Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IV.-o 60. 57 Tre, sam på Förslag blifvit uppförde, hafva Utskotten funnit skärpta straffbestämmelser hufvudsakligast mot detta brott vara af behofvet påkallade. Dessa skulle dock, fruktansvärdt, sakna tillräckligt afskräckande kraft, om deras tillämpning inskränktes inom den korta tid, som förlöper mellan Valet och fullmagtens utfärdande. Att åter förlänga sistnämnde tid anse Utskotten betänkligt, af farhåga att derigenom öppna ett vidsträcktare spelrum för uppviglandet af mångfalldiga andra, ofta obehöriga Rättegångar, i anledning af Prestval. Den som, i hopp, att dess nesliga handling skall under några veckoXj, förrän han Lägenheten tillträdt, lättligen kunna döljas, förnedrar sig till en olaglig conventions afslutande, skall tveka att deruti ingå, då han under hela Tvcinne år måste sväfva i fruktan för gerningens rättvisa påföljd. Fullmagten må ej blifva ett skydd för brottslighet och vanära. Den förverkas ock genom andra Lag-öfverträdelser, då de inom prasscriptionstid åtalas. Förslaget är ock icke nytt. Redan år 18 ly blefvo af en i Nåder tillförordnad Comité vida strängare straff-stadganden mot obehöriga löne-accorder föreslagna. Högvördige Presle-Ståndet vid 1818 års Riksdag tillstyrkte i underdånighet, med några modificationer, deras fastställelse. Högsta Domstolens fleste Ledamöter hafva ock, vid gransk - 58 Lags. Allm. Besv. o. Oec.Vtsk.Utl. IV.-o 60. ningen af det nu ifrågavarande förslaget, sig utlåtit, att det slag at simoni, som derutinnan förbjudes, både såsom nesligt för Prest-embetets helgd, förrädiskt och orättvist i anläggning och verkningar emot Medsökande eller Efterträdare, samt ingripande uti Prestens egen bergning och hans deraf beroende aktning, vore af en svårare qualification, än alla andra, fastän jemväl obehöriga försök att förskaffa sig röster, samt förtjente en så mycket alfvarligare uppmärksamhet till bestraffning, som det äfven allmännare öfverklagas.
Vidkommande derefter frågan att till någon af Ridd. o. Adeln antagen person anförtro utgifvandet af en Riddarhusets tidning under 1865—66 drens Riksdag, uti hvilken Ståndets discussions-protokoll skulle antingen samma dag eller dagen derefter, dock före justeringen, meddelas, så och utan att Utskottet anser nödigt att nu ingå i bedömandet af de fördelar eller olägenheter, som af ett sådant tidningsföretag, särskildt för ett af Riks-Stånden, månde kunna beredas, finner Utskottet att, då emot 34 § uti den för Riddarhus-Direktionen gällande instruktion, Riddarhus-Secreteraren ej är tillåtet »att för någon annan än Landtmarskalken eller den som i ämnet talat, visa ett ojusteradt protokoll» och för öfrigt är pligtig att noga kontrollera, att de anmärkningar som af Ståndets ledamöter kunna före justeringen göras vid de af dem muntligen afgifna och sedermera skriftligen atfattade anföranden stå tillsammans med hvad Protokollet innehåller; samt 58 § Riksdags-Ordningen bjuder, att vid justeringen af ett protokoll »må med Ståndets bifall »och den talandes eget begifvande uteslutas dess egna uttryck »och äfven de deliberationer som deraf följt», dessa stadganden ostridigt innebära förbud mot utlemnandet till tryckning af sådana discussions-protokoll, hvilka icke äro inför Ridd. o. Adeln justerade, i följd hvaraf Utskottet anser sig sakna anledning att, i strid med lagligt gällande föreskrifter, tillstyrka de af Herr Friherre Raab föreslagna åtgärder för skyndsammare offentliggörande af Ridd. o. Adelns discussionsprotokoll. Stockholm den 3 November 1865. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1865. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N;o 3, 1 N:o 3. Utlåtande i anledning af Herr Fåhreeus', Eduard, motion angående månadtlig tryckning och utdelning af förteckning öfver Ridd. och Adelns ledamöter vid Riksdagen. Vördsamt Memorial.
M. för de härunder hvilande flera och oumbärliga försorger, blifvit såsom behöfligt ansedt. StatsUtsk. har, till stöd för denna betydliga afkortning, åberopat ett af Krigs-coll:m för åren 1840—1S44- upprättad t statsförslag, hvaruti StatsUtsk. trott sig finna upptagna ”materialkostnader för bevärrs-exercisen, hvilka, såsom hänförande sig till ett af K. M. icke gillad t alternativ för ”reglertn af denna exercis, icke allenast med en årlig utgifts”summa af 27,358 rdr 1 t sk. öfverskjuta det anslag, som erfor”dras för den exercis af 21 dygn, som af K. M. ansetts böra äga "rum, utan jemväl med ett belopp af minst 60,000 r:dr bör ”antagas öfverskjuta det å collegii nuvar. stat tillgängliga ”behofvet för exercis af 12 dygn, hvartill Utsk. tillstyrkt ”13. St. att bevilja anslag.” Nu är förhållandet likväl sådant, att K. M., i sammanhang med den definitiva pröfningen af försvarsverkets behof för den inträdande tiden , antagit bevärrs-manskapets årliga vapenöfning i Kronans mundering till 21 dygn; hvaremot Krigs-colian, i förut upprättadt och af StatsUtsk. åberopadt statsförslag, beräknat kostnaderna för anskaffning och lindel hållande af beklädnads-, remtygsoch utredningspersedlar jemte slitningspenningar för begagnandet af manskapets egna skjortor, strumpor och skor för en dass bevär:s-manskap af «5,5oo man: under 17 dagars vapenöfning i Kronans mundering, till 88,365: 22. 8. samt under 8 dagars rekryt-exercis å compagni-samlingsplatserna, derunder manskapet likväl skulle begagna sina egna kläder, och derföre erhålla såsom ersättning å x r:dr 45 sk. 3 r. per man 3o,ixi: 47* — tillsammans b:co r:dr 118,477: 21. 8.
Herr Doctorn förstod Reglementets 112 §. så, att Rikets Ständer med afsigt icke velat meddela några föreskrifter, i afseende på förskotter, på det att Fullmäktige måtte kunna besluta., efter sig företeende omständigheter. En sådan tolkning vunne, enligt Herr Doctorns åsigt, äfven stöd af de upplästa Banco-Ulskotts-Betänkanderne. På hvad sätt skulle silfver komma in, om ej det nu erbjudna sättet begagnades och låns upptagande icke helier bifölles? Den ifrån realisationens början förflutna tid hade tillfyllest visat, att man icke kunde hoppas få något silfver, utan att lemna förskotter. Den på naturlig väg eller genom direkt vexling inkomna metalliska valuta vore så obetydlig, att den knappt förtjenade omnämnas. Önskelig! hade väl varit, att levereringstiden kunnat förkortas, men i alla fäll vore Herr Doctorn böjd, att åtminstone i allvarligt öfvervägande taga frågan, hvilken vore af den vigt, att Herrar Revisorers yttrande deröfver först borde begäras, och ett sådant yttrande önskade Herr Doctorn erhålla, så mycket heldre, som Herr Doctorn dels icke hade den kännedom om handels-förhållanden, att han kunde förutse, om man instundande år hade att hoppas för vårt land så gynnsam export, att den motverkade ytterligare utskeppning af metallisk valuta, dels hyste betänklighet att ingå i transaction om silfver-leverance, i anseende dertill, att coursell endast en kort tid innehaft den ståndpunkt, hvarunder silfverköp får ega rum.” Herr Doctor Pettersson: ”att enär Herrar Fullmäktige för nära 3 år tillbaka, då reela fonden med mera än 4,000,000 R:dr B:co öfversteg proportionen af 2 till 5, icke dragit i betänkande, att genom förskotls meddelande förstärka metalliska Cassan, så ansåge Herr Doctorn Fullmäktige nu, då samma fond med nära 2,000,000 R:dr B:co understeg nyssnämnde Banco-Vtskottets Utlåtande , N\o 27.
Ånnu obetalde Trollhätte Slussverks s. k. lottsedlar 2,875: — 2,875: — Obligationer med 5 procent ränta, hvilka, i anseende till deras ordalydelse, icke kunna uppsägas 10,125: — 10,125: — » med 4 procent dito, för upplånte medel till utbetalningar å kreditivet för neutralitetens upprätthållande (serien B.) 332,625: - 330,750: — » med 4 dito, för det till jernväg sanläggningars bekostande, enligt Rikets Ständers beslut vid 1853— Transport; 345,625: — 343,750; — Transport: 345,625: — 1854 års riksdag, upptagna, fonderade statslån (serierna A. och B.) 225,500: — Obligationer med 3.\ proc., för d:o d;o, (seriernaC. och D.) 54,400: — Ränteoch amortissements-funden för sistnämnde statslån, å hvilken fond af Riksgälds-kontoret godtgöres 5 procent ränta 27,247: 2. Obligationer med 4 procent ränta, utfärdade till Rikets Ständers Bank, eller dess ordres, att årligen till ett antal af 22 stycken å 4,000 ll:dr B:ko hvardera, eller å ett sammanlagdt belopp af 88,000 R:dr sagde mynt, iufrias 3,300,000: — Insatt fond till säkerhet för Götha kanals framtida underhållande, emot 5 procent ränta, 140,889: —■ Beviljad och afsatt fond för Södertelje kanals underhållande, emot dito, 45,000: — Innestående lösen för å skattejorden växande ekar, å hvilka medel godtgöres 4 procent ränta, 298,535: 66.
Som förslaget i detta fall ej bestämmer någon regel, skall, i brist af en sådan ledning, ovilkorligen inträffa, alt det ena Ståndet upplåter åt Utskottet den del af Lagförslaget, som af ett annat Stånd förbehålles till omedelbar pröfning, och så uti flerfaldiga korsningar, utan att förslaget uppgifver något sätt alt lösa dylika stridigheter. Grundlags-förslagets största skadlighet ligger dock, enligt min åsigt, deruti — att det öfverflyttar Svenska folkets lagstiftnings-rätt ifrån Rikets Ständer på en liten delegation af desamma, och förvandlar dessa Ständer således ifrån att vara Folkets Representanter till att blifva dess Valmän, förminskande derigenom deras makt och anseende; — att denna delegation kan antingen blifva så sammansatt att den icke uttrycker Folkets allmännare mening, hvarigenom lagar skulle kunna stiftas, som icke ägde till grund Folkets öfvertygelse om deras nytta, eller ock att, om rådande, hvarandra motsatta, meningar derstädes erhålla målsmän, dessas antal blifver så lika afvägdt, att på lottdragning kommer att bero hvilkendera meningen som segrade, ett förhållande, som icke inom Representationen för närvarande inträffar, emedan om der 2 Stånd stadna mot 2, så förfaller lagfrågan; och slutligen — att den varsamhet, den betänksamhet och den lugna, mogna pröfning, hvarmed lagstiftningsfrågor böra behandlas, afven-? tyras genom den åt ett Utskott öfverlåtna allena-beslutande-rätten, hvilken Svenska Folkets Representanter icke i någon fråga böra vilja afhända sig. Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 35. 11 Förslaget är vådligt till sina följder. En grundlag mäste afse icke blott nutidens ställning, men jemväl forntida förhållanden. Vid dess stiftande bör man derföre ej allenast skåda ögonblickets glädjande förhoppningar, dess i ofördunklad glans framstående väktare, Rätt och Sanning, utan äfven tänka sig kommande dagars möjligen molnhöljda himlar under hvars töcknar Friheten kan förlora dessa samvetsgranna ledare och vårdare. Föreställom oss alltså att den dåvarande Regeringen skulle vilja stifta en lag, som tillstadde att inskränka Svenska Folkets frihet.
Nio 292, i anledning af väckt fråga om alla svenska hypotheks-förenings-obligationers uppköpande och försäljning genom Riksgälds-kontoret; Nio 293, angående gjord framställning om ett kreditivs afsättande för uppköp eller belåning af svensk spanmål; bifollos, hvaremot Nio 294, i anledning af återremisser å Utlåtandet N.*o 189, afslogs. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande Nio 26, i anledning af väckte motioner om afskaffande af pastoral-examen eller förändring af gällande föreskrifter angående densamma, blef, efter förnvad föredragning, af Ståndet bifallet. S. D. Vid föredragningen af Banko-Utskottets Bih. litt It. St. Memorial N:o 59, rörande sättet för disposition af 600,000 R:dr af de medel, hvarmed låneoch kreditiv-rörelsen är vorden förminskad, beslöt Ståndet, för sin del, att berörde belopp borde anvisas till försträckningar åt filial-banker, som skola ersätta upphörd privat-bank; och godkände Ståndet de voterings-propositioner, som samma Utskott, uti Memorial N:o 60, med underrättelse om Riks-ståndeGs beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden N:is 14 och 19, föreslagit, samt gillade hvad i öfrigt uti samma Memorial blifvit framstäldt. S. D. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden och Utlåtanden:
Lyckligtvis bröt nu supéfolket upp och Elin fick obemärkt repa sig någorlunda – men en sträng var vidrörd i hennes själ, som dittills icke – åtminstone ej hörbart ljudit. När Grefvinnan Ringschöld kommit in i sängkammaren märkte hon, det hennes shavl någonstädes blifvit glömd ... Elin skickades att söka den. I salongen, på samma ställe borta vid kakelugnen, stod Gösta ännu. Med låg, osäker stämma bad Elin honom hjelpa henne att leta. Gösta fann shavlen, gaf den åt Elin, men fattade i det samma hennes hand och tryckte den till sitt hjerta. Elin slog darrande ned ögonen. ”En blick måtte väl Gösta få af Elin?” sade Gösta slutligen, men med möda. Elin såg upp på honom. Den stygga fläcken brann så klar på Göstas kind. Elin kysste ej mer bort den Grefvinnan fick strax sin shavl, men Elin sof, den natten, alldeles icke. Sommaren tillbragtes på lilla egendomen i grannskapet af Stockholm. På det älskade landet lefde Gösta och Elin åter upp, tills mot hösten, då Alfred ändtligen trefvat genom graderna, han ankom och med honom Magnus H., välbeställd, och till på köpet verkligen till sin förmån utvecklad Lieutnant. Gösta var ochristlig nog, att ej tycka bättre om honom för det. Och ehuru Magnus nu gjorde alla möjliga första steg till närmare bekantskap med honom, förblef han dock alltid den orm, som stungit i Göstas bröst. Ej mer för att förtreta Gösta, men af innerlig hjertelust utmärkte Magnus nu sin sköna, älskliga kusin. Svårt vore icke att se – påstod man – att han, om han verkligen tänkte på någonting, vore säker om Moderns ja. Något annat var man i allmänhet elak nog att icke tro af nöden, för att gifta bort den stolta Grefvinnan Ringschölds blyga, veka, nästan litet försagda dotter. För första gången af flera än Gösta firades Elins födelsedag, då hon fyllde femton år. Modern gjorde en förmiddagsbal. Elin var den dagen bra skön – men ej glad som en hyllad femtonårs skönhet. Först och främst var ju Gösta icke glad – och modern hade ej den dagen mer än någon annan sagt Elin ett vänligt ord Magnus deremot så många, alltför vänliga.
Det lyser ett folk, förenadt T i l l fest i nordanland A f minnets band K r i n g hjälten, s o m göt sitt blod På Liitzens slätter. D u svaga modershjärta! Nog^slark v a r dock d i n bön ' ^ T " t ä n d a i skyhög flamma f5e-&gt;-&amp;ndligen förtryckta; E n häpnande värld omsveptes Utaf dess vinges d ö n, Och stjärnan skön Gick pilten före alltjämt, " a n s fötters lykta — og stark att ännu tona M e d fulla fröjdeljud gröna granarnas skugga •ing svenska juleborden, är vinterdrifvorna; breda n hvita högtidsskrud ch anglarnes b u d ugsvalar från Österland en bidande jorden. Johan Nordling X X IDUN 410 Ett hem under Gustavianska tiden. Några drag, upptecknade af Georg Nordensvan. Assessor Gjörwel N är man studerar urkunder från förra århundradet — upplysningens, dygdesökandets och de lätta sedernas århundrade - — så är det med en känsla af verklig lättnad, man vid sidan af de nöjeslystna kavaljererna och de galanta damerna från » den stora och granna världen », med dess tusen skvallerhistorier och dess otaliga kärleksintriger, träffar på enkla, sunda, okonstlade människor, som äro hvarken spirituella eller frivola. De göra intet väsen af sig, dessa stilla i landena, de lefva sitt dagliga lif, sprida glädje och trefnad hvar i sin krets, fylla sina plikter och sin plats i lifvet, och vi skulle ej veta någonting om dem, om ej en skrifhågad anhörig berättat ett eller annat om en och annan af dem i anteckningar, som blifvit bevarade åt eftervärlden, eller om ej en kärleksfull hand samlat några af deras bref, där de okonstladt gifvit uttryck åt sina känslor och tankar. I den gustavianska tidens historia — så- väl i den politiska historien som i hofkrö- nikan och i 1 ' histoire scandaleuse — lysa många klingande namn med mer och mindre ren glans.
I den äldsta lagstiftningen betraktades skogarne i de norra länen såsom andra allmänningar, och var i 15 och 16 Flockarne Widherbo-balken i Helsingelagen, som gällde för de ifrågavarande nordliga trakterna, en, allenast af vederbörligt afseende på äldre bosättningars rätt inskränkt occupationsrätt till dessa allmänningar erkänd, dock med förbehåll att nybyggena äfven bebygdes och fortfarande odlades. Då emellertid de bygdelag, som hade deras egor antingen uti eller bredvid sådana vidlyftiga skogar belägna, ville tillegna sig stora trakter deraf, fann Konung Guslaf den 1 godt genom plakatet och påbudet den 20 April 1542 förklara, att alle egor, som obygda ligga fjerran från egoskilnaderna och bygdelagen hörde öfverhelen och Sveriges Krona till. Ehuru således eganderätten till dessa marker blifvit Staten tillerkänd, kunde ej Staten under dåvarande förhållanden på förmånligare sätt af dem sig begagna, än genom deras upplåtande till odling. Under det alt genom Skogsordningarne den 22 Mars 1647 och den 29 Augusti 1664, hvilka hufvudsakligen afsågo bergsbrukens och sjöfartens betryggande mot faran af skogarnes ödeläggelse, odlingsrätten å öfriga allmänningar medelst stränga sladganden, särdeles emot svedjande, inskränktes, så undantogos derifrån de stora skogarne i Norrland, Dalarne och Wermland. Å dessa skogar ansågos odlingen och nyttjanderätten icke behöfva inskränkas, utan åtgärder faslheldre vidtagas till deras uppodling och bebyggande. Så medgafs, att de Finnar, som å berörde skogar sig nedsatt och antingen redan rödjat åker och äng eller ock utfäsle sig dertill eller att betjena bergverk, lingö behålla hvad de rödjat, och rättighet att rödja ännu mera. Men mot dessa åsigter, hvarigenom odlingen af ifrågavarande marker i främsta rummet befordrades, inträdde någon tid derefter en reaktion genom Kongl. Förordningen om skogarne i Norrland, Dalarne och Wermland, jemte Finland, den 19 December 1683.
I denna summa ingår nyanskaffning af räler, sliper, lokomotiver och vagnar med 9,500 R:dr, underhållet af lokomotiver med 1,000 R:dr samt underhåll af vagnar med äfvenledes omkring 1000 R:dr. Dessa sistnämnde tvenne utgifsposter finnas således redan upptagne i de här ofvan, under rubrik: driftoch underhållskostnad, uppgifne summor. Såsom ofvan är visadt, har den kontanta behållningen för innevarande års första 8 månader utgjort 6,251 R:dr, per mil räknadt, hvadan man kan med temlig säkerhet antaga, att behållningen för hela året kommer att utgöra 9,375 R:dr per mil, och då det är denna summa, som skall betäcka nyanskaffning af räler, sliper, lokomotiver och vagnar, och denna nyanskaffning, enligt de af Stats-utskottet åberopade grunder, kan beräknas till 9,500 R:dr årligen per mil, så synes man kunna hysa grundad förhoppning, att inkomsterna redan under detta år skola betacka icke allenast de löpande utgifterna, utan äfven sådana, som framdeles i och för nyanskaffning erfordras. Det är visserligen för tidigt att på den erfarenhet, som under så kort tid kunnat inhemtas, grunda beräkningar för framtiden, men då trafik och inkomster såväl vid jernvägar som andra kommunikationsanstalter, med få undantag, alltid stiga, och detta förhållande, hvad jernvägarne beträffar, icke gerna kan blifva annorlunda hos oss än i andra länder, så torde man kunna antaga, att äfven de svenska stambanorna skola bära drift-, underhållsoch nyanskaffnings-omkostnader utan extra bidrag af Staten.
Danielsson afgifvit har lian, efter upptagande af åtskillige olägenheter utaf bristfälligheterne i den äldre inteckningslagen, hvilkas afhjelpande skulle , på sätt af Lag-Comiteens motiv till 1818 års Intecknings-Förordning vore att inhemta, utgjort egentliga föremålet för samma Förordning, vidare förmält, att uttrycket i ig §.: ”senare inteckningshafvare till förfång” bestämdt antydde, att det var deras (inteckningshafvarnes) rätt lagstiftaren ville skydda, och att man dervid förbisett, att bestämd lag saknades, huru den gemensamma inteckningen borde delas, sedan de intecknade fastigheterne kommit i olika egares händer, ehuru behofvet deraf blef ännu större, sedan förste inteckningshafvarens rätt i afseende på inteckningens eftergifvande uti en del af panten , och fordringens utsökande utur en eller annan af de intecknade fastigheterne, blifvit inskränkt. När nu sedermera tvister i detta afseende uppkommo , sökte Domaren att finna någon lag att dertill lämpa, och i brist af någon annan fästade han sig vid 19 §. af Intecknings-Förordningen. De der förekommande orden: ”ej njuta betalning för mera än som i de andra fastigheterna brister/’ tyckte man betyda, att hela köpeskillingen för den eller de fastigheter, som ej vore med inteckning besvärade, borde först användas till den gemensamma inteckningens gäldande. Alt meningen ej kunnat vara sådan, insåges likväl lätt. Om t. ex. fastigheten A blifvit ensam intecknad för 5ooo R:dr, derefter A och B gemensamt intecknade för 5ooo R:dr, och sedermera, då dessa fastigheter kommit i olika egares händer, B ytterligare serskildt för gäld intecknad, så skulle väl ingen sätta i fråga, att ju de i A först intecknade 5ooo R:dr borde derutur utgå, innan den för A och B gemensamma inteckningen kunde ur köpeskillingen för A uttagas. Sådant skulle likväl blifva förhållandet, om meningen med ofvannämnde ord i 19 § vore, att hela köpeskillingen för A skulle till den gemensamma inteckningen användas, förr än B finge tillgripas.
Vid denna hänvändelse blef den unge konungen åter blossande röd samt skrattade förläget. Äfven Hedvig Eleonora, riksänkedrottningen, i kungsbänken midt emot, smålog nickande, men allra mest skrattade de unga prinsessorna vid hennes sida. Ulrika Eleonora satt väl tämligen styf, men Hedvig Sofia sträckte sig fram med sin smärta höga hals. I gladt medvetande om att bära handskar, så att de missbildade tummarna icke syntes, höll hon bönboken för munnen. Konungen blef nu dristigare och såg sig omkring. I hvilket sällsamt Herrans tempel befann han sig icke i dag! Hela kyrkan var öfverfylld af de möbler och konstsaker som räddats från slottsbranden. Endast den midtersta gången var fri. I hörnet uppe vid altaret stodo Ehrenstrahls hoprullade skilderier af korsfästelsen och yttersta domen, och borta vid den Skytteska grafven igenkände han fjäderbuskarna och de gröna sparlakanen på den säng, i hvilken fadern, sittande på tvären och ombäddad med kuddar, hade uppgifvit anden. Hågkomsten häraf upprörde honom likväl icke, ty han hade för fadern knappast känt annat än rädsla. Han såg i honom mer den af Gud tillsatte ställföreträdaren än en kär blodsförvant, och i sina tankar liksom i sitt tal nämnde han honom helst blott och bart: den gamle kungen. Som två sökande bin irrade hans blickar öfver de många välkända föremålen och dröjde slutligen länge vid en vapensköld på den nedersta pelaren. Där hvilade under golfvet sedan några år hans lärare Nordenhjelm, den hjärtans goda gamla Norcopensis, som han hållit af med barnslig hängifvenhet. Han mindes vintermorgnarnas tidiga lästimmar, då han satt och räknade quatuor species och petade i veken med ljussaxen eller då Nordenhjelm berättade om Roms och Greklands hjältar. Sedan den gamle kungens död hade han gått i en dröm. Han förstod, att han inte fick visa munterhet, att veklagan var det enda han hade rättighet att fordra, men att litet hvar i hemlighet stod tämligen lugn och friade till hans gunst genom att så obemärkt som möjligt roa honom än med det ena upptåget och än med det andra. Själfva excellensen