Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa ord kunde man otvunget draga den slutsatts, att sjelfva den nu gällande RiddarhusOrdningen arnat åt nämnde ätteläggar ehuru de i afseende på värdigheten blifvit kallade expectanter, likväl, i afseende på representationen, full ättemannarätt för den upphöjda ättens nummer. Att Uskottets gifne definition af ordet ät. teman medför mycket enklare förhållanden, visar sig ännu tydligare, vid betraktandet af de ätter, som efter den 6 Junii 1809 blifvit i Adeligt stånd eller till högre värdighet upphöjde; att inom de förra, eller de nya Adelsslägterne, alla yngre söner och ätteläggar äro ofrälse, till dess de äldre grenarne utgått, eller de sjelfva genom egna förtjenster banat sig väg till egen upphöjelse på annan nummer, är i RegeringsFormen stadgadt, och Utskottets förslag öfverskrider ej denna gräns, då det heter ”ättemän är hvar och en af ättens värdighet lagligen delagtig blifven och dessutom hvarje manlig bröstarfvinge af ättens stamfader, få fnart han fjelf är introducerad Svenfk Adelsman, och ättens värdighet ärfva kati. ”Men, i afseende på de redan förut adlade, men efter den 6 Junii 1809 i högre värdighet upphöjde 53 Den 5 Junii. stferne, stadgar väl 10 §. i nu gälhnde Riddarhusordning, att hufvudmannarätten för deri i lägre värdighet qvar b lrfna delen af slägten skall öfvergå på närmaste ättemän, och det på sätt 2 §. serskildt föreskrifver; men just om dessa efter 1809 upphöjde ätter innehåller 2 §. ingenting annat, än ett åberöpandé af 37 §. i RégeridgsFormen, hvilken åter icke kan nämna ett ord om hufvudmannatätteh, såsom varande ett ämne blött för Ståndets representationslag. Det är således i sanning icke bestämdt sagdt i nu gällande Riddarhusordning, om på dessa slag af ätter, tiilkomme fefter 1 809, kan användas den för förutnämnde
Härförutan har motionären fästat uppmärksamheten på svårigheten för personer, hvilka äro af tjenstegöromål strängt upptagne, att kunna såsom ledamöter i Bibelkommissionen uppfylla sina åligganden på ett sätt, hvarigenom det grannlaga och vigtiga arbetet utan alltför stort dröjsmål närmades sin fullbordan. Det vore deri öre af högsta nödvändighet påkalladt, att arbetet uppdroges åt personer, som, fria från tjenstegöromål, kunde åt det erhållna uppdraget egna all sin verksamhet och hvilka tillförsäkrades sådan aflöning, att de för sig och de sina hade full utkomst. Blefve saken så ordnad och lyckades man finna män, hvilka genom grundliga excgetiska kunskaper och öfriga egenskaper voro uppdraget fullt vuxne, hoppades motionären att det önskade målet icke skulle vara så synnerligen fjerran. Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och som de af motionären framställde anmärkningar emot Kongl. Instruktionen för Bibelkommissionen dels synas härflyta från oriktig uppfattning af deri gjorda bestämmelser; dels icke äro af den vigt att de böra föranleda instruktionens omarbetande; dels ock mera gälla uteblifven tillämpning af hvad instruktionen, enligt motionärens egen tanke välgrundadt stadgar, än anmärkning mot sjelfva stadganderne; samt Utskottet, som till granskning förehaft den ifrågavarande instruktionen i sin helhet, icke dervid funnit densamma, på sätt motionären förmenat, tara, i fråga om sjelfva bibelöfversättningsarbetet, för mycket reglementerande eller innefatta några bestämmelser, som kunna hindrande eller störande inverka på Kommissionens verksamhet, hemställer Utskottet att motionärens förslag att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om instruktionens omarbetning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Sedan Bibelkommissionen först bildades hafva åttatiosex år förflutit. Väl utgafs femton år efter Kommissionens bildande en fullständig proföfversättning af bibeln, men denna vann ej godkännande. Enahanda blef förhållandet med en omkring ett fjordedels sekel derefter framlagd ytterligare prof-öfversättning af Nya Testamentet.
Brahe, Magnus, under tiden emottagit klubban, hvilken före voteringens slut af Hr Frih. o. Landtm, återtogs. Upplästes till justering och godkändes följande veterings, proposition : Den som bifaller, att Gr. Anckarsvärds motion N:o 3, att, derest, genom Konungens vägran, hemmantals-räntans upphäfvande icke verkställes, beslutet ang:de bevillningens nedsättning för städernas borgerskap inställes, remitteras lill Statssamt Bevi!ln:s-Utsk:n, voterar ia; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, kommer frågan om remiss af Gr. Anckarsvärds ofvanstående motion att förfalla. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 164. Nej — 200. Som klockan nu var öfver £ till 7 slagen, och tiden således redan förfluten, då R. o. Ad. på eftermiddagen i alla fall borde å nyo sammanträda, blef plenum oafbrutet fortsatt. Gr. Horn: Jag ber att i prot. få nedlägga min protest mot den votering, hvarigenom R. o. Ad. afgjort en fråga, den endast grundlagen äger rätt att tyda. Jag tror, alt R. o. Ad. icke inom lång tid skall komma i tillfälle att inse den verkliga vådan och olägligheten af del beslut, som blifvit fattadt, emedan det kan inträffa, att samma majoritet, som nu tänkt sig möjligheten af att å olaglig väg neka lagliga motioners remitterande till Utsk., nödgas silida mot prsejudicatets kraft och verkan. Hr Anckarsvärd, August; Frih. Rantzou, Joli. Albert; Hr af Harmens, Henrik Otto, samt Hr Ribbing, Bengt, förenade sig i Gr. Horns reservation. Då från flera delar af salen personer på en gång hördes reservera sig emot beslutet, anmodade Hr Frih. o. Landtm, dem att till prot. sig uppgifva. Hr Hallenborg, Carl Johan; Hr Gyllenkrok, Göran; Hr Tersmeden, Carl Reinhold, samt Gr. von ■2',2 Den 5 Februari.
Utskottet att öfver de i ofvanberörde matto framställde yrkandena meddela utlåtande. Härvid bör Utskottet, i anledning af Hans Janssons erinran, först tillkännagifva, att, då omformälde frågor utgöra ett helt för sig, samt angå en af de hufvudprinciper, sorn för Lag-Comiteens förslag ligga till grund, vid hvilket förhållande ett serskildt företagande af dem måste i väsendtlig mon underlätta pröfningen af samma förslag; anser Utskottet något uppskof med frågornas handläggning ej böra ega rum. Angående den ifrågasatte jernnlikheten i arfsrätten och giftorätten för begge könen, hyser Utskottet enahanda åsigter, som af motionären och Ephraim Larsson blifvit tillkännagifne. Och då dessa åsigter, efter Utskottets omdöme, äro på ett fullständigt och öfvertygande sätt utvecklade i motiven till Lag-Comiteens förslag samt i förut varande Lag-Utskotts derpå grundade Betämkanden; så kommer Utskottets yttrande, rörande dessa hufvud-frågor, att bestå: i ett upprepande af hvad samma förslag och Betänkanden innehålla. Uti det genom ägtenskapet uppkomna bolag förena begge makarne sina krafter, i ändamål att med gemensam omsorg arbeta för gemensamt väl. De dela med hvarandra ljuft och ledt; och då förbindelserne äro lika och bördorne bäras gemensamt, synes en fördelning af inbördes rättigheter, hvilande på en annan grund, icke stå att förena med ägtenskapets väsende och m ed de villkor, som deruti innefattas. Det är mannens pligt att anskaffa hvad f Baig-TJ t skol tets Betänkande, V.o gg. sorn fordras för makarnes och barnens underhåll, och hustruns att det med sparsamhet och klokhet använda. Hos den jordbrukande klassen af ett folk hafya vanan och behofvet gifvit hennes skyldigheter en ännu större vidd. Det är icke nog dermed, alt hon ensam nråste sörja för barnens skötsel och uppfostran i deras spädare år, och ensam besörja den inre hushållningen; hon måste äfven deltaga i den yttre och med sitt arbete bidraga alt förvärfva det nödvändiga.
Och som lärarne sjelfve icke underlåta att göra sig noga underrättade om sina löneförmåner, så torde det näppeligen ens låta tänka sig, att någon, äfven den ringaste del deraf skulle opåtaldt kunna för dem innehållas; hvadan all erforderlig säkerhet för berörde medels användande för deras bestämda ändamål redan förefinnes. Vidare hafva Revisorerne uti §. 3 funnit lämpligt och med god ordning öfverensstämmande, att redovisning dels öfver de så kallade stipendia collectanea och dels för influtna och utbetalda stamboksoch kollektmedel till uppförande af nya kyrkor inför Kammar-Rätten afgifvas. Då anmärkningen rörande oredovista kollekt-stipendier icke gäller detta Konsistorium, som redogörelse derför hittills iakttagit, så erfordras icke något svaromål i denna punkt. Men, i afseende på stamboksoch kollektmedlen, får Konsistorium i underdånighet åberopa hvad i dess underdåniga yttrande härom af den 28 Februari 1844 blifvit anfördt. Denna redovisning, då väl meningen är, att den skulle årligen afläggas, mötte ock dessutom den väsendtliga svårigheten, att det Konsistorium, som skulle redovisa för ifrån andra Stift till någon kyrka inom dess eget, tillsammanlagdt, influtna kollektoch stamboksmedel, icke kunde sådant fullgöra i ett års räkenskap, enär det stundom åtgår flera år, innan remisserna från samtliga Stiften inkomma; hvarigenom och då någon på ett ställe sammanfattad räkenskap öfver — 454 — dylika insamlingar följaktligen icke kan meddelas, fullständig öfversigt af denna uppbörd svårligen kan framläggas. Beträffande de i 4 §. anmärkta punkterna, som angå Linköpings Stift, får Konsistorium i afseende på den första, eller rörande saknade verifikationer till redogörelsen för Stiftets allmänna premieoch fattigkassa, i underdånighet upplysa, att alla till räkenskapen hörande bilagor härifrån till Kongl. Kammar-Rätten afgått, samt att styrkta afskrifter deraf finnas här förvarade.
Och sålunda kom det sig, att den nya tidens män, för att utöfva inflytande, väl slöto sig till den politiska vensteru, till demokratien, men dock samtidigt blefvo allt mera odemokratiska, allt mer isolerade. Deras taktik förde dem till det folkliga, men deras verksamhet bar en prägel af intelligens-aristokrati; man var benägen att lägga allt på en t^rokrustes-säng och mäta det efter, huruvida det följde de doktriner, som den nya riktningen accepterade. Och den andliga öfverlägsenhet, hvarpå man gjorde anspråk, blef derför ofta en andlig inskränkthet; man hade icke nog andlig elasticitet för att förstå andra andliga kraf än ens egna, en brist som framför allt ogerna må vidlåda en i hög grad kritisk riktning, och som heller icke skulle hafva varit så dominerande, så vida icke Georg Brändes för en följd af år lemnat Danmark och bosatt sig i Berlin. Hans fina, böjliga och rörliga ande skulle hafva hindrat en sådan utveckling eller rättare brist på utveckling. Så kom det ryktet ut, att Drachmann skulle uppträda polemiskt mot den nya riktningen, och man tänkte att han skulle gå löst på dess trånga och afsöndrade ställning, men det gick icke sålunda. Han utgaf nu till jul något som han kallade en reseskildring och hvari han berättade om en vistelse i Ostende och i Brugge. Och i dessa fantastiska ♦reseminnen lät han Ostende vara representanten för allt det nya och osunda, kurtisanemas och flanörernas badställe, medan Brugge var hemmet för det gamla, det sunda och solida, härden för “ den flamska rörelsen, “ d. v. s. för de nationela belgiska försöken att afekudda sig det franska inflytandet i literatur och konst, att sätta det flamska språket i högsätet i stället för det franska. Och dessa rörelser förklarade han sig vilja. öfvérflytta till Danmark och slutade så med ett rasande utfall mot den franska doft, som. skulle hvila öfver den nya riktningens alster hos oss. Detta utfall mot den nya tidens män måste falla till marken, intet kunde vara löjligare än att gifva dem skulden för våra franska sympatier. Dem ha vi lärt af de. nationalliberala, de rotfastes efter 1864 och voro ett natur-.
Genom utförliga Tabeller, uppgjorda efter officiella handlingar, och hvaraf 10 blifvit förslaget bifogade, har Utskottet sökt lemna *lla nödiga upplysningar för dess bedömande3 den elfte Tabellert jag här nu får förete, har icke förr än nu hunnits färdig; resultatet deraf anhåller jag få nämna: Ett sammandrag af Tull • 685 fint 7% Junii e, m. specialerna för åren 1819 > 1820 och 1 g 21 upplyser att alla inkommande varor som dessa år blifvit förtullade, inbragt per medium för hvarje år R;dr HamburgerBanco 516,326 — 8 och de utgående dto 137>59f — *6 eller tillsammans Hamb. Banco 653,917 — 24 hvilken summa beräknad å 128 sk. cours; utgör i Svenska Banco-Sedlar 1,743,780 R;dr. Efter förskaffade priscouranter och andra upplysningar, är uti nämnde Tabell, varornas värde oförtulladt upptagit och tull beräknad efter nu uppgjorda förslag, hvilken då uppgår till 1,942,858 R:dr 2i 6k. Svenskt Banco, eller nära 200,000 R:dr Banco mer, än efter gamla taxan; om man vill medgifva, att någon rabatt å denna vinst bör äga rum, derföre att införseln af vissa producter bör minskas, emedan dessa, såsom de der till mängd i Rik^t produceras, blifvit med hög tull belagde, så bör dock en skälig tillökning i upptagne inkomsten med visshet kunna beräknas, dels af de utländska varor, hvilka nu belagde med mindre tull än förr, i större mängd förtullas, och dels af bättre organiserade TullEmbetsmäo, hvilka ej behöfva lifnära sig af tullförsnillning, utan lönta af Staten, kunna vara Staten trögna; om i alla fall man viii föreställa sig, att Tulluppbörden af de varor, med hvilka handel hittills varit lofgifven, endast jämnt uppgår till lika summa som förr, så skall åtminstone tullen af hittills förbjudne varor, derest de till införsel tillåtas, blifva Statens rena vinst.
Den 22 Augusti. 95 hemställde, om R. o. Ad. med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut ville lägga Utsk:s afstyrkande lill handlingarne, samt efter denna proposms besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det lian härvid funnit Ja öfvervägande. Si:dra och 39:de punkterne. Utsk:s härom afgifné yttranden lades till handlingarne. iS:te punkten. Härvid förekom först och lades till handlingarne Utsk:s yttrande, alt PresteSl:s återremiss, i hvad densamma må anses åsyfta afslag å frågan, huruvida uppoch afskrifningsräkning skall i Banken och Låne-kont:n öpnas, icke borde till någon åtgärd föranleda. Sedermera bifölls den af IJtsk. nu tillstyrkta förändrade redaktion af mom.-l litt. f. I fråga om det af R. o. Ad. beslutade tillägg vid sistnämnde morn., yttrade Hr von Hartmansdorff: Det beslut. R. o. Ad. i denna fråga fattat, var, enl. min lanke, väl grundad!. Då Hr Gr. o. Landtm, icke fann någon betänklighet dervid, så förmodar jag, att det var lagligt. Jag önskar således, alt R. o. Ad. måtte detsamma vidblifva. Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., alt, med vidblifvande af sitt rör:de ifrågavande tillägg fattade beslut, lägga Ulsk:s derom afgifne yttrande lill handlingarne. Beträffande slutligen momit litt. g, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag vill påminna mig, alt delta Stånd beslutat, det man icke skulle inskränka sig till de 30 dagarne, i anseende till de svära mellanräkningar, som derigenom upkomma. Jag önskar således för min del att Ståndet mätte vidblifva sin förra mening. Frill. Tersmeden: BankoUlsk. hade i sitt förra Betänk, föreslagit, att ränta å medel, insatta på uppoch afskrifnings-räkning, bör godlgöras, så vida ej dessa medel 30 dagar i Banken innestått. Detta ansåg R. o.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken framställde följande Yoterings-proposition: Den, som bifaller Statsoch BevillningsUtskottens Betänkande, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om Curhusafgiftens fortfarande, som åtskillige dervid afgifne yttranden, samt i ämnet väckte motioner, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Statsoch BevillningsUtskottens berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes samt anslogs. 256 Den i3 November e. ra. Voteringen börjades klockan ett qvart till 8 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan 8 e. m.f sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna * hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1823, 1829 och 1830. Femtiondeåttonde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, i833. \ Plenum klockan half till i o Förmiddagen. Je ortsattes pröfningen aF StatsTJtskottets den 3i sisllidne October under N:o 3ip afgifne, och den i3 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 62 Förut meddeldte Betänkande, öfver Piikets Ständers åren 1825 och 1827 församlade Revisorers Berättelser. 3 Punkten. Kongl. KrigsCollegium. Angående meddelande af bestämda föreskrifter i vissa Jall. 4’ Angående KrigsCollegii Cassors balancer.
Jag förstår alltför väl att ordet class, in abstracto taget, är af betydelse, att kunna appliceras huru man vill; men det är här fråga om det concreta fall, att nemi. se efter huru i Sverige man fördelat de politiska classerne, och jag frågar då hvilken som icke vet, att Stånden här äro de högsta politiska classerne, öfver hvilka icke finnas några andra. Alla de exempel, som Gr. Björnstjerna andragit, tjena således endast till att visa, att ordet class kan för andra classificationsändamål, än de politiska, användas. Men att begagna en sådan ordets vidsträckthet för att förändra det concreta begrepp vi fattat om politisk class, det skulle åtminstone jag för min del icke vilja göra; ty om jag gjorde det, så skulle ganska säkert någon säga, att det vore rent af advocatur. För öfrigt tycker jag, lika med Gr. Cronhjelm, att R. o. Ad. icke numera, sedan hufvudsaken är afgjord såsom den det är, skulle bemöda sig om att på något vis amendera, ty det som är gjordt, är gjordt; — verket prisar mästaren, och dervid är icke särdeles skäl för oss, äfven om vi skulle vilja hafva ett ord med i laget, att ytterligare söka Oen 14 Mars. 319 lägga en trasa på den byken; den må vara för deras conto, som gjort den. Frih. Cederström: Då de 5 Stånden enligt Utsk:s förslag skulle välja hvart och ett för sig, synes mig klart, alt om man tillåter hemmansägare, utan afseende på den class de tillhöra, att välja med BondeSt., så minskar man derigenom detta Stånds förmåga att inom sig ensamt välja representanter, och då inträffar hvad jag nyss sade, att det småningom uteslutes från representationen. — Jag förnyar min begäran, att R. o. Ad. ville afslå det ilrågavar. förslaget till gemensam tanka. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: I fall särskildt ordet class skulle kunna förorsaka något missförstånd, är jag gerna beredd på att ändra detsamma till classification eller fördelning.
Den 5 Zebruarii. dä behörig tillsyn hålles öfwer h vad om skmrdsa. är redan stadgadt, och wederbsrmde, ä hwiltas sorg det ankommer att genast lemna Domaren derrat else nar någon för brost blifwer hackrad, terligare warda ansydde, a t, utan u pehäll sin vighet i denna del fullgöra: alt om lik.o,il drtt i de möjligt och utan all olägenhets sam. bidrag kill någon nytta, a t för Domstolarne i Smo den tid af 8 dagar usta!res, som Ni'sens D der föreflagit, med wilkor likväl, alt den häck Personen genom wederbörandes föranstaltande Smden ankommit, synes likväl wist lid, afivea Extra Domare i hwarje Domsaga förordnades ke kunna owilkorligen ä Landet föreskrifwas, och anteligen swärigheker möta, att i allmänhet fao Exra Domare förordna; utan hemställer H Domstolen i underdånighet, att, utom hwad g är förordnadt, den Författningen ma ividtagas, deräst Ordinarie Domrren a Landet, da han, underrättelse om ett till hans ätgard hörande bo inä , hwaruki någon Person är hackrad, och h i anseende till laga hinder ej finner sig kunna om zme weckor underiökningen företaga, dä nast wid berörde underrär eises undfäende, OfwerDomsto en sädant anmäler, da samina werDomstol, efter föregången pröfning af de ' gifne hindren, deräst de godkännas, ager förr en skicklig och palitelig Extra Domare innom ä. sagan eller derinwiv, our tillgäng dertill finneo, ler i annor hände se någon annan, och h vttkskulle komma att derföre åtnjuta den skjuts och ramente, som Riksens Ständer förestagjl; ru-^n pä Gottland och i Norra Domfagorne uti W 36
Och kaptenen tyckte, att detta var en af de » I hans eget hem i Viborg, han bor där nu. Jag fick bref med bjudning att komma dit öfver största högtidsaftnar han upplefvat och kände jul; och då jag såg, att det blef omöjligt att med tacksamt hjärta, att vår Herres vägar äro komma af till Sverige, antog jag med tacksamhet utan vank, vare sig de gå genom snö eller öfver den inbjudningen i stället, ty ett par, tre da ' r barmark! kunde jag vara borta då, ehuru inte längre. » Heduig Indebetou. » Så genomroligt det var att få höra något ifrån honom — hur mår han nu för tiden? » (Illustratör: Gerda Tirén.) » Han är kry som ett vinterny, alldeles som du själf, farbror! » sade brorsonen gladt. » Och han har det väl skäligen bra, kan jag tänka? Han var alltid ett godt affärshufvud » Han har det förträffligt — har eget hus Viborg och det allra angenämaste hem. » » Såå! Och hans hustru? Hon var en god och treflig människa, tyckte jag. » » Hon är en utmärkt kvinna, » svarade den unge mannen med värme, » och de lefva det lyckligaste familjelif. » » Nå, och lilla Aina då, min guddotter? är väl stora flickan nu, har kanske till och ' gått och läst '? Hvad åren gå! Jag tycket det är inte längesen hon låg i vaggan — I det var sist jag såg henne! » » Det är jämnt tjugutvå år se ' n, nu, » sade ' Kurt. » Tjugutvå år! Det är väl inte möjligt? Skulle det vara tjugutvå år, se ' n jag var öfver i - n h o? Låt mig se? Jo, det slår allt in! Det var ju nog! Då är hon länge sedan giftasvuxen. » » Ja, det slår också in det, farbror. » » Och hur ser hon ut? Modern var riktigt vacker i sin ungdom. » » Så här ser hon ut! » sade brorsonen och räckte fram en fotografi, som han tagit fram ur plånboken. Nu blef gubben riktigt storögd. » Ha ni blifvit så bekanta? » sporde han, i det han med intresse och rörelse spårade föräldrar• nes drag i det täcka, ungdomliga ansiktet.
I dagligt tal reda sig svenskorna ganska snart med det frammande sprAket, men da de g&amp; i kyrkaii första de ej alltid gudstj$i,nstea och komma kanske derför ur vanan med kyrkobesöken. S&amp; st8 do der d&amp; ensamma i frhmmande land: ingen förgmlings-gemenskap eller kyrklig omvardnad, ofta ingen husbondes omtanke och tillsyn, ingen slagtioge, ingen van, som kan hillla en skyddande hand öfver dein, Synnerligen betanklig visar sig utvandringen vara för helt unga flickor; detta dels i sedligt afseende, dels ock för deras halsa. Allmänt sades, att ingen flicka borde utvandra för0 18 Ars Alder, och nu begifva de sig ofta &amp; stad sa fort de gAtt och läst, ja mangen g&amp;ng and8 förr; det berattades ocksB om rnAnga flickor, som frAn anstrangande arbete vid denna &amp; Ider hemkommit med bruten halsa eller sinnesförvirrade. AngAende vadorna sAval i sedligt afseende som för halsaii gäller dock, att ett halft Brs vistelse i Danmark sBsom IndugArdspiga eller som hvitbetplockerska vanligen ej skadar; men upprepas resorna &amp; r efter Ar, uteblifva sallan de sorgliga följderna. Flickorna angripas SA .. sm8ningom af " pyntesygen; " de upptrtlda till och med p&amp; Bkrarne i armband, halsband och andra granlAter, k6ya tunna fabrikstyger i stallet för de medhafda hemväfda ullkläderna och penningarne smalta snart uuder deras hander. Flickorna börja ock tröttna p8 att blott arbeta och att vara utestängda frin. alla de nöjen, de höra omtalas. Försigtigheten slappnar af; de öfvergifva sina bepröfvade kamrater9 vAga sig ut p&amp; egen hand och ing % s&amp; smilningom bekantskaper bland karlarne p&amp; gArden, ibland med nagon svensk, som sedan kommer dem pA fall.