Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta Den 24 Mars f. m. 341 är fullt sannt, men felet, om det är ett fel, ligger då deruti, att husagan finnes till någon del qvar, och ingalunda deruti, att, då den finnes qvar, förevide förslag, såsom en tydlig konseqvens deraf, förklarar den, som utdelar aga, vara strafflös, om lian ej tillfogat den agade svårare misshandel än 1 4 § omförmäler. För öfrigt får jag anmärka, att, om ifrågavide g icke af R. St:r bifalles, så kan ingen aga vidare utdelas hvarken husaga eller skolaga, ja! det blir ej ens möjligt för föräldrar att aga sina barn, ty ingen aga lärer väl kunna tänkas, ingen åtminstone, som motsvarar begreppet derom, hvilken är af beskaffenhet, att ej genom densamma den agade tillskyndas något lidande. Och lindrigare kan väl ej lidandet tänkas, än det, som i 14 § omtalas, och som t. o. ra. kan vara sådant, att ingen skada derigenom sker. Jag yrkar bifall till Betänkit. Hr Carleson: Hr Nordenfelt tyckes antaga, att efter 14:de § skulle tillämpningen af fängelsestraff bero endast på den åstadkomna skadans betydenhet. Ett sådant antagande hvilar likväl desto påtagligare på ett missförstånd, som den skada, hvilken i samma § afses, alltid måste vara af ringa eller ingen betydenhet. De omständigheter, hvarunder våldet egt rum, men icke den deraf upkomna skadan, innefatta den hufvudsakligaste bestämningsgrunden vid straffets afmätande inom den stadgade latituden. Att utdela en kroppslig aga, utan att deraf den ringaste skada upkom mer, är väl sällan möjligt. Jag anhåller om bifall till den nu föredragne §:n. Sedan öfverläggningen förklarats afslutad samt de derunder gjorda .yrkanden å bifall till och återremiss af §:n blifvit af H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, uptagna, gjordes propos. å bifall till §:n, och då dervid svarades starka ja, blandade med många nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Hr von Ehrenheim begärde votering.
Stats-Contoiret uppgjort; och då, i fråga om desse arbetens granskning, jemte yttrande öfver methodernes företräde framför hvarandra, Revisorerne inhämtat, att Riksens Stander vid sista Riksdag i underdånig skrifvelse den 25 Junii 8 Riksens Ständers 1818 hemställt, det en Riks-Hufvud-Bok efter hvardera methoden måtte uppgöras samt Kongl. Kammar-Collegii och Kongl. Kammar-Rattens Utlåtande öfver dem infordras, derefter årendet borde öfverlemnas till Riksens Stånders nästkommande Revisorers granskning och vid påföljande Riksdag komma till slutlig profning, i afseende på bedömmandet af hvilkendera methoden till säkerhet och pålitlighet närmast kan uppfylla ändamålet; så, ehuru Kongl. KammarCollegii och Kongl. Kammar-Rättens utlåtanden häröfver ännu icke blifvit infordrade, af orsak, att, enligt erhållen upplysning från Kongl. Statsdontoiret, den efter senare planen författade RiksHufvud-Boken, icke förr ån vid nåstlidne September månads början hunnit blifva färdig; hafva Revisörerne likväl ansett sig desto hellre boxa, i följd af Riksens Ständers omförmålte förklarande j nu ingå i den granskningsåtgård härvid, Revisorernes inskränkte tid för handläggningen af detta vigtiga och grannlaga ämne kunnat medgifva, som sådant må lånda till besparande af den tid, hvilken eljest skulle förloras I och för den slutliga pröfningen och antagandet af endeia Boksluts-methoden; dock under förutsättande deraf, att Revisorernes af berörde skål på förhand vidtagne åtgärd, icke må kunna anses innebära något upphåfvande eller leda till någon förändring af hvad Riksens Ständer i åberopade underdåniga skrifvelse hemstålt om infordrande af Kongl. Kammar-Collegii och Revisorers Berättelse. g Kongl. Kammar-Råttens utlåtande öfver desse Riks-Boksluts-methoder, innan åmnet till afgörande hos Riksens Stander förekommer.
Den i8 Mars e. m. nes eftermiddagen på bordet lagda ProtocollsTJtdrag, innehållande, att BorgareStåndet antagit PresteStåndets berörde inbjudning, under vilkor, att anställande undersökning likaledes måtte sträcka sig till alla RiksStåndens genom 114 § RegeringsFormen förvarade privilegier, förmoner, friheter oell rättigheter; uti hvilket tillägg till PresteStåndets beslut de öfrige RiksStånden jemväl blifvit inbjudne att sig förena; i sammanhang hvarmed äfven upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den 8 sistlidne Februari, deruti PresteStåndet, som yttrat sig icke innehafva andra Privilegier, än de, hvilka, i grundlagsenlig ordning tillkomne och bekräftade, blifvit längst för detta offentligt kungjorde och allmänt bekante, förklarat sig för dess del icke hafva något att emot den af BorgareStåndet föreslagna undersökning erindra, så snart, hvilket icke nu vore händelsen, frågan derom, i den ordning Grundlagarne stadga, varder väckt och till Rikets Ständers pröfning framställd. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Högvördige PresteStåndets och Yälloflige BorgareStåndets berörde inbjudningar. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Gref - Den 18 Mars e. na. ven och LandtMarskalken gjorde proposition till afslag å desse inbjudningar; hvilken proposition med Ja besvarades. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att, sedan pliktbössan blifvit af RiddarhusSekreteraren och RiddarhusFiscalen öppnad, de deri inneslutne medel befunnits utgöra 160 R:dr 4 sk. Riksgälds, hvilket belopp Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, i likhet med hvad vid sistlidne Riksdag ägt rum, föreslog att delas i \ lika delar och tillställas 4 i torftiga omständigheter stadde Adeliga Enkor, dem Ridderskapet och Adeln torde utse.
Utskottet, som, lika med General-Tullstyrelsen, ansett »Sågbladsämnen» böra i taxan särskildt upptagas, har emellertid funnit den derför af Styrelsen föreslagna tull väl hög, och derföre ansett nämnde tull böra endast till hälften af det utaf Styrelsen föreslagna beloppet, eller till 5 öre pr &, bestämmas; och tillstyrker alltså, att näst efter artikeln Sågblad måtte i taxan införas en ny rubrik, så lydande: »Sågbladsämnen, eller otaggade Sågblad, 1 "5 5 öre.» sigar, 1 sammanhang härmed har Utskottet äfven att omförmäla ett inom Vällofl. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 47 Borgare-Ståndet af Herr Ekelund, uti hans förr omnämnda motion framstäidt förslag, att, på det Sågar, d. v. s. med ställning, skaft eller handtag försedda sågblad, icke mätte hänföras under »Redskap och maskinerier» och sålunda tullfritt införas, för deras tullbehandling måtte hänvisas antingen till »Sågblad» eller till »Verktyg.» Utskottet, som erhållit den upplysning, att Sågar, då de aro aplerade med skaft af träd eller annat främmande ämne, efter gifven föreskrift, tullbehandlas såsom »Verktyg)), anser sig, i anledning af det gjorda förslaget, endast böra hemställla, att under linien må såsom not antecknas: »Sågar, försedda med skaft; se Verktyg».
Ledamöter nu anfört anhäller jag att fa uptaga och beswara ett och annat.—En wärd Ledamot har önstat att RiksgäldsContoirels och Brandförsäkringens Fonder skulle helt och hällit ätstiljas, och endast till den senares förmän en tid af 6 ina» nader lämnas densamma akt arrangera sine CapitalerS utlåning. Jag tror akt en sädan mesure stuve wara föga swarande emot bada Werkens fördel och emot deras önskan. NiksgäldsTontoiret behöfwer läna penningar, och BrandförsäkringsSocieteten, att kunna förränta dem, med wilkor att wid infallande behof kunna lyfta den nödiga summan. Vädas In. lietzen blifwa således, när ä ena sidan det cna Werket får disponera en ansenlig Fond, och det andra, i följe af denna rättighet, blir försäkradt om tillgäng, att lyfta hwad summa ssm erfordras wid in. Ksrde Bandi->9, n°. träffan ZL6 Den 18 November rraffmide brandstador, och jag tror derföre, akt om sakerne äterställes pä den fot de were före 7827 af. wen med den modisicalion Herr HosRattsRädet HeiMen8kö!ä förestagit, blifwa bada delarne nöjde och ingen fär stal att klaga Hwad ärer det angar som en annan ward Ledamot anfört, om den orätt som stett BrandförsakringsDircctionens och RiksgäldsContoirets Fullmägtige, ar det cn sak som kommer till Ridderstapet och Adelns ytterligare pröfning, när StatsUtstottet med sin Berättelse om RiksgaldsContoirets förwaltning hinner inkomma. Till desi tror jag att man kan upstjuta undersökningen derom. Arv Lock. Nej, beware Gud, icke Lör Riks» NaldsConkoiret hafwa rättighet, akt af BrandförsakringsContoirel emottaga penningar för § procent för att aterukläna Lem för sex. , Grefwe Elviner, ^ckolk 6öran.
"Att Rikets Myntväsende blifvit sammansatt med dess Credit-förhållanden, att Statens och Enskiltes skulder nu representeras genom löpande Mynt-tecken, ställde på en inlösen med Silfver, som för det närvarande icke äger rum.’' Orsakerne härtill uppgifvas vara: ”1788 års Krig, som grundläde denna Credit-rörelse under form af Mynt. 1808 års Krig, som bragt Credit-väsendet till sitt nu varande högt uppdrifna och vådeliga skick, på bekostnad af all stadga uti Myntväsendet:” Resultatet af Utskottens Undersökningar äro: ”Att närvarande omständigheter ännu Den i5 April. 537 icke medgifva vidtagandet af något sådant Riksens Ständers beslut, som skulle lemna till resultat ett bestämdt förklarande af Sedelmyntets Silfvervärde:” ”Att den skakning i Myntväsendet, hvilken kunde blifva en följd af nya Krigsoroligheter, skulle till intet göra alla uppställningar. ” 1788 och 1808 årens Krig uppgifvas såsom orsaker till det Allmänna Creditväsendets nu varande högt uppdrifna och vådeliga skick. Men åstadkommo icke 1741 oc^ I7^7 årens Krig alldeles enahanda verkningar med de tvänne sistnämnde Finska Krigen? Månne således det icke ligger en annan och djupare orsak till dessa verkningar, än dessa Krigen blott? Månne vi gjort tillfyllest för våra Efterkommande, om vi åtnöja oss med att bota de tvänne sista Krigens menliga verkningar på lika sätt som våra Förfäder botat de tvänne förra Krigens verkningar, för öfrigt rådlöst motseende det oundvikliga ödet, att nästa Krigsorolighet skall ålerstörta oss i samma vådliga belägenhet. Förgäfves smickra vi oss med det hopp att framdeles mera än hitintills blifva förskonte för dessa politiska stormar, som äga sin grund i menniskoslägtets bestämmelse, att, endast under form af slutna och med hvarandra täflande Samhällen, kunna närma sig det föresätta målet.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n och dels återremiss deraf, framställdes först propos. på §:ns antagande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. § 245. Hr Olivecrona: På de skäl, som jag anfört vid föredragningen af nästföregående §, anhåller jag ock att den 245:te 362 Den 17 September f. m. §:n må ur lagen utgå eller, om det ej kan ske, åtminstone återremitteras. Att uppställa en definition på total förlust af frakt sålunda: »Total lörlust af frakt anses ega rum, när frakten gått förlorad,» förefaller både löjlig och intet sägande samt derföre olämplig att i en lag införas. Kan ej domaren, utan tillhjelp af en så beskaffad definition, afgöra, om en total förlust, med hänseende till frakt, uppstått, är det én klen domare. Definitionen är hemtad från den förut omförmälde Tyska Handelslagen. Der heter dock: »Total Yerlust in Ansehung der Fracht,» hvilket borde bättre kunna öfversättas än som skett i lagförslaget. §:n återremitterades. § 246. Hr Olivecrona: Afven denna § torde böra utgå eller redaktionen åtminstone förändras, och anhåller jag derföre om återremiss, åberopande de skäl, som blifvit anförde vid föredragningen af 244:de och 245:te §§:ne. §:n återremitterades. § 247. Hr Olivecrona: Under åberopande af förut anförda skäl, anhåller jag att jemväl denna § måtte utgå, eller, om det nu icke synes lämpligt att derom fatta beslut, återremitteras. §:n återremitterades. §§ 248—257 samt rubriken till §§ 244—257. Biföllos och godkändes. §§ 258—207 jemte rubrik, §§ 268—271 jemte rubrik, samt §§ 272—274 jemte rubrik.
Det gick så ovanligt fort, denna morgon. H m l källvatten, hårdt så det knastrade mellan knogarne, och tvålen låg som en kiselsten i handen. Han öfverraskade sig med att gnola högt, då han ordnade halsduken framför fönsterrutan, och såg ut öfver den nakna trädgården och öfver stranden, där isen började sin hvita bana. I farstun mötte han sin värds stora, arbetshårda näfve, som stack fram ur en frän lukt af ladugård. Om han ville ta en titt dit upp? De nya ostfriesarne med bogar breda som på en treårs tjur och med jufver — åh, det var en syn! Sex kannor om dagen, du! Han svarade allvarsamt, att sex kannor om dagen var visst rysligt mycket. Så små- log han och gick ner åt trädgården. I skuggan var luften kylig och marken hård, med en glasaktig anstrykning nere i fördjupningarna efter gårdagens små oeh stora fötter och hjulspår, — det var nog kälen, » ttninggratan som gömde sig i jorden och väntade på de förlossande vårregnen, men uti trädgården rådde södersol. Och där baddade den på. Hela sluttningen var i ett formligt upplösningstillstånd. I hvarje ögonblick föreföll det, som om hemlighetsfulla band brusto, som om allt vore på väg att antaga nya tillvarelseformer. Och nere vid drifbänkarne, i lä som de lågo och i en sol — han måste rent af sätta sig! Det var dock en underbar känsla, som betog honom midt i denna obundna orgie af vårlif. Från bänkarne kom en kväfvande, ångliknande dunst, och ur den feta myllan steg ett brådskande virrvarr af grönt, marken under hans fötter svedde som en jäst, det porlade, sipprade, kvittrade, sjöng i luften med en sällsam klang, buren fram på dessa mäktiga solstrålar, som kommo allt att darra för hans ögon som luften i en ugn. Han spratt till, vid att hakan slog emot skjortbröstet, och fortsatte sin gång. På den torra solbacken lågo barnen hufvudstupa och letade efter blåsippor i det grå- bruna gräset, men han gick föibi.
200 artilleri-matroser eller kanonierer som stamlrupp för de i Stock holm förlagda fartygen. Den i ständig tjenstgöring varande matrosen skulle erhålla 400 R:dr i medeltal och i ett för allt om året, till beklädnad, föda, bostad m. m. Han skulle pensioneras med 100 R:dr efter en viss tjenstetid. Så kunde erhållas fullt dugligt och belåtet folk. Den indelda matrosen skulle ej antagas vid högre ålder än 20 år. Han skulle i början af sin tjenstetid deltaga i de två-åriga expeditioner, som böra utsändas till handelns gagn och bästa. Sedan skulle han, med undantag af utomordentliga tillfällen, endast uppbådas hvart annat eller hvart tredje år till 6 månaders verklig sjötjenst. Han skulle allönas med 60 öre om dagen. Hans beklädnad skulle beräknas till 60 R:dr, då han tjenstgjorde året om, och 40 R.dr, då han gjorde halfårstjenst. Han skulle dessutom, allt efter sin duglighet, erhålla någon större eller mindre månadspenning. Hans pension skulle i medeltal utgå med 100 R:dr om året. De 2,000 indelningshafvare, som bodde närmast de kuster, som hade rikaste tillgången på sjöfolk, skulle anskaffa ynglingarne. Men de skulle ej behöfva förse dem med torp, utan endast med dera öfverenskomma om de vilkor, mot hvilka de ville tjena Kronan. Sålunda kunde man hoppas, att det egna intresset skulle förmå indelningshafvaren att vända sig till de ynglingar, som hade mesta håg för sjön och följaktligen fordrade minsta betalningen. Äfvenså kunde man hoppas, om en vanlig bondpojke hade blifvit anvärfd, att denne, efter sin återkomst från en två-årig expedition, fått smak för sjölifvet och försökte att fortsätta detsamma under sin tjenstledighet. Inga kompani-chefer skulle längre finnas. Efter slutad expedition återgick den indelda matrosen till sitt vanliga lif och inställde sig efter nytt uppbåd vid utsatt afhemtningsställe.
Jag trodde mig så tydligt hafva uttryckt mig, alt Hr von Heijne hort hafva fattat den omständigheten, som här egentligen utgör hufvudgrunden för motionen, den nemi., alt i en så skogbeväxt ort som Småland, stamrolarne lid efter annan icke ansett det för någon särdeles förlust att låta soldalen på deras ägor haeka upp ett nytt halft tunnland åker eller rödja en ny ängslägenhet, men i tidens längd, då hvar och en arbetar på sitt hemmans uppodling, och behöfver taga vara på sin enskilda äganderätt, blir det en värdeägande mistning för den ena delen af roten, som måste ersättas af den andra, såvida icke soldaten skall kosta stamroten mera än utroten, då klart måste vara, att i samma förhållande torpet bidrager till soldatens underhäll eller aflöning, blifva öfriga villkoren nedsatte till utrotens lättnad. När nu förhållandet verkligen är sådant och Konungen i ett sednare bref funnit misstagen i ett förut på Ständernas tillstyrkan fatladt beslut angtde dessa orter, samt uppmanat dem till frivilliga öfverenskommelser, hvilka också till stor del redan blifvit träffade; så lärer väl Hr von Heijne medgifva obilligheten deraf, att en och annan utrote skall fä räkna sig till fromma orimliga sladgandeu i en K. författn., som tillkommit till följd af ett af Ständerna förut fattadt, förhastadt beslut. Hr von Heijne: Till svar å Hr Danekrvardts anmärkn. får jag blott nämna, att vid första lifgrenadicr-rcg:lel, der jag tjent, är samma förhållande med planpeuuingarne, som vid de Småländska reg:tena. Her finnas soldattorp, som hafva betydlig jordrymd, synnerligast i skogstrakterna af Östergöthland, der manga soldattorp föda 8 till 10 fäkreatur och en häst. Tvister hafva äfven der uppstått emellan stamoch ströroten, men enligt en K. befallning till Landshöfdingen blefvo rotehällarne uppmanade till frivilliga öfverenskontmelser, som äfven ingingos för omkring 20 är sedan, och derigenom planpenningarne förvandlades lill spanmäl.
Flickorna, som icke kunde påminna sig att på flere år hafva hört modren skratta högljudt, och nästan trodde, att hon helt och hållet förlorat förmågan dertill, blefvo nu både ängsliga och glada, då de förnummo hennes tungband i detta afseende löst; och ehuru de ej ännu tordes följa sin hjertliga lust att äfven instämma i skrattkören, så hände dock stundom en liten fnysning från Nanna, och man såg henne allt emellanåt oroligt jemka sig på stolen, och allt utvisade hvilket tvång hon måste lägga på sig, för att icke bryta emot den en gång införda konveniensen. Celestine var ännu mera «sage», och det förtröt öfverstinnan, att hon icke kunde vara detsamma. Men det nalkades till supétimman. Man såg det deraf, att en figur, liknande en bokhållare, som skulle vara något «bättre», kom insmygande genom dörren, der han helt tyst blef stående. Äfven befallde öfverstinnan en domestik gå upp och fråga «fröken», om hon icke behagade stiga ned. Denna fröken var en gammal moster till öfverstinnan, som hörde till husets inventarier. Hon ägde ett litet kapital, som hon testamenterat åt sin systerdotter, och i stället för ränta på penningarne, hade hon allting fritt i huset. Det var en gammal beskedlig, något sjuklig gumma, hvars inklination nu var en liten hund, som för fetmas skull ej kunde gå utför trapporna; men i sin ungdom hade «tant Ulla,» (så kallades hon af hela familjen) varit kär i en ung man, som hon dock ej af sina föräldrar tilläts gifta sig med, emedan han ej stod i någon lysande karrier; och då hon hade nog ståndaktighet att ej emottaga några andra «anbud», så förblef hon i oskyldighetens tillstånd i all sin dar. Och i detsamma kom tant Ulla, som eljest för det mesta åt uppe på sitt rum, men nu, drifven af nyfikenhet att få se den nye invånaren i huset, ville gå ned. Efter några minuter inkom en betjent, med serviett på armen, och vid dess «det är serveradt» satte sig familjen i rörelse till matsalen.
Don sednare punkten har dock blifvit af två Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet uttryckligen afslagen; såsom följd hvaraf, äfvensom deraf att de flesta af Utskottet framställda förslag till ändringar i stadgan om elementarläroverken blifvit af Rikets Ständer underkända, frågan om en sådan omarbetning af nämnda stadga, som Utskottet i 2:dra punkten åsyftat, grundlagsenligen förfallit; derom Utskottet, i anledning af återremissen från Bonde-Ståndet, endast skolat detta Stånd underrätta. 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 128. Af nyss angifna skäl torde ej heller de af Utskottet i punkten 1 föreslagna ordalag böra i den underdåniga skrifvelsen begagnas, utan denna sednare i stället kunna erhålla den i ekonomimål vanliga form, sålunda att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes dels utfärda en författning, hvarigenom föreskrifves o. s. v. (med uppräknande af de ändringar i Stadgan för elementarläroverken eller tillägg till densamma, om hvilka Rikets Ständer kunna sig förena, och dem Expeditions-Utskottet icke lärer underlåta att sammanfatta), dels taga i öfvervägande o. s. v. (jfr. punkten 8 i Utskottets förenämnda Betänkande, med iakttagande af den ändring Rikets Ständer, efter ofvan framställda inbjudning, deri tilläfventyrs besluta). Till sist anser Utskottet sig böra anmäla, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat, att i den underdåniga skrifvelse, som Rikets Ständer kunna komma att till Kongl. Majit aflåta med anledning af Utskottets ifrågavarande Betänkande, icke skall inflyta hvad af Rikets Ständer möjligen beslutas rörande de frågor, som förekomma i de af bemälda Riks-Stånd uppskjutna delar af Betänkandet, hvilka hafva sammanhang med regleringen af utgifterna under Riks-statons 8:de eller 9:de Hufvudtitel.
Han skall lida och, ehvad han lider, lider han dock icke så mycket, att den, som föiorsakat honom lidandet, derför får vidkännas någon påföljd. "Icke mindre orätt finner jag stadgandet, att den, som varder kallad och på förenämdt 16 Lay-llskotlets Memorial, N:o 32. sätt uteblifver, skall vidkännas den bestämda påföljden, men att deremot dm, som låtit kalla och ändock uteblifver, skall slippa onäpst. Den, som kallat sin vederpart till förliknings—kommit léen, borde väl vara minst lika skyldig som den kallade att infinna sig. Nu är han det icke, och en lättsinnig part har alltså ett tillfälle, som icke torde lemnäs obegagnadt, att besvära vederparten med fåfäng resa till förliknings-bemedling. “Jag har velat i denna § föreskrifva, att part, som, utan anmälan eller bevisligt förfall, uteblifver från förliknings-bemedling, skall utgifva ersättning för de tillstädeskomnas inställelse med det belopp domstolen, der saken är anhängig, finner skäligt bestämma. En sådan föreskrift anser jag för ändamålet tillfyllestgörande. Då inställelsen vid förlikningskommittéen i allt fall är frivillig, torde deri föreslagna svårare påföljden icke vara erforderlig/ - STOCKHOLM. Ank. till Eip.-Utsk. d. 11 Juli 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående sattet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta.