Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Impressarion, en fet, myndig herre, som brukade hafva sådana flickorkestrar på entreprenad, hade hyrt in d e m däruppe i tre små rum, hvarest de packat in sig, så godt de kunnat, o c h hängt sina små torkade buketter o c h urblekta bandrosetter på väggarna för att skyla de trasiga tapeterna. Där uppe var ett kvitter af strupar o c h strängar dagen lång. Men ibland kunde man höra en grof basröst, barsk o c h hotande, o c h så flickgråt och snyftningar. Impressarion var ej att leka med. » Pauvres oiseaux! » Kl. 6 hvarje afton k o m han o c h hämtade d e m till kvällskonserten på kaféet. Då blef det ett springande ned, för trätrapporna o c h hela den lilla porten fylldes af grå kappor, under hvilka de hvita klädningarna, som så ofta tvättades, skymtade fram. Just den tiden brukade herr Birger k o m m a hem o c h han måste alltid vänta på gatan, tills alla » d e små fåglarne » fladdrat förbi med de slamrande fiollådorna i handen. — » B o n soir! Monsieur! » — » Bon soir! Mes dames 1 » så utbyttes de vanliga hälsningarna, o c h så gick herr Birger vidare u p p till sitt lilla rum, hvilket låg i våningen närmast under. p-Birger — språklärare — litteratör — stod det präntadt på dörrplåten. Redan i de två orden — språklärare, litteratör — låg det en tunn klang som af fattigdom, o c h fattigdom låg det äfven öfver hela det lilla torftiga rummet o c h öfver herr Birger själf — öfver hans unga, magra ansikte o c h nötta, blankborstade kläder. Men icke var det fattigare här inne hos herr Birger än i rummet där bredvid, hvarest den gamle ryske fiolspelaren b o d d e med sin dotterdotter Tatjana — en lång, smal flicka m e d ett litet blekt ansikte under en yfvig massa tjockt, svart hår.
Ständer Stats-Utskvttct wbrdsammcligcn hemställa , om icke af de i Riksens Ständers Banane för Stats-Wcrkcts räkning insatte och ännu odisponerade friwilliga Län och gäfwor, ett Län af Femtio Tusende Riksdaler Banco mä lemnäs Westerbottens Löns Jnnewänare, att fördelas och anwändaS pä det sätt Kongl. Maj:t i Räder pröfwar lämpligast, till befrämjande af Landets förmän och bästa, samt dm allmänna nödens afhjelpanbe. — Och pä det Landets Jnnewänare mä med ben möjligen minsta tunga kunna werkställa ätcrbetalningen häraf, sä fär Stats-Utskottet sdreflä, att de under de 2:ne första ären mä blifwa förfkonte för all Återbetalning, men att de sedermera ärligen böra betala -^del, som till Riksens Ständers Riksgälds - Contoir ärläggas bör, och hwarmed börja» kom - 6z8 Den L9 September. kommer att giras Sr 1812, sä att förskottet pä z:ne Sr eller till och med 1814 mä morda fulleligen ersatt, och lärer werkställigheten häraf böra Kongl. Maj:tS Befallningshafwande uppdraga-. Till Riksens Högloft. Ständer hemftälles betta wbrbsammeligen. —^ Är och dag som förr ffrifwit stär. Pä befallning kröät-lius. Friherre kleminF, eiaes, utbad sig fä göra en wbrdsam anmälan, att det more af wigk att detta mäl utan uppskof afgjordeS. Han twiflade ej, att icke Riksens Ständer af ett billigt medlidande för de nödställde, lätt skulle bifalla deras understöd. Men be behöfde en snar hjelp. Ärstiden instundade dä Sjöfarten stängdes, hwareftcr hjclpen, om ben för länge uppskjbtcs, kunde komma för sent.
Men nu stod han stum och förvånad! Satt ej der på yttersta sjöbrädden denna Elin sjelf? Tycktes hon icke likasom sakta klaga och jemra sig, och såg han icke i månskenet, att den hvita näsduken hon höll på sitt hufvud, var blodig då hon tog den derifrån? Några ögonblick betraktade han stum och stilla detta besynnerliga uppträde, men slutligen tog han ett par steg för att närma sig den sten, der Elin satt, och sade på samma gång: – Elin lilla! Är det du, och hvad gör du? Först blef Elin rädd, derefter ängslig, men straxt derefter glad, och allt detta vexlade inom en sekund. Men hon svarade icke Gunnar förr än han ånyo upprepade sin fråga, tilläggande: – Har du stött dig, efter det blöder så? – Ja – nej – jo – ja – svarade Elin, som ej ville säga sanningen och som ljög illa nog. – Ja, jag har stött mig – sade hon ändteligen. – På hvad då? – frågade Gunnar, som nu stod alldeles bredvid henne. – På – på – på jag vet intet så rätt hvad det var på. – Hvar var det? – Jo, uppe i min lille kammare. – Var någon mera inne – sporde ytterligare Gunnar, som började misstänka sanningen. – Ja – nej – jo, visst var det någon inne – svarade Elin undvikande. – Och det var Lena – sade Gunnar, men Elin svarade ej. – Var det intet Lena? – frågade han ånyo, efter en liten tystnad. – Jo, visst var det Lena – svarade Elin med darrande ton. – Var hon ond? – sporde Gunnar häftigt. Elin teg. – Var hon ond? – frågade han än en gång, och då började Elin, sig sjelf icke mera mäktig, att bittert gråta. – Ja så, ja jag förstår! – sade Gunnar med sammanbitna tänder, och satte sjg bredvid Elin på stenen, som var mossig och mjuk och stor nog för dem båda, men hans ondska öfvergick i ögonblicket till det mest ömma deltagande för den gråtande flickan. Han lindade sin arm omkring hennes lif och tryckte henne sakta mot sitt bröst, och hon lutade sig deremot några ljufva, saliga ögonblick, under hvilka hon dock icke upphörde att gråta.
— Då i anseende till Wattenminskningen och ett uti berörde Segelled varande fast Berg, Segelfarten de senare åren varit ringa, så att, då Taxan dessutom vore lag, inkomsten för genomfarten stigit till det obetydliga belopp, att Kronans hälft deraf icke svarat mot Arfvodet åt TullUpsyningsmannen, samt det för öfrigt syntes strida emot billighet och rättvisa, att Jordägaren ensam skall utgöra alla Onera och dela med sig hälften af den ringa inkomsten; så och 170 StatsZJtsk. Betänianden. enär det salunda hvarken för Kronan eller Sä, teriets Ägare vill bära sig, att underhälla ifrågavarande Segelled, sådan den nu är, funne Herr Gripensvärd sig böra erbjuda, att såsom Skatt till KonglM j:t och Kronan för dess andel i Lägenheten, erlägga af Tollarö, under Boo lydande Frälsehemman, en Tunna Spannernål årligen, hälften Bag och hälften Korn, eller dess värde efter Markegångspris, emot rättighet till fullkomlig fri disposition af denne Canal och tillstånd, att genom gräfning och sprängning, på sätt han funné tjenligt, men utan ringaste gravation för Staten, göra Canalen farbar för något mera djupgående Fartyg, samt att derföre få upbära en afgift, någorlunda passande mot den kostnad, som icke utan äfventyr härå kunde komma att användas: Och har Höglofl. Bidderskapet och A deln remitterat detta Memorial jemte dervid fogade Handlingar, som närmare utreda det anförde förhållandet, till StatsUtskottets handläggning. Enär i denna fråga bör under öfvervägande komma, huruvida den föreslagne friare Segelfarten, på sätt Herr Gripensvärd projeäerat, må finnas nyttig och nödvändig, har StatsUtskottet ej ansett sig kunna tillstyrka Biksens Höglofl. Ständer, att någon åtgärd härutinnan vidtaga för närvarande, och innan Kongl. Maj:t på derom skeende underdånig anmälan samt efter föregången undersökning och vederbörandes hörande i Nåder sig uti detta ämne utlåtit; hvilket vördsamligen hemställes till Biksens Höglofl. Ständers bepröfvande.
Billen att på en gång icke hämma de varande förhållanderne, men att hindra all tillökning och alt bereda denna sedesrörelses successiva öfverflyttning på Engelska Banken. För öfrigt vidtog Parlamentet hvarken för Engelska Banken eller Privat-banken någon inskränkning i afseende på arlen eller omfånget af deras lånerörelse. Vid den Svenska imitationen af Peelska Banksystemet lemnade man alldeles åt sido den vigtiga delen deraf att sälta en bestämd gräns för Privat-bankernas sedelrörelse och att söka att efter hand utbyta den mot den stora Riksbanken. Sålunda var åtgärden i sin verkan för hela riket endast half. Deremot voro de åtgärder, som vidtogos för att trygga mot missbruk af den stora Riksbankens sedelutgifning vida strängare än i England och icke såsom der så ställda, alt Banken i händelse af behof kunde ersätta den minskning, landets penningestock under ogynnande handelsförhållanden underkastades. När de nya besluten fattades befann sig Svenska Bankens metalliska kassa och sedelstock i motsatt förhållande med den Engelska, nemi. på deras nära nog lägsta punkt sedan realisationen. Det oaktadt räknade man så strängt vid bestämmandet af den högsta sedelstock Banken tilläts hafva utelöpande, att om alla de låne-fonder, man på samma gäng medgaf Banken att använda, utgåfvos, en brist af ^ mill. r:dr upkomme. Men en annan ganska betydlig inskränkning upkom genom sättet att räkna sedelstocken. I England räknade man dertill endast verkliga sedlar, i Sverige, utom dessa, alla på räkning innestående medel, behållningar å beviljade kreditiver, utom Riksg:skont:s, och en fond afsedd att betäcka oultagna förfallna lånebankoskulder. Men behofvet af en sådan åtgärd, d. v. s. sannolikheten att dessa poster kunde i betydligare mån uttagas, var vida mindre i Sverige än i England. I Sverige tillhörde ett högst obetydligt belopp af de på räkning innestående medel enskilde, det ojemförligt största beloppet var Statens eller andra publika kassors, af den egenskap att totalbeloppet föga omvexlade.
Vid sådant förhållande förefaller det anmärkningsvärdt, att afskrifningen sedermera icke blifvit, enligt Rikets Ständers beslut och Kongl. Majrts derpå utfärdade befallning verkställd, hvarföre Revisorerne tillstyrka att Afdelningens ifrågavarande under conto ”Äldre Balancer” bokförde fordringar och deribland äfven de i Sverige, för hvilka någon ersättning ej är att förvänta, måtte, utan vidare uppehåll, till afskrifning i behörig ordning befordras. 3:o Genom Nådigt Bref till Kongl. Krigs-Collegium den 30 Juli 1831 har Kongl. Maj:t tillåtit, att en intill Lifgardets till Häst Casern belägen egendom å Ladugårdslandet, förut tillhörig Repslagarne Sjöstedts concurs-massor, finge för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning inköpas emot 10,500 R:dr B:co och åt Lif-Gardet till Häst till begagnande upplåtas, emot åliggande för Regementet att medelst afkastningen af de egendomen tillhörande jordoch andre lägenheter, som lämpligen kunde till enskilde utarrenderas, besörja egendomens iståndsättande äfvensom de derå årligen erfordcrlige reparationer, så långt afkastningen dertill kunde förslå, hvarom redogörelse för hvarje år borde till Krigs-Collegium och Kammar-Rätten aflemnas; hvarjemte Kongl. Maj:t, i afseende på köpeskillings-liqviden förordnat, att Krigs-Collegium, som anbefalldes . att om köpets verkställande besörja, skulle densamma af under händer hafvande medel förskottsvis utbetala, emot successiv ersättning på det sätt, att i 1832 års Stats-reqvisitions förslag borde dertill uppföras 1,500 R:dr samt sedermera de påföljande åren 1,000 R:dr eller mera, så framt tillgångarne det medgåfvo. I följd deraf och sedan Kongl. Krigs-Collegium beslutat, att utbetalning skulle ombesörjas genom Fortilications-Afdelningen, som, för bestridande af denna i årets
Joachimsson, Carl Bergman och Johan Andersson; hvilka alla skilj - Banea-Utskotlets Betänkande)*. 377 agtiga meningar genom IJiIåtandet vid foga dt Proiocolls Utdrag skulle anmälas. Ut supra. Ex Frotocollo J. M. Spens. Utdrag af Protocollet, hållet uti Högloft. Stats* och Banco -Utskottens sammanträde den 21 .Tunii 1853. S. D. Vid justering af Utlåtandet N:o 25, bilagdt Utskottens Betänkande N:o 20 under I/it. Eanfördes af nedannämncle JLedainöter följande särskilde meningar; nemi. 1 :o Af Herr Directeuren af Uhr. Dä jag icke kan instämma i Utskottens beslut, att tillstyrka införandet af Stats-Obli. gationer, hvilka skulle blifva användbara i handel och vandel på samma gång, som det för detn insatte och sedan utbetaldte Sedelmynt tet; så sker sådant icke derföre, alt jag anser beslutet aflägsna oss iftån en realisation; ty jag anser det representativa myntet kunna göra oss samma gagn som ett reelt, om blott det förras varde bibehålies någorlunda oförändradt, och. jag tror] att Sverige icke bör eftersträfva en realisation; utan det sker derföre, att jag an« ser beslutet leda till en ytterligare mynt» försämring.
Domstolen genom en sådan förändring skall öfverhopa* af mera göromål, än sorn kunna medhinnas af det antal Ledamöter, denna Domstol vedan äger, Den kostnad, sorn kan blifva nödig för HofRätternas utflyttning, anser Utskottet icke kunna uppgå till så betydeligt helopp, att den i annat fall må hindia förslagets verkställighet, än om förmånen af denna anstalt vore jemförelsevis af mindre värde; men när nu, efter noga granskning af ämnet, Utskottet måste förklara, det besagde anstalt är att rakna, icke allenast för ett förmånligt vilkor'för en väl organiserad Lagskipning; förmodar Utskottet att kostnaden derföre ej bör blifva ett hinder, utan tillstyrker följakteligen äfven i denna del bifall af Lag-Camhéens betänkande. Den af Staten hittills använde kostnad till Domstolarnas underhåll äro så ringa i förhållande tili hvad på andra verk och inrättningar blifvit användt, att det ej synes vara för tidigt , att nu Den 28 Juni. nu lemna något mera understöd till Lagskipningens förbättrande. Härvid liar likväl Utskottet Funnit, att den arliga kostnad, som skulle tarfvas till lön och. underhäll för en President i hvarje Hof-Rätt, utan olägenhet bör kunna sparas, emedan den ' styrelse, sorn tillkommer Presidenten, lätieligen kan .föras af äldsta Ledamoten, och Ratten för öfrigt, sä. som Öfver-Dornstol, har att åtnjuta tillbörligt anseende, utan att behöfva, frän Presidentsvärdigheten, låna något större; dock torde undantag i denna del böra äga ruin för Svea Hof-Rätt, Ilvars President, efter grundlagen, har sig uppdraget, att vara Ordförande i Riks-Rätten, när sådant äskas.
Majit* thron nedlägga den underdåniga önskan:att Kongl. Majit täcktes genom dess Befallningshafvande föreställa städernas Innevånare nödvändigheten och fördelen af att inom sig Fastställa sådane Byggnadsoch BrandOrdningar, att vid uppkommande eldsvådor eldens utbredande och verkningar må i möjligaste måtto förebyggas och inskränkas, och hvartill torde höra: att, i de städer, hvarest tillfälle dertill gifves, och sådant utan allt för betydlig skillnad i kostnaden låter göra rig, hus och byggnader uppföras af maUrialier, hvilka icke äro blottställde för aitändning: att, der trädhus, i anseende till det lindrigare priset deri, eller saknaden af bättre materialier, icke kunna undvikas, byggnadssättet efter möjligheten inrättas så, att vådor deraf icke må vara att befria: att tak af halm, näfver och torf, spån, bräder och andra lätt antändbar ämnen, särdeles vid nybyggnader J^o Best. och Ekon. Vuk. Betinkanden. ieke må tillåtas, utan i det' stället gagnad tak af tegel, chiffer och plåtar: att, hvarest tillfälle dertill gifves, lador utom städerne uppföras till förvarande af större quantiteter af otröskad säd och foder; samt att inrättningar, som hädanefter anläggas af deri art, att de medföra större våda för utbrott af eld, anvisas plats utom städerne, så vida derstädes lika gynnande läglighet som inom städerne för dem förefinnes.
Med anledning af väckt fråga om Stals-anslag i och för den af Stora Schedvi socknemän på egen bekostnad påbörjade odling af de så kallade Storoch Höns-mjrorne i Dalarne, hafva Rikets Ständer, för fullbordande af berörde odlings-företag, velat till E. K. M:s Nådiga disposition ställa 2,000 R:dr, at hvilken summa E. K. M. må kunna, efter förutgången pröfning, bevilja lån till socknemännen i Stora Schedvi. 4:o Till understöd för Em-åns upprensning ett anslag af . 10,000 jemte ett låne-bidrag af 35,000 R:dr. 5:o Till befremjande af Stång-åns upprensning ett lån af 15,400 R:dr, ut görande hälften af den för della företag beräknade kostnad. 6:o Till understöd för upprensningen af Himble och Tollereds åar, hafva Rikets Ständer beviljat ett lån af tillsammans 10,000 R:dr, motsvarande hälften af den beräknade kostnaden; hvarvid likväl, enär utredt är, att de jordegare, af hvilka företaget skulle komma att utföras, Lill största delen beslå af allmoge, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse
Norriges Storting och Sveriges Rikes Ständer skola derefter hvar 1030 Riksdagen 1815. för sig bestämma valdagen; men ej sednare än den 12:te dagen efter den för Propositionens afiemnande faststälde termin skall ovilkorligen Thronföljarevalet förrättas. Dagen före den, som sålunda blifvit faststäld till Norriges Stortings och Sveriges Rikes Ständers Thronföljareval, skall så väl i Norriges Storting som af Sveriges Rikes Ständer väljas den Committé, som får sig uppdraget att, derest det Norrska Stortingets och Sveriges Rikes Ständers val skulle falla på olika personer, sammanträda, och med bägge Rikenas Representanters rätt, genom omröstning, valet på En person bestämma. På den till valet utsatta dagen skola Norriges Storting och Sveriges Rikes Ständer, efter det i hvartdera Rikets Grundlagar bestämda sätt, välja hvardera blott en person bland de föreslagne Candidaterna. Hafva bägge Rikenas val inträffat på samma person, vare Han lagligen utkorad till Thronföljare. Skulle åter hvartdera Riket hafva valt en olika person, skall denna skiljaktighet afgöras genom omröstning af bägge Rikenas förenade Committéer. Denna Committé skall bestå af personer ifrån hvartdera Riket, jemte 8 Suppleanter, valde på sätt Norriges Storting och Sveriges Rikes Ständer särskildt stadgat. Suppleanterne träde i befattning, efter bestämd ordning, endast i det fall, att någon af de ordinarie Ledamöterne icke vid valförrättningen skulle vara tillstädes. Carlstad vare bägge dessa Rikenas Committéers samlingsort. Innan hvardera Committéen afreser ifrån den ort, der Storting i Norrige och Riksdag i Sverige hålles, utvälje hvardera inom sig en Ordförande.
Det välvilliga tillmötesgående, Gr. af Ugglas ådagalagt mot motionären, fruktar jag dock, för den händelse R. o. Ad. deruti sig förenade, skulle komma att leda till tidsutdrägt med arbetets fullbordande. Då den ädle Gr:n vill låta Direktionen slippa detta onus med tillsynen öfver arbetet, är det visserligen en stor grace, som han derigenom visar oss; men i följd af R. o, Adis förut i detta ämne fattade beslut, tillhör det icke Direktionen att ifrågasätta eller söka tillgodogöra sig en sådan befrielse. Med stöd af hvad jemväl förut i ämnet anfördt blifvit, anhåller jag om bifall till Utlåtit. Hr von Knorring: Om, på sätt föreslaget blifvit, R. o. Ad. skulle företaga sig granskningen af detta arbete, kan jag icke undgå att finna, att en slik handläggning af frågan skulle förefalla mig temligen, — jag vågar begagna uttrycket, — »lustig». Bäst torde väl vara, att Direktionen öfvertager detta göromål. För att likväl gå Gr. Ugglas’ önskan tillmötes, vill jag icke motsätta mig att ordet »väsendtliga» utbytes mot ordet »faktiska». Gr. af Ugglas: Min åsigt är, att Hr Anrep bör utfå beloppet, sedan han visat att arbetet blifvit fullständigt utarbetadt, samt att någon afvaktan på en efterföljande granskning af Direktionen icke måtte lägga något hinder i vägen för samma belopps utbetalande. På detta skäl yrkar jag afslag. Hr Anrep: Jag skulle ej åter begärt ordet, om icke Frih. Rudolph Cederström stått här och uppenbarligen sökt föra Ståndets ledamöter bakom ljuset. Han har nemi. sagt, att Riddarh.- Direktionen, rörande ändringen af Oxenstiernska och Sparreska genealogierna, icke kunde tro mig på mitt blotta ord, för att göra den hehölliga ändringen på desamma. Jag har ju i mitt första yttrande här i afton tydligen omnämnt, att jag icke ens fick inlemna till Direktionen någon anmälan om saken, mycket mindre anföra mina skäl och bevis; och Excin Gr. Sparre, hvilken just var den sorn sjelfmant lofvade förbereda Direktionen på ämnet, kan intyga detsamma, om så behöfves.
Summa 454,493: 37. A Revisorernes sida har härvid icke varit ventering befunnos säkerhetshandlingarne i behörig något att erinra, och vid anställd inordning. lJltuna Ijandtbruks-institut. Räkenskapen för nämnde Institut, hvilken ännu icke undergått revision i Kongl. Kammar-rätten, redovisar Institutets inkomster och utgifter på följande sätt: jDebet. Balans från år 1857: Inkomster: Stats-anslag Afgifter af elever Egendomens afkastning m. m ’. 45,331: 1. 74,056: 1. Balans till år 1859: Summa 372 — Credit. Utgifter: För Institutet och egendomen 76,101: 2, Balans till år 1859: Vid hos Revisorerne verkställd granskning af nämnda räkenskaper, som äro med ordning förda och mot hvilka, till ziffran, någon anmärkning ej förekommit, har Revisorernes uppmärksamhet fästats vid åtskilliga förhållanden och mindre gynnsamma resultater, som dessa räkenskaper lägga i dagen. Sålunda hafva Revisorerne funnit anmärkningsvärdt, att så många leonti visa förlust. Om än skälet härtill får sökas till någon del deruti, att de natura-effekter, hvilka påföras vissa kontis debet, äro upptagna till högre pris, än det, hvartill de kunnat realiseras, celi hvarigenom det besynnerliga, resultat uppkommit att t. ex. Ultuna gård, med en brutto-inkomst af 35,619 R:dr 23 öre, har utgifter uppgående till 34,524 E:dr 70 öre, och en nettobehållning at endast 1,094 R:dr 53 öre, vill det likväl synas som skulle anledningen till detta missförhållande ligga deri, att den ordning, den noggranna beräkning och den omtänksamhet, som vid ett större landtbruk och isynnerhet vid ett undervisnings-verk för landthushållare böra vara rådande, icke alltid blifvit iakttagna vid denna egendoms förvaltning.
De voro så framme vid kyrkan, der vigseln skulle ske. Då qvad prinsessan: »Här är jag döpt till Maria, ~Ros och Stjerna~, Nu får jag heta Åsa, ~min tärna~.» Derefter tågade bröllopps-skaran in i kyrkan med stor ståt, efter gammal sedvänja. Främst gingo pipo-lekare, och fidlare, och pukare, och andra spele-män, så kommo brud-svennerna och hof-riddarne, och sist bruden med sina små tärnor. De unga tu blefvo nu satte i »brude-bänk», och vigseln försiggick med mycken högtidlighet, såsom det kunde sömma ett konunga-par; men ingen visste annat än det var den främmande jungfrun, som stod brud med konungen. När så brud-messan var läsen, och konungen vexlat ringar med prinsessan, tog han fram ett silfver-bälte, och spände om hennes lif; men bältet hade en lås, så konstig och villosam, att ingen kunde öppna den utom konungen sjelf. Derefter drog brud-skaran hem till kungs-gården, och brölloppet dracks med lust, och lek, och dans, och allsköns gamman. Men prinsessan skyndade in i jungfru-buren, och bytte kläder med sin matmoder, så ingen skulle märka att det var tärnan som ridit brud i jungfruns ställe. Det led så på aftonen, och konungen satte sig att snacka med sin unga brud, såsom ny-gift folk hafva för sed. Me’ns de nu glammade med hvarandra, sporde konungen: »säg, min vän! hvad hvar det du sade, när vi redo öfver bron? Mig lyster gerna veta det.» Då vardt jungfrun blodröd i ansigtet, ty hon visste icke hvad hon skulle svara; men hon fann sig, och sade: »det har jag alldeles glömt; men jag vill spörja Åsa, ~min tärna~.» Bruden gick så bort till tärnan, och sporde henne åt, hvad som blifvit taladt under vägen. Derefter vände hon igen till brudgummen, och sade: »jo nu minnes jag, jag qvad så här: Ligg, ligg du bro breda! Två ädela konunga-barn öfver dig rida.»