Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M 27. 25 och sedan, till följd häraf, innehafvarne af de fem förstnämnda lägenheterna förklarat sig villige att dem på nyssberörda vilkor afstå samt fördenskull, enligt 1858 års stat, fått i stället sig anvisad hushyres-ersättning; har Kongl. Majit, med anledning af väckt fråga om åtgärder till lägenheternas utarrenderande eller försäljning för Kronans räkning, i hvilket afseende Kongl Majlis och Rikets Kammar-kollegium gjort alternativ hemställan; velat härigenom till Rikets Ständers bepröfvande i nåder föreslå att, då ifrågavarande boställs-lägenheter äro alltför obetydliga att bibehållas för Statens räkning, Rikets Ständer måtte medgifva, att ej mindre ofvannämnda fem, till Kronan redan afträdda lägenheter, än ock lägenheten Getebro, derest densamma af innehafvaren afstås, må för Statens räkning försäljas. Emellertid och intilldess frågan härom blifvit af Rikets Ständer afgjord, ombesörjes lägenheternas bruk och skötsel af Kammar-kollegium genom Kongl. Majits Befallningshafvande i Malmöhus län. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. CARL. J. A Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Stotl den 27 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen. Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Bih. till R. St. Proposition M 27. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående försäljning af sex Länsmans-boställs-lägenheter. Kongl.
Beträffande åter de under punkterne a) och b) förekommande anslag, af hvilka det sednare blifvit afslaget af Presteoch Bonde-stånden, men det förra endast af Bonde-ståndet, har Utskottet skolat inbjuda dessa 2:ne Stånd, alt, med frånträdande af sina skiljaktiga beslut, antaga Utskottets af de 2:ne öfriga Stånden gillade förslag; men, i händelse dessa inbjudningar icke af någoldera af Presteoch Bonde-stånden antagas, torde följande omröstningar i förstärkt Stals-Utskott böra ega rum: l:o Den, som godkänner Sammansatta Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets uti dess Betänkande N:o 19, Litt D l:o, punkten a) gjorda, al Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet gillade hemställan, att Rikets Ständer måtte lill Kongl. Maj:ts disposition af den för folkskoleväsendets befrämjande afsalia andel i personliga skydds-afgiften anvisa följande ärliga anslag till seminarierna, nemligen 20.009 R.dr R:mt, efter den fördelning Kongl. Maj:t anser lämplig, samt 4,000 R:dr Runt till det i Stockholm varande seminarium, eller tillsammans 28,000 R:dr Runt, röstar Ja; den det ej vill, röstar N*j; vinner nej, kommer, i enlighet, med Presle-slåndets beslut, anslaget till seminarierna att bestämmas till 26,000 R:dr Runt, enligt den fördelning Kongl. Maj:t anser lämplig. 2:o
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att emellan Hr Hjärnes och Hr Lefre'ns förslag vore den stora skillnad, att det förra omfattadé ett ämne, som ej var föremål för inbjudn. , då det andra endast innehöll afslag å densamma med anförande af motiverna för samma afslag. H. Ex. fann ej förhållandet mellan dessa båda förslag vara enahanda och ansåg altså, att hvad som gällde för det ena, ej kunde komma i fråga i afseende på det andra. Hr Gunther: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att icke något annat kan blifva contrapropos. än sådant, som finnes stå i samband med RondeSt:s iubjudn., men den af mig begärda propos. verkligen har ett sådant samband, måste något binder deremot icke äga runn Jag anhåller altså, att den må blifva contraproposm. Hr Rosenblad: För att en gång komma till slut med detta försök att få den ena cöntfäpioposm efter den andra af dem, som för saken ifra och tala för bifall, anhåller jag, att vi ju förr desto hellre må få votera om contraproposm, sålunda att rent afslag blir det ena alternativet, då det är mig likgiltigt, hvad som blir det andra. Gr. Posse: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, det han icke vill framställa andra propos:r än sådana, som leda till afslag eller bifall å inbjudn., sådan den är, kan altså icke blifva fråga om någon modification, i och hvarmed Hr Giinthers förslag altså förfaller likaså väl som Hr Bjäfnes. Således återstå blott de tvenne afslagsproposma. Hr Lefre'n vill endast i sin uttrycka ett motiv, söm alla, hvilka talat emot bifall, erkänna. Jag hemställer, om icke detta kan blifva contraproposm utan votering. Hr Rosenblad: Jag minnes bestämdt, att jag förklarat, att vi, som talat emot inbjudn. för sjelfva sakens skull, förklarat oss icke kunna ingå på Hr Lefre'ns motiv. Frih. Boye:
Valet verkställes inom Länet bosatt. 5:o) Liom Fahlu Bergslag, äge ock de öfriga Bergsbruken, hvarunder inbegripas alla af Styrelsen öfver Bergverken privilegierade Inrättningar till förädling af Mineralrikets produkter, att, inom sig, till Borgare-Ståndet utse Fem Fullmäktige. Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet, inför Domhafvanden, till Riksdagsman i Bonde-Ståndet, en, inom häradet boende och besuten, hemmansägare, ExpeditionsUtskotlcts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 4. 11 hvilken icke tillhör annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehafver. Vid alla Riksdagsmannaval skall nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka före valet bestämmas. Dessa medel Akademifonden. § 23. 1 :o) Samma dag, då Riksdagens öppnande kungöres, ulnämne Konungen Landtmarskalk för af Konungen utnämnes. Under det Rorgareoch Ronde-Stånden samlas, och innan deras Talmän förordnade äro, föres i dessa Stånd tills vidare ordet af den närvarande Ledamot, som de flesta Riksmöten bivistat, och, i fall enahanda förhållande i detta hänseende inträffar på flere Ledamöter, af den bland desse, som till lefnadsåren äldst är. Då, i händelse af underlåten kallelse af Regenten eller Stats-Rådet, de i 10 § nämnde vederbörande till Riksdag kalla, äge Ridderskapet och Adeln alt nämna Landtmarskalk, och Rorgareoch Ronde-Stånden, hvart för sig sina Talmän. (2:dra och 3:dje mom. skulle blifva oförändrade.) § 24. Uti hvart
Med hänsigt till de hinder, som, enligt högstberörde nådiga skrifvelse, förekommit emot fullbordandet af det sjösänkningsarbete, för hvars verkställande Kongl. Maj:t i nåder beviljat förre Expeditionsfogde!! Moritz det låneunderstöd, hvarom samma skrifvelse handlar, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att medgifva, det ifrågavarande lån må, under fortfarande skyldighet för låneinnehafvaren att erlägga den för lånet förut stadgade ränta, fa, med en tiondedel årligen af den ursprungliga lånesumman, till Riksgälds-kontoret återbetalas under tio års tid, räknad från början af innevarande år 1851, så vida för denna kapitaloch räntebetalnings behöriga fullgörande ställes sådan säkerhet, som af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret godkännes. Stockholm den 27 Mars 1851. Ank. till Exp. Utsk. den 28 Mars 1851, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga Remiss ä förre Arrendatorn af indragna trumpetare-bostället Berga, Inspektoren Johan IVedlings underdåniga ansökning om eftergift af ådömd arrén deskillnads-er sättn ing. Sedan förre arrendatorn af indragna trumpetare-bostället Berga, mantal, i Badelunda socken och Siende härad af Westmanlands län, Inspektoren Johan IVed ling, i underdånighet anhållit, att af gunst och nåd varda befriad från verkställig - Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 100. 23 heten ai‘ Siende härads-rätts utslag den 8 December 1849, hvarigenom honom blifvit ålagdt att godtgöra Kongl.
Det kunde t. ex. hända, att en församling begärde ett vite på sin allmänning, samt alt det förnyades flera gånger, och då är redan föreskrifvet för både domare och Konungens Bef:h:de, huru högt de få gå vid vitets bestämmande, nemi. till 25 r:dr b:co. Genom detta tillägg skulle författningen andras och vitet ej få öfverstiga 10 r:dr. Det är förmodligen icke meningen, ty i annat fall skulle eli högre vite kunna utsättas på en enskild persons än på en menighets begäran, och dertill synes ingen anledn. finnas. Jag tror derföre att förslaget borde modifieras derhän, alt man icke utsatte dessa i o r:dr såsom maximum, utan öfverlemnade det åt domaren oell Konungens Bef:h:de, då de fingo rälta sig efter de föi fattningar, som äro gällande. Hr von Hartmansdorff: Hr Ribbings erinran är efter min förmening alldeles riktig, och således kan menin - Den 10 Mars f. m. gen slutas med ordet ”vitén," då de påföljande orden ”hvilka I i k vit I” etc. utgå. Gr. Spens: Om jag icke orätt fattade den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redactionen i afseende på vitén , innehöll den, att sockenstämma skulle äga att hos vederbör, embetsmyndighet begära vilen; men alldeles icke, alt det heror på vederbör, embetsmyndighets pröfning, huru stora dessa vilen skola vara. Det kunde då tyckas, som fråga endast vore om en sanctionsåtgärd, hvilken denna embetsmyndighet ej kunde vägra. Jag tror derföre, alt man efter ordet "vitén” borde tillägga: ”hvilka likväl på nämnda embetsmy ndighets pröfning bero, och sammanlagda ej 'må öfverstiga 10 r:dr b:co.” Här har blifvit yttradt, alt man genom utsättande af eli sådant maximum skulle upphäfva de författningar, som tillåta alt för åverkan på sockenalhnänliingar utsätta lika höga vitén, som för åverkan på enskild persons skog. Jag skulle tro alt här icke kan vara fråga om vitén för åverkan, ulan om vitén för förvaltare, ombud, tjenstemän och biträden. Frih.
Grefve Platen; Jag skall icke hafva emot, om den himmelska varelse finnes ibland oss, som den värde lala ren ensam anser passande till Justisia? ‘ Ombudsnians-Embele, men då jag vet, atl jag siejf är ofullkomlig, och alt jag vistas bland dylika varelser, så vill jag i mina omdömen hålin mig vid den spiner, där jag finnes. Del är sagdt, att Friherre Mannerheim ej förvaltat sitt Embete, som han borde, .lag kan, ej bedöm ma detta så noga, men jag har gjort mig den mening derom, att det är svårt så allmänneligen bedomina denna sak, icke är Ben 19 November f, m. det med skrytande anklagelser, eller hvad man kallar väsende, soin Justitie Ombudsmannen skall verka. Han skall söka 1 tysthet rälta de felaktiga, och förekomma det onda. lag vägar tro, att detta ofta skett, ehuru det ej kommit till allmänhetens kundska]). Jag äger denna tro af egen erfarenhet. Äfven jag har tvänne gånger haft Friherre Mannerheim till min vederdeloman. Han har infodrat min förklaring, ej varit nöjd med den första, utan ytterligare infordrat en ny, men som jajrsluteligen rätt förklarat saken, låtit den stadna emellan honom otdi mig. Kär delta skett uti en allmän, befattning, tror jag alt det äfven skett uti ardra. Acterne kunna lör öfrigt upplysa detta men man är ej hugad att genomgå oeter, dag kunde anföra mångå andra omständiheter, men det passar ej här. K’og af, jag får yttra den öfvertygelse jag äger, att Friherre Mannerheim i utöfningen af sitt Embete varit i andan 'af Constitutionen. Jag tror, att Friherre Mannerheim uppfyllt sitt kall, som lagstiftaren åsyftat det. Vidare har det blifvit sagdt, att Sländerne derigenom att de ej återvalt honom skulle hafva bedömt honom, dag får dervid minna, att Friherre Mannerheim ibörjanafRiksdagenförklarade, att han ej ville återtaga detta Embete. Detta har han åtminstone yttrat åt mig.
Motiverna för dessa ai-fvoden äro fullständigt utförda i K. M:s nåd. bref om Collegii organisation af d. 17 Dec. x83x, hvari äfven anföres, att dylika arfvoden för ledamöterna i CommerceCollrm blifvit i nåder anslagna. Sådan är uppkomsten till dessa arfvoden, och då i KrigsColkm de 5 sista åren per medium blifvit handlagda i3,4oo mål årligen, eller 258 mål i hvarje vecka; då ärende enås beskaffenhet icke medgifver några semestrar för ledamöterna såsom i andra verk, och icke ens, att ferier vid helger kunna äga runi, och då dessutom dessa arfvoden icke Utgå af statsmedel och icke heller af boställsoch krigsmanshus-cassornas capitalfonder eller inkomster af landet, Utan af räntorna pä dessa cassoi-s utlånade medel, får jag på det högsta yrka, att förenämnda ai fvoden för ki-igsråden må, såsom alldeles oumbärliga, bibehållas. Vidare har under samma mom. litt. c. blifvit vägradt att på indragningsstaten öfverflytta de 2581 r:dr 8 sk., som nu uppbäras på 3:dje hufvudtitelns besparingar af de vid sista l-eglering på indi-agning ställda tjenstemän, med den anmärkning, att deri äro inbegripna i54o r:dr arfvoden, hvilka vanligen anses böra försvinna, då tjenstgör i ngsskyldigheten upphör. För personerna kan det väl vara likgiltigt, hvarifrån medlen utgå; men bm dessa medel, som dock minskas i mån af löninnehafvarnes afgång eller placering till motsvarande vilkor, öfverflyitades på indragningsstaten , vore man försäkrad för den förlägenhet, som Den 37 Maj. 345 kunde uppkomma, om på titeln icke blifva några besparingar, hvilket tned en knapp stat väl är möjligt. Om deremot Utsk:s princip i betänk. N:o 78 gillades, att inga löner på besparingarna linge anvisas, skulle dä dessa på indragning ställda personer få intet?
Huruvida sådane mått och steg låta förena sig med en klok hushållning och huruvida det icke är bättre att för en ända - 248 Den 17 Joni e. tn. målsenlig nybyggnad anslå en erforderlig summa, underställer jag Ståndets pröfning. Man liar påstått, att det skulle vara olämpligt att sammanslå lokalerna lör Bibliothek och Riks-arkiv uti en byggnad, i anseende till våda för elden. Såvidt möjligt är, torde dock säkerhet derför kunna dem beredas, äfven om de äro sammanbyggda, allenast byggnaden varder förlagd på elt fritt och öppet ställe; och deri jemväl omordade olika inredningen lärer älven ganska val kunna låta sig uti en byggnad verkställa. På dessa skäl instämmer jag i yrkandet på återremiss; och får tillägga, att jag heldst skulle önska bifall till Frih. Nordenfalks motion. Frih. Gederström: Riks-arkivets närv:de skick utgör visserligen ett rättmätigt föremål för deltagande. Men hvem är till detta olyckliga förhållande i sjelfva verket vållande? Icke R, 1 St:r allena, ly de, om än från början skyldige till att hafva gjort ett förhastad!, felaktigt val, hafva sedermera varit lemnade i saknad af antagligt förslag till nytt Riks-arkiv. Ingalunda bör man föra R. Skr till last, att de icke velat nedgräfva Riks-arkivet i ett kärr, ej heller förlägga det på en tomt, der det skulle stå i vägen för en önskvärd planering af Riddarholmskyrkans närmaste omgifningar. Men att ställningen för närvtde är bekymmersam, det är en sanning. Till afhjelpande af denna svårighet fordras dock mera, än att antaga ett förslag, det första, bästa, som för ögonblicket erbjudit sig. Man bör väl tillse, om icke ett ännu bättre står att träffa. Jag tror uppriktigt, att sådant skall låta sig göra, derest Stats-Utsk:t vill göra sig den mödan. Frih. af Ugglas’ kända fyndighet, för den händelse sådant afbehofvet påkallas, torde äfven nu, derest en befogad återremiss beslutes af R. o. Ad., kunna vara att påräkna i följd af Hr Friluns nit för saken.
Bevärings-inrättningen, angående föreslaget tillsättande af ett särskildt Utskott för behandling af Kongl. Maj:ts Nådiga Propo - B — 27 sition om förändring i grunderna derför: B. I. 526; II 37, A. 39. Bevärings-inrättningen, att Hiks-Slånden måtte sammanträda till gemensamma öfverläggningar öfver Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 5, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående förändring i grunderna för densamma samt om bildande af en landstorm: V. 32, 44, A. 44. —, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändring i grunderna för densamma, samt om bildande af en land-storm: B. IV. 476; V. 42, 78, A. 129, B. 542, 545, 549, Å. 549, U. 592, 622, A. 622, E 699. Bevärings-möte, i anledning af väckta motioner rörande befrielse för lärjungar vid rikets högre elementar-läroverk, äfvensom för elever i folkskole-lärare-seminarier från deltagande i dylikt möte: B. II. 612, 621; 111. 124, A. 124. Bibliothek, angående utvidgning af det inom Rikets Ständers hus inrättade arkiv och bibliothek samt anvisande af dertill erforderlig medel: B. V. 76, 130. 211, A, 212, 213, U. 369, 435,'A. 435. Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, angående upplagan deraf: B. I. 53, 92, A. 92. — —, i fråga om prenumeration derå: B. I. 53, 92, A. 92. — —, i anledning af åtskilliga föreslagna förändrade föreskrifter i afseende på tryckningen al vissa delar deraf: B. I.
Junii afgifne under N:o 287, samt den 12 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckte motioner, om stadgande af en ny praescriptionstid, i afseende på sådane f, d. FilialDiscontlnrättningarnes skulder, hvilka icke inom den förut bestämda Prsscriptionstiden blifvit till erhållande af liqvid anmälte} blef samma Utlåtande i anledning af åtskilige Ledamöters dervid gjorde anmärkningar till Utskotten återremitteradt. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärs. och EkonomiUtskoitets den 9 dennes under N:o 130 afgifne samt den 12 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande öfver väckte frågor, angående förändring i Allmänna skjutningsanstallterne, Postvagnars inrättande, och skjutslegans nedsättning, blef aamma Betänkande, på grund af åtskilige Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. §58 fröt. l/vdr. d. 49 £fuln IS23. S. D. Wid förnyad föredragning af LagUtskottets den 8 dennes, under N:o 118, afgifne samt den 15 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets der» 3 sisth April meddelte Betänkande, angående ändring i 50 Cap. Rättegångsbalken, fann Ridderskapet och Adeln, *tt entir sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit, Utskottets ifrågavarande utlåtande borde läggas till handlingarne. S. D. Wid förnyad föredragning af Allmänna Besvär*- och Ekonomiutskottets ej mindre den 31 sistl.
Angående fordringar af sistnämnda beskaffenhet har väl ännu icke någonsin blifvit ifrågasatt, att de skulle kunna eftergifvas i den ordning 25 § i Regeringsformen bestämmer, lika litet, som dylikt kunnat ifrågakomma angående ådömd skadeersättning till enskild'person i brottmål. Kronans fordringar höra till Statsverkets tillgångar, för hvilkas disposition Grundlagen anvisar helt annan ordning, förutsättande äfven Rikets Ständers beslut. Skall nu, till svar på nådeansökningen, förklaras, att frågan om eftergift af det i straffdomen ålagda bötesbelopp icke är föremål för Konungens benådningsmakt? Eller skall, med uppenbart förnekande af den enda grund, som förmenas hafva gjort lagbudets antagande rimligt och möjligt, frågan erkännas verkligen angå verkställighet af strafff Under hvilkendera synpunkten bötesfordringen än skulle behandlas, antingen såsom fordran med vanlig rätt eller ock enligt de för böters utsökande bestämda reglor, blefve i allmänhet, i anseende till uppbördsmännens behof af formliga verifikationer för deras redovisning, denna mera invecklad och besvärad med balanserade poster, för hvilkas slutliga afskrifning måste, om sträng regel iakttages — och annat bör väl icke i Lagen förutsättas — möta hinder och uppehåll genom erforderliga spaningar äfven efter serskilda arfvingar, hvilka öfvertagit egendomen och icke sökt urarfvaförmån. Till kronoräkenskaperna måste fogas och med dem revideras konkursutredningar och handlingar rörande de af dem föranledda redovisningstvister. •— Huru långt har man icke med allt detta aflägsnat sig bortom eller på sida örn det mål, som var att söka genom åtalet och straffdomen? Vinnes verkligen något önskvärdt eller något för rättvisans idé nödvändigt genom hela detta förfärande mot förbrytarens sterbhusdelägare och borgenärer? Man bör ej invända, att de nu antydda skuggdrag skulle blifva mera sällsynta. Jag tror fastheldre, att de flesta bötesexekutioner emot sterbhus skola falla inom den talrikare klass, der det ekonomiska bekymret icke plägar saknas vid husfadrens dödsbädd. Hos de rika kan bötesdomars verkställande ske lättare och hastigare, så att icke med serskildt afseende å sådane personer en lag af ifrågavarande beskaffenhet må anses behöflig.
Under en tillegnan på vers till den ej långt förut anlända sextonåriga Hertiginnan, hvilken der helsades såsom kommen att i Sverige ”föra glädjens spira”157, djerfdes hon för första gången utsätta sitt namn. Oaktadt detta höga beskydd, röjde den unga skaldinnan dock i ett företal den qvinligt skygga känsla, som med tiden befästade sig till en orygglig grundsats, att så litet, som möjligt, inför den större allmänheten synas med sitt namn och sin person. Likväl motväges denna skygghet här ännu i någon mån af ett ungdomsmod, som dristar yttra både den tro, att den vedertagna gränsen för utvecklingen af qvinnans själsförmögenheter var nog trångt utstakad, och det hopp, att i ”en Gustaf den Tredjes upplysta tidehvarf” skulle denna ”fördom”, likaså många andra, ”lyckligen få sin bane”158. – Också framstod hon ännu en och annan gång bland dem, som riktade den nya Svenska Theatern. Hon njöt den uppmuntran, att se sitt namn bredvid Kellgrens; då hon gaf svensk drägt åt Marmontels täcka sångspel ”Zemir och Azor” (1778), hvartill en Prolog diktades af honom. Detta för henne sjelf angenämare stycke, hvars värde ock betydligt öfverträffar det förras, bibehöll sig på scenen ganska länge; och har derföre att tacka ej blott Gretrys musik, utan äfven det mått poesi, som onekligen här förefinnes i texten. Denna öfversättning är tillegnad Drottning Sophia Magdalena, – likaledes på vers och med namnets underskrift, – under den sommar, som föregick thronarfvingens födelse; hvarom det väntande Sveriges förhoppning i andra strophen antydes 159. Af ett par följande dylika öfverflyttningar från Fransyskan, ”Arsène” (1779) och ”Silvain”, känner jag endast den förra: en ”Feeri-Komedi”, med orden af Favart och musiken af Monsigny. Om texten kan sägas, att den är åtminstone bättre än Luciles 160. Dessa förberedelser till hennes framtida författarbana kunna likväl ej sägas egentligen förebåda den.
Ståndet bör finnas; huruvida ärftligheten i vissa familier får vara utsträckt till alla barn och ättläggar, i andra inskränkt inom en enda. Jag kallar detta för en ny Class-inrättning inom Adeln, svårare, obilligare än den gamla, och en verklig orättvisa. I vårt gamla fria regeringssätt, då folket genom 4 Riksstånd representeras, och så länge denna representation får äga bestånd, anser jag för en hufvudprincipe, att hvart Stånd inom sig bibehåller den gamla ordningen, och att ledamöterne hafva lika rättigheter. Om äfven en konstigare, låt vara visare, inrättning kunde upptänkas, må den blifva lika för alla. Detta måtte icke allenast vara moraliskt, utan politiskt klart; all annan författning måste, om ej precist hafva till afsigt att oförmärkt bereda Ståndets obestånd, likväl troligen göra i längden den verkan. Då är politiquen väl använd; men hvarje redlig medlem, om han har urskillning att fatta det, må han ock äga mod att sätta sig deremot. Jag tror detta angår alla Riksstånden. Hvad nu händer ett, kan en annan gång beredas för ett annat, och ordningen komma till alla. Det måste icke kunna nekas, att den Adel, som tillkommit sedan den 6 Junii 1809, är satt i sämre belägenhet än den förut varande. Den är missnöjd och skall alltid blifva det, missnöjet skall ökas med hvar och en som ökar antalet, följderne inom Ståndet med tiden svåra, oberäknelige. Nu hafva Ständerne utan mycket eftersinnande i brådskan antagit denna nya ordningen, som inom Adelsståndet kommer att göra villervalla och bereda schisme. En annan gång finner man, att något af de andra Stånden kunde bättre organiseras, och väcker derom motion. Till exempel, i Borgare-Ståndet finner man Magistrats - 670 Riksdagen 1812. personer icke böra äga säte. Blotta frågan derom, som ofta varit på bane, om den åter väckes, skall upphetsa sinnena.