Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afbetalningar komma lika litet hädanefter att ske som hittills i följd af landtmannens försäljning^ af sina produeter och förbättrade hushållning, utan i den mån, 364 Den 3o Juli e. ni. sorn amorteringar kunna äga rum, skola nya lån begäras; men hypotbeksföreningarnä verka lika säkert som fastighetshelåningen till ett förhöjd jordvärde. Jag är visserligen icke emot hypotheksföreningarnas inrättande, ehuru det stora skäl derför, sora Frih. Boye nämnt, ej kan anses giltigt; ty då Konung Fredrik inrättade hypotheksföreningar i Schlesien, var detta genom kriget utplundradt, så att icke allenast capitaler, Utan jemväl kreatur, foder m. m. saknades och endast jordvärdet var i behåll. Jag tror äfven, att hypotheksförcningarna, likasom fastighetslånen, kunna lika verksamt, sorn några andra understöd för jordbruket, befrämja detsamma, i fall en förnuftig hushållning iakttages; men då detta i allmänhet ej är att förvänta, tror jag, att hellre än att använda statens medel på ett sätt, som hufvudsakligen endast skulle verka till egendomsvärdets ökande samt således till fördel för dem, sorn sälja sina egendomar, man bör använda dessa medel till belåning af jordbrukspi odocter, så att producenten ej må blifva tvungen att i hast göra sig af med sina varor. Detta verkar icke allenast hushållning, utan befordrar äfven vår spannmålshandel, emedan för en sådan belåning fordras, att spannmålen skall vara torkad, och vi veta, att ett af de största hindren för våt utrikes handel med spannmål är det råa tillstånd, hvari den förvaras, och i följd hvaraf den lätt blifver förskämd. Jag tror derföre, att creditiv för associationer, som belåna spannmål, skulle vara ganska nyttiga, och att de här böra ställas i första rummet, sedan man förut företrädesvis för hvpotheksföreningarna reserverat, hvad som besparas af fastighetslånen och Bancodisconten.
Deras förfäktare skilja icke mellan, hvad Vetenskaperna i sin möjlighet äro, och hvad de verkligen finnas vara hos menniskor. Mine Herrar! här äro Scylla och Charybdis: dem måste vi förbi. Vetenskapernas rike är ett ödsligt chaos, så länge Sanningens verkmästare vilja famla i ett heligt mörker. Man kallar dem Lärde Män; men dessa dunkla menniskoslägtets upplysare förtjena icke sin ära. De äro endast skumma vårdar för den gräns, en regeringslysten egenkärlek engång satt för snillet. Omkring deras hufvud hvilar en tjock dunstkrets; der allt ljus brytes och infaller snedt. Den kallas deras antagna system – och när två sådana träffa hvarann, uppkommer storm och förstörelse. Hvarföre? I stället för att uppleta visheten i sjelfva Naturen, dana de den sjelfve; och tvista evigt om, hvem som danat bäst. De föra tankan utom verldskretsen, för att roa sig med synvillor; för att se varelser utan utsträckning och figur. Ofta framblixtrar dock en klar stråle. Se der Sanningen! ropar en. Nej! se der Villfarelsen! ropar en annan. Och derpå sammanstöta de så häftigt, att strålen bortskymmes och försvinner. Nu ljungar förkättrings-andan och det blinda systemsnitet. Fåfängan kastar sina konsteldar. Den förklädda egennyttan, det oböjliga högmodet saknar ej heller sina bloss. Själar, som ledas af fördom och tvång, – som tillfredsställas af en tom konst, – kunna de väl finna den ädla Sanningen, den gudomligt fria? Äro väl de förmögne att smaka den omängda klarhet, det rena och dyrbara nöje, som förståndets sanna öfvertygelse och vishet ger? Gudomliga Enfald! Du, all och vår naturs fullkomlighet! Du är det första ädla och sköna, som borde möta mitt öga i Vetenskapernas rike; men der finner jag dig icke. Blott en svag och utsirad konst! en tom skole-granlåt! Men det är icke sådant, som ger Vetenskaperna värde. All sanning, allt ljus bör sökas – i sjelfva Naturen. Hvad Konsten i denna väg eftergör, är irrande och falskt.
Öppnande af uppoch afskrifnings-räkning mot ränta i Banken och Lånekontoren skall hafva till närmaste följd att åtminstone alla enskilde, som nu hafva medel innestående i Banken på depositions-räkniug, och derföre erlägga folii-afgift, skola öfverflytta dessa medel pä uppoch afskrifnings-räkning, då de genom denna öfverflvtlning icke allenast blifva befriade från erläggande af folii-afgifleu, utan äfven erhålla ränta på penningarne. Ilit kunna alla fordrings-egarne hos Depositions-afdelningen tillhörande 5:te klassen af de i reglementets §. 141 upptagna 5 klasser räknas, ty om äfven en del af dessa medel nu tillhöra bolag och associationer, hvilka, enligt Utskottets förslag, äro uteslutne från rättigheten till uppoch afskrifnings-räkning, så skola dessa snart, när sådana fördelar erhållas, insättas i enskild mans namn. De i denna klass insatta medel utgjorde är 1847 1,645,000 R:dr, år 1852 570,000 R:dr samt vid slutet af år 1853 859.000 R:dr. När Banken för medlen hädanefter skall betala ränta, så måste den å sin sida utlåna dem, hvarigenom den utelöpande sedelstocken ökas med det sålunda utlånla beloppet. Genom Ständernas bifall lill Utskottets förslag i dessa båda punkter skulle sålunda den utelöpande sedelstocken komma alt ökas med (lera millioner. Då vi för närvarande befinna oss i en öfvergångs-period med vårt Bank-väsende, då frågan huruvida Banken skall öfvertaga äfven Prival-bankernas rörelse ännu är oafgjord, synes mig dessutom alla förändringar, som kunna hafva en förökning af Bankens utelöpande sedelstock till följd, vara okloka, såsom onödigtvis försvårande Bankens öfverlagande af Prival-bankernas rörelse, i händelse ett sådant öfvertagande skulle ifrågakomma. Mot beslutet ali i Banken och Låne-kontoren öppna uppoch afskrifningsräkning mot ränta, får jag dessutom af flera andra skäl resei'vera mig: a.)
"Men hvilka äro dina utsigter?" återtog patronessan med en mera värdig min. "Jag har ej mer än en." "Hur ter sig den då?" "Min plan är helt enkel. Jag har nu tagit kameral-examen och blir i höst pappas biträde i stället för de båda, som han förut haft han slipper då föda och löna mer än ett; men jag, som tänker arbeta för tre och i allo bli ett mönster af drift och ordning, hoppas ställa mig så fiffigt hos landshöfdinge-embetet att jag får arrendera tjensten af pappa, som är för sjuklig att sköta den rätt. Längre fram, då han tar afsked, erhåller jag den ... se der min marsch-ruta!" "Du är en slug gosse, min lille Gottlieb!" "Åh, kära moster, för att följa den stråkvägen erfordras icke mycken slughet." "Så vill det åtminstone förstånd till för att icke i unga åren svänga in på galna afvägar eller drömma bort tiden i fåvitsko." "Nå, hvad drömmeriet beträffar har det ingen fara för den, som icke eger mer än sitt hufvud och sina händer. Skall man ha glädtiga drömmar, så får man icke vara i oro öfver hvad man skall äta, när man vaknar." "Bra, bra... Går din förnuftiga plan i verkställighet hvad jag ej tviflar på, just emedan den är enkel och klok så är det icke blott till ditt eget gagn, utan äfven till dina föräldrars: de få en säker hjelp i dig du blir alltid en god son." "Det är just derföre, moster, som jag, och ingen främmande, måste bli föreståndare för eller egare af pappas tjenst. Hade jag icke tänkt på alla de mina, så skulle jag nog ha gått en annan väg men han är bra den här också." "Och du ärnar skänka oss nöjet af ditt sällskap i sommar?" inföll patron Fabian. "Ja, med farbrors tillåtelse denna bjudning kom förträffligt till pass vid den ledighet jag nu har." "Seså, min käre systerson," inföll patronessan i det hon steg upp, "låt oss nu söka ut ett rum åt dig!" "Systerson, systerson på min heder, bästa moster Ulrika, se vi icke snarare ut att vara kusiner!"
Då bredde sig en munter flamma öfver Grothusens panna, och nästa ögonblick stegrade sig hans klippare bredvid konungens. Mot vanan red konungen i gående bort öfver fältet. Under kojornas framskjutande halmtak stodo mellan de grant bemålade träpelarna redan hotfulla flockar, väpnade med liar och musköter, men konungen viftade åt dem med handsken som åt undersåtar. Vid Benders dammiga gator utan stenläggning hade försäljarna hakat luckorna för sina bodar, och soldater och köpmän tågade beväpnade fram och åter. Ur minnet uppläste de sultanens bref, som gifvit dem rättighet att med våld tvinga svenskarna till hemresa. De öfverröstade hvarandra med vilda krigsrop, men när de oförmodadt igenkände konungen midt ibland sig, när hans häst trampade på deras mantlar och kaftaner, då sänkte de sina spjut och kastade sig med pannan mot marken. – Haha! – jublade de yngre flickorna bakom haremsgallren. – Hans hufvud är för litet till kroppen, och kroppen är för liten till de förskräckliga stöflarna. Haha! Men hustrurna och de äldre kvinnorna makade dem förtrytsamt åt sidan. – Allah, om vi hade en sådan herre! Därvid räckte de sig till de förtorkade löfslingor hvilka sedan sommaren sutto uppfästa utefter fönsterkarmarna. De kastade blad och blommor öfver honom, så att en vissen ros blef liggande på hans hatt – och under tiden ringde tornklockorna för att kalla befolkningen i vapen mot svenskarna och deras förste. Lugnt hälsande som under en lustridt fortsatte han gata upp och gata ned ända till dess det fria fältet i solbärgningens ljus åter låg framför de båda ryttarna. Grothusen pekade öfver en låg stenmur. – Betrakta den gräskullen där bredvid salig biskop Malmbergs sista hvilorum! Det är Mazepas graf. Två underliga ord! Mazepas graf ... Så kan jordisk storhet lykta. Konungen böjde sig åt sidan och lade förtroligt sin hand på gunstlingens knä. – Grothusingen! Faller ett visset löf till marken hundra år i dag, så är den händelsen en följd af otaliga andra små obemärkta händelser.
Boställshyra och inkomst af embetsjord 200: B:ko R:dr 414: 38. 7. Stadens undervisningsanstalter, stadsskola, folksskola, söndagsskola, slöjdskola för flickor och småbarnsskola, hafva betydliga understöd af tre fromma ... J O stiftelser. Sparbanken fortsattes till gagn för staden och kringliggande ört. I OO OOO Berättelse öfoer Örebro Län för åren 1848—1850, 3 18 1 Lindesberg funnos år 1850: Mankön, mantalsskrifna 219 » man talsfria' I72gg^ Qvinkön, mantalsskrifna Handtverkerierne voro på låg ståndpunkt; hvaremot stadens invånare egentligen hade sin näring af åkerbruket. Till kostnaden för stadens styrelse användes donerade hemmansräntor, sakören, tomtmedel, vågpenningar, gerningsören samt afgifter af krogar. Apologistskolan var förvandlad till stadsskola. Folkskola fanns dessutom. Läkare lönades af staden och Lindes bergsförsamling gemensamt. Till inrättadt sjukhus bidrogo stadens fattigkassa samt bruksoch grufveägare i orten. Örebro Landskansli och Landskontor den 8 Mars t853. E. J. BERGENSCHÖLD. G. Hökerberg. J. 0. Högström. «• Kkonoinl§k oell statistisk Tabell flir Landet inom Orebro Län för år 1850. oell med Frälse-Säterier Säleri-Riislhåll fiaoch Rörs-Hemman Frälse-Hemmnn Borgs-Frälse-Hemman Frälse-Skattc-Hemman Krono-Hernman Krono-Bcrgsmans-Hemman Krono-Nybygge med frihetsår Krono-Rusthåil Krono-Augments-Qeinman Krono-Skalte-Hemman Krono-Skatte-Bcrgsinans-Hemman. Krono-Skatte-Ruslhåll Krono-Skatte-Augmenls-Hemman Militie boställen Civila boställen Keklcsiastika boställen Akademie-Hemman, Krono Hospitals-Hemman, Krono Krigsmanshus-Hemman, Skatte Kckognitions-Skogs-Hcmman, Krono Dito dito Skatte .
St. godkända hufvudgrunderna för Bankens nya organisation har varit, att styrelsen inom hvarje departement skulle föras af en särskild chef. Häruti har dock R. o. Ad. beslutat den modification, att departementscheferna, i stället för att af Bancofullmägtige tillsättas, blott skulle vara tillförordnade, med hvilken förändring meningen förmodligen varit, att fullmägtige borde vara i tillfälle att, efter kortare eller längre tidsförlopp, skilja da tili departemantschefer utsedda personer från sina befattningar, enär fullmägtige icke vidare funno dem dertill fullkomligt lämpliga. Men om detta beslut blir R. St:s, befarar jag, att en väsendtlig rubbning skulle åstadkommas i hela organisationsförslaget. Det är, efter min tanka, alldeles nödvändigt, att de, som få dessa chefsbefattningar sig anförtrodda, derå erhålla ordentliga fullmagter, och såmedelst varda försäkrade att, så länge de behörigen uppfylla sina åligganden, tjensterna icke kunna dem fråntagas, helst jag högligen betviflar, att i motsatt fall några skickliga personer skola vilja emottaga ifrågavar. vigtiga och ansvarsfulla beställningar. Härtill kommer dessutom, att tjenliga ämnen til! departementschefer möjligen kunna saknas inom Banken, och fullmägtige således blifva nödsakade att från andra verk hemta desamma, hvilka dock svårligen skulle kunna erhållas, i fall fråga endast vore om deras tillförordnande på en kortare tid. Jag hemställer således, att R. o. Ad. nu, med frånträdande af sitt förra beslut i berörde hänseende, måtte antaga den af TJtsk. gjorda inbjuda, att förena sig med Presteoch BondeSt:n uti gillandet af Utsk:s förslag i denna del, i hvilken händelse den föreslagna voter:spropos:n kommer att förfalla. R. o. Ad. antog den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf den föreslagna voter:spropos:n ansågs komma att förfalla. Uppå begäran af Hrr Stuart, Carl Gust., och Gunther, Garl Gust., samt Gr. v. Fersen, Hans, blef BancoUtskrs d. 3i sisth Jan. på bordet lagda memor.
15 intecknadt till Stockholms Borgerskap* Enkhus-Direktions säkerhet, skall Riksgulds-kontoret fortfarande betala den ränta, hvilken, enligt den intecknade skuldförbindelsen, måste erläggas; och hör denna intecknings kapital-belopp af Riksgiilds-kontoret godtgöras, så snart tillfälle till detsammas liqviderande kan af fullmäktige beredas. §. 20. Der preskriptionstid i afseende på någon särskild del af Riksgähls-kontorets skulder icke blifvit stadgad, komma skulderna, intill dess annorlunda af Rikets Ständer förordnas, att i vederbörlig ordning liqvideras, utan afseende på den tid, inom hvilken fordringar hos enskilde eller hos Kongl. Majit och Kronan skola nu eller framdeles göras gällande. §• 21. Äldre, i laglig ordning och inom föreskrifven tid bevakade, men ännu icke godtgjorda krono-fordringar och anspråk skola, sedan desamma blifvit vederbörligen pröfvade och godkända samt af Kongl. Majit till betalning i nåder fastställda, utaf Riksgälds-kontoret, enligt härom utfärdade reglementen och författningar, liqvideras i ägande Fullmäktige att, om så nödigt pröfvas, utsätta betalningen på terminer, lämpade efter Riksgähls-kontorets tillgångar, samt å fordringarnes belopp utfärda obligationer med ränta, hvilken dock ej får öfverstiga fyra procent om året. Angående Riksgälds-kontorets fordringar för de af dess medel utbetalda eller godtgjorda lån. §. 22. Det Upsala Akademi, för fullbordandet af Akademiens biblioteksbyggnad, vid 1823 års Riksdag, beviljade lån af Femtio tusen Ridr återbetalas med två proc. 16 Siats-Utskottets Memorial, N:o 308. ärligen å samma låns belopp; hvarjemte för den, efter hvarje kapital-afbelalning, återstående lånesumma tre procents årlig ränta erlägges. §• 23. o o Återbetalningen af det lån, Åttatusen R:dr, som af Rikets åren 1£!40 och 1841 församlade Ständer beviljades för utvidgandet af Läroverken i Carls lady verkställes af Carlstads Stifts
Man har velat anse den af mig väckta fråga såsom alldeles ny och oberoende af förevar, lytde punkt. Men då Ständerna genom stadgandet vid io:de och ii:le punkterna fixerat sedelstocken, ser jag icke, huru liqvid emellan Banken cch Riksg.cont. skall kunna ske, utan medelst bancovinsten för i835 och i836. Således står min motion i nära förhållande till denna punkt. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna 2y:de punkten afBancoUtsk:s förslag. Ropades ja. Hr Cederschjöld begärde propos. äfven på det af honom föreslagna tillägg. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att H. Ex. ansåg en sådan propos. svårligen kunna göras, sedan R. o. Ad. ovilkorligt bifallit Utsk:s förslag till 27:de punkten. Hr Lagerhjelm: Då icke någon talat emot 27:0c punkten , är det naturligt, att Hr Landtm:» propos. till bifall derå måste med ja besvaras. Men begäran är gjord om ett tillägg till punkten. Det är sannt, att detta är begärdt på bordet; men jag hemställer lill Hr v. Hohenhausen, 0111 lian icke från en sådan begäran skulle vilja afstå. Gör han det, så finnér jag intet hinder, att ju tillagget nu kan antagas. Hr Lefre'n: Att göra ett tillägg till ett fattadt beslut 1 D c ii i Augusti f. m. är fullkomligen grundlagsenlig!, så vida nemi. detta tillägg icke strider mot det förut fattade beslutet; i sådant fall kan det icke äga rum. Jag hoppas, att de värda motionärerna äro lika måna som jag om grundlagarnas helgd. Frih. Palmstjerna: Jag öfverlemna!’ till Hr Gr. o. Landlm., huruvida något tillägg till 27:de punkten numera kan äga rum, sedan 11. o. Ad. bifallit densamma utan förbehåll ; åtminstone har vid alla föregående discussioner, der fråga uppstått om tillägg till någon punkt, sådant blifvit afgjordt gemensamt med sjelfva punkten.
Lisa och skaffa sig en bättre »mistress», men han gaf vika, och om han också inte uppförde sig precis som en »guss engel», så tyckte Lisa så – och det var hufvudsaken. Lill-Olle blef farfadren rent som svag för, och Lagårds-Kalle hann säga så mycket, att han just önskade »härta osagdt». »Spött på mej», sa Kolar-Jans belåten, »om dä int’ vart ett glädlik åf’en ändå till sist!» Gossen på bärget. De äldre i byn mindes mycket väl, när han kom vandrande, för att söka plats. Då hade han nyss fyllt sina tjugo, var skär och hvit som en flicka, med vackra blå ögon, stubbigt brunt hår och en tunn, fin mun med litet utdragna mungipor, som darrade nästan jämt, ’som om han varit van att ständigt svälja gråten’. Nuvarande nämdemannens far, som då innehade samma värdighet som nu sonen, tog honom i huset ’på försök’. Men nämdemansmor, som kände sig tilldragen af hans blida, ljusa, ansigte och stillsamma väsen, gaf sig ingen ro, förr än hon fick honom antagen till ’lilldräng’, och hon behöfde aldrig ångra sig. Af papperen han förde med sig fick man veta, att han hette ’Karl Johan Svärd och var välfräjdad’. Själf berättade han, att fadern varit båtsman, gift sig till många pängar, men dött i vidlyftighet’ – d. v. s. han hade supit och rumlat upp alltsammans. Modern och två yngre syskon voro på fattighuset, men han skulle nog få dem därifrån, brukade han tillägga och knipa ihop läpparna, som om gråten hotat att tränga fram på fullt allvar. Det var mest för att hjälpa dem, som han begifvit sig ut i världen. – Han var arbetsam, pålitlig och ärlig. Aldrig gick han på ’danser’, aldrig var han i gräl, jäntorna lämnade han i fred, utom när han fick ett ’glas i rocken’, då han blef så kärvänlig, att man knappt kunde berga sig för honom, men det hände så sällan.
Den okufliga energien, den liffulla vakenhetcn 110s vgra, fiuskn systrar, hur viil stiimmer den ej med detta vissa nfigot af obihdig naturkraft, som gor det norskn folket till norclens ungdomsfolk par prkfhrance, och hvilken halsosam rnotvikt bilda ej dessa hBda till (leu genom en enkel naturligliet framtriidancle dnnskn fina intelligeilsen och viirt eget reserverade, till entusiasm s51 ral som till handling sB svArantandliga svenska lynne! Nojligen har jag oriitt, men mig forekom det vid studerandet af denna af representanter frBn skandinaviens alla lander snmmansatta kvinnoforsamling, som om de nyss berorda nationella typerna mdste m r a mer fraintradande hos kvinnor iin hos man, som om ~i i denna nirelleringens tidstilder biittre vetat berara det nrsprungliga och karalrteristiska. Och iifven frfin den synpunkten sedt erbjijd art mijte ett ej ringa intresse. For ofrigt hrad sjiilha yrestationerno d. v. s. fijredragen, forhandlingarna betriiffar, tror jag, att de ungefiir volo au nivean med hvad sorn rid af miin ledda kongresser brnka fiirekomma, bdde till form och inneh9tll. I det fallet ha lsvinnorna i utveckling tagit ctt oerhordt steg framiit, att de funnit uttrycksinedel fiir sina tnnkar. Sakert gr, ntt det fordonl mycket nler iin nu r a r krinnans oforinAga att ge en form it hrad viirdef~dlt: hon tilliifrentyrs satt inne med i tunkeviig, som kom heme att sfi beredvilligt riitta sig efter budet: kvinnan tige i forsamlingen.
Vällofliga Borgare-Ståndet tiar återremitterat Utskottets utlåtande N:o 87, angående väckt fråga om inrättande af en daglig postgång emellan Stockholm samt Skåne och Götheborg äfvensom emellan sistnämnde stad och Skane m. tn.j men, som de öfrige Riks-Stånden utlåtandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 13 Maj 1851. Bill. till B. St. SI Hä[t. I STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 102. 1 102. Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Maj 1851, kl. 11 f. ni. Utlåtande i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 39, angående Fjerdingsmansbefaltningen. Omförmälde Betänkande, sorn är af hedervärda Bonde-ståndet bifallet, har af de öfrige till Riks-stånden blifvit återremitterad t, på grund af följande deremot framställda anmärkningar, nemligen: l:o att Utskottet icke skulle hafva fästat tillbörligt afseende å de motioner i delta ämne, hvilka åsyftat inskränkning i de enligt Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850 fjerdingsmännen tillkommande skyldigheter. Utskottet hade härå endast svarat, alt berörda nådiga stadga i allmänhet icke innefattade några för fjerdingsmännen nya skyldigheter, utan att de, som i samma stadga uppräknas, tiil största delen varit genom serskilda äldre författningar dem ålagde; men detta har förmenais icke vara med sanna förhållandet öfverensstämmande, såsom exempel hvarpå åberopats fjerdingsmännens åligganden, dels alt biträda kronans uppbördsman med indrifning af oguldne uppbördsmedel, och dels att hafva tillsyn öfver vägars, broars och färjors underhållande och alt meddela vederbörande föreskrifter om afhjelpande af brister derå.
att då det tillhörde alla Ledamöter i Directionen collectivt och hvar och en i synnerhet att vaka öfver ordningen inom Discont-Verket, vore Ulskottets under litt. b. föreslagne föreskrift om någon närmare tillsyn för Ordföranden, i delta hänseende olämplig; samt af flere Ledamöter: att då öfverträdelse af förbudet, å Directionens sida, vore brottsligare än å Kamererarens, men den sistnämnde, enligt mern. litt. d., skulle hafva genom öfverlrädelsen förverkät sin tjenst, stöde den under mom. c. föreslagne straffbestämmelse, i afseende på Directionens Ledamöter, icke i något motsvarande förhållande’, då de blott skulle utgå från Directionen och det oaktadt kunna här i Stockholm fortfara att vara ibland 4 txancoV(slottets titia tande JY'.o nj\ Rikets Ständers Banco-Fullmägtige, nian måste Ledamot i Styrelsen för en så beskaffad öfverträdelse anses hafva förverkat icke blott det mindre förtroendet, utan ock det högre, att vara Rikets Ständers Fullmäglig i Banken. Då den Ledamot, som framställt anmärkning emot det under litt. a. föreslagne förbud för Discont-Directionernes Ledamöter att med låueansökningar, såsom Commissiönairer, taga befattning, synes hafva förmenat, alt rättighet för närvarande är lånsökande medgifven, att i dylika angelägen-, heter vända sig till Riks-Ståndens Fullmägtige i Directionerne, anser Utskottet sig böra erinra, att detta förbud egt rum allt sedan 1818 års