Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t i Nåder mätte täckas, i anseende till det mångfaldiga lidande, sorn öfvermått desse Egendomar, bevilja dem anstånd till år i8i5 med betalningen af de för merberöide Egendomar för år 1809 resterande Krono-titlagor, emedan den ersättning olvnnnärnnde innehafvare, jemlikt nyss åberopade K. Bref agde att af de öfrige Hemmanen i Socknarne åtnjuta för de lidne förlusterne, icke skulle hinna att inom år i3i5 uppbäras, och hvaruppå K. M:t, medelst Nåd. Resol. af d. 16 Mars 1814 pröfvade skäligt att, i anseende lill det lidande, som under sista kriget blifvit ofvanomförrnälde Egendomar tillskyndadt, bifalla Sökanderncs underd. anhållan om anstånd till år 1810 med betalningen af de för Meldersteins och Svartå Bruk med dertill hörande Egendomar för ar 1809 återstående Kr 0110-utsky Ider. Sedermera inkomma till K. M:t Kamrnarherrarne, Friherrarne Carl och August Hermelin med underd. anhållan, om ersättning för deras aflidne Faders, BergsRådet Frih. Hermelins förlust af ofvannäinnde lill Brobyggnaden öfver Luleå Eif använde bräder, jeni och smide med 1,124 Rtdr 02 sk. B:co ock ränta derå endast ifrån i8i5 års början, emedan K. M:t intill nämnde tid beviljat anstånd med de det begärda er - Betänkanden, N:o 190.
S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Bevillnings-Utskoltet motioner af: Johannes Andersson från Elfsborgs län, om förbud att i riket införa bränvin och andra spirituösa drycker; Samuel Johnsson från Jönköpings län, om åtskilliga ändringar i nu gällande Bevillningsstadga, §§ 32, 33, 36, 37, 40, 42 och 76; och af samme man. om ändring af 53 § i nu gällande Bevillningsstadga. S. D. lill Banko-Utskottet remitterades efter skedd föredragning nedan nämnda motioner: af Johannes Andersson från Elfsborgs län, om viss ändring af de för hypo theksföreningarne gällande reglementen; och af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om ändring af 8 § i Kongl. Förordningen den 26 April 1861. angående en allmän hypoteksbank för riket; S. D. "Vid nu skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet motioner af följande ledamöter, nemligen: Anders Persson från Christianstads län, om inteckning i lösegendom; Johan Magnus Björkman från Elfsborgs län, om ändring af gällande föreskrifter rörande val af orgelnist, klockare och skollärare; Olof Olsson i Olebyn af Wermlands län, om förändrad grund för skyldigheten att hygga och underhålla allmänna landsvägar och broar; Johannes Andersson från Elfsborgs län, om ändring af lagens stadgande i fråga om skyldigheten att nedsätta revisionsskilling, m. m.; 40 Prot.-Utdrag den 13 November 1865.
För huru mången har icke, vid inträdet på tjenstemannabanan, mistningen af halft års lön utgjort fröet lill ett sednare, ständigt fortfarande, ekonomiskt obestånd och lill den brist på sjelfständighet samt individuelloch tjenstemannavärde, som deraf varit en följd?’— När Staten vill hushålla för individen, så är dess pligt att hushålla klokt och rättrådigt. Intetdera kan sägas med begrafningshjelpen vara fallet. lilukt är det icke, att, medan tjenstemannen ännu lefver och hans verksamhet tages i anspråk, öka dess redan tillräckliga bekymmer för uppehället, för att derigenom efter hans död sätta stoftet i tillfälle alt erhålla en ståtlig begrafning. Nog komma de döda i jord, utan Statens medverkan; angelägnare och vida mera maktpåliggande är, att bättre sörja för tjenstemännens materiella behof medan de lefva, än hvad nu är händelsen. Bältvisl är ej eller förhållandet med begrafningshjelps-afdraget, då del endast är anhöriga lill dem, som dö i tjensten, hvilka deraf skörda någon fördel, hvaremot det stora flertalet, som lefvande lemna tjensten, icke återfår det ringaste af den gjorda insättningen. Visserligen känner jag, att då begrafningslijelpen påbjöds, afsågs dermed, i st. för pensionsinrättningar, som då saknades, att bereda ett medel till understöd åt atlidnes enkor och barn, men sedan dess bar Arméens Enkeoch pupillkassa blifvit inrättad och R. St. hafva dessutom serskildt anvisat medel lill fattiga militär-enkor och barn, hvarföre nämnde skäl äfven försvunnit.
Transport 600,000: Räntor och Capital-afbelalningar å Riksgälds-Contorets tili Banken ulgifna obligationer för åren 1843— i845 696,960: Räntor å Konung Carl XIII:s Hemgifls-capital, Trollhätte Slussverks Lottsedlar, Lift äntelånet samt det äldre 5 procents lånet, å 8,625 R:dr 20 sk. årligen 25,876: 12. — D:o å Götha och Södertelje Canal-Bolags samt Lapp marks Ecclesiastik verks i Riksgälds-Conloret innestående fonder, å 9,555 R:dr 25 sk. i 1 r:st d:o . 28,666: 29. 9. Aflöning och Expenser för Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans och dess samt Tryckfrihets-Comitéens Expeditioner, å 7,000 R:dr d:o 21,000: Kostnader för Riksgälds-Conlorets förvaltning samt Pensioner och Expectancelöner för de vid f. d. GeneralAssislance-Contoret anställda personer, å 50,000 R:dr d:o 150,000: D:o för Rikets Ständers Revisorers sammanträde år 1843 5,000: D:o för i845 års Riksdag 200,000: Af Rikets nu församlade Ständer å Riksgälds-Contoret, till utgående under ifrågavarande tiderymd, anvisade anslag, utom de i ULlåtandet
Utskottet, som af dess ofvan gjorda tillstyrkande att i allmänhet vidblifva grunderne för 1841 års tull-tariff, ansett böra följa, att de i tulltaxan utsatta förbudsbestämmelser i möjligaste måtto förblifva oförändrade, och derföre ej föreslagit upphörande deraf för flere artiklar än kardullsgarn, hvilket Kongl. Maj:t redan i viss nion medgifvit till införsel, samt partielt för utförsel af tackjern, allt på sätt här nedan vidare förmäles, har, vid så dant förhållande och i öfverensstämmelse med hvad vid föregångna Riks 1 O O dagar varit öfligt, trott sig böra föreslå, att Rikets Ständer ville, med erkännande af Kongl. Maj:ts rätt, i afseende på förbuds utfärdande mot ineller utförsel af varor, besluta, att äfven å de artiklar, som fortfarande komma att förblifva förbudne, tullafgifter böra utsättas, för att icke, genom bristande tullbestämmelser, något band må läggas på Kongl. Maj:ts rätt att förbuden upphäfva, och att i sådant afseende må antagas de eventuella bestämmelser, sorn af Rikets sist församlade Ständer å dessa artiklar stadgades. Ehuru såväl Herr Printzenskölds som Juns Månssons ofvanberörda motioner blifvit remitterade lill både Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, likväl och enär den sednare, såsom angående införsel af hästar, synes odeladt tillhöra Bevillnings-Utskottets handläggning, och den förra, innehållande framställning, att lyxoch andra manufaejturartiklar skola få införas endast till vissa hamnar, rörer ett ämne, som vid föregångna Riksdagar blifvit ensamt af Bevillnings-Utskottet handlagdt, har Utskottet, med afseende jemväl derå, att Herr Lundelii ofvanomförmälda motion, hvari enahanda yrkande förekommer, blifvit remitterad endast till Bevillnings-Utskottet, trott sig kunna ensamt och i sammanhang med tullregleringen i allmänhet behandla dessa ämnen; och som, hvad angår de ifrågavarande framställningarna om införsels-rättighetens inskränkning för Bih, till R. St.
Dahlgren, såsom ende testamentstagare efter aflidne Krono-Fogden, Kongl. Räntmåstaren NiinXan} blifvit skyldig förklarad till Kronans Gassa inbetali 5,gog Rdr 9 sk. I rst., sorn, vid hållen rest-raUsakning i ÖsterSvsslets Fögderi af Vermlands Län, funnits af af Nilman oredovist för uppburne UndsättningsSpanntnålsmedel, samt E, K. M., uppå Dahlgrens Underdåniga ansökning om afskrifning af dessa medel, och efter Vederbörandes hörande, 1 Nåder funnit godt tillåta, att anstånd med balancens indrifvande linge, emot fortfarande af ilen å Dahlgrens egendom lagda seqvester; intill nu inträffade Riksdag ega rum: så nar E. I\. M., under den 19 November 1828, i frågan om den sökta eftergiften, Dahlgrens ofvanberrirde underdåniga ansökning med tillhörande handlingar till R. S. öfverlemnat. Bihang t. R. S:s Vrot. tottia Sami. a Band 3 Räft. t l a Unep. Vt sk. Färsing till lind. Skrifve Nx> 3^f» Genom livad af berörde handlingar utredt blifvit, hafva R. S., som dervid inhemlat, att halance-summan, efter derå skedd afbetalning, för närvarande endast utgör 3,279 Rdr 11 sk. 91st., hvartill kommer ränta 696
”Rädd!” upprepade Haraldson föraktligt. ”Hon är dotter af en gammal sjöbjörn och låter inte skrämma sig af myggbett. Hon var dessutom inte nere med sitt ben, fast hon allt var så nyfiken som qvinfolka plä vara; men Anton, som trodde de ville visitera jungfruburn, hade reglat dörrn, så fågeln fick sitta inne.” Rosenberg log, uppmanande Birger att anlita buteljen, och lät derefter glaset flera hvarf gå omkring laget; men sista droppen var ännu icke tömd af gamle Lutter, hvilken med välbehag rullade bussen omkring i munnen, medan han i framåt lutande ställning hvilade på åran, då sakta årtag hördes tätt bredvid; och innan ännu något anrop skett, hoppade en af jaktkarlarne midt i båten och frågade med barsk röst: ”Hvad ha j för er härute, midti natten!” ”Hvad f-n flaxar du efter, din förbannade torsk?” yttrade Haraldson listigt, liksom han förehaft den oskyldigaste sak. ”Du skrämde just nu bort en ål för mig, så lång som en tullsnok. Om du öppnat korpgluggarne en smula, hade din fårskalle kunnat inhemta att vi hålla på och ljustra, och nu har du med dina krumsprång jagat bort all fisk på en fjerdingsvägs afstånd. Knåpa dig härifrån, du skötebarn af en åsna, annars sätter jag ljusterjernet tversigenom din skinntorkade lekamen! Men ser jag rätt? Ja, vid salig far mins sista knäbyxor, är det inte Simon jaktkarl, som är ute i qväll! Nå, god afton, Simon! Du var väl med tulljakten, fast jag inte såg röken af dig rätt nu, när j helsa på hos vårt. Men hvad gör j ute så sent? Jag tyckte j styrde söderut; men jag kan gissa’t: j har väl fått spaning på något. Ja ja, Herre Gud, hvad de kronans karlar ha tunga göromål och ändå lite eller inte för sitt besvär ibland. Har fisket lyckats för er i qväll?” ”J tycks ha tagit bort fisken för oss i afton, min käre Haraldson; märk detta, j gamle hedersgubbe,” sade jaktkarlen.
Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af Friherre Cederströms, Jacob, dervid gjorde anmärkning , Stats-Utskottets den lg dennes under N:o 61 g afgifne, samt den 25 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion, att den våning Kongl. Allmänna Magazins-Birectionen hittills begagnat, måtte upplåtas till Hedervärda Bondeståndets disposition. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 21 dennes under N:o 82 afgifne, samt den 22 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, angående förrättad Revision öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning för år ig22 och någre föreslagne stadganden för framtiden, som med samma verk ega gemenskap; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Den 1 December f m. j Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande utlåtande borde läggas till Handlingarne. Ut Supra. Upplästes till justering och godkändes följande Expeditions-Utskottets insände förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl. Majit: N:o 365. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, rörande inrättningen af ett Handels-Låne-Contoir i Götheborg m. m. N:o 367. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, angående ett Höganäs Stenkolsverk beviljadt understöd af Statsmedlen. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition , i afseende på fortfarandet af det Convoy-Comthissariatet beviljade Credit! v. Upplästes till justering Expeditions-Utskottets under N:o 366 afgifne förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående anläggandet af en vattenledning till Carlscrona.
Man tycks åtminstone på de sista tiderna, oaktadt folkmängdens tillökning, haft stor svårighet att fylla de ledigblifna platserna — ett faktum, som vore oförklarligt, derest man ej finge antaga att salig erkebiskop Rosenstein hade rätt, då han yttrade: » Det är en stor men beklaglig sanning att, huru många menniskor som födas till verlden, äro de dock flere, som skiljas derifrån. » Akademiens ändamål synes i stiftelseurkunden vara, att » arbeta uppå Svenska språkets renhet, styrka och höghet » och vidare att utarbeta en » Svensk Ordbok och en Grammatica. » Grammatikan har visserligen sett ljuset och har till dato utgjort vårt vidlyftigaste om ej derför bästa arbete i den vägen; men den torde väl numera, i likhet med alla andra språkläror knappast kunna anses såsom existerande efter det förfärliga grammatikaliska ¿Stockholms blodbad », som herrar F. Borg och N. Persson nyligen anstält, déessa befryndade syskonsjälar, som så inner-ligt uppgått i hvarandra, att de till och med förneka singu-laris af ordet stöflar. * Hvad åter angår akademiens » Ordabok », så känner troligen den större allmänheten derom föga mera, än historien om rektor Murbergs försök att öfversätta incorrigible med oafbaselig, och denna anekdot bevisar åtminstone att man en gång verkligen tänkte på, att uppfylla stiftarens afsigt, ehuru förmodligen oafbaselig-heten lagt hinder i vägen. Underligt är dock att, oaktadt * Svensk Språklära af F. Borg och N. Persson (sedan Nordin), skollärare i Stockholm. Första delen, formläran. (Andra delen utkom aldrig. ) Stockholm, på S. Magnus ’ förlag 1849, 77 sidor. — Sid. 20 förekommer den berömda upplysningen: » Somliga ord hafva endast pluralis »; såsom sådana anföra författame bl. a. bräder, torfvor och stöflar. Med anledning af det sista ordet gjorde C. V. A. Strandberg, i en i Friskytten införd recension, en insinuation af samma slag som den förf. här ofvan tillåtit sig, och för recensionen — som betaltes mfed 10 kr.
Härmed tillåter jag mig fästa uppmärksamheten på den, som det synes mig origtiga tillämpning af Bevillnings-stadgans föreskrifter, hvilken gjort sig allmänt gäl - 192 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 83. lande vid bankbolags påförande af bevillning efter 2:dra artikeln. Enligt Esta mom. 9:de § af nu gällande Bevillnings-stadga, hvilken är den som innehåller föreskrifter rörande orten der bevillning för inkomst af kapital och arbete bör påföras, skall sådan bevillning påföras bolag, der bolagets rörelse förnämligast drifves, eller, ifall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse, och i §:ns 2:dra mom. bestämmes att bevillningen skall påföras fabriksegare, handlande eller annan näringsidkare, der fabriken är belägen, eller handeln eller näringen idkas. 3:dje och 4:de mom. handla om orten der bevillning skall påföras egare till fartyg, deri flere hafva del, och om skattskyldig i allmänhet, och äro följaktligen utan inflytande på bedömandet af rätta orten der bevillning skall påföras för inkomst af kapital eller arbete i fråga om bankbolag. Då hvarken denna paragraf eller stadgan i öfrigt i detta hänseende innehåller någon särskild bestämmelse, torde vara uppenbart att härutinnan för bankbolag gäller samma stadgande som är meddeladt för bolag i allmänhet. Fäster man sig uteslutande vid ordalagen i Esta och 2:dra morn., skulle det synas som om de icke hade någon gemenskap med hvarandra, så att innehållet af det förra icke egde någon tillämplighet på enskilde näringsidkare, och af det sednare icke på bolag. Vid ringaste eftersinnande torde man dock snart finna att en sådan bokstafstolkning icke är den rätta. Den skulle nemligen gifva anledning till de största orimligheter.
Det ä r en dekadans%sikt denna, a t t ~hjäriiaii tas ifrån musklerna », och den päminner ovillkorligen oin den urartade typ, som h&amp; och där framkallats genoin brhdmogen intelligensutveck*) SH frsmstiilles saken namligen sid. 25 och tyckes d i; syfta nllu slag af yttre arbete; p5 det hels ar föif: ~ fraiiistiilluing i detta fall ivkt. fiillt klar. ling och vanvård af kroppen i förening nied osedlighet och i d l - inanliet osuudt lefnadseatt, en shdan typ, soin Viktor Rydberg karrik e m i sin)) intelfige~saristokrat D eller » piimpan på två pirkm. Utgående från dessa analogier kan jag omöjligen förstå, a t t kvinnan genom intellektiielt - äfven i liögre mening - produktivt arbete beliöfver iindergräfva sin fysik till den grad, a t t hon icke Kan makta moderskapet. Detta sker endast i - d e fall, då den intellektuela utvecklingeii har skenat i väg från den kroppsliga. A t t detta ofta händer ä r sannt; och ingenting beliöfver i denna stund så Ijudeligen predikas för alla kvinnor, både i hemmen, i skolan, j s p i gator och torg som det, att kvinnan måste tanka på a t t itv veckla och liärda sin kropp så, att den kan bära de större kraf, som det niitida kultur' lifvet ställer på henne. Det har varit en galenskap detta, a t t inan lagt på flickorna, icke lika mycket - men nästan lika mycket själsarbete som gossarna, utan a t t tillnärmelsevis unna dem det mått af gymnastik, sport och friluftslif, hvarigenom hos gossen den. andliga ansträngniiigen motväges. Den som sett, den verkan, som ett friskare, rörligare lif utöfvaï på flickor, den vet a t t kvinnan icke beliöfver misströsta, därför a t t hennes krafter hittills visat sig otillräckliga. den vet, a t t kvinnans icke blott själ iitaii också kropp är perfektibel.
Sdaj:t fålunba biöponerabe, att för 3300 rbr en Ifemmanöbel blifwit inlöpt, od) meb återfloben af anjlagöfutnman fiola befoftaö nöbiga bofiäfléljuö, Emilla fapeöboerna åtagit fig att mot en fåban gobtgörelfe låta på ben inlöpta Ijemmanöbelen uppföra. —SDteb bet atiflag af 4800 Oibr, font Olifetd ©tanber bemiljat till boflädeö anffaffattbe åt prebifanten uti en inom pajala forfén i Slorrbottend län bilbab np fapeöförfamling, SRuoniolufta fallab, l)ar jemmäl ett Remman blifmit för änbamålet inlöpt, od) meberböranbe f)afwa erhållit ttåbig befallning att på bet för hönan förmånligafle fått utarrenöera betta (jernman, intillbefi betfamtna fommer att af boftälléljafmareu tiHträbaö. ©eban $onqt. 9Jfai:t, efter infjemtanbe af fårnäl ^ifetö famtligaftörfattningar rörattbe pre» fonfiftorierö forn bet mib 1850—51 årenö rtféöaq närmaranbe prefte Ipbelfe af nämttbe l^anbbofö I0:be fapitet, hmilfen utaf fprfopliftenö afffaffaitbe bliftnit föranlebb. 2)å af forhanblittgarna toto be wifttatioiter, hroilfa, enligt fprfo I;å(laö belo af biffopen fjelf eller ben f)an, mib inträffabt förfall, i fitt ftälle utfer, ocb belo af profiarne, migtiga bibrag till fäitnebonteti af tidflåubet inom förfång liitgarna måfte mara att hemta, I;ar $ongl.
Och icke nog härmed: det spökade också i Danmark på många hemlighetsfulla sätt, hvaraf närmaste följden blef att norskarne kommo på fötter för att vid första order göra öfverherrskarens trupper sällskap, i den händelse att danske kungen, till hennes ryska majestäts höga behag, lemnade i sticket sina fredliga tänkesätt mot Sverge. Allt detta var icke tjenligt att i längden underhålla det angenäma lugn, som staden njöt, medan den i ro hvilade på sina gamla minnen. Och ehuru ingenting borde vara vissare än att Danmark, om det allvarsamt måste röra på sig – och hvad kunde man ej tro, sedan det blef bekant att prins Carl af Hessen å danska regeringens vägnar kommit till Norge för att inspektera trupperna – att det då skulle låta sina operationer börja i Skåne, så vore det i alla hänseenden säkrast att tänka sig möjligheten att de ryska kaparne, som plundrade alla handelsfartyg de kunde uppbringa, också komme att beskjuta Strömstad. Det var icke tid att sofvande afvakta sådana påhelsare, och då icke minsta försvar hördes af från gränsen, beslöt borgerskapet att bilda en frikår, anförd af tvänne i staden boende officerare; och sedan kanoner och ammunition hemtats från Göteborg, sattes kung Carls raserade befästningar på Laholmen någorlunda i stånd. Härpå befallde man sig i Guds hand, politiserade och väntade och tänkte aldrig på att fienden kunde komma landvägen. Men de som icke väntade, utan daglig dags från morgon till qväll besköto och piskade både ryssar och norrmän, det var alla stadens pojkar, som på flera ställen vid strandbugten utåt Vattulandet gjort befästningar, till och med fästningar af sten, ler och hafstång. Här uppfördes sådana grymma fejder att det skulle stå hårdt, om bilden af denna lilla ofred blefve återfunnen i den, som tycktes stunda, ty rapporterna från Norge hördes ständigt lifligare och fullständigare.
Tersmeden: Jag vill endast taga mig friheten yttra några ord om den propos., som Hr Lagerhjelm begärt, i hvilken jag till någon del instämmer. Hvad först beträffar smidesrätten, så skulle jag tro, att, nar man här kan undvika all skilnad emellan landslag och bergslag, man bör, på sätt jag förra gången yrkade, medgifva fullkomlig smidesjrihet för de härdar, vare sig inom eller utom bergslag, som äro privilegierade till minst 45o SkSg men derjemte tror jag äfven, att man bör uppmuntra härdars nedläggande på samma satt, som R. St. förra gången beslöto, nemi.: ”att inom och utom bergslag oinskränkt smidesrätt måtte beviljas så väl bruksägare som bergsmän, hvilka antingen medgifva härdantalets inskränkning i den mån, alt gamla smidesrätten på härdarna motsvarar minst 4oo SkTt på hvarje qvarvarande härd.” Här skulle jag t. o. m. tio, att 4°° Sk?{ kunde nedsättas till 35o, emedan jag anser af mycken vigt att uppmuntra till härdars sammanslående, hvilket ändamål lattare torde vinnas, om man gör en sådan nedsätlning. Hvad beträffar sisla punkten i Hr Lagerhjehns förslag, så kan jag ej deruti förena mig, då han deruti föreslår, att vid alla öfriga härdar smidesrätten borde beräknas efter l5 t:r kol per Skft. I 1838 års smidesstadga är detta belopp redan nedsatt till, 18 l:r, och jag tror ej att man kan gå fägre; ty det är åtminstone min erfarenhet, att man icke kan smida ett SkSf stångjern med mindre än 18 t:r kol. Jag får derföre anhålla örn särskild propos. på denna del af llr Lagerhjelms förslag, hvilken i min tanke bör utgå, och särskild propos. på det öfriga, eller också på det förslag, som jag framställt. Hr Lagerhjelm: Jag har ingenting emot de förän dringar i mitt förslag, som Frih.
St. sig åtagit genom myntbestämningslagen af d. i Mars i83o. Ingen har här gjort några anmärkningar vid Utsk:s tillstyrkande, utan alla hafva varit med TJtsk. eniga att vilja uppfylla Konungens och R. Sirs lofven. Att inga hinder mätte möta för detta uppfyllande, derför har Utsk. sökt draga försorg, och hvar och en bör med det täfla i nit för detta angelägna ändamål. Låtom oss granska de grunder, hvarpå Utsk. bygger sitt hopp om den s. k. realisationens bestånd, silfrets tillräcklighet för utvexlingen och Bankens fortfarande förmåga att uppfylla sina functioner såsom vexeloch lånebank. Dessa grunder utgöras i detta betänk, egentligen i vederläggning af farhågor: den första, underbalauce i handeln, anser Utsk. i längden försvåra realisationens upprätthållande; men derigenom, att silfret underkastas utförpassning såsom annan vara, skall Regeringen komma i tillfälle att erfara, om denna underbalauce i handeln existerar och derefter att vidtaga tjenlig» utvägar för handelns och näringarnas upphjelpande. 1 förbigående får jag anmärka, att de smygvägar, på hvilka silfret kan gå ur landet, bevakas icke af någon tullbetjent, och någon förpassningsstadga kan icke å dessa utvandringar göras tillämplig. Antagom dock, att allt silfver, som ginge ur landet, utförpassades och att Regeringen derigenom finge kunskap, att det utgjorde ett alltför stort belopp. Det vore då, sorn Regeringen skulle vidtaga tjenliga utvägar för handelns och näringarnas upphjelpande. Utsk. synes således förutsätta, hvad jag icke viii bestrida, att Regeringen i detta fall arnu har någonting ogjord!; men örn det skulle medgifvas Utsk., att vi, i fråga om ceconomisk styrelse, icke varit särdeles lyckliga, tror jag dock, att vi haft en Regering, som haft vilja att gagna. Måhända skall, såsom Utsk. förutsätter, nöden i Banken, såsom annan nöd, åstadkomma en större förmåga; men denna hypothes torde likväl icke böra beräknas såsom ett stöd för Bankens reella fond.