Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill någon Ledamot skrifteligen inlämna hvad han rnundteligen anfört, kan de1 ej vägras; men RiddarhusSecreteraren åligger i sådant fall, ett slikt anförande sjelfkrafd vid Protocollsjusteringen anmäla och uppläsa. 3 §• EiddarhusSecreteraren kan ej vägra någon Ledamot underrättelse ur pleniProtocollerne, för de förflutne Riksdagar, äfvensom ur justerade Protocoller för den påstå - Den Ig Julii e, m. 463 påstående, sj eller förneka någon Ledamot att taga afskrift deraf. Det samma gäller i afseende på alla Deputationeller Ut8kottsHandlingar, undantagande Hemliga Utskottets och alla förseglade Handlingar, till hvilka tillträde ej, utan vederbörlig tillåtelse^ lämnas. 6 §. Af ett ojusteradt Protocoll eller mundteligt yttrande som ej är lagdt på bordet , kan Riddarhus-Secreteraren ej utlämna någon afskrift, till annan person än den detsamma till Protocollet anfort. Afskrift af ett Memorial kan ej någon nekas. 7 §• ende, ej eller förneka någon Ledamot att taga afskrift deraf. Det samma gäller i afseende på alla Deputation*- eller UtskottsHandlingar, undantagande Hemliga Utskottets och alla för. seglade Handlingar, till hvilka tillträde ej utan vederbörlig tillåtelse lämnas. 4 §• Af ett ojusteradt Protocoll eller mundteligt yttrande, som ej är lagdt på bordet kan RiddarhusSecreteraren ej utlämna någon afskrift till annan person än den sorn det mundteligen yttrat. Af-' skrift af ett Memorial kan ej någon nekas. 5 §.
Skulle Gransknings-Utskottet finna anledning att emot någon för statsulgifterna redovisande embetseller tjensteman yrka laga ansvar, må frågan af Riksförsamlingen kunna hos Konungen anmälas; men ej må sådan embets-eller ijensteman personligen inför Utskottet eller Riksförsamlingen till ansvar ställas, ej heller Utskottet i klander af Konungens anordningar ingå. 8 158. Allt, hvad Riksförsamlingen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, skall anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande granskning af sednare Riksförsamling i samma mål vara tillåten. Dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingens Utskott eller Revisorer tagna allmänna öfversigt af statsmedlens användande, det åligga vederbörande tjenstemän att verkställa den särskilda revision, som dem i kraft af deras tjenstebefattning tillkommer. § 154. Under Riksförsamlingens, dess Afdelningars och Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke, uti något anuat fall eller på något annat sätt, än denna Regeringsform bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch ijenstemäns tilleller afsättande, regeringsoch domaremakternas beslut, resolutioner och utslag, enskilda medborgares och korporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning. § 155. Vid hvarje lagtima riksdag skola Riksförsamlingens afdelningar hvar inom sig utvälja, Landstinget aderton och Folktinget tretio Riksdagsmän, hvilka samma dag valet skett, sammanträda, för att såsom opinions-nämnd döma, huruvida Högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjenle att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom 79 och 80 §§ handla, likväl kunde anses böra frän utöfningen af Konungens domsrätt skiljas. Denna nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans. Nämndens samtlige ledamöter röste först, man för man, öfver den frågan: »skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta domstolens ledamöter?»
Majit blir upplyst orri dess nödvä dighet, men min afsigt är den , att Ständerne måne såsom en samvetspligt ålägga sig, att, med oinskränkt förtroende till Kongl. Majits ömhet för Landet, förklara, att hoppet, att vid ett krigiskt utbrott kunna åstadkomma ett modigt, frultinsvärdt och utJjållandQ försvar, aflägnas från hvarje nytt Stats - 480 Stats Utskottets Betänk anden. bidrag som medtager en annars möjlig besparing bos deri skattdragande, samt att af alla bördor, som tynga Svenska Folket, är det deri mäst tryckande och mäst smärtande, att finna kraften och förmågan att försvara den anna återstående deen af Fosterjorden, förlamas, roed hvarje nyrt anslag till Försvars-Verket; i följd hvaraf en hufvudsaklig förändring i denna vigtiga angelägenhet är oundvikelig, så framt icke Folket skall misströsta om sjelfständighetens bibehål lande. Hvaruti en sådan förän Irirg bör bestå, det kan Representationen i Massa icke tilbro sig att utreda, < ch bör det så mycket mindre nu, då Folket har den lyckan, att liksom Förfäderne i sin Konni g se Verldens största Flärförrae. Ständernes pligt emot Konungen och Fosterjorden, inskränker sig i afseende på Försvars-Verket dertill, att erbjuda Konungen Folkets hela moraliska, fysiska och materiella kraft; men att tillika fästa Konungens uppmärksamhet derpå, att ett så starkt medtagande af den materiella kraften som hittills skett medförer de betänkligasteföljder både på den moraliska och fysiska kraften; och ett sådant uttryckligt förklarande anser jag vara så mycket angelägnare, som KonglMajit annars komrner att bygga sine beräkningar på falska grunder, hvilkas opålitlighet kanske icke yppas förr, än missräkningen ät ohjelplig.
På förut anförde grunder anser Utskottet sig äfven i denna punkt endast böra åberopa sitt förra yttrande. Vid Utlåtandets 2.6:te punkt, som af Preste-Ståndet blifvit lemnad utan anmärkning och af Borgare-Ståndet bifallen, har en ledamot af Ridderskapet och Adeln erinrat, att sådane embetsoch tjenstemän, sorn åtnjuta lön på Stat, utan att derföre göra motsvarande tjenst, måtte i framtiden kunna inkallas i tjenstgöring, heldre än att nye tjenstemän antagas mot serskild lön; och jB onde-Ståndet bär återremitterat punkten, på grund af flere ledamöters yrkande, att Utskottet matte i sammanhang dermed yttra sig, rörande föreslagna indragningar i Kongl. Stats-Contoirets personal; men då Utskottet, uti dess afgifne Utlåtande N:o 40, angående Riks-Statens 2:a Hufvud-Titel, anser sig hafva fullständigt utvecklat skälen till Magazins-Contoirets aflönings bibehållande å Indragnings-stat, finnér Utskottet sig ej böra uti denna punkt det afgifna yttrandet frånträda. I afseende på s8:de punkten j som af Ridder skåpet och Adeln samt Pr este-Ståndet lemnats utan anmärkning och af Borgare-Ståndet bifallits, bar B onde-Ståndet åberopat dess vid Utlåtandet, angående Riks-Statens 2:a Hufvud-Titel, fattade beslut; och får Utskottet, i anledning häraf, endast hänvisa till det yttrande, som, vid besvarande af å tene misser ne af Utlåtandet N:o 40, blifvit afgifvet medelst Utlåtandet N:o 193.
Saken tål ej längre uppskof. Hertigen af Södermanland drager till sig allt hvad ordensvurm heter i mitt rike. De bära offentligt hans färger. Jag vill, att landets snillen skola bära konungens. Det skall tvinga de andra att skämmas. Med ett ord: jag stiftar en kongl. svensk akademi, i likhet med den franska. En plats der skall bli högsta målet för snillets täflan, åtrå och hopp; det skall tillika utstaka den riktning, den bana, de hafva att gå, för att vinna framgång. Snillen äro ofta hetsiga och förlöpa sig gerna. Inbillningens öfverdrift förer dem på villostigar; men på detta sätt håller man dem i tygeln. De blifva ett stöd åt konungadömet och konungarnes personlighet; i annat fall äro de för evigt uteslutne från de sansades lysande lott och af dem skydda, som vore de behäftade med spetälska. Det kan icke fela, att ju sådant skall bli en sporre att välja den rätta kosan, en skräckbild vid början af kittslighetens väg. – Nå, Elis, har du något att invända mot min plan?« – «Ers Maj:t täcks skämta, eller ock anser Ers Maj:t sin underdånigste tjenares omdöme sämre, än den eländigaste skriblers. Huru skulle eljest någonting kunna invändas mot en plan, värd lika mycken beundran som tacksamhet.« – «Det är mig kärt, att höra dig vara af samma tanka som jag. Uppriktigt sagdt räknade jag derpå, och har skickat efter dig egentligen för att sätta upp en lista till utnämningarna. Frankrike, med sin stora folkmängd och sitt öfverflöd på litteratörer, inrymmer dem 40 akademiska hedersrum. Ett sådant antal är alldeles för stort för Sverige. Vi skulle ej kunna fylla alla dessa ländstolar, utan att nedstiga ända till skräp, eller till folk, som ej kunde uppbära det akademiska anseendet. Jag vill ej blottställa mina akademister för dylika bespottelser, som dem infallsmakaren Piron slungat mot de franska; t. ex. i utkastet till sin grafskrift: «Ci git Piron qui ne fut rien, Pas même académicien«;
— ' Skall hjärtat åter vakna till sist med åren, " Och detta för ett enda, ett gammalt minne! iHan gick just här vid stranden väl många nu. Ett ord i sommarvärmen till mödrar och döttrar. |1 hafva fått oss en ovanligt varm som• mar. Efter en tid af kyliga dagar och frostkalla nätter bröt sommarvärmen in den 21 juni, just lagom till midsommaren, som också detta år varit herrligare än på länge. Men vårt oförnöjsamma släkte klagar nu öfver värmen lika förtvifladt, som det förut jämrade sig öfver frosten. Hur skall man kunna stå ut i denna odrägliga hetta, ljuder det öfverallt, hvart man kommer. Man dricker sig förderfvad på bilinervatten, och i bassängerna uti våra badhus krälar det som i en myrstack. Ja, så är förhållandet i Stockholm, och vi antaga, att det för närvarande är ungefär likadant öfverallt i vårt land, där civilisationen infört kolsyrade läskedrycker och byggt badhus. Men, mina damer, om ni skulle, i stället gånger, för att klaga öfver sommarhettan, söka vända den till er nytta och ert nöje! Då nu vatt" Mans öga var så öppet, han-i sinne vaket, net ej blott i våra insjöar, utan äfven vid " öch samma fåglar sjöngo de samma sånger, våra kuster, håller en värme af 19° ända [Men efteråt kom lifvet så kallt och naket. till sent på kvällen och af 23° midt på dagen, kan man ju utan obehag vistas i det våta elementet 7 &lt; i — h timme. Om ni då skulle begagna detta sällsynt gynsamma tillfälle att — lära er simma! Jaså, var det Jion gick den samma vägen att honom möta bara det, utropar nu en mängd af Iduns lä- Med själen ren och klar och med ljus i sarinnor i korus. Äsch, hvad är det för roligt? Jag för min del, säger en, törs visst hågen, icke, jag är så fasligt rädd i vattnet. Och i) ch foten var så villig att stigen nöta, hvartill, ropar en annan, tjänar det att kunna X v. den var spårlös än som den Hanka vågen. simma?
Med hvarje dag växte fru Ebbas hopp att kunna afslå belägringen. Hon märkte huru föga hertigens kanoner förmådde emot fästets tjocka murar, hvaremot de försvarandes skjutverktyg gjorde stor manspillan ibland de belägrande. Höstregnen försvårade mycket arbetet för hertigens folk, och de minor, han lät anlägga, fylldes af vatten. Men snart mörknade åter utsigterna. Besättningen började visa mindre nit för uppfyllandet af sina skyldigheter. Förräderi hade insmygit sig ibland dem, och utsådde myteri. Mången af manskapet visade håg att öfvergå till hertigen, och de fremmande legoknektarne ansågo sig icke skyldige att längre strida. Men på fru Ebba inverkade hvarken fruktan, hotelser eller löften. Hon syntes hafva ärft sin mans sinne. "Unge herr Enevald", sade Matts en dag, "här är sannerligen ugglor i mossan. Här gå så många rykten i svang bland besättningen i kors och tvärs. Hvarifrån komma de alla? Det står aldrig rätt till. Man talar om hur hertigen lofvar guld och gröna skogar åt dem som öfverlöpa, och hur han hotar att hänga, som landsförrädare, alla som hålla med kungen och finnarne. Många påstå, att kungen är död. Alla veta, att han åtminstone ej kommer hem i år, och många säga, att de ej vilja tjena den, som öfverger dem." "Jag har ock märkt oråd", svarade Enevald, "men ännu ej lyckats upptäcka hvem den förrädarn är, som här löper hertigens ärender. Se den der tusan der på bröstvärnet, rigtar han ej åter kanonen så kulan går fienden öfver hufvudet." Enevald sprang med draget svärd till karlen, grep honom i kragen och skrek: "Sigtar du så der, skurk, så laddar jag kanonen med ditt hufvud." Karlen mumlade något om att rigtningen var rigtig, men sänkte emellertid en mån kanonmynningen. Sedan Enevald gett Matts ordres att vaka öfver huru skjutningen tillgick vid tvenne nära hvarandra ställda kanoner, hastade han att uppsöka fru Ebba. Hon stod tankfull vid ett fönster, som vette utåt fjärden.
förtvinad; hviskade han, trött o c h i detsamma rassel tätt bredvid h ö r d e h a n ett svagt sig o c h såg n å g o t svart glida fram ur mörkret mask, en ringlande lång — stort det var en o c h klibbig en. D i t t r i k e! H a n såg ett svart hål djupt under sig, det var som en graf; h a n hörde hesa röster i m ö r k - ret. Förintad! tanke! så sade d e, en j o r d a d hväste de. Och tanken och k ä n d e sin förtviflan v ä x a, o c h det gaf h o n o m kraften åter — gest uppåt kröp h a n, uppåt bröt h a n sig mörkret, genom uppåt klättrade han i ånden multnade, slamsvarta mullen. klättrade t a n k e n; trådarna klyftorna. den g e n o m mörket. stundom förbi sig lätt skymtade en stor i dunklet, stundom man kanske mörk stirrade ur ett mörkt hål. kunna uträtta något. han sig ljuspunkten, d e n J u v e l e r a r e K. ANDEK^OA 1 Jakobstorg ' 1 Till förstånderska å hemmet för pau vres honteux i Stockholm har från d e n 1 instundande d e c e m b e r antagits fröken Kjellson, för närvarande anställd såsom öfversköterska å länslasarettet i Nyköping. Nil när vintern står för dörren, fästa vi våra läsares synnerliga uppmärksamhet på den utmärkta värmespridare, s o m Hellefors Styckebruks välkända verkstäder föra i marknaden i f o r m af kaminen » Tre kronor ». Till fullo torde denna kamin göra skäl f ö r sitt stolta epitet » nutidens bästa », i det den invändigt är murad som en kakelugn o c h således ej f ö r med sig kaminernas vanliga torra hetta o c h os. Intyg från de mest kompetenta bedömare bekräfta detta. F ö r öfrigt hänvisa vi till cirkuläret, s o m medföljer dagens nummer. En. fru, som studerar till läkare. Bland Karolinska institutets studerande i höst finnes en kvinnlig gift medicine kandidat.
Domstolar den åsigt gjort sig gällande, att qvarnsökande borde, under den tid mälden vid qvarnen förvaras, derstädes hålla folk till mjölnarens biträde, hvarigenom stadgandet om vägning synes öfverflödigt, enär den person, som, å mäldegarens vägnar, vistas i qvarnen, äfven kan tillse, att någon försnillning ej eger rum, det måtte en sådan förklaring af författningarne i ämnet utfärdas, att mäldegare, som vid tullqvarn ej/vill elien har tillfälle qvarstanna under målningen, dertill ej må anses förbunden, utan, sedan han efter vigt mälden till mjölnaren aile runa t, ega. att, utan* personlig närvaro eller hjelp vid förmalningen, mälden å utsättande tid återhemta, med afdrag i vigten endast för tillåten tull. Utskottet i sorn vid behandling, af detta ärende , tagit" kännedom om det Domstolsbeslut i uppgifna ämnet, hvarom Motionairen förmält, har äfven inhemta t, att Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 16 Mars 1789, i 45 §• innehåller, att egare af odalq.varnar, som mala för Lilltägt, böra, vid 5 daler silfverraynt vite, hålla väg i qvarnen: och att mälden bör vägas till och ifrån, mjölnaren, äfvensom HäradsRätten i hvarje landsort, efter dess beskaffenhet och förra vanlighet, skulle pröfva, huru mycket i Lilltägt erläggas borde, hvilket sedermera af Landshöfdingen efter omständigheterne borde fastställas, till véderhörandes efterrättelse; varande desse föreskrifter, genom 7 i Kongl. Resolutionen på allmogens besvär, den 10 September 1743 och 27 §, i Kongl. Resolutionen på slädernes besvär den 3 Februarii 1748, till allmän efterlefnad förnyade; och som stadgandet om mäldens vägande synes ej blott förutsätta mähle - Allm. Besv. och Oecon, Visit.
Utskottet inser fullkomligt angelägenheten deraf, att för Riks-Årchivet beredes en tillräckligt rymlig och passande local, så att de der förvarade, i flerfaldigt hänseende vigtiga handlingar, må undgå den förstörelse, de genom den nu begagnade localens olämplighet äro underkastade, samt kunna på ett ändamålsenligt sätt ordnas och blifva tillgänglige; men Utskottet tror likväl, att detta ändamål, utan den betydliga kostnad, inköp af ett hus medförer, skulle kunna vinnas genom upplåtande af någon ibland de många byggnader, Stats-Verket i hufvtrdsladen redan eger, och har dervid hos Utskottet förekommit, att, då så väl Carolinska Medieo-Chirurgiska Institutet, som de allmänna Sjukhns-inrättningarne äro å Kungsholmen förlagde och innehafva betydliga byggnader, tillfälle torde kunna beredas att, hvad äfven i flera andra hänseenden synes lämpligt, derstädes inrymma Kongl. Sundhets-Collegium med Fält-Läkare-Contoret, hvarigenom den stora byggnad, hvilken berörde Embetsverk nu disponerar, kunde blifva ledig, och för Riks-Ärchivet upplåtas. På grund häraf hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det undersökning verkställes, huruvida icke en dylik förändring skulle kunna tillvägabringas, samt att resultatet deraf, jemte förslag å de kostnader, som i sådant fallerfordrades, må i Nåder meddelas Rikets nn församlade Ständer, som derefter blifva i tillfälle att taga denna fråga i närmars öfvervägande. ' Ånk. till Exp. Utsi. den 4 April , 11. i o f. nr. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om de vid Kronoparken Mösseberg belägna hemmans befrielse frän skatt för dem ansi agne andelar af nämnde Kronopark.
I det yttre syntes föga förändring, om ej här en förvildad åkerteg eller där en folktom, förfallen stuga, som förr sett kraftige män och fyllda brödspett under det sotiga taket. Förändringen var en inåtgående. Folket begynte, utan att veta huru, växa in i Europa. Kriget var ingenting nytt, det hade nu utkräft sin blodskatt nästan utan afbrott i mer än sjuttio år. Men detta nya krig var ej som de förra mot moskoviten, polacken, dansken; mot dem hade man försvarat egna hemknutar; nu ville man försvara tro och frihet i hela världen. Detta lyfte ett litet folk. Häfdatecknarne må tvista, om trettioåra kriget var i sin rätta grund en kamp för herravälde eller en kamp för tro: det finska folket visste blott ett, att det stred för tron. Hvad angick herraväldet ett folk som aldrig gått ut på eröfringståg, aldrig ofredat sina grannar, sedan det själf fick kristen tro, aldrig rest sig, kämpat och blödt för annat än eget försvar? Ett land, som fört krig mot fiender i sjuttio år och krig mot frosten så långt det mindes tillbaka, var icke bortskämdt af goda dagar. Det såg icke allestädes så ut som i det bördiga och jämförelsevis folkrika Nyland. Död var bondens barske beskyddare, nionde Carl; död var den store Gustaf II Adolf, som ordnat riket, förrän han drog ut att ordna Europa. I de stora, folktoma ödemarkerna herskade rofdjuren, i de aflägsna utkanterna adeln och fogdarne. Herrarne togo bondens arbete efter behag, redo öfver hans växande sved, körde ihjäl hans hästar och kastade honom i fängelse, när han vågade knota. Fogden tömde hans sädeslada, utmätte hans ladugård och fordrade om igen hvad han redan fått. Mönsterherren tog hans söner till ledet och utsände dragoner att fånga dem som lupit till skogs. Landshöfdingen hade vant sig att årligen få en silfverkanna af fogden; domaren betraktade partens utsträckta fingrar, och hvarje finger betydde en silfverdaler. Prästen, som ock skulle lefva, tog sedan hvad öfrigt fanns och svarade den höge herre, som tillsatte pastor, amen.
Enligt del vid 1854 och 1833 års Riksdag utfärdade reglemente, fingo Fullmäktige åt sig öfverlemnadt, att, lill fyllande af Riksgälds-konlorets behof, efter sig företeende omständigheter, emot obligationer i Svenskt mynt upptaga större eller mindre lån, att betalas vid anfordran, efter uppsägning eller på bestämd förfallotid af högst 13 år från obligationernas utfärdande. Härvid förordnade Rikets Ständer dock, att de förstnämnde lånesätten, som erbjuda förmånen af en lägre ränta borde företrädesvis begagnas, samt att räntan icke i något fall finge öfverstiga 3 procent, eller rabatt å kapitalet medgifvas. Jemte det upplåningen emot 3-procent-obligalioner äfven under år 1833 fortsattes, blefvo, sedan Riksdagen i Maj månad samma år slutats, följande nya eller förändrade upplåningsvilkor af Fullmäktige fastställda, nemligen: 5 procent ränta och kapitalets återbetalning efter en månads uppsägning; 4 procent ränta och kapitalets återbetalning efter 3 månaders uppsägning; 4V2 procent ränta och kapitalets återbetalning efter 6 månaders uppsägning. Denna ömsesidiga uppsägningsrätt fick dock först begagnas, för 5-procentobligationerna, 6 månader, för 4-procent-obligationerna, ett år, och för 4'/2-procent-obligationerna, 2 år från deras utgifningsdagar. Räntorna för föllo till betalning hvar 6:te månad. Upplåningen emot 5-procent-obligationer inställdes någon lid före 1838 års utgång, vid hvilken tidpunkt sådana obligationer å ett sammanlagdt belopp af ej 8 Stuts Utskottets Betänkande, Jt/t 272. mindre än 2,230,050 Rtdr voro utelöpande. Den öfriga upplåningen blef äfven inställd under näs|päföljde år, derunder en del af 5-procent-obligationerne till inlösen uppsades. Under de sednaste åren af 1830-talet blefvo alla här ofvan omförmälda, förut icke inlösta, obligationer uppsagda samt infriade i den mån de för sådant ändamål hos Riksgalds-kontoret företeddes.
De af Ban co-FullmägLige vidtagna åtgärder, i samband med Rikets Ständers dem sålunda gifna uppdrag, finnas upptagne uti Banco-Fullmägtiges vid Riksdagens början aflemnade Berättelse, (^pag. 35—44) hvarafRikets Ständer varit i tillfälle inhemta, att ej allenast Betänkande, deruti gränslinierne för Banco-Verkets olikartade befattningar uppdragas, uta-n ock förslag till Stadgar för Cassa-Afdelningen och Sedel-Contoret blifvit af utsedde Comiterade uppgjorde; att Fullmägtige, sedan frågan, hvad omfattning som borde gifvas ät det af Rikets Ständer äskade förslags slutligen den 28 Mars 1833 afgjorts, låtit utarbeta och för Utskottet framlagt Lagförslag i afseende på Bankens organisation, rörelse och förvaltning; samt att flere härmed gemenskap egande yttranden och förslag, författade af nu mera framlidne Grefve von Schwerin, äfven äro Utskottet tillställde. Det uppdrag, Rikets sist församlade Ständer, uti ofvan intagne 4 §• af Banco-Reglementet, Fullmäktige meddelat, kan dock ej härigenom anses vara fullkomligen uppfylldt; men då, på sätt Utskottet uti Betänkandet N:o 12 närmare upplyst, inträffade oförutsedda förhållanden hindrat verkställigheten af så väl Rikets sist församlade Ständers Beslut om silfver-utvexlingen, sorn de då beslutade förändringar ne med Bankens Sedelrörelse, genom transport-räkningarnes upphörande, samt Fullmägtige före verkställigheten häraf ej kunnat.en fullständig organisation af Bankens förvaltning uppgöra, eller definitivt reglera om den Tjenstemanna-personal, som, i och för denna förvaltning, må vara erforderlig, anser Utskottet Fullmägtige jemväl hafva varit förhindrade, att ett utarbetadt fullständigt förslag till en, efter sakernas nya ordning lämpad, definitiv reglering, i afseende på Banco Verkets organisation i sin helhet, nu framlägga. 4 Banco-Utskollels Berättelse N.o zi. B.