Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men han ångrade sig ej, ty öfver henne var sådan ljufhet, att alla, som fingo se henne, voro glada att försaka något för hennes skull. Så kom bruden fram till den älskades gård. Men då hade hennes trolofvade gått in i en sal och stängt dörren med tunga lås. Och då hon klappade på dörren, ville han intet öppna. Ty han hade dragit svärdet och ämnade döda sig. Jungfrun kunde hvarken ropa eller bedja, ty ångesten förtog henne rösten. Men hennes tårar föllo strida på stengolfvet, och han hörde genom ekdörren hur hon snyftade. Och han kunde ej döda sig, medan han lyssnade till detta, utan han öppnade för henne. Då stod hon inför honom med knäppta händer och sade honom hur hon hade blifvit tvingad. Och då han såg, att han ännu ägde hennes kärlek, lofvade han henne att ej döda sig. Då smög hon sig intill honom, och han kysste henne, och de kände på samma gång all glädje och all bedröfvelse, som hjärtan kunna rymma. Han sade till henne: »Du skall gå nu, ty du tillhör en annan.» Och hon svarade: »Hur kan jag? Men riddersmannen, som älskade henne, slet sig ur hennes armar och sade: »Jag vill ej förorätta honom, som lät dig gå till mig.» Hvarpå han lät sadla tvenne hästar och red hem med henne till hennes faders gård. Detta allt förtalde munken för den lede frestaren och visste ännu intet, med hvem han talade. Och därpå frågade han honom hvilken af desse, som han omtalat, syntes honom hafva gjort det största offret. Ty munken var en vis man och kände nogsamt, att ingen människa är så utan synd, som denne främmande sade sig vara. Och genom denna berättelse menade han sig få veta hvilken af de sju dödssynderna, som var hans skötesynd. Ty allt som han svarade, att fadern eller brudgummen eller bordsgästerna eller köksmästaren eller röfvaren eller eremiten eller älskaren offrat mest, skulle munken veta, om högmodet eller afunden eller fråsseriet eller vreden eller girigheten eller lättjan eller vällusten var den synd, som behärskade hans själ.
11 bifall till den sålunda föreslagna nedsättningen och ej heller kunnat biträda den af Herr von Koch yttrade åsigt, om lämpligheten af ett tillägg, i det af honom augifna syfte, till Bevillningsstadgans 24 §, alltså skolat hemställa, att hvad för närvarande är stadgadt, angående beloppet af bevillningen för utländske handlande och handelsagenter, må oförändradt bibehållas. Enär de i 16 § åberopade 5 och 7 Kapitlen af Handels-Balken numera på grund af Kongl. Förordningen den 15 Juni 1864 upphört att vara gällande, har Utskottet i afseende på denna paragraf föreslagit en behöflig mindre redaktionsförändring, hvilken torde godkännas. § 27. För att underlätta tillämpningen af det vid 9 § föreslagna stadgande angående bankbolags bevillning, har Utskottet, i öfverensstämmelse med Herr Åkerbloms derom gjorda framställning, ansett sig böra tillstyrka det tillägg i föreskrifterna om de uppgifter, hvilka enligt 27 § böra af aktiebolag meddelas, att berörda uppgifter skola, hvad beträffar bankbolag, utvisa bolagets vinst, fördelad på hvarje hufvudkontor samt afdelningsoch kommissionskontor; hemställande Utskottet, att detta tillägg måtte godkännas. § 32. Uti motionen N:o 159 inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Samuel Johnsson från Jönköpings län anfört, att på grund af den Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uu medgifna rätt att utse ordförande i Bevillningsberedningarne, hade på många orter, särskildt inom Jönköpings län, kronofogdarne blifvit dertill utsedde, hvar och en inom sin tjenstgöringsort. Då likväl kronofogdarne ofta saknade full kännedom om de särskilda hemmansdelarnes verkliga värden, och sällan egde kännedom om handlandes och näringsidkares iudustriela förhållanden, så följde deraf, att beredningsförslagen, hvilka merändels utgjorde hufvudsakliga ledningen för taxeringsoch pröfnings-komitéernas förslag, och sålunda utöfvade väsendtligt inflytande på beskattningen, voro beroende af tre eller två och stundom af blott en enda persons sakkännedom.
Fru Louise Fahlmans öde som artist faller under den andra kategorien: att genom aldrig svikande energi så småningom nå den bemärkta plats bon nu intar vid vårt lands första dramatiska scen. Men det ligger hela nio år — • nio år af strid och pröfningar — mellan det första försöket och den afton, då den stora segern vanns — segern, som afgjorde hennes framtid. Det var som Messalina vårterminen 87 på nuvarande Svenska teatern. Första gången jag såg fru Fahlman var en dag för tolf år sedan uppe hos fru Tammelin. Jag har nämligen, också jag, en gång svärmat för teatern fr och gick den tiden och tog lektioner för den framstående skådespelerskan i hopp att en gång sluta mina dagar som kunglig pensionerad aktör. Jag kom den dagen något för tidigt till min lektion och fick vänta i yttre rummet, där kanariefåglarne fiögo omkring och vårsolen sken så varmt in genom fönsterna utåt Nybron. Då hörde jag plötsligt från det inre rummet en mjuk, smältande mjuk och klar kvinnostämma, som reciterade ett poem — en af Burns förtjusande höglandssånger. Jag lyssnade — lyssnade, utan att våga andas. Jag hade aldrig förr hört en så bedårande, klockren kvinnoröst; det var idel välljud, som i varma tonfall strömmade ut till mig i det med växter och solljus fyllda rummet. Och jag frågade mig själf, hvem denna okända elev kunde vara. Så dog stämman bort därinne i en dämpad hviskning; dikten var slut, och lektionen var det också. Portieren veks åt sidan, och ut trädde en ung, smärt, alldeles mörkklädd kvinna, som med en svag böjning på det vackra hufvudet passerade förbi mig och ut i tamburen. DUN 2G0 1800 Det är något högtidligt i den tanken, att det aldrig utföres en gärning eller yttras ett ord, som icke medför en följd af verkningar, hvars slut vi aldrig kunna spåra. Det första, snabba intryck jag fick af henne var, att hon liknade en kreolska — en utomordentligt välväxt och vacker kreolska. Och min första fråga till fru Tammelin, som lugnt fortsatte att sticka, gällde henne. » Man är nyfiken tror jag, min unge herre. Det var en ung enka, som ämnar sig in vid teatern. Hon skall debutera på N y a.
Inom Ridderskapet och Adeln är endast emot förslaget om upphörande af hittills fastställde afgifter till Kongl. Theaterns Pensions-Cassa af dem, som i landsorterne gifva offentliga skådespel, anmärkt af Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Gustaf, att dessa afgifter skola utgöra ett nödvändigt vilkor för den Kongl. Theaterns bestånd, emedan den icke skall kunna erhålla värdiga sujetler, om dem icke visas ålderdomstrvgghet vid en tilländalupen scenisk bana, och Theaterns och Capeliels PensionsCassor, hvilka redan anlitas af flere förtjente Pensionssökande, än lediga pensionsrum förefinnas, icke skola kunna bestå utan berörde bidrag: men inom Bonde-Ståndet, hvaraf flere Ledamöter yttrat sig, hafva anmärkning,arne hufvudsakligen blifvit riktade mot förslaget om Kongl. Theaterns bibehållande, då det icke skall kunna förenas med en klok hushållning att af Statens medel lemna betydliga bidrag tilt denna anstalt, hvaraf landet i allmänhet icke skall hafva något gagn, och hvilken äfven för dem, sora -Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, IV:o 126. 3 kunna besöka Theatern, snarare skall vara skarlIi" än gagnelig, serdeles, hvad beträffar de lägre folk-classerne, Som derå onyttigt använda sina knappa tillgångar. Hvad åter beträffar enskilda Thealrar, bni det å den ena sidan blifvit bestridt, alt deras anläggande i landsorten må uppmuntras genom befrielse från andra afgifter, än bevillningen, på säll Utskottet föreslagit, hvaremotåden andra sidan är yrkadt, alt åt dessa Inrättningar må gifvas all den frihet, som kan förenas med den allmänna ordningen, och att i detta afseende den hittills påbjudna och af Utskottet ytterligare föreslagna censuren af piecer, som å Tbealrarne uppföras, må afskaflfas.
192 Bil. E. Förslag till crfordcrlige ridoell anspönniugs-hästar för Ingeiiiör-truppcrua vid deras mobilisering. Befäl shästar, Summa Pontonnier-bataljonen. För ett krigsbrvgge-ekipage: 15 Pontontonvagnar a 6 hästar, 90. Reservhästar 14. hvardera å 126. Belalshästar (ör 6 ekipager hvardera å 6. 36. Stabshästar för bataljon: Bataljons-chef 2. Adjutant Bataljonsadjutant » läkare Veterinär Tygkapten Reserv (rides af hästhållare) Stabsvagnen Ammunitionsvagn . Sappörbataljonen Till Ingeniör-fält-trainen Bataljons-trossen, lika som till en vanlig infanteri-bataljon Befälets ridhästar 15. 50. 25. 75. 90. GENERALSTABEN OCH GENERALITETET. Generalstaben. Sverge eger väl för det närvarande en generalstab, bestående af en samling officerare trån olika corpser, dels tjenstgörande i landförsvars-departementets kommando-expedition och vid generalbefälen, dels utan all stabs-anställning, men icke varande någon corps, ej egande någon organisation, bestämda åligganden eller tjensteförhållanden, och utan någon annan gemensamhet än uniformen. Flera göromål, som borde tillhöra en generalstab, äro icke åt densamma anvisade. Topografiska corpsen, i krig med generalstaben införlifvad, har under fred med densamma intet annat samband, än ett gemensamt öfverbefäl, hvarigenom dess officerare icke kunna bereda sig till stabsgöromålen i fält. Afhjelpandet af dessa brister är en väsendtlig angelägenhet. Ehuru generalstaben numera i alla land är en corps med egen chef, är dock dess organisation olika. Den är antingen en fristående corps, med egen lönestat och egna officerare med befordringsrätt sig emellan, eller ock en corps, sammandragen af officerare från arméens regementen, der de ega lön och befordringsrätt. Båda dessa organisationer hafva fördelar och olägenheter.
Med bifogande af ett extract utaf StiftsCassans räkenskaper, som ej allenast upptager de gäldenårer, hvilka icke inom föreskrifven tid, eller slutet af år 1820 sine skulder till Cassan inbetalt, utan ock visar, att Cassans utestående fordringar för obetalte inskrifningspenningar och famillegåfvor, jemte räntor, utgjorde vid 1822 års slut tillsammans 2612 R;dr 29 sk. n r:st. Banco, har StiftsDirectionen hemställt, om icke, såsom följd af Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut, de Fröknar, för hvilka inskrifningspenningar inom nämnde tid ej blifvit erlagde, borde komma att anses hafva upphört att till pensions åtnjutande vid Stiftet vara berättigade, samt utur Matrikeln afföras, så framt icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga pröfva, huruvida några särskildta skål och omständigheter kunna föranleda till undantag från detta stadgande; samt de fordringar för inskrifningspenningar och famillegåfvor, hvilka ej genom innehållning af pensioner, enligt hvad; särskildt blifvit stadgadt, kunna blifva guldneÄ måtte utur råkenskaperne afskrifvas. 3 >6 Den 20 Augusti e m. Efter en noga granskning af förhållandet nied de fordringar Wadstena Adejiga JungfruStiftsCassa ännu .Iger uleslåendeaf ofvanberörde beskaffenhet, har Utskottet uti en sårskild column af otnförmålte extract, hvilket härjemte bifogas, för hvarje af de der uppförde gåldenårer tecknat sitt yttrande, och hvarpå Utskottet för kortheten skull, nu får sig åberopa, och anser Utskottet derföre det vara tillräckligt att bär blott summariskt uppgifva de tillstyrkanden Utskottet på omförmålte sätt afgifvit.
Religionsbrotten, som af lagberedningen blifvit ställde i ordningen efter statsbrott och brott emot offentlig myndighet, har af Kongl. Majit blifvit anvisade den plats de ägde i 1734 års lag. Men bristen på denna religiösa anda ligger djupare än i uppställningen och afhjelpes icke genom en förändring i denna. En lag som t. ex. tillåter concubinat synes mig icke stå till sammans med rena seder. Ur religiös, vetenskaplig och praktisk synpunkt måste jag således för min del lika med Utskottet afstyrka lagberedningens förslag. Men jag skiljer mig från Utskottet deruti, alt jag, dels icke ansett Utskottet kunna med ogillande och förändring af lagförslagets principer likväl förorda dess antagande i dess väsendtligaste delar, dels deruti, att jag ansett det omöjligt för ett Rikets Ständers Utskott att företaga sig en så beskaffad omar betning af ett helt lagförslag. Följden af denna Utskottets omarbetning har blifvit den, att det af Utskottets majoritet utarbetade förslag saknar all enhet och konsequens, att det innebär uppenbara motsägelser och någon gång misstag. Att i ett straffsystem, som ogillar affliktiva straff, bibehålla vatten och bröd är att gifva en örfil åt systemet. Utskottet har beslutat, att skilnad bör äga rum emellan straffarbete och fängelse. Det senare, såsom utgörande ett till karakteren lindrigare straff, borde, enligt Utskottets mening, äfven genom en särskild benämning skiljas från det förra. Men det gifves, vid detta förhållande, icke något rimligt skäl att inskränka tiden för fängelsestraffet till högst 6 månader. En mängd förbrytelser gifvas, Bih. lill R. St. Prot. 1817 och 1848■ 7 Sami. 1 Afd. 22 Eäft. 10 74 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. t. ex. politiska, för hvilka straffarbete vore för strängt, men 6 månaders fän gelse allt för ringa. Utskottet har beslutat, att fängelsefångar ej få till arbete hållas.
I afseende på detta lån samt dess utanordnande och återbetalning m. m., böra de allmänna grunder och föreskrifter samt betalningsvilkor, som, med hänsigt till andra dylika statsbidrag, i nästföljande § blifvit stadgade, vederbörligen iakttagas och tillämpas; dock får ifrågavarande lånesumma icke på en gång lyftas, utan endast successivt i mån af arbetets fortgång, vid de terminer, Kongl. Majit finner för godt föreskrifva. § 400. (Denna bör innehålla de af Rikets Ständer, genom bifallandet af Stats-Ut skottets Memorial 157, till införande i Riksgälds-kontorets reglemente redan godkända stadganden, angående vilkoren och sättet för erhållande och utbekommande af de under innevarande riksdag beviljade statsbidrag till hamnoch kanal-byggnader samt vägförbättriugar och vattenaflappningar.) § 101. För fortskyndande af afvittringsärendena inom Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens Ian, hafva Rikets Ständer beviljat ett särskildt anslag af Åttatusen Ridr, för att, i mån af behof, utgå under den tid, innevarande riksdags statsreglering blifver gällande, samt af Kongl. Majit för sagde ändamål disponeras; börande alltså delta belopp, enligt Kongl. Majlis nådiga föreskrift, af Riksgälds-kontoret utbetalas. § 102. Med bifall till Kongl. Majits derom gjorda nådiga framställning, hafva Rikets Ständer, för uppförande af ladugårdsoch mejeri-byggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut, enligt fullständiga, af Kongl. Majit fastställda, ritningar, lill nämnde instituts disposition och emot dess redovisnings-skyldighet, anvisat en summa af Tjugefemtusen Rldr; hvilken anslags-summa följaktligen bör i den ordning, Kongl. Majit behagar föreskrifva, Ultuna Landtbruks-instilut tillhandahållas samt af Riksgälds-kontoret utbetalas, under förbehåll, att hvad deraf tilläfventyrs icke kommer att åtgå, varder till delta verk återlemnadt. § 103.
Dom bör meddelas i mai, sedan de blifvit utagerade. 9:0 Af densamme, angående tillägg uti 3 8:de punkten uti Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807. 10:0 Af Herr Falkman, angående förändring af 24 §■ Kongl, förordningen den i3 Julii 1818 om Intekning i fast egendom; ji:o Af Herr Levton, om förändring af 11 §. 5 Cap, Concours -Lagen, m. in. j?:o Af densamme, om förkorrtning af Expeditions-sättet i Utsöknings-mål vid LandsCancellierne. i3:o Af Herr Cron, angående tillägg uti 17 Cap. 9 §. Handels. Balken och förslag till en ny §. i samma Capitel och Balk. l4-'oAfHerr Richert, angående förslag af det Stadgande, att Gäldenär, som vid Under-Rätt erkant sin skuW och blifvit dömd att den betala, må förklaras skyldig att undergå utmätning med rättighet för Trot. TJtdr, d. j? Dec, isis. a% Borgenären, att det utmätta godset emot borgen lyfta. l5:o Af Herr Santesson, angående förändring af vitén , stadgade genom Kongl. Kungörelsen. den 19 April i8o3, angående afgifter till Medelländska Handelns och Segelfartens säkerhet och beskydd; 16:0 Af densamme, om förändring af 24 §, Kongl. Förordningen om Inteckning i Fast Egendom af den i3 Julii 1818. 1^:0 Af densamme, med anmäi kningar vid Concours * Lagen. 18:0 Af Herr Rydström, angående tillägg uti 17 Cap. 8 §. Rättegångs-Balken. 19:0 Af Herr Ståhle, angående upphörande af den hos Ofver-Rätt klagande Part ålagda skyldighet att uttaga besvären och vedernarten dem tillställa; ao.‘o Af densamme derom, att 10 Cap. 1 §. Utsöknings - Balken och 5 Cap. StraffEalket) må vara de enda gällande föreskrifter i fråga om förvandling af vitén och böter.
Fölen ytlig betraktare såg han ut som en herrskaregestalt, ett intryck, som ej så litet förstärktes genom hans fåordighet oeh djupa, manliga stämma. Han var tjugutre, hon tjugutvå år, när de gifte sig. Hustrun hade i ett par år sett upp till maken såsom till den styrande parten, men så gick det upp för henne, att hon sökte stöd hos ett böjligt rö; att han, husbonden, var en tjänarenatur utan själfständiga tankar och med en svag vilja. Upptäckten häraf höll på att förbittra Ingrids sinne, såsom det skett med så många starka kvinnonaturer, hvilka gjort samma slags upptäckter. Men Ingrid räddades ge nom sin varma, innerliga, kristliga tro och däraf följande lifsåsikt, hvilken lät henne klart se och skatta makens många goda sidor, hans rena lefnad, sanningskärlek och redbarhet. Därför kunde hon nu fatta regeringstömmarne, utan att visa någon rå karlaktighet eller sträf bitterhet mot mannen, lyten, hvilka eljes vanligen pläga kännteckna så- dana hustrur, som sökt stöd hos en man, en make, och så omsider upptäckt, att han blott var det äldsta bland de barn, hon fått på sin lott att handleda. Nils Henriksson var dock ei allt för svår att dragas med, han tyckte om att bli bemött, som om han vore en oböjlig herrskare, och han uppförde sig alltid som en styrande husbonde, och ändå visste alla, att han i allt handlade som Nils, Ingrids son. - » Hon är klok som sju räfvar », hette det i bygden med denna tvätydiga beundran, som tilldelas indirekt styrande personer, i synnerhet kvinnor. Nådåren efter gamla prosten voro ute, kyrkoherde skulle väljas, och en betydande del af socknens män beslöt att gifva sina röster åt pastor Gran, som under de senare åren skött pastoratet. Nils Henriksson, som nyss blifvit kommunalordförande, förklarade däremot på sitt fåordiga sätt, att han ämnade rösta på en af de andra sökande till kallet. » Där är Ingrid åter bakom, » påstod kronofogden, när han hörde detta.
Utaf det protokollsutdrag olver Ecklesiastik-ärenden, som var bifogadt Kongl. Maj:ls nådiga proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof vid sistförflutna riksdag, inhemtades visserligen att, för verkställigheten af förslaget angående ifrågavarande tvenne kapellförsamlingars bildande, skulle oundgängligen erfordras ej allenast först omförmälda extra anslagssumma, utan äfven, jemte årliga statsbidrag för kappellpredikanternes och kyrkobetjeningens aflöning, serskilda anslag för en gång till inköp af boställe för predikanten i Lekvattnets kapell och till bebyggande af detta boställe, samt den mindre hemmansdel, som genom gåfva af enskild person blifvit upplåten till predikantboställe inom Bogens kapellag; men både uti detta protokolls-utdrag och uti dea Kongl, propositionen, äfvensom uti Stats-utskottets utlåtande angående regleringen af utgifterna under riksstatens 8:de hufvudtitel, var sammanstämmande uppgifvet, att hela anslaget vid 1840 och 1841 års riksdag blifvit beviljadt till kapellens uppbyggande, ehuruväl Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 9 Juni sistnämnde år, i likhet med 17 § af samma års reglemente för Riksgälds-kontoret, uttryckligen innehöll, att Rikets Ständer beviljat och ställt detta anslagsbelopp till Kongl. Maj:ts nådiga disposition ej blott för uppförande af kyrkor, utan också för inköp af ett prestboställe. Vid jemuförelse emellan nu åberopade handlingar, ville det alltså synas, sorn för ett och samma föremål eller inköpandet af det inom Lekvattnets församling erforderliga kapellpredikants-boställe, tvenne serskilda, i samma reglemente till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade summor blifvit ställda till Kongl. Maj :ts nådiga disposition, utan att den först anvisade, men derefter icke lyftadc, an - Stats-VIskottets Utlåtande, A: o 50. 19 anslagssumman tagits i beräkning då det andra anslaget af Rikets Ständer beviljades.
Domarens pligt att tillse, om icke uti annan väg någon anstalt kunde vidtagas, hvarigenom de omyndige beredes en fördel, motsvarande den, som nu fråntoges dem, har JuslitiaeRådet, i sådant afseende, i underdånighet föreslagit inrättande af Förmyndare-kammare å landet och i de städer, der sådane ej redan finnas; hvarjemte Justitiae-Rådet afgifvit ett vid Högsta Domstolens ofvannämnde Protocoll b i lagd t förslag till instruetion för desse Förmyndare-kammare; Och har Justitiae-Rådet, i afseende å det föreslagne antagandet af 11 §. i 22 Cap. Handels-Balken af Lag-Comitéens förslag till Civil Lag, tillstyrkt följande tillägg till ifrågavarande §; ”För medel, som genom gåfva eller testamente tillfallit omyndig eller denne sjelf kunnat förvärfva, under det fader och moder båda ännu lefva, ege ej hos dem förmonsrätt rum, så vida icke anmälan derom hos Domstolen skett och denne förordnat, alt medlen under Förmyndare-ansvar emoltagas må.” 6 Kongl. Jusliliae-Rådet Backman har deremot tillstyrk t, alt uti förevarande linne föreskriften i 17 Cap. 8 §. Handels-Balken al 1734 års Lag må förblifva oförändrad, åtminstone intilldess omyndigs egendom och Förmyndares befattning dermed framdeles möjligen kunde blifva ställde under vård och tillsyn af Förmyndare-kammare eller andra lika beskaffade Inrättningar. Juslitias-Cancelleren yttrade nu i underdånighet: ”Frågan om de tysta förmons-rätternas lillbakasättande för den synliga, genom inteckning i gäldenärsegendom, har till någon del varit behandlad vid de tvänne sistforflutne Riksmöten. Rikets Ständer inkommo med skrifvelse!’ i ämnet den 3 December iSa3 oell den 11 Januarii i83o oell begärde, att den, i 17 Cap. S §.
Hr von Ehrenheim har dock i sin reservation äfven ansett att fyrktalet borde läggas till grund för deltagandet i byggnadsskyldigheten, men då, på sätt jag redan förklarat, jag icke kan finna fyrktalet vara den rätta grunden för fördelningen af ifrågav:de börda, så får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. å följande förslag: »att R. St:r ville i underd. skrifvelse hos K. M:t anhålla, det K. M:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande riksdag framställa Propos. om sådana förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva för medlemmarne inom hvarje kommun efter billiga grunder gemensamma. Hr von Koch, Nils Samuel: På sätt redan blifvit an märkt, är detta ämne i flera afseenden af särdeles stor vigt. Först måste man taga i betraktande dess konstitutionella beskaffenhet. Fråga är nu om en beskattning; men då det är en beskattning till kommunala föremål, då nuv:de stadganden hufvudsakligen igenfinnas i Byggninga-Balken, och då hädanefter enligt 57:de §:n af R. F:s förändrade lydelse, dylik fråga bör behandlas lika med civil-lag, anser jag äfven denna nu böra sålunda, och icke på sätt Utsk:t synes hafva åsyftat, handläggas såsom ett önskningsmål, deruti K. M:t skulle ega att ensam »förordna». Det är lika vigtigt, att icke inkräkta på Konungens prerogativer som att icke bortskänka representationens. Härefter och i afseende å denna frågas omfattning tillåter jag mig anmärka: att J. L. Lönnbergs motion äfven angick begrafningsplats och skolhus, hvarom Utsk:t icke utlåtit sig, hvilket dock både för sakernas sammanhang och den olika tydningen af ordet »öfverenskomma» i 3:dje §:n af Folkskole-stadgan den 18 Juni 1842 är högst behöfligf; att om 26 kap. 1 § B.