Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På annan tid och ort, torde tillfälle gifvas, att närmare och fullständigare utveckla hvad en sådan undervisningsanstallt skulle innefatta : nu tillåter jag mig blott i förbigående säga, att, då Sverige köper Kött, Talg, Smör och Ost, från främmande Länder synes något i en vigtig gren af Landthushållningen vara att lära: att, då Landtmannen ännu oftare måste söka sin vinst i producternes dyrhet , än i deras mängd, så synes något vara att lära i afseende på rörelsens allmänna industri: att, när Åkrar alldeles icke sällan finnas, som gödas hvart l5 eller co år, så synes något vara att lära, i afseende på jordens fördelning till foder och andre växter: att, då man ännu ser vidsträckta, odelbar* fält, användas till Fälader och Betesmarker, så synes något vara att lära i afseende på jordens fördelaktigaste användande: att, när på vidsträckta Åkerfält, man nöjer sig med skördar af 3:dje, 4:de till 6:te kornet, och nog allmänt bärgar Hö af Ängar som endast gifva halft och helt las9 på Tunnelandet, så synes något vara att lära i afseende på arbetskraftens nyttigaste användande: att, när oerhördt varierande Spanmålspiiser, bevisa li - Den 5 September f. 111, 5» ka variersnde äringar, beroende nästan uteslutande af väderleken , så synes något vara att Jära, i afseende på möjligheten att genom säkrare brukningssätt, tvinga naturen till jemnare grödor: att, då vid de fleste Landtegendomar, ingem ordentelig Bokföring är bruklig, och de fläste ägare, genom saknaden häraf, ,icke kunna göra sig reda för Förlagsoch Arbetskostnaderses förhållande, till vinsten af hvarje serskildt gren af deras rörelse, så synes något vara att lära, i afseende på Landtbrukets systematiska behandling.
Til nämnde Betjening räknas hos Ridderstam och Adeln fyra Canhlistcr, i PresteStändet en Notarie och rwä Canhljster; i BorgareSlandet sammaledes och i Bonde-Ständct rwä Notarier och syra Canhlistcr. I hwartdera asUlffottcu, för hwarje Division, en Canhlist, hwilken jämte Se» creterarne, sörordnas af Utskotten sjclfwe, med det undantag, som i z§ §. finnes stadgadt. Skulle i nä» got Utskott cn talrikare Betjening oundgängligen tarfwaS, anmäle Utskottet sädanr hos Ständens Plena, hwilka derom förordne. Bonde-StandctS Secreterare äge att, förr än han sttt Embete rilträder, följande Hd inför Ständer aflägga: "Jag N. N. lttnämnd sch förordnad, att wid detta allmänna Riksmöte wara dek Hedcrwärda Bonde-Ständets Secreterare, lofwar och swär wid Gud och Hans Heliga Ewangelium, att jag wiil och skall med all min förmåga iakttaga Konungamagtens och Riksens Ständers rättigheter, i öfwerensstämmelse med den as Konung och Riksens Ständer lill efterlefnad antagne Regerings Form af den 6 Junii 1809. Ä^g Den Li December. tziz Jag skall ock ställa mig kill owilkorlig efterrättelse Ri, kers öfriga gällande GrlMdiagar, och ej til det Hederwärda Bondc-Sländets Pcokocoll, man min Uttryckliga anmärkning och reservation, föra eller föra läka, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra lära något, som emot de gällande Grundlagar stridande är. Äswen skal jag, Ivid Riksdags - ärendernaS afgörande, med goda råd och underrättelser, samt up, lysningar, om hwarL och ens lagliga rättigheter och ffyldighcrcr, SkändrtS Ledamöter tillhanda gä, samt med ali min förmåga söka att bringa desta ärenden till ett med Grundlagarne instämmande flut.
Hr von Hartmansdorff har här sammanfört så många af sina hufvudprinciper, att om denna § antages, är största delen af dem på förhand antagen; och min första anhållan är derföre, att de särskilda sakfrågorna, som deruti ligga förvarade, måtte skiljas åt och komma under särskild öfverläggning. Der står först att riksförsamlingen utgöres af i5o medlemmar. Talet tyckes vara likgiltigt; roen efter det beslut, som är fattadt, att en del af riksförsamlingen, nemi. de äldres kammare, såsom den af Hr von Hartmansdorff benämnes, skall utses för flera riksdagar, är det en tydlig följd utaf Hr von Hartmansdorffs uti en efterföljande § utvecklade tanke, enligt hvilken kamrarne skul - 38o Den 3i October f. m. le vara lika talrika, att om man för hela riksförsamlingen antager en siffra, hvars hälft icke är delbar med annat än fem, man bundit sig i frågan om öfre kammaren skall vara vald för fem eller tre riksdagar. Således synes mig som om siffran 2Öo icke borde antagas förr än man beslutat, huruvida öfre kammaren skall väljas för, fem eller för tre riksdagar. I fall valet skall ske för tre riksdagar, borde siffran blifva 240, på det man må hafva sig öppet alt i hufvudsaken antaga Hr von Hartmansdorff» ide'e uti 2 §:n, att kamrarne skola vara lika. Hr von Hartmansdorff säger vidare: 5o adelsmän, 5o prester, 5o borgare o. s. v. Derigenom har Hr von Harmansdorff enoncerat en princip, som går ett steg längre än R. o. Ad. hittills velat gå. Hittills har R. o. Ad. genom votering afslagit den tanken, att nedre kammaren skulle få väljas utom Stånden; men under sista plenum var icke fråga om något annat; icke huruvida valet skulle vara bundet för öfre kammaren eller den som väljes för flera riksdagar.
Handelspriser ne å kreatur, som i början af perioden stegrades, hafva åter nedgått och utgöra: för goda hästar 150 å 250 R:dr; för tjurar och oxar om 12 qvarter, 100 å 150; för kor 60 å 100 R:dr R:mt; för ladugårdsprodukter: smör från 36 till 60 öre per skålpund med afseende å olika årstider; för skummjölksost 16 å 30 öre per skålpund; och för ägg 50 å 70 öre per tjog. Jemte de af länets två Hushållnings-Sällskap vidtagne åtgärder för förbättrande af kreatursracerne, hafva Hushållnings-Sällskapen nitiskt verkat för bibringandet af insigt i och uppmuntrande af ett bättre och ändamålsenligare åkerbruk och boskapsskötsel äfvensom skogshushållning och binäringar, genom föranstaltande af allmänna expositioner, och utdelande af premier för jordbruksaktör, åkerbruksredskap och alster af fabriker eller liusflit. Inom begge Sällskapen äro jilialaj delning ar stiftade, hvilka i väsentlig mån underlätta Sällskapens bemödanden. En lägre landtbruksskola med understöd af statsmedel är inrättad å egendomen Dagsholm å Dalsland, stående under tillsyn af Norra Hushållnings-Sällskapets Förvaltnings-Utskott och flitigt besökt af ynglingar från länet. Af enskild person är jemväl inom Liareds socken af Redvägs härad inrättad en mindre landtbruksskola, der dock endast ett mindre antal af sökande lärlingar kunnat antagas. Behofvet af en sådan anstalt för denna del af länet, der jordbruket med dess binäringar har helt annan karakter än i öfriga delar, och hvarom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gjort underdånig hemställan, vitsordas häraf. Bränvinsbränning idkas på Dalsland numera endast i ett större bränneri, men i länets Westgötadel i flera sådane. Den är genom den afsättning af potatis, som den bereder, af icke ringa vigt för oilen. Span mål åter förbrukas dertill icke i stor mängd. Tillgången på arbetare för jordbruket torde i allmänhet motsvara behofvet. Från
Hr von Troil, Samuel Gustaf, beviljade 14 dagars ledighet från och med den 28 Sept.; JM 1,702. Hr Törnebladh, Gustaf. Banko-Utskottet: att tjenstgöra under den JM 1,885. Hr Arnell, Gustaf Fredrik, beviljade irenne veckors ledighet från och med den 25 Sept.; JM 456. Hr Aminoff, Johan Fredrik. Serskildta Utskottet: efter JM 1,861. Hr von Hartmansdorff, August; JM 1,661. Hr Carlheim-Gyllenskjöld, Henrik Adolph Oscar. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk:ns den 20 och 25 dennes på bordet lagda Betänk. JM 14, i anledn. af väckt fråga, att prestman, som innehafva prrebenden, måtte, i st. f. dessa, erhålla viss tillökning i förut innehafvande löner, och att jura patronatus måtte uphöra. Föredrogs ånyo Hederv. BondeSt:s den 20 och 25 dennes på bordet lagda prol.-utdr. JM 396, innehållande inbjudning till instämmande i nämnde RiksStånds, vid föredragningen af Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk:ns Betänk. JM 20, fattade beslut, ang:de 14:de §:n 2:dra mormtet i Kongl. Förordnm om fattigvården i Riket af den 13 Juli 1853. D/en 27 September f. m. 323 Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utskm, i Betänk.
Raab har egentligen stödt sin mening på den tidsutdrägt, som lagmansrätterna medföra, och en annan värd ledamot har understödt honom och tillagt ett annat skäl, nemi. att man genom vad till lagmansrätten slipper att fullgöra häradsrättens dom. Jag har häraf blifvit erinrad om det fel, jag begått, då jag icke redan i mitt förra yttrande hänvisade lill Utsk:s nästa betänk., der correctiven igenfinnas emot de anmärkta olägenheterna. Utsk. har deri föreslagit, att på de orter, der1 häradstingen äro flera, böra lagmanstingen blifva 2:ne, och att, till förekommande af missbruk, dom alltid bör fullgöras såsom vilkor för ett måls dragande under högre rätt. Nå väl! hvarföre vill man då icke först antaga dessa correctiv? Nej, jag är personligen anfallen, och måste derföre framställa saken sådan den är. Det hörer nemligen till nuvar. riksdagstacfik, att man med biträde af opinionen skall genomdrifva allt, som finnes inom permania af det nya lagförslaget;, och om någon här vill iakttaga urskilning, göres man strax till nya lagens motståndare. Allt blifver nu partisak, och denna fråga är blott en inledning, hvarifrån jag vantar, att man skall komma till de permanenta domstolarna. Se der saken i sitt verkliga skick! Men jag frågar i förnuftets namn, har jag orätt, då jag säger: försök cor - Den 6 Augusti e. ra. 201 correctiven först? De öfverklagade olägenheterna af Jagmansrätterna äro ju derigenom upphäfna. Jag framställde emedlertid icke detta skäl i mitt föregående yttrande, emedan frågan derom först förekommer i nästa betänk. Hr Dalman liar anfallit mig som vanligt, eller på samma sätt, som han beständigt sargar mig som tidningsredactör, och jag är således berättigad att förakta detta anfall; men det gör till en skyldighet för mig att inför Eder, mina Hrr, förklara vid heder och ära, att jag aldrig talat om delta amne med någon ledamot af Regeringen.
sig bioch tusentals lif g&amp; förlorade bland en okunnig å t sina egna fijiilpmedel hänvisad landtbefolkning, men vi se äfven, att behofvet af att har si väl den offentliga som den enskilda barm härtigheten h jalpande ingriper, fat-. Euligt i~ppsatser i y i r a oiii ~Sjukv8rdmesor i JJappiuarkem fraingir, att befolkningen i Enontekis, Jukkarsjiirvi, Jockmock, Arvidsjaur, Arjeyloiig, Dorot.hea, Risback, Tiirna och Jiinsele blott 2: e gilnger Arligen kan siika liikrtrevird iinom sina resp. kyrkoplatser). h t s som en oafvislig plikt, ja soin en helig mission af en del ' af vårt lands behjärtade man och kvinnor. a v a r j e snnd, i en snnu humanistislr anda g8ende utveckling bar i sig h ö e t till framgåag. Af livad som hittills ~ ~ t r ä t t a t s £ör rediserandet af tankeii om en förb %trad sjukvard för landsbygden, k m man således med skal säga; att om annu ej storil synliga r e s ~ ~ l t a vunnits, t si för de0 vag maii slagit in p&amp; i en riktning, som ovillkorligen en gång mhste leda till malet. Kvinnans stallning i det forntida Grekland. (Forts. f r h Eöreg. hiifte) Om vi nii vilja mera i enskildheter göra oss en bild af en atlienisiisisk borgariiinas lif, stlr oss tyvari. endast ett magert material till bilds, enär, som ofvan antydts, författarne frhi ifrågavarande tid icke anse mödan viirclt att syssla med piivcztlifvets förlihllandeii.
Det var högst oväntadt, att hos Hr Grin finna så ömma och rörande känslor för tjenstehjonen, då Hr Grin måtte veta, att man endast behöfver infinna sig vid närmaste domstol och der aflägga borgenärs-eden för att sedan genom ombud kunna bevaka sin fordran vid konkursdomstolen huru långt borta denna än må vara belägen. Det är således, tydligt, att ej det ringaste mera besvär förorsakas dem derigenom att de skola bevaka sin fordran vid HofRin, än om IläradsRin skulle handlägga konkursmålet. Dock medger jag gerna, att möjligen några skillings kostnad kan komma att tillskyndas dem derigenom att de ä^ö skyldiga att lösa protis-utdr. om borgenärs-eden. Hr Grin har för öfrigt sjelf vederlagt detta skäl, genom att förklara det antalet af de adelsmän som försattes i konkurs-tillstånd lyckligtvis är högst ringa; ty gifvet måste vara, att om de tillfällen äro fiå när konkurismål förekomma rörande R. o. Ad., så måste också de tillfällen vara få ocb af ringa betydenhet när tjenstfolk nödsakas bevaka sina löner i adelsmäns koa - 228 Den 12 September. kurser. Det bevis på skadligheten af forum previlegietum som Hr Gr:n hämtat från denna omständigheten förfaller således helt och hållet. En annan talare har till stöd för motionen anfört den långsamhet, hvarmed konkursmål vanligen vid öfverdomstolarne behandlas. Nu frågar jag: är det väl skäl att afskaffa en institution som bevisligen är nödvändig för R. o. Ad. för utöfvandet af dess representationsrätt, endast derföre att de K. IIofRme icke behaga fullgöra sin skyldighet, sådan den i KonkursLagen är föreskrifven. Det är Presidmes fel om ledamöterne icke föredraga sina mål och fullgöra sina åligganden, och om en obehörig långsamhet inrotat sig vid HofR:ne, så anser jag alt ansvaret bör drabba nämnde chefer. Detta skäl förfaller således helt och hållet. R. o. Ad. har vid tvenne föreg:de tillfällen afslagit enahanda motion med denna, och jag är öfvertygad att den nuv:de kommer att röna samma öde; mig återstår således endast att hos Hr Gr. o.
Skulle Riddarhus-Utskottet finna någon ändring uti eller tilläggning till denna Riddarhus-Ordning nödig, eller väckes fråga derom in Pleno, hvilken då alltid till Utskottet remitteras bör, äige Utskottet att derom öfverlägga, och med sitt Betänkande till Ridderrkapet och Adeln inkomma. Fattar Ridderskapet och Adeln, med anledning deraf, sitt Beslut till någon ändring eller tilläggning, öfverlemnas samma Beslut till Konungens stadfästelse och blifver, derest en sådan vinnes, vid nästföljande Riksdag 222 Den 21 December f. m» gällande. Varder under varande Riksdag, på det sätt 82 §. Regeringsformen om förmäler, någon sådan ändring, uti Grundlagarne an~ tagen, som, för uppfyllande af föreskriften, uti 12 §. af Riksdags-Ordningen, gör en derefter lämpad ändring i vissa delar af Riddarhus-Ordningen nödvändig, bör en sådan ändring af Riddarhus-Utskottet skyndsammeligen föreslås, och, af Ridderskapet och Adeln godkänd, till Konungens stadfästelse öfverlemnas. Således, i kraft af ofvanstående §. och 12 §. i Riksdags-Ordningen, blifva de beslut, som Ridderskapet och Adeln till förändring af Riddarhus-Ordningen fattat och till Konungens stadfästelse öfverlemnat, så snart denna stadfästelse vinnes, verkeligen grundlags-enligt antagne förändringar, som från början af nästa Riksdag till efterlefnad lända, och endast, på det sätt nämnde §. stadgar, genom Konungens samt Ridderskapets och Adelns förenade Beslut kunna åter upphäfvas. Det betingande att i bela sin vidd få den nya Riddarhus-Ordningen antagen, eller i motsatt fall få bibehålla den gamla, öfverensstämmer hvarken med Grundlagens och Riddarhus-Ordningens föreskrifter, eller påkallas af något behof.
Jag finner således återremiss ingalunda vara tjenlig och tror att ett afslag torde vara det enda lämpliga beslut, som kan fattas, synnerligen sora redan utgifne författningar i dessa ämnen lära lemna all nödig ledning, och den begärda instruktionen ytterligare komma att derom lemna besked. Medan jag har ordet, tillåter jag mig att ålertergå till bemötande af ett föreg:de yttrande, der det nemi. sades att i anseende till vissa förhållanden i Skäne en förändring der - 4S6 Den 10 Maj. slädes lärer vara nödig. Dessa förhålla uden äro af er> fullkomligen local beskaffenhet, och om det äfven varit förknippadt med någon ökad omtanka för länsmannen att i dessa delar af landet, anskaffa fjerdingsm,än inom sitt länsmansdislrikt, så loide det likväl säkerligen icke vara tillbörligt, att, för en sådan partiel omständighets skull, besluta att hos K. M. begära ett allmänneligt stadgande, som, derest det, med bifall lill en sådan anhållan, utfärdades lill efterlefnad, i allmänhet skulle medföra en påtaglig orättvisa. Afslag må derföre derå gifvas, ju förr, desto bättre. Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefer H r Gr. o. Landtm, yttrade, att han, dä de härvid gjorde yrkanden åsyftade dels bifall, dels afslag och dels åleremiss å ifråga var. punkt ausåge sig först böra framställa proposm ä bifall och säleledes nu finge hemssälla, om B. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. afsloge l]tsk:s uti förevar, punkt gjorde tillstyrkande. Härvid ropades starka? ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, del han trott sig finna denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Den, som en gång fått ögat öppet för denna skönhet, bär inom sig en skatt af outtömlig rikedom; den behöfver ej resa till Rom och Paris för att se mästerverk, dem ingen människohand kan efterbilda; den har njutning nog inom det egna hemmets område och finner där skönhet nog för att tillfredsställa äfven den mest förfinade konstnärssmak. Man kunde tycka, att då barnen dagligen omgifvas af naturens härligheter, de också af sig själfva borde lära sig att uppfatta dem. Men denna förmåga måste utbildas, likasom sinnet för musik, målning o. s. v. Om ock barnet växer upp i ett hem, där väggarne äro fullt behängda med de utmärktaste konstnärers arbeten, får det likväl ej sinne för skön konst, om i detta hem ingen riktar dess uppmärksamhet däråt. Barnet har blifvit vant att alltid se dessa taflor på väggarne och fäster sig ej vidare vid dem. Så är det äfven med naturen: barnet står midt inne i all dess härlighet, men fäster sig ej vidare därvid. På sin höjd kunna de lysande blommorna, de skimrande fjärilarna eller en glittrande sten för en stund fängsla dess uppmärksamhet. Likgiltigt sönderrifver barnet det fula grå spindelnätet och bortkastar tanklöst de afrifna bladen, då det finner en lysande blomma. Men skulle barnet göras uppmärksam på spindelnätets underbart regelbundna spetsväf, skulle det se nätet en morgon, då daggperlorna skimra på detsamma, skulle det få veta om bladets betydelse för den vackra blommans lif, då skulle det helt visst en annan gång behandla dem med mera intresse, och det skulle snart lära sig att ej tanklöst förinta ett lif, hvaraf det ej har någon skada. Ju mera man söker fästa barnets uppmärksamhet vid naturens under, desto flere rikedomar finner man äfven själf, man gör den ena upptäckten efter den andra, och man ledes från skönhet till skönhet. Kanske man första gången endast för att frigöra barnet från en dum rädsla, då det såg en otreflig » timmerman » på sin hand, gjorde det uppmärksam på insektens fina, regelbundna teckning; barnets vakna sinne tillämpade genast intresset på alla insekter och fann den ena vackrare än den andra.
Konungen hade 1685 anslagit 14 tunnor kronotionde till augment åt samtlige hästoch rustnings-hemmanen i Kungsbarkarö socken. Orsaken till detta serskilda understöd får sökas deruti, att bönderne på Kungsbarkarö-hemmanen voro ladugårdshönder, hvilka ansågos skyldige, likasom deras vederlikar i Westerås, Strömsholms och flera län, att utom hemmantalsoch jordeboks-räntedagsverken till de närbelägna ladugårdarne, utgöra så mångå dagsverken, sorn behöfvas och påforilras (enligt K. Kammar-kollegii bref af den 24 Juli 1684). I 1687 års indelningsverk hefinnes också 1 tunna spannmål uppförd med 3 daler, jemte ersättning för halfva vinterkörseln 14 daler, såsom augment för hvart och ett af Kungsbarkarö-hemmanen. Således uppföres i ruslnings-längden (pag. 1017) i Kungsbarkarö Socken: Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 338. 15 Rusthållet N:o 98, qvartermästaren Wallenberg, •• Daler. Ören. P:gr. Öfverby oell Augment Vester Säby i Torpa socken 36. 28. Refusion för halfva vinterkörseln 1. 16. Augment 1 t:na spanrnål 3. 4L 12 3-2- 1 • it I 1717 ars indelningsverk finnes åter för samma rusthäll följande uträkning (pag. 1094): N:o 101 beruslas af qvartermästaren Arved Wallenberg ... 30. 13. 9f. Augment: Köpings socken, Walby 35. 4, 93.. 65?17. 194. med dertill fogad anteckning: efter sorn qvar lennäs lar en sä stor ränta hafvor pä rusthållet, sä afgår deremot refusion Jör halfva vinterkörseln H daler, samt 3 daler vederlag Jör dagsverken m. rn.
Uldr. d. 7 Oct. 1534. 17 .står af en Ledamot ifrån hvarje Stånd, med Ordförande från pröfvande Nämnden; 6:0, att Beskattningsfrågor afgöras, såsom hitintills; och 7:0, att alla beslut i öfrigt skola underkastas pröfvande nämndens afgörande, hvilken äfven kan återremittera ärenden, men icke dervid göra tillägg, i enlighet med hvilka hufvudgrunder reglementariska föreskrifter borde upprättas. S. DFöredrogs å nyo Constitutions Utskottets Memorial, N:o 38, med förslag till ett stadgande i 41 §■ Riksdags-Ord ningen om Stats-Rådets Ledamöters tillträde i alla Stånds plena; Återremitterades, med Ståndets förklarande, såsom dess gemensamma itanka, att omförmälde förslag må ogillas. Från Heder v. Bonde-Standet. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Oe(tonomieUtskottets på bordet h vilande följande Betänkanden: IN:o 122, i anledning af vackt fråga, om föreläsningar och examina i Rikets Grundlagar vid Universiteten; N:o 123, i anledning af väckta motioner, dels om skyldigheten för dem, sorn undergå Presl-examen att ådagalägga kunskap i Vexelundervisningsmethoden, dels ock angående rättighet för Lärare uti Vexelundervisnings-skola att preslvigas; N:o 12/j, i anledning af väckt motion, att allmogen icke, utan eget medgifvande, mätte besväras med underhållet af sådane vägar, Sorn blifvit på Statens bekostnad anlagde; N:o ia5, i anledning af vackt fråga om utsättande af prcemier för Ekeplantering å berustade Säterier och Kronoskattehemman; och N:o 126, i anledning af väckta motioner, om bränvinsbränningens inställande. S. D.
Men i detta fall tillkom den lyckliga omständigheten, att hvarderas natur just kräfde hvad den andres hade att gifva, och att hvarderas utveckling gick så jämsides med den andres, att ingendera behöfde sakta eller påskynda sin gång för den andres skull; ja, att, när hvardera för sig tillryggalagt ett vägstycke, möttes båda dock senare på samma punkt. Och det var denna sällsynta likhet och gemensamhet i utveckling, denna aldrig svikande erfarenhet af ett slutligt, helt förestående – trots en och annan konflikt eller meningsskilnad, som mellan utpräglade individer aldrig kunna undgås – hvilka närde den känsla af andlig frändskap, som knöt båda allt fastare samman. Denna frändskap fick sitt sköna minnesmärke i Modern och sin framtid, äfven efter döden, i Ernst Ahlgrens literära testamente till Axel Lundegård. Detta testamente af det dyrbaraste en människa kan gifva den andra – sina tankar att tolka, sina arbeten att utföra, sitt lifsvärk att fullborda – gafs under ett stort förtroende till mottagarens vilja och förmåga att värdigt lösa uppgiften. Mången gång, särskildt mot slutet, uttryckte Ernst Ahlgren sin glädje öfver att detta lifsförhållande åtminstone blifvit hvad det borde vara, gifvit hvad det kunnat gifva. Det hade icke inneburit någon tragisk konflikt, någon olöslig motsägelse, utan från början till slut bibehållit det skaplynne, som hon angaf i sitt första bref, genom tilltalsordet kamrat – det tilltalsord, som också börjar hennes sista bref till den vän, hvilken i ett fullt och lugnt förståendes dager delat hennes arbetsglädje på det skördefält, där hon nu lämnade honom ensam kvar. Ingendera hade någonsin velat blifva den första för den andre och kanske hade de just så lyckats att varda så mycket för hvarandra som de blefvo. Från 1883 till och med 1886 är Ernst Ahlgrens lyckligaste arbetstid. På våren 1884, något senare än det ofvan anförda brefvet skrefs, utkom Från Skåne, hvilken spände förväntningarne högt med afseende å författarens nästa bok. Och denna blef Pengar (1885) – af mången ännu ansedd som Ernst Ahlgrens yppersta diktverk, – hvilket med ens grundlade hennes popularitet.