Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B H U, 5 jr is;« 8 B Sfi D 2 n pL, U 3 » v. *-• 0 co n O “T3 procent. 6.'te Classen, som anses oka averkningen med 200 « b 0 » 3- B1', fl, S (t ft. •3*3 “ 0 r» C' 03 2 3 “ ä 3 n> ja 0 r ptrt n> m 0^0 0 rs tor bränvin, sorn : kanna till verunder 6 månader. Bevilln.- samt Altm. Besvoch Occon.-Utsk, Utlåtande N-o S. 3:o af Herr Hjerne: ”Jag reserverar mig emot de hufvudsakliga åsigter, som ledi sammansatta Utskotten vid de beslut, som detta Betänkande innehåller. Ålla enskilda och corporationsintressen måste gifva vika i striden med det allmannas, i synnerhet när det gäller större samhällsfrågor. Det är bedröfligt att nödgas erkänna, att bränvinsbränningen, i Sverige, numera utgör ett ibland de vigligaste ämnen för vår oeconomiska lagstiftning; men sådan är den olyckliga följden af menskliga svagheten och vinningslystnaden, att de skapa en mängd enskilda intressen, som utbreda sig mer och mer och, ehuru omedborgerligt hvart för sig, slutligen sammanväxa till en massa, hvarpå man missbrukar den coilecliva benämningen: Statens interesse. En skadlig vara klandras hos individen, men när den spridt sig lill ett helt folk, säger man, alt den vunnit häfd, och den kallas då behof. På detta sätt tillskapas, under tidernas längd, mången onaturlig utväxt på samhällskroppen, som medtager dess fysiska krafter och verkar förslappning vid samhällets moraliska utveckling. Delta är bränvinsbränningens historia. De första bränvinsbrännare i vårt land ansågos med ovilja j men egennyttan tillegnade sig snart öfverallt den lönande uppfinningen, och omsider fanns ingen mera som klandrade; ty hvar och en antingen tillverkade eller förtärde bränvin.
Se 3 3 § Riksdags-Ordningen. Bih. till B. St. Prot. 1862 §r 1863. 7 Sami. 1 Afd. 13 Häft. 9 66 Lag-Utskottets Betänkande N.-o 35. c) infora ett nytt kapitel, motsvarande det i Lagberedningens förslag befintliga b':te “om de allmänna grunder, hvarefter straff mätas skola; så ock om nedsättning eller förändring af straff i vissa fall"; saint att d) i samma kapitel införa en bestämmelse, motsvarande den ur en reservation mot Lagberedningens förslag här ofvan citerade, angående en af grunderna för bestämmandet af det belopp, hvartill böter böra ådömas. Språket eller stilen i lagtexten kunde hafva varit, ifall uttrycket tillåtes, mindre tyskt, om orden, isynnerhet hjelpverberna, fått intaga den mer logiska ordning, sorn de hafva under dagligt tal i allmänhet, och icke onödigtvis kastats i ändan af meningarne. 8å t. ex. hade första kapitlets rubrik varit lika lättfattlig och, då lagen skall vara “en bok för folket", närmare öfverensstämt med folkets uttryckssätt, ifall rubriken, som 1111 lyder: “om dem, som Svensk straffrätt underkastade äro“, hade i stället lydt sålunda: “om dem, sorn äro underkastade Svensk straffrätt.“ Bibeln och Lagboken vördas och älskas, icke för några deri bibehållna gammaldags uttryck och konstruktioner, utan för dessa böckers, särdeles Bibelns, omätligt vigtiga innehåll. Men Lag-komité och Lagberedning, ehuru bestående af fördomsfrie män, hafva, kanske af konsideration lör motståndare, nyttjat dylika ordställningar; och granskande myndigheter och embetsman hafva bibehållit dessa konstruktioner med alltför stor pietet. Bland fordringarna på god lagstil är en af de vigtigaro den, att samma begrepp alltid återgifvas med samma ord, emedan det verkar till stor säkerhet och reda vid lagens tillämpning. Dessutom är det sällsynt, att ett vigtigare uttryckssätt kan ändras, eller ens att ett ord kan mot ett annat utbytas, utan att derigenom begreppet, som skall uttryckas, verkligen något, ehuru litet eller obetydligt det än må vara, ändras eller nyanseras.
Oronllsckr. kr. korisöo. Olot kekrrlon. (H l). Lkogmra. Upxinr ko; »ll» 5t1n4«!> ck«a ll Oclsk. l>»«. Wörvsamt Memorial. ^ anseende till författandet af den sista §. i Riksdags-Beslutet, hwilken enligt Grundlagarnes föreskrift bör innehälla kallelse för Riksens Ständer till deras nästa sammankomst, fär Expeditions-Utskottet wördsamt anhälla, det »nätte Riksens Högloft. Ständer bestämma dagen som i denna Riksdags-Kallelse bör införas, samt af deras sälunda fattade beslut lemna Utskottet del. wrebro den 9 October 1810. pä Expeditions, Utskottets wägnar bl. k. Strömlelt. kackvitz körner, k. tt»1lqvist. Kris dlilttoa. Vp?. 74 Den 11 October. Uxjgm «ck livi sN» 5lZn6»n 6en n Octsd. rxro. Stormäkttgste Allernädigstc Konung. ^Oid sistledne Riksdag bade Riksens Ständer bcflutit, att »ned afscclide pä nödlvändigbetcn och rättwisan af nägon förbättring i Rikets fl?, ste penninge löntagande Embetsoch Tjenste, mäns knappare willtor, en ärlig Löne-förhöjning af 5ä>dels procent skulle bewiljas för säoanc Löntagare wid ätffillige Werk och Stater, äfwenstm för Tjenstemän wid de Wärfwade Regeinenterne och Flottorne, jemte de Elnbctsoch Tjenstemän hwilka äro ständigt tjenstgörande, men nu åtnjuta Extra Löner pä Allmänna I",dragnings Slaten, till dest Ordinarie Lön pä Stat kan dem Ml. falla, allt i enliahet med de lill Kongl.
Cronstedt, ifall det vore större säkerhet att tvinga församlingens ledamöter alt uppgifva anledningen till deras vägran att underskrifva, samt att undersöka derom. Dä besvärauden inkommer till Konungens Bef:l>:de, med påstående att prot. blifvit orik lig t uppfattadt, och påstår ny sockenstämma, sa händer det att pastor, efter undersökning vid domstol, får stanna i ansvar, ifall iian begått hvad honom tillvitas, eller ock att besvären finnas vara obetänkla oell sakna anleda., och då gäller beslutet såsom lagakraftvunnet. Jag anhåller att mom. måtte antagas sådant det befinnes. Frih. Boye: Sällan har jag horten öfverläggning inom detta lius, som förefallit mig så öfverflödig, som denna. Det måtte val vara för något ändamål, som ordförandeskapet anförtros kyrkoherden. Deraf måtte också följa, att hans prot. äger vitsord, intilldess oriktigheten deraf ådagalägges. Lika med Frih. Cederström anser jag allt tillägg till detta mom. öfverflödigt. Häradshöfdingarne föra sjelfve sina prot., och ännu liar det aldrig varit ifrågasatt, att de af någon annan skulle attesteras. De äga vitsord i kraft af embetsmannens behörighet att föra dem, intilldess han öfverbevises alt han har fört felaktigt protocoll. Mig synes tillägget öfverflödigt, och jag tillstyrker derföre alt mom. må blifva sådant det är. Hr Ribbing, Arvid: Den siste värde talaren behagade erinra sig, att domaren måste alltid vara ojäfvig såsom prot förande, med skyldighet att i annat fall frånträda sin plats. Så är icke alltid händelsen med ordform i sockenstämmor, som ofta handlägger ämnen, som angå honom personligen, hans inkomster m. m., och af erfarenhet känna vi huru ofta sådana öfverläggningsämnen föranleda tvister 0111 prot.fölingen, missnöje och misshälligheter inom församlingarna. Det är således af vigt, att prot. underskrifves, icke blott af ordform, utan äfven af församlingens ledamöter. Frih. Boye:
Summa 23,176. ') Ursprungligen 115 nummer vid f. d. Vesterbottens regemente, hvaraf vakansafgiften skulle bilda en fond för upprättande af en kavalleri-sqvadron. Vakanskontraktet gäller till 1897. Då regementet delades, anslogs 16 af dessa n:r till lönefyllnad vid Norrbottens fältjägarecorps. Afgiften af de återstående 99 ingår till fonden, hvaraf nu batteriet i Hernösand underhålles. ’) Dessa rotar äro brutna, emedan deruti ingående adelsfane-boslällen blifvit flyttade från ordinarie till extra rotering. 112 Bil. P. Sammandrag af, och redovisning för iiummerstyrkau vid infanteriet, enligt kommitterades förslag. Nummerstyrka. Antal nummer. Gevärshandverkare. Fältmusikanter, spel och trumslagare. Soldater. Indragne nummer till lönefonden. Summa. Rustoch rotehållsVärfvade. Summa. Infanteriets stamtrupper skulle få följande antal verklige soldatnummer nemligen: Indelde nummer 23,815. Värfvade » 2,072. gg 887 För närvarande finnes: Indelde nummer 20,239. Värfvade » 2,144. £2 383 Tillökningen blefve således 3,504 n:r De indelde soldalnumren ökas: l:o med gamla nummer; a) nu vakante för åtskilliga ändamål. Dessa äro 677 stycken, men 3 i fred befriade vid Dalregementet och 5 brutne i Skåne kunna icke uppsättas; således . 669 b) nummer, förut indragne och anslagne till aflöning 1,315 2:o med nya nummer; a) från ordinarie båtsmanshållet 1,347 b) nya ordinarie roteringen inom knektehållet 194 cj » » » » båtsmanshållet 51 j ggg 3,576
Han kan derigenom få förtroende och förtjena meia, det medger jag; men det lärer han sig under tjenstgöringen, mera än lian kan lära i böcker och pröfvas i en examen. Hr Edenhjelm, Gillis: Hr von Rosen har så fullkomligt och viii utvecklat denna sak, att jag icke har något egentligt att tilllägga. Hvad jag dock kunde tillägga är, att om länsmannen skall taga examen, så tror jag, alt äfven rättaren borde examineras; ty de hafva ingendera någon instruetion, och få ej hafva någon, utan deras enda inslruclion är att gå fogden tillhanda. Jag tror således, alt om en länsman kan räkna och skrifva, så är det allt hvad man kan begära. Vanligen hafva de tjenstgjort på kronofogdecontoret och då lärt sig allt hvad de behöfva känna. Jag begär afslag på betänkandet. Frih. Cederström: Med Hr von Hartmansdorff in stämmer jag visserligen deruti, alt kameral-examen kan inför landshöfdingen och embetel verkställas; men frågan är icke derom, utan om hvad dermed vinnes, och då måste jag skilja mig från Hr von Hartmansdorff deruti, att jag tror ingenting dermed vinnas. Det är icke egentligen kameralexamen, som skall bevisa en länsmans duglighet. Det är den practiska kunskapen om hvad till tjernsten hörer, som för honom är angelägen och den kameral-examen, som vid universiteten undergås, är icke tillräcklig för att vinna competence i räkenskaps-verken, utan den som söker inträde, måll} H. 4'^ 338 Dc ii 14 öctcbt*r e. ni. ste äfven visa sig förstå räkenskaperna, kunna upprätta och afstilla dem, göra förvandlings-utrakningar ni. liv, hvilket icke läres vid academierna oell ej ingår i examen derstädes. 1 öfrigt och i afseende på competence lill and a tjenste!', anhåller j ig att fä fasta herrarnes uppmärksamhet derpå, alt det fordras särskildt K.
En sådan redaction anser jag alltför misslyckad och således icke böra bibehållas. Då, med undantag af gästgifverier, alla andra närigsställen, enligt 58 §, böra beskattas med minst 20 R:dr, bevillningen, enligt serskild stadga, utgör minst 10 R:dr, bar jag alltid funnit de uti 45 §. nu bibehållne botes - 22 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Betänkande , N‘o J. bestämmelser för den, som, ulan att dertill vara berättigad, minuterar bränvin, vara lör låga och böra böjas till åtminstone 30 R:dr för första resan. Den, som, utan alt vara dertill berättigad, bränner bränvin, ban botar, enligt 36 §., dubbelt så mycket, som lillverknings-afgiften för liela året utgör och minst 25 R:dr, utom det ban förlorar både redskap och til 1 verkadt, pä stället varande, bränvin. Jag finner ej skäl alt behandla lönkrögaren i så hög grad mildare. Ännu bar jag aldrig funnit något ändamål vunnet, genom nu åter uti 66 §. bibehållne äldre stadgandet, att hela den digra Bränvins-förordningen bör finnas å hvarje näringsställe uppspikad, vid io R:drs vite. Icke befrämjas laglydnaden genom detta stadgande , icke eller nykterheten , utan måhända endast allmänna åklagares fördel, och endast för denna synes ej lagbudet erfordras, hvadan jag tillstyrkt dess uteslutande.” Herr Prosten Sylwan instämde i Herr Hallinge reservation, i hvad den angår 44 §• 2 mom Uti Herr Hallings reservation instämde till alla delar Herr Friherre Ridderstolpe_, Herrar Iloök_, Lindström, Billberg, Ekström och Wallén; äfvensom, med undanlag af sista punkten, Herrar Ekholm och Hjort.
Han tror alt ingenting vore besämdt i afseende på den nya metoden och citerar i detta afseende den 6:le punkten; men lian förbiser att i den 6:lc punkten åberopas just den förändring i nuvar. skolordning, som hcfinnes statsråds-prol. bifogad. Detta förslag innehåller just den nya skolmetoden. Hr von Hartmansdorff: När R. o. Ad. kommer att pröfva deu punkt, som angår nya skolmetoden, sä blir det ju lillfälle för Ståndet all förklara, huruvida det, vid beviljandet af de 110,000 r:dr, vill foga eli sådant vilkor eller icke. Hr Lagerhjelm har sagt, ali Ulsk. icke uppgifvit huruledes det skulle tillgå att fä rcalkunskaper bibringade jemte den lärda bildningen. PresleSt. har i della fall befriat oss ifrån alla bekymmer, ty det har uppgifvit sältet alt sådant åstadkomma, derigenom nemi. att man antager punkten med bibehållande af den gamla lärometoden, hvilken jag förmodar alt Hr Lagerhjelm gillar. Della kan tillgå på 2:ne säll, antingen derigenom, alt raan bereder fristående apologislskolor, eller derigenom att man hädanefter såsom hittills förenar med skolorna en eller flere klasser för realkunskapers inhemlande. Således är del i lillfälle all utvidga undervisningen i detta ämne, antingen man bibehåller den gamla metoden eller antager den nya; men derom fä vi väl framdeles ytterligare lala. Hr Lagerhjelm: Den siste värde talaren har fullkomligen missförstått mig. Jag klagade icke öfver alt StatsUtsk. har uraktlåtit att bestämma sättet huru realkunskapen skulle utvidgas.
Begår någon brott å sabbatstid; varde den omständighet såsom för svårande ansedd. 8 Kap. Om förräderi; så ock om andra för Rikets säkerhet menliga brott. 1 §. Hvar sorn, i uppsåt: 1. att lägga Sverige eller Norge under främmande makt, eller från något af dessa riken söndra en dertill hörande del eller besittning; eller »2 Lag-Utskottets Betänkande M 35. 2. att bryta rikenas förening, eller med våldsamma medel upphäfva eller ändra den emellan rikena stadgade föreningsform, eller någon af deras grundlagar; eller 3. att Konungen lif eller frihet beröfva eller honom från thronen uthänga; eller 4. att Thronföljare eller annan Prins, som till thronen arfvinge är, lifvet beröfva, eller någon af dem från thronföljden utestänga; gör uppror, eller annan gerning, den der innefattar uppsåtets fullbordan eller försök dertill; en sådan förrädare miste lifvet eller dömes lill straffarbete få lifstid. Var faran ringa; då skall till straffarbete från och med sex ti/l och med tio år dömas. 2 §. Har stämpling till förräderi, som i 1 § sagdt är, blifvit gjord, utan att förräderiet till försök kommit; då skall anstiftare af stämplingen dömas till straffarbete från och med sex lill och med tio är, eller, der faran ringa var, från och med två till och med sex är. Deltagare i sådan stämpling varde dömd till straffarbete i högst sex år. 3 §. Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, uppmanat till förräderi, som i i § sagdt är; dömes, när uppmaningen ingeri straffbar verkan hade, till straffarbete i högst sex år. Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt eller utsprida låtit, att dermed komma sådant förräderi åstad. 4 Bär Svensk eller Norsk man vapen mot något af de förenade rikena, eller mot någon med dem i krig förbunden makt, miste lifvet eller dömes till straffarbete få lifstid. 5 §.
Det är ju i sanning en förvånande inkonsekrens a t t gifva kvinnan rätt att aflägga de examina, soin skänka lienne en skenbar l i k s t i g - het med mannen, men att icke tillåta lieme, liksom i~ianneii, att göra sina studier fruktbärande rid samma fria unirersitet dar dessa examina aflagts, äfven då hon genom förutgkngeii l&amp;rareverksa~nliet sksoin kollegiigifvare liar visat, att hon besitter de för sitt kall nödiga föiutssttsingarna. Författarinnan af dessa rader, som vid den internationella kriininalistkonpessen i Bern å r 1890, liade tillfiille att göra fru Kempins personliga bekantskap, liirde i henne kälina en allvarlig och alskvärd kvinna, soin p2 alla iiärvarande gjorde ett synnerligen godt intryck genom sitt aiigenäina och osökta väsen. Egendomligt och intressant var det a t t iakttaga den synipatiska uppiniirksainheteii hos statsman och lärde, da hon vid en af förbiindsregeringen för kongressen gifven bankett, reste sig för att besrara en för de nitrvarande damerna föreslagen skil. I sitt för öfirigt utmärkta och af storniande applåder ledsagade tal, frainhöll hon helt frimodigt till sina gamla iinirersitetsliirares belijiirtande inkoiisekveiiseii att bilda och approbera lienne till juris doktor, nien sedan viigra henne inträde i sin krets. såsoin niedlarare. För a t t nu i sitt schweiziska hemland finna en verkningskrets för anvaridande af siiia juridiska kunskaper, sökte Iion i slutet af förra Aret tillstånd att etablera sig sisoin af staten erkänd advokat i kantonen Ziirich.
Men på bekostnad af allt det lyckligaste, naivaste och ljusaste, som dittills fyllt hans lif, på bekostnad af sin barnsliga uppfattning af världen och sin rika tro på dess förträfflighet. Och han vet att de goda, hjärtliga människorna där hemma numera äro skilda från honom genom de erfarenheter han gjort, han kan aldrig mera sluta sig helt till dem och lefva deras lif, och det är som om själfva den ljusa, tysta och oskyldiga sommarnatten förebrådde honom att han så öfvermodigt slitit sig lös från allt, hvilket utgjort hans barndoms fröjd och hans ynglingaårs värme. Men det varar icke länge innan hans tankar slå in på mindre luftiga banor och närma sig den tidpunkt tjugu år senare, där han nu befinner sig. Han vänder återigen hem, men det är icke till några goda, hjärtliga och välvilliga människor – undantaget hans hustru och hans barn – det är till lurande, sluga och illvilliga medtäflare om det dagliga brödet och om det sociala anseendet. Han återvänder till dem med brutna krafter, med själen fylld af andra och högre intressen än deras, han återvänder från dödsriket med dess stora syn på tingen, endast för att nödgas störta sig hufvudstupa i uppsjön af småsinthet och därifrån rycka till sig så mycket af denna världens goda att det förslår mätta munnarna på barn och hustru och hålla honom själf fortsättningsvis vid lif. Han ryser vid de tröstlösa vyer framtiden rullar upp för honom, han ser de kalla, undersökande blickarna, som hans förmän och kamrater kasta på honom för att utforska hans själstillstånd, ty de veta ju alla hvilken hemsk fiende det var, som dref honom utrikes att söka hälsan. Nej – det är outhärdligt! Det är omöjligt för honom att igen utsätta sig för allt det likgiltigt nyfikna intresse, hvilket talar så hjärtlöst ur alla dessa blickar, dem de likgiltiga dock själfva tro sig göra så deltagande och diskreta, att det gränsar till ömsinthet, förstås. Det är omöjligt – omöjligt – omöjligt! De kalla, frågande, likgiltiga och nyfikna ögonen stirra mot honom från alla håll, de ha så liten takt, och så mycken hjärtlöshet, så litet sympati och godt förstånd, men så mycken närgången, själftagen gammal bekantskapsrätt, att
Skrifvelse, N:o i 3 G. vara befinnes så skadad, att, utan äfventyr af dess förderfvande, något längre uppskof med försäljningen icke kan ega runi, må denna, så snart kungörelse derom i strandnings-ortens och närmaste stads kyrkor blifvit uppläst, verkställas; börande i besigtnings-instrumentet, vid slik händelse, meddelas intyg så väl om behofvet af en skyndsammare försäljning, som om verkställbarheten af godsets försändande, i försäljningsändamål, till stad; 4:o att alla de varor, som genom väta icke äro underkastade förskämning eller som eljest vid besigtningen finnas oskadade, skola, såsom fullgoda varor, enligt Tulltaxan förtullas, hvaremot med tullberäkningen för de öfriga må förhållas såsom i 1 mom. af denna §. stadgas; 5:o att, änskönt godset såsom oförtulladt försäljes och det är inroparen öppet lemnadt, att detsamma antingen till inrikes förbrukning disponera eller inom stadgad preskriptions-tid reexportera, det skall ankomma på säljaren alt, medelst en gemensam inlaga, som inom fjorton dagar efter auktions-förrättningen bör, med bifogande af auktions-protokollet, ingifvas och särskildt upptaga hvad till återutförsel ämnadt är, å Tullkammaren angifva liela det varuparti, som försåldt blifvit, och att belöpande afgifter för detsamma inom den i Seglations-Ordningen föreskrifna tid inbetala, vid påföljd, som i sagde Författning jemväl stadgas. §• 21. Den särskilda afgift, som utgår under benämning stfgift till Handelsoch Sjöfarts-Fonden, uppbäres, jemte införsels-tullen, på sätt Kongl. Kungörelsen af den 19 Juni 1835 derom stadgar, eller Kongl. Maj:t finner skäl att framdeles i Nåder förordna. §• 22.
Specie, hwilken hon till sin död ätnjutit. Sedan Enkefru Friherrinnan Gripen, stjerna innewarande är aflidit, har hennes efterlemnade enda oförsörjda Dotter, Fröken Mariana Carolina Gripenstjerna, wändt sig till Herrar Fullmäktige uti Riksgälds-Con. toiret med ansökning, att i sin öfriga lifstid warda brbehällen wid den Pension af Etthun. drade Sextiosex N^dr. Z2. si. Specie, som Mo. bren, enligt hwad efwan anfört är, pä Riks-, gäldS. Contoirets Stat innehaft; samt derwid bifogat ett af Prosten och Kyrkoherden Doctor Wit Lingh den 13 Maji detta är utgiswit be. tyg af innehäll: Att sökanden, Fröken Gripenstjerna befann sig i ett alldeles »värnlöst till. ständ, och att hon, efter hwad Prosten och Docloren wörö wetterligt, icke ägde annan förmö. genhet, än den Pension af Trettiotre R dr. »6. si. hon säsom Stifts. Fröken ätnjuter Men Her. rar Fullmäktige hafwa ansett sig icke kunna till denna Fröken GripenstjernaS ansökning bi. 266 Den 5 September. fall lemna. Warandes ibland de lill StatsUtskottet remitterade Handlingar, jemwäl ett nu först företedt utdrag af Kongl. Majis och Rikets Swea Hos-Rätts Protocoll för ven zo sist!. Julli, med bewis öfwer inlemnad Boupp. tckning efter Enke-Friherrinnan Gripenstjerna, och enligt hwilken Boupptekning, ffuldea öfwerstigit tillgängarne. Wid öfwerwägande af hwad sälunda bsif. wit upplyst, har Stats. Utskottet fästat sin upp. ruärkiainhet ä de omständigheter, hwilka wid detta tillfälle synas böra komma i ömmaste betraktande.
Majrt den rfii sistlidne Maji afgifvet Betänkande, i underdånighet anfortatt inom Comiterade, vid detta ärendes behandling, olika meningar bade uppstått, i så måtto, som en del af dem ansett tolagen utgöra för städerne en Rumon, rättighet eller privilegium, sorn borde betraktas lika med de, hvilka omtalades i iirj RegeringsFormen, i synnerhet som Rikets Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag skolat en sådan åsigt antagit och godkänt, hvaremot andra åter hade funnit tolagen icke kunna hänföras till sådana privilegier,som i 114 §• af Regerings-Förmen omnämnas, då berörde afgift ej grundade sig på något af Konungen och Ständer gemensamt vidtaget beslut, ulan tillkommit, dels i följd af Kongl, Majits för städerna utfärdade Fundationsbref, dels genom serskilda Kongl. Resolutioner, samt att tolagen ej heller kunde komma under namn af bevillning, enär medi $ Allm, Desv. ochJOecon.-TJtsk. Utlåtande IT:o 13j enahanda skä I flera slags andra a Ig i fler, såsom bro-, hamn-', vågoch renhållnings-, vägareoch mätare-penningar m. m. skulle kunna anses såsom bevillning; alt Cömilerade likväl voro derom ense, att, ehvad natur tolagen än må innehafva, beloppet och regleringen af afgiften, efter sig företeende omständigheter, beror på Kong!.