Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därför förstorades i hans inbillning själfva det gåtlika i dödens uppträdande, och med det anlag för grubbel, som låg i hans lynne, fann han något öfvernaturligt i, att det hade händt just nu, fast det kunde ha inträffat så många gånger förr, när ingenting inträffat. Han kom att tänka på, hur många gånger han förr önskat gummans död eller åtminstone tänkt på det som en lättnad, ifall hon skulle gå bort. Och nu skulle det komma, just nu, när hennes död var honom så svår att bära, när hon var omöjlig att ersätta. Det låg ingen egentlig brutalitet i dessa tankar, så som de i lugn följd passerade hans hjärna. Han bara vägde förhållanden och omständigheter mot hvarandra, och altsom han tänkte vidare på de få och enkla händelser, hvilka tillsammans utgjorde hans lif, kom han oupphörligt tillbaka till den tanken: Det var ändå underligt, att hon skulle dö just nu! När han första gången famnade henne, en midsommarnatt, medan ljudet från fiolerna trängde ända in i skogens ljusa sommarstillhet, då var han långt ifrån att tänka på något sådant som på giftermål. Men när giftermålet sedan påtvang sig honom, då tog han det lätt och gladt. Ty han var lefnadsmodig och ung, och det föll honom aldrig in, att han i fyrtio år skulle kunna gå och trampa på samma skär, där han först bygde sin stuga. Han hade tur på fisket, pängarna flöto lätt in, och när Söderberg satt i båten, var han karl för att segla öskaret ut och in öfver suden i vildaste storm. Om hon hade dött just då, skulle han inte ha gift sig så snart, och när han gjorde om det, skulle han ha gift sig med en rik bonddotter, som kunnat föra något med sig i boet. Men åren gingo, och han blef fyrtio år. Vid den tiden kände han en afvoghet emot den femtioårs gumman, vid hvilken han var fjättrad för hela lifvet, som om hon hade stulit hans ungdoms munterhet och och kraft. När han kom drucken hem, som ofta hände, seglade han vildt för fulla segel i starkaste blåst. Och när han kom i stugan, slog han både henne och barnen. Om hon hade dött då? Han skulle ha haft halfva lifvet kvar att lefva.
Utlåt, den 31 Dec. sisth år, öfver särskilda hos K. M. i detta ämne gjorda underd. framställningar, jemväl förmält sig dela, ehuru Coll. vid det kända förhållande att fråga härom varit hos K. sednast församlade St:r väckt, utan att hafva Sedt till någon påföljd, ansett sig då icke böra gifva anledn. till ändring af HandelsOrdningen i denna del. Emellertid torde de flerfaldiga hos K. M. tid efter annan gjorda, af vederbörande menigheter understödda och någon gång äfven af de handlande i närmaste stad förordade underd. ansökningar om tillstånd till handelsbods anläggande å landet inom tré mils afstånd från stad eller köping, få anses utmärka behofvet af en mera utsträckt frihet i omfönnälda hänseende. — I mån af jordbrukets utveckling, befolkningens till vext och den industriella verksamhetens större utbredning bilda sig sjelfmant nya varuafsättningsoch uplagsstiillen på landsbyggden och i följd af jernvägsanläggningarne upstå sådana vid hvarje banstation. Der landtmannen aflemnar sina produkter, har han billigt anspråk att kunna få förse sig med sina förnödenheter af köpmannavaror, och en utvidgad frihet härutinnan utgör äfven ett väsendtligt vilkor för ett fullständigt upufiende af det med jernvägs-anläggningarne afsedda ändamål. Vid Töreboda inom tre mils afstånd från Mariestad belägna jernvägs-station, der vestra stambanan tillstöter Götha kanal, har det band, som ofvanåberopade stadgande i HandelsOrdningen lägger på rörelsen, redan låtit känna sig, och enahanda förhållande mäste förr eller sednare inträffa vid en mängd jernvägs-stationer. Ofvertygad att de handlande i städerna sjelfva inse angelägenheten att lossa detta band och att deras rätt blir tillräckligt bevarad, om landthandel så mycket aflägsnas från städerna, att utöfvare deraf icke må .kunna nédH.
Banco, för att till Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContoir, på dess reqvisitioner aflemnas lill användande, som Kongl. Majrt linner godt i Nåder föreskrifva; Å hvilken Summa, efter den upplysning vi erhållit, hittills endast 14,000 Rd. Banco, uppå Kongl. Stats-Contoirets re-* qvisition, blifvit utbetalde, Med anledning af sistberörde Nådiga Skrifvelse, håfve vi ansett oss böra hemställa, att, i händelse det i 63 §. af 1809 års Regeringsform omförmäldte Creditivet skulle, på lika sätt, som skett vid de arne sednast haline Riksdagarne, komma att utfärdas med särskildte Anordnings-Rubriker, hos Kongl, Majrt göres underdånig anhållan derom, att, vid skeende reqvisitioner, Kongl. Majrt i Nåder täckes bestämdt utmärka på hvilken af Creditivets Rubriker de requirerade Summorne skola utgå, på det allt hvad å Creditivet uttages må kunna, under sina behörige Rubriker, bokföras vid det Verk, på hvilket Creditivet varder anvisadt. Efter upprättade och behörigen verificerade Instrument och Liquidationer, håfve vi undersökt och inventerat de vid Riksgälds-Contoiret varaude Cassors behållningar af CreditSedlar, tillika med förråden, så viii af det vid Revisorers Berättelse. 443 Bankens Bruk Tumba tillverkade Papper , hvilket nyttjas till Credit-Sedlar, som tryckta formulairen till dylika Sedlar. Jämväl håfve vi genomsett de Säkerhets och andre RiksgäldsContoiret enskildt tillhörige mest angelägne Handlingar, hvilka äro, dels under Herrar Fullmägtiges egen och dels under Commissariernes vård; och har allt befunnits uti behörig ordning.
Då laga skifte nyligen öfvergått flera af öns hemman, hade kronan v,äl fått för sin mark ett teinligen beqvämt läge invid den gamla jorden; men dock funnes ännu en teg, inskjutande i kronans område, hvilken, när den blefve till salu, förtjenade att inköpas. Efter sålunda framställda förhållanden, har Styrelsen slutligen anfört: att eke-planteringen på Wisingsö, ett företag, som i början möttes af så mycket klander, numera kommit till den punkt, att den äfven af kännare ansåges fullkomligt lyckad; och vore Styrelsen jemväl förvissad, att någon mer passande lokal, der ek af sådan fasthet och snabb växtlighet skulle kunna uppdragas, svårligen kunnat inom riket uppletas. Beträffande kostnaderna för Wisingsborgs kungsgård, deröfver en särskild redogörelse ij Styrelsens räkenskaper ingår, hafva Revisorerne inhemtat, att kungsgårdens tillgångar i kontanta penningar, fordringar och inventarier, som vid 1852 års början utgjorde 4,789 R:dr 23 sk. 7 rst., vid slutet af år 1853 nedgått till ett belopp af 4,017 R:dr 42 sk. 5 rst. Skillnaden emellan dessa summor utgör 171 Ihdr 29 sk. 2 rst., och då dertill lägges sammanlagda beloppet af de Eke-planterings-styrelsens medel, som under revisionsåren blifvit till kungsgården levererade, eller 1,358 R:dr 24 sk, visar säg, att stats-verkets kostnad för kungsgården under samma år uppgått till 1,530 R:dr 5 sk. 2 rst. Räkenskaperna hafva icke till någon anmärkning hos Rovisorerne föranledt. Redogörelserna för anslaget till socken-kartors upprättande och för Kontorets bötesmedel m. m. äro i Kongl. Kammar-rätten för begge revisions-åren granskade utan anmärkning. Ställningen inhemtas af följande tabell: 1:o Anslaget till sockne-kartors upprättande: EiMiijjL Oeneral^Sjandtmäteri-isonioret, Debet. Balans frän föregående år: Utgifter: — Balans till påföljande år: Landtmäteri-kontorets bötes-medel: Debet. Balans från föregående år:
Skulle i afseende på dessa besluts ordalydelse någon skiljaktighet upstå, så kommer alltid BankoUtsk., att, så snart det genom prot.-utdr. fått del deraf, sältas i tillfälle att för de andra Stånden framlägga "det jemkningsförslag, som kan befmnas bäst. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag bifall till det af Frih. Raab väckta förslag, med det tillägg, som antingen Gr. Lagerbjelke eller Frih. Tersmeden framställt; viljande jag för öfrigt icke inlåta mig i bedömande af sjelfva redactionen. Gr. Lagerbjelke: Det af Frih. Raab här gjorda förslag, tror jag icke vara behöfligt; ty om ett sådant förhållande inträffar, 262 Den 17 Juni e. m. att en Hypoteksförening har öfverflöd på penningar, derigenom att den nyss indragit ett från utlandet uplaget lån, sä behöfves ju icke något kreditiv; och om Hypoteksföreningen vid ett dylikt tillfälle nödgas uliana penningar mot endast namnsäkerhet, sä är den enda påföljden deraf, att föreningen under tiden förlorar sin kreditiv-rätt. När föreningen sedermera återkommit i sitt så att säga normal-förhällande, så alt hon icke vidare befattar sig med utlåning mot namn, då kan hon återfå sin kreditivrått; och det heror då på föreningen sjelf att afgöra hvad sorn kan vara fördelaktigast, antingen att pä förenämnde sätt utlåna de influtne penningarne och dymedelst förlora sin kreditiv-rätt, eller att använda penningarne till upköp af andra räntebärande papper eller dylikt, och såmedelst bibehålla kreditiv-rätten. Genom Frih. Raabs förslag skulle verkliga missbruk kunna npkomma. Om nemi. enl. detta förslag, en diskoutrörelse i allmänhet icke skulle kunna af Hypotheksförening drifvas, utan att vara åtföljd af inteckningshandlingar, sä visar sig likväl, att om en Hypotheksförening verkligen vill drifva en sådan rörelse, emot hvad dess eget ändamål bjuder, samt eludera det af Frih.
Man kan väl invända, att det nya sjukhuset är förlagdt på en mindre sund lokal, vid Mälaren, än närmare saltsjön, för långt från kasernerne, samt hade bort delas i minst 3:nc afskiljda byggnader, på det Cönvalescenterne mätte vara väl afsöndrade från de sjuke, och smittsamme sjuke från andre, äfvensom luftomvexlingen derigenom kunnat bli fullkomligare (då derjemte den fördel vunnits, att åtminstone en byggnad redan för flere år sen kunnat vara fullfärdig). Men det lofvar det oaktadt blifva så mycket förmonligare än det gamla, nemligen för de sjukes vård och hotande, att man med säkerhet kan påräkna mindre kostnad för detta hufvudändamål, än hittills. Det klandrade långa afståndet från kasernerne har hittils i visst afseende ofta varit en förmon, men blir det mindre härefter, ehuru vi lära ej så snart böra anse för en olycka, att vägen till mycket stora sjukhus i allmänhet är något försvårad för febersjuke. 3:o Sedan ofvannämnda, m. fl., mer och mindre allmänt och kraftigt verkande åtgärder till sjukdomarnes förekommande blifvit vidtagna, skall naturligtvis dess mindre kostnader behöfva användas på 9fi Den 5 O c to b er f. rw. de sjukes vård och hotande, emedan deras antal derigenom betydligen skall minskas, och jag vågar förutsäga det, till den grad, att ej halfva delen af nya sjukhuset och af hela ifrågavarande anslag skall erfordras; 4:o En förbättrad medicinsk police i allmänhet i afseende på sjöar och vikar, födooch dryckesvaror, förströelser m. m. skall ej mycket länge kunna uteblifva, och äfven fördelagtigt verka på Garnisonsmanskapets hälsotillstånd. På dessa m. fl. skäl tillstyrker jag ifrågavarande tillökning blott med förbehåll, att öfverskottet af hela anslaget till Garnisonsmanskapets sjukvård användes till kraftiga åtgärders vidtagande för dess hälsovård. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskacken gjorde proposition till bifall å cpde Punkten. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Munck af Rosensköld: Sorn jag bort åtminstone ett och annat
Under Hofrätts-assessors-lönen 1,200 rtdr äro inbegripna blott 82 t:r spanmål, då nu mera Contors-cheferne i de reorganiserade verken med lika lön, derunder hafva i spanrnäl 114 C’1'1 Samma anmärkning gäller om samtlige tjenstemännen vid Hofrätten, då jemförelse sker emellan staterna för Hofrätten och de andre embetsverken, så att t. ex. Secreterare!! vid Hofrätten har i lön 699 rtdr, men vid de andra verken 1,200 rtdr; Ad v. fiscaIe 11 vid Hofrätten 582 rtdr 34 sk., vid de andre verken 1,200 rtdr; vice Adv.- fiscalen vid Hofrätten 460 rtdr, vid Kammar-rätten 800 rtdr; Actuarie 11 och R e g is t r a to r 11 vid Hofrätten 38o rtdr, vid de andra verken 800 rtdr; Notarierne vid Hofrätten, med hvilka Fiscalerne äga lika lönegrad, 44° rtdr, vid de andra verken dels 800, dels 600 rtdr; samt Cancellisterne vid Hofrätten 290 rtdr, men vid de andra verken minst 400 rtdr, och äfven 5oo samt till och med (ioo rtdr; och om an någon of desse tjenstemän beräkna jemte lönen vissa säkra sportlar, hvilket dock äfven är förhållandet med åtminstone eii del af tjenstemännen med nyss - i36 Den i5 Februari e. ra. nämnda högre löner inom de andra verken, så äro de öfrige härstädes verkeligen vanlottade, särdeles de med minsta lönegraden, af hvilka några, öfverhopade med göromål, sakna sportlar, samt till husrum, föda och kläder, ej äga mer än blotta lönen 290 r:dr, som omöjligen förslår till fyllande af deras behof och föga öfverstiger hvad vaklbeljente vid andra verk numera i lön åtnjuta. Då, jemlikt E. K.
Då, enl. grundlagen, ett Betänk, alltid först skall framställas till bifall, har jag icke ansett nödigt, att yrka propos. derå i afseende på lista morn.; men,jag förmodar, att Hr Frih. o. Ordfm icke underlåter att framställa en sådan propos. Hr Frih. o. Ordf. hemstälde nu om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förevar:de förslag till redaktion af 39:de §:us lista morn., samt förklarade, efter denna propos:s besvarande med starka Nej, jemte några Ja, att svaret utfallit med öfvervägande Nej, och R. o. Ad. således afslagit ifrågavaride förslag. Hr .Printzensköld: En sådan slutsats torde Hr Frih. o. Ordfm icke böra draga af det svar R. o. Ad. nu afgifvit. Ståndet har nemi. förklarat, att det icke kunde bifalla förslaget i dess Huvande skick; men jag anhåller, att Hr Frih. o. Ordf. mätte in - Den 7 Oktober e. m. m inhemta, huruvida icke Ståndet skulle vilja bifalla den förätodring, som Gr. Mörner föreslagit. Frih. Raab: Jag anhåller, att Hr Frih. o. Ordf. täcktes dela Osta mom. i tvenne propostr, så att Osta punkten, t. o. ra. ”80 R:dr”, må blifva föremål för första propos:n och återstoden för den andra. 1 förra fallet hafva Hr von Hartmansdorff och jag yrkat bibehållandet af den först föreslagna redaktionen, och i sednare fallet har Gr. Mörner förordat en förändring, hvilken vi således genom mom:s delning kunna komma i tillfälle att serskildt pröfva. Hr Printzensköld: Jag mäste bestrida den anhållan, Frih. Raab i förevande afseende gjort: ty, så vidt jag upfattat Gr.
Jag vill derföre icke säga, att ju icke förhållandet sedermera bordt bos Ständerne anmälas, och deras tankar inhämtas, innan saken kunde anses vara bragt till stånd ; men första grundläggningen fordrade provinsens eget begifvande, utan medverkan å Rikets Ständers sida. Jag vill föröfrigt ännu en gång upprepa, hvad jag på förmiddagen yttrade, nemligen att jag anser det ingångna Contraclet, så vidt det afser förhållandet emellan Kronan och Rotehållarne vara af ekonomisk natur; men i sina följder, och då fråga uppstått om jemkning Rotehållarne emellan, är det icke mera en ekonomisk utan en rättsfråga. Jag kan icke frångå den öfvertygelse, att de, som blifvit lidande vid fördelningen, hafva en naturlig rätt, att af de öfriga fordra jemkning; ty det ligger i menniskonaturen, att lika och jemt fördelade bördor kännas mindre tunga, men att orättvist fördelade, ehuru i sjelfva verket lättare, kännas dubbelt tyngre. Herr Rosenqvist s Fredrik Leonhard: Att Skånska Roteringen någonsin uppkommit, det är visserligen en oriktighet, och måste tillskrifvas det nyhetsmakeri, hvaraf vår närvarande tid öfverflödar; och lika oriktigt är det, att Statsoch EkonomiUt - Den ii December e. 111. ioi skotten icke kunnat inse nödvändigheten af de botemedel, sorn Herr Hallenborg föreslagit och Friherre Wrangel understöda Jag kan således icke med tystnad afhöra discussionen i ämnet, och jag förklarar derföre, att jag högeligen ogillar de åtgärder, som ända hittills blifvit med Skånska Roteringen vidtagne; ty att pålägga de medborgare, hvilka från de pålysta sammankomsterne uteblifvit, en så hård beskattning, utan att de deröfver blifvit hörde, och bifall dertill lemnat, det måste aldrig kunna hänföras till begreppet om billighet och rättvisa; först då, när all frihet försvunnit, Och tyranniet i ett land tagit öfverhand, kan ett sådant förfarande äga rum.
Till sist kastades porten upp och två män, rödlysta av eldströmmen från spisen, syntes på brokvisten, som av månljuset förvändes till ett darrande tempel av skinande silver. Bakom, inne i rummet, tittade de rödmosiga gästerna, snåla efter ont, nyfiket fram. Thora själv var nästan hopsmält med dunklet. »Undan, ni två, för mig!» Thora satte foten på brosteget, men mannen spärrade väg. Ett hade hon hittills inte fått tillbaka, de vinande piskslagen, givna just här uppifrån bron, men nu kommo de i breda, hudflängande rapp: »Gå din väg — Inga strykare hit in! Jag tänker jag är godlik kunna göra vilket jag vill med en sådan som dig ... Finns fattiglider där nere — gå dit, om du vill ... Pigan ska’ få bära ner mat, om du är hungrig. Ha, ha, ha!» Tyst blev det, så tyst att fors-sången, eljest kvävd av avståndet, hördes som ett mummel. Månskenet mjuknade i en vid ring kring Thoras svarta, ensamma figur. Vad skall nu ske? Men ingenting skedde. Matmodern vände bara ansiktet, vitt, som om månskenet stannat i blodet, mot sonen och sade: »Vad säger du om slikt?» Rösten var tjock; gjorde intryck vara fastnitad med ett knivhugg. Då ...! Han rådde ju inte för det — stackars förledda pojke, nej, han rådde inte för det, men styggt lät det hånande, elaka pojkskrattet, som från eldfläcken rullade ut över moderns mörka figur i månskenet. Det var hans enda svar. Faderns hånrop gav än mera klang åt ljudet. Så dog plötsligt eldfläcken på bron ut; rigeln föll skramlande ned — gillet kunde fortsättas. Tänk dig dörren igenslagen om det skrattet? Så kände hon det, som om allt hon ägde brann inne där i det eldljusa huset — allt, till och med de svarta tankarna, som gjorde håret vitt! Han var visst värd han att ... Sakta, som halvt förlamad, släpade Thora sig i mångatan, dit hon blivit visad. Huggen till döds var hon, huggen av egen son.
Af något sökt, lånadt, siratligt, kostbart, röjes i sättet att framträda och uttrycka sig, ingenstädes det ringaste spår; men det omedelbart egentliga och träffande deri vet förena, med det enkla det tankrika, med det familjera det poetiska, – mången gång äfven i detta ords högre, någongång jemväl i dess högsta betydelse. Till och med i templet behåller hon denna hemdrägt, eller åtminstone det mesta deraf. Försöker hon någon gång att aflägga den (såsom der icke varande rätt på sitt ställe), så sker det – upprigtigt sagdt – icke till hennes fördel. Hennes ”Hymn” har ingenting annat af Fru Lenngren, än stämningens sanning; detta qväde är eljest ett af hennes svagaste, och man måste erkänna, att såväl i dylika toner, som i de rent erotiska, är Fru Nordenflycht henne öfverIägsen164, – oaktadt sin allmänna större bristfällighet i språk och smak. Deremot är den ”Blick på Grafven”, som med skäl blifvit upptagen bland vår kyrkas andaktssånger, en fullständig ingifvelses verk; likaså ”Adams och Evas Morgonsång”. Ehuru äfven i dem helt andra ljud blifvit anslagna, än man vanligtvis tänker sig vid Fru Lenngrens namn, så likna de dock de öfriga fullkomligt i osöktheten, enkelheten, bortovaron af allt oratoriskt bemödande. Å sin idyll-sida betraktad, är hon i alla fall mest igenkännelig i det sistnämnda stycket; emedan det är sjelft en liten idyll ur Eden. Dervid finna vi med hennes vän Franzén betydningsfullt, att vid tanken på det Eden, dit vi andra vanligen se tillbaka med vemodsblick, diktade hon derom, icke en klagosång öfver det paradis vi förlorat, utan ett lofqväde öfver det, som ännu var våra icke fallna urföräldrars. Detta är, i sanning, ett betecknande drag af hennes ickesentimentala poesi; hvilken ej vore så rent naiv till uttryck och form, om den ej vore det till hela sin anda.
vid hvarje t s m o t e tilldelas den kvinna, vare sig inom eller utom foreningen, hvilken enligt styrelsens Bsikt genom sitt arbete siLrskildt framjatsvensk textilslojd, tilldelades detta 5s froken Anne-Margrethe Hamilton shsom ett erkannande af den skicklighet hon nedlagt p % gobelinrestaureringskonsten, denna nya gren af foreningens verksamhet, hvara ledning varit henne mfortrodd. I: Till en viil$iirenhetsbazar i Freiburg i Baden, anordnad i form a£ en ~alt-Niirnberger B !lesse *, har Handarbetets Viinner pB nppdrag af enskild person dgirstades utsgndt en samling svenska .viifnader och broderier. Enligt i n g b g n a underrgttelser vackte dessa foremhl koparnas lifliga intresse och efterfrhgan; ytte&amp;gare bestallningar hafva inghtt. skilda Huslig ekonon1.i vid folkskolorna. mhtte anvisas till afloning &amp; t ELtta lararinnor i huslig ekonomi, alldenstund uti folkskolestadgan af den 10 ' december 1897 detta iimne blifvit upptaget som ett af folkskolans ordinarie liiroamnen. 0fverstyrelsen kommer hadanefter att bestamma kompetensvilllcoren for lararinnor i huslig ekonomi och meddela foreskrifter anghende undervisningen i Bmnet. En professor i sjukvHrd. E n svenska, froken Hannn ~ i h d b o m, tjanstgor sedan ett och ett halft Br tillbaka som professor i clinical Nursing, vid universitetet i Texas. Froken Eindbom Br fodd i Kalmar Br 1871, enligt Iivad som meddelas i den engelska tidslrriften Tlze Ncwsing Record, och kom ofver till Amerilra vid 19 &amp; rs Uder efter att fornt ha utbildat sig till sjukskoterska vid Sabbatsbergs sjukhns.
Maj 1830 under vissa förbehåll, i Nåder tillerkänt åboerne å kronohemman och nybyggen inom de norra Länen i Riket, måtte utsträckas till dessa orters alla invånare; och då tjäru-tillverkningen är inom Sveriges norra Lindskop alt anse såsom en hufvudnäring samt, i anseende till den knappa tillgången å andra försörjd i ngsmedel, nödvändig för invånaines bergning, få, vid belragtande af den rika tillgång, som å till tjärubränning tjenligt vilke förefinnes i de norra orteine, och hvilken icke med jemförlig fördel kan annorlunda begagnas, utan lemnäs till förstörelse i den rnon den icke för detta ändamål anlitas, Rikets Ständer hos E. K. M. underdånigst anhålla att inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens Län en hvar må medglfvas att, efter utsyning, som, på skeende ansökning, af E. K. M:s Befallningshafvande föranstaltas, å Kronans skogar hemta vindfällen, stubbar oöh 1 otter lill tjärubränning, emot den i Kongl. Förordningen den 21 Februari J826 bestämda afgift, hvilken levereras i Landt-Ränlerien och i första rummet användes till bestridande af kostnaden lill utsyningen, hvarför uts^ nings-tagarne för öfrigt icke må åläggas något bidrag. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Februari 1841. Expcditions-U tskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o i\o. 547 N:o 240. Unnläst och eodkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Febr i»4r. n C. 2 „ J Presle-Ståndet den 17 — Borgare-Ståndet den 17 — Bonde-Ståndet den 18 — Rikets Ständ rs underdåniga Skrifvelsej angående ifrågasatt uppförande å Allmänna Indragnings-staten af lune-ersättning åt f. d. Stats-Secreterarne Grip och von Hartmansdorff'. - (Stais-Ulsk. Uti.