Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nro 80, lägga detsamma till handhna. Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. 12 dennes på bordet lagda memor. Nro 81 till R. o. Ad. samt BorgareSt., i anledn. af deras åtgärder vid memor. Hr Hjärne, Harald: På de skäl, som på detta rum mångfaldiga gånger blifvit upprepade och alltid af R. o. Ad, *44 Dea j6 Fe b r u a ri e. m. godkända, får jag anhålla, att inemot'., i öfverenstämmelse med förut fattade beslut i samma ämne, måtte ogillas; och får jag på förhand anhålla om propos. till enahanda förfarande med nästföljande mentor, från Constit.Utsk. R. o. Adbeslöt att, med ogillande af Utskts mentor. N:o 81 , lägga detsamma till handbna. Likaledes blef, vid förnyad föredragning af Gonstit.Utskts d. 12 dennes på bordet lagda mentor. libo 82 till R. o. Ad. samt BorgareSt., rörtde deras åtgärder vid mentor. N:o 64, förstnämnde memor. N:o 82 af R. o. Ad. ogilladt och lagdt till handkna. Företogs till pröfning Bevillo.- samt Oecon.Utsktns d. 13 Febr. på bordet lagda utlåt. N:o 9 i anledn. af Frih. v. Knorrings och Riksd.fulhn. Lars Larssons från Elfsborgs län motioner om upphäfvande af den medgifna tullfria införseln från Norrige till Sverige af brännvin m. nt. Hr Hjärne, Harald: Jag börjar med att förklara, att jag i Utsk. icke deltagit i det beslut, som nu är framlagdt till afgörande. Då detsamma, i händelse R. o. Ad. bifaller detta utlåt., kan blifva föremål för en underd. skrifvelse till K. M., anser jag mig icke med tystnad böra förbigå de oriktiga åsigter, som Utsk. ådagalagt i detta ämne.
Detta allt tyckes Ridderskapets och Adelns pluralitet, genom det af mig nu åberopade Beslut, äfven hafva medgifvit, efter då förekomne skäl och omständigheter, hvilka för närvarande synas mig vara alldeles enahanda som förra gången; Den 3 Februarii f. m. 59 hvarföre jag anser mig höra, likasom då, för min del afstyrka bifall å förevarande Memorial, helst jag hvarken deri, eller af hvad för öfrigt i ämnet är vordet anfördt, kan finna de förr af mig uppgifna och nu åberopade skäl vederlagde. Jag bör således dervid ståndaktigt förblifva, på det jag icke må anses inconsequent, eller tillvitas en ungdomlig obetänksamhet, hvilken sannolikt af ingen skulle ursägtas en 76 år gammal man, som nu snart i 4p år innehaft det allvarsamma och ansvarsfulla DomareEmbetet, vid bvars utöfning förhastande eller obetänksamhet aldrig ursägtas af någon; och enär jag anser en Representants kall vara af alldeles lika beskaffenhet, bör jag icke tveka att äfven denna gången önska, det Ridderskapet och Adeln täcktes med mig instämma uti anhållan om proposition till afslag å ifrågavarande Memorial. I annat fall, och då jag tror det icke vara utan interesse för en hvar, att få tillförlitligen upplyst, i hvad måtto allmänna opinionen inom detta vördnadsvärda Stånd sedan sista Riksdag förändrats, hvilket säkrast kan utrönas genom votering, vågar jag ödmjukast anhålla, att den äfven nu må varda anställd. Mig torde äfven benäget tillåtas ödmjukast erinra, att enär det sätt, hvilket hitintills blifvit begagnadt, för alt underrätta allmänheten örn hvad här afhand - 6o Den 3 Februarii f. ni. las, mig veterligen icke medfört minsta olägenhet, man icke bör förhastadt införa en nyhet, hvars följder svårligen kunna förutses eller beräknas. Herr von Hartmansdorff, August: Jag skall ej upptaga tiden med något anförande i liufvudsaken, utan blott yttra mig otn behandlingssättet. Utskottets
D, Ikronprinsen lemna ökverinseendet ocb ledningen ak desse a, betens ord^ pande ocb utkörande ester den nzm planen, bade väl IleopomieLltskottet önskat att det förut bestämda anslaget ak 100,000 L/dr ärligen kunde än vidare fortsättas; men dä 8tatsocb Lanco-Lltskotten funnit sig ej kunna krängä den af dem förut yttrade pä resultatet 266 8tatsLaneaoeb Lkooomi gf undersökningen sk befintlige dis^x,ttibIe tillgängar grundade, öfvertygelse, slt de sednare ej 56,- denna gängen medgifva ett större anslag, än Zo,ooo b:d. ärligen, till strömreusningar oeb lättade vattencommunicationers befrämjande, bar likväl skven bkonomikltskotlet, kör dess tiel, tili undvikande ak 8talens skuldsättning, kör berörde öndamäl, tratt sig börs instämma uti <lea sk Ltatsoeb Laneo-Ltskotten, i kräga om det ärliga anslagets belopp gikna tillstyrkan; Hvarvid dock förenade Utskotten erkännsncle vigten sk att ej, i anseende till bristande anslag, något ars nppeball inträlkar, i sä beskalfade arbeten, soin de ikrägavarande, ansett den kär bvarje ar köreslagoe summan bära oafbrutet utgå intill nästa 8tatsreglering. Le anmärkningsr, bvilka äs^kla anslående sk någon viss del ak konden till strömrensning?,!' i cle lVorra brovincerve eller ock afse någon annan färänclring uti Utskottens förslag, rärancle vilkoren oeb sattet kär 8lrömrensnings-medlens begagnande, bakva Iktskotten ansett ej kullkasta eller förringa cle skäl, uppä bvilka Utskotten grunclat cleras i clenna clel gikne tillstyrkan, bvilken Utskotten salunda trott sig ej bära kränträda.
KammarRättens förut åberopade Utslag, äfven äro betalningsskyldighet ålagde, något kraf, efter hvad handlingarne föranleda, ännu icke blifvit anställdt och således icke'är utrönt, huruvida hos dem tillgång saknas; så har, uti sakens nu varande skick, Utskottet ansett sig icke kunna bifall lill den underd. ansökningen tillstyrka. — Om detta Utskottets utlåtande af R. St:r godkännes, torde Remisshandlingarne böra återställas med det underd. Svar, som till K. M:t skall afgifvas. Utlåtande öfver Herr P. Petterssons Memorial, angående raserandet af en gammal Kyrko - 44 Stats-Utskottets gård vid Landscrona Stad samt dess ordnande till en allmän Trädgårds eller promenadplats. (£/; Uti beiorde Memorial, som Vällofl. BorgareStåndet genom ProtocolIsUtdrag af den 12 nästlidne December till Utskottet remitterat, har, med andragande, att, efter den år 1811 upprättade och af K. M:t i Wäder fastställde Charta, en publik Trädgårdseller Promenad-plats kommit i beräkning att anläggas, och för hvilken anläggning blifvit utsedd, såsom mäst passande, den så kallade gamla raserade Kyrkogården vid Stadens Norra Utfart, Motionairen anhållit 1:0 Att till ifrågavarande publika plats måtte få användas de derintill vid Norra och Östra sidorna belägne planer ; 2:0 Att de dervid gränsande Jordvallar få gagnas till fyllning, der sådan erfordras, och 3:o Att vallarnes utkastning och bortforslande till nödige ansedde ställen samt deras planerande, måtte, under uppsigt och ordnande af FortificationsBefälet, på det allmännas bekostnad, verkställas af Arrestanterne å Landscrona Fästning. Vid pröfningen af denna fråga, har Utskottet funnit densamma, innefatta en sådan enskild angelägenhet, som icke utgör föremål för R.
Flints ännu ganska kraftiga gestalt, der han, med pipstubben i mun och skinnmössan på örat, fägnade sitt på golfvet med korsslagna ben hvilande auditorium genom historier, upplysningar och förklaringar, mera egendomliga än någon lärare ännu gifvit. Men bäst var han likväl under sina lektioner i geografien, hvilka naturligtvis också tillhörde aftonnöjena. Detta tillgick sålunda att Flint-båtsman uppritade med ett stort stycke krita på bordet ett slags figur, nästan cirkelrund. Deruti drog han betänksamt åtskilliga kroklinier, så att det hela ungefär fick utseende af ett kålhufvud, men i rektors scholæ ögon hade det en helt olika form. ”Barn,” sade han och lät hela den unga fiskarestaten slå en tät ring om bordet, ”ni ser här en jordglob! Det är något, som ni inte kan fatta, men som jag vill lära er, för det är en stor lust och till mycken nytta att veta något i verlden.” ”Jorden är ett sådant här klot, och det är justament detsamma vi gå på. Förstår ni hvad jag säger, barn?” Hela den gapande skaran, med sina vidöppna munnar och uppspärrade ögon, framstammade ett gemensamt: ”Åh kors!” Flint-båtsman fortfor: ”Och detta här,” pekande på ett bredt streck, liknande stjelken på kålhufvudet, ”är axeln, hvarpå jorden snurrar omkring. Det är två ändar på’n; denna här kallas nordpoln, men dit har ingen för snö och is nånsin kunnat komma och sett hur det går ikring der, utom bara en sjöfarare, det var för många tusen år se’n, och han upptäckte då den store magneten, som han tog med sig; och det är honom vi ha att tacka för den välsignade kompassen. Men det kan j inte begripa förrän j lärt er lite mer. Och detta – och detta – är alla verldsdelarne. Jag skall skrifva på hvad de heta. Men nu vill jag visa er det förnämsta af alltihop. Den raraste verldsdeln i hela verlden det är Amerika, för der har jag varit i Rio Janeiro! Kan ni säga Rio Janeiro, barn?” ”Rifva-nera!” upprepade de, som trodde sig klyftiga nog att besvara frågan.
Vid utfärdandet af 1857 års Landtmäteri-taxu, som för jordbrukaren fallit Motioner hon Mäder skåpet och Adeln 1862. 45 sig så tryckande, synes betänketiden icke hafva fordrats så lång, som när det någon gång ifrågakommer att genom ändamålsenligare reformer i någon mån lätta jordbrukarens bekymmer. 2:o. Att de öfriga Landtmätarnes antal mskränkes; att dem tilldelas viss lön, för att såmedelst kunna så betydligt som erfordras nedsätta landtmäteri-arfvodet. 3:o. Att Landtmätarne måste tilldelas vissa distrikt, till minskning uti resekostnaderna, och under förbindelse att, der det inom distriktet fordras, med medhjelpare arbeta. 4:o. Att förste Landtmätaren förordnas till en tredje föredragande inför Landshöfdingen för alla laudtmäteri-ärenden inom länet samt tilf kontrollant öfver de andra Landtmätarne i länet, med skyldighet att granska alla deras åtgärder, och, om de af honom godkännas, med Landtmätarne för dem ansvara; endast undantaget åtgärder på morken, för hvilka förste Landtmätaren ej bör ansvara, utan för så vidt de, såsom föremål för klander och granskning på stället, af honom blifvit godkända. Förste Landtmätaren skulle således ovilkorligen granska Landtmätarnes dagböcker (hvilka i anseende till arbetsdagarne å förrättningsstället alltid borde vara bevittnade af någon dertill utsedd inom skifteslaget), arbetsförteckningar, reuovationer, uträkningar, delningar och arfvode-räkningar samt huru de dervid tillämpa gällande författningar; men mätningar, egograderingar, värderingar af byggnader, skog och dylikt samt utstakningar, endast så vida han kallades till stället; ty annorstädes kunna dessa åtgärder ej rätt bedömas. Som en följd häraf skulle han vaka öfver, att Landtmätarne skyndsamt och ordentligt handlade dem uppdragne göromål, och, om det tarfvades, tillstyrka Landshöfdingen, att förelägga tid och vitén, eller anbefalla åtal vid domstolar, eller ock rapportera försumligheten till Ofver-direktören vid Landtmäteriet, allt efter omständigheterna. 5:o.
Vid sakens föredragning hos Kongl. Majit upplystes, att storskiftet i den socken, till hvilken betesmarken hörde, var i laga ordning fastställdt. Enär Svarandeparterne icke vid nyssnämnda fastställda storskifte fått sig någon mulbetesrätt inom socknens rågång i laga ordning tillerkänd samt på de af Föredraganden i öfrigt anförda skäl, blef, med ändring af Hofrättens dom, Underrätternes beslut fastställdt genom Kongl. Majits dom den 9 Mars 18-49. i detta domslut ingår den förutsättningen, att fastställelse å ett ägoskifte kan från delaktighet i skifteslaget utestänga delägare, hvilka före skiftet ägt rätt till en sådan delaktighet. Det är denna förutsättning, som i min tanka påkallar sakkunnigas uppmärksamhet, utan att jag (inner mig i tillfälle till undersökning af hela förhållandet, hvarpå satsen blifvit tillämpad och som icke torde i allt vara nog utredt, men möjligen i öfrigt kan innehålla giltiga grunder fiir den utgång, saken fått. Föremålet för ett ägoskifte, som genom landtmätares åtgärd verkställes, är att imellan gifna delägare fördela den jord, som skifteslaget tillhörer, men icke att slita förevarande eller — 73 — eller möjligen uppkommande tvister om andel i detta skifteslag. När således kallelse utgår till samtlige delägare, att vid sådan förrättning bevaka deras rätt; kan denna kallelse icke så förstås, som skulle man genom underlåten bevakning äfventyra att kunna förlora hela sin delaktighet i de ägor, som skola skiftas; utan äfventyret mäste inskränka sig dertill, att en frånvarande delegare förlorar sin talan vid afgörande af alla de frågor, som tillhöra skiftets beredande och verkställighet, såsom rörande ägornas gradering, skiftenas lägen och antal m. m. I dylika frågor kan den uteblifne vara skyldig att nöjas åt de beslut, som i hans frånvaro fattas. Skulle det åter hända, att man uteslöte hans lott från all delaktighet i skifteslaget, och delade alltsammans imellan öfrige delägarna; så hade utan tvifvel hans uteblifvande fått en svårare påföljd, än som af föremålet för kallelsen till talans utförande vid skiftet kunnat föranledas.
56 MAJORSKAN. i kväll? Men svåger då? Visst kan svåger sitta här i ro FARBROR GÖRAN. Välkomna allesammans till Bärgås till sommaren! MAJORSKAN. hur det kan gå. Helsa nu den kära Selma! (De gå Tack. Ja, det vore nog mycket roligt. Få se, Tack, tack, kära svägerska. Nu får jag allt gå. alla ut i tamburen under prat och afskedshelsningar. Sedan farbror Göran och Karl gått, återvända majorskan och Anna in i förmaket.) MAJORSKAN (ställer i ordning glasen m. m.). Ja, snart resa ni allesammans. Stackars min Vik tor, så tråkigt han får i vinter! Jag är ändå glad, du (Suckar.) följer med honom för hans skull; men för mig ANNA (smeker modern). Åh, jag kommer ju snart tillbaka, och Ellen MAJORSKAN (lifligt). Sitt ned, skall du få höra! (De sätta sig. Majorskan förtroligt) Vet du, när Ella klädde sig till balen, band, från konsul Ahls. Ella, ja, det var sant! Nej, kan du tänka dig! kastar en forskande blick åt matsalen och hviskar därpå kom en bukett, omlindad med ett präktigt guldarm 57 ANNA (oroligt). Men Ellen hon mottog väl inte? MAJORSKAN. Jo, minsann gjorde hon så. ANNA (ledsen). varnat henne för honom, men hon vill inte höra på Ellen är så oförståndig. Jag har flere gånger mig. Att hon skulle mottaga ett armband, det kunde jag dock aldrig tro, och att mamma skulle MAJORSKAN (litet förnärmad). (lutar sig närmare Anna och hviskar) han gör nog allvar af saken. Ellen sade ANNA (förskräckt). Mamma menar väl aldrig, att Ellen skulle vilja? MAJORSKAN (belåten). sul Ahls är ju en framstående man, bjuden i de allra sannerligen inte hvarför Antaga ett så godt parti. Jo, hvarför inte? KonNå, så farligt var det då inte häller, ty ser du finaste kretsar, rik och mycket ansedd jag vet ANNA. honom? Mamma har då glömt, hvad Viktor sagt om MAJORSKAN (suckar).
Okändt af våra förfäder, har man måst bilda deråt ett nytt och eget namn Pauperism. Våra förfäder hade nemligen fattigdom, men icke pauperism: de hade fattigdom såsom undantag, men icke såsom regel, icke såsom ett fortvarande och sig utvecklande element i samhället. Hvad som ännu under de nyss förgångna tiderna ej behöfde mer än den Christliga kärleken för att motverkas, kräfver nu Statens och förvallningens ingripande anstalter. Pauperismen åtföljer välståndet, upplysningen, civilisationen, såsom skuggan följer sin kropp, och tvänne motsatser, som i theorien tyckas icke kunna bestå med hvarandra, hafva i den nyare tidens verklighet slutit det trognaste förbund. Således i det rikaste och i materielt hänseende mest civiliserade land i Europa, England, visar sig pauperismen mest fruktansvärd, då deremot i Turkiet, der ingen civilisation finnes, ej elier finns någon pauperism. Sverige är ingalunda lottlöst i detta allmänna Europeiska förhållande. Fattighjonen hafva i vårt land på 20 år ökat sig med nära 5o procent, och i samma proportion äfven den dass, som står fattighjonen närmast, Backstuguoch Inhjses-hjonen, under det att på samma tid populationen ökat sig endast med 22 procent. Det följer häraf, att de fattiga ökat sig uti mer än dubbel proportion emot populationen. Med pauperismen slår demoralisationen i närmaste förening. Båda hafva öfverallt i Europa visat sig oåtskiljeliga, och äfven i vårt land har Bih, till R, St, Brot, 1840 och 1841• O Sami, f Afd, 42 Höft, 1 2 fianco-Utskottcls Utlåtande, N'.o 148, ej pauperismen varit utan denna sin följeslagarinna. År i8i3] funnos i Sveriges fängelser 1,774» men år 1833 anda till fSoa personer; d. v. s. att de häktade, eller de, sorn förbrutit personlig frihet, hafva på 20 år ökats med i5o procent, eller i 3 gånger så stark proportion, sorn de fattige och sex gånger så stark sorn populalionen.
"läggning få förekomma," yttrat hufvudsakligen enahanda åsigter med dem, som, till stöd för det af Mötionairen härutinnan framställde förslag, blifvit anförde, samt vidare anmärkt: att, då Controllen öfver Statsmedlens rigtiga användande så nära rörde grundvalarne för ett lagbundet samhälls-skick, vore en inskränkning i den fria granskningsrätten deraf mindre väl betänkt; att Kammar-Rätten, för att uppfylla sitt ändamål och gagna samhället * mäste vara Domstol i alla frågor, som röra iedovisning för allmänna medel* men om en öppen behandling undandrages dem, vöre ock all granskningsrätt dermed tillintetgjord; att, genom anmärkningarnes öfverlemnande till Justitise-Cancelleren, tillräcklig säkerhet ej eller vunnes, enär denne Embetsman ej vöre förbunden att derå ovilkorligen anställa åtal* och då förhållandet på detta sätt ej komme att synas i Stats-Råds-Protocollet, saknade äfven ett blifvande Constitutions-Utskott tillfälle att i ämnet bereda nödig rättelse; samt at.t ifrågavarande inskränkning,efter Herr Hjertås öfvertygelse, vore lika mycket stridande möt Embetsmännens egna önskningar, som det instämde med deras pligt och eget bästa, att, genom en öppen granskningsrätt, all anledning till misstanka för origtiga åtgärder un - Lng'- samt Allm. Biivi ®; Otc. Utsi. Bit; Nio 45. | danröjdes. Och har Herr Hjerta yttrat sig uli 1824 års öfvanbérörde Kongl. Bref finnå en utveckling af den princip, som legat till grund för 1807 års författning, Söm Stadgar, att enskilda Parter sjelfve ej må utföra åtal emot Embetsman och Domstolar, samt; såsom bévis* huru ett förfaltandé JErhbétsverk till efterföljd upptagit samma gruitdSatts, anfört ett al General-Tnll-Styrelsen under deri s/j. Augusti i825 ulfärdädt
Banken behöfves för att på samma gång bedrifva fastighetslånerörelsen och vårda Bankens redbarheter, så skulle jag föreställa mig, att ett mindre antal erfordras för skötandet ensamt af förutnämnde åliggande, och att således ett mindre antal af tjenstemänneri, relativt till dem, som i Banken qvarstannade, behöfde öfverflyltas till Riksg.cont. Om, efter den verkställda öfverflyttningen, det återstående antalet af tjenstemän icke skulle befinnas tillräckligt lill bestridande af vården om Bankens redbarheter, så synes väl ingenting enklare än att, för detta ändamål, en eller annan ny tjensteman tillsättes; och att en sådan operation skulle innebära en omstöpning af det hela, det kan jag ej fatta. Reglementet behöfver, som sagdt är, icke omskrifvas. Mig synes ingen annan åtgärd' erforderlig, än att vissa tjenstemän öfverflyltas på Riksg.conUs stat, hvaremot man alltför väl kan bibehålla den local, som redan finnes, pä samma sätt som BancoUlsk. i betänk. N:o 29 föreslog, i fråga om disconlrörelsens öfverflyltning. Ingår man pä dessa premisser, sä lärer det bestyr, som borde öfverlemnas åt Hrr Fullmäktige i Banken och Riksg.- cont. icke vara större, än att det kan dem uppdragas, och nägra svårigheter derför böra icke kunna möta. Man har sagt, att grunderna för öfverflyttningen böra af Sländerne uppgöras, för ali icke inveckla Fullmäktige i en brydsam förlägenhet, i hänseende lill framlida anmärkmr ifrån Revisorer och Ständer, men att sådant icke nu låter sig verkställa, af brist på tid. Vore fråga om att upprätta ett splitter nytt reglemente, så skulle jag visserligen medgifva, att grunder dertill borde uppgifvas; men nu finnas icke allenast grunderne, utan äfven sjelfva reglera, redan uppgjorda, och mig synes alltså intet annat återstå, än alt förständiga vederbörande, all den ifrågavar. lånedetaljen lill Riksg.cont. öfverflyltas, med bibehållande af de grunder och den tjenstemannapersonal, som ledan finnas.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades elt, i anledning af Stats-Utskottets, under N:o 354, Litt. C., afgifna och af Ståndet återremitterade Utlåtande öfver ifrågasatta extra Stnts-anslag för lättade communicalioner och andra allmänna arbeten, af Herr Vestlinger denna dag iwleinnadt skriftligt anförande, i afseende på vigten och nödvändigheten af en lättad communication flir Provinsen Dalarne genom öppnandet af de föreslagna så kallade Barkens och Siljans samt Gråda canaler; uti hvilket anförande Herr Langenberg sig förenat. S. D. Efter det i Förstärkt Banco-Utskolt beslut blifvit fattadt, att af Bankens, enligt 1839 års Hufvudbok, utöfver grundfonden varande vinstoch Capital-öfveiskott, En million Riksdaler, kommer att till Bankens förstärkande reserveras samt att återstoden af omförmöldte vinstoch capitalöfverskotl, 2,311,216 l’: Ir 41 sk. 5 rst., skall af Rikets nu församlade Ständer lill allmänt nyttiga än lamål disponeras, och att en femtedel af de lill allmänt nyttiga ändamål anslagne 2,311,216 R:dr 41 sk. 5 rst. ifrån oell med år 1841 årligen utbetalas, beslöt Borgare-Ståndet, med antagande af Högloft. Ridderskapets och Adelns, genom denna dag ankommet ProtocollsUldrag lör den 29 December 1840, meddelade inbjudning att, genom Prolocolls-Utdrag, lemna Stats-Utskottet underrättelse om förutnämnde beslut, på det att Stats-Utskottet må blifva i tillfälle att taga denna summa i beräkning, vid uppgörande af förslag till de utgifter, som, under namn af Extra Siats-Reglering, eller i sammanhang dermed, komma att föreslås. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följanle, på grund af 56 §.
Vi vilja till en början nämna en skrift från första hälften af tredje århundradet, riktad mot en af förelöparne till den fruktansvärda strid, som utbrast ungefär ett sekel derefter. Det är den af biskopen Hippolytus författade stridskriften „Mot Noetus“. Noetus uppträdde i staden Smyrna med den lära, att det var Gud, Fadren sjelf, hvilken i Jesus Kristus nedsteg till jorden och dog på korset. Presbyter-rådet instämde Noetus att stånda till ansvar för sin lära. Hippolytus anför de bibelspråk, på hvilka denne stödde sin åsigt och som han åberopade inför rådet. Bland dessa förekomma Joh. 14, 9: „Den mig ser, ser fadren“, samt Joh. 10, 30: „Jag och fadren äro ett“. Men språket om de tre vittnena i himmelen, som också „äro ett“, anföres ej såsom åberopadt af Noetus. Kan någon betvifla, att han skulle användt det, ifall det på hans tid hade stått att läsa i nya testamentet? Origenes (död 254), som skrifvit vidtomfattande kommentarier, homilier och skolier öfver den heliga skrift, talar ingenstädes om de tre vittnena i himmelen, men väl om de tre vittnena „anden, vattnet och blodet“, och att „de tre äro ett“. Af den kyrklige skriftställaren Dionysius Alexandrinus (död 264) eger man ett bref till biskop Paulus af Samosata, i hvilket han bekämpar dennes åsigt, att Jesus var blott menniska. I stridskriften mot en sådan lära hade det väl varit på sin plats att jemte andra bibelställen anföra versen om fadrens, ordets och den helige andes enhet. Men Dionysius åberopar den icke. Ortodoxiens fader och den kyrkliga treenighetslärans egentlige upphofsman var den ryktbare biskopen i Alexandria Athanasius (död 373). Det är hans namn, förknippadt med kyrkomötet i Nicæa, som förkunnar utbrottet af det vilda kriget mellan de så kallade ortodoxerna och arianerna, hvilka sednare förnekade, att Kristus är Gud i absolut mening, och förklarade honom vara ett skapadt väsen. Bland