Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherrinnan har i dag varit att efterse den sjuka; hvilken sällhet genombäfvade icke hela min varelse, vid åsyn af henne, den hulda och, huru lugnande för mitt sinne skulle ej vid all den mig omgifvande smärta detta kära besök blifvit, endast det för mig icke medfört en alltför liflig påminnelse om mitt eget öde! Friherrinnan öfverlemnade nemligen till mig med den innerligaste moders-glädje, det bref hon med dagens post, till mig adresseradt, ifrån sin son erhållit, och af hvilket hon naturligtvis trodde jag skulle erfara samma hjertliga fröjd. Men, o Emilia! huru sorgbeklädd föreföll mig ej hvarenda bokstaf, mitt tårfyllda öga utur det rosendoftande prydliga brefvet varsnade; med hvilken pinande känsla uppfattade jag ej de ömma uttryck denna för mitt hjerta så helt och hållet främmande varelse under likgiltig artighet dittecknat. O! Rosa! Rosa! jag, och icke du, borde kämpa ödets lek, med den oförsonliga härjarn döden. Jag borde vara offret, jag som på jorden äger intet, intet föremål som med smärta skulle sakna, eller minnas min bortgång, ty han! han allena som måhända med sann känsla skulle gjort det, hvars bild ofordunklad lefver i djupet af min själ, äfven han! äfven han! missförstår mig, och gäckar under hån, den djupa tärande försakelse jag i följd af min pligt gjort af hans kärlek och mitt eget för evigt försvunna lugn. "Ty jag vill ledas dit, och hvila der, Och se hur skön, och glad naturen är, Och fröjdas än en gång åt land och sjö, Och sen i våren der jag lefvat dö." R b g. Under de få ögonblick jag möjligen kan undanstjäla den i djup dvala försjunkna sjuklingen, hastar jag att i några rader delgifva dig den underbara tilldragelse, hvilken nyligen på ett så särdeles sätt kommit att uppväcka allas vår synnerliga oro!
4 F j e r - r a n på enslig skall du få stig ZfZl - &lt;s&gt;- 3fc VP fjer-ran, der vä - gen n-|-9 — * tfel J « — ± m 7&gt;p zfi — f-r * mig, is * * As I i sö-ka - izp, •Si ». " ' t ä rit. tempo - a — fr sm. H fram ha! Å snår! godt! hå! Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrlgt ansträngandet af sina yttersta krafter först af dem alla återvinna det yttre lugnet och fick efter några sekunder, hvilka foreföllo långa som evigheter, ett slut på situationens pinsamma spänning genom att sträcka Karl sin hand och i beherskad, vänlig ton säga: » Välkommen åter till fosterlandet, herr Vrede. Ni gör alla edra gamla vänner en glädje, då ni än en gång visar er. Och huru inte Klara fröjdas! » Den lilla Vivan, som till en början med stora undrande ögon betraktat det besynnerliga uppträdet och den obekante, främmande mannen, hade derpå, utan att någon fäste sig dervid. på sina flinka små ben lupit i förväg upp till Klara på verandan och berättade just med flämtande ifver, att » pappa hade främmande med sig ». Detta var nu icke något så ovanligt, att det kunde sätta Klara i bryderi: herrskapet Ritters rika bord var när som helst godt nog för de förnämligaste gäster. Det är någon af sina affärsvänner, tänkte hon vid sig sjelf, han lockat ut från den dammiga staden. Men i det samma trängde ljudet af de kommandes steg upp till henne på verandan — ännu voro de dolda af strandvägens täta löfmur. Och hon hörde mannen säga: » Visste hon blott, hvad som väntade, skulle hon minsann ej bli så lugnt på sin plats! » Och en annan stämma svarade en annan stämma,vid hvars första ljud hon spratt till likt den lyssnande posten för en fjerran hornsigDal!
Jag hemställer, huruvida, då man åberopar sig på skyldigheten att icke förtrycka något Stånds mening, man är berättigad att argumentera öfver hvad ett annat Stånd menat, då likväl meningen är så påtaglig att någon discussion derom icke bordt kunna upstå. Jag befarar att Frih. Tersmedens sista yttrande, så i enlighet med mina åsigter det för öfrigt var, gaf någon anledn. till den sedermera upkomna discussionen, då Frih:n sade, att hufvudfrågan vore, huruvida BorgareSt:s beslut kunde i visst afseende fattas lika med R. o. Ad:ns samt PresteShs eller icke. Derefter upträdde Hr Bildt, så Gr. Lagerbjelke och nu sednast Ilr Carleson, hvilka alla fattade uti denna strof i Frih. Tersmedens yttrande och i strid med Gr. Sparre sökt visa, alt meningen af BorgareSt:s beslut icke bordt så upfattas som R. o. Ad:ns och PresteSt:s. Nu, mine Hrr! frågar jag, om det tillkommer oss att pröfva detta? Man säger, att Grundlagen blifvit förändrad, och att StalsUtsk. har debatterat förev:de fråga, men att Utsk. i följd af grundlagsförändringen icke varit pligtigt att söka sammanjemka Ståndens beslut. Det medgifves att Utsk. dertill icke varit pligtigt, men efter vanligt sundt förnuft måtte väl detta innebära, att Utsk. icke varit förbjudet, om det så velat, alt när tvifvel upstod om meningen, göra sådan framställning till BorgareSt. Detta hade då blifvit i tillfälle att förklara sin mening. Utsk. har kunnat be - Den 1 Augusti f. m. !7 reda 1?. o. Ad. samt PresteSt. samma fördel, men Ulsk. har icke funnit sådant lämpligt, troligen af samma orsak. Den saken hafva vi sjelfva afhjelpt derigenom att vi inslämt i PresteShs beslut; men jag hemställer, om vi, utan att förtrycka ett annat Stånds rätt, kunna fortsätta debatten emellan Gr:ne Sparre och Lagerbjelke. Jag tror det icke. Gr.
Oga rum utan ledamöternas betungande med en så divg afgift, alt flere af dem måtte af ekonomiska skäl draga sig tillbaka och löreuingeus upplösning deraf blifva et Si*ts~UUkotUts Utlåtande, fko 297.. 31' följd, har hr friherre von Duben, Aug. uti en hos Högloflige Ridderskapet och Adela väckt samt till Stats-utskottet remitterad motion föreslagit, att, till understöd åt borörde gagnande byggnadsförening, Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 1,000 r:dr b;ko, Ehuru Utskottet icke bestrider det förtjenstfulla uti ifrågavarande förenings syfte, anser dock Utskottet, enär densamma helt och hållet är en enskild stiftelse, och ovisst är, huruvida det ändamål, som dermed åsyfias, kan uppnås, äfven om föreningens verksamhet genom statsanslag befrämjades, sig icke böra understödja den derom framställde begäran, u'an hemställer, att förevarande motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd fös* anleda. Stockholm den 31 Juli 1851.. SS Slal$-UltkoUeU Utlåtande, fho 298. Alik. till Exp.-UUL den 2 Augusti 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande i fråga om sättet, ordningen och vilkoren för utbetalning af anslag och lånebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. (U. A.)
rantor ., 328: 21 Diverse utgifter .., 200: - Hyra för skap i Stockholms enskilda bank , 20: - BehiUning till Ar 1892 .., 46,274: 4 1 summa kronor 47,441: 99. Ofvanniimda behsllning kronor 46,274: 41 är shlunda redovisad: Falu-Riittvik-Mora jernvögobligationer ... kronor 14,000: Aktiebolaget Bergman Hummel &amp; C: o obligationer ... .. .., 8,000: - E n af apotekareprivilegii-amorteringsfonden utg. o bligution ..., 1,000: E n af Kopparbergs-Hofors s&amp;gverksaktiebolag med borgen af Stockholms enskilda bank försedd förbindelse , 23,000: PB uppoch afskrifningsriikning i niimda bank , 274: 41 Summa kronor 46,274: 41. Donationsfonden. Denna fond utgöres af, dels donation, emottagen den 3 juni i 8 9 0 sf gifvare, som önskar vara okänd. Donationen, som vid 1890 Ors slut uppgick till kronor 30,690: h a r vid 1891 brs slut genom upplupna rantor ökats till ., 31,900: 2 8 Och redovisas.-denna behiilhing s ~ l u n d a: E n af Iiop y arbcrgs-Bofors sbgvcrksaktiebolag utgifven, med borgen af Stockholms enskilda bank försedd förbindelse A ... kronor 25,000: Sundsvalls enskilda banks 2 depositionsbevis, 6,490: Pli uppoch afskrifningsriikning innestlende, 42: 62 Fordran af allmiinna stipendiefonden .., 367: 66 Summa kronor 31,900: 28. dels donation af frökep Ellen Bergman, emottagen den 14 oktober 1890.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets betänkande, N:o 109, i anledning af väckta motioner, angående presterskapets Iöne-inkomster, m. m. S. D. Föredrogs ånyo Constitutions-UIskottets utlåtande, N-o 19, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regerings-Formen: Ståndet beslöt, att de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna och af Gonstitutions-Utskottet tillstyrkta förändringar i 17, 22 och 24 §§ Regorings-Formen må hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets utlåtanden'. N:o lil, angående ifrågaställde förändringar uti gällande Stadganden, dels rörande sättet för markegångs-prisens bestämmande, dels i fråga om beskaffenheten af afradsgild spanmål: Tillstyrkandena, pag. 8 och 9, under Litt. a), b), c), d), e} och fj, äter remitterades-, hvaremot Utskottets yttranden, i föregående delar, gillades j och N:o 112, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets 536 Prot.-Utdrag, den 20 Januari 1845. Stander, i fråga om delagtighet i Civil-Statens Pensions-Inrältning för Borgmästare i Rikets Städer utom Slockholm, äfvensom för Commissions-Landt mätare: Bifölls. Den 20 Januari. Från Höglofl. Riddersicapet oell Adeln. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet en denna dagåf Friherre Palms1 jerna, Carl Otto, väckt motion, alt Rikets Ständer, vid öfverlemnande! af förslag tili Författning, angående Tuli-bevillningen, måtte hos Kongl.
191 sådana Boställen, som af Indelningshafvarne sjelfve böra bebos, uppgjord noggrann fördelning af Cassans årliga Nybyggnadsanslag, behållna räntevinst och öfriga inkomster, efter afdrag för erforderlige inqvarteringspenningar, uppå Krigs-Collegii underdåniga förslag, blefve af E. K. M. i Nåder fastställd för en tid af minst Tio år i sender, samt, i Cassans Räkenskaper, ett serskildt Conto för hvarje Regemente blefve öppnadt, i hvars Credit Regementet godtgjordes för det belöpande anslaget, och i Debet deremot påfördes hvad som, till nybyggnad eller reparationer inom Regementet, blifvit utbetaldt, så att Regementet, i den händelse anslaget under något år kunnat umbäras eller blifvit besparadt, vore försäkradt att ett följande år detsamma utbekomma, eller derest, i motsatt fall, en större summa vid något tillfälle måst för oundvikliga behof till ett Regemente anordnas, än som med löpande årets anslag för samma Regemente kunnat betäckas, etc sådant förskott varder, genom innehållning af de följande årens anslag godtgjordt, KrigsCollegii pröfningsrätt, under sådana vilkor, sålunda äfven framgent bibehållen, att den för hvarje år disponibla summa anvisa för de Regementen, som deraf äro i största behof, anhålla R. St. underdånigst, det täcktes E. K. M.‘t, med bifall till R. St:s yttrade åsigt och förslag, meddela Rrigs-Collegium de för verkställigheten deraf nödiga föreskrifter. Slutligen, och då den summa af icke min - iqa Exp. Vtsk. Forslog till tind. Skrift). Rdr 26 sk. 5 rst.
Majit, med afseende å det gagn för arméens tjenstbarhet i fäll, som härigenom åsyftas, föreslagit, att Rikets Ständer måtte under samma vilkor, som blifvit fästade vid förra anslagen, för åren 1864, 1865 och 1866 bevilja ett anslag af 9,000 Ridr årligen, eller tillhopa för alla tre åren 27,000 R:dr, ali till dylika understöd användas. Och hafva Rikets Ständer funnit godt härtill lemna bifall. 35:o. För uppförande af kasernin. fl. byggnader för Svea Artilleri-regemente, hvarför kostnaderna, enligt upprältadl förslag, beräknats utgöra 880,570 R:dr Runt, har, enär utförandet af detta byggnadsföretag ansetts kunna ulan skada fördelas på en tidrymd al 6 år, E. K. Majit, efter vederbörandes hörande och på i den nådiga Propo sitionen anförda skäl, begärt, att Rikets Ständer malle för nästkommande slatsregleringsperiod anvisa hälften af den beräknade koslnadssumman, eller 440,285 Ridr, att utgå under åren 1864, 1865 och 1866 med en tredjedel årligen. Eapedilions-Utskottets Förslag lill underd. Vid pröfning af denna fråga har Rikets Ständers uppmärksamhet fastats vid den plats, eller den s. k. Artdleriplanen, å hvilken nu ifrågaställa byggnader äro alsedda att uppföras. Såsom belägen invid nuvarande artillerigård och i närheten af åtskilliga andra lokaler, hvilka antingen tillhöra eller blifvit till begagnande upplåtna åt Svea artilleri-regemente, synes densamma visserligen blifva lämplig för all. såsom vederbörande yttrat, bilda ett sammanhängande mililär-etablisseinent.
Riket har alltid varit lyckligt att äga snillen; inen man måste erkänna, att de sjelfva nödgats bryta sin väg vanligen utan eller med alltför ringa allmänt understöd. Sådant är icke förhållandet i andra lander. Till och med vår södra granne, hvars tillgångar äro inskränktare än våra, använder »årligen betydliga summor på de högre läroverkens förbättring inom landet och för lofvande ynglingars eller utmärkta vetenskapsmäns understöd tili resor utrikes. Jag tror då ej, att Sverige allena får låta det komma derpå an, om våra i allmänhet fattiga landsmän kunna inom oss, der föga är att se, utveckla sig utan understöd. Vill man uppehålla sig i täflan med andra, måste man äfven åt sina förmögenheter bereda en utveckling, som motsvarar deras. Hufvudsaken är naturligtvis att tillse, det undervisningsanstalterna inom landet äro i godt skick. Vid Läroverkscommittcens sammanträde föreslogs för Upsala 4°,000 r:dr, och jag anser det ingalunda vara högre, än behofvet krafvel'. Af de 18,000 r:dr, hvilka vid sista riksdagen anslogos åt universiteten och tillämpningsskolorna, har Upsala fått 8,Boo r:dr, således brista 3i,i5o. I fall R. St. skulle bevilja de 19,877 r:dr, som nu af motionärerna begäras, understiger alltsammans ändock med 11,200 r:dr den summa, committcen ansett erforderlig. Anslaget är ej beräknadt för personalen allena, utan äfven för materiellen. Till löneförbättringar åt redan befintliga lärare i Upsala äro 6,607 påräknade. Tjenstemännen blifva, om dessa erhållas, likväl ej bättre lönade, än att de äldsta professorerna skulle få 1,800 r:dr och de yngre r,5oo r:dr i lön. Troligen finnes intet (and, hvarest slutliga målet föy de personer, hvilka egna sig åt ett så mödosamt kall, är vid slutet af deras bana så ringa som dessa löner, och likväl kunna de ej åt professorerna beredas, med mindre R. St. bevilja hvad nu blifvit föreslaget.
Dock sorn det torde vara nödigt alt, innan frågan slutligen afgöres, kyrkornas målsmän äfvensom öfriga vederbörande myndigheter varda i ämnet hörde och frågan derefter underställd Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, har Utskottet ansett sig för närvarande endast böra föreslå, att Rikets Ständer, jemte anmälan om de vid flera föregående riksdagar gjorda och nu förnyade framställningar i detta ämne, i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, måtte till Rikets nast sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition i ändamål att bereda åboerna å de s. k. Halländska kyrkohemmanen samt deras enkor och barn en mera betryggad besittningsrätt lill samma hemman. Stals-Utskoltets Utlåtande N:o 207. 11 \ o 809. Arik. till Exp.-Utsk. den 4 Jan. 183», kl. G e. m. Ullålande, i anledning af vackt motion örn ersättning lill IVeslerås stad för minskning i vågpenningar. (1. A.) Uti en hos Borgare-ståndet vackt tili Stats-Ulskottet remitterad motion, har Herr G. F. Ekholm anfört, hurusom genom flerfalldiga Kongl. Resolutioner ifrån äldre tider och sednast Kongl. Resolutionerne och Brefven den 17 December 1634, den 27 Mars 1641, den 6 Februari 1683, den 4 Augusti 1720 och den 2 Juli 1816, Westerås stad, i likhet med flere andra Rikets uppstäder, der metallvågar varit af ålder inrättade, jemte skyldigheten att derstädes upprätthålla våghus och öfriga anstalter, erhållit rättighet att af jernoch metall-effekter uppbära uti af Kongl. Majit fastställd taxa bestämda afgifter, benämnde vågpenningar, utgående, bland annat, af stångjern med 2 sk. 8 rist. b:ko per skeppund. Af åberopade Kongl.
I fråga om straffbestämmelsen i första punkten af denna § åberopade Högste Domstolen hvad vid 8 Kap. 14 och 26 §§ blifvit anmärkt. 10 §. Enär giltigt skäl ej syntes företinnas, hvarföre, om för det fall, som i första punkten af denna § afses, 200 R:dr böter skulle anses vara ett för lindrigt straff, ovilkorligen fängelse måste ådömas och ej böter från 200 till och med 500 R:dr kunna åläggas, hemställde Högste Domstolen, att straffbestämmelsen måtte ändras till »straffas med böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader.» I öfrigt ansåg Högste Domstolen slutet af denna §, för att bringa stadgandet i närmare öfverensstämmelse med hvad Lag-beredningens förslag 13 Kap. 9 § i samma ämne innehåller, böra förändras till denna lydelse: »må, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till straffarbete i högst två år dömas.» Högste Domstolen trodde nemligen förhållanden kunna inträffa, då den omständighet, att inträngande i annans hemvist skett i uppsåt att begå våld, ej ovilkorligen må föranleda en sådan förhöjning i straffet, som här afses, såsom t. ex. om förbrytaren sjelfmant afstår från uppsåtets fullbordan o. s. v, men, enligt den 20 nu varande redaktionen, skulle domaren vara förhindrad att å sådana omständigheter fasta tillbörligt afseende. 11 §. Af samma anledning, som vid föregående § är omnämnd, hemställde Högste Domstolen, att straffbestämmelsen måtte ändras till: »vare straffet böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader.» 12 Kap. 9 §. Till undanrödjande af all tvekan, huruvida för brott, som här omförmälas, påföljd af förlust utaf medborgerligt förtroende må äga rum, och då anledning icke torde förefinnas att från det åt Norska handlingar här lemnade skydd undantaga sådana, som i 1 § af detta Kap. äro beskrifna, hemställde Högste Domstolen, att denna § måtte erhålla följande lydelse:
Deras tjenstemän kanske? Det fins i Sverige helt få aflönade platser för konstnärer, och de tjenster, som borde gifvas bort åt dylika såsom ett slags reträttplatser, de stanna oftast i händerna på hofmän eller estetici. Derför skadardet alls ej, hör man sägas, att åtminstone ett pär målare kunna få anställning såsom styresmän vid konstföreningarna. Jo, det skadar, ty de hindras genom sin tjenst i sin utveckling som konstnärer. De äro för en lön af 500 till 1,800 kronor årligen bundna i Stockholm, der de måste vara till hands ständigt, mottaga och afsända taflor, hänga upp dem och taga ned dem igen. Det är ej värre med konservatorn i en konstförening än med mången annan, som för en liten men säker inkomsts skull får lemna å sido — småningom, utan att han alls ämnar det — den sysselsättning, som lämpar sig bäst för honom ocji som han Qm-fattat med sin ungdoms brinnande ifver. Är han, konservatorn, en man, som utan saknad för konsten kan undvaras, ja då är platsen ytterst tjenlig för honom, men är han en utöfvande målare af någon betydenhet, så är det högst troligt att hans embetsmannaställning utöfvar ett skadligt inflytande på hans talang. I ett afseende ha konstföreningarna särskildt verkat ' till men för all konst, derigenom nämligen att de omhuldat och uppmuntrat dilettantismen och detta i en rent af förfärande grad. Sverige är för öfrigt dilettanternas förlofvade land. Dilettanter ha ofta en afgjord framgång, deras arbeten äro mera “ svenska “, än hvad de emigrerade konstnärerna kunna åstadkomma, under fotografier af deras taflor stå ‘ att läsa orden “ Nordiska konstnärers avbeten “, de bli omtalade och stå i biografiska lexikon som konstnärer, äfven om de aldrig gjort en duglig tafla i sitt lif och fastän en och annan af dem kanhända aldrig fikat efter något konst-närsrykte utan målat sina taflor för eget nöje eller för sin utkomst, då han sett att de varit begärliga.
Jag instämmer så mycket hellre med Hr Skogman, som, vid de tillfällen häri omtalat, lån måste lemnäs på exportabla effecter i och för alstrandet af nya och flera sådana samt för att dymedelst underhålla idoghet för framtida välstånd. Det är mer än angeläget att icke 6 H. a6 2 O t Den 5 Maj e. ra. hämma rörelsen vid Sådana tillfällen; tv der enskilda capitaler för tillfället äro otillgängliga, såsom nedlagda i effecter, hvilka i följd af conjuncturen äro osäljbara, måste Staten genom egen credit skapa de capitaler, som erfordras. Gr. Cronhjelm: I afseende på deni denna punkt omtalade proportionen af 2 till 5 anhåller jag blott att få åbe-1 ropa mitt rörrde andra punkten afgifua yttrande. Jag af-* styrker således i allo åtgärden. Hr Lefre'n: Instämmande i den slutsats, Hr Skogman drog af sina premisser, kan jag dock ej instämma i premisserna. Det är sanni, att en privatbank kan mera ändamålsenligt gagna den allmänna rörelsen, nemi. en stark bank, som styres efter ägarnes egen vilja, emedan den kan vidtaga sådana åtgärder, som Hr Skogman omtalat. Deremot är det gifvet, att ett allmänt verk ej kan agera med lika säkerhet och drift som enskilda; hvadan jag tror, att försigtighet bor äga rum, hvilken likväl ej får gå till försagdhet. Jag tror det vara så mycket mer lämpligt att till en början iakttaga försigtighet i dessa frågor, som vi äro på öfvergången från bankrutt till en bättre sakernas ordning. Det är ej nog att hafva denna i ordonnancen; man måste hafva den äfven i verkligheten, och jag hoppas, att framtiden skall visa, att vi utan fara kunna blifva dristigare, an man nu vågar vara. Man kunde annars tillvitas att vara qvar vid samma principer, som åstadkommit bankrutten. Hr von Qvanten: Då man här discuterar för att göra sig klara begrepp om en banks skyldigheter, tror jag ej, att man bö'r omtala såsom något ovilkorligt, att den skall belåna alla exportabla efifecter.
Ständers formliga Utskott, akt, om, oaktadt de z:ne Oftälfs Sräiidenö förut gfgifne yttranden, nägra nya arén, Den 2Z Januari». 948 der, utom Konungens Egna Höga Propositioner, skulle ester medler af November wänod frän ett eller annat af Niks-Stände.ri wara eller b-bwa till nägot Ukssott hänwtsade, sömma U-skott sig dermed icke besaktar, innan alla förut remitterade mä! btifwit as ett säbank Utskott behörigen utredde, och D' § Utlätande deröswer meddeidle; beslöt Prrste-Ständet alt härutinnan sig med Wällofl. Boraare-Sländet förena, och det §ä mycket haldre, som Prest<Srändet redan med desi Protocolls Utdrag af den 2s.le September om Prescriptions - tid för mais remitterande till Utskotten kode äsystadt en dylik, till Riksdagens ändtliga Mutande bidragande Författning. Härom skulle wvrdjam och wänlig underrättelse^ de öfrige Relpective Skänden och Riksens Ständers samtelige Ukssott meddelas, supra. Ux kroiocoilo v. ^Imgviik, Utdragas prorocollec, ballet bos <>ogwördige Peeste-Ständet den 11 Ianuarn i8rc>. S. DUti Protocolls Utdrog os näsisedne gärdag, hemställer Riksens Höglofl. Ständers Ban« co-Utssott, huruwida samma Urskokt mä ä'a att Med Riksens Ständers rätt afgöra ben hos Utskottek wäckta fräga om Jrcosiering af Bankens urr Finland utelöpande medel, samt att bestämma de dertill nödiga mätt och steg; härtill kemnade Ständer desi bifall; hwrom de Respecnve Med Skänden samt Banco Utskottet skulle erhälla wördsam och wänlig underrätkeife. ^ lupr».
Under de öfverläggningar, sorn inom dessa Ständ föregått nyssnämnda beslut, är vordet yrkadt, dels att omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende; dels att Utskottets Betänkande mätte afslås med förklarande, att 1855 års förordning vore upphäld genom den föreslagna författningen om den nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall; dels att 1855 års förordning mätte upphäfvas, utan att något annat lagstadgande sattes i stället, och dels att, med ändring af Kongl. Förordningarne den 4 Maj 1855 och den 29 Januari 1861, af hvilka den sednare innefattade en förklaring af den förra, måtte stadgas, att medlem af Svenska kyrkan, sorn gjort sig skyldig till straff för något af de i Utskottets förslag upptagna brott, ej finge komma i åtnjutande af den heliga nattvarden, innan han af sin själasörjare i närvaro^ af två eller tre bland församlingens medlemmar, dem själasörjaren egde tillkalla, låtit sig enskildt skriftas och aflösas, på sätt särskildt föreskrifvet vore.