Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-Collegium, som jemte StatsContoiret härom underrättades, anbefalldt att i ämnet utfärda allmän kungörelse. 91:0. Angående en förändrad Method för Eandt-Militiaeoch Riks Böckernas författande. Remit erad med en tillika anmäld, af Stats Commissarien Widegren gjord framställning till^ Kammar Collegiutn och StatsContoiret. Åter föredragen den 24 Janu* arii 1816, och Kongl. JVlaj.ts Nådiga be~ - slut i detta mål fattadt, äfvensom ytterligare den 24 April samma år flera hithörande detailler reglerats. g2:0. Om nådig åtgärd till anskaffande från Finland af de 1808 och 1809 årens krig rörande handlingar, m. m. Tjenlig framställning härom i Minister 400 jfeiVdmOmbndsm. EmbetsBeråtteher. riel väg anbefalld , och skrifvélsen i öfrigt öfverlemnad till Krigs Expeditionens föiedragning. 92:0. Börande föreslagen jemkning i Extra Boteringen. Till Krigs Expeditionen. 94:0. Angående I.andt-Tulls-Bevakningens indragande å vissa ställen, samt om den så kallade Garnizons-vedens afskaffande. Öfverlemnad i förra delen lill TullCommitténs utlåtande, och i den sednare till Krigs Expeditionens föredragning. I följd af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut den 12 Manii 1817 rö:ande en förstärkt Tullbevakning vid Sjökusterna, ställdes Inrikes Bevakningen i flere Städer till indragning. 95:0. Med yttrande öfver föreslagna Stadganden i afseende på en fri Victualie-handel. Kongl. Majlis Nådiga kungörelse i detta ämne under den 31 Augusti 1815 utfärdad. 96:0. Börande dels fölbud mot utförsel af ung och omogen skog, dels inskränkning i Ekars utstämplande, dels ock förminskning i Kronooch Jägeri-betjeningen.
Majds och Rikets Svea Jlof-rätt Friherre G ari Gustaf Carlsson Beijonhufvud; samt Prof essoren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden Nils Hagvin Selander; att vara Ledamöter i Kommittéen för Tryckfrihetens värd. S. A. K. Wi efterskrifne Sveriges Rikets Ständer etc. etc. etc., gore veterligt, alt, sedan, enligt § 108 Regerings-Formen oell § 65 Riksdags-Ordningen, Wi genom utsedde Elektorer valt de män, som, jemte Wår Justilie-Ombudsman, böra vårda Tryckfriheten, och dertill i laglig ordning blifvit kallad N. N., vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom N. N. alt vara ledamot i Kommidéen för Tryckfrihetens vård; och eger han att, i utöfningen af denna befattning, ställa sig Tryckfrihets-Förordningen samt Rikets öfriga Grundlagar till efterrättelse och för öfrigt noga iakttaga, hvad i öfverensstämmelse dermed befrämjar allmän upplysning, under bevarande af allmänt lugn. Till yttermera visso hafva Wi detta Förordnande underskrifvit och med Wära Insegel bekräftat. Slockholm den 28 April 1860. 110 ExpeditionsUtskollels Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 62. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 9 Maj 1860. Presle-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af motion om förändring i uppbär ds suttet af indelta räntor, anslagna till militäre tjenstemän. (Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 60). S. A. Iv. Hos Rikets
Ager man åter någon rätt att styra våld med våld; kan man ställa sig i sin husport emot inträngande våldsverkare och saklöst tillfoga dem det våld, som erfordras för att göra deras försök om intet; månne man då icke äfven saklöst kan ställa sig till motvärn mot den, som på ens ägor ololligen företager en byggnad, nedrifva hvarje sten eller stock, han upplägger, bortföra från sina ägor allt det byggnadsvirke, han ilitfört? Eller i fall det är lofligt att på detta sätt hindra byggnadsarbetet, medan det påstår; skall det då vara mindre lofligt att nedrifva byggnaden, sedan den är gjord? Eller kan det, med afseende på ägornes olika art, finnas någon skillnad i rättigheten att freda dem? Måste inkräktningen kanhända tålas på utmarken, ehuru den icke behöfver tålas i den med gröda bevuxna sädesåkern? Eller skall den i denna fördragas, om man icke äfven är skyldig att låta den för sig gå i trädgården eller på sjelfva gårdsplanen? Om man ser det främmande huset uppföras så nära intill sitt eget boningshus, att en vagn ej kan framkomma imellan båda; skall man förblifva overksam åskådare af våldet, icke våga afstyra dess fullbordan, i fall man är tillstädes och har medel i händerna, eller i fall det blifvit under ens frånvaro fullbordadt, icke våga att vid hemkomsten nedrifva dess verk? Om man genom våldsamt tillslutande af sin port finner sig innestängd; får man då icke med våld uppbryta porten och skaffa sig utgång? Att på detta sätt hämma det återhållande våldet genom att lemna det angripande fritt spelrum, kan väl svårligen kallas att hålla landsfreden i helgd. Den lag, som härtill för tillfället, i brist af någon annan, blifvit använd (! kap. 4 § Utsökn.-bl.), innehåller också i bokstafven helt annat. Den säger: »hvar som griper Konungens Befallningshafvande i embetet, »och sjelf pantar något till sig; varde genast skild vid det, han tillgripit häfver; och sedan »fälle honom domaren att böta tjugu daler, och rätta skadan upp.»
Är Juden, såsom ofta är händelsen, sjelf den ansättande borgenären, så öfvertager han kreaturet, i st. f. betalning, eljest emot kontanta penningar, med hvilka borgenären tillfredsslälles. Dervid upgöres affären vanligen sålunda, alt den stackars mannen icke hell och hållet befrias frän sin skuld, utan Juden bibehåller en återstående fordran, på det han icke må förlora honom ur händerna, ulan bistår honom så länge, som han har någon förmögenhet qvar. Nu är Juden köparen. Men ännu värre tillgår det då han är säljaren. En bonde har förlorat sin ko eller sin häst; för en annan är lyckan att hafva en mjölkande ko så stor, att han lätt låter förleda sig lill inköp af en dylik, om han får kredit och den förespeglingen skänker honom rict hoppet, alt han framdeles skall fä medel alt betala den. För det första måste bonden, emedan han ej lemnar kontant betalning, köpa kreaturet till ett utomordentligt högt pris. Förlängda anstånd med betalningen, ofta af flera år, beviljas honom. De ulgifna reverserna innehålla vanligtvis, att hela fordran straxt på en gång skall kunna utkräfvas, om en betalningstermin icke noggrannt af gäldenäaen iaktlages. Denne låter ett dylikt vilkor ulan motsägelse behaga sig, ty han tror sig erhålla penningar att betala med och förbiser följderna, som kunna upkomma af en betalningstermins försummande. Men just delta vilkor är första grunden till hans olycka. Den första betalningsterminen iaktlages i alla händelser; vid den andra infinner sig icke Juden, och gäldenären tror på ett genom tystlåtenheten beviljadt anstånd. Men sednare framträder Juden pä en lid, då han vet alt gäldenären icke kan betala, och fordrar hela betalningen på en gång. Genom hotelser af lagsökning oell stora kostnader, förmås den stackars gäldenären i sin förlägenhet lill nya transaktioner. Framför allt måste han såsom ersättning för liden skada och förlorade räntor, köpa Judens barmhertighet till nytt betalningsanslånd med en qvantitet korn, potatis, hö, hampa eller andra produkter.
Då, i händelse af underläten kallelse af liegenien eller Stats-Rådet, de i 10 § nämnde vederbörande till Riksdag kalla, äge Ridderskapct och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch Bondestånd en, hvart för sig, sina Talmän. 2:o. _______ 3:o. 26. Konungen, eller i de fall 4, 5, 6 och 7 %%owf onnala, Regén ten eller StatsRådet läte genom en Härold 41. Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige Ledamöter, äfvensom JustitieKansleren och Justitie-Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro: dock för Stats-Rådets Konstilutions-Ulsholtels Memorial N:o 34 15 Ledamöter de särskilda fall undantagna, dä tlern, enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att med Konungslig malit och rätt styra. Utom i dessa särskilda fall vare ock Stats-Rådets samtlige Ledamöter berättigade att deltaga i sadan gemensam öfverläggning emellan Riks-Stånden, hvarom i 46 § förmäles. I Utskott eller val till Utskotts Ledamöter öfvervara. Ledamöter de särskilda fall undantagna, dä Slats-Rådet. enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att Riksstyrelsen föra. Utom i dessa särskilda fall vare ock Stats-Rådets samtlige Ledamöter berättigade att deltaga i sådan gemensam öfverläggning emellan Riks-Stånden, hvarom i 46 § förmäles. I Utskott eller val till Utskotts Ledamöter öfvervara. Stockholm den 21 Maj 1860. Riksdags-fullmäktigen Johan Persson från Upsala län har anmält att han icke varit i Utskottet tillstädes då beslutet fattades. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1860. Konstitutions-!] tskoltcts Memorial M 25. 1 N:o 25.
BIH A N G TILL US tunt vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Ar 1840. Aikl/JiA MMMSS» 25a fifSetmngeu: Samtlige La tielsh öfdin garn es samt Öfver-Stäthällarens till Kongl. Majit i underdånighet afgifne Fem-år s-Ber ättel ser. INNEHÅLL: MAJjTS ÖFVE 11 STÅTHÅLLARES UTI STOCKHOLMS STAD TILL KONGL. MALT I UNDERDÅNIGHET aEGIFNE FE MÅRS-BE RÄTTELSE, För Åren 1833, 1834, 1835, 1836 och 183L TRYCKT HOS J. A. WALLDAN, 18 40. Stormägtigste, Allernådigste Konung! Enär Öfver-Ståthållare-Embetet, genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse den 4 Maj »827, har sig ålagdt, alt hvart femte år till Eders Kongl. Maj:t inkomma med underdånig Berättelse om Hufvudstaden Stockholms tillstånd i ekonomiskt och statistiskt afseende, och Öfver-Ståthållare-Embetels sednaste underdåniga Berättelse i ämnet, af den 3o December 1833, sträckte sig till i832 års slut; får Öfver-Ståthållare-Embetet, sedan nödige uppgifter och utlåtanden ifrån vederbörande blifvit infordrade och erhållits, i underdånighet afgifva en sådan Berättelse för de nästföljde Fem åren, eller ifrån och med i833 till och med 1837, uppställd i den ordning och under de rubriker Eders Kongl. Maj:t, medelst utfärdade formulärer, i Nåder anbefallt till noggrant iakttagande. 1:0 Om Stadens allmänna beskaffenhet. I denna del åberopas underdånigst hvad Öfver-Ståtbållare-Embetets förut afgifne Femårs-Berättelser innehålla; hvarvid Öfver-Ståthållare-Embetet, angående inträffade förändringar under ifrågavarande fem år, här endast har att tillägga följande.
Och måhända har det mesta af hvad som uträttats för att lindra värnlösa varelsers tunga o c h oförskyllda lidanden just utförts af kvinnor eller på deras tillskyndan. Vi ha i dag velat pryda Idun med bilden af någon, som på detta område arbetat i den barmhertiga kärlekens tjänst. Lämpligare bild torde då svårligen gifvas än fröken Johanna Iläggs, hvars namn såsom djurvän trängt äfven långt utöfver nordens gränser. Det var 1868. F r ö k e n Hägg, som tillbragt en stor del a f sitt l i f på resor, befann sig i Spanien. I detta soliga land, under denna klarblå himmel behandlas, som b e - kant, djuren kanske sämre än i något annat katolskt 61 4 7. (vid kompletteringar). QnmandtsBoktr.-AIctieb. - r a d. Hägg. land, hvilka samtliga just ej äro kända för någon mildhet gent emot djurvärlden. Här fick hon en dunkel aning o m, huru djupt människan kunde sänka sig i råhet o c h förnedra sig med grymhet. Kreaturens suckan väckte i hennes själ till l i f den varmaste medkänslaMinnena från södern följde henne under lång tid, och därför, när fadern 1878 afled, b e s l ö t hon att m e d tillhjälp af sitt fädernearf taga en verksam o c h liflig del i djurskyddsarbetet. Ä n n u alltid fingo dock människorna, då hon utdelade sina rika håfvor, brorslotten. Stockholms arbetareförening fick exempelvis 7,000 kronor, af hvilka räntan skulle användas till föredrags hållande. G-oodtemplarne o c h andra blefvo ej heller lottlösa. Så k o m riksdagen 1884. F ö r andra gängen diskuterade landets representanter frågan o m vivisektionen, d. v. s. människans rätt att anställa pinliga försök på lefvande djur. Vetenskapen segrade tyvärr öfver barmhertigheten. F r ö k e n Hägg såsom tusentals andra greps af det elände, som Stort, högt o c h ädelt var detta lefnadsmål, o c h har hon under dagar, som sedan följt, troget verkat för detsamma.
Jag tror att man är i samma belägenhet, då man stiftar lagar för menniskor; man förgäter nemligen att i samhället saker passera, som man i den konventionella verlden låtsar som om det icke finnes, och hvilka man underlåter att tala om, intilldess fakta och förhållanden derutur upväxa som slutligen tilltvinga sig upmärksamhet kanske någon gång, då det är för sent, i anseende till den skada de under tiden åstadkommit. Detta påstår jag icke vara förhållandet i närv:de fall, men det är dock en skyldighet att icke förbise hvad som passerar i verkligheten, för att fästa sig vid uttryck och lagar, som helt och hållet tillhöra det konventionella. Påminner man sig detta, så tror jag att man skall komma till andra åsigter med afs:de på denna fråga och det är på sådan grund jag fortfarande yrkar bifall till ett förslag, som i alla fall är ytterst inskränkande, då det icke medger någon arfsrätt för oäkta barn, der familj finnes, en rättighet så modernt tilltagen, att jag vågar påstå det vara en 4(52 Den 11 Novembor blygd för samhället och en nesa för nuv:de E. St:r i efterkommandes ögon. Jag kan icke tänka mig på livad sätt familjelifvet skulle blifva lederadt, ej heller föreställa mig, att de som talat för den motsatta fisigten, gjort detta på grund af inre öfvertygelse, ty om man närmare granskar saken, så innebär det icke annat än skrymteri, att på det sättet taga skalet för kärnan. Jag fortfar således att yrka bifall. Hr Frih. o. Ordf:den tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 9 e. m. Hr Cederschiöld, Gustaf: Då jag icke tänker yttra mig om civilisationen, hoppas jag kunna fatta mig med några få ord. I alside å de yttranden man haft om inverkan på sedligheten detta lagstadgande skulle medföra, så tror jag att det nätt och jemnt skulle verka hvarken uti den ena eller andra riktningen; men det jag egentligen fästat mig vid är det faktum, att många barn förlorat ett ringa, men af behofvet högst påkallat arf, just derföre att sådan lag icke funnits.
Ständerna genom i frågavide beslut skulle uttala, kan jag omöjligt inse, att aflåtandet af en skrifvelse är påkalladt eller ens lämpligt, .lag anhåller om afslag å denna punkt. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag har begärt ordet i anledning af hvad en talare här bredvid mig nyss yttrat. Han förklarade nemi., att det förnämsta skälet, hvarföre han motsatte sig bifall till Utskits hemställan, var det, att motionärerna i denna fråga (de äro endast tvenne, Uhr och jag) åsyftat, jag tror han säde, att göra Danskar och Svenskar »till samma kött och blod», och att således motionerna voro väckta i Skandinavisk rigtning. Mot denna uppfattning af min motion får jag bestämdt reservera mig. Mina tänkesätt förbjuda mig att väcka några förslag i politiskt-skandinavisk rigtning]; ty jag älskar hvarken någon Skandinavisk annexation eller någon amalgamation. Min motion är, såsom R. o. Ad. täcktes finna, endast en fort - 234 Den 31 Januari e. m. sättning af hvad jag alltid yrkat, eller utvidgad näringsfrihet för utländningar. En motion i detta syfte afgafs vid 1860 års riksdag och föranledde då en underd. skrifvelse från R. St:r, till hvilket resultat äfven jag i min ringa mån bidrog, med anhållan att K. M:t ville tillse, i hvad mån utvidgade rättigheter i afseende å handel och näringar kunde beviljas utländningar. Denna skrifvelse remitterades af K. M:t till Kommers-Coll., men föranledde der så vidlyftiga undersökningar om hvilka lagbestämmelser ännu voro gällande lör utländska män, att något svar å denna remiss ännu ej hunnit inkomma vid början af 1862 års riksdag. Vid sistnämnda riksdag föreslog jag dels utvidgad näringsfrihet för Svenskar, dels borttagande af alla för utländningar stadgade inskränkningar i afseende å rätt att idka handel och näringar. Följden häraf blef, som vi alla veta, Kongl. Förordn. den 18 Juni 1864, hvars 25—31 §§ innehålla de för utländningar gällande bestämmelser.
Enligt hypoteksvärdeEnligt bevillningstaxeBruksegares Hypotek skassa. Inom Wermlands län ring. Banko. ring för år 1SS6. Litt. F. Utdrag af efternämnda års T ax ering släng der för nedanstående städer öfver den bevillning, som, blifvit påförd Enskilda Banker. K . ■ tl« *<Mv ml' l ■ \ I i ,f,S # ! • *V«. : 0 ,'i# ,i ?.t l%;i. Sr Q. T •g 3 > O *■ CD_ “ Ox ca »3 o 5 Q. g 39 Qy ro aq -i «^ 3 09 ~ S 3 Pr “* 09 __ M 09 “* 1 CD 'Ö ÖT 09 — o5 era -s 093 CL 3 -! era r “ era 09 "1 2 i ? i c« a cr 5» O Litt. //. Förordning, indcholdende najrmere Bestemmelser angaaende Fremmedes Handelsbereltigelse. Kjöbenhavn, den 8de Juni 1850. Vi FREDERIK den Sjette, af Guds Naade Ronge til Danmark, de Venders og Gothers, Hertug til Slesvig, Holstéen, Stormare, Ditmarsken, Lauenborg og Oldenborg, ' Gjöre vitterligt: For at lorebygge, at der gjöres de i Vort Kongerige bosatte Handlamde Afbraek ved Fremmede, som indfinde sig ber i Landet for at söge Afsaetning paa Varer, ville Vi efter derom at bave modtaget allerunderdanigst Betänkning fra begge Församlingen af Vore troe danske Provindsialstasnder, allernaadigst havé anordnet som fölgen: § 4. Fremmede Handlende eller Handelscommissionairer, der indfinde sig i Kongeriget, skulle vsere uberettigede til at falbyde eller afhaende Vaner andetsteds, end i Kjöbenhavn og i Kjöbstaederne udenfor Hovedstaden.
»hör du huru det susar och dönar så hiskeligt? Nu är mor sjelf ute och vankar.» Hon skop derefter sig och sin fästeman till tvänne ankor, och de summo så öfver sjön, som låg framför dem. Men när käringen kom fram, och såg konunga-barnen vid den andra stranden, lade hon sig ned, och drack ut hela sjön. Just i detsamma gick solen upp. Då ropade tärnan: »se! hvilken fager jungfru der rinner upp.» Vid nu käringen vände sig om, sprack hon midt itu; för man skall veta, att trollen inte ha makt till att se uppå solen. Prinsen och hans fästemö färdades derefter vägen fram, och kommo till kungs-gården. Då ville svennen nödvändigt helsa på sina fränder, men när han kom dit, gick det som man kunde vänta, han förgat sin brud, och allt annat som händt honom me’ns han var i berget. Konungen och drottningen lade så råd samman, att deras son skulle fästa sig en konunga-dotter, och prinsen sjelf var genast redo, att göra efter deras bud och vilja. När så bröllopps-dagen kom, gick den stackars tärnan fram till kungs-gården, och beddes få hjelpa till som tjenste-mö. Hon hade med sig en anka och en ank-bonde, som vankade af och an i bröllopps-salen. Vid nu gästerna sutto till bords, i allsköns ro och gamman, tog tärnan fram sina tre sädes-korn, och kastade dem uppå golfvet. Genast lopp ank-bonden till, och tog alla tre kornen. Då slog tärnan honom med handen, och sade: »Tvy vare dig! som så utskjuter din maka.» Men när brudgummen hörde dessa ord, kände han igen sin rätta fästemö, och mindes all den troskap och huldhet hon visat honom. Han sprang så upp ifrån bordet, tog den fagra tärnan i famn, och sade att hon skulle blifva hans drottning. Den främmande konunga-dottern blef derefter gift med en af prinsens fränder, och sedan lefde de lyckliga i alla dagar. Den Förtrollade Grodan. Ifrån S. Småland.
Reläras kan, under sådane förhållanden, att äfven den förlänade adliaa värdigheten komme att gifva näring åt den i den menskliga naturen inneboende begärelsen, att på ett eller annat sätt framstå framför andra menniskor, en begärelse, sorn, om den också har utgjort och utgör en sporre till mången gagnelig handling, dock, när den ej direkt är satt i samband med förbindelsen till verksam piigtölning, tilläfventyrs torde lätt nog komma på gränsen af ett fel, ett lyte i karakteren, om än af lindrigare art. men sorn i alla läll ej synes skäl att just uppmuntra. Om denna uppfattning, som jag vågat antyda, skulle fortfarande göra sig i allmännare grad gällande, skulle väl intet kunna vara Önskligare än, att dessa ärelystna personer, som förmodligen skulle vara mycket rika, ty det är företrädesvis i den lyckliga och samhällsvigtiga ställningen man plägar älska omgifva sig med all ernåelig, materiell och immateriell yttre glans, fingo bidraga till Riddarh.-kassan, Kadettskolefonden och Stiftskassan med ett belopp, som ungefär motsvarade hvad som afsågs, då de nu stadgade introduktionsafgifterna bestämdes. Hvad jag nu yttrat, innefattar älven svar å det, Iir Anrep sagt, eller å hans tvifvelsmål, huruvida någon lörman vore med introduktion förenad. Det har visat sig, att de fördelar, som R. o. Adis fonder medelst stipendier, gratifikationer och pensioner erbjuda manliga och qvinliga medlemmar af R. o. Ad., icke äro att försmå, och icke heller blifva utan talrika sökande. På dessa grunder vågar jag anhålla om bifall till det nu föredragna mom. af § 2. Hr Ramsay: Skälet, hvarför beloppen af introduktionsafgifterna blifvit intagna lili Riddar!).-Ordn., ehuru de förn t varit bestämda i särskilda författningar, till hvilka uti Riddarh.-Ordmn allenast hänvisades, har just varit detsamma, som föranledt införande i Riddar!).- Den.7 April f. in. 81 Riddarh.-Ordn. af de närmare bestämmelser, som finnas uti l morn. af denna §. Om, på sätt Gr.
Götheborgs handel är uti ett fortfarande aftynande, är obestridligt, och i detta fall fordrar allt det bi,' träde som kan åstadkommas, utan för stor allmän uppoffring» Götheborgs aftagande handel har ganska menligt verkat på de Götheborg omgifvande landsorter och ökat deras förlägenhet; äfven de böra således lifligt önska botemedel, men deras förlägenhet är större än att den ensamt kunnat åstadkommas af Götheborgs, och således icke ensamt afhjelpas genom det Götheborg blir ensamt hulpen. Det föreslagna LåneContoiret som uteslutande skulle blifva förmonligt för Götheborgs handlande skulle Öka förlägenheten för de omgifvande landsorterne, i samma moa som de derigenom skulle blifva alldeles beroende af Götheborg. Ett privat LåneContoir skulle äfven möjeligen kunna komma att hafva FilialDisconternes öde, och den som påminner sig det, lärer icke ingå på ett förslag sorn skulle kunna återföra en oreda som varit så högst skadelig för det allmännaEn BancoDiscont i Götheborg skulle kunna, jemte det den hjelpte Götheborgs alla innevånare-classer, äfven hjelpa landsorternes Den 24 F einiar ii. 78f, innevånare, utan att hjelpen skulle passera genom Götheborgs handlandes händer eller af dem bero. Ett sådant skulle vara en ren välgerning för hela orten, och till en ganska betydlig mon lindra ortens penningeförlägenhet, om äfven landtmannens produet kunde belånas likasom bergsmannens. Den betydeliga handtverks-classen i Götheborg som från det föreslagne LåneContoiret såge sig utesluten, skulle i Disconter äga lika rätt med de handlande, för att afhjelpa ett betryck som ofta är långt större än en handlandes, hvilken oftast i sig sjelf och sitt uppförande får söka orsaken till sitt betryck.