte se. Ni har aldrig för mig varit Melanies syster, utan ett väsen för sig. Jag älskar hos er allt, hvari ni skiljer er från henne, o c h det, hvari ni liknar henne, det är de små fel, som jag måste tillgifva er. Klara: Tillgifver ni dem verkligen också? Vilhelm: Jag bemödar mig! Till dessa fel räknar jag så t. ex. ert vackra, blonda hår. Klara: Och kattögonen? Vilhelm: Kattögon? N i? Klara: Ja! Lägg af glasögonen! Jag har kattögon! Vilhelm: Vill ni promt ha det, så — låt gå! Ingen skall blott kunna påstå, att det är Melanies ögon. Formen, färgen, gärna för mig! Men ögonen äro dock själens spegel, o c h fru v o n Lohmans afspegla ingenting. Af ett mycket enkelt skäl: ingen sitter _där bakom. Klara-. Tyst! Är det vackert att tala så om min syster? För öfrigt börjar strax fransäsen. Paren därborta försvinna undan för undan. Vilhelm; Lycka till! Klara: Vi måste ändå vända åter till salen. Helt säkert söker min kavaljer mig. Vilhelm: Hvilken är det?
Jag har Den 14 O c tobe r f. ra. 201 derföre sagt, att inga förslag hafva till Plitets Ständer inkommit. De äro väl införde under sina rubriker, men grundade på den oriktighet, att ett nytt skick blifvit uppgjordt för io:de HufvudTiteln, hvilket ej är vordet för Rikets Ständer framstäldt. Då Ridderskapet och Adeln nu beslutit ingå i detaljerne, upphör möjligheten, att göra denna mening gällande; jag skall dock ej begära votering, men till protocollet anhålla, att min reservation må blifva upptagen, emedan jag fruktår, att nästa Riksdag, då det blir fråga om 3:dje HufvudTiteln samt dess jnateriel och personel, ett dylikt förhållande kan uppstå, hvilket vore rätt illa. Friherre af Nordin: Sedan Ridderskapet och Adeln beslutit, att denna HufvudTitel skall punktevis behandlas, anhåller jag få yttra några ord i anledning af hvad Herr Hjerta anfört. Han har sagt, att han anser den åtgärd olaglig, som af Konungen blifvit vidtagen. Jag får lika bestämdt förklara, att jag anser den laglig. Jag tror föröfrigt, att en fråga derom, huruvida olaglighet blifvit begången, icke hörer till detta rum. För att med ziffran utvisa riktigheten af hvad jag anfört, skall jag endast yttra några få ord. i823 års stater uppgingo till 4.93>4i4 R:dr 3a sk. 3 r:st. I denna summa var ej inbegripen beklädnaden för VolontaireCompagnierne, uppgående till f8,oqo JRdr, samt Coopverdiekarlars under - 202 Den. 14 Oc.tober f. m. håll, uppgående till 14,000 R:dr, eller en summa af 32,000 R:dr.
Härigenom anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat en hos Bonde-s'åndet af Pehr Mattsson från "YVester-norrlands län väckt och till Utskottet remitterad motion, rörande utarrendering af Carl Gustafs stads gevärs-faktori. Vid sistlidne riksdag beviljades a f Rikets Ständer för anskaffande af 4,000 nya infanteri-gevär årligen, under tre års tid, ett samrnanräknadt belopp af 240.000 r:dr. Enligt de upplysningar, Utskottet i detta ämne sig förskaffat, hafva utaf nämnde antal gevär, under åren 1846 och 1847 vid Husqvarna faktori, i öfverensstämmelse med afslutade kontrakter, förfärdigats tillsammans 5,000 stycken, för hvilka inköps-kostnaden, efter betingadt pris af 21 r:dr 20 sk, för hvarje gevär med tillbehör, utgjort 107,083 r:dr 16 sk. För Carl Gustafs stads gevärs-faktori hafva utaf omtörauälde extra anslag till nya gevärs anskaffande blifvit intill förlidet års slut utanordnade 30,000 r:dr. Den disponibla behållningen af samma anslag uppgick, vid innevarande års början, efter afdrag af ett Husqvarna faktori-intressenter tillkommande, ännu ej liqvideradt belopp af 28,895 r:dr 40 sk., till 103,209 rtdr 29 sk. 2 r:st.
Broling tillstyrkta personella lönefyllnad borde genast uppföras till 800 Rdr ; men då Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 3g, stadgat tiden, när. hemälde Broling bör af den personella löneförhöjningen, lill likheti Hanco-TJiskcllets Utlåtande, IV.-o jg. ii med högre Commissarie-lön, komma i åtnjutande, kan Utskottet destomindre å den gjorda framställningen lästa något afseende, som Rikets Ständer ännu ej bestämt det lönebelopp, bemälde Commissarier böra åtnjuta. Med anledning af den utaf en Ledamot inom Högvördige Preste-Ståndet uttryckta förundran deröfver, att Banco-Fullmägtige och Utskottet frånträdt den af förra Banco-Utskottet uttalade, och på vetenskapsmäns derom äskade och afgifne yttrande, grundade åsigt, att till Förvaltare af Tumba Bruk icke erfordrades någon vetenskapsman, utan endast en Bokhållare med tillgång till upplysningar af en vetenskapsman, der desamma funnos behöflige; får Utskottet erinra, att, om äfven Förvaltaren vid Tumba icke vöre vetenskapsman, Utskottet likväl, med afseende å vigten af den befattning, lian innehar, ansett honom vara berättigad att bland Konst-idkare på Bankens Stat upptagas; och lärer hvad berörde anmärkning i öfrigt innefattar icke vara föremål för det återremitterade Betänkandet N:o 44- Beträffande Vaktbetjeningen är vordet anmärkt, att både deras personal och aflöning syntes alltför dryg.
Förslaget börjar med uttryckande af den åsigt, alt ett ifrån Const.Ulsk. lill RiksStm inkommet förslag till grundlagsändring icke skall återförvisas med gemensamma tankar, på hvilka Etsk. vore skyldigt alt fästa afseende, utan att förslaget endast skall återremitteras, åtföljdt af discussions-protocoll, på samma sätt som vid återremisser lill Ulskm i hvarjehanda andra mål äger rum. Jag hade äran alt redan i f. m. plenum fästa uppmärksamhet på olägenheterna af delta förslag, oeh efter mig, efter hvad jag vill minnas, yttrade sig Hr Lagerhjelm i samma syftning derom, nemi. att då ett Stånd återremitterade ett Cousl.- Ulsk:s förslag, endast beledsagadt af de anmärkmr, som af en eller annan ståndsledamot blifvit afgifne, kunde Utsk. icke deraf hemta ledning för sitt omdöme rör:de hela Ståndets åsigt om saken, tv, på sätt Hr Lagerhjelm, i min tanka ganska riktigt yttrade, får Utsk. icke veta annat, ån hvad några få ledamöter, som 10S Den 5 April e. m. uttalat sina åsigter, tänka; men hvad den större delen af ledamöter, snm icke yttrar sin opinion, tänker, derom kommer ingenting till Utsk:s kännedom ; och om än händelsen så fogade, att lika många talare funnos för den ena åsigten som den andra, så hade Const.Ulsk., då det räknade de talandes antal och fann, all olika opinioner yttrades af lika många ledamöter på ena som andra sidan, ingen rättelse af discussionsprol. Ulsk. stannade i villrådighet om hvad ett Stånd, med i två lika stora delar skilda åsigter, åslundade. Lägger man dertill, atl Hr von Hartmansdorff vill, att när eli Const.Utsk:s förslag återkommer andra gången, så skola Stånden deröfver besluta utan förändringar, sä blir det så mycket svårare alt antaga eli sådant förslag, som Utsk. möjligen kunnat taga vilse om alla fyra Ståndens åsigter i frågan.