Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga bepröfvande öfverlemnat, huruvida Sökanden, hvilken, som orsak till sin försummelse att låta uttaga lönen, anfört de Politiske hvälfningarne i Södra Europa der han sig uppehållit, måtte, på grund deraf, kunna anses ega sin forclringsrätt öppen, samt för öfrigt anfort att, enligt hvad genom Kongl, Brefvet, den 4 April 1797, angående reglering af Minister-Staten förordnades till efterrättelse i allmänhet, ega utrikes vistande Pensionärer att blott åtnjuta hälften af pensionen, så framt icke särskildt Nådigt tillstånd varit lemnadt till uppbärande af liela beloppet, Stats-Utskottet, som uti afgifvet Utlåtande af den 22 nasti. Februarii, i anled - 2Do Stats-Utskottets Betänkanden. ning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss, uppå gjord ansökning om utbekommande af afledne Abbé Vohlers utestående Pension, på den grund ansett sig icke kunna tillstyrka pensionens utbetalande, att ändamålet med Kongl. Kungörelsen den 9 December 18ra, att nemligen Stats-Verkets utgifter måtte kunna inom viss tid beräknas, skulle förfelas, derest försummelsen utan giltiga skäl att inom den fÖreskrifna tiden sig, om en gifven och känd fordrans utbekommande anmäla, icke medförde annan påföljd än den att afvakta Riksens Ständers nästa sammankomst och att den innehållne pensionen länge sedan vore disponerad jemte öfrige Besparingar på utgifts-Tittlarne samt Stats-Verkets inskränkta tillgångar icke medgåfvo något särskildt anslag dertill, finner på dessa skäl, och enär de Politiske förludlanderne icke varit sådane att de under bela tiden ifrån år i8o5, utan blott korrta mellantider kunnat hindra Herr General-Lieutenant von Rosenheim från communication med Sverige, eller satt honom utur tillfälle, hvarken att uttaga dess innestående lön, eller vinna kännedom örn de författningar
Utsk. har uppgjort sitt förslag efter noggrannaste beräkning och sedan flera boktryckare blifvit hörda, af hvilka ingen velat med den skyndsamhet, som erfordrades, åtaga sig tryckningen under 12 R:dr för arket, oberäknadt värdet af sjelfva papperet; och Utsk. har derföre trott förslaget leda till en bestämd besparing, helst om man tager i betraktande, att i den föreslagna summan blifvit inberäknad icke allenast kostnaden för sjelfva tryckningen, papperet, correctursläsningen, häftningen och utdelningen, utan äfven för det nya åliggande, som vid denna Riksdag blifvit Exped-Utsk. pålagdt, att ensamt besörja utskrifningen af alla de öfriga Utsk:s betänkanden, för hvilket bestyr 6 a 8 cancellist-arfvoden blifvit bexäknade. När nu härtill läggas de alne särskilda cancellist-arfvoden, som R. St. vid sista Riksdag beviljade ensamt för correctursläsning, hvilka likaledes genom förslaget kunna inbesparas, så är jag för min del öfvertygad, att förslaget redan innefattar all möjlig besparing och att någon ytterligare icke kan ernås. Det beror visserligen i allt fall på R. o. Ad. att / l58 Deu a4 F c örnar ii. ogilla Utsk:s förslag, hvilket jag tror icke skulle blifva särdeles oangenämt för Hr Vougt, som säkerligen derigenom skulle kunna hafva att påräkna en mot hans då blifvande besvär vida betydligare vinst. Frih. Cederström: Jag vill nu icke ingå i någon discussion, huruvida besparing verkligen kan vinnas genom återremiss af Utsk:s betänkande; ty sådant kan först framdeles visa sig, sedan Utsk. uppgjort sådana beräkningsgrunder, som kunna tjena tili någon säker ledning för frågans bedömande.
Majit, efter det vederbörande hörde blifvit, genom nådigt bref deu 23 December sistlidet år, förklarat, hvad först beträffade den af Rikets Ständer antydda nödvändigheten af åtgärders vidtagande, ledande till närmare kontroll i afseende å Kronans tillgångar i inventarier och materialier, att enär räkenskaperna för all Flottans materiel årligen aflemnades till Kongl. Kammar-rätten, dit inventarie-böckerna äfven hvart 5:te år eller dessförinnan, om de blefve fuilskrifna, inginge, och dessa räkenskaper och inventarie-böcker således kunde vara för Rikets Ständers Revisorer tillgängliga, samt härtill korinne, att all derutöfver nödig kontroll horde förefinnas uti de s. k. general-, flottoch lius-besigt - — 71 — ningarne, hvilka, enligt reglementet för styrelsen och ekonomien vid Flottans stationer, hvartannat år verkställdes och hvaröfver instrumentera voro hos Kongl. Förvaltningen att tillgå, Kongl. Majit fann någon åtgärd till följd af den i dessa delar gjorda framställning icke vara af behofvet påkallad; samt vidkommande derefter den uppgifna angelägenheten af att vinna kännedom om verkliga kostnaden för verkställda byggnader och andra arbetsföretag, att då, hvad anginge sådana arbeten, till hvilkas utförande extra statsanslag voro anvisade, upplyst blifvit, att särskilda journaler varit förda, hvarigenom verkliga kostnaden kunnat uppgifvas, någon vidare föreskrift i detta hänseende icke erfordrades; men att som lika beskaffade journaler öfver andra med det ordinarie statsanslaget utförda arbeten af större vigt och omfattning kunde utan tillökad aflöningskostnad åstadkommas, Kongl.
Stats-expedition att få min reservation acten bilagd; men då äfven detta försök misslyckades, så hoppades jag, att, under discussionen af Frih. von Kraemers motion, någon representant från de norra länen skulle framställa denna angelägenhet. Då äfven denna förmodan misslyckats, så anhåller jag vördsamt, på grund af 56 §:n Riksd.Ordn., att, i anledn. af Frih. von Krasmers motion, härigenom få väcka motion om ett landtbruksinstitut i eller norr om Jemtland, hvarjemte jag i allt fall anhåller, att detta ruemor. må få åtfölja de andra motionerna om landtbruks-institut till behandling i Utsk.; öfverlemnande jag till Utsk. hvad afseende det vill fästa vid ideen att fördela K. Landtbruks-academiens fonder mellan sådana instituter. Hr Oxehufvud har uti sin förtjenstfull motion om näringsfriheten, visat hvilken otrolig höjd af '’statsekonomiskt vansinne,” som råder uti våra författningar om skogshushållningen. Lägger man härtill, att menigheter i de norra provinserna blottställas för hungersnöd, ehuru obetydliga Den 12 Mars. 139 capitaler och någon undervisning och handledning, till förbättring i tjärubränning, i pottaskeoch terpenlin-tiIlverkning, men isynnerhet i boskapsskötseln, i förädling och export af trädvaror, samt uti skeppsbyggeri m. m. kunde inbringa välstånd och rikedom; så frestas man att tro sig bo i Abderiternes land. Hr af Sille'n, Georg Axel, hade inlemna! följande skriftliga anförande: Med stöd af 56 §:n i Riksd.Ordn., .och ehuru jag icke räknar mig till motiönärernes antal vid närvar, riksdag, men anser mig icke böra med en medgifvande tystnad förbigå allt sorn i motionsväg blifvit framstäldt, är det jag utbeder mig att helt kort få framställa några tankar, till det afseende de kunna anses förtjena.
Det är bekant, att det finnes en annan bland Konungens nuvar. rådgifvare, som tillhört den suveräne GustafIV;s närmare omgifning och som, i början af vår frihetstid utnämnd till Statsråd, likväl aflägsnades från denna plats, emedan han ej ansågs vara nog frisinnad. (Jag säger frihetstid, mina Hrr! emedan jag räknar den lagbundna friheten först hafva inträdt år 1809. Den tid, som annars vanligen benämnes frihetstiden, var, i min tanka, en tid af partisöndringar, af våld och förtryck, der stora individer utmärkte sig, men der fäderneslandets interessen djupt sårades.) Den rådgifvare, hvarom jag nyss talade, har likväl åter blifvit, nära ao år senare, inkallad för att stödja thronell, sedan Den i Juli f. m. 53 lian aflagt sitt prof genom ett vid sista riksdag afgifvet förslag till en ny Tryckfr:sförordn., ämnad att, snart sagdt, med dess finaste rötter upprycka den tryckfrihet, vi äga. Det är bekant, att en af Konungens ministrar, som jag ger ali den rättvisa Iian förljenar, hvars diplomatiska erfarenhet visserligen torde vara mindre lätt att ersätta, och hvars personlighet måhända kan anses nästan oskiljaktig från Carl XIV Johan, likväl ännu i dag till Nationen har en ogäldad skuld för indragningsmngten. Dessa flyktiga teckningar om statsmannakaraktererna lios vår Styrelsepersonal skulle visserligen än vidare kunna utsträckas; men jag frågar Eder, mina Hrr! visa dessa exempel ej tillräckligt för alt kunna bedöma densamma och de resultater, man af deras statsmanna verksamhet kan vänta sig. Jag liar nu fullgjort, så vidt jag förmått, det tunga kall, jag åtagit mig, sedan riksdagens början indragen, snart sagdt emot min vilja, allt längre och längre i en politisk hvirfvel. Jag har ansett det nu afgifna yttrande vara påkalladt af min pligt, ehuru jag icke trott mig böra vara ensam alt fullgöra dem, eller trott, att en man i mina omständigheter skulle vara den , som nödgades framträda dermed.
Ständer nu skall fastställas, med derföre utsatt Tull intagas.” Att något verkligt skydd härigenom icke blifvit beredt lör de Näringar, hvil - Bil. till Bevillning-Utskottets Bet. N.o 9.7. j-3i kas uppkomst man bordt befrämja emot utländsk medtäflan, så att deras producenter må kunna fortsätta och utvidga deras rörelse samt, på detta sätt, ehuru i annaa väg, bereda Staten en större och säkrare inkomst, än den TuU-afgifterna inbringa, är för mig så tydligt, att jag icke en gång anser något sken dertill sig förete; ty då alla varor emot Tull blifva till införande tillåtna, hvar finnes väl controll, att Tull erlägges? Att fullkomligen hämma tullförsnillning i Sverige, anses af mig och de, som hafva kännedom af Rikets vidsträckta, samt lill en del med öar och holmar omgifna kuster, för en absolut omöjlighet, serdeles med den Tullbevaknings-personal, som nu finnes, oaktadt årliga aflöningen uppgår till omkring 5oo,ooo R:dr Banco, Under Prohibitiv-systém vet man alltid med visshet, att en förbuden vara, sorn säljes, är lurendrägad; men då fri införsel emot tull är medgifven, hvilken är väl då i stånd att ansvara för, och hvad bevis skall man ega, att varan verkligen blifvit förtullad? Och då någon fullständig controll i detta afseende icke lärer kunna uttänkas, kan man med all visshet finna, att Riket, derest Utskottets afgifna förslag skulle blifva gällande, blifver öfversvämmadt af oförtullade varor, och att Staten särne - r 32 Bil. till Bevillnings-Utskottels Bet.
Riksdags-Ordningen må erhålla följande ändrade lydelse I Allmogen i hvart Härad välje inom sig_, efter hemmantalet, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet En, inom Häradet boende och besuten, Hemmansägare, hvilken ieke tillförene hör tilli annat Riksstånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller Julivia gt derå innehaft. Hvad om Hemmans-ägare na är lagdt, gä/le ock om sudall Kronohernmans-dboj som med stadgad åborätt hemmanet innehafver. Vilja — sig förena. Stockholm den 2 Mars 1841. Anlt, till Exp.-Utslc. den 6 Mars, kl. 12 midd. Memorial till Riksens Ständer j med f örslag om ändring i Riksdags-Ordningens 17 §. Genom en af Herr Frans Schartau ingifven motion bar Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att, ehuru Riksdags-Ordningens 45 §. föreskrifver, det Landtmarskalk och Talman i deliberationen eller voteringen ej sjelfve ega någon röst, Grundlagarne likväl icke innehålla något stadgande derom, att, när vald Riksdagsman blifvit utnämnd till Talman, annan Riksdagsman i hans ställe utses bör: en brist på fullständighet, som synes böra afhjelpas, på det att de, som utsett de Riksdags-fullmägtiga, hvilka till Talmän i Borgareoch Bonde-Stånden blifvit nämnde, icke måtte komma i saknad af den dem af Grundlagen tillerkända fördel, att vid Riksdagen ega en af dem sjelfva vald tolk af Nationens åsigter och önskningar. Väl har inom Borgare-Ståndet, såsom Motionären upplyser, blifvit vidtaget att, åtminstone då, när till Ståndets Talman blifvit utsedd en Iliand Stockholms Riksdagsmän, anmoda stadens Magistrat, alt föranstalta om val af ny Fullmägtig i den till Talman utseddes ställe5 hvilket bruk, enligt motionärens yttrande, kan - tyorislilutionn-Utslotlels Memorial, IV: o 3 g.
Den Svenska bonden vet ännu i dag, att hans förfäder haft den tillfredställelsen att få sina enskildta tvister pröfvade af Sveriges framfarna Konungar. Han förstår icke ännu att bedöma, om detta varit rigtigt i principen eller icke j och om en Montesquieu har den icke hört talas hvars Boksamling inskränker sig till Bibel , Psalmbok och Catheches. Ett eller annat Quinquennium torde också ännu gå förbi, innan vår vördnadsvärda allmoge inset behofvet af den vigtiga förändring, som blifvit ifrågasatt. Man ursägte denna korrttänkhet, ty den har sin grund i känslan. Kärt för Svenska hiertan är ännu det gamla bekanta ordet Konungs dom, men okändt har hittills varit uttrycket jfitftitkeRådernaf dom. Jag lemnar derhän, hvad intryck det skulle göra på en menighet att förnimma , det Konungen ingen befattning mera tog med pröfningen' af dess rättegångsmål ; och jag vågar för det närvarande icke tillstyrka bifall å den Grundlagsförändring Konungen föreslagit, utan tillstyrker bifall å CorstitutionsUtskottets Betänkande. Herr von Hohenhausen'. Jag har anhållit om ordet , blott för att få besvara några *f Herr von Hartmansdorff gjorde anmärk - 222 Den 5 September /. m. ningar. Jag Iemnar derhän , huru förhållan~ det med den åberopade principen må vara. Jan har ej den vidsträckta sakkunskap , att jag häröfver kan eller bör framställa mina tankar. Men i alla jall , och om så skulle vara , att man nu vill tillämpa denna princip , syDes det mig nödvändigt böra föregå , aft man använder densamma i afseende på organasitionen af Domaremakten i allmänhet. Jag tror då , att de icke böra utgöra en Embetsmanna-Corps med särskilt interesse och inom sig faststälda befordringslagar, utan att lägre Domaresysslor må tillsättas af folket sjelf, och Underdomare i vissa fall äfven af folket knnna entledigas, när de nemi. förverkat ett allmänt förtroende. Hvad Herr von Hartmansdorff nämnt om Carl
Örn ock Kommissionen hitintills Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 7 hufvudsakligen varit sysselsatt med befolknings-statistiken, synes sådant destomindre höra föranleda någon anmärkning, som det obestridligen varit högst angeläget, att de rika materialier, som i denna del af statistiken funnos att tillgå, först blifvit ordnade och utarbetade, hvilket äfven står i fullkomlig öfverensstämmelse med do af den statistiska Kommittéen föreslagna och af Rikets sednast församlade Ständer, för inrättandet af det nya embetsverket, godkända grunder. Kommittéen ansåg nemligen att af den officiela statistikens hufvudgrenar bcfolknings-statistikcn bordo sättas i främsta rummet ”icke blott på grund af den väsendtligt vigt, ”dessa arbeten ega lör livart och ett lands officiela statistik, utan äfven och hufvudsakligen derföre att denna del af statistiken varit den enda, åt hvilken i vårt ”land en särskild einbetsverksamlict varit egnad, äfvensom att vid densamma, så”som vid en bufvudstam, hos oss har fästat sig utvecklingen af flera till statisti”ken hörande undersökningar”. Befolknings-statistiken var således verkligen afsedd att blifva det första föremålet för Central-byråns egentliga verksamhet, och Kommittéen hade ”ej förbisett, att flera förberedande åtgärder fordrades, innan den ”Statistiska Central-byrån kunde komma att bearbeta alla de grenar af den officiela ”statistiken, sorn borde falla på byråns lott.”
För mitt ändamål i närvarande framställning är det nog om den tanka år grundad , att denna fråga kan vara ämne för mensklig forskning. Jag kan då icke tillbakahålla den reflexion, att enär olika tankar länge varit af sakkunnige yttrade: så' väl rörande sjö- som landtförsvarets ändamålsenligaste sammansätt - Den 28 Februarii, 95? ning, detta ämne icke blifvit bragt till nödig klarhet. För att rättfärdiga min öfvertygelse', ati Rikets försvar till sin sammansättning mera bör tillskrifvas en historisk härkomst än någon conseqvent uttänkt idée, bör jag vördsamt anföra: Att Sverige, såsom ett fattigt land icke bör dela sina inskränkta tilfgångar till tvenne fulländade försvars-systémer, nemligen till sjös och lands, sorn hvart för sig fordrar fullkomlighet om det skall göra tillbörligt gagn, och som hvart för sig måhända kräfver alla de tillgångar som kunna lemnäs till försvarets iståndsättande och underhållande. Man invänder att sjö- och landtmagterne räcka hvarannan handen till ett gemensamt ändamål, men obestridligt torde vara, att, i iänder som omgifvas af skärgård, Örlogsflottor egentligen äro ett offensivt krigsmedel; och anmärkningsvärdt, att sjö- och landtförsvsrs anstalter synas vara hvarandras kräfta i fråga om tillgångarnes användande. Örlogsflottan fordrar befäl och manskap som icke kunna användas till lands; LandtArméen, befäl och manskap som icke kunna användas till sjös. Sjöväsendet fordrar kostsamma etablissementer, som icke gagna landt-krigsväsendet, detta återigen kostsamma anläggningar, hvilka icke gagna sjöväsendet. Sjöförsvaret fordrar befästade hamnar och sjöfästningar, hvilkas garnizoner minska landtarméen och hvilkas betäckning i otid torde kun'- Den 28 Februarri, na leda Arméens operationer från det inre tili gränsorne, möjligen emot krigskonstens grundsattser. Landtförsvaret deremot synes fordra centrala fästningar, sorn icke gagna sjökriget.
HJELM (har inkommit och hört de sista orden; för sig). Skiljsmessa? har det gått derhän? VALTER. Följer du mig, eller inte? STJERNE. Gerna om du nödvändigt vill ... men betänk i alla fall... (bemärker Hjelm) Tyst! vi ä'inte allena! VALTER (vänder sig om). Ah (söker antaga en glad och obesvärad ton) Ä' tablåerna redan slut? HJELM. Nej inte ännu ... men jag fann det alldeles för varmt derinne! STJERNE (afsides). Skulle han också tänka på en Köpenhamnsfärd? Och du kommer ensam? Det är annars bra ovanligt att, se dig utan din älskvärda fru... HJELM. Hon var inbegripen i en liflig konversation med din hustru, och jag ville derför inte störa dem. De ha' ju knappast haft tillfälle att få vara tillsammans ännu ... och naturligtvis ha' de många förtroenden att göra hvarandra. VALTER. Ja visst (till Stjerne) Hör du Stjerne, om du vill gå ned och abonnera biljarden, så kommer jag om en stund! STJERNE. Som du vill Men dröj inte för länge! (går till höger). Fjerde Scenen. VALTER (liksom förlägen för hvad han skall säga). Det var bra oväntadt att vi skulle träffas här! VALTER och HJELM. HJELM. Ja, men just derför så mycket roligare... och jag tycker att vi nu borde passa på tillfälle och umgås mera med hvarandra. Ni ha' ju varit nästan osynliga. VALTER. Ja ... vi ha' ännu inte varit så länge här ... och Alma var fatigerad utaf resan. Nå, du är lycklig, min bror? HJELM. Ja, mycket lycklig Clara är i alla afseenden den bästa hustru en man kan önska sig! VALTER. Besynnerligt ... och ändå har hon utgått ur samma pension som... (hastigt) Din svärmor ser fortfarande rask ut! HJELM. Ja, Gud ske lof Och din äfven, tycks mig. VALTER.
Slutligen måste jag uttrycka den lifliga önskan, att R. o. Ad. samt öfrige Stånden måtte antaga Const.Utsk:s förevar.de förslag såsom åsyftande en nödig och nyttig förbättring i vårt representationssätt, ty måhända varder den lid kommande, då man bittert ångrar, att man icke antagit hvad som nu erbjudes. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, anförde skriftligen: Ehuru visserligen ej i allo tillfredsställd med det under öfverläggning varande förslaget, måste jag dock hembära Utsk. och i främsta rummet dess ordförande uttrycken af min enskilda tacksamhet för det sätt hvarpå det sökt lösa denna gordiska knut. Ingen, inom detta hus åtminstone, lärer vilja förneka att ännu aldrig sedan representations-agetationens början, något på billigare grunder bygdt förslag, framlemnals till R. Sirs bepröfvande. Sedan jag nu gjort denna bekännelse, må det tillåtas mig fästa upmärksamheten på en eller annan ofullkomlighet, utom hvars afhjelpande jag anser det hela vara dödfödt, och dess öde, synnerligast inom detta rum, vid nästa riksdag gifvet. Den som ingen förändring vill, gör således rätt alt antaga förslaget till hvilanda sådant det är. Jag deremot som lifligt önskar en förbättring af vårt samhällsskick, och detta på de grunder Utsk. föreslagit, måste söka, i hvad på mig ankommer, förebygga en dylik utgång af saken. Hvad nu först angår delta Stånd, kan jag ej annat än beklaga att Utsk. ansett sig böra frångå sjelfskrifvenheten, denna den ärftliga monarkiens säkraste stöd och delta utan att i dess ställe sätta något verkligt Öfverhus. ”Vi hafva hos oss inga elemenler till ett sådant” säger man. Ett stort misstag, tillkommet genom radikalismens vanliga förfarande. Adeln besitter ännu nära 13,000 mantal af Sveriges bördigaste jord, således jl:del af det hela, den eger dessutom bergsbruk, hus i städerne, kapitaler, den drifver handel, fabriker och näringar. Besinnar man allt delta, 204 Den 27 Ma f. m. skall man finna att intet land ej ens England kan upvisa en aristokrati, som lillsammsns eger en så stor relativ förmögenhet.
För öfrigt — de fyrtio åren äro ju just den bildade kvinnans » gyllene ålder », ett rön, som icke minst besannar sig, där de bäras med ett så ungdomligt behag, som fallet är här. Ar 1876 ingick hon äktenskap med sin nuvarande make, grefve Ludvig Douglas. Vid den tiden hade grefve Douglas ej ännu begynt spela den framstående politiska roll, som sedan blifvit hans. Han var hofman — som kammarherre har han tjänstgjort hos kronprins Gustaf — och tillbragte för öfrigt sin tid som nitisk och intresserad jorddrott på sina stora östgötagods Stjärnorp och Gerstorp. 1 sin egenskap af härskarinna för en stor skara underlydande hade här den unga grefvinnan rika och väl tillvaratagna tillfällen att göra godt och vida omkring binda tacksamma sympatier kring sin nobla personlighet. Ett icke sällan återkommande afbrott i dessa år af lugnt godsägarlif utgjorde talrika utländska resor, oftast förenade med besök hos grefve Douglas ' fränder i Tyskland: föräldrarne, öfverstekammarjunkaren grefve Carl Douglas och hans maka, grefvinnan Louise af Langenstein och Gondelsheim, bosatta på den charmanta Villa Douglas vid Konstanz, samt brodern ryttmästaren och ledamoten af tyska riksdagen grefve Wilhelm Douglas, bosatt i Karlsruhe. Under tiden växte en hurtig barnakrets till i grefvehemmet, tre döttrar och tre söner, och modersplikterna voro många och trägna. Den äldsta dottern, fröken Louise Douglas, är nu redan en sjuttonårig ungmö, som just i vinter för första gången fått pröfva sina unga vingar i sällskapslifvet; det yngsta barnet, Ellen, är kommet till världen år 1892. Emellertid indrogs maken efterhand alltmer i det politiska lifvet och dess intressen och gjorde så sitt inträde i vårt öfverhus. Detta blef närmaste trappsteget till landohöfdingestolen i Upsala, och för tvänne år sedan togo grefven och grefvinnan Douglas residenset i den gamla Vasaborgen i besittning som sitt nya hem. Något stadigvarande hemvist skulle dock ej heller universitetsstaden blifva dem, men den korta tid, deras gästfria och intagande personligheter gåfvo nytt lif och glans åt den gamla lärdomsstadens en smula tröga societetslif, skall där icke snart glömmas.