Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innehållet af ofvanuppfattade motioner, jemte hvad under föredragningen deraf till remisser är vordet upplyst och anfördt, hafva Utskotten i noga öfvervägande tagit; och Hvad först beträffar frågorne, dels om kneckte-contraetens återförande till deras ursprungliga innehåll, dels om upphörande af roterings-skyldigheten, på grund af contracts-brott å Regeringens sida, hafva Utskotten låtit sig angeläget vara att efterforska orsakerne till klagomål, som, snart sagdt, från alla delar af Riket framburits öfver förhöjda och olagliga preestationer vid roteringens utgörande, och Utskotten hafva dervid inhemtat, att dessa klagomål, till större delen, leda sin upprinnelse från de af soldaten, vid contractets upprättande med roten, föreslagne och vidhållne öfverdrifna anspråk, understödda af befälet, som derigenom synes ©•behörigen i contra lierandet sig inblandat. T Utskotten få härvid upplysa, att, genom 2 morn. lo §. r Cap. 1 3:dje delea af Kongl. Maj;ts den 1 Mars 18x5 för Arméen utfärdade Tjenstgörings - 8 Slatssamt Allm. Besa.- och Elcon.-Utsköttens Betänkande, N:o Reglemente, samt de Författningar, hvarpå det samma sig grundar, det blifvit Regements-Chefen förbjudet alt tillvälla sig någon myndighet öfver Rusteiler Rotehållare, eller af orätt förslådt nit, till rotens betungande, tillvägabringa och bereda soldaten andre förmoner, än dem, Författningarne medgifva: ett förbud , som äfven måste gälla för Compagnie-Chefen, hvars befattning vid Lego-contracts upprättande således bör inskränka sig till uppsigt derå, att innehållet af delta conträr-!, som bör grunda sig på sjelfva kneckte-contractet, icke är emot detsamma, eller i ämnet utkomne Författningar, stridande; det anmärkta iufl\ landet å befälets sida kan således icke ega rum i annat fall, än om nieranämnde förbud af Regementsoell Compagnie-Chefen öfverträdes.
Först gick han dock till Fru Wahl, bad henne icke vara ledsen och Wahl sjelf att icke vara ond –”Ond – hvem kan väl vara det på dig?” hade Wahl så när svarat, men i stället gaf han Gösta ett lätt slag på kinden, som gjorde denne mycket godt. Allena vorden med sin hustru, som det ändtligen lyckats att torka sina tårar, satte Wahl sig bredvid henne och sade: ”Nå säg nu ärligt, om jag haft orätt att finna för mycket allvar i den leken.” Fru Wahl visste icke hvad hon skulle säga. Det var icke så alldeles utan, att hon ju begynte gifva sin Man rätt. ”Ja men också är det väl redan många år sedan du började leta efter sådant, och det var väl ändå allt för tidigt då, och” ... yttrade hon efter en kort tystnad. ”Och så brukade jag ett ord, som egentligen stötte dig,” afbröt Wahl henne leende. De stackars fruntimmerna kunde väl ha skäl att stöta sig, när genast talades om kärlek, så snart de fästade sig vid någon som ej vore af samma slägte som de, menade nu Fru Wahl, men hennes man försäkrade att så talades ej utan skäl. Han sjelf måste ju, det märkte han allt tydligare, bereda sig till att om några år blifva jaloux på Gösta. Fru Wahl satte sin ena hand för mannens hädiska mun. Oaktadt årslön, uppassning, samt allt annat opassande, hade Fru Wahl de finaste, sötaste händer man ville se. (Sjelfva Grefvinnan Ringschölds vore ej så vackra, men väl hennes dotters). Wahl kysste flera gånger den lilla handen. Om en stund tog Fru Wahl åter upp det stötande ordet. Hon kunde icke begripa huru hennes Erik, i allt annat så förståndig, så öfverseende, så änglagod, kunde skylla stackars lilla söta, oskyldiga Elin och den d:o d:o d:o d:o d:o Gösta för att redan vara kära, ehuru hon (Frun) visserligen medgaf att de bra mycket höllo af hvarandra.
Något skäl för denna tanka kan så mycket mindre hämtas af 75 § Riksdags-Ordningen, om man vide efter analogien sluta från förhållandet med omröstningar i Stånden och Utskotten, som denna § tydeligen skiljer emedan Grundlags-frågor och andre ämnen. Man har äfven anmärkt, att Constitutions-frågor ej komma ifrån Stånden, utan väckas af enskilde personer, hvars förslager, när 2 Stånd ogilla, ej böra tid Ständernes öfverläggning komma. Som Riksdagsman, af hvad Stånd som hälst, har hvarje enahanda rätt i afseende på Constitutions-Utskottet, som man äger såsom Ledamot i något Stånd. Grundlags-frågor behöfva ej anmälas i Stånden utan directe i Constitutions-Utskottet. Antingen frågor komma såsom väckta i Stånd eder i detta Utskott, leda de sig från enskilde personer, men med Riksdagsmanna-rätt, och hvarje Författare är berättigad att få svar på sine Motioner. Jag kan således ej inse, åtminstone ej af någon § i Grundlagarne inhämta, huru man af den omständighet, att Författare tid förslag om Grundlags-förändringar höra vända sig tid detta Utskott, vid inskränka deras rätt inom trångare gränsor än andre Författares, som väcka Motioner i Riksdagsämnen. Man kan aldrig komma tid en sådan slutsats utan genom mer eller mindre synbara analogiska skäl, som i ada fall böra vika för Lagens tydliga bokstaf. Jag undrar, huru en Domare vide försvara sig, om han i motsats af Lagens bokstaf, der den är tydlig och klar, bestämde sitt utslag efter analogie. Om Lagen innehöll någon brist, vore det ej Domarens fel, men försökte han, att in casu stifta Lag, vore han ansvar underkastad. Icke heder får han döma olika för personernes olikhet. Der saken är densamma, måste Lagen vara densamma. Ada frågor i detta Utskott röra Grundlagarne. De må komma från hvem som hälst, böra de lika behandlas. Den Lag, Utskottet bör följa, gör häruti ingen skillnad. Och jag kan ej förklara, huru man vid yrka den, när af Lag den icke är föreskrifven. Sluteligen får jag öfverlemna tid Höglofl.
St:r under innevar. riksdag bifallas samt förändringen sä tidigt sättas i verket, att dess tillämpning komma att inverka pä de ordinarie inkomsterne under något eller några af de ur, nu skeende statsreglering omfattar, 11. St:s godkännande af den framlagda inkomst-beräkningen ej må lägga hinder i vägen för verkställigheten af de beslut, hvilka i skatteförenklingsfrugan kunna komma att fattas eller för den förändrade beräkning af inkomsternes belopp, som deraf kan blifva en följd. Frih. Raab; Adam, Christian: Mot det första förslaget, som i detta betänk, förekommer har en ledamot af BorgäreSt. Hr Waern afgifvit en reservation, som jag i allmänhet biträder. Utsk. har hemställt att det beslut, som kommer att tilläfventyrs fattas af R. St. i afseende pä inkomstberäkningen ej må lägga hinder för skatteförenklingsfrågan och den förändrade beräkning af inkomsterne, som deraf kan blifva en följd. Emot detta förslag har Hr Waern anfört betänkligheter, dem jag ber att fä åberopa. Utsk. har sagt: ”att då hvarken förhöjning eller minskning uti skatternas belopp lärer afses, utan endast en förändring uti räntepersedlarnes mängd eller deras utbyte emot kontanta penningar i st. f. deras leverering in natura, så skulle denna förenkling ej kunna komma att i någon väsendtlig mån verka till rubbning af statsinkomsternas beräkning i det hela, ehuru den måhända skulle föranleda en eller annan summas öfverföring ifrån en till annan inkomsttitel”. Reservanten påstår att Utsk:s resonnement i så måtto är oriktigt, som det förbisett den betydliga skillnad i beloppet, hvartill inkomsterna i ena eller andra fallet komma att beräknas. Det förhåller sig nemi. så, alt de till åtskilliga verk och inrättningar samt löntägarne anslagna räntorna beräknas från riksdag till riksdag till ett visst gifvet belopp, och då detta icke har något inflytande på Statens inkomster eller utgifter, har man icke varit nogräknad att uptaga det till sitt högsta belopp, men om dessa räntor skulle indragas till statsverket, och uptagas såsom kronan behållna, så måste de, likasom alla andra kronans inkomster, beräknas efter 10 års markegång, och således till det högsta belopp, hvartill de kunna anses upgå.
Om en ledamot icke skulle finna sig böjd att öfvervara en öfverläggning, som ofta omen småsak i tre timmar fortfar; om han fått nog af den första timmans öfverläggning; om han fått nog, då han hörta, 3å4 ledamöter eftersäga hvad redan den itsle, a:dre eller 3:dje utförligt framställt; om han deraf skulle anse sig öfvertygad, att han redan fått nog upplysningar, äfven i fall han icke förut tagit kännedom af ärendet: så borde det vara hans rättighet att för ett ögonblick aflägsna sig från Riddarhuset för att hemta frisk luft; och om det då skulle hända, att öfverläggningen under tiden blefve slutad och underofficeraren stängde dörren för honom, fastän han måhända varit den, sorn noggrannast tagit kännedom örn saken och haft främsta andelen i öfverläggningen derom, så vore det visserligen icke till frihetens gagn. Jag vet nogsamt af gammalt, att försök velat göras, för att från deltagande i votertna utestänga den fraetion af Riddarhuset, som har lyckan eller olyckan att bo i Stockholm, och att man trott, det frihetens sak skulle vinna derpå; men detta anser jag vara ett sätt att kränka frihetens sak och riksdagsmannens rätt, att då han uttagit pollett vinna inträde. Jag afstyrker detta förslag på det aldra högsta och får derjemte förklara, att ingen annan vinst derigenom skulle erhållas, än att de i denna stad boende embetsoch tjenstemän, som nu sakna tid att hvart ögonblick vara här, nödgades försumma de angelägna ärenden, som på mellanstunderna kunna uträttas, för att hålla sig här närvar.; ty ingen må förmoda, att en nitisk riksdagsman underlåter att följa ärendena och att här ständigt sitta på sin bänk, ehuru ledsamt det må vara, ifall man befaller en underofficerare att icke släppa in honom, i händelse han aflägsnat sig. Jag hoppas att R. o. Ad. alsi år detta förslag, som nu för 3:dje eller 4:t^e gången förekommer. Gr. Hamilton: Jag anhåller, att Hr Landtm, ville låta uppläsa fortsättningen af Ridd,Utsk:s förslag i delta hänseende.
Mars, till Stals-Utskottet, för det afseende, härvid förekomna serskilda omständigheter kunde föranleda, i Nåder öfverlemnat de till Kongl. Maj:t rörande detta ämne ingifna besvär och ansökningar samt dervid fogade handlingar, tillika med Kongl. Commerce Collegii, efter Quarantaines-Commissionens upplösning, häröfver infordrade utlåtanden. Till följd af Högstberörde remiss, har Utskottet genomgått och granskat de Utskottet derigenom tillställda handlingar, hvaruti, såsom skäl för den sökta eftergiften, hufvudsakligen är vordet anfördt: att de återfordrade medlen icke blifvit af vederbörande församlingar eller deras Sundhetsnämnder reqvirerade, utan af Kongl.
Alette vann utan möda, kanske utan att mycket värdera det, ett tycke, ett bifall, som Susanna velat köpa med sitt lif. Barbrasinnet kokade upp inom henne och med en knotande blick mot himlen sade hon: «skall jag då i hela mitt lif ej blifva annat än en ringa, föraktad tjenarinna? Himmelen såg ned på den unga flickan, mild men mulen; sakta regndroppar stänkte på hennes panna; hela naturen omkring henne stod tyst och liksom sörjande. Detta sorgsna lugn verkade på Susanna, som en god moders ömt tadlande blick. Hon såg ned i sitt hjerta och fann der afund och högmod, och hon fasade för sig sjelf. Hon såg ned på elfven, som brusade i djupet under hennes fötter, och hon tänkte med längtan: «O den som kunde dyka ned, djupt, djupt i dessa vågor och så uppstiga renad förbättrad!« Men redan denna önskan hade verkat, som ett renande dop på Susannas själ, och hon kände friska och ljusa tankar uppstiga inom sig. «En ringa tjenarinna!« återtog nu Sanna, «och hvarföre skulle det vara en föraktlig lott?! Den högste har ju tjenat på jorden, tjenat för alla, för de ringaste, ja äfven för mig. O! – och det blef allt ljusare och varmare i hennes sinne – jag vill blifva en rätt tjenarinna, och sätta deruti min ära, och ej begära någon annan! Behaga kan jag icke, skönhet och snille och vackra gåfvor har jag ej, men – jag kan älska och jag kan tjena, och det vill jag göra, af hela mitt hjerta och af all min kraft, och i all ödmjukhet; och om menniskor förakta mig, skall Gud dock ej öfvergifva den ringa men trofasta tjenarinnan!« När Susanna åter sänkte mot jorden sin tårfyllda blick, föll den på en liten mossvext, ett af dessa naturens ringaktade barn, som i det tysta och obemärkta genomgå metamorfoserne af deras stilla lif. Den lilla vexten stod i frisk grönska och vid dess toppar hängde klara regndroppar, och solen, som nu sken fram ur molnen, lyste i dessa.
Men det brydde sig fru M. icke om — men så brydde sig ej heller publiken om att applådera detta stycke — åtminstone den i Upsala, der det efter ciss-mollsonaten var tyst som i grafven, hvadan också den erfarna konstnärinnan måste taga sin tillfiygt till ett par af sina Pappenheimare ( Af öfrige klassiska mästare inskränkte sig fru Menter klokt nog till ett litet preludium af Bach, orneradt med en öfverflö-dande filigramsmängd. Scarlotti blef också ihogkommen på af-skedskoDserten — men det var också allt och i alla musikvän-ners öron säkerligen — nog. Som Chopinspelerska eger M. på samma gång glänsande egenskaper som framträdande fel. Hennes sirat verk är så full-indadt och läckert som någonsin tänkas kan, hennes anslag eger samtliga erforderliga nyan9effekter, endast hon läte pedalen mera vara i fred och förstode använda sin starka venstra hand till ett något lenare och intimare ackompagnement. Den sjudande lidelse, som genomgår många Chopins tonverk, ger hon en illusorisk framställning, men den koketta melankoli, den egendomliga demi-teint, som andra ega, får ej samma fullt motsvarande tolkning. Ej heller dansa hennes mazurkor och valser fram med samma katt Ur Dagens Krönika. 11smidiga mjukhet som Pachmann visade oss i sitt föredrag af » idel silkessammet ». Det skall endast vara i de vildaste och rörligaste Chopinstycken som Menter med sin individuella fart och raskhet kan sägas vara för mer, med ett ord der Chopin men närmar sig hennes ideal och föresyn, Franz Liszt. Och härmed äro vi inne på Sophie Menters bragdftlt, der hon ej viker för någon i hela verlden. Sjtyrka och fortfördighet — se der tvänne hufvudfaktorer i bravurspel, begge hos fru Menter uppöfvade till en sagolik höjd.
Motionären, som ansåge denna olägenhet böra afhjclpas, trodde det, för ernående af sådant ändamål, vara lämpligast, att staten till landtmätaren utbetalte hola arfvodes-beloppet för ett laga skifte och sedan af jordegarne uppbure ersättning derföre, fördelad på tre år. Genom ett sådant sätt att gå tillväga, finge väl staten, så länge laga skiften i riket fortgingo, för jordegarne förskjuta medel, men hela förlusten blefvc dock högst tre års räntor derå; hvaremot det komme att ligga i landtmätarens intresse att, så fort möjligt vöre, handlägga och afsluta ett påbörjadt skifte, och, såsom följd deraf, ett förbättradt jordbruk skulle kunna snarare åstadkommas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären gjort famställning derom, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan, att §§ 20, 21, 22, 23, 24 och 25 uti Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga taxa på arfvode för landtmäteri-förrättningar den 18 Oktober 1834 måtte förändras i enlighet med den åsigt, som motionen innehåller. Hvad i denna motion blifvit föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande;: och då, enligt Utskottets tanke, en mindre noggrant skeende liqvid af arfvode för verkstäldt laga skifte icke i någon väsendtlig mån utgör hinder för dessa förrättAllm. Besvoch Ekon.-Utsliotfets Betänkande, N:o 14. -3 'ningars fortgång i allmänhet, samt, derest landtmätare med mindre skyndsamhet, ira vederbör, handlägger en förrättning, en allvarsam tillämpning af de i Kongl. Majlis
Men i afseende på Friherre Cederströms yttrande, att ett plenum på eftermiddagen blott vöre ett fortsättningsplenum, tar jag mig friheten underställa, om icke då, t. ex. ett förmiddagsplenum slutas kl. joj och anslag till plenum på eftermiddagen göres innan klockan i, detta sednare kan anses såsom ett nytt plenum ; månne icke hvar och en under tiden, emellan i och 5 har tillräckligt rådrum * att af de förekommande målen taga kännedom, och det törhända med mera ledighet och förmåga, aftvinna den åsyftade upplysningen , än Under tiden, i allmänhet till hvilan bestämd, mellan ett plenum, som möjeligen, hvaruppå flere exempel gifvas, kunde slutas klockan 1 örn natten, och ett annat, hvilket icke såsom ett fortsatt, men väl sorn étt nytt plenum, kunde öppnas kl8 den på1- följande morgonen. Sorn flere Herrar Ledamöter instämde uti Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedte anhållan, att Betänkandet måtte hvila på bordet till nästa Plenum, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att dertill lemna bifall. Hatti Éxcellence Herr Grefven ock LandtMarskalken tillkännagaf, att Ordföranden i Bancoötskottet anmält, det trenne Ledamöter i bemälte Utskott från Riksdagen afrest, nemligen: - IQO Den 4 Julli N:o 1033, Herr Hammarhjelm, Carl Fredric, — 1952, Herr von plomgren, Fullmägtig Friherre Hjerta, Fredric; och 2623, Herr Haij, Fullmägtig Herr Reu terschöld, Axel. I anledning hvaraf Hans Excellence anmodade Herrar Electorer, att innan nästa Plenum utse trenne Ledamöter i BancoUtskottet. Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets den 20 sistledne Junii aflåtne, och den 25 i samma månad på bordet lagde Memorial, innefattande förslag till en förändrad redaction af RiddarhusOrdningen.
Om R. o. Ad. nu besvarar Hr Gr. o. Landtnäs proposition med ja, skulle det ju kunna hända, att farbrodren kom i morgon och säde: huru håfven j kunnat utdela pollet åt en annan? Jag tror således icke, att sådana frågor, som ej äro någon tvetydighet underkastade, kunna, enligt 15 §, underställas Ståndets pröfning. Jag skall likväl nu icke vidare deltaga i denna discussion. Frih. Boye: Den siste talaren har glömt, ptt vi just i besvarandet af propositionen äro i tillfälle att mota den scrupel, han framställt. Det är visserligen lätt att först gifva lagstadgandet en tydning, som det icke innehåller, och sedan döma till fördel för sina egna åsigter; men då i5 §. ger R. o. Ad. ovilkorlig rätt att afgöra frågan, måste väl äfven rättighet vara gifven att afgöra den med såväl ja som nej. Deri ligger likväl ingen våda, att ju icke den frånvarandes rätt skulle blifva iakttagen; ty när R. o. Ad., såsom jag förmodar, besvarat propositionen med nej, är denna rätt bevarad, och något annat beslut kan ju icke, efter den värda talarens egen tanka, här förutsättas. Gr. Posse, Arvid: Med den vändning discussionen tagit, synes här mindre vara fråga om sjelfva ämnets utredning, än att finna en laglig väg för att komma till det slut, hvarom alla tyckas vara ense, nemligen, att den begärda polletten icke bör utdelas. Jag förbigår således att nu yttra mig om sjelfva hufvudsaken, eller huruvida pollet bör lemnäs, helst tillfälle dertill blir mig gifvet i besvarandet af Hr Gr. o. Landtnäs proposition.
Försäljer någon, som icke innehafver rättighet till bränvinsininutering, eller den, som dertill berättigad är, annorlunda än vid måltider åt spisande gäster, bränvin till en eller flere personer af den menighet, som är församlad vid ting, uppbördsslämmor, mantalsskrifning, mönstringar, auktioner, kronoskjutningar, skallgångar och andra sådane till större folksammankomster ledande förrättningar och anstalter, bote han första gången 20 r:dr banko och sedan dubbelt. Yid enahanda ansvar må ej heller under marknad bränvin i minut försäljas hos andra, än dem, som antingen ega rättighet att på stället utminutera bränvin, eller dertill hädanefter erhålla Wår befallningshafvandes i länet, serskildt för hvarje marknad, meddelte tillståndsbref, och hvilkas antal alltid bör blifva så inskränkt, som behofvet möjligen medgifver. § 49. Beträdes någon under den tid, han är under tilltal för oloflig bränvinförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta det 24 belopp, som för den olofliga bränvinsförsäljningen, efter dess serskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt. § SO. Den, som bevisligen försäljer bränvin till en person, hvilken redan är synbarligen öfverlastad, bote 10 r:dr banko första resan, och sedermera 20 r:dr banko för hvarje gang, sådan förbrytelse förnyas. § SI. Å näringsställen i städerna skall, då minutering af bränvin der är tillåten, dörren icke vara läst; och må, vid ansvar, som för oloflig bränvinsförsäljning, utminuteringen icke annorstädes än i krogrummet företagas. På gästgifvaregårdar och andra tillåtna bränvinsminuteringsslällen å landet må, då bränvinsminutering utöfvas, dörren till skänkrummet icke heller vara läst. § S2. Ej må någon, srrm utminuterar bränvin, ega rätt till utbekommande af for dringar för det bränvin han sålunda utlemnat på räkning eller kredit. § S3.
Dervid ega de att njuta Kongl. Maj:ts Nådiga hägn och beskydd till godo, samt skyndsam och kraftig handräckning hos Domare och öfrige Einbetsmän. 3:o Finnas desse betjente ej härutinnan fullgöra sina pligter, läte Justitie-kanslers-embetet med dem efter lag och omständigheter förfara. 4:o Tid, alt emot Domare eller Expedilionshafvande anställa åtal för underlåten eller felaktig kartering i de fall, Kongl. Girkulär-brefvet al den 11 Februari 1847 omförmäler, skall i hvarje fall beräknas lill två år från den dag, då reuoveradt protokoll till Hofrätten inkommit. 5:o Då vederbörande Prestman, på sätt vidare föreskrifves, allemnat förteckning å de inom pastoratet under förflutna året förefallne lysningar till äktenskaps ingående, vare han frän åtal för einbets-förseelser härutinnan fri, såvida detsamma ej anställes inom två år från den dag, då förteckning till Kammar-rätten inkommit; och böra alltid de anmärkningar, sorn rörande lysnings-sedlars karterande emot Prestman göras, honom till förklaring kommuniceras genom vederbörande Konsistorium, som eger att densamma med eget utlåtande i ämnet beledsaga. § 13. Domstol i mål, rörande stämplade pappers-afgiflen. l:o Öfverträdelse af denna författning pröfvas och afdömes i den Rätt eller det Embetsverk, der försnillningen elier förseelsen gjord eller upptäckt är; men eger Verket eller Embetsmannen ingen domsrätt, förvises målet till Häradseller Rådslufvu-rätt. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Konsistorierne äro äfven behörige att döma öfver de lörbrvtelser, som emot denna Författning hos dem förekomma. 2:o Felar den. som sjelf Domare är, i hvad honom uti sådan egenskap åligger, hörer målet lill den Öfver-domstol, under hvilken lian lyder. 400 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 19S. §. beskrifven är, af minst 21 kannors pannerymd, och utan annan afgift än den, sorn Bevillnings-Förordningen för fabriks-rörelse bestämmer. Ansökan om sådan dislilleringsrätt göres bos Magistraten, som, dä tillstånd dertill meddelas, skall bos Konungens Befallningshafvande derom genast göra anmälan. §• 21. Den, som sålunda vunnit rättighet till distillering, skall, minst 14 dagar före hvarje gång han distillering företager, sådant hos Konungens Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifva den tid, hvarunder, och det ställe, hvarest han vill distilleringen utöfva, äfvensom distillerings-redskapens rymd och beskaffenhet; bifoge ock i hufvudskrift eller bevittnad afskrift justerares mätningsbevis om redskapen. Distillerings-idkare, som sin redskap ändrar, skall på enahanda sätt derom göra anmälan, innan den ändrade redskapen får begagnas. Minsta tid, hvarför någon må enligt denna §. till bränvins-distillering sig anmäla, vare en half månad. §. 22. Distillering af bränvin vare ej medgifven från klockan tio om aftonen näst före söneller helgedag till klockan tio om aftonen å sådan dag. §. 23. Apothekare må alla tider af året för farmaceutiska behof utan afgift nyttja två distillerings-pannor, en af högst tjugu och en af högst tolf kannors rymd, kokrummet inberäknadt. Skulle på något ställe apolheks-rörelsen göra flera pannors begagnande nödigt, må ansökning derom hos Konungen ske. §. 24. Bränvins rening vare en hvar afgiftsfritt tillåten, då den sker utan eld eller ånga. O/n redskaps mätning och stämpling. 8- 25.