Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2:0 att Ridderskapet och Adeln fann för godt förblifva vid dess i afseende å 5, 4 och 7 puncterne, förut fattade beslut; 3:0 att de af Utskottet is, 8, 9 och 10 punctenne framstälta förslag af Ridderskapet och Adeln gillades, endast med iakttagande af följande Redactions förändring uti 2:a puncten, att i stället för orden: 'Att Sorn Riks ens Ständer i den T ullbevillnin^s Tariff, sein kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan Tull å varor, än den etc. etc. borde införas "Att som Riksens Ständer i den Tull Bevillningsl ariff, hvilken kommer att utfärdas, icke cga annan grund i©92 Fret. Ucdr. d. 9 öctober, »8»®! för bestämmande af Tull å varor, än den etc. etc. Från Högv. FresteStåndet. S. D. LagUtskottets förnyade Utlåtande N;o 186 Litt. C. angående föreslagen ändäing uti 24 af Kongl. Förordningen den 13 julii 1818, angående inteckning i fast egendom, biet vid ytterligare föredragning bifallet, dockmed antagande af följande utaf Herr Häradshöfdingen Ribbing i sin reservation till Utskottets Protocoll, förslagne redactionsförändring uti 24 §• äf lnteckningsLagen. Den som å offentlig auction inropat utmätt eller för Concursmassas räkning såld fastighet, och bevisligen å Ränteriet eller i Banken nedsatt fulla köpeskillingen, samt jämnväl inför Rätten styrker, att auctionsförrättningen vunnit laga kraft, eller klandrad, genom kraftvunnet utslag, fast» siäld blifvit, vare berättigad , få alla i egendomen befintlige inteckningar dödade. Varder inteckning sålunda dödad ntan att inteckning handling i hufvudskrift företes, läte Domaren pä v'ökandens bekostnad, så fort ske kan, sådant i allmänna Tidningar ne - Fröt. Vtrfr. d. 9 October 1823. 1093 ne 3:ne gänger kungöra, en månad mellan hvarje gång.
Sophialieininet, denna inönstergilla sjukv ?wdsalistalt, en af de yppersta i sitt slag iiagon stad har a t t, iippvisa, med allt fog det nya Stockliolms stolthet och. prydnad? E t t grundligare genomgående af denna vårt lands främsta utbildningsan~talt för sjuksköterskor, i akt och mening a t t därom afge en sakk&amp;uig beriittelse, kunde nutiirligen ej ifr %gakoiniiiab, äfven oiii jag erli %llit tillstand a t t bese hela etablisseinanget; dartill var min insikt i själfw änmet alltför ringa ocli Soplii alieininets ända.in&amp;l oclz verksamhet dessutom tillriickligt kända. Blitt besök linde skledes eiidast till ändainal att ' tagu reda på ett och annat rörande sj.uksköterskeförli~llaiidenaj soin sarskildt under denna ' epideiniperiod kunde. vara af intresse. Besöker nian 8ophia.liemniet vare sig om soiniiia.ien eller om vintern frapperas man alltid af den förtjusande beliigenlieten. Inbäddadt bland träd, n u höljda i vinterns efenlera, men präktiga skrud, ligger det fridfiillt ocli inbjudande invid den statliga, avenyn, Valliallavägen. J a, så inbjudande ter det sig u t i f r h, att om ej de sorgliga idéassociationer vore, som oundvikligen äro förknippade med ett sjuklios, skulle man nästan vara frestad a t t öaska, det man dar fin. en tid finge slii ned sina bopålar. Enkelt iiien på samma gång imponerande aftecknar sig mot den oin somniaren gröna nu bliindande livita bakgrunden .af björkskog den präkti~a-bJyggnadskoinplex, livilken för alla tider skall kvarstå som den vackraste skapelse någonsin en svensk drottning skänkt sitt land. et~. Hvad jag däraf denna g&amp;ng s %g var einellertid blott den vackra, luftiga vestibulen och det till densamina stötande mottagningsrurn~~iet.
Ett af RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson frän Blekinge Län till Hedervärda BondeStåndet ingifvet Memorial, hvaruti författaren, med åsigt af de hinder för skattemanna skogarnes trefnad och tillvext, som han anser vara en följd deraf, att endast Lagarnes tvång, utan medverkan af ägarnes intresse, skola bidraga till skogarnes bibehållande och fredande, föreslår att, då ändamålet af en förbättrad skogshushållning, efter hans tanka säkert bör kunna vinnas, om jordägarens fördel sättes i förening med det Ali - Bbsv. och Ekon. Utsk. Betänkanden, mannas, Sliatteraannen måtte förunnas en lika fri och obehindrad dispositionsrätt öfver Skatteskogen.som Frälsemannen åtnjuter öfver FrälsebemmanS-skogar, med villkor, att af sådan Ek» Masteller Storverksträd, hvil. ka för allmänna behof sbtille kunna, användas, hembud borde ske till Kongl. Maj:t ocii Kronan, som, i händelse de hembudna träden för publiqua behof erfordrades, skulle för de samma erlägga lika betalning, som vid köp imellan enskilda vore gängse, och hvilken antingen genom öfverenskommelse eller efter markegång kunde bestämmas; yrkandes Riksdagsfullmägtigen tillika, att, i livad fall som heldst, skogsbetjeningen, hvilken i afseende på sina knappa löne-villkor altid faller allmogen till last, under det' skogarne mer och mer förstöras, måtte blifva indragen, enär ändamålet med dess underhållande helt och hållet förfelas. Häruti hafva samtelige Riksdagsfullmägtige från Halland, Pehr Pehrsson frår Calmare och Ni/s Månsson från Malmöhus Län instämt; äfvensom Riksdagsmännen Johannes Arvidsson och Jonas Pettersson från Jönköpings Län dervid tillagt det yrkande, att i händelse en lika obehindrad dispositionsrätt öfver skogen, som Frälsemannens, icke skulle kunna skattemannen tilläggas, den förändring åtmindstone måtte ske uti nu gälfande författningar, att Ekebuskar eller förtorkade träd, som stå åker och äng till skada, utan att kunna komma till någon nytta i framtiden, »lätte få af närmaste Kronobetjent med 352 Besv» och Ekon. Utsk.
Hvaremot Utskottets Ledamöter af de andra Stånden väl hemställt , att de trenne Ofrälse Stånden måtte uppskjuta frågans afgörande intilldess Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut, men tillika ansett-frågans handläggning tillkomma icke enskildt Ridderskapet och Adeln , utan RiksStånden samlällt. Friherre Cederström: Sedan BancoUtskot. tets Betänkande redan blifvit åtem-mitteradt, anser jag ali vidare öfverläggning i ämnet , för närvarande öfverflödig. Herr Pahlman, Otto Fredric: jag kan icke finna , att de öfrige Rik-Stånden kunna afgöra denna fråga, eller inskränka en Ridderskapets och Adelns ägande rättighet, utan detta RiksStånds eget begifvande. Då Betänkan let blifvit återremitteradt, anhåller jag att min tanka i ämnet måtte få till Utskotiet medfölja. Jag anser att Högloft. Ridderskapet och Adeln icke bör eftergifva ifrågavarande, på behörig öfverenskommelse, Stånden emellan grundade befordringsrätt; ty, såsom Friherre Staél redan anfört, synes mig att Hedervärda BondeStåndet icke behörigen kan fordra mer, än hvad som medgafs då detta Riksstånd beviljades deltagande i Banco-Styrelsen, och då var ingen fråga om att Commissarierne till en fjerdedel skulle utgöras af Bondesöner. Men jag fäster Den ig Martil. 295 för öfrigt långt mindre vigt dervid, om Ridderskapet och Adeln finner för godt att besluta eller medgifva någon förändring i proportionen, som bör följas vid Commissariernes utnämnande, än medgifvande det sådant kunde genom de öfriga trenne Ståndens pluralitet afgöras.
Bor han, såsom jag och många, i en socken, hvars kyrka är belägen i en liten stad, så får han straxt före och efter Gudstjensten se och höra folkhopar under hån och stoj strömma in och ut genom dörrarne till de krogar, som författningsenligt med Magistratens bifall till Stadskassans vinst, hållas öpna under alla timmar af dagen, med undantag af Gudstjensten. Han får äfven, åtminstone på vägen till kyrkan, sällskapa med en mängd menniskor, hvilka, bärande på knyten, buteljer, hudar m. m., under samtal och omsorger, som äro helt främmande för deras kyrkobesök, stå på väg att upgöra sina affärer i salubodarne, hvilkas stängande under helgedagarne den nu gällande straffbestämmelsen är alltför obetydlig att kunna åstadkomma. Sedan Gudstjensten är slut, så komma i omedelbart sammanhang dermed Kungörelserna, liksom för att utplåna allt intryck af hvad nyss förevarit, samt leda tanken tillbaka på verldsliga ämnen redan före utträdet ur kyrkan. Derefter öpnas krogar och salubodar, hvarjemte den lagligen till denna helgedag utlysta Sockenstämma börjar och fortgår flerstädes inom sjelfva Guds hus, ofta under stormande de - 366 Den 26 November e. m. bätter och kärlekslösa tvister om mitt och ditt i flere timmars tid. Det är tydligt att Gudstjensten, inpassad emellan dessa anstötligheter och verldsgöromål, lätteligen har kunnat förfalla till en stel och andelös form, så mycket mer, som både lärares och åhörares sinnen måste i mer eller mindre mån vara störde och uptagne af allt detta, som för Herrans dag och åhörarnes själsangelägenheter är af en helt främmande art; och dessa förargelseämnen, sfi obetydliga de ock i sig sjelfva må synas, utgöra dock, genom den legalisering de liksom gifva åt Sabbatsmissbruket, en så kraftig anledn. till separatism, att jag icke kan annat än på det allvarligaste upmana hvar och en, som nitälskar för vår kyrkas lif och bestånd, att söka medverka för att på lagstiftningens väg undanrödja desamma. Jemte uttalande af den grundsats, hvarpå R.
Först den 6 December 1815 utfärdade Kongl. Majit reglemente för, såsom det i ingressen heter, »det här i staden »inrättade Carolinska Medico-kirurgiska Institutet, hvars föremål är att undervisa i »läkarekonstens såväl theoretiska som praktiska delar med särdeles afseende på tillda»ilande af läkare för arméen och flottorna.» Institutets sålunda utstakade verksamhet fortgick under sju år, hvarefter Kongl. Majit den 1:1 December 1822 utfärdade nytt reglemente för detsamma och yttrade i inledningen till detta reglemente följande: »Som egentliga föremålet med det här i huf ”vudstaden år 1815 inrättade Carolinska Medico-kirurgiska Institutet varit, att genom ”undervisning derstädes uti läkarekonstens såväl theoretiska sorn praktiska delar tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna; och ett sådant ändamål numera blifvit ”uppfyldt, samt då, under inrättningens fortgång, erfarenheten ådagalagt nyttan deraf, ”att Institutet i förening med härvarande sjukhusinrättningar må erhålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalver"ket till Statens tjenst vid samma Institut kunna danas.» Skilnaden emellan dessa tvänne akter, den af 1815 och den af 1822, är ganska tydlig; den förra ' reglementerade ett Institut med hufvudsakligt ändamål att tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna, den sednare uttalar detta ändamål uppfyldt och bestämmer derföre åt Institutet en vidsträcktare verksamhet, den att dana pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst. Att Institutet äfven var vuxet denna vidsträcktare verksamhet blir tydligt om man granskar omfattningen af de examina vid Institutet, hvilka 1822 års Kongl. Reglemente bestämmer, dervid man finner, att dessa examina redan då voro vida mera omfattande, än motsvarande examina vid universitetsfakulteterna. Dessa examina voro trenne, hvaraf den första motsvarade den tidens medicine kandidatexamen vid universiteten, den andra licentiatexamen och den tredje utgjorde en vidsträckt pröfning af läkarens kännedom i praktisk kirurgi och obstetrik samt hans förmåga att för statsbehof använda sina kunskaper.
Hvad Utskottet tillstyrkt i betänkandet, N:o 82, och förnyat i utlåtandet, N:o 219: Godkändes', N:o 224, i anledning af väckt motion, angående tillstånd för åboer ne på åtskilliga till Kongl, och Hvitfeldska slipendii-inrättningärne höran de hemman att förvärfva sig egande rätt till samma hemman: bifölls; N:o 225, i anledning af väekt motion, angående ändring af stadgandet i Kongl. Brefvet den 14 Juni 1825, rörande åbolediga krono-hern mans å Öland anslående till boställen åt skollärare: bifölls; N:o 226, i anledning af väckt motion, angående tillstånd för Norrforss byamän i Westerbottens Län att begagna laxfiske i Umeå eif: Bifölls; och N-'o 227, angående ett låneunderstöd för återuppbyggande af Conradsforss bruk i Wermland: återremitterades. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N.o 2i6_, i anledning af gjorde framställningar om ett lån för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn: återremitterades S, D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:ö 2iy, angående ett föreslaget lån för reparerandet af Catharinae kyrka i Stockholm: återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 219, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, N:o 82, angående il rågaställd öfverlåtelse till Haparanda stad af Capilaines-bostället vid Norrbottens Fältjägare-corps Hapaniemi, N:o 1: Ståndet vidblef sitt beslut och lade utlåtandet, N:o 219, till handlingarne.
Riket ur sitt eget sköte, en så nyttig, ja! oumbärlig vara, förtjent, att belönas med egen vinst, och åtminstone att skyddas för en stor förlast, hvilken skulle för en lång tid afskräcka från alla stora industrieusa Företag, för hvilka den enskildta vinsten ej genast var gifven, och då detta Företag ändå medför en säker vinst för Staten; så kan jag ej annat än önska det Riksens Ständer kunde lemna bifall till Grefve Pipers Memorial. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blefvo så väl Grefve Pipers Memorial, som Herr Rosenschölds Anförande, till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotlen remitterade; hvarjemte Grefve Piper erhöll tillåtelse, att sitt Memorial med de öfrige RiksStånden communicera. Till remitterande föredrogs Herr Lilljehorns3 Gustaf Adolph, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående anskaffande af Guld och Silfver på Uniformer. Herr von HeynneGeorga uppläste följa g har vid Riksdagens början sökt fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten, att genom en bestämd Författning inskränka den mer och mer öfver hand tagande yppigheten uti kläder och Den io Januarii. 607 lefnadssätt. Flere värde Ledamöter af Ridderskapet och Adeln hafva sedermera yttrat sig i detta ämne och sednast en värd Ledamot till det Protocoll, som i dag blifvit justeradt; Mig torde derföre tillåtas, att äfven nu göra några Anmärkningar vid den delen af vår Yppighet, som dels fordrar en ovilkorlig efterföljd, dels är den mäst förledande till täflan för de yngre af vårt Kön, och som lättast och fortast af all Luxe kan upphöra, genom den Regerings åtgärd, som så nyligen gifvit oss de mäst talande bevis af dess Landsfaderliga tänkesätt i detta ämne.
Cederström: 1 §:n i 27 cap. Byggn.-b:n lyder sålunda: ”Hvart tredje år, eller oftare, ther så tarfvas, skall kronofogde eller länsman, med tvänne af nämnden, å tid, som i i4 cap. 2 §:n Jorda-b:n sagdt är, skåda huru bonde, å kronojord, byggt och häfdat häfver, och å skattejord när vanhäfd och missbyggnad therå märkes: och tillsäge tå bon - D c 11 20 Januari c. m. 349 de att bygga oell bättra thet som felar. Märkes ther stor vanhäfd, syne ilie tå hus till syllar, väggar, tak, golf, skorstenar, eldstäder och ugnar, fönster, lås, spjell oell dörrar, så ock åker, äng, diken, gärdesgärdar och skog: och tekne noga upp hvad hus han bygdt häfver, så ock all then brist, som vid gården finnes: och sälte i penningar ut hvad thet kostar att bättra eller bygga, sorn han för sin tid försummat.” 2 §:n : ”Then husesyn skall sedan å tinget visas oell af rätten pröfvas. Kan thet,sorn tvistigt är, ther ej slitas, eller begärer någon ny syn: tå skall häradshöfding med half nämnd syn hålla och strax vid synen dömma’’ etc. Den värde ledamoten, sorn bestred nödvändigheten af det tillägg jag i milt förra yttrande påyrkade, lärer numera finna, alt allm. lagen tydligen föreskrifver att sådan syn skall till domstolen inlemnas. Jag förnyar min begäran om åter remiss. Hr Printzensköld: Jag har aldrig bes l rid t, icke heller påstått, att ju ej en sådan syn skalI pröfvas, 0111 nemi. tvist om densamma uppstår.
Om utan vada för Banquen, hvilken såsom säljare är i ansvar för köpeskillings öfverskottet, tills det hos Konungens Befallnings, hafvande blifvit deponeradt, för att efter dess pröfning blifva vederbörande tillstäldt, den särskilda rättighet rnå kunna tillerkännas förre Egaren af en å Banco Auction försåld Fastig het, då han densmrna sjelf inropat, att vid Åuclions liquiden använda sine Egande Rätts Hand ingar, sn unda nemligen, att de företes hos Kongl. Majus Befallningshafvande att li* quidations rättigheten pröfva, pa sätt sorn t 1789 års ofvanåberopade Kongl. Författningar rr edgifvet ilen köpare, sotri förut varit Innehafvare af Inteckningar i Fastigheten* Hvar igenom sålunda en bestämd Eng i desse harr seeriden kan blifva stadgad, och Banquen för framtiden undvika, att öfver sådane frågor in« Vecklas i afventyrlige Rättegångar. Stockholm den 5 Junii 1823. K;o *9* Ankonj d:a II Junii 1833. Betänkande till Rikets JEfög/. Ständer, rörande BäntoVtsHotttit BttänHandtn. S 3 j vidsitta Ri&sdag, fran Banquen erliäUne La~ nebhrd.de IL Ba nco-Utskottets Utlåtande N:o 2 g., som åtföljde Utskottets den 20 förlidne Martil afgifne Betänkande N:o 2, har Utskottet förbehållit sig, att i anledning af en från Vallöf!. BorgareStåndet remitterad motion af Herrar Santesson, Prytz och Leffler, framdeles afgifva dess vördsamma yttrande, angående vilkoien för återbetral ning af Götheborgs Stads Läne - biträde, under dervid fästadt gemensamt afseende på nödvändig heten för Götheborgs
Ankom den 4 piec. 1823. Memorial till Rikets Högloft. Ständer, angående Reglementariska föreskrift’ ter rörande Metall-Effeders beläning vid det i Götheborg t blifvande LaneContoir. I enlighet med det förbehåll BancoUtskottets Utlåtande N;o 65 i sammanhang med 19 §. uti det föres!agne Reglementet för Västra och gg6 Eanco-Utskottets Betänkande». Södra XaneContoiren innefattar, att då Rikets Ständer afgjort huruvida desse Contoirs rörelse i allmänhet komma att drifvas blott med contanta medel, eller tillika genom assignering på Banquen, särskildt inkomma med derpå grundad hemställan rörande sättet och vilkoren för verkställigheten af den utlåning på i Banquert lånbara Metall - Effecter , som vid XåneGontoiret i Götheborg kominer att ega juni; har BancoUtskottet, sedan Rikets Ständer med lemnadt bifall till de vid §.71 förenämnde Reglemente tillstyrkte förändringar, beslutat att Assignationer på Banquen måga från XaneContoiren utställas, inhemtat BancoEullmägtiges och Banquens Commissariers ut-; låtanden öfver de för Metall-Effecters beläning och Relax i Götheborg nödige verkställighets-åtgärder; och får nu till Rikeis Ständer vördsamt öfverlemna följande: Förslag till Reglemente för DiscontXaneContoiret i Götheborg angående verkställigheten af den särskilda beläning på Järn och andre exportable
På gurkhyfveln ytterst fint skurna pressgurkor hällas hastigt i glasburk, betäckas med ättika, öfverbindas och förvaras på svalt ställe. Böra ej saltas, förr än de skola serveras. Stenia. Krusbärsaft. 10,6 liter ej fullt mogna krusbär läggas i en kruka; därpå slås 5,s 1. kokande källvatten, 2 citroner sönderskäras och läggas däri; detta står i åtta dagar med ett uppkok under tiden. Saften själfrinner och kokas sedan med 425 gr. socker till 7 dl. saft. Buteljerna hartsas som vanligt. Körsbär (ångkokta). Kärnorna urtagas och strösocker så mycket som J af bärvikten blandas därmed tillika med litet fin kanel och ett par kryddnejlikor. En öfvergjutning af hett vatten behöfs ej på sådana bär, som gifva nog saft af sig själfva. Ännu vill jag nämna, att jag helt enkelt kokt dylik sylt i en kokgryta af lera, glaserad inuti, som brukas allmänt i Tyskland och Frankrike — denna ställde jag i en större koppargryta, som dock bör vara så hög, att lock kan läggas tätt på. Fast jag sedan hällt om sylten i glasburkar, har den stått sig fullkomligt bra. Stenia. Potatisäpplen ( Jag hänvisar till meddelanden sid 99 samt 191 i Iduns I årgång och tillfogar här ett sätt att nedlägga dem utan socker. Första vilkoret är,- att knopparna äro späda — längre fram blifva de alltför bäska. Därför naggar man dem med nål och låter dem rätt länge ligga i mjukt vatten, som ombytes flere gånger. Därpå böra de ligga 1 dygn i stark saltlake, hvilken sedan noga frånsilas, och kokas i ättika, kryddad med peppar, muskotblomma och nejlikor, tills de äro hälft genomskinliga. Medan ättikan ännu är varm, afsilas den, och de ilagda kryddorna och » oliverna » förvaras i väl tillslutna glasburkar eller buteljer med vida halsar. Stenia. Plommon (efter Iasmundska metoden, utan socker).
Som vid detta tillfallet öfvertygelsen var alllmän att icke någon möjlighet förefanns erhålla ett tillräckligt kapital eller ansvarighet för den summa, som erfordrades för anläggandet af ifrågavarande bana med den spårvidd och den materiel Ofverstelöjtnanten Beijers betänkande och förslag upptager, och behofvet af jernbanan, under den tid saken varit föremål lör behandling, icke allenast blifvit klarare insedd utan äfven snarare ökats än minskats, stannade de, vid sammanträdet närvarande, i följande beslut: att Major Adelskölds förslag om smalspårig bana skulle antagas; att nya aktie-listor, med anledning af detta beslut, skulle genom Kommitterade utfärdas, hvarje aktie å 100 R:dr, och slutligen att, genom motioner hos Riks-Stånden vid detta riksmöte, lån på möjligaste fördelaktiga vilkor skulle sökas, enär man, med anledning af den långt framskridna tiden, ej kunde hoppas få saken så snart ordnad att underdånig ansökning hunne till Kongl. Maj:t afgå innan Högstdensamme komme att afgifva den stora Jernvägs-propositionen till Rikets Ständer, och sålunda anmälan om denna bibanas behof af understöd troligtvis ej deruti kunde blifva omnämnd. Såsom utsedd ordförande bland förenämnde Kommitterade har jag ansett mig böra förutskicka denna i korthet sammanfattade relation om marchen af frågans behandling, och vill härvid endast tillägga, att, sedan aktietecknings-listor den 16 sistlidne Oktober blifvit utfärdade, staden Christianstad, i enlighet med dess röstegande innevånares å allmän rådstuga fattade beslut, tecknat sig för 6,000 aktier, samt den enskilda teckningen inom staden och kringliggando orter, till den dato då jag sednast hade underrättelse från Christianstad, så långt framskridit att |:delar af hela anläggningskostnaden, — hvilken, enligt Major Adelskölds förslag, skulle uppgå till 1,080,000 R:dr, — då var fulltecknad. Denna aktie-teckning har sålunda blifvit tillvägabragdt på den korta tiden af en månad, hvilket synes innebära ett ojäfaktigt vittnesbörd om det intresse hvarmed saken blifvit omfattad, likasom att frågan är för staden och orten en verklig lifsfråga.
Qvinnor. Summa. Män. Qvinnor. Under de tre åren 1848—1850, som förra berättelsen omfattar, hade folkmängden stigit från 157,483 till 161,570 personer eller med 4,387, så - 6 ledes något mera än 1,162 om året; deremot tillökningen under sistförflutne fem år är allenast 3,14-3, eller närmast 629 personer om året, och alltså icke hälften af hvad den utgjort under hvarje nästföregående år; hvilket torde hufvudsakligast härröra från de utflyttningar till andra länder, som under sednare perioden inträffat, och till någon del äfven af de farsoter, som hemsökt Jönköpings stad och åtskilliga andra delar af länet. Det oaktadt har folkmängden så Väl i sistnämnde, som i länets öfriga städer ökats i större förhållande än på landet, eller med 869 personer, utgörande omkring 104 procent, hvilken tillökning i betydlig män uppkommit genom inflyttningar af arbetsfolk från landsbygden, föranledda afen tilltagande rörelse och ökade arbetstillfällen i städerna. Tillökningen på landet utgör allenast 2,274 eller icke fullt 14 procent af folkmängden vid 1850 års slut. Inom Tveta, Mo och Wista samt Norra och Södra Wedbo fögderier har till och med minskning inträffat., i det förra med 159 och i det sednare med 81; största tillökningen har varit i Westbo med 1,114 och i Westra härad med 786 personer. Antalet af dem, som under dessa fem år erhållit Konungens Befallningshafvandes pass för utflyttning till annan verldsdel, har utgjort 1,951, deraf 651 män, 476 qvinnor och 824 barn; men derjemte har under de första åren ett icke ringa antal afgått utan pass.