Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom måste från RiksgäldsKontorets sålunda ökade inkomst af kortstämplingen afdragas tillverkningskostnaden för de nya kortkonvoluten och stämpelpapperen, hvilken kostnad utgör något öfver t sk, för hvarje stämplad kortlek. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers Beslut angående an vänNummerdandet af Kongl. f. d. Nummer-Lotter iInrättningens tillgångar, hafva, ;U' vid denna Inrättnings, 1 Januari månad 1842 verkställda, upplösning, fångar, utom räkenskaper och öfriga handlingar, blifvit till Riksgälds-Kontoret a flem na de ilo Kongl. Nummer-Lotteriets fasta egendom, med dertill hörande brandredskap och några få vid egendomen behöfliga inventarier; varande Inrättningens öfriga effekter och inventarier, genom Direktionens försorg, afyttrade samt den derför erhållna summa inbegripen i 2:0 Lotteriets då ägande kontanta kassa-behållning, R:dr 38,766: x. 10. 3:o Brud gå fvofon dens cho d:o „ 11,002: 18. 7. 4:o Brudgå fvofon dens Räntemedels-Kassas behållning 3,3oc): 3i. 7, och 5m 9 st. dels Brudgåfvofonden, dels dess Ränte Trausport 53,078: 4* — Länet till TackjernsBergslageroa, — 16 — Transport 53,078: l\. — medels-Kassa tillhöriga, räntebärande reverser å ett sammanräknadt kapital-belopp af R:dr 18,800: med derå obetald, till 1841 å>'s slut beräknad, ränta „ 28: 2g. 4- 18,828: 2Q. 4- Sima R:dr 7i,go6: 33. 4- Straxt efter förenämnde fasta egendoms mottagande, hafva Herrar Fullmäktige gått i författning om dess afträdande till Kongl. SundhetsKollegium.
PresteStåndefe yttrat sig, ansett all klagan öfver brist i be* rörde afseende obefogad, har deremot Riksdagsmannen Änders Danielsson, hvars framställning föraniedt återremissen från Hederv» BondeStåndet, funnit Utskottets framställning af berörde förhållande mera fördelaktig, äo med verkställigheten skall instämma. Utskottet finner af dessa anmärkningar icka skäl att frånträda den medelväg det sökfe följa, vid bestämmandet af detta sitt omdöme. Det vore en lika nedslående, som i Ut* skottets tanka origtig föreställning, att tänka sig menighetens religionskunskap sådan, som Anders Danielsson åen framställt, nämligen såsom sammanfattning af några i och för första Nattvardsgången tillärda och sedermera snart förglömda utanlexor. Man skulle i sådant fall icke hos vår allmoge finna den från ett sundt förnuft och en lefvande känsla utgående fasthet i religionsgrundsatser, hvilken för det mesta visar sig öiägtig att emotstå både otrons och svär* Best), och Ekon. Utsk> Betankanden. 1263 meriets anfall och hänförelser, och dan Ean» keförmåga, hvilken, endast eller hufvudsakligast genom religionsundervisningen uppöfvad, gör roedlemmarne af nämnds Stånd skicklige att i öfver läggningar, äfven om statens angelägenheter, deltaga.
Flickorna satte åter ut årorna och rodde så hårdt Celias svaga krafter det tilläto. Anna var naturligtvis mera öfvad, liksom äfven eljest starkare byggd, så att ett årtag af henne svarade i det närmaste emot tvenne af Celia. Båten gled dock, oaktadt den ojemna rodden, fram ut på sjön, och man kan icke måla Celias förtjusning, när de hunnit till en punkt, hvarifrån de kunde se de menniskor, som genom sitt hurrande lockat dem ut på sjön. Afståndet var nära en fjerdedels mil, men man kunde ändå se, huru ängsfolket dansade, oaktadt de från ett sådant håll sedda mera liknade rörliga punkter, eller små elfvor, än menniskor. Äfven fiolernas toner ty de voro tvenne, af hvilka den ena höll sekund halkade fram längs vattenytan till de glada flickorna. Anna njöt egenteligen icke så mycket af sjelfva scenen, hvilken för henne var någonting vanligt, som fastmer af sin väns glädje öfver dessa för henne så ovanliga och uppfriskande taflor. Celia hade sett månget spektakel, hört mången konsert, men knappt gjorde någon af dessa det intryck, som det hon nu såg och hörde. Ett ungt sinne, som ännu icke hunnit förstenas af stadslifvets evigt enahanda, är det mest mottagliga för intrycken af Guds herrliga, fria natur. Celia, som icke stort varit annorstädes än i städer, fann nu, att hittills en sträng i hennes själ aldrig klingat den sträng, som klingar anslagen af naturen, dess herrlighet och prakt, dess dolda inre lif. Mallasvesi i vrede. Sedan de nu hvilat på årorna ungefär en fjerdedels timme, upphörde fiolernas ljud, och tydligen kunde de båda flickorna se, huru de små svarta punkterna, menniskorna, blefvo allt mindre och mindre. De gingo troligen till sin aftonvard. Anna och Celia sutto dock orörliga i båten, båda försjunkna i betraktande af den vackra trakten, sjön med sina vikar, uddar och holmar, dessa med sina löf och barrträd, sina gräsmattor och sina betande kor.
Med vårdslös hållning och en tänd cigarett hängande i mungipan, lämnade målaren lokalen och gick ut på gatan. Det föll honom icke ett ögonblick in att gå till någon af sina artistkamrater för att be om hjälp. Ehuru han själf skulle varit den första, som, när det gälde att bispringa en kamrat, hade varit redo att öppna sin plånbok, ifall han händelsevis hade haft något i den, så var det honom nu aldeles omöjligt att själf vända sig till en annan. Af dem, till hvilka han haft lätt att vända sig, fans vid denna tid ingen kvar i Paris. Alla hade flyttat till landet, och han låg ensam kvar i sommarhettan. Kamrater, med hvilka han kunde roa sig, fans det godt om, men ingen, som han kunde be om en tjänst. Eller rättare, ingen, som han ville anlita i ett dylikt fall. Ty Ivar Melin var en natur, som hällre gjorde tjänster än begärde. Och att bedja äfven sin bästa vän att få låna tio francs, var för honom en kraftansträngning, som han skulle vara vid ett särskildt lynne för att öfvervinna. Men när han långsamt gick gatan utför och betraktade det slags borgerliga småstadslif, som fyller bakgatorna i Paris, då märkte han först, att han var främmande. Icke ett ansigte kände han igen, ingen manlig hand skulle sträckas ut och i förbifarten trycka hans, intet kvinligt öga gaf honom en förtrolig blick, och mötte han en sådan, kom den från ögon, som lystet lurade efter guld. Det föll öfver honom en stark känsla af ensamhet och öfvergifvenhet i den stora staden, en känsla, som om de gladlynta människorna, hvilka tittade ut ur fönster eller stodo samtalande i dörrar och på trottoarer, voro hans fiender och ville förgöra honom, en känsla, som om de solbelysta bygningarna med sina gröna persienner, bakom hvilka de hvita gardinerna fläktade i de öppna fönstren, ville tränga honom till döds, klämma honom inne och behålla honom, en känsla, som om hela det ofantliga Paris icke var annat än en stor graf, där han skulle dö. Hvad hade jag här att göra? tänkte han. Hvad vinner jag med mitt årslånga arbete, mina drömmar, mina planer, mina förhoppningar? Fins det någon, som tror på mig?
Det synes likväl vara klart, att, då en fattigvårdsstyrelse har sådan makt öfver dem, som ej åtnjuta fattigunderstöd, deraf äfven måste följa, att en sådan styrelse äfven måste tillerkännas samma makt öfver dem, som verkligen åtnjuta understöd. Något stadgande i afseende på fattigvårdsstyrelsens rättighet att skilja barn ifrån modren, är Den iS Mars e. m. 471 visserligen alldeles oundgängligt; ty om t. ex. en qvinna, som liar flera barn, är lättjefull och ej vill albeta, så skall bon tredskas att skaffa sig någon arbetsförtjenst, emedan bon eljest får vistas inom socknen med sina barn och erhåller fullt fattigunderstöd för deni. Jag tror deiföre, alt det bästa correctivet emot den hårdhet, som jag anser att morn. innebär, om det antages utan någon exception, ligger deruti, att man kan göra undantag för barn, som ej hunnit ett års ålder; d. v. s. detta undantag skall då gälla vid de tillfällen, då fattigvårdsstyrelsen måhända, antingen till följe af modrens sjuklighet, eller dess bristande förmåga att föda och vårda barnet, finner sig böra vidtaga denna utväg att skilja barnet ifrån modren. Hr von Hartmansdorff: De af Husets ledamöter, som talat för ändring af detta morn., synas föreställa sig, att fattigvårdsstyrelsen skulle vara sammansatt af personer utan menskligt deltagande för de ömma band, sorn naturen knutit mellan moder och barn. Föreställer man sig åter , alt detta deltagande finnes, så inser jag ingen våda att bibehålla detta mom. i oförändradt skick. Det finnes ty värr mödrar lill den grad förderfvade, särdeles i de större städerna och hufvudstaden, att man mäste anse såsom en vinning för mensklighelen, att barnen skiljas ifrån dem. Detta kan vara händelsen äfven förr än barnet blifvit ett år gammalt, om modren t. ex. är med smittosam sjukdom behäftad, om hon är begifven på fylleri, hvilket ofta händer. Ett barn, uppfoslradt af en sådan moder, måste blifva sjukt eller svagt för framtiden. Kanske ett exempel i delta fall talar bättre, än alla skäl. Jag har här sett följande händelse.
Anledningar saknas beklagligen icke till betänkliga förespeglingar af den partianda, som, kanske hastigt nog, utvecklar sig ur de frön dertill, hvilka redan slagit rot i denna riksdags parlamentariska debatter. När tidsandan och dagens händelser tvinga de olika åsigterna af nationens stora angelägenheter att framstå oslöjade och skilja sig åt som svart från hvitt, då är det ej, som den representant, hvilken tror, att den lugna egna öfyertygelsen bör ensamt råda öfver hans handlingssätt, vill rotfästa ytterligare anledningar till bittra strider, som skulle göra honom till en nolla i en af partier sammansatt nationalförsamling. Må dessa anledningar åtminstone ej kunna hemtas från grundlagarnas tvetydighet! Jag är derföre tacksam emot Constit.Utsk., då det nu begagnat det initiativ, som är detsamma i grundlagen öfverlemnadt, för att åstadkomma en tydlighet i de grundlags§§, hvilkas olika förstånd vållat en häftig, ehuru till sitt resultat ändamålslös strid. Om jag ej kan gilla alla de grundsatser, hvarpå förslaget till ny redaction af 81 § Reg.F. tyckes hvila, bör jag dock erkänna Constit.Utsk:s lyekade bemödande att åstadkomma tydlighet i en af de bestämmelser, som i den nuvar. redactionen gifvit anledning till olika tolkning. Det hufvudsakliga felet i det nu framlagda förslaget består deri, att Constit.Utsk. velat genom tydlig lag befä - Den 19 Februari f. m. sta en del af den magt, hvarom det drömt vid denna riksdag, men som dess principaler, Ständerna, ej funnit sig vid att erkänna. Hvem gillar icke den åsigt, att grundlagsändringar icke böra lika lätt och hastigt kunna åstadkommas som beslut i andra frågor! Men finnas ej redan 2.'ne betydliga motvigter för allt förhastande i detta fall: den ena hos Constit.Utsk. i dess uteslutande rättighet att väcka förslag, den andra hosStänderna, till värn emot ett för häftigt reformbegär hos Utsk. och en möjlig sympathi i detta afseende hos RiksSttns majoriteter, nemi. stadgandet om 2:ne riksdagars enhälliga' och sammanstämmande beslut att antaga förändringen?
I betraktande häraf och då sålunda den i Kongl. Kammar-Rättens tjenstepersonal ifrågaställa tillökning af en Kammarskrifvare synes vara af verkligt behof påkallad samt någon erinran vid den af Kongl. Maj:t föreslagna fördelningen af förberörde lönemedel icke förekommit, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i fråga om detta embetsverk behagat föreslå. b) Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, som blifvit till Utskottet remitterad, har Herr C. Printzensköld hufvudsakligen anfört, hurusom, då Kongl. Kammar-Rätten afgaf det underdåniga förslag till samma embetsverks reorganisation, som låg till grund för den af Kongl. Maj:t sedermera derom gjorda och af Rikets sist församlade Ständer hufvudsakligen godkända nådiga framställning, den tjensteman inom embetsverket, som af hela personalen derstädes, ledamöterne icke ens undantagne, hade den trägnaste och mest ansvarsfulla befattning, nemligen Advokatfiskalen, blifvit såväl i afseende på arbetsbiträde som löneförmåner i högsta grad vanlottad och orättvist behandlad. Ty på samma gång vice advokatfiskalsplatsen indrogs, hvarigenom hela tungan af de vigtigare göromål, som tillhöra Advokatfiskals-kontoret, folie ensamt på Advokatfiskalen, föreslogs minskning af dennes sportler med J och tilldelades honom en lön på stat, som understeg de löner, andra Kontors-cheler inom Kongl. Kammar-Rätten ansågos böra åtnjuta, oaktadt Advokatfiskalen i berörda hänseende bort ställas främst bland Kontors-cheferna och till och med i jemnbredd med ledamöterna.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Jag vill endast inskränka mig till upptagande af hvad Herr Hjerta yttrat om de 670,000 R:dr, som skulle öka skatterne utöfver hvad de voro upptagne till efter 1823 års Statsreglering. Först ingå i denna summa omkring 110,000 R:dr, frundt tal, högre förvaltningssummor vid Tullen och Postverket, än som på Stat uppfördes vid 1820 års Riksdag. Likväl hafva sedan 1823 dessa summor, för utgifter vid Postverket och Tullverket, utgått med 110,000 R:dr öfver hvad som då påräknades. Således lär detta ej vara någon ökad skattetunga, ty allt sedan 1823 hafva de utgått till detta belopp. I denna summa äro äfven upptagne 16,666 R:dr 3a sk. i Svenskt Banco för MinisterStaten. 1823 bestämdes hela summan för MinisterStaten till 100,000 R:dr Hamburger Banco, och dertill calculerades Den i October. en summa i Svenskt Banco efter iao sk. cours. Sedermera har coursell stigit och summan utgått med förhöjning af 16,666 B:dr 3a sk. Nu äro dessa 16,666 R:dr 32 sk. uppförde på Stat. Denna summa är dock ej något ökadt skatteanslag, enär man nu bibehållit enahanda belopp uti Hamburger Banco, i hvilken myntsort det förut varit bestämdt. Vidare förekommer, hvilket StatsUtskottet i sitt första Betänkande N:o 133 pag. 244 24^ tydligen upply ser, en summa af 74»135 R:dr 10 sk. 4r., som i långliga tider, kanske i5o år, utgått i indelta räntor till Läroverken och Kyrkors underhåll, och som förut ej varit å Stat uppförde. De äro således ej heller någon nu ökad skatt. Det torde vara nog med dessa anmärkningar, lör att visa, det den af Herr Hjerta uppgifne summa ej är tillförlitlig. Grefve von Rosen:
r ÄRJDIG, skulle han inte vara värdig mig, å, Maja, du skulle se honom, lång och smärt, med ljusa mustascher och sådana ögon 1 När han blir ond ibland, äro de nästan svarta. » » Du talar bara om utseendet, Elsi, han kanske har något karaktärsfel? » » Visst inte, » utbröt Elsi mycket häftigt, &gt;mimma och pappa ha sådana gammalmodiga åsikter, de tycka det är illa af honom, att han inte har tagit medikofilen, när han är 27 år. Hur skall han, som är så musikalisk, kunna tänka på de där tråkiga böckerna. » » Ja, men min kusin Emil är bara 24 år och har redan tagit kandidaten. » » Kära Maja, alla människor kunna icke ha så- dana där plugghufvuden. För öfrigt skall han representera. Han är så eftersökt på alla baler. O, om du kunde ana, hur han dansar, jag blef kär i honom första gången, jag dansade med honom. Det var på en bal i Upsala; vi dansade hela kvällen med hvarandra, och i kottiljongen friade han. » » Men Elsi, han kände dig ju inte. » Det prasslade till borta vid dörren, tle båda flickorna gåfvo till ett rop. Där borta stod en hvit skepnad med utbredda armar. Elsi tryckte sig krampaktigt intill Maja med ett uttryck af fasa i sina vidöppna ögon. » Elsi, Elsi, lugna dig, det är bara någon, som vill skrämma oss. Säg genast hvem det är, annars ropar jag på hjälp, » sade Maja med en röst, som hon försökte göra stadig. Nu kunde spöket icke hålla sig allvarsamt längre, hon kastade sig tvärs öfver en stol och skrattade, så att tårarna kommo henne i ögonen. 1,75 — 8,35 pr mtr. Siden-Armures, Monopols, Cristalliques, Moire antique. Duchesse, Princesse, Moscovite, Marcellines, siden till t ä c k e n och flaggor m. m. portooch tullfritt till hemmet. Profver och katalog omgående. — Dubbelt porto till Schweitz. Siden-Fabrik, Zurich. Sängklädersaffär, STOCKHOLM.
De af E. K. M:ls Befallningshafvande här ofvan antydda betänkliga följder af en sådan, emot jordegarens vilja, verkställd lösning hafva dock icke utebiifvit, synnerligast inom det egentliga Dalarne, der hemmans-klyfningen mest ohejdadt fortgår och hvarest icke finnes tillgång på sådana odlingslägenheter, hvilka kunna såsom jord-afsöndringar förvärfvas af det hushåll, hvilket blifvit utlöst från sin lilla skattejord. Vid sådant förhållande och då, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, det nuvarande antalet af besutenheter inom det så kallade Dal-laget icke i någon mån motsvarar de bofasta hushållens, hafva Rikets Ständer tagit i betraktande, huruvida icke de nu bestämda vilkoren för besutenhet kunde förändras. Dervid förekommer, att den utveckling och de framsteg, jordbruket i sednare tider gjort, synas medföra möjlighet för en arbetsam och omtänksam jordbrukare att bereda sig utkomst på en mindre jordareal, än sorn vid bestämmande af grunderna för storskiftesverket dertill ansågs erforderlig; hvadan, och som, med afseende jemväl å Dal-allmogens vana att utvandra till andra provinser för att der söka arbete, för besutenhet i denna landsort torde erfordras mindre jord ärr i öfriga provinser och af detta skäl ett drag-kreatur, som skall framfödas äfven under den tid husbonden är borta på arbete, torde vara mindre nödvändigt, helst vid förefallande behof han alltid kan påräkna att af grannen erhålla biträde vid körslor, samt, elter de upplysningar Rikets Ständer sökt förskaffa sig, någon större rubbning af storskiftesverket icke torde föranledas deraf, att vilkoren för besutenhet nedsättas till hälften, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, att E. K.
I)å nu befolkningen vid 1855 års slut utgjorde 30,332 personer, har en tillökning uppkommit af 5,451 personer. o Södra Ångermanland hade, enligt mantalslängderna, vid 1860 års slut 18,913, 20,105, 39,018. Då nu befolkningen vid 1855 års slut utgjorde 35,554 personer, har en tillökning uppkommit af 3,464 personer. Norra Ångermanland hade, enligt meranäinnde längder, vid 1860 års slut 15,723, H>,923, 32,646. Då befolkningen vid 1855 års slut, inberäknadt. hvad som belöpte på köpingen Örnsköldsvik, utgjorde 29,905 personer, är tillökningen 2,741 personer. Staden Hernösand, som vid 1855 års slut hade 2,627 innevånare, hade 1860 1,327, 1,679, 3,006; samt har således förkofrat sig med 379 personer. Staden Sundsvall, som vid 1855 års slut räknade 3,265 innevånare, hade 1860 1,855, 2,192, 4,047; och har således en tillökning i antalet af 782 personer. Hvad köpingen (Irnsköldsvik särskildt vidkommer och då dess folkmängd är inberäknad i landsbygdens, må anmärkas, att den vid 1845 års slut hade 52 innevånare, vid 1850 års slut lil, vid 1855 års slut 162 och vid 1860 års slut 313 personer, deraf mankön 158 och qvinkön 155. Af de nu lemnade uppgifter om folkmängden visar sig, hvad redan är antydt, att landet är ganska glest bebodt. Delar man innevånarnes antal, äfven nu enligt mantalslängderna beräknadt, på arealen, så visar 6 Westernorrlands län. Schismatiska rörelser. Sedlighet. Klädedrägt.
Så tinner man af den i Malmö år 1731 upprättade markegångstaxa — den första i Skåne — att en tunna råg blifvit upptagen till 2 daler 12 öre, en tunna korn till 1 daler 16 öre och en tunna hafra till 24 öre, samt att 1732 års markegångstaxa upptager en tunna råg till 3 daler, en tunna korn till 2 daler och en tunna hafra till 1 daler silfvermynt. Häraf blir klart, att några dalers augment eller någon spanmål, då och en lång tid derefter, hade värde motsvarande rustningsskyldigheten, hvaremot, till följd al förändrade varuvärden och med rustningen följande större kostnader, några dalers augmentsränta, om än tredubblad, är nästan ingen hjelp för den rusthållare, som har sig ålagt att hålla rustningen uppe. Jag Får velat anföra dessa varuvärden för att visa, att den ränta, som anslogs till augment, verkligen hade värde motsvarande sin andel i rustningsskyldigheten; och anser att, om denna andel presteras sålunda, att augmentshemmanet deltager i rustningsskyldigheten i mån af rustningsräntan, så sker en rättelse i missförhållanden, som småningom genom tidsomständigheterna uppkommit. Jag vill derföre vörsamt föreslå: l:o att rusthållarne vid de skånska kavalleriregementena befrias från anskaffande och underhåll af beklädnads-, beväringsoch utredningspersedlar, emot kontant ersättning till Staten, och 2:o att rustningskostnaden utgöres proportionaliter efter dertill indelt penningeränta, såväl för augmentssom stamhemman. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. Jöns Andersson, från Malmöhuslän. Motioner i Bonde-Ståndet 1863. N:o 31. 15 Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om ändring af sträf bestämning arne för olaglig försäljning af bränvin, m. rn. Oansedt allt hvad hittills lagstiftats mot oloflig bränvinsförsäljning, fortfar sådan att ganska allmänt ega rum och vara en verklig samhällets kräfta.
Maj-.ts Nådiga Proposition, angående förändring i och tillägg till Riks-akten af den 6 Augusti 1815, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition, angående ändring i 59, 40 m. fl. §§ i Regerings-formen och 4, G m. 11. §§ i Riksdags-ordningen, i afseende på sättet för Riks-styrelsens förande i vissa fall, afslå Utskottets förevarande Memorial samt bilalla Kongl. Maj:ts ofvanberörde angående förändring i och tillägg till Riks-akten afgifna Nådiga Proposition. S. D. Föredrogos och remitterades till Bevillnings-Ulskottet Kongl. Maj:ts nedamiämnde den 14 dennes ankomne och på bordet lagda Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o Om förändringar i lagstiftningen, angående tulloch andra dermed förenade afgifter; och 2:o Angående den så kallade Kurhus-afgiften. S. D. Föredrogs och remitterades till Lag-Viskoltet Kongl. Maj:ts den 14 dennes ankomna och på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri. S. D. Föredrogs och remitterades lill Stats-Utskottel Kongl. Maj-.ts den 14 dennes ankomna och på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer om indragning till Kronan af den ränteved, som är anslagen för Wisby så kallade Kronokalkugn i Gottlands län och om ersättning derför till kalkugnens egare. Frän Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till BevillningsUtskottet Kongl. Maj:ts den 14 dennes bordlagda Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o Om förändringar i lagstiftningen, angående tull och andra dermed förenade afgifter, tillika med de yttranden, som i anledning deraf denna dag i Ståndet blifvit afgifna; och 2:o Angående den så kallade Kurhus-afgiften. S. D.
— Vid sjön 69 En teterrepresentation i Taormina. Afsked från Sicilien 79 Italienska causerier. En Karnavalsdag i Neapel 89 En tarantella 95 Sagan om Anacapri 109 S:ta Rosalies kapell: Ett julminne från Palermo 127 En påskdag i Rom 134 Huru vi besågo Herculanum 140 FRÅN SICILIEN. Palermo. Resan från Marseille blef mycket svår. Fartyget krängde förfärligt, vågorna slogo oupphörligt öfver däcket och synranden utgjordes af blott en enda kokande, rytande vattenmassa. Kaptenen påstod visserligen, att det var »une belle mer», men i sådant fall har jag det djupaste medlidande med hans erfarenhet. Emellertid voro vi nu framme. Solbelyst och lockande låg Palermo, Siciliens hufvudstad, »La Felice», som den så betecknande kallas, der på stranden med sin halfkrans af violettröda härligt skiftande berg bakom sig; sakta sänktes ankaret; en hel flottilj af brokigt målade båtar ilade oss till mötes, framdrifna af smärta, mörkhyade roddare; himmeln hvälfde sig klar och blå, ack så blå! öfver våra hufvuden — glömda voro nu sjösjuka och alla obehag. Allt hade lemnat rum för denna känsla af häpnadsfull undran, fattigdomens undran öfver rikedomens öfverflöd, som väl fattar en hvar, hvilken för första gången sätter sin fot på Italiens jord. Första veckan försvann som i en dröm. Jag kände mig lika famlande och osäker som en fånge, hvilken med ens från sitt skumma, dystra fängelse blifvit förflyttad till glänsande prakt och ljus. Jag tordes knapt röra mig af fruktan att vakna, och blott så småningom vänjde sig blicken vid de färgkraftiga, praktfulla taflorna. Palermos belägenhet är i sanning beundransvärd. Det är som om hela staden låg och gungade på de glänsande, solbelysta vågorna, fasthållen endast af den mjukt bugtande bergskedjan der bakom, hvars stundligen vexlande färgspel man aldrig tröttnar att beundra.