Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter den föreslagna förändrade delningsgrunden, så ehuru, å ena sidan, medgifvas måste, att den eger bestämdt företräde uti enkelhet och lättfattlighet, så att serskildt biträde för stängsel-delnings upprättande i enlighet dermed icke kunde erfordras, torde, å den andra sidan, böra komma i betraktande att, genom antagande deraf, skulle den mindre hemmansegaren få vidkännas en betydligt ökad, dess förmåga mången gång öfverstigande stängsel-skyldighet; äfvensom de jordegare, hvilka vid verkställdt ego-skifte fått taga af den sämre jorden till större rymd, och de, hvilka erhållit sina egor i flere serskilda lotter, icke allenast komma att vidkännas dessa olägenheter utan äfven den af ökad stängsel-skyldighet. Bihang till R. St. Besvoch Oecon.-Utshs Betänkande N:o zo. Vid öfvervägande häraf, och då de uppgifna serskilda förslagen till delningsgrunder icke synas förtjena afseende, anse Utskotten sig böra tillstyrka: att hittills gällande stängscldelningsgnmd må jemväl hädanefter bibehållas. Sedan Utskotten således ogillat en af de hufvudgrunder, hvarpå det Kongl. Förslaget hvilar, följer deraf, att förslaget i sin helhet jemväl måste af Utskotten ogillas. Då Utskotten likväl ansett sig böra tillstyrka antagande af den grund för stängsel i gränser emellan utmark och inägor, att egarne deraf å ömse sidor skola i hägnaders upprättande deltaga, uppkommer behofvet af en förklaring i öfverensstämmelse härmed öfver Kongl. Förordningen angående stängsel-skyldigheten den 9 Februarii 1802, hvars 5 §., deri förordnas, att de förändringar skog och utmark kan undergå icke bör verka till ändring i stängsel skyldigheten, skulle till all kraft och verkan upphöra. Härjemte måste äfven delningsgrund för ifrågavarande händelse stadgas, och då Utskotten redan yttrat sin öfvertygelse om lämpligheten af nu gällande stängseldelningsgrund, tro Utskotten densamma jemväl här vara användbar.
Deremot säga de andra Stånden, att dessa indragningar, utan åtskilnad mellan de särskilda graderna, skola ske vid nuvärde innehafvares afgång, i den mån de förändringar uti bankens rörelse, som blifva en följd af verkets nya organisation, kunna bringas i verkställighet. Den sednare föreskriften är lika för alla, men hon är mera obestämd än den första, som uttryckligen foreskrifver indragning af en commissarie-beställning och för öfrigt öfverlemnar åt fullmäktige alt, efter commissariatets hörande, förordna om de öfriga. Mig synes bäst vara, att R. o. Ad., vidhållande sitt fattade beslut, godkänner volerts-propositionerna. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af BancoUtsk. föreslagna inbjudning, Ropades starka ja, blandade med några nej. Uppå derefter framställd propos. biefvo de föreslagna voter:s-propositionerna af R. o. Ad. godkända. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 1 13, i anledn. af Hr von Qvantens, C., motion om rättighet för större jordägare att erhålla lån från Handelsoch JNärings-disconten. Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 142, öfver dels väckta frågor om an17 H. 9 66 Den 16 November e. m. tagande af förslagen till allmän civiloch criminal-lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap ägande, af K. M. lill R. St. ang.-de nämnda förslag den 24 Mars 1840 aflåtna nåd. skrifvelse föranledda, motioner, blef nämnda utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hr Palmcrantz, J o h. Mauritz, och Frih. Cederström, Jacob. Likaledes lades ånyo på bordet, på begäran af Hr von Troil, Emil, och Hr Stuart, Carl, LagUtskrs den 7 dennes första gången bordlagda mern.
Ändamålet med värdering är en sann egendoms beskrifning. Det är icke så nödvändigt att slutsumman af värderingen är lagom stor, som att grunderne för calculen äro uppgifne, och att de data, som pä stället måfte anskaffas^ äro sahna. Värderingen kan sedan göras om lika lätt och lämpligt sf Directionen, efter de grunder den godkänner. Det bör vid stadganden härom ihågkomma®, att eget intresse drifver Lånsökandqn, att skaffa värderingssumman hög; och likaledes, att Domare äfven derpå arbetat någon gang: åtminstone har det sedt så ut. Det är vidare tydligt, att enär sådana band finnas på värdering&männen, att, då Regeln stricte följes, den egendom, hvars hufvudsakliga inkomst är af Ladugårds vahfor, blir tre å sex gångor mindre i proportion mot den som ger spanmålsafkastning, är frestelsen stor att jämka denna exstanta obillighet, genom uppgifvande af annat korat&l, 5o tfen 5 Octoher g. m. annan åkerjords natur, och så vidare, än som man annars hade uppgifvit; och der billighet frestar till afsteg från Författning, blir författningens påföljd ofta skadlig. Blifva de data, sorn Directionen ej kan pröfva, härigenom förfalskade, så är för den origtigheten ingen hjelp, och Directionens Beslut bestämmes ändå sluteligen efter godtycke. Mitt Förslag är derföre: ”Fast egendom på landet bör vara värderad af Domaren, med biträde af 2:ne i orten boende i Landtbruk kunnige, ojäfvige, män, som dervid fogat en fullständig egandoms beskrifning, upptagit afkastningen i varor, och nödige utgifter efter det förhållande de tilltro sig, att på ära och tro uppgifva, samt beräknat sedermera den behållna egendoms afkastningen efter noga utsatte grunder.
Tiondesmör från Befallningsman Stares Fögderi, efter 1776 års valvation, beräknad å 14 sk L®, . — ~ 5: 13. år 181» Kronotionde från Befallningsmännen Grönqvists, Krooks, Brandts Fögderier samt Kyrkot onde från Petreji, Klercka och Hisings Inspektioner, efter vederbörliga förklaringar ocb efter afdrag af öfverlevereringar, utgörande Råg 877 T:r skäppor, å 6f Dir: Korn, 190 T:r 5| skäppor, å 5 Dir och Hafra 22 T:r skäppor, ä 2| Dir, lill ett sammanräknadt värde af 6,315 Dir 29 öre 44 pgr, de'på äro afskrifna i 822 Dir 16 öre 6 pgr och Iiqviderade a,231 Dir 10 öre, hvarefter, enligt Akademi-Räntmästaren Svenonii uträkning, pag. 114 i 1733; års Räkning, Akademiens återstående fordran utgjorde, utan någon uppgift på det motsvarande spanmålsbeloppet, 262 Dir 2 öre 22j pgr, efter 1776. å s valvation beräknade till. . - . — 8:o Bortmist och dels på Milit ien indeld dels under titeln Säterifrihet, afkortad Kronotionde från Oxie, Skytts, KFemmenhögs,. Kjunils och Frosta Härader utgörande, enligt Lands-Kamreraren Winbergs Jordeboks-exlrakt af den 22: Oktober 1730, i original intaget i 1736 års Räkning pag 331—336 — Råg 53 T:r 44 kpr, Korn 78 T:r 18| kpr och Hafra 53 T:r 27 kpr årligen, efter kronovärdi 2 Dir 8 öre för Råg och Korn samt 1 Dir a öre för Hafra:: Horst debiterad i 1737 års
Och i detta afseende ville Peter Pehrsson föreslå: att, sedan lämpliga föreskrifter blifvit gifna, rörande skyldighet för de Under-Domstolar, som meddela förmyndare-förordnanden, att inom viss kort tid insända deras deröfver förda Protocoll till vederbörande Hof-Rätt, de sålunda inkonme uppgifterne tillika med Hof-Rätternes egne beslut, rörande förmyndares tillsättande, kunde, för hvarje sådan Öfver-Domstols district, sammandragas uti ett enda register eller förmyndare-bok, i sammanhang hvarmed, till ändamålets fullständiga ernående, borde stadgas, att serskildt förmyndare-förordnande skulle utfärdas, då fader elier moder sjelfva åtaga sig förvaltningen af gods, som tillfallit omjmdigt barn medan föräldrarne lefva. Huruvida Lagbudet kunde få utvidgas eller med dess promulgerande så länge fördröjas, att detsamma tillädes äfven en retroactiv verkan, ville Peter Pehrsson lemna åt andra att afgöra. Men genom antagande och vidare utveckling af ofvanberörde förslag, vore i allt fall så mycket vunnet, att man, medelst efterfrågan uti Rikets Irenne Hof-Rälter, kunde ernå r i«" V Lag-Utskotlels Utlåtande 1V.-0 ///. 3 bestämd kunskap, huruvida en person, efter en viss tidpunkt, blifvit med något förmynderskap besvärad eller icke. För öfrigt Vore det angeläget, att, i sammanhang härmed, tydliga föreskrifter meddelades, rörande den ordning, som borde iakttagas, för att, i vissa fall, om Domstolarnes förordnanden i förmyndare-mål underrätta sjelfve de tillsatte eller entledigade förmyndarne. Omyndige barhs förseende med skicklige förmyndare är ett af de ärenden, som tåla minsta uppskof, oeh det inträffade derföre ganska ofta, att Domstolarne å Landsbygden uti förmyndare-befattning insätta eller derifrån entlediga personer, hvilka icke äro vid Rätten närvarande, och ej heller kunna till Tinget inkallas, i anseende till aflägsenlieten af deras hemvist. För att i sådane fall till verkställighet befordra
Sedan s Betänkanden, N:o 34o. 12g Sedan nu mera sådane mera detaillerade Förslag blifvit Utskottet tillställde, och desse, på K.M:ts]\åd. Befallning, undergått granskning af ÖfverlnteudentsEmbetet, som utlåtande deröfver meddelat; får till R. St:rs bepröfvandeUtskottet dess förslag i ämnet afgifva. K. M:t har till Allmänna GarnizonsSjukhuse.ts fullbordande äskat en Summa af 120,000 R:dr. Serskildta förslager, af Professoren Gjörwell, hafva i detta hänseende blifvit upprättade 1:0 å kostnaden för den återstående invändiga inredningen slutande sig å . - 2:0 å den utvändiga afrappningen med tillhörande Listverk och hela Byggnadens aflfärgning, inmurning af felande Gordonsoch Betäckningssten vid Gollonaden; yttre GranitTrappors och Vestra Appareillens uppförande, jemte inläggande af Granit, huggen Sten och Rännstenar, Fensters och Portars insättande med tillbehör, samt anbringandet af erforderlige Betäckningar, Fensterbläck och Vattenrör af koppar; inhuggning af Inscription ; utvändig Oljefärgsmålning, jemte erforderlig planering m. m. som tillhör nämnde arbeten uppgående till .* 32,875: g. 4. utgörande tillhopa B:co R:dr 116,824:47. 4. Hvad desse Förslag angår, har ÖfverlntendéntsEmbetet derom meddelat det yttrande: att bägge äro 5 B, ,3o' Stats - Utskottets författade med största fullständighet och hvarje serskildt arbete deruti så noggrannt detailleradt, att ej finnas kunnat, det något blifvit utlemnadt sora erfordras, till GarnizonsSjukhusbyggnadens både ut-och invändiga fulländande.
Men då Utskotts-afdclningen likasom reservanten fann det vida öfverstiga dess förmåga att ingå uti alla de undersökningar, sorn borde läggas till grund för en fullständig rättelse af dessa erkända obilliga förhållanden, yrkade reservanten, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte föreslås, hvaruti Rikets Ständer skulle begära att före nästkommande riksmöte det verkliga fastighetsvärdet pä landet uti alla län måtte på det sätt, som i nåder kunde piöfvas tjenligt, undersökas och bestämmas, samt tillförlitliga, rättvisa och jemna grunder föreslås för utgörande af den allmänna bevillningen inom alla samhällsklasser, hvarefter då sammanträdande Ständer egde att i anledning af det vidlyftiga ärendets utredning fatta de beslut, hvilka de funno för godt. Reservanten erkänner, att detta hans förslag i begynnelsen icke syntes vinna ett större bifall inom Utskotts-afdelningen; men emot slutet af dess arbete, då så väl riksdagsfullmäktigen N. Strindhmds ofvan anförda motion med afseende på städerne, som hr kammarherren B. Rosenblads äfvenledes till Utskottet remitterade motion i afseende på säkra och rättvisa grunder för bevillningens utgörande så väl för fastighet på land och i stad, som för handel och rörelse, äfvensom för penningeförrnögenheten skulle till besvarande företagas, lyckades den åsigt göra sig gällande, hvilken den sednare motionären hade framställt, eller att Kongl. Majit, efter en i nåder anbefalld undersökning om nu varande förhållande vid utgörande af den allmänna bevillningen, måtte till nästkommande riksmöte aflemna förslag till ett på rättvisa grundadt erläggande af skatt för all slags inkomst m. m., som dermed kunde ega sammanhang, i anledning hvaraf Utskotts-afdelningen tillstyrkte, att en underdånig skrifvelse skulle till Kongl. Majit aflåtas.
Räkenskaper och förvaltning för åren 18 lo och 1811 > väcktes af dem, enligt deras underdåniga skrifvelse, den 34 December nämnde år, särskilde frågor, af den anledning, att Riks-Bokslatet ännu icke för någotaf berörde år kunnat blifva upprätta dt, nemligen dels, att en utredning öfver Stats-Verkets ställning, vid 18x0 års början, måtte ombesörjas medelst sammandrag öfver hvad Stats-Verket då hade att påräkna af 1819 och föregående årens medel i contante Cässabehålln ing ar, oafskrifne förskotter samt till indrifning varande medel, derå borde afdragas hvad till den x September 181 x influtit eller å förskotterne afskrifvits, samt den uppkommande Balancen år ifrån år öfverföras, tills medlen antingen influtit eller blifvit afkortade , dels ock, att Stats-Verkets Ordinarie Räntor, hvilke till den del de finnas indelde för Landsoch MilitiaeStaternes aflöning, endast efter Kronovärdi och Statspris i Förslagen och Råkenskaperne beräknades, kunde blifva upptagne efter förvaltning och Markegångspris samt sålunda till deras verkliga belopp i penningar visa sig i den blifvande Riks-HufvudBoken. Uti det häröfver af Eders Kongl. Maj:t i nåder infordrade underdåniga utlåtande af den Revisorers Berättelse. 77 ig
Sju procent utaf den ursprungliga lånesumman, af hvilka 7 procent det belopp, som — efter godtgörandet af Fyra och en half procent årlig ränta å det dessförinnan icke liqviderade låne-kapitalet — återstår, anses utgöra afbetalning å detsamma; börande denna årliga ränteoch kapital-inbetalning af Drätsel-förvaltningen vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest inbetalnings-summan före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. Hvad af sagde medel före slutet af år 1861 ej kunnat till behörige lånsökande utlemnas, får derefter af Drätsel-förvaltningen icke utgifvas. Före den 1 Juli 1862 bör Drätsel-förvaltningen, medelst insända handlingar, inför Riksgälds-kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och hos Städernas Allmänna Brandstods-bolag eller annan, i stadgad ordning bildad och med vederbörligen faststäldt reglemente försedd, brandförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. De från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke varder på detta sätt styrkt, böra inom sistnämnde tidpunkt till Riksgäldskontoret återställas; hvarjemte Drätsel-förvaltningen för det belopp, som skall af nyssberörde anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret Fem procent årlig ränta från 1858 års slut. § 45. Sedan ett belopp af 1,250 Spanska Daler, som af Kongl. Maj:t blifvit anvisadt och af Kongl.
Der se stiidte Loniracter vm Hemmansdyggnad och häfd med Kronan äro tngänyne, bör ltkwäl detta stadgande tcke deruti till rubbning leda; dock stall ä Landt - Statens Boställen Sätes Byggning af Innehafware» - Den 27 Jarmar». lizy ren upplära? esler be ritningar, som Kongl. Maj.t, upxä Kammar-Collegii undcrdnniga projecr, i Mbcr för Landt Statens Boställen serskildt lärer fastställa, och med hwiikos underballande, byggnads ärens beräkning dcrä samt ersättning för en Afträdare förhällaS som vm Militie Boställen t 7 Artikeln af denna Förordning stadg,s och förcstriswes. De öfrige husen mä efter Aboens mål, uppsättas af Träd, Lera, Tege! elier Gråsten, stkwäl säsom i i Artikeln förordnasFinnes wid «tt Hemman icke nLaondera af de stil Tegel, Ler och Stenhusbyyggnader nödige ämnen, fär Äbo de i r, s och 8 §- § beffrefne hus äfwen af Timmer eller SlaggTegel uppföra; kommandes de af Slagg, Tege! byggde hus altid att beräknas lika med hus as brändt Tegel. Äfwen ma wid Boställen Badstufwa för Laga hus anses, och enar det pä sätt 8- Lföreskrifwer, anlägges, pä ärliga Byggnaden beräknas, i första graden för ttt., i andra för z, och t tredje för 2, samt i den fjerde för fyra är §. 20. P3 Kronofogde Boställen stol! Häradsskrifware» och ä olla andre Ciwile Boställen Kronofogden, med twänne Nämndemän, vfwannämnde besigtning och föreskrift förrätta och meddem.
Utsigten är icke utan interesse, och de små holmarne i ån synas förtjusande.” ”Så låt oss då njuta deraf,” sade Wallinder okonstladt. ”Denna trakt liknar fröken Borgenskölds tillkommande hem. Lindfors har en oändligt vacker belägenhet, men innan vi hinna dit, få vi passera många fula trakter, och inom ett par timmar äfven Ljungbys ofantliga, flacka hedar. Det är derföre så godt att passa på det sköna vi nu ha för ögat.” Wallinder bjöd Hilda armen, hvilken hon utan all tillgjordhet emottog, och nu vandrade de uppåt Skens vackra herrgård. Morgonen var herrlig; allt var så lugnt, stilla och fridfullt i naturen. Några slag gingo de tysta upp och ned; då kom ett bud, med underrättelse att frun var vaken och väntade på fröken och kaffet. De unga återvände skyndsamt. Klockan 10 var sällskapet på Ljungby, der de skulle frukostera; men, med en liten orolig hjertklappning för kassan, gjorde fru Borgensköld den anmärkningen inom sig – ty hon fick ej tillfälle att hviska till Hilda – att det icke passade sig att taga fram matsäcken på en gästgifvaregård, som kunde skryta med så många i ögonen fallande herrligheter, som Ljungby. Suckande kastade fru Borgensköld, liksom tillfälligtvis, kappan öfver den af skjutsbonden uppburna matsäcken, och begärde frukost för tre personer; men då vår goda fru erhöll räkningen, var hon nära att dåna af förskräckelse, så ytterligt skamlig var den tilltagen. Men det gick ej an att pruta, och med tungt hjerta beredde hon sig att, i frånvänd ställning, uppdraga den väl gömda, lilla plånboken, för att liqvidera sin skuld. Innan hon hann verkställa det, anlände ett bud med helsning från frun, att räkningen redan var betald af pastor Wallinder. Med känslor midtemellan glädje och lindrig förödmjukelse, stack fru Borgensköld den lilla reskassan tillbaka på sitt ställe, hvarefter man packade in och afreste. Följande middag var ändtligen målet för den långa resan hunnet.
Af förut anförda skäl tror departementetemellertid, att stadgandet endast bör gälla de redskap, sorn antingen äro försedda med stämpel, eller som en gång varit stämplade, utan att stämpeln på laglig väg blifvit borttagen. När departementet i det löregående hållit före, att de pannor, under A00 potter, på hvilka stämpeln är borttagen, icke böra vara föremål för inlösen, utan endast de, sorn äro stämplade, har detta sin grund deruti, att det ofta måste vara ganska svårt, ja till och med omöjligt, att få upplyst, huruvida en panna, som inlemnas till inlösen, men som ej är försedd med stämpel, en gång varit stämplad, emedan pannan kan hafva ombytt ägare, sedan stämpeln blef påslagen Om man deremot stadgar, att så väl de pannor, som äro försedda med stämpel, som de, som en gång blifvit stämplade, utan att stämpeln sedermera lagligen blifvit utslagen, skola anmälas, så möter ingen sådan svårighet, när det tvärtom är i det allmännas intresse, att alla redskap, som uppgifvas, hafva varit begagnade, eller skola begagnas, komma under kontroll. Då departementet ämnar föreslå, att den nya lagen först träder i kraft den 1 Juli 1849, i stället för den 1 Jan. s. å. såsom kommissionen föreslagit, bör den tid, inom hvilken redskapen bör vara inlemnad till inlösen, eller anmäld, enligt departementets tanke fastställas till Julii månads utgång 4849. Kommissionen har vidare föreslagit, att hvar och en, som efter nyssnämnde tid kommer i besittning af, eller har förarbetat, någon redskap af förut omtalad beskaffenhet, skall inom 4 veckor anmäla sådant för vederbörande. Departementet tror emellertid, att stadgandet rättast bör inskränkas till dem, som komma i besittning af redskapen, då det synes obilligt att ålägga den, som förarbetat en sådan, en dylik förbindelse. 1 slutet af § 7 i kommissionens utkast är stadgadt, att ägaren har valet mellan att föra redskapen till vederbörande tjensteman till inlösning eller försegling, eller ock att låta denne i sådant ändamål komma till sig. Hvad inlösen angår, tror departementet emellertid, att en sådan valfrihet ej bör medgifvas, utan bör ägaren sjelf afsända redskapen till inlösen.
Jag förenar mig nu endast med Grefve Hård uti dess anhållan att Bånkmansval i vanlig ordning måtte företagas. Friherre Björnstjerna, Magnusanförde skrifteligen t (Se Bilagan N.o 2.) Den 24 Jalmar ii. Friherre Ankarsvärd, Carl Hinric’. Då Grefve von Schwerin fästade uppmärksamheten vid d<jt missbruk, som vid Bånkmansvalen un. der förra Riksdagar ägt rum, föreställde jag mig icke annat, ån att man med tacksamhet skulle mottaga hänvisningen till det råtta, sorn i denna fråga helt enkelt innefattas i den obestiideliga ordalydelsen af RiksdagsOrdningens 4t §■ Utaf de anföranden jag åhördt, synes mig icke något hafva varit rigtadt emot den åberopade §,s klara oell tydliga ordförstånd; den föregångna usurpationen synes mig blott vara försvarad under helgden af en usurpation. Man har skiljt sig vid frågan, och ingått på afhända lingen om principer och det år detta jag bestrider; jag anser således efter min tanka att fördragande i Commandomål, äfvensom de hvilka sedan sednaste Riksdag innehaft sådane Embeten eller uppdrag, hvilka uti 4i §. RiksdagsOrdningen betecknas, icke böra ifrån rådighet till Bånkmäns väljande uteslutas, då de icke i §:a bestämdt åro nämnde. Nu frågar jag blott, om det öfverensstärru mer med våra i Grundlagirne bestämde pligter, att afvika ifrån Grundbgarnes föreskrifter: Jag frågar hvad intryck det kan komma att göra på våra MedStånder, att se oss så litet vårda deras rättigheter, och rättigheter som åt vårt Stånd ensamt åro anförtrodde att vårda, då alla de uti 4i §. Riksdagsordningen omnämnde personer, hvilka icke lå deltaga i val lill Den 24 Januarii, UtskottsLedamöfer befinna sig ensamt inom Ridderskapet och Adeln.
Riksståndens ompröfning vördsamt hemställa, om några få resandes vana förtjenar dfet undseende eller det behjertande, att man, på det denna vana ej må lida det minsta intrång, bör hålla krogarna öppna äfven om helgedagarne, då erfarenheten tillräckligt visat de otaliga missbruk, som derigenom uppkomma. En hvar, som vill supa, vore han äfven hemma i närmaste by, kan ju kallas resande. För min del skulle jag dock tro, att ingen enda resande, äfven af den klass, som, lik den grekiske vise, bär allt sitt bohag med sig, har en så tung packning, att densamma, ökad med en flaska, innehål lande hans eget söndagsförråd af bränvin, skulle blifva allt för tryckande. Om det, till följe häraf, måste anses alldeles onödigt, att, för resandes beqvämlighet, tillåta bränvinsutskänkning om helgedag, så är det icke heller välbetänkt, att, såsom 20 Utskottet föreslagit, öppna den ki. 1, den tid, då folket kommer från kyrkan. Det är synnerligen då en mängd drängar m. fl. råkas, som den ene lockar den andre. Det uppdrag Ridderskapet och Adeln velaf lemna Konungens Befallningshafvande, att åt några utskänkningsställen bevilja undantagsprivilegier, anser jag, med all vördnad både för bemälda Högh Stånd och ifrågavarande auktoriteter, så svårt att utöfva, att jag icke kan föreställa mig följden deraf blifva någon annan än den, att dessa undantagsprivilegier beviljas åt alla eller åt intet. Af dessa skäl anser jag, att Utskottet bort föreslå Rikets Ständer antagandet af följande lydelse af 26 §:s andra och tredje moment: På landet vare då ali utskänkning förbjuden I stad åligge det vederbörande myndighet att bestämma, om utskänkning får ske, och i detta fall, hvilka timmar om dagen den må vara tillåten. Dock må denna tillåtelse icke utsträckas öfver två timmar. Vid diskussion af § 2 bade Presteståndet lör sin del beslutat, att på lämpligt ställe borde tilläggas ett stadgande, i närmaste öfverensstämmelse med 17 § af Norges lag af den 6 September 1845.