Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
omdömesgifvarne öfver vår tid — de fleste boklärde — kunna sällan skilja tidens eget sträfvande från en mängd kämpars vidriga utseende, hvilka blott fäkta i tidens led såsom nedrifvare, men icke såsom uppbyggare; som tvärt om ganska ofta, hvad deras positiva vidkommer, marodera på egen hand ibland både vänner och fiender. * ” Europeiska missnöjets grunder ” makulerades två gånger (1888 i Stockholm och 1847 i Jönköping), men intogs i Töm rosens bok, imperial-oktavupplagan, 1850. I den af A. Th. Lysander besörjda upplagan af Almqvists skrifter (1873 — 78) är uppsatsen utesluten.Likna ej dessa så mänga Mskaror under Ziska och i tretioåriga kriget, hvilka deltogo i en helig och ren kamp for religion, frihet och ädel idealitet, men icke dess mindre voro stora kanaljer? ” Det är märkligt nog, att just Almqvist skrifvit detta, men bevisar naturligtvis ingenting mot det riktiga i hans uppfattning, bestyrker det snarare. Det som Almqvist kallade ” europeiska missnöjet * ’ hade han sannerligen icke hittat på, lika litet som det mycket mer utgrenade och otvifvelaktigt långt farligare allmänna missnöjet i våra dagar är något påhitt af dem som skrifva derom, deras personliga förhållanden må vara hvilka som helst. Missnöjet finnes, det är hufvudsaken. Almqvist satte det icke i förbindelse med de stora vetenskapliga och industríela framstegen, hvilka af många anses vara åtföljda af äfven ett sedligt framåtskridande. ” Det är ”, sade Almqvist, ” just densamma utveckling, som alltid genom tiderna försiggått, vi nu önska fortsatt och på det sätt vår tid fordrar och béhofver: att vi visst åtnöjas med allt det tillräckligt goda vi nu hafva, men att vi i afseende på det öfriga vilja framåt och sJcola framåt. ” Med Almqvist måste hvar och en klar-, tänkande utropa ” Kan någonting höras, som är enklare, rimligare och billigare? ” August Strindberg deremot tror icke på utvecklingens sundhet.
St. mera antagligt förslag än det, som nu haft det missödet att i tvenne andra Stånd blifva förkastadt. Jag betviflar dock Utsk:s förmåga i detta fall samt önskar och hoppas således, att R. o. Ad. måtte bifalla Konungens förslag oförändradt. Många ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Raab, Carl Adam: Såsom en allmän regel torde gälla, att då man vill förändra något af det bestående, man noga bör undersöka det bristfälligas beskaffenhet, afväga det nya man vill sätta i stället, huruvida det kan upfylla det afsedda ändamålet, utan att medföra ännu betänkligare och svårare olägenheter. Tillämpom denna regel på ifrågavarrde förslag. Vi finna då i § 39 Reg.-F:n »Besluter Konungen sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, 458 Den 18 Februari f. m. ulan före StatsRådet, under sådan Konungens frånvaro, regeringen i Hans namn, mod ali den rätt. som denna Reg.-F. Konungen tillägger, dock — -—.» RiksAkten i § 7 bestämmer, att under sådant förhållande, som ofvan nämndt är, 10 Svenska och 10 Norska StatsRåd skola sammanträda i Stockholm, att utgöra de förenade Rikenas regering under namn af ^Sveriges och Norges Inferims-regering. a Hvilka olägenheter åtfölja dessa stadganden? Som mig synes endast få och af mindre väsendtlig vigt. Bland dessa är den, att regeringen lill följd af de många personerna blir i sin arbetsordning något långsläpig och trög; men detta betyder föga. då man erinrar sig, att inga organisationsfrågor härunder företagas, utan endast de kuranta göromålen skötas. Deremot, långt ifrån att förnekas, måste i stället framhållas dessa stadgandens oegentlighet deruti, att Norska män besluta i rent Svenska ärenden och tvertom; men detta förhållande både bör och kan förändras, så att begge folkens regeringstniin endast besluta i rent unionella frågor. För öfrigt kan man ju reducera Interims-regeringen till färre antal personer. Att göra en stark
Hon undrade, att hon var så upprörd och att hjertat bultade så hårdt. Och hennes händer darrade. Hvarför? Det var ju riktigt narraktigt! Hon försökte beherska sig och visa sig alldeles lugn. Hon drog ärmen ner och lyfte hufvudet från dynan. Men hon förblef dock fortfarande i en bekväm, halfliggande ställning, sedan hon kastat ännu en hastig blick i spegeln. "Ni är sjuk?" frågade Nymark, i det han tog hennes hand. "Endast trött," sade Alma leende och vinkade åt honom att taga plats på stolen. Nymark drog den närmare. "Kanske ni önskar hvila?" "Ert sällskap lifvar mera upp mig, tror jag." "Då kan jag sitta hos er med godt samvete." "Ni tar väl inte illa upp, att jag är så här i min frihet?" "Det frågar ni inte på allvar. Det var blott en liten skatt, som ni betalade åt ert förra åskådningssätt." "Förra!" "Ja, så sade jag. Ty utan att ni vet eller vill veta deraf, börjar ni redan frigöra er derifrån." Alma måste också sjelf medge det. Hennes verld var ej mer densamma som förr. Hennes blickar hade nått litet längre, anat nya frestande utsigter, hvilka drogo henne till sig, fastän hon ännu inte klart kunde skönja dem och inte visste om det var något godt eller ondt, som från det hållet skulle möta henne; men hon brydde sig inte heller om att närmare forska derefter. Friare voro de åtminstone och gladare, och med nyhetens berusning drogo de henne till sig. Timmar förflöto. De talade stundom allvarligt, stundom skämtsamt, och ofta voro skämt och allvar så blandade, att det ena ej kunde skiljas från det andra. Men Alma kom allt mer till den öfvertygelsen, att Nymark ej hade sin like som sällskapsmenniska. Slutligen såg Nymark helt öfverraskad på klockan. "Half fem! Och jag, som skulle gå till Lagander på middag." "Hvad skall ni nu göra?" "Det får vara," sade Nymark skrattande, "det gör mig endast ondt, att jag har uppehållit er." "Ni har inte på något sätt hindrat mig. Men sjelf har ni gått miste om ett angenämt sällskap."
Varder någon dräpen, såsom i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. Var gerningsmannen, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synnerligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år. 6 §. Begår lifstidsfånge dråp, sorn i 3 eller 4 § sägs, och äro ej omständigheterna synnerligen mildrande; miste lifvel. 7 §. Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf någon ljutit döden; då skall en hvar, som tillfogat den döde lifsfarlig skada, och, der ej viss sk ada var i sig sjelf lifsfarlig, en hvar, som tillfogat den döde någon af de skador, hvilka i förening orsakat döden, dömas till det straff, hvartill han, om den af honom åstadkomna skadan ensam varit dödande, gjort sig förfallen. Den, som å den döde gjort ringare misshandel, straffes för delaktighet i dråpet efter 3 Kap. 4 §, der ej gerningen eljest är med högre straff belagd. 8 §. Kan ej utrönas hvilken eller hvilka tillfogat den döde skador, som i och för sig eller i förening varit lifsfarliga; vare straffet för den, som i uppsåt att döda gjort våld å den dräpne, straffarbete i högst sex år; för den, som med berådt mod, men utan sådant uppsåt, som sagdt är, deltagit i misshandeln, straffarbete i högst fyra år; och för den, som af hastigt mod och utan uppsåt att döda varit i gerningen delaktig, straffarbete i högst två år. 9 §. Är någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till annans död; dömes till böter, dock ej under femtio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. Var vållandet synnerligen groft; då må till straffarbete i högst två år dömas. 10 §.
Härigenom kunde visserligen uppstå frågor, såsom angående reglering al stationers å de olika vägarne lägen i förhållande till hvarandra, och flere dylika, hvilka erfordrade gemensam behandling af Eders Kongl. Maj:ts wederbörande Befallningshafvande och General-Post-Styrelsen, men derför borde icke möta större svårigheter, än för behandlingen af lika beskaffade frågor, som handläggas af Jernvägs-Styrelsen och Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemensamt. Hvad sedermera angår frågan om sättet för bestridande af den kostnad, som för befordrinsväsendets underhållande erfordras, så hafva en del menigheter uti sina i frågan afgifna yttranden framställt det anspråk, att 40 de nuvarande skjutsningsskyldige borde befrias, ej allenast från sjelfva skjutsningens utgörande, utan ock från ali särskild utgift för befordringsväsendet. I afseende härå får Komitén åberopa hvad i detta ämne redan blifvit anförd t derom, att, enligt Komiténs åsigt, någon reglering af skjutsningsbcsväret icke för närvarande låter sig göra, med mindre de skjutsningsskyldige med årliga afgifter träda emellan. Då likväl befordringsväsendet, hvars ändamålsenliga ordnande skulle så väl omedelbarligen, som i än vidsträcktare mån medelbarligen i en mängd olika rigtningar sprida oberäkneligt välgörande verkningar till landets förkofran, måste till sin natur anses såsom en för Statens samtlige invånare gemensam angelägenhet, fordrar rättvisan att all tillökad kostnad för en vidt omfattande förbättring af befordringsväsendet drabbar Staten i dess helhet och ej särskildt de skjutsningsskyldige; och, enär kändt är, att i allmänhet skjutsningsbördan efter hand alltmera stigit i besvärlighet, och kostnaden derför följaktligen blifvit i samma mån ökad, är det för öfrigt af billighet påkalladt att de skjutsningsskyldige, om möjligt, erhålla lindring i samma kostnad, äfven så vidt dennas nuvarande belopp angår.
Den nu lefvande generationen af artneens officerare, som betalar 6 proc. till arme'ens accords-amorteringsfond, kan aldrig hoppas att komma i den lyckliga belägenhet att få åtnjuta sina löner fullt ut; det är således en verklig uppoffring, som araieens officerare göra, och böra således ingalunda betungas alt betala bevillning för hvad de ej uppbära. Hr von Hartmansdorff: Jag anser det yrkande, som de a:ne föreg:de talarne gjort, vara så mycket mera billigt, och böra bifallas, som det är en uppmuntran för andra corpser, inom hvilka accorder möjligen ännu äga rum och böra afskaffas, att förhålla sig på samma sätt som armeen gjort. I hänseende till billigheten, talar saken för sig sjelf. Jag hoppas att R. o. Ad. samtycker till förslaget. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att den accordsränta, som enl. af K. M. utfärdad författning ut - Den 3 Octobcr f. m. 43 göres af en stor del militäre embetsoch tjenstemän , skall afdragas från löneinkomsten , innan den till bevilln. beräknas. I öfrigt blef 4 §'n bifallen , med de förändringar och rättelser, som i utlät. N:o 27 blifvit föreslagna. 5 och 6 §§:ua. Biföllos. 7 §:n Bifölls med förbehåll af procentens framtida bestämmande. 8 och 9 §§:na. Biföllos. Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig, innan tiden lede för långt, och måhända flere af R. o. Ad:s ledamöter aflägsnade sig, böra meddela Ståndet, att i Talrnans-öfverläggningeu varit fråga 0111 någon öfverenskommelse rör:de dag då Talmännen borde föreslå de resp. Stånden att till pröfning företaga Coust.Utsk:s förslag till Nalional-iepresentationens oinbildning. Likväl, dä hvarken de öfrige Tahnännen, eller Hr Landtm, kände, huru de resp.
Genom motion inom Ridderskapet och Adeln, har Herr Brummer, C. M., anhållit, att Rikets Ständers Stats-Utskott måtte anmodas företaga en Revision utaf förvaltningen af ön S:t Barthelemy, sådan den blifvit framställd uti de till Rikets Ständers Stats-Utskolt vid hvarje Riksdag från Kongl. Majit afgångne Skrifvelser derom. Denna motion har blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet och den 20 dennes kommit Utskottet tillhanda 5 men, i anledning af dess åberopade lydelse, anser Utskottet sig icke tillhöra alt dermed taga någon befattning, utan får Utskottet, med anmälan härom, motionen till Ridderskapet och Adeln återlemna. Slockholm den 22 April x84 *- N:o i45. Ank. till Exp. Utsk. den 2G April, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af motion, att ön S:t Barthelemy må till Danmark öfverlåtas. Genom en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till detta Utskott remitterad motion, har Herr Munk af Rosenschöldj Nils Rudolf, föreslaBili. till R. St.
vore en betänklig sak att träda upp offentligt och taga del i det yttre samhällslifvet. Hennes uppfattning i denna fråga undergick emellertid senare en betydlig förändring eller — o m man så vill — utveckling, och begäret att på det verksammaste arbeta för ett utvidgande af kvinnans arbetskrets och öfver hufvud sociala frihet föranledde henne till en följd nya romaner, där denna tendens spelar den förhärskande stämman. D e n mest märkliga af dessa är » Hertha eller en själs historia », som utkom 1856 och genom sina våldsamma angrepp mot det » maktegande manliga könet » väckte ett synnerligt uppseende och en bullersam motkritik. D e kraf, hon där å sitt köns vägnar framställde, ha dock sedermera vunnit såväl insteg i det allmänna rättsmedvetandet som till en stor del uppfyllelse: myndighet vid viss ålder, tillfälle till kunskapers inhämtande v i d högre allmänna läroverk och universitet samt användning i vissa befattningar i kommunens och statens tjänst. A r 1849, då Fredrika Bremer nått höjden af sitt rykte som hemmets skildrarinna, företog hon en resa till Nord-Amerika för att i den nya världen studera kvinnans ställning i hemmen och samhället. Frukterna af de omfattande studier, åt hvilka hon egnade sig i det fjärran landet, nedlade hon i det tre band starka verket » Hemmen i nya världen. » Sommaren 1856 snörade den outtröttliga författarinnan på nytt sin rensel till .långfärd; denna gäng styrdes kosan till österland. Under fem år söker hon tillfredsställa sin osläckliga bildningstörst i Schweiz, Italien, Palästina, Grekland och dess arkipelag. Dagböckerna från denna tid utgåfvos i 6 delar under den gemensamma rubriken. » Lifvet i gamla världen ». Under det senare skedet af Fredrika Bremers lif tog en djup och varm religiositet allt mera öfverhanden i hennes åskådning och skrifter. Men äfven vid denna sida af hennes andliga lif gjorde sig hennes omutliga frihetssinne alltjämt gällande, främst genom stränga strider med sitt eget förnufts kritiskhet, därnäst i den ädlaste och mest upphöjda tolerans. Ingen är större motståndare till kyrkligt tvång än hon. » Intet samhälle, ingen kyrka », säger hon själf, » må tillmäta sig myndighet att stadga, hvad som skall gälla i alla tider och för alla.
Vidare och med anledning af en, på anförde skäl, sätskildt väckt fråga, få Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att, utom hvad här ofvan blifvit i allmänhet föreslaget, den förmån kunde varda Räntegifvare i Wester-Norrland i Rinder dan'ga Skrifvelserl Nåder förötmad; att för lefvereringen af deras länte-persedlar, Lax och Bräder, icke en , utan flera dagar i Februarii månad bestämmas. Slutligen och i händelse E. K. M. i Nåder bifaller litad Riksens Ständer nu föreslagit, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att allmän författning, i öfverensstämmelse dermed, kunde .varda i Nåder utfärdad; hvarförutan Riksens Ständer i underdånighet hemställa, det E. K. M. måtte täckas i Kader förständiga Dess Befallningshafvande, att årligen, vid Markegångs-taxans utfärdande, genom en dervid fogad Kungörelse, såsom i afseende på Mantalsskrifningarne sker, meddela vederbörande nödig upplysning och föreskrift, om allt hvad som rörer Spannemålens uppsägning, så väl i afseende pa tiden, som öfrige omständigheter. Riksens Ständer framhärda etc. IJnderdåniga Skrifv d serl j 8 \ N:o 338. Uppl,! Ölgödk, hos Ridd. o. Ad. d. 19 Novil8»Sl Preste-Ståndet d. 19 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. ao Riksens Ständers underd. Skrifvelse, rörande åtskilliga förändringar i Brottrnuls-hagarne, 6. A. K.
I samma mån nu varande husbehofsbränning ofördelaktigt verkar så vål på sjelfva åkerbruket, som på ladugårds-skötseln, skall den äfven betydligen bidraga till skogars och torfmåssars medtagande och totala förstöring. Ej nog med den för brånneriernas drift behöfliga dagliga konsumtion, utan härtill kommer äfven det i skogsbyggden skogsödande svedjandet. Det sednare år egentligen ett bihang till brännvinstillverkningen, då det sker vanligen för att få en ytterligare tillgång till potates och, med den, en ån ytterligare tillgång på brännvin. Det vore ej ulan intresse, att kånna det 16 verkliga förhållandet emellan den qvantitet skog, som vår inom landet kråfver, och den skogsåtgång, sorn följer af brånvinnsrörelsen. En dylik uppgift skulle må hända leda till den slutföljd, att af samma skål, som bergslag ordnades, inom hvilka en bestämd smidesrått stadgades i förhållande till skogstillgången, vore det ej oförenligt med nödigt afseende på skogarnes bestånd, att, inom detta Lån, der brännvinsbränningen kan anses som provinsens bruksrörelse, äfven bestämma brånneriråtten i vissa brännvindas eller, för att mildra uttrycket, i vissa pannelag, med ett utsatt t illverkningsbelopp, i förhållande till ortens skogseller torftillgångar, vare sig tillverkningen sättes på fabriksfot eller som en husbehofsnåring, så att framtidens rått ej lider af hvad vi nu, genom en obegränsad rått till skogen, med en verklig våldsam skyndsamhet bjude till att förstöra. Från hvilken sida man således ån granskar nu gällande husbehofsbrånningens följder, äfven om man undersöker dess verkan i moraliskt afseende och dess inflytande så vål på sedligheten, som den allmänna ordningen, stadgas det omdöme, att den, genom det öfvermått, hvarmed den nu bedrifves, arbetar så vål på folkmassans, som på åkerbrukets, ladugårdars, skogars och våra torfmåssars oundvikliga förfall. Af stort inflytande så vål för konsumenter som producenter åro de hos oss så ofta påkommande starka omvexlingar i spanmålspriserne. Alla näringar lida häraf.
egaren N: o 61, 40 år gammal, blifvit, i afseende å samma afgifter, hänförd till den högre åldersklassen 45-50 år, hvilket dock torde finna sin förklaring i att hennes Iäkarebetyg ä r qvalificeradt. Någon anmärkning i öfrigt har icke förekommit; och få Revisorerna med anledning häraf föreslå att Styrelsen mB erhålla decharge för i887 i I ' S för valt ning. Stockholm den 9 mars 1888. Ferd. af Klintberg. E. Xlfving. c. Med afseende p i de två af herrar Revisorer framstälda anmärkningarne erkänner styrelsen deras riktighet, dock dsrvid upplysande att båda de anmärkta felaktigheterna blifvit rättade på sätt styrelsens protokoll för den 29 mars utvisar, och tillåter styrelsen sig med anledning häraf hemställa att mötet rna lata vid den afgifna förklaringen bero. Kassans styrelse har följande sammansättning: Ortlina&amp; etyrelsemedlemnar. Professor P. G. Bosth, ordförande. Doktor Cap2 N y s t d m, vice ordf. tillika kassaförvaltare. 16 Fröken Azweliu Pcdwicius Fröken Annu Boos Nedicinalrådet D. Pontin. \ I vid Expeditionen. Su p p l m u te) 8. Professor O. Sandalil. Fröken H. Liizclherg. F r u F. Lybeck. Revisorer hafra varit Kongl. Sekreteraren P. af Klintbeiy och Ofverstelöjtnant C. EZjbing. Det torde mahända böra nämnas, att ingen af sjukkassans funktionärer uppbär arfvode eller ersättning af nigot slag. Styrelsen tillåter sig slutligen erinra om följande: Då kassan ej vunnit det antal delegare, som enligt antecknings listorna varit att påräkna, och som legat till grund för beräkningarna rörande kassans verksamhet, ligger häri en maning till kassans delegare och öfriga för det goda ändamalet intresserade personer, att söka i så stor utsträckning som m6jligt vinna nya delegare för kassan. iv. Stipendiekomitens berättelse.
C) Inom Hedervärda Bonde-ståndet: af Carl Dahlgren, från Elfsborgs Län, som anfört, alt ehuru han måste medgifva a ganska förtjenstfulla förslag vid innevarande Riksdag blifvit framställda till begränsande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:n 69. 3 af alla förhöjda statsanslag af ordinarie natur inom tiden till nasta Iliksdag, äfvensom välbetänkta yrkanden blifvit gjorda, att de hittills oerhörda anspråken på löneförhöjningar måtte serdeles omsorgsfullt profves och endast företrädesvis tillstyrkas för de lägre oell hos oss så ändamålsvidrigl alltför ringa lönta tjenslemanna-klasserna, samt att dessa förhöjningar skulle få namn af tillfälliga lönebidrag och blott gifvas för Ijenster, som endast hade under 1,200 R:dr R:mt oell högst med 50 procent af lönen, hyser han dock den fruktan att, i det outredda skick Regeringen lemnat den för Embetsmanna-klassen eljest så vigtiga Statsreglerings-propositioncn, Siats-Utskottet icke, med bästa vilja, kan på ett rättvist och nog sorgfälligt sätt pröfva behofven och föreslå beloppen, helst Regeringen icke ens nu, da den beslutat sig att framstå för anspråken, sökt uppfylla de länge af nationen uttalade önskningarne om en tidsenlig och val ordnad reglering af styrelseoch förvaltnings-verken. Motionären har på dessa grunder och under önskan att Rikets Ständer ville, å deras sida, visa sig fullt beslutna att med allvar upptaga frågan om så väl den nyssnämnda regleringen som om en derefter lämpad fullständig lönestat, föreslagit, att Rikets Ständer mätte underdänigsl anhålla det Kongl. Majit täcktes Nådigst uppdraga åt en kommitté sakkunnige män, under ordförande af några ibland Kongl. Majits rådgifvare, samt med biträde af en tjensteman från hvarje Embetsverk, som kommitterade ega att vid öfverläggningen om verkets organisation och arbetsordning tillkalla, att. underdånigt utlåtande öfver samtlige styrelseoch förvaltnings-verkens reglering så skyndsamt afgifva, alt detsamma innan nästa Riksdag må kunna Kongl. Majlis
FrBgaa for nftonen belystes sAlnoda frBn flere sidor af sagkunniga och intresserade personer och Atskilliga Bsjkter af. varaktigt varde framlades. Efter disly11assi.onens slut vidtog en enlrel sup&amp; som afslot det i all0 lyclcnde samlwamet. Booker F r h Fredr ika-Bremer-Forbundets Bokkomitk. Bul~gligii Tlifibinstkrlln~narel~ ocli tlerwxl fiirernrade sctmling; ~r. Femtio plnnscher i ttntot. ;) lpi utforcla viil (+eneralstabens litografiskn tlnstnlt. Text af C; A. Ossbahr, intendent id samlingame. Dema cackra publikntion, en fijrlniilslrad upplaga af Jet stiirre praktverket med saiilma titel, som ntgnfs till Konnngens regeringsjubileum, bor blifva en prydaad fiir 1) oltsamliugen hos bfide ganlmnl och nng. Den forklarande tenten 19mn: u. mdnga ~iirciefulla uyplysniugar i konstindnstrielt afseende o ~ h fir iifreu nf liistoriskt intresse, h ~ a r f o r boken 1can anbefallas sdsoili en gedigen julgRfra, siirskildt Iiiinplig for den mognare ungdomen. Frill1 B~ %elliis. Slrildring af lifvet i Aten via slntet af (let pelopoizesisl~a kriget af G. Bergstl &amp; / I. ~ F r h H e l l a s ~ iir en historisk roman, hvars hnfvndteiua iir de olyckor, follwaldet Astadkom i Aten uiider peloponesiska krigets sista skede. De forn8mst.a hiindelser, soiu fiirf.
VIII. B. 283. A. 296. — N:o 189. i anledning af återremisser å utlåtandet N:o 112, angående ett lån för fullbordandet af Lazareltsbyggnaden i Lund. VIII. B. 283. A. 296. E. 560. — N:o 190. angående öfverlemnandet till Riksgälds-kontoret af den i Stats-konloret befintliga behållning utaf inlevererade depositions-medel. — N:o 191. i anledning af väckt fråga om den utaf lagberedningen begagnade boksamlings öfverlemnande till riksdagsarkivet. VIII. B. 283. A. 296. — N:o 192. i anledning af väckt motion om ett lån till egaren af Hackeforss nedbrunna mjölqvarn inom Landeryds socken i Östergöthland. VIII. B. 283. A. 296. — N:o 193. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 142, angående ett lån för den nya lomlregleringen i Christianstad. VIII. B. 283. A. 296. — N:o 194. angående ytterligare understöd för Enke-och Pupillkassan vid Riksgäldskontoret. VIII. B. 283, 296. Å. 297. IX. U. 253. A. 266. ( 126 ) Stats-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 195. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ett räntefritt lån för upförandet af en Lazarettsoch kurhusbyggnad i Warberg. VIII. B. 283. A, 297. E. 199. — N:o 196. angående tiden för nästa Revisioner af Stats-, Bankooch Riksgålds-verkens förvaltning och räkenskaper. VIII. B. 171. A. 172. E. 284. — N:o 197. i anledning af väck! motion, om förhöjd upbördsborgen för kronofogdar.