Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Pekka kände sig ändå alldeles öfvertygad om, att den låg någonstädes där inne bland bärgen. Därvid blickade han dit uppåt i mörkret, och då tyckte han sig ett stycke längre fram och högre uppe se likasom ett återsken af sin egen glimmande pipa, men större och klarare. Pekka gnuggade sig grundligt i ögonen, och så såg han igen uppåt. Det var eldsken, därom fans inte något tvifvel. Han sträckte ut foten, stötte till Matti och sade, då denne öppnade ögonen. Där uppe på bärget fins folk, som tändt en eld. Matti reste sig och såg. Jaa, eldsken var det, och det kunde inte betyda annat än att där också fans folk, hvarför han, utan att slösa några ord, tog sin säck på ryggen och vandrade i väg längs bäckstranden, följd tätt i spåren af Pekka. Det blef en förfärligt besvärlig vandring, öfver stock och sten, genom buskar och snår uppåt kullen, som ställvis var så brant, att de blott med största möda kunde hålla sig på fötterna. När de slutligen, andfådda och drypande af svett, nådde fram till eldskenet sågo de, att det lyste genom fönstret till ett slags hus, som var till hälften nedgräfdt i jorden, och då de blickade ned i dalen på andra sidan sågo de några dussin andra dylika ljus glimma genom mörkret. Matti såsom den äldre öppnade dörren, så snart han återfått andedrägten och steg in. Midt i det lilla rummet stodo ett par toma packlådor, och omkring dem sutto fem män med hattarna på hufvudet och spelade kort vid skenet af en liten lampa utan glas. En hög af filtar i ett hörn af rummet, ett stenkrus af innehållsrikt utseende på golfvet invid packlådorna och några kokkärl af järnplåt på den af stenar slarfvigt hopfogade spiseln, fullständigade möbleringen. God afton, sade Matti höfligt på finska. Hello boys, svarade ett par röster, snalk in. Men ingen af de spelande tycktes ha tid att egna någon vidare uppmärksamhet åt nykomlingarna, hvarför desse lade sina säckar i ett hörn och satte sig på filthögen samt drogo fram sina pipor och begynte hjälpa till att göra den rökfylda luften ännu tjockare.
Man visade helt skamligt af ditt anbud, O konung! och med ord så nesliga, Att jag ej vågar med dem skymfa dig! PHILIPPOS. Hvad svarade man dig? Säg ut! HÄROLDEN. Ack, herre! 79 Man sade, att Philippos uti natt, Förr'n man till anfall blåst, i korpars kräfvor Re'n sin förvandling skall till mötes gå. PHILIPPOS. En hekatomb, I Gudar, om I straffen En sådan fräckhet! Gå blås upp till strid! gått ned. Mörker.) (Härolden går. Månen har Och nu, min tappra flicka, tänd på facklan, Som ligger der, den kom just bra till pass Och lys mig på min väg till lägret! Hvad? Du dröjer! Hvarför skälfver så din hand? HERMIONE. O Gudar! Nu förstår jag eder mening. Philippos, denna fackla skulle bli Mitt tecken till hellenerna, att du Ej mera fans och att för Hellas' folk Dess frihets sol gått upp. i Så hade jag Uti min dårskap Gudens vilja tolkat, Som bjöd mig, dotter af Athenai, tända Det redan färdigredda offret. O! Det Hellas var, som stränge Gudar utsett Till offret, icke du! Nåväl! Jag följer Befallningen. Då intet hopp är qvar, Så må de fege anse som en ära Att falla få i öppen strid och gå Till Hades, fäktande för sina lif Till sista man som Hellas' äkta söner. Nu eld på bålet, att det flamma må De höge, grymme Gudar till behag! (Hon tänder facklan, springer upp på kullen och svänger den öfver sitt hufvnd. Man hör hellenernas härskri.) PHILIPPOS. Det Hellas' dödsskri var. Philippos segrar. (De gå.) En festsal. FÖRSTA ÄDLINGEN. Men drottningen, hon rasar utaf ilska Att se sig så tillbakasatt för henne. ANDRA ÄDLINGEN. Var säker du, Olympia skall veta Att göra sig den flickan qvitt. Låt bara Philippos sofva af sig segerruset. Men se, der kommer flickan sjelf hitåt. Låt oss bege oss af; hon kanske skulle Anropa oss om bistånd, och jag alltid
Säker någon genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar förmå annan till affall från den rena evangeliska lii/ari, vare. der ger/ringen ej är efter annan lag belagd med högre straff förfallen till böter från och med ett hundra lill och med tre. hundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader lill och med ett år. Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar eller målsmän fått sig anfÖrlrodl att uppfostra eller undervisa barn. so/n tillhör Svenska kyrkan, betriides att, under utö/ningen af sådant uppdrag, bibringa barnet annan troslära, än den rena evangeliska. § 7. Ej må någon Svenska kyrkans medlem upptagas i fremmande religionssamfund, innan han blifvit frän kyrkan ski/jd. Sker det, biite dvn ellet de, sorn honom upptagit, från och med femtio lill och med. två hundra Riksdaler; och JÖrfores ändå med honom ejtur ty i § / sägs. § 8. I afseende å äktenskap emellan personer, af hvilka endera eller begge blifvit från Svenska kyrkan skiljde, sä ock i fråga om den trosbekännelse, i hvilken barn, som födes efter det någondera af föräldrarna är vorden från kyrkan ski/jd, bär uppfostras, gä/le, intill dess annorlunda varder förordnadt, hvad i ty fall för fremmande religions-förvandter hittills varit stadgadt. 14 Lag-Utskottets Utlåtande. Böter, sorn i denna författning finnas stadgade, bertil nas i Riksmynt och skota Jördelas lill hälften emellan åklagaren och församlingens fattige. Saknar den böl/ällde tillgång lill böterna, skola de förvandlas till fängelse efter samma grander, sorn gälla för förvandling af böter enligt Utsöknings-Ba/ken. § 10. Mål angående öfverträdelse af denna författning skola upptagas och af dämas af allmän Under-rätt, samt dess utslag, i händelse den för brott mot 4 eller 6 § tilltalade varder ål saken fälld, H of-ratts pröfning underställas.
— 10 jf ©toberno of Sorjto Clofjen. $o(f Qilaéfer. $örflo €(afcn Olibra b: o tredje gjerbe $emte ©jette ©junbe ifttonbe 9?ionbe $ionbe €lfte tolfte b:o b:o b:o b: o b:o b:o b:o b:o b:o b: o SBt&. titti St. ®t. ?5rot. 1840 & 1841. 10 ©ami. 1 2lfb Sevdillnings Sororbningen. Ättonöe ö:o . — 15: 9?iont>e D:o . — 10: Stonöe D:o . 8: $örfla CEfajjen . jf 0t«öerne af Creöje (Claren. 9?io SlaSfer. ♦ ♦ . to 80 2lnt>ra t>:o . — 65 §ret)je D:o . — 50 gjerDe D:o . — 40- gemte D:o . — 30 ©jette D:o . — 20 ©junt>e D:o — 12 Ättonöe D:o . — 9 WionDe D:o . — 7 i i jf ©tåöerne cf Sjetne Claren. £io €laéfer. Sörfia ©afen . g*:Dc g0: - 2lnDra D:o _ 50: _ £reDje D: o 40: — SjerDe D:o 30: _ §emte D:o 20; — ©jette D:o __ 13.16> @junDe D:o _ 9. _ ÄttonDe D:o . , 7.24. SJiionDe D:o g. £ionDe D:o _ 4. _ jf ©tåöetme af ^crote Clafen. Ätta Qilaöfer.
It enskildte3 motioner; och denna billiga fordran måtte ingalunda kunna anses innefatta påstående, att Utskotten blindvis skulle antaga Kongl. Majus. Proposition. Friherre Wrangel; Då Grefve Spens sjelf önskar att dess Reservation ej skall till trycket befordras, afstlr jag från min derom gjorde anhållan, 6åsom ett uttryck af den aktoing jag för honom hyser, likväl utan afseende på Herr Påhlmans omdöme. Grefve De la Gardie, Jacob: Då flera af de beslut, RiksStånden, vid den nu fulländade granskning af FinanceBetänkandet, fattat, lära komma att till Förstärkta StatsUtskottets handläggning öfverlemnas, anser jag mig böra anmäla, att sedan, i anledning af tid efter annan inträffade vacancer, alla de af Ridderskapet och Adeln utsedda Suppleanter bland Ordinarie Ledamöterne ingått, trenne Ordinarie Ledamöter nyligen afrest, samt att flere, efter hvad iig hört berättas, ämna oförtöfvadt från Riks - Den 9 Junii /, m. 519 dagen sig begifva. Jag hemställer alltså, om icke Ridderskapet och Adeln med första skulle täckas utvälja 3 Ordinarie Ledamöter, och nödigt antal Suppleanter i Förstärkta StatsUtskottat. Hans Excellence Herr Grefven och Landt j, Marjkalken föreslog att, i anledning af hvad Grefve De la Gardie anmält, Ridderskapet och Adeln måtte kl. 4 i morgon eftermiddag sammanträda för att på vanligt sätt utvälja 3 Ordinarie Ledamöter och 8 Suppleanter uti Förs stärkta StatsUtskottet. Bifölls. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarfkalken tillkännagaf att Herr von Schult* zenheim, David den äldre, som varit Ledamot i StatsUtskottet, samt Herr Heijkenskjöld, Ctrl Fredric, sora varit Ledamot i BancoUtskottef, i anseende till enskilte angelägenheter, från Riksdagen afrest; i anledning hvaraf Hins Excellence anmodade Herrar
Det är också uttryckt en häntydning på en extra-stat, och kan en sådan användas i ett afseende, så måste den äfven kunna begagnas i ett annat; och mig förefaller det ganska naturligt, att, då man väntar en organisation af styrelse-verken, medel ställas till Regeringens disposition, för att komma till ett bättre Den 2 Maj f. ra. 45 statsskick. Dermed liar jag icke sagt, att stora resultater af en reorganisation uppkomma; de kunna ej genast inträffa, och dels intilldess det nya statsskicket hunnit stadga sig, dels organisationen försiggått, måste i allt fall medel linnas. Med anledn. af livad jag nu anfört, får jag, för att icke missförstås, ytterligare förklara, att inin mening varit, att jag ansett StalsUtsk:s, genom dess majoritet, i utlåt. N:o 4o fattade beslut så framställt regleringen af 2.'dra hufvudliteln, alt gamla styrelsesättet vore omöjligt att bibehålla. Hr Anckarsvärd, Aug.: Då utlåt, rör: de irsta luifvudlitelnDedan är återremitteradt, och nnmnrkiKshågen mot StatsUtskrs nu föredragna utlåt, tyckes vara i starkt tilltagande, gör jag mig förvissad om, alt samtlige syskonen lå åtföljas till StalsUtsk.; och skall det icke vara mig emot, att ej sakna någon medlem af denna älskvärda familj, då den till Utsk. återvänder. Jag skall ej förlänga discussionen med upptagande af de bär gjorda anmärknrna mot det 1111 förevar, utlåt.; jag ber blott att få freda mig mot de anklagelser, som blifvit riktade mot StatsUtsk:s ledamöter, att få fritaga 111ig sjelf att genom mitt deltagande i detta utlåt, hafva åsyftat något revolutionärt; detta har icke varit min afsigt, och inora Utsk. har det icke hvarken öppet eller, i tysthet blifvit sagdt, icke heller ämnadt att statsregleringen skulle göras omöjlig, och jag tror cj alt med billighet och rättvisa sådant kan läggas Utsk. till last. Som Gr.
Ilar ?irigon till försäljning emottagit varor, samt pä blifvande köpeskilling lemnat förskott eller i och jör uppdraget haft kostnad, njute för samma förskott och kostnad med ränta , derest förskottstagarens egendom till hans borgenärer af trädes, innan förskottet blifvit guldet, betalning utur varorna med den rätt, som i iy kapitlet 3 S IIandels-balkin är tillagd innehafvare af lös pant. Lag samma vare om förskottet är lemnadt på grund af sådant konnässement, sorn i sjölagen omtalas, ändå att varorna före konkursen ej kommit förskottsgifvaren tillhanda; dock sker härigenom icke någon inskränkning i deji rätt, som i 5 och 7 SS af förutnämnde kapitel bestämmes för sjöfolks lön, frakt och skeppslega, bilbref och på bodmeri tagel län. Stockholm den 28 Februari 1848. Bih. lill II. St. rrot. S lläft. 2 STOCKHOLM, f. rf. Schultzes Boktryckeri, 1848. Lag-Utskottets Betänkande, N.o 2S. Ank. till Exp. Utsk. den 3 Mars., kl. i e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den äg Juli i8iä, angående åtskilliga omständigheter, som böra iakttagas vid ändrings sökande i Konsistoriernas utslag. Uti berörde Kongl, förordning stadgas: ”att den, sora vill söka ändring uti Konsisloriernas utslag i de mål, som derifrån omedelbarligen dragas under Kongl. Maj:ts pröfning, icke allenast inom samma tid, som de underdåniga besvären skola till Kongl. Maj:t ingifvas, åligger att Konsistorium om denna sin föresatts underrätta, utan ock, mom utgången af lika lång tid derefter, med bevis inför Konsistorium styrka, att han sina besvär i laga tid och ordning ingifvit; att uti de mål, som dragas från Konsistoriernas till Hofrälternas och derifrån till Kongl.
Ständer synas allenast den ekonomiska ställningen, icke antalet barn, böra utgöra grund för eftergift af skatt; och då dessutom de i momentet uppräknade yrkeskategorier icke lära kunna lill begreppet tydligen bestämmas, öfver hvilket förhållande, såsom ledande till godtycklighet i författningarnas tillämpning, klagan ofta försports, samt ytterligare svårighet möter ali i del särskilda fallet afgöra, lill hvilken klass personen rätteligen bör hänföras, hafva Rikets Ständer ansett momentet böra ur författningen uteslutas. Vidkommande krouonybyggarne, hafva Rikets Ständer, enligt den förut uttalade åsigt, alt endast fattigdom bör utgöra grund för befrielse, icke funnit lämpligt att utsträcka deras frihet från skall för jordfaslighelen till eftergift äfven af de pcrsonela skatterna; och då slutligen, på sätt ofvan blifvit antydl, Rikets Ständer anse bostadsorten ensamt icke böra innefatta någon giltig grund till frikallelse från skatt, förefinnes icke eller någon anledning alt bibehålla innevänarne i Särna och Idre församlingar vid deras enligt häfd hittills åtnjutna befrielse frän mantalspenningar.
H att //aniette Zfeyielallelttfllneay eller tf/rerrletl af sahra /ördrenetetr oefe ttl/yeéetyar öfver ders rheelder/ eedla fordrznyar lear rtate/i i ansedda rörom .//edane/ dol/ill rty. lr //Selö eree/t. dr f/ed j'e,m l Zb te ll /. _ - lr 1333 mat *dr/f73 ror// J&% lell t och, mot <,fr edftj sam /%/ fell, - le Sillmot Hr lie ef rom, itj fell /. enot, fr leff,? sorn litell lod mot Hr/dfd rom ■/i mot l. — fr IdldZrslteyrees, te/of Hr Ille, rom fe efil I. mot .tridell ror. 1$ lell /. erot. dr töll rom leo till/.od mofHr/dtÅsorn lid tell e. Heen esf tt/ttrher, alilör ■slre/t Zdf/orh Idit: retror/e /tell fy/lytbitf eller rtZt,. v ar/le llcftttt/teyttayreee leer,leer dority leir Ide. efil le/alar mod rfl/rcr rotera de torrt aller S elrhettteZttele, af/en reen fa, Ille rot ttferyetldttt/ och afl. omtordrlte/etrtte leor flotten, rhttlle helt od tteéZlelafsheftv'ar,ZtanAen t stalletlof öfverslött haele e/t frest ett l/S Ittaoeltltl. d a/fl/atthens Iclttdlteehee / teteet/fe/elt oell otty, t tadf //et iel o el "l / er ■ -of aday/oet -■
För ett festskådespel sådant som detta har författaren tydligen ansett endast den förnäma allegoriska formen användbar. Den hade genom hofbaletterna fått en officiel karakter; den var ock i sjelfva verket den beqvämaste. Allegoriens förnämsta lyte, det att blott röra sig med väsenlösa schemer, kunde icke så mycket störa en publik, hvilken icke var van att på scenen se personer tecknade med en djupgående karakteristik. Och dessutom erbjöd allegorien den fördelen, att på den hvarken verklighetens eller logikens lagar behöfde strängt tillämpas. Också äro båda öfverträdda med en naivitet, som visar huru litet både författaren och åskådarna haft öga för de osannolikheter och motsägelser, hvaraf stycket hvimlar. Mindre anmärkningsvärdt är, att vid sidan om Mars, Bellona, Pax, Allemannia och verldsdelarna uppträda påfven, jesuiter, skomakare och bönder, ty äfven dessa sednare äro abstrakt hållna. Men underligare är, att allegorien ställes sida vid sida om sin egen betydelse; i samma scen, der Allemannia uppträder och plundras, talar Mars om att nu begifva sig ”in i Tyskland på en annor ort.” På ett besynnerligt sätt sammanblandas hedniska och kristna föreställningar. ”Guds ark og Dagon ikke kand I ett Capell forenes:” sjöng den danske skalden T. Reenberg, men heter detta kapell en allegorisk dikt, då går det opåtaldt för sig. Så berättar Pluto på ett ställe, att han och hans bröder, Jupiter och Neptunus, efter lottning sinsemellan delat verlden, så att han fått underjorden, Jupiter himmel och jord samt Neptun hafvet; och straxt derefter talar Mundus om Kristi tillkommelse till domen. Det är Jupiter som utsänder Herkules (Gustaf Adolf) att hjelpa de evangeliske. Och ehuru kriget skall afse protestantismens upprätthållande, så framställes det dock i stycket såsom anstiftadt genom en nyck utaf Erinnys för att plåga Allemannia.
Jag känner Regeringens benägenhet att lyssna till dem, som befara att lida till deras väl; men Regeringen är det icke obekant, att godheten 3i H. 8* Den 6 Julii f. nr. har sina gränsor, äfvensom att det fins en gräns, utöfver hvilken man icke kan låta den aflägsna sig ifrån rätt. Jag tillförsel mig af Konungens Rådgifvare, att de, såsom infödde Svenske män, känna Svensk mannasinnet, högt värderande rätt, hvaremot i alla tider godhet synts detsamma en gåta. Jag befarar ej, att Regeringen af Kungörelsen den 18 Mars 1818 angående fortfarande inskränkning tills vidare af silfverutvexling, skall finna sig hindrad, att nu3 11 år sednare, handla efter sig företeende omständigheter. Sant är, att i denna akt Bankbolaget förklarat, det silfverutvexlingen skulle förblifva inhiberad, intilldess annorlunda af detsamma bifölls och kungordes; sant är, att i denna akt Sveriges Konung förekommer såsom passiv promulgator af ett inträffadt förhållande; men vi veta alla, att då för tiden huset på jerntorget syntes oss Vaticandesse tider äro nu förbi. Nu har Konungen uti sin Nådiga Skrifvelse af den 26 November 1828 erinrat Rikets Ständer derom, att, ehuru Svenske Medborgare i fullt mått åtnjuta personlig frihet och säkerhet, saknades likväl ännu åt lagarne, som röra grunden för egendomsrätten, en behöflig oföränderlighet. Kongl. Maj:t har sagt sig förvänta att, i följd af Den 6 Juli! f. m. beslutet om Bankens publicitet, sannare begrepp om grunderne för Penningeverket skola finnas spridde, och att förvärfvad kännedom om förflutna tiders misstag skall röjas i visare åtgärder; Kongl. Maj:t har förklarat, att, då Kongl. Maj:t biföll Kungörelsen af Rikets Ständers år 1818 fattade beslut om silfver-vexlingens inställande, Kongl. Maj:t icke föreställt sig samma beslut annorlunda, än som en öfvergångsåtgärd och en förberedelse till en annan och bättre ordning, hvars snara införande Kongl. Maj:t på det högsta önskar. Kongl.
Der står nemligen i 13 Cap. 12 §. ”Försummar den som egendomen förvärfvat genom fäng derå lagfart ske bör, att inom laga lid med sitt Fångesbref lagfara, och kommer då eller framdeles innan lagfart sökt är, förra ägarens borgenär, ” och så vidare. Denne redaction kan möjligen qvarstå oförändrad, ehvad beslut i frågan om prmscriptionstidens längd tages. Men efter denna anmärkning förekommer frågan om sjelfva denna praescriptionstids lämplighet efter hg-princip, eller om lika eller olika skydd bör tillerkännas det KöpeContract, på grund hvaraf köparen påstår egendomens öfverlemnande utan flere gravationer, äa sorn derå vid köpestunden häftade , och det lika bestämda contract > af skuldförskrifning eller annan dylik handling, sorn lagen tillerkänt medförande rättighet för borgenärer, att förvara sin säkerhet, när han så behagar, genom inteckning i gäidenärens kända egendom. Lag-Utskottet hsr i detta afseende ansett den närvarande Intecknings Förordningen klar, att köpare, som underlåter taga fasta , får skylla sig sjelf, om förra ägarens skuld inteckoas i hans egendom. Sjelfva Lag-Utskottets åsigt häraf är till en del dunkelt framställd , men skulle meningen vara, såsom man det förmoda kan, af Herr Ribbincs yttrande då han säger, att detta tolkande behöfde i serskildt Lagförklaring kungöras, och ännu mera af Grefve Wachtmeister?, i dess reservation, anförda tanka, som framställes såsom Utskottets emctsatt, så hat Den 11 Junii, f m. Lagutskottet ansett 13 §. stadga det den borgenär, sorn vid ett Ting före sex månader efter köpet, på grund af en fordran hos säljaren, ville söka inteckning, också skulle äga rätt art den erhålla. Det torde väl knappt behöfva bevisas, att i sådant fall skulle de ord, sorn ingå köparens försummelse att taga uppbud, äSvcnsom orden, ”då eller framdeles,** vara högst meningslösa.
Banken ingående vinst årligen skall aflemnas till Riksgälds-Contoret, för att till allmänna behof användas, har Utskottet uppgifvit en utväg, på hvilken, om Rikets Ständer så för godt finna, väsendtliga åtgärder till den rådande förlägenhetens afhjelpande skulle kunna grundläggas, utan att Banken beliöfde i dessa åtgärder vidare inblandas. Utskottet hyser följaktligen den öfvertygelse, att några ytterligare bidrag af Banken för omförmälde ändamål icke böra ifrågakomma, och tillstyrker fördenskull, att Herr Biskop Agardhs ifrågavarande motion icke må, från Bankens sida, till någon åtgärd föranleda. För öfrigt får Utskottet, som icke är i tillfälle att bedöma vidden eller beskaffenheten af de åtgärder från Statens sida, hvilka säkrast och ändamålsenligast skulle leda till det ondas lindring eller afhjelpande, och hvilka måhända borde lämpas efter olika locala förhållanden, med anmälan af dessa åsigter, hemställa: om ej Rikets Ständer skulle finna för godt, att, serskildt och utan sammanhang med besluten örn Bankens rörelse och förvaltning, behandla de ämnen, som utgöra föremål för Herr Biskop Agardhs motion; i hvilken händelse samma motion, med dervid af Herr Biskopen inom Utskottet gjorda tillägg, torde böra till vederbörligt Utskott hänvisas. Stockholm den 5 December 1844. Reservationer. Af Herr Grefve Hamilton, Jacob: ”Utan att härleda den närvarande allmänna förlägenheten i landet från samma orsak som Herr Biskop Agardh, kan dock ingen jäfva rigtigheten af förlägenhetens tillvaro, ock Banco-Utskottels Utlåtande j N:o 3^. jag hade fördenskull trolt, det Banco-Ulskottet bort fästa afseende på det ena af motionären föreslagna medel till förlägenhetens förminskande, nemligen beviljandet af creditiv för handel af inom
' 94 län vore att börja nied önskvärd, hvarp5 den goda och kloka frun slutar med följande ord: " Säkert skulle icke stat, landsting och liushållningssällskaper lange tveka att räcka en hjälpsam hand för realiserandet af ett förslag, som icke kan hafva annat än välsignelserika följder. Klagan att qvinnan är liknöjd för husliga värf skulle så siiiåningom tystna, då hon finge mera insigt i dem, och då husmoderns kall blefve uppskattadt till sitt rätta värde. " Iris gläder sig, att frågan on1 qvinnans husliga uppfostran genom Fredrika-Bremer-Förbundet bragts på dagordningen. Behofvet häraf framstår för henne bjiirt i " de lefvande exemplar klena mödrar, blod-. fattiga unga fruar och nerfsjuka flickor, h i l k a fara verlden kring, einedan de tro sig ej kunna trifvas hemma i fatniljen, inen som i verkligheten börjat ledsna vid lifvet redan innan det allvarligt begynt ". Hon spårar behofvet äfven " uti hemmens ekonomiska obestånd, uti bristande kärlek och sammanhållning inom familjen, uti en missriktad emancipation " m. rn. Hon glädes att man börjar inse huru " de s. k. tidens fordringar komniit på villoväg ", samt huru " just vår tid, och kanske ännu mera framtiden, har föga bruk för svaga, i hemmens ekonomi okunniga qviniior ". Förfm vill börja den husliga uppfostran redan vid allra spädaste Ar, varnar mot mödrarnas osed att afspisa 4-&amp;åringarna ined ett " gå icke i vägen, det här förstå icke smii barn ", in. in. Redan 10-åringen aiicer hon kunna användas af mödrarna till biträde vid bäddning, städning, dukning m. m., hvilket allt hon tror skall vara barnet nyttigt till både själ och kropp. Äfven under skoltiden kunna bestyren fortgå i bredd nied lexläsningen. - Till sist följer en undervisningsplan för de unga efter slutad skolgång, beräknad att tillämpas i det egna heinmet eller sådana hem som taga emot s. k. husliållselever, hvarjarnte några ord till slut yttras om tjenarinnebildningen.