Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är detta förhållande, sorn jag anmärker, och del är detta förhållande, som ej kati stå tillsammans med en ordentlig förvaltning af Statens egendom. Derföre har jag velat att detta qvantum af 3ioJ-2§ läster kol skulle afdraga? ifrån summan 14-58 läster, emedan förenämnda qvantum borde lösas af ägaren med medium af to års markegång. Jag öfverlemnar föröfrigt frågan till R. o. Adis afgörande, sedan jag nu utredl densamma. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Utan att, till löljd af bristande sakkännedom, vilja ingå i undersökning om förhållandet i afseende på lösningen af de läster kol, som vissa hemman skola utgöra lill Ortala bruk, har jag tyckt mig finna af de upplysningar, som Frih. Cederström lemnat, att köpebrefvet, som skulle vara företedt inför StalsOtsk., innehölle, alt kolränlorne af bruksägaren skola lösas elter markegång, men att icke så har skett. Hvarest nu felet må vara, eller om ett annat contract finues, som befriar bruksägaren ifrån erläggandet af en högre afgift än 16 sk. per lust, det känna vi icke; men hvad vi deremot hafva oss bestämdt bekant, del är att första förslaget för factoriets öfverlåtelse lydde på långt drygare villkor, än dem hvarpå factoriägaren nu vill ingå. Att Staten har en fördel af att factoriet upphör, det känna vi äfven, alldenstund de gevär, som enligt contract der tillverkas, äro mycket dyrare an de gevär, som tillverkas på andra factorier; alltså, enär det beror på factoriägarens fria vilja att öfverlåta factoriet och att med gevärstillverkning upphöra, och nedsättning i villkoren derför vinnas, så att Kronans vinst af transactionen är uppenbar, men hvad Frih. Cederström anfört synes innebära någon tvetydighet lill en viss grad, eftersom bruksägarne icke utgjort ifrågavar. afgift till Kronan efter markegång, utan efter 16 sk. per läst; så kan jag, för min enskilda del, ej annat än tillstyrka all Utskts betänk, mätte antagas. Hr Lefren, Joli. Pehr:
Släppen henne, säger jag, och måtte de näfvar, som rört henne, svida i evig eld! Förstån I inte, att hon är lika mycket öfver er, som himlen är öfver jorden; hon är lika fin, som I ären grofva – lika god, som I ären elaka. »Nu skall jag säga er, hvem hon är. För det första är hon en ängel från himmelen – för det andra är det hon, som varit gift med grefven på Borg. Men hennes svärmor plågade henne både natt och dag; hon måste stå vid sjön och tvätta kläder som en vanlig piga; hon blef slagen och pinad så, att ingen af era kvinnor kan ha det värre. Ja, det var nära, att hon kastat sig i älfven, som vi alla veta, därför att man plågade lifvet ur henne. Jag undrar just, hvilken af er, era kanaljer, som då var till hands för att rädda lifvet på henne. Ingen af er var där, men vi kavaljerer, vi gjorde det. Jaha, vi gjorde det. »Och då hon sedan födde ett barn borta i en bondgård och grefven lät hälsa henne och säga: »Vi gifte oss i det främmande landet, vi följde ej lag och förordning. Du är ej min hustru, jag är ej din man. Ditt barn bryr jag mig ej om! Ja, när det var så, ock hon ej ville, att barnet skulle stå faderlöst i kyrkboken, då skullen I nog ha blifvit högfärdiga, om hon sagt till någon af er: ’Kom och gift dig med mig! Jag måste ha en far åt barnet!’ Men hon valde ingen af er. Hon tog Gösta Berling, den fattige prästen, som aldrig mera får tala Guds ord. Ja, det säger jag er, bönder, att svårare sak har jag aldrig gjort, ty jag var henne så ovärdig, att jag inte tordes se henne in i ögonen, men jag vågade inte heller säga nej, ty hon var i stor förtviflan. »Och nu mån I tro hvad ondt I viljen om oss kavaljerer –; men mot henne där hafva vi gjort hvad godt vi kunnat. Och det är hennes förtjänst, att vi ej skjutit ihjäl er allihop i natt. Men nu säger jag er: släppen henne lös och gån er väg, eljes tänker jag jorden öppnar sig och uppslukar er.
Sig icke kunna tillstyrka att Rikets Ständer för berörda ändamål anvisa mer än 40,000 R:dr. Hvad slutligen beträffar det begärda anslaget till en ny gymnastikbyggnad för Umeå högre elementarläroverk, så och enär å ena sidan stiftets byggnadskassa, enligt hvad upplyst är, saknar tillgång för bekostande af denna af behofvet högeligen påkallade byggnad, samt dessutom staden till dervarande ännu icke fullt färdiga lärohus redan lemnat ett i förhållande till sina tillgångar icke obetydligt bidrag, men å andra sidan förekommer, att kostnaden för gymnastikhuset, äfven om ett ur derå anbringas, synes kunna nedgå till 25,000 R:dr, vill Kongl. Majit af Rikets Ständer för omförmälda ändamål äska 25,000 Ridr. De till detta ärende hörande handlingar skola till vederbörande Utskott öfverlemnas, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag, som ofvan. CARL. C, J. Thyselius. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 78. 13 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Årenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 13 Februari 1863. Närvarande: Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström,i Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Thyselius, till justering nedannämnda, enligt Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 2:o. Angående anslag till nya eller utvidgade byggnader för åtskilliga elementarläroverks behof. Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta Protokoll vidfogade bilagorna Litt.
Härifrån var likväl Justitie—Rådet Backman skiljaktig och förmälte, att Justitie—Rådet, under åberopande af sin, vid nyssberörde granskning af Lag-kommittéens förslag, yttrade särskilda mening, lemnade nu förevarande förslag i denna del utan erinran. Ex Protocollo E. Helling. Kungl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Dcc, kl. 1 c. m. Kongl Maj:ts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående Fahlu Stads Ordinarie Båtsmans-rotering; gifven Stockholms Slott den 18 November 18-17. Med anmälan, att Fahlu stad, sannolikt genom ett begånget misstag vid uträknandet af stadens medelbevillning af hus och tomter för åren 1828 till och med 1832, fått sig påfördt ett högre båtsmanshåll, än som, enligt de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer stadgade grunder, bort staden åläggas, hafva Rikets sednast församlade Ständer, uti skrifvelse den 22 April 1843, i underdånighet anhållit, att, då den nedsättning i det på Fahlun fördeldta antal båtsmän, hvartill staden till äfventyrs är berättigad, skulle, i anseende dertill, att nummerstyrkan för städernas båtsmanshåll är, enligt äldre författningar, bestämd, medföra en rubbning i den allmänna fördelningen af ifrågavarande besvär emellan alla städer och köpingar i Riket, hvarvid den tillökning i båtsmansroteringen för andra städer, som blefve en följd af Fahlu stad tillerkänd minskning, kommer att erfordra en mera invecklad utredning, än att Rikets Ständer dermed kunde taga befattning, Kongl. Maj:t, efter anbefalld undersökning om förhållandet med båtsmansroteringen för Fahlu stad, och derest staden skulle befinnas hårdare roterad, än som vederborde, måtte i nåder meddela Rikets nästsammanträdande Ständer förslag till nedsättning i båtsmansroteringen lör nämnde stad, samt till en lämplig fördelning af den dymedelst uppkommande brist i städernas båtsmanshåll, genom motsvarande tillökning deruti för andra städer eller köpingar.
9Jlaj:t låtit för nämnba fiola utfärba färflilba ftabgar, enligt fmilfa flolan flår unber féommerce^oHegii öf 35å härigenom ftvårigfjet pppatö att för ffolan funna påräftta en lämplig od) ftabigmaranbe lofal, l)ar fråga uppftått om uppföranbe, på 8anbtbrnfd Slutalet af bermaranbe elever l)ar imber ftfla läd Sföaitufaftur* ©iflonten. SSerättetfe om pmab i 9iifet ocp t>efö 3 anlebning be(ö af gjorb unberbånig anföfning om upppäfmanbe af gädanbe fbreffrtftev t affeenbe å mipa fmenpa fabriföwarorö förfes enbo meb få fadab tidmerfningéPämpel, belö ort af Oiifetö ©tänberö unberbåniga frampädning om tempon af be töranbe panbtmertémaroré Pämpting gädanbe författningar, pär Äongt. $laj:t, efter meberböranbeé pöranbe, i nåber förorbnat, att från ocp meb år 1865 be i $ongt. Äungörelfeit ben 18 3uti 1850 mebbelabe pabganben angåenbe ftoenff tidmerfningöPämpelé anbringanbe å wipa t nämnbe författning upps räfttabe fabrifémaror ffota, utom pmab angår fpetfort, upppöra att mara gädanbe, famt att få mät fabganbet i berörbe fungörelfe att ada från hämpling befriabe fmenpfa fabrifé
Höghet KronPrinsen Carl August; tillstyrkande Utskottet, att, till bestridande af nämnde kostnad, en summa af 10,000 R;dr må anslås af öfverskotterne på StatsVtrkets Intrader för sistlidet år. 5:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Dm 25 Maji. 211 Remiss, angående tiilökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns Fängelse ; deruti Utskottet hemställt, att till aflöning för en Vaktmästare och en Vaktkarl vid det uppförde nya Krono* Fängelset i Götheborg, matie på Stat uppföras ett saminanräknadt belopp af 175 R;dr med derunder inbegripna 18 tunnor Spannmål. Fran Statsoch BancoUtskotten: Af den 16 dennes : I anledning af Herr Presidenten D. von Schulzenheims, såsom medlem af Utskotten, väckta förslag, rörande försäljning af Kungsh gårdar, RecognitionsSkogar och)OfficersBoställen m. m.; deruti Utskotten hufvudsakligen till.; styrkt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Majit anmäla deras underdåniga önskan, det täcktes Kongl. Majrt öfver dessa vigtiga ämnen af vederbörande infordra alla nödiga upp. lysningar, på det Riksens Ständer vid deras nästa Sammankomst kunde blifva i tillfälle att ifrågavarande förslag tili närmare öfvervägana de upptaga, och var en Ledamots i Utskott ten särskilta tanka, genom ProtocollsUtdrag, bifogad. Fran Bevillnings Utskottet: Af den 16 dennes: I anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets den 1 dennes afgifna Betänkande, 212 Den 25 Maji. angående Postinrättningen, och de deraf till Statsverket inflytande inkomster; anmälande Utskottet sig af de framställda anmärkningarne icke hafva funnit någon anledning, att frånträda dess förut yttrade mening i ämnet.
Främst synes en löpare med sin staf; derefter tvänne hofbetjenter med brinnande facklor; så drottningen, buren i en förgyld portechaise; bärarne äro utstyrde i rikt och grannt livré; ytterligare tvänne hofbetjenter med brinnande facklor; och slutligen drottningens uppvaktande betjening. Bethén är utom sig. Han suckar; kinderna blossa; ögonen gnistra; han gnuggar händerna och utbrister halfhögt: «min Gud, så skön, så majestätisk, så öfver all beskrifning tjusande!« Han går bredvid portechaisen så nära som möjligt öfver borggården, in uti östra hvalfvet och till trappan, samt följer den med sina blickar så långt han kan blifva den varse i trappans krökningar. När den försvunnit ur hans åsyn, blir han qvarstående vid foten af trappan, tills bärarne återkomma med portechaisen tom. De förflytta den i ett litet sidorum i östra hvalfvet (detsamma, som begagnas af kronprinsen Oscars barn), att förvaras tills tiden är inne att afhemta drottningen. Bethén rusar in i rummet, tager ur sin ficka ett silfverplåtstycke och ger bärarne, för att få bese portechaisen invändigt. Med hänryckning, gränsande till vansinne, kastar han sig på knä och kysser den röda taftsdynan, på hvilken drottningen suttit. Bärarne betrakta honom, förvånade och småskrattande. Ändtligen tager den äldste till ordet: «Gunstige herrn får förlåta, att vi nu måste gå vår väg och läsa dörren.« – «Huru dags ären j stämde att komma tillbaka, go’ vänner?« – «Klockan ett i natt.« – «Godt! jag skall passa på. Jag ger er ett plåtstycke till, om jag då slipper in.« Bethén hastar ut och till Olivias rum. «Den der han är inte litet tokig,« yttrade den ene portechaisebäraren, grinande så, att mungiporna nådde öronen. – «Bara det inte är något förlupet Danvikshjon« – tillade en annan – «vi kunde då komma att återbetala plåtstyckena med procent.« – «Åh strunt!
N*.o 17 Bevillningsutskottets Memorial i an. ledning af återremiss å Betänkandet om ea Fröt, TJtdr. d. 11 JnUi 1823. 477 föreslagen ny method till Bevillningens utgö* rande och fördelning m. m. Hvilka förnyade Utlåtanden, enär de förre blifvit af BorgareStåndet gillade, endast lades till handlingame. S. D. Nedannämnde StatsUtskottets Utlåtanden föredrogos ånyo och biföllos : N:o 280, Om föreslagen nedsättning af en Commitée till undersökning om beskaffenheten af alla Hemmans Onera. N:o 282, I väckt fråga om förändring af Andrarums Alunverksrätt till inköp af Skogs* effecter m. m. N:o 284) Likaledes om ersättning till Handlanden Tauson för afträdt arrende af Uranienborgs Kongsladugård. N:o 285, öfver återremissen i fråga om rättighet för Bergsmän, att lösa Kronans Persedeloch Tionde-jern. S, D. Återremitterades vid förnyad föredragning, StatsUtskottets Utlåtande N:o 283 om Räntornas utgörande för några Thorshälla Stad upplätne Hemman. Utdr. 4. n £f'u!ii 1823. S. D. Bevillningsutskottets Memorial N:o 19, rörande anmärkningar vid Utlåtandet, om en utvidgad Fribrefsrätt för Städernes Magi» strater, föredrogs ånyo; Och blef sednare Alternativet, eller ”att Postfrihet för Städernes Magistrater i Ämbetsärender bör ega rum, utaf BorgareStåndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande N;o 108, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o gg, angående förändradt sätt för Författningars up« läsande i Kyrkorna, blefvo dessa Betänkanden af BorgareStåndet förkastade. S. D.
Byggninga, Balken, att de pa obestämd liv ingängne Brandstods. föreningar wäl böra medföra owillkorlig »verkan under loppet af irenne ar fran det dc<r härom utgående Försämring warder utgifwen, sa framt annan öswerenskommelse ej kan träffas, men att hwar och en delägare uti Mivannämnde föreningar pa obestämd tid, som uti Allmänna Brandförsäkringen ingått, efter berörde ars förlopp ar fri stan samma föreningar Sex mävader efter det han derom inför Härads-Rätten i Orten gjordt anmälan; dock med förbindelse förden delägare, som innom loppet af de sednast förflutnr 17 ar söre den dag, han föreningen sig afsagt, enligt samma förening erhållit Brandstod, att begära Domarens föreskrift huru manga Sr han, i förhållande till den undfängne ersättningen, bör gifwa Brandstod till öfrige delägare uti frantradde föreningen, som brandskada lida, och uti Allmänna Brandförsäkrings-fonden ingått; hwarcmot Utskotten anse de pa bestämd tid ingängne Brandstodssöreningar icke böra rubbas eller upphäfwas, samida ej alla »vederbörande derom asämjas; hwarrvid dock iackttages, att den, som will frånträda enskilde Brandstods-föreningar, ware sig antingen pä be, stämd tid, sedan den samma til! anda lupit, eller ock pa obestämde är, owillkorligen skall wara skyldig, att ingä uti Allmänna Brandförsäkrings-fonden , och styrka sädant wärkeligen wara fullgjort, innan han kan anses wara fri frän uppfyllande och deltagande af de Brandstods-föreningar, som blif - Den r? Julik wit stukade, eller framdeles af Ortens Jnwänarc träffas; hwarjemte och som i Allmänna Brandförsäkrings-sonden ej »vinnes nägon ersättning för lösören, utan allenast för hus och byggnader, »nen ofta lösören utgöra redbaraste egendomen, dä husen öro bristfällige, rro Utskotten sig äga stät tillstyrka Riksens Höglostige Ständer hos Kongl. Maju i underdånighet anhalla, att genom Herrar
I anslutning till de Ossianska naturmålningarna ger författaren i uppsatsens sista afdelning en fin etyd öfver sinnet för naturen hos de gamla och de nyare. Enligt sin metod, går han äfven här historiskt kritiskt till väga, sofrande och siktande materialet, lika beläst som grannsynt. Det moderna natursinnet vaknade i RousseausNouvelle Helaise, som eger sin ortlighet vid Lac Lemans förtrollande sköna stränder. Nästa stora uppsving erhöll det genom Ossians vemodigt aningsfulla, i halft genomskinliga dimmor insvepta, högtidliga scenerier, hvilka sätta känslans och inbillningens eolsträngar i dallring. För de gamla — så kan man resumera framställningen — utgjorde naturen en samling yttre föremål, mer eller mindre sköna ting; för de nyare har hon blifvit ett » sympatiskt du », som i skiftande faser återspeglar meqniskans egna själsrörelser. Största omfånget eger den uppsats, som författaren benämner En ny vetenskap. Den nya vetenskapens nyaste namn vore rätteligen, enligt författaren, folkloristik. Dess material har blifvit kalladt folklore, hvilket ord, som betyder folkets vetande, användes för9ta gången af W. J. Thoms i engelska tidskriften Athentmm 1840. Den nya vetenskapens material är: traditionella, af den skolade civilisationen oberörda rättsbegrepp och vanor, skrock, sägner, sagor, visor, melodier, ordspråk, gåtor, » ramsor » o. m. d. Folkloristik är: » antropologi, behandlande den ociviliserade menniskans psykiska lifsyttringar »; det ouppfostrade folkets » filosofi, religion, vetenskap och litteratur »; » ofilosofisk filosofi, vidskeplig religion ovetenskaplig vetenskap och oskrifven litteratur ». Författaren är sjelf på detta område fackman. Vi erinra om den af honom redigerade, med lärda anmärkningar försedda upplagan af Svenska folk-visor (1879 — 80) samt folkpoesierna i hans antologi Främmande lyror (1887). Senast i julas utgaf han ett band sagor med titel: T.r folksagam rosengårdar.
St. förra gången förkastade ett med det ifrågavar. likartadt förslag till ändring af 5 cap. 1 § Missg.bm, och efter tio (säger 10) månaders förlopp af en kostsam riksdag, hvars snara afslutande redan länge utgjort ett ämne för Svenska folkets och dess representanters längtan och hopp, har Regeringen nu omsider framställt en propos., lika märkvärdig i hvad angår historien om dess tillkomst, som i afseende på den politiska och moraliska åsyftningen. Denna i hvarje annat land, än nutidens Sverige, exempellösa senfärdighet skulle innefatta bevis på missaktning mot Ständer och Nation, så vida ursägten ej läge i StyrelsepersonaJens ovana — af opinionen stämplad såsom oförmåga — att tänka och handla, då den bör och som sig borde; och denna opinion vederlägges i sanning ej af det fosters beskaffenhet, hvilket en så rund tid dväljts i sitt upphofs sköte. För att emedlertid tillintetgöra verkan af den ministeriella beräkning, sorn möjligen och icke osannolikt torde förefinnas på nuvar, riksdagsmäns glömska eller okunnighet om nntecedentia vid riksmötet i8?,3, är det på dem, som jag utbeder mig att till en början få fästa uppmärksamheten. Åtal för majestätsbrott och åklagaremaktens yrkande af lifvets förlust följde på Frih. Anckarsvärds uttalade omdöme, att en vidtagen regeringsåtgärd vore landsförderflig. Hvarken allmänna tänkesättet eller de domare, som då i rätten sutto, syntes böjda att villfara detta påstående; och lagen medger inga alternativer mellan dödsstraff och befrielse. Innan utslag foll, erhöllo R. St. en den 5 Mars aflåten nåd. skrifvelse, hvaruti, med åberopande af "K. M:s hjertås ingifvelse och af ett rättvist förtroende till folkets tillgifvenhet och kärlek, K. M., för att sätta ofvanåberopade lagnum i öfvei ansstämmelse med grundsatserna för en mildare ”lagstiftning, uppmanade R. St. att till K. M. inkomma med ”anderd, förslag till en förändring af 1 § 5 cap.
Hamiltons t. ex., och derefter anio - Den 27 October c. m. ge eller förkastade Hr von Hartmansdorffs, så kunde följden blifva, att man egentligen ej linge något resultat, eller att ninn ej blefve nöjd med någotdera af dessa förslag. De innehålla hvartdera 12 å i3 punkter, Hvar och en, som linner sig missnöjd med någondera af dessa punkter, mäste votera nej, och då förfaller det hela. Jag skulle tro, att det vore lämpligare, såvida icke den ordning, som R. o. Ad, redan för sig utstakat, lagger hinder i vägen, hvilket jag dock icke tror, jag skulle anse, säger jag, att det vore riktigare, att man toge ut de särskilda hulvudpunkter, sorn nu äro antagna, genom godkännande af Frih. Sprengtportens förslag, att man granskade livar och en af dessa hijfvudpunkter, för att då se till hvilka nämnare bestämmelser man, med ledning, vare sig af Frih. Hamiltons eller Hr, von Hartmansdorff* förslag, ville antaga, Genom frih. Sprengtportens förslag äro dessa hufvudpunkter afgjorda; först och främst att representationens fördelning på 4 rltm skall kom* ina att upphöra. 1 denna fråga är således intet vidare alt säga. Sedan är också afgjordt, att all egentlig sjelfskrifven representationsrätt skall upphöra. Vidare är afgjordt, att alla Svenska folkets representanter skola bestämmas genom val och genom val ståndsvis. Men deri vore det ytterligare bestämmande nödvändigt, huruvida det skall ske, såsom Frih. Hamilton eller såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit. Detta blefve således en hufvudpunkt, hvarvid en närmare bestämmelse skulle ske. Sedan är det vidare beslutadt, medelst Frih, Sprengtportens förslag, att man på något vis skall i representationen intaga representanter äfven af de hittills orepresenterade dussenia af medborgare. Härvid hade man åter att ytterligare öfverlägga, huruvida viet skal! ske antingen enligt Hr von HartmansdorlFs eller Frih. Hamiltons förslag, eller möjligen på ännu något annat sätt. Detta blefve således äfven särskild föredragningspunkt.
Ja, se der kommer tåget. Ser ni inte der vid lyktskenet hur hvitt den olycksalige pojkens ansigte är? Det är svartsjukan, som drifvit honom till detta steg." Under det mäster Wolf talade, hade Annchen plötsligt fått en idé. Utan att närmare redogöra för densamma, hviskade hon: "Det är synd om Franz, jag vill rädda honom." Joseph von Bierich och mäster Wolf betraktade henne med förfärade blickar. "Är du galen?" sporde den först nämnde och kramade den unga flickans hand så våldsamt, att hon nära nog uppgifvit ett rop af smärta. "Ja, det samma frågar jag också", sporde mäster Wolf. "Nej", svarade Annchen. "Låt mig bara hållas och allt ska' gå bra." Mäster Wolf visste förut, att det skulle vara omöjligt att försöka hindra den unga mjölnardottern från att sätta sitt beslut i verkställighet. Tillsammans med Joseph von Bierich trängde han sig för den skull fram mellan de tätt sammanpackade menniskohopar, som dels af nyfikenhet, dels af medömkan strömmat till för att åse exekutionen. Franz Gründler var hvit i synen som ett lakan, då han fördes fram på torget. Det fladdrande skenet från oljelamporna och från soldaternas facklor gjorde hans utseende ändå hemskare. Soldaterne voro uppstälde och officeren skulle just gifva tecknet, då Annchen modigt trängde sig fram mellan knektarnes led. "Hvad vill ni, vördade syster?" sporde officeren då han varseblef Annchens nunnedrägt. "Hertigen vill ej, att fången skall skjutas", svarade den unga flickan utan att blinka. Officeren tog ett par steg tillbaka. "Vill inte", sade han förvånad, "hur vet du det?" "Jag har hans befallning att föra fången med mig till ett kloster." Med dessa ord visade hon för den förbluffade officeren ett papper med Wallensteins namnteckning och sigill. Officeren, som ej kunde läsa, trodde att det var på hertigens af Friedlands befallning, som den unga nunnan handlade och öfverlemnade derför utan prut den stackars lifdömde Franz Gründler i hennes vård. Allt detta hade försiggått på mindre tid än fem minuter.