Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annars tar jag in en tafla med mig i morgon och skrifver upp hvad här talas, och då skall man få se hundrade ord af Major T. för hvart och ett enda af mig. Onkel T. Det tror jag förbannade väl, om du skrifver hela dagen. För öfrigt lönar det ej mödan att gräla med dig, ty kör man ut dig med öfvertygande bevis genom den här dörren, så kommer du lika oupplyst in genom den der igen. Deri är du just lik alla andra fruntimmer. Gustaf: Ganska sant! Ganska sant! Julie: I ären mig just ett par vackra riddare! Förr i verlden bröto Herrarne lansar med hvarann för Damernas skull. Nu äro de aldrig ense, oftare än det går ut på att tadla och förtrycka oss. Att Onkel, som är så missnöjd med denna tiden, precist sluter sig till den i hvad den har allrasämst, det förundrar mig verkligen! Gustaf: Fruntimmerna voro kanske fordom annorlunda än nu . Onkel T. Ja, jag vill tro, att de icke talade med någon Herr Säflund, om de hade den förmånen att hafva en Gustaf Fjellsköld till Kusin. Med två steg var Gustaf borta hos de spelande. Onkel T. Se der skrämde jag bort hjelten. Tacka mig för det Julie! Nu har du bara en att strida mot, ty jag kan väl aldrig smickra mig med, att Fröken Amalia gör mig den hedern att öfvergå på min sida. Julie: Nu är det jag, som blir ordentligt afundsjuk på Amalia. Hör bara, hur utmärkt artig Onkel är mot henne, och jag, jag får alldrig uppbära annat än Onkels misshag och förebråelser dagarne igenom. Jag kunde riktigt ha lust att gråta. Onkel T. Krokodiltårar kanske, det tror jag dig nog om! Dessutom bör det väl icke förundra dig, att man är artig mot din Vän – hon är ju så jemn och förståndig och tyst sedan –; du, du är bara munter och rolig! Af hvad skäl skulle man väl då behöfva besvära sig med, att vara artig emot dig? Julie: Ha ha, det var godt att veta. Jag skall nog blifva ledsam, det lofvar jag. Onkel T.
Likasom Presidenten nu, då han inträder på ett sessions-rum, tager sin plats och låter Hofrältens ledamöter afgöra målen, ulan att vara pligtig att i afgörandet deltaga, om han icke vill, (och jag tror alt lian sällan deruti deltager, fastän han blir qvar på sin plats) på samma sätt kunde det äfven tillgå hädanefter, men Presidenten ulöfvade fortfarande del inseende han bör utöfva öfver ärendenas jemna gång, och kunde, som jag nyss nämnde, verkligen åstadkomma ett stort gagn, om han satte sig som Ordf. på en division den ena veckan och på en annan den andra. Med Gr. Mörner inslämmer jag fullkomligt deruti, att det icke är Staten värdigt att hushålla med de medel, som erfordras för befrämjande af rättvisans skipande på ett fullt tillfredsställande sätt, och beklagar djupt alt, tyvärr! så varit förhållandet, befarande alt det äfven hädanefter dervid kommer alt förblifva. Detta är motivet, hvarföre jag framställt mitt förslag, och kan det lyckas alt få sådane löner ät Hofrätternes ledamöter, som de böra åtnjuta fastän de äro fem på hvarje division, så skall jag visst icke sätta mig deremot. Flere talare hafva särskildt ordat om och prisat syftemålet af Konungens nåd. propos. jag har ej yttrat mig derom, emedan jag icke tror det böra ifrågasättas att K. M:s nåd. afsigt med någon af dess proposir kan vara annan än god; och hvad denne fråga teo Den 22 Mars. särskildt beträffar, kan jag ej föreställa mig att någons syftemål i afseende derå kan vara annat än godt. Jag tror således att vi alle vilje komma till ett godt mål, fastän våra åsigter äro olika om bästa sättet att upnå detsamma. I händelse förevarande betänk, återremitteras, vore det emedlertid väl om LagUtsk. vid remissens besvarande, ville utlåta sig öfver den frågan, om genom det nya förslag, som Utsk. kommer att föreslå, man verkligen kan vänta det resultat, att rättvisan komme att gå som den bör, d. v. s. att man slipper att vänta i åratal, för att slutligen få veta hvaruti rättvisan bestått.
410 IDUN 1895 leder till deras majestä- ters frukostrum (om hvilket vi skola tala vid beskrif ningen af drottningens våning). Vi träda emellertid ej nu dit in, utan vända om, gå genom skrifrummet till dörren, som ligger midt emot den till sofrummet, och komma då in i konungens kabinettskammarherres vaktrum och genom detta till adjutantens vaktrum. Genom en gång, hvars väggar äro täckta af generalstabens kartor, komma vi ut i tvänne rökrum och genom ett af dessa åter in i bilK o n u n g e n s sofo c h t o a l e t t r u m. jardrummet. Vi skulle nu visserligen kunna gå samma väg som nyss genom nungens bröstbild i brons. Rummet är för pelarsalen, viktoriasalen och audiensrummet och öfrigt hållet i hvitt och guld. Af möbleså in i galleriet samt därifrån in i drottningens manget må märkas tvänne ovala, stora bord enskilda rum. Vi föredraga dock att gå nedmed konstnärliga mosaikinläggningar — en preför de trappor, uppför hvilka vi anlände. Nedsent af tsar Alexander I till konung Karl X I V komna styra vi kosan rakt öfver borggården Johan — samt tvänne konstnärliga byråar, som till östra hvalfvet. Där ha vi uppgången till tillhört drottning Marie Antoinette. Från taket nedhänga kolossala ljuskronor af kristall. I denna sal mottager konungen deputationer. Grå Drottningens våning. vi längs igenom densamma, öppna dörrarna midt för ingången tillträde till ett litet, men högst Här uppe vika vi först af till vänster och smakfullt möbleradt rum, träda in i vestibulen. Innanför denna ha vi Lilla matsalen, hvars fönster vetta mot öster. Audiensrummet, så kalladt, emedan hans majestät där mottager enskilda personer på Väggarna äro behängda med taflor, af hvilka konungen och drottningen erhöllo några i present audiensdagarne. Vända vi oss i detta rum åt söder, se vi vid deras silfvcrbröllop. — Innanför denna sal ligger, som den i dagligt tal kallas, där en dörr. Denna leder till Konungens skrifrum.
Väfnader af helsiden, till 1 skålpund. » af alla andra slag, till 6 svenska (5 norrska) skålpund. Derjemte hemställer jag, i fall Rikets Ständer skulle anse betänkligt att i ringaste mån rubba det af den sammansatta Svensk-Norrska Kommittén uppgjorda förslaget, (ehuru man ej kan hålla sig förvissad att detsamma icke af Norriges Storthing äfven i någon mån ändras) det Rikets Ständer måtte besluta: att i underdånighet anhålla det Kongl. Maj:t täcktes, före sanktionerandet af Kommitterades förslag, sådant det blifver af Rikets Ständer i öfrigt antaget, fästa det afseende å nu uppgifne förhållanden och föreslagna ändring i § 6, som Kongl. Majit i Nåder för godt finner. I ofvanskrifna reservation, så vidt den afser en underdånig anhållan från Rikets Ständer, att Kongl. Majit täcktes å de af Herr Ekelund uppgifna förhållanden och föreslagna ändringar fästa det afseende, som omständigheterna fordra, har Prosten Wåhlander instämt. Bevillnings-Utskottets Betänkande M 7. 19 N:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Mars 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af Riksdag s-fullmäktigen Anders Jonssons från Wermlands län motion, angående förtullning af varor, som från Norrige införas. För den händelse att det af särskilde Kommitterade utarbetade förslag till ordnande af Sveriges och Norriges ömsesidiga handels-förhållanden icke komme under Rikets Ständers handläggning vid innevarande Riksdag, har bemälde motionär inom Hedervärda Bonde-stån det föreslagit, att all tull och följaktligen all tull-spärrning, bevakning och förpassning skulle upphöra emellan de förenade Rikena, så vida Norrige inginge på full reciprocitet; och att, derest detta förslag icke vunne framgång, åtminstone några modifikationer måtte vidtagas i afseende å gränse-tullbevakningen och förpassningen, hvad anginge varor som till Sverige öfverföras.
Jag kastade mig i hans armar derför, att han just gick och suckade för mig är poetisk inte sant! Der har du min »kärleks» historia! Den LOUISE stryker öfver hennes hår. Stackars, stackars Erna! ERNA drar sig undan. hvarandra då märkte jag min förnedring. hufvud och ändå har jag kunnat sänka mig ner till det der krypet! Reser sig upp och går mot dörren. Och nu i kväll när jag såg de två bredvid Jemför de två! Mot hans axel har jag lutat mitt Adjö! skyndar efter henne. LOUISE Hvart går du? Du är så upprörd och ERNA Jag kan inte andas samma luft som han. Jag Jag måste ut härifrån härinne kväfs jag. 171 - hatar honom med rätt eller orätt det bryr jag mig inte öm! Jag hatar honom för det jäg aldrig mer kan tilltvinga mig hans intresse jag kan krossa min panna emot, men aldrig rubba. Men jag skall fram! Jag skall upp till hans sida igen! Jag vill göra underman! Åh om jag vore en man! Men jag aldrig annat än denna iskalla likgiltighet, som verk I en snyftning. Åh om jag vore en blir aldrig, aldrig annat än en kvinna, som han föraktar Rycker upp dörren till entréen och störtar ut. * Viggo och Lilly komma hastigt in från trädgården. LILLY. Gick Erna? LOUISE. Ja. VIGGO. Hvarför gick hon? LOUISE. nervös och Hon mådde inte riktigt bra hon var så LILLY. Jag får lof att gå till henne! LOUISE. Hon gick ut. Hon ville ha frisk luft 172 - i dörren till trädgården. Gästerna, som märka, att någonting är på färde, ha skockat sig i ateliern. VIGGO. Bergström och Johansson komma in ett uppträde igen? Henrik är också borta. Det har väl varit LOUISE sakta till Viggo. gå med. Bed dem sjunga eller hvad du vill Gå ut i trädgården och laga att de andra nickar; går fram till Bergström och Johansson, tar en under hvar arm och drar dem med mig. VIGGO som väcker hemlandsminnen. Låt oss få en sång till. En fosterländsk BERGSTRÖM. Vårt land? Kör för det. Om vi skulle ta Josephsons JOHANSSON.
, hur drängarne ska sitta å vakta på hvarenda rörelse, man gör, på hvart enda ord, man säjer, och så veta, att allt tydes till det värsta. » Vid frukosten kunde Nils ej underlåta att leende hviska åt Sofi: » S e, så bra klädningen tar sig ut som möbeltyg! » Skrattande försäkrade hon högt och uppriktigt, att hon aldrig kommit att få ett sådant snyggt möbeltyg, om ej Ingeborg varit. Hon sade: » att skulle du nödvändigt ge bort en gammal kjol, kunde du gärna ta ' en af mormors gammalmodiga, som hvarkenjag eller du kunde begagna, » ifyllde Ingeborg med trotsig, retsam röst. Nils såg förundrad på heune. Han förstod henne ej, men det var dock hos henne något, som alltid retade honom och bragte hans blod i jäsning. De söndagar, Nils nu varit i häradsdomarens hus, hade han alltid varit i kyrkan på f. m., o c h på aftnarne hade han antingen varit hos sina släktingar eller hade han, då Per var borta, suttit i drängkammaren och läst eller sakta spelat på sitt handklaver. Han hade emellertid aldrig hört, att någon af det öfriga gårdsfolket varit i kyrkan någon söndag. Det var dock underligt, tyckte han, o m ingen af flickorna, då de voro tre, kunde få tid att komma ifrån. Det var j u dock en så- dan god predikant, och det skulle göra dem så godt att få höra kärlekens och fridens ord förkunnas. De tyckte måhända vägen var bra lång att gå, och kanske hade den nogräknade fadern en gång för alla sagt ifrån, alt de ej finge åka till kyrkan. Den unge mannen suckade i sitt hjärta. Stackars barn, så bortkommen hon var. Och dockkunde han icke undgå att förundra sig öfver denna hennes okunnighet, då hon haft en sådan lärare. Sofi fortsatte emelleriid helt förtrytsamt: » Och därför säjer jag igen, att det var bara kitslighet, då han sade, att hans samvete inte tillät h o n o m att släppa fram en af gossarne å det till en af de rikaste, fast han då gjorde ' t, förstås, se ' n han haft honom enskildt å läst å talat med honom.
Statsutskottet med 26 röster mot 9 att »tillstyrka ett anslag af 2,000 R:dr för inrättandet af en ny kemisk profession vid Upsala universitet» och med 23 röster mot 12, »ett anslag af 2,000 R:dr för inrättandet af en profession i zoologi vid samma universitet.» »Den 8:de April pä eftermiddagen, då det, med anledning af förut fattade beslut, uppsatte betänkande skulle justeras, beslöts ined 18 röster mot 16, det tillägg att ansiaget till zoologiska professionen skulle »åtnjutas i lur med öfrige professorslöner uti de ver/dslige fakulteterna» Genom detta tillägg, ehuru till sitt innehåll otydligt och således svårt att lilllämpa, kan likväl hända, hvad som, för att dömma efter ölverläggningarne inom Statsutskottet icke synes otroligt, att professorerne i nämnde vetenskaper vid deras utnämnande till tjensterna, icke komma att tilldelas högre löner än dem, sorn motsvara lägsta aflöning för de 6 yngre professorerne vid Upsala, eller 1,600 R:dr. Ett sådant resultat vore likväl i strid mot det beslut, som i hufvudsaken fattades den 7:de April på förmiddagen, och så mycket mera olämpligt, som ifrågavarande 2:ue professioner skulle derigenom beröfvas 800 R.dr årligen, hvilka komme att tillfalla andra professorer vid universitetet, åt hvilka ingen löneförbättring var ifrågasatt och hvarom följaktligen ingen öfverläggning inom Utskottet kunnat ega rum. För att förekomma de olägenheter, hvilka uppstå af det omnämnda tillagget oeh den misstydning som derigenom blifvit möjlig af det ofta omnämnda beslutet af den 7:de April vågar jag vördsamt föreslå Rikets Ständer att, i stället för det af mig klandrade tillägget, besluta, att 2,000 R:dr anslås årligen för inrättandet af 2:ne professioner, en uti kemi och dess tillämpning på jordbruk och bergsbruk, samt 2,000 R:dr för en profession i zoologi, utan att dessa anslag till andra ändamål må användas, och med rättighet för tjensternas innehafvare, att i lur med öfrige professorer vid universitetet komma i åtnjutande af högre löneförmåner.»
Särdeles vid moderns afskedsrecett utvecklade hr S. en abandon, ett lif, en värme, som voro hardt när otroliga att komma från honom. Denna afton hade han också god tur med sina kristalli niska höga toner i krigsarian, som i sin helhet genomfördes med öfverraskaned lif och lust, de ömma mellenpartierna särdeles läckert behandlade af den fagra stämman. Hr S. spelar ocb — springer med oerhörd fart (måtte han ej blott en vacker afton ramla ner och slå ihjel lilla hr Henneberg, som i sitt sittande tillstånd ej nog fort kan komma på sina ben att fly för de Strandbergska! Vid sin sång bör hr S. beflita sig om en något vackrare munställning. Arnoldson var ett exempel i den vägen, värdt att om möjligt likna. Tonio kreerades af fader Olof och synes nu ha kreerat om sonen Max. Hvilken lycklig rekreation! Den fege Hortensius ligger som skapad för hr Nilsson, som jag spår en vacker dag får detta parti, der » lille Sö-derling », » lille Norrby » och » lille Dahlgren * skakat fram så många skrattsalvor. Hvi skulle då » lille Nisse » saknas i den angenäma qvartetten? Hr Orafström kan ju soulageras med notariens parti, som på sin tid prålat med balett-eleven El mlunds sedan så celebra namn. Lars Kinmanson, Uddman, Willman och Janzon bilda i sanning en fyrkant, inom hvars krets till och med en s&amp; ståtat soldlig som hr Sellergrens Sulpice Pingot ej utan vansklighet träder. Det länder derför hr S. till så mycketstörre heder att lyckas så bra som han gör. Vi trodde knapt hr S. egde så många förutsättningar att lyckas inom den svåra opera-comique-stilen. I den mycket fordrande trion i sista akten med Maria och Tonio faste vi oss spe-cielt vid hans goda syllabiska sång, som mycket öfverträf-far baskamraten Nygrens, denna trio gafs också perfekt. Hållning och uppsyn verkade naturligt och vinnande, sången var påpasslig och ganska ren. Det var bland det bästa vi sett denna sångare framställa.
LagUtsk:ts ifrngav:de Betänk, har den något märkvärdiga egenskapen, att vilja förvandla Häradsrätten till en slags permanent domstol, eftersom LagUtsk:t vill sätta den i samma kategori som en stadsdomstol. Jag kan ej begripa annat, än att, om ett sådant stadgande som det nu före - 32 Den 3 Oktober f. m. slagna skalle blifva lag, det äfven skalle åligga Häradsrätten, på samma sätt som nu är förhållandet med Rådhusrätten, att hafva permanent embetsmannapersonal till biträde, för att å Rättens vägnar emottaga de handlingar, som inkomma. Utsk:t har ej ihågkommit, att Tingsrätten blott under vissa tider om året är i verksamhet, att dessemellan Rätten är uplöst och att domaren under mellantiden ej har någon annan embetsverksamhet än den som honom åligger som domare inom ett visst antal härader, men att han ej kan upträda med några slags domarevärf i och för Rätten, med mindre än att han förut skall sammankalla den nämnd, som skall biträda honom för att utgöra domstol. Lagstiftaren har ej tänkt sig tinget annat, än som en fortfarande serie af rättegångsdagar, hvilka skola betraktas som en enda rättegångsdag, så att den, som vid tingets första eller sista rättegångsdag inlemnar en handling, skall alltid åtnjuta samma förmånsrätt. Gr. Sparre talade om de stora olägenheter, som af nuv:de stadgande i detta hänseende förorsakas. Jag kan för min del så mycket mindre anse dessa olägenheter i verkligheten finnas, som det ej förhåller sig så som den värde Gr:n förmenat, att en inteckning, inlemnad första dagen, får bättre rätt än den, som är inlemnad den sista. Den som har ringaste erfarenhet af tingsgöromål, har sig nogsamt bekant, att allt hvad som inlemnas vid samma ting har samma rätt. Att nu vilja skilja tinget i olika rättegångsdagar och låta förmånsrätten vara beroende på tiden vid hvilken handlingen under samma pågående ting inlemnas, anser jag vara i högsta grad obetänksamt, och anhåller jag, att förslaget, som enligt min öfvertygelse kan komma att åstadkomma oberäknelig skada, måtte förkastas. Gr. Sparre: I afs:de på Gr.
1 enlighet härmed föreslå konnnitterade till iakttagande under öfver g äng stiden: att af alla de lönetillgångar, som ett regemente eller en corps har sig anvisade enligt 1833 års lönereglering skola de löntagare, hvilka blifvit utnämnde före tillämpningen af Kongl, brefvet den 8 April 1862, om de ej vilja ingå på den nya staten, tillgodonjuta en mot deras aflöning efter äldre förut för dem gällande stat svarande andel, som bör uträknas och fördelas dem emellan jemlikt föreskrifterne i Kongl, cirkuläret af den 17 Juni 1856, samt med iakt Lnndförsvarslcomit. Bet. III. 4 26 tagande deraf, att de förändringar, sorn af löneregleringen kunna förorsakas, vare sig i uppskattningsvärdena å boställen, nu anvisade till bostäder, eller i andra hänseenden, icke till desse löntagares vinst eller förlust varda vid nyssnämnda fördelning beräknade; och att hvad som efter denna fördelning befinnes återstå af omförmälda tillgångar skall, i förening med de nya löneinkomster, som genom löneregleringen kunna vinnas, tördelas mellan de öfrige löntagarne i förhållande till hvars och ens lön i den nya normalstaten. 6. Om bostadsboställens anvisande. Uteslutande ur ekonomisk synpunkt betraktadt skulle det vara fördelaktigt, att alla arméens boställen utarrenderades, enär derigenom, om arrendena på längre tid afslutades, boställena otvifvelaktigt skulle lemna större afkomst, än den som genom deras skötsel under en kortare obestämd tid kan erhållas. Denna åsigt, som legat till grund för åtskilliga vid 1833 års lönereglering vidtagna åtgärder, hafva kommitterade ansett höra äfven nu, men i vidsträcktare grad än år 1833 tillämpas, och derföre antagit såsom regel, att endast föreslå bostadsboställens tilldelande i de fall, särdeles giltiga skäl dertill föranleda.
Direktioner ombesörja rusthälls-regementenas beklädande; — samt att, vid de indelta kavalleri-regementena och de till infanteri förändrade indelta kavalleri-korpserne, rusthållarne med Kongl. Maj:t och Kronan ingått kontrakt, att i fredsoch krigstider erlägga en viss årlig afgift, emot det Kongl. Majit och Kronan förser regementena med nödig tross, hvarvid Kongl. Majit i nåder täckts stadga att, emot förenämnde afgifters behöriga erläggande på de i kontrakten utfäste terminer, rusthållarne komma lör alla tider att blifva befriade frän alla ytterligare tillskott till trossens anskaffande, vidmakthållande och förvarande, emedan Kongl. Majit derom ville låta föranstalta, samt jemväl draga nådig försorg att tross-persedlarne utan någon de rustandes särskilda kostnad blifva transporterade vid möten och mönstringar, eller större exercisläger, som ske utom eller inom truppens stånd, eller då den emot rikets fiender kan komma att uppbryta, äfvensom det erforderliga antalet trosskuskar, utan någon rusthällarnes vidare åtgärd, skola af Kronan anskaffas och underhållas. Af hvad Utskottet sålunda anfört, och då motionären icke uppgifvit något särskildt regemente i fråga om hvilket undantag från nu omförmälde föreskrifter skulle ega rum, vill det synas som om motionärens framställning grundade sig blott på en oriktig föreställning om hvad i dessa ämnen finnes stadgadt. Utskottet anser sig äfven böra nu förnya sin i dess Betänkande JV2 12 gjorda erinran, huruledes, vid sistförflutna riksmöte Kongl. Majit, uti en dä afbiten nådig Proposition rörande upphäfvande af fourage-passevolansen uttalat den åsigt, som samma riksdags Stats-Utskott, uti dess af Pikets Ständer godkända Utlåtande JV2 73, jemväl biträdt, att nemligen de afsutna kavalleri-regementena redan genom förmånen af afsittningen åtnjöto all den lättnad, som skäligen kunde dem beviljas. Och hemställer Utskottet således det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Med ordet lag kan jag ej förstå annat än en a priori meddelad allmän föreskrift, som vid förekommande fall bör tjena till efterrättelse. Men då det nu ifrågavarande beslutet icke innefattar annat än blott tillämpning af förut gällande författningar, så inser jag ej, huru det skall kunna tilläggas en sådan egenskap, som den Grefven deråt velat gifva. Tillika liar Grefven yttrat den förmodan, att formerne måtte vara oriktiga, efter de medföra så lång tidsutdrägt. Jag hemställer i anledning häraf till Grefven sjelf att bedöma, om man väl kan tillskrifva formerne såsom ett fel, att Embetsman icke fullgöra deras skyldighet. Jag tror det åtminstone icke; och det torde tillåtas mig fråga, hurudana former man väl möjligen skulle kunna uppställa, som voro ti 11- räcklige att förekomma dröjsmål hos den Den 5 Januari i. Embetsman, hvars egen pligtkänsla ej utgör förnämsta driffjädern för hans verksamhet. — Jag anhåller äfven, att nu få yttra några ord angående den af Grefven omnämnde qvittning, hvilket jag glömde förra gången.—Att med behörigt tillstånd, grundädt på gammal praxis, få öfver en enda dag hemlåna en på bordet liggande handling, tror jag icke vara någon Öfverträdelse af gällande former, hälst en så beskaffad utlåning alldeles icke finnes i Riddarhusordningen förbuden, ännu mindre tror jag den kunna jemföras med Grefvens dröjsmål att icke på i4 dagar aflemna sina motioner, hvilket dröjsmål åter rakt strider emot den af mig citerade §. i RiddarhusOrdningen. Dessutom får jag förklara, det jag aldrig skolat sätta i fråga att låna motionerne, om jag ej roed visshet känt, att plenum skulle fortfara Måndagseftermiddagen och hela Tisdagen; hvaraf jag styrktes i den öfvertygelsen, att desse motioner, såsom först om Måndagsförmiddagen aflemnade, icke skulle så hastigt, som skedt, komma att remitteras. — Huruvida Grefvens och mitt förfarande då är qvittningsgildt, lemnar jag derhän.