Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till hvar och en af eder, mine Hrr! huruvida det vore lämpligt alt, för en liten försummelse pä roten, oordentlighet med persedlar eller dylikt, inkasta en soldat bland dessa förbrytare, som kanske oftast för hela lifstiden äro förfallna att uteslutas från samhällslifvet; men då enskildta celler finnas i häradshäktena, kunde extra judiciel bestraffning der verkställas, äfvensom af domstol ådömd arrest der äga rum. Det var väl för 8 eller 10 år sedan, om jag rätt minnes, fråga om huruvida arrester skulle kunna inrättas inom reg:tena, häradseller kompanivis. Förslag deröfver inkommo i detalj så väl i afseende på ritning till dessa arrester som äfven kostnaden, från alla reg:ten; men ännu sedan denna tid har intet resultat deraf försports. Och hvad är orsaken dertill, mine Hrr! jo det är bristen på medel. Följden deraf har varit omöjligheten att verkställa föreskrifna bestraffningar; och det har i sanning fordrats den hos befälet befintliga stora omtanka och ovanliga förmåga att hålla truppen i ordning, för att göra det möjligt att upprätthålla disciplinen inom arméen. Jag skulle derföre tro, att, om det vore möjligt att å kronohäktena eller etablissementerna i häraderna anbringa celler, det vore nödvändigt alt anbringa celler der äfven för indelta arméen till bestraffning för sådana förseelser, som med arrest skola bestraffas. Soldaten skulle derigenom blifva ensam till eftersinnande af sitt brott, och ej få vara tillsammans med andra fångar, genom hvilkas umgänge han kanske oftast skulle få större retelse till brott. Han skulle sålunda bättre straffas och ej förledas att förnya det blott en gång begångna brottet. Jag tager mig friheten vitsorda hvad en föregide talare anfört rö:rde Marks härad. Det har 30,000 innevånare, och der begås Gudnås flera och gröfre brott än i hela Elfsborgs län. Der torde Den 23 Februari f. m. 045 sålunda i alla fall fängelse böra i främsta rummet uppföras, som då borde förses med celler för soldater, hvilket vore det enda möjliga sätt för soldatens bestraffning med arrest.
Nio 57. ena sidan billigt, att den , sorn afhander sig eganderätt till fastighet och dervid betingar sig antingen fortfarande nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma fastighet, eller viss afkomst deraf, eller andra förmoner, af lagen berättiga att i den afhände egendomen njuta säkerhet för de betingade vilkorens uppfyllande , så framt de , enligt Lagens föreskrift i t Cap. 2 JordaBalken, utsättas i den afhandling, hvarigenom eganderätten å en annan öfverlåtes, — och det med förmonsratt framför den nya egarens borgenärer eller rättsinnehafvare, helst dessa ej kunna hafva anspråk på bättre rätt till egendornen , än den nya egaren sig förvärfvat ; men å andra sidan kräfver ett icke mindre billigt afseende på tredje mans säkerhet samt på allmänna creditens tryggande och befordran , att den , som , genom försträckning eller på annat sätt , erhåller fordran hos en annan, rnå kunna vinna läll och tillförlitlig underrättelse, om och huruvida gälder.ärens fasta egendom häftar för sådana fordringsanspråk, som medföra företräde till betalning eller godtgörelse, samt att derföre , enligt den gr undsatts Utskottet tillförene yrkat och åberopat , så kallade tysta förmonsrätter inskränkas till de fall, der de ej, utan öfvervägande olägenhet och våda, kunna undvikas. Och som den , hvilken , då han afhänder sig äganderätt till fast egendom , förbehåller sig LagUtsköttets Betänkande N:o 57. 25 nyttjanderätt till större eller mindre del deraf eller ock viss afkomst , icke skäligen må kunna fordra annat företräde, än det, som tillkommer obetald köpeskilling, för hvilken säljaren väl har säkerhet i det sålda, framför andra köparens borgenärer , men under det vilkor, att han later inteckna sin fordran, innan laga stånd Skommer • så finner Utskottet ej betänkligt att till Rikets Högloft. Ständers pröfning vördsamt framställa det förslag , att genom serskild författning må stadgas, som följer :
N:o 109, i ani. af återremiss utaf Betänk. N:o 81, i fråga om befrielse för svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots då de komma från sjön. Gr. Puke, Folke Magnus: Då detta återremitterade Betänk, första gången förevar till afgörande, var jag icke tillstädes, men jag skulle tro att R. o. Ad. äfven nu bör afslå detsamma. Det innehåller nemi. ett tillstyrkande, att »svenska ångfartyg, som, enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, mätte befrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots.» Ett sådant stadgande skulle innebära undergång för lotsarne; och det finnes icke något giltigt skäl hvarföre dessa fartyg skola vara befriade från skyldigheten att taga lots, synnerligen som lotsarne äro pligtige att utgöra tullbevakning på fartyg intilldess tullbetjente hunnit komma ombord. Jag yrkar således afslag'å Utsk:s Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Gr. Puke har förklarat, att om det förslag som Utsk. här afgifvit blefve 11. St:rs beslut och af Konungen sanktionerades, skulle detsamma innebära lotsarnos undergång. [ det fallet ber jag att få åberopa hvad Betänk, innehåller. Der står nemi.: »att af 29 eller 30 ångfartyg, hvilka, gående utomskärs, göra reguliera resor, största antalet, elior 21, Iden 2 September. 18ft vöre, i följd af underd, ansökningar hos K. M., befriade från skyldigheten att taga lots när de komma från sjön, då deremot för 9 dylika fartyg sådan befrielse, oaktadt gjorde ansökningar, icke blifvit beviljad.» Om nu dessa 9 ångfartyg skola så högt betala lotsarne, att dessa sednares hela välfärd beror på den afgift sorn de af dem kunna erhålla, så torde llrrtne finna att nämnde fartyg blifva svårt prejade, och då 8r det större skäl än någonsin att bifalla Utslcs förslag och förekomma undergång för dessa fartyg.
Den vackra, hvälfda förstugan, som pryder bottenvåningen, ä r dock (enligt grefve F. U. Wrangel) kvar från den för-Fersenska tiden samt torde förskrifva sig från slutet af 1600-talet och rikstygmästaren frih. Gustaf Horn, mormorsfar till den nyssnämnda grefvinnan v. Fersen. Det gamla minnesrika palatset h a r således, som man ser, gamla aristokratiska anor. FRÖKEN MARTHA SJÖCRONA. känna deras existens, men som det för tillfället ej roar oss att vara moralister och det för resten knappast h ö r hit, så uppehålla vi oss inte vid dem. Det finns i alla fall en hel del munterhet och verklig lifsglädje d ä r bredvid — och n ä r nu supén börjar serveras i våningen under de egentliga festsalarne och vännerna för aftonen eller för vintern eller möjligen för lifvet samlas i kotterier, konstatera vi, att den, som just nu komme in i sällskapet, helt visst skulle få ett intryck af oblandad glädjestämning. Man äter, som sagdt, kotterivis. De mest företagsamma af ungdomen lyckas skaffa sig bord (för de äldre och förnämligare ä r det naturligtvis redan väl sörjdt i det fallet), de andra nöja sig ändå. Maten ä r inte hufvudsaken. Hufvudsaken tycks vara, om man lyckats skaffa sig en treflig dam eller kavaljer för supén — hvarför, ä r ej lätt att förstå, ty man h a r just ingen ro att prata. Den stackars kavaljeren störtar ut u r eller in i rummet, ideligen på jakt efter nå- got att äta eller dricka åt sig och sin dam. Skulle det vara omöjligt att införa den seden, att damerna serverade sig själfva? Efter supén kommer kotiljongen. Tillfället ä r inne för oss att få en sista öfverblick af det hela. Parvis sitta alla de unga kring väggarna i den stora salen. De äldre, som ännu inte velat eller kunnat få fara hem, sitta d ä r bakom och samla sitt intresse hufvudsakligen till inhämtande af kännedom om hvem, som dansar med hvem.
Att staten har behof af större inkomster, är en sanning, som ingen högre än jag erkänner, liksom att det hvarken är rätt eller välbetänkt, att hvälfva på våra efterkommande bördan af allt som ännu återstår oss att fullkomna, för att så i ett som annat afseende betrygga vår ställning, Utvägarne att bereda staten dessa rikare tillgångar, genom höjande af tullarne på vissa kolonialvaror och utländska spritdrycker, eller genom införande af en accis på tobaksförsäljnin* gen, saknas visserligen icke. Jag beklagar endast att de icke 96 1)en 6 Maj é. ra. blifvit vidtagna. Att söka dessa utvägar uteslutande genom aU betunga en artikel, förefaller mig nog ensidigt, och under nuvtde förhållanden, då man ofta hör talas om en tryckande penningeställning inom våra rikaste jordbrukande provinser, är måhända ögonblicket icke rätt val valdt. Emellertid och då det är för ett filantropiskt ändamål, som denna skatt är uttaxerad, och jag för öfrigt antager, att de åsigter jag yttrat, såväl i afseende å tullen å främmande bränvin, som å skatterestitution vid exporten komma att möta det afseende de förtjena, vill jag ej motsätta mig förslaget om bränvins-skattens höjande till 75 öre pr kanna. Hr Stedt, Gustaf: Jag hyser icke någon betänklighet vid att bestämma ett förhöjande af bränvinsskatten till 75 öre; och jag tror, att det skulle komma att medföra många fördelar, framför allt i afseende å nödvändigheten att öka statsinkomsterne. Jag anser äfven att en förhöjning af tullen blir en nödvändig följd af skattens höjande. Gr. af Ugglas: Hr De Maré har visserligen rnedgifvit, att det skulle vara ett sätt att betaga det skadliga inflytande, som i viss mån en förhöjning af skatten skulle åstadkomma, derest tullen förhöjdes, men han tyckes emellertid frukta, att resultatet i det sednare afseendet är osäkert. Jag får fästa hans uppmärksamhet på, att det icke är första gången, som Bevilln.-Utsk:t handlat på detta sätt, och att R.
S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 26 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 246, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut, i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i frågan om mantals-penningarne fattade beslut, samt blefvo de af Utskottet föreslagna voterings-propositionerne godkände. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 26 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 247, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition, om jord-afsöndring från Eskilstuna kungs-ladugård till utvidgande af Eskilstuna, Klosters och Fors’s församlingars begrafningsplats; samt N:o 218, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående jord-afsöndring från Carlbergs kungsgård till utvidgande af Stockholms stads nya kyrkogård samt plats för ett dödgräfvare-boställe derstädes. Prot.-Utdrag den 28 Augusti 1854. 397 S. D. Föredrogos och biföllos Statsoch Bevillnings-Utskottens den 26 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 11, i anledning af väckta motioner om den personliga skvdds-afgiftens användande för kommunala behof; N:o 12, i anledning af väckt fråga om krono-brefbäringens bekostande af postmedlen; samt N:o 13, i anledning af vackt fråga om nedsättning i afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden samt indragning af Konvoj-kommissariatet och öfverflyttande af dess göromål på Kommerse-kollegium. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets den 26 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 25, i anledning af Vällofl. Borgare-Ståndets återremiss af 29 och 32 §§ uti det vid Betänkandet N:o 4 fogade förslag till Bevillnings-stadga.
Sig förhindrad att lemna Nådig sanction till de förslag, Rikets Ständer i sådant afseende öfverlemnat, få Rikets Ständer, under åberopande af de förut i denna fråga andragne skäl, och då denna förändrings nödvändighet af dagliga erfarenheten vitsordas, genom deri förvillelse, som råder i begreppen om fastigheters, varors, arbetsbiträdens och fordringars värden, till undvikande al de olägenheter, som häraf blifva en nödvändig följd, nu i underdånighet förnya förr berörde framställning om införande af ett ordnadt och bestämdt mynt-system. Rikets Ständer hafva härvid ansett, att de påräknade fördelarne af ett sådant mynt system skulle komma att i väsendtlig mon förfelas, derest icke samma enhet fastslalles för myntoch räknevärdet samt att myntoch räkne-enhetens bestämmande till ett värde, som motsvarar Riksgälds-Riksdalern, måste vara mest ändamålsenligt, enar denna Riksdaler i nästan all slags handel begagnas och med lätthet kan jemföras med den i förra lider brukliga räkningen i kopparoch silfver-daler; men sorn, i afseende å denna enhets benämning, Rikets Ständer icke funnit lämpligt att bibehålla ordet Riksgäld, och den af Rikets Ständer vid de båda sednaste Riksdagarne antagna benämningen Courant möjligen kan leda lill förvillelse angående myntets värde, emedan uti andra länder med denna benämning förstås ett mynt, sora eger ett ringare värde än sjelfva hufvudmyntet, hafva Rikets Ständer, då numera i allmänhet uti handel och vandel med ordet Riksdaler menas Riksdaler Riksgälds, ansett, att den nya myntoch räkne-enheten må benämnas endast "Riksda» Bih, till R, St.
JVs 5,428 å 1,200 R:dr Banko, förfallet till betalning den 17 Oktober 1825 och nu utgörande i återstående kapital R:mt R.dr 771: 94. samt J\ft 4,175 å 2,400 R:dr Banko, hvilket förföll den 28 Oktober 5 825 och hvarå kapital-återstoden är » » 2,294: 67. kapital-återstod tillsammans R:mt R:dr 3,066: 61. 2:o 3:ne till Holmberg sjelf, emot borgen af Isac Uhr & K:i, utgifna län. som lill kapitalet blifvit betalda, men hvarå öfver-räntorna qvarstå lill nedanuärwida belopp, nemligen: 4 Banko-Utskottets Utlåtande M 20. å M 4,722, stort 800 R:dr Banko, förfallet den fl November 1823 R:mt R:dr 1,138: 9. ä M 4836, stort 2,000 R:dr Banko, förfallet sistnämnde dag » » 4,011: 96 och å 7,604, stort 400 R:dr Banko, förfallet den 11 Februari 1826 » » 433: 74. Öfver-räntebelopp a sistnämnde Irenne lån tillsammans . Runt R:dr 3,603: 79. hvartill komme öfver-ränta från förfollodagarne.V på de förstnämnde två lånen under N:ris 3,428 och 4,175; att, innan ifrågavarande, redan år 1834 såsom osäkra inom linien förda fem lån, utgörande primitivt i kapital tillsammans 6,800 R:dr Banko, kunde genom lagsökning indrifvas, begge gäldenärerne afstått all sin egendom till borgenärers förnöjande, i följd hvaraf dessa Diskont-verkets fordringar blefvo i konkurserna bevakade och till betalning fastställda, hvarefter i utdelning ingått från Uhr &
Varande på åtskilliga ställen till äfvcntyrs föreflnnes, kan kraftigt inverka på den allmänna culluren, oell gora att efterverlden, om den i flere nfseenden ej just har skäl att beundra vår tid, åtminstone måste hos densamma erkänna förljensten att hafva underhållit de fria konsternas heliga eld, och såmedelst gjort sig rättmätiga anspråk på kommande slägters aktning och tacksamhet. Äfven i Norden och i vålt Fädernesland har denna i så många afseende» berömvärda conservations-anda redan börjat visa sig så hos Nation som Styrelse. Kraftiga åtgärder hafva vidtagits, för att hägna och fridlysa de Historiska minnesmärken vi äga; Antiqviteter hafva blifvit samlade och på ett förtjenstfullt sätt ordnade; de Natura] historiske samlingar ne hafva betydligen blifvit förökade och den Kongl. Propositionen om inrättande af ett RiksMuseum åsyftar en uppställning deraf, värdig Linnes Fosterland; de allmänna Bibliotheken hafva genom ökade anslag blifvit satta i stånd att complettera sig, och följa äfven främmande Länders litterära och vettenskapliga bildning i dess gradvisa utveckling. Kort sagdt i vetandets alla grenar röjer sig ett med tidsandans kraf öfverensstämmande, ädelt och allvarligt sträfvande att ej blifva efter på bildningens stråt. 3 II. 21 322 Den io December f. m. I afseende på de bildande Konsterne liar likväl ej förhållandet varit enahanda, och den likgiltighet, med hvilken de i sednare tider blifvit behandlade, bör förefalla så mycket mera förvånande, som de allt ifrån den stund de i Sverige blefvo inhemska, varit vane att af Folk och Regering se sig omfattade och skyddade med den ntmärktaste kärlek. De dyrbara konstsamlingar vi äga bära derom det ojäfakligaste vittnesbörd. Äfven utifrån erbjuda sig för närvarande på nästan alla håll föredömen till ett sådant hägn af de Fria Konsterne.
Drätselnämnd (forts, från 1862 års Embetsberättelse) 40. 9) Domhafvanden i Hölebo härad, för dröjsmål med företagande af ransakning rörande häktade personer 41. 10) Rådstugurätten i Lindesberg, för oriktig behandling af ett mål rörande förment ut spridande af falskt mynt 43. 11) En tillförordnad ledamot, och protokollsförande i Rådstugurätten och Magistraten i Warberg, för ofullständiga domböcker och protokoll 50. 12) Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, för långsamhet i uppgifna ärendens be handling 53. 13) Vice Pastorn i en församling inom Göteborgs stift, för vägran att uppläsa Öfverbefäl hafvarens för en Skarpskytteförening kungörelse, angående vapenöfningar å en söndagseftermiddag 84. 14) En Prestman inom Erkestiftet, för enahanda vägran 96. 15) Konungens Pogate, för dröjsmål med häktad persons inställande inför domstol 99. 16) En Afdelning af Rådstugurätten i Kalmar, för ofullständiga domböcker (forts, från 1864 års Berättelse) „ 17) Domhafvanden å Oland, för oriktig förvandling af böter och för fördröjdt afslutande af lagtima ting (forts, från 1864 års Berättelse) 100. 18) Konungens Befallningshafvande, Landshöfdinge-embetet och Landssekreteraren i Norr bottens län, för behandling af ett lagsökningsärende (forts, från 1864 års Berättelse „ Hemställan till Kongl. Göta Hofrätt, angående upphäfvande af ett vitesförbud mot qvacksalveri Underdåniga framställningar till Kongl. Maj:t a) angående en omorganisation inom Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, 103. Sid. b) angående en omorganisation inom Ofverståthållare-Embetets Kansli 108. Anmälan om en af Kongl. Majt meddelad lagförklaring 114. Sammandrag af Revisionssekreterarnes arbetsredogörelser för år 1864 1 15.
Summa b:co r:dr 1,840,000; och örn man derjemte tillåter banken att, såsom förr, bedrifva en för allmänna rörelsen gagnelig upplåningsrörelse å 3 proc, så kan, utom föreslagna reservfonden, en tillgång af omkring 4 millioner vinnas för lånerörelsens ökning. Men ännu återståv Cn anpan? Den 21 November f. m. ao5 sle sidan, hvarifrån frågan bör betraktas , nemi. frågan om bankens behof af medel till realisationens betryggande. —Redan ifråa realisationens början bar jag yttrat, alt jag icke ansåg densamma viii betryggad, emedan allt antydde på en undervigt i industri och handel, som åtminstone samtidigt bort afhjelpäs till förekommande af silfrets exporterande. Den erfarenhet, dessa förflutna 5 åren Jemnat, har varit föga egnad att undanrödja dessa farhågor. BaucoTJlsk. har rikligt upplyst, att vår silfveifond blifvit nära nog bibehållen vid sitt första belopp, endast derigenom alt bruksägares hypotheks-förening uppiänt och inlevererat 3JÄ millioner i guld och silfver; men ej nog dermed, bruksägare hafva af utländska länet redan indragit circa 7^ millioner, och de hafva således sålt vexlar för circa 4 millioner, och denna ökade vexeltillgång på börsen har verkat i samma mån till minskadt behof af silfverexport, emedan importen kunnat dermed betalas. Det är således icke 3J utan 7^ millioner, hvarmed bruksägares lån understöd! realisationen och bidragit att fördölja den verkliga ställningen. Emedlertid qvarstår en utländsk skuld till detta belopp. Bruksägare öga ännu 2 millioner att indraga, men derefter uppstår ett alldeles motsatt förhållande, då de, i stöllet för vexelsäljare på börsen, uppträda såsom vexelköpäre till ett årligt belopp af 466,000 r:dr, till skuldens förräntande och capital-afbetalning. Såvida icke goda conjuncturer mellankomma, torde silfverexport då vara att befara.
H o n fanns liggande död på golfvet i sitt rum i 1 3 Burton Street, Euston Koad. Vid den undersökning, som hållits af coronen i S:t Pancrasdistriktet, vittnade Catherine Dutillient, 3 Affleck Street, Pentonville, att hon hade känt den afiidna frun sedan åtta år tillbaka. H o n hade fått penning sändningar då och då, men sedan november hade hon icke mottagit ett öre. D:r Sydney Smith vittnade, att när han på söndagsaftonen tillkallats, hade han funnit den afiidna liggande död på golfvet. D ö - den hade förorsakats af en gammal lungåkomma i förening med brist på föda, och juryns utslag blef i öfverensstämmelse härmed. H r Dutillient förklarade, att han önskade bekosta begrafningen för att därigenom visa sin stora vördnad för den aflidua ladyn. Dödens skörd. D e n 4 dennes afled i R o m i en ålder af något öfver 7 3 år änkefru Maria Sofia Louise Stuart, född Koschell. H o n var sedan år 1873 änka efter aflidne sekreteraren i riksgäldskontoret C. G. Stuart och efterlämnar två söner och en dotter. En af sönerna är riddarhussekreteraren John Magnus Stuart. • Den enda kvinna i världen, t&gt;om åkt på velociped mellan Landskrona och ön H v e n, är en ung fröken Wittström. H o n har i dagarne gjort en sådan tur (och retur) på isen. O. 47 Kronprinsessans dagbok. Kronprinsessan Victoria har förärat drottDing Victoria ett exemplar af sin dagbok öfver sina resor i Egypten. Så- som bekant, är boken tryckt endast i helt få exemplar. för Stockholms postkontors brefbärares änkeoch pupillkassas grundfond. Bland de biträdande märkas sådana förmågor som hrr Odmann och Lund qvist samt premieraktören Baeckström och Bellmanskören under anförande af dir. Åkerberg. U r brefbärarnes eget led uppträder därjämte hr Westin. Teater och musik. Kungl. operan har återupptagit Aubers opera » D e n stumma från Portici ».
Om än enskilde måste tåla förlusten af dessa 4 sk., lära likväl Embetsmännen icke anse sig pligtige, att för Statens skull göra en dylik upoffring, utan kopparslantarne få då nog medfölja posten, till skjutsens förlyngande. Den vinst, Myntverket hittills haft på 4 skrnes ulmyntning, kommer nog att fortfara, ty della mynt skall, enl. Ulsk:s förslag bibehållas äfven om ett silfvermynt å 4 sk. i silfver varder infördt. Den Bonde eller Herreman, som företrädesvis vill hafva de stora och tunga kopparslantarne i nafven, vinner då sin önskan, men få lära väl de vara, hvilka, heldre än alt begagna det lilla silfvermyntet, vilja skramla i fickorna med de stora kopparslantarne. En talare här bredvid, hvilken bestridt antagandet af Utsk:s förslag, har förevisat ett falskt och ett icke falskt mynt, hvilka ansågos vara så små, att de lätteligen skulle tappas. Afven jag vill framvisa några inoch utländska mynt. Här äro de minsta silfverraynlen, som brukas i Ryssland, Holland, Belgien, England, Frankrike, Sardinien, Neapel, Rom och Österrike, på det att de ledamöter som vilja, må se huru små desse mynt äro. Man säger, att det nya 4-skillings-stycket skulle blifva för litet för vår allmoges stela fingrar. Gr. Lagerbjelke har omförmält hvad Bönderne sjelfva tänka om den saken. En annan talare har sagt, alt de icke äro allmogens representanter vid riksdagen. Jag hemställer till denne talare, om han och hans vänner bättre än BondeSt. representera allmogen. En annan ledamot har ansett myntet vara så litet, att det lätt borttappades. Jag hemställer, om det är troligt, att Svensken för 4, 6 och 700 år sedan hade mindre styfva fingrar 30 * 468 Den 16 April f. m. än nu. Autager raan, att de voro lika stela, så kan jag liär förevisa ett silfvermynl frän Sverkerska Konungaättens tid, hvilket är mindre än den föreslagna 4 skilliugen oell så litet, alt man nu icke skulle vilja begagna det.