Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf synes, att nationalhushållningen från egentel. a:ne håll hermar de krafter, som gifva henne sin form , nemi. åsigten af Statens fortlefvande, slägtets succession, såsom inskränkande det närvarandes frihet, och åsigten af det närvarandes frihet såsom vilkor för dess kraft. A ena sidan måste national-rikedomen vårdas; å den andra ,näringarnes lif genom friheten. Olika utfaller denna vård efter olika rikedom, vare sig af naturen nedlagd, eller genom production tillkommen, och olika efter olika lynne, vare sig för varu-produetion eller handel. I afseende \ I f‘xxx Statsoch Baneo-Ulskoltens Utlåtanden. på elen närvarande generation kan det ej vara likgiltigt, om nationens allmänna tillgångar (t. e. lånefonder) användas till mer eller mindre fördel för nationen; om välmågan är allmän eller på enskilda händer, hopad; om viljan hos den enskilde står i förening med förmågan till tridu siri eli aföretag, eller om, såsom nu, vilja finnes utan förmåga och. förmåga utan vilja; o. s. v. Denna lära genomtränges af ett varmt deltagande från Styrelsens, sida L hvad sorn rörer näringarne^ ett deltagande, som hemtar sitt skaplynne af Statens organiska byggnad, hvarest ingen del kan verka alldeles skild från, det hela, hvartill han: hörerHär blir realisationen , som egenteligen införer stadga L förhållandet uti allmänna verldshandel^ och dermed visar sin stora nyttai ett egenteligt direct' förhållande till Staten och den enskillde, såsom verldsborgare betraktad, men ett indirect förhållande tillden allmänna rörelsen inom Staten; hvaremot Statens mynt, d, v. s. ett representativt, står uti ett direct förhållande till allmänna rörelsen inom StatenEfter denna lära skall mynt-omloppet inom ett samhälle tjena Staten först, och. verlden sedan, hvadan också silfvermyntet blir af ett underordnadt värde, och derigenom realisationen nedsatt, från att vara en undergörande trollkraft, lill det sätt , att göra myntet reelt, sorn Stater emellan, d. v. s. i verldshandel^, gör minsta möjliga fluctuation.
Lag användt längre eller kortare tids Fästnings-arbete, såsom tillökning i straffet för gröfre brottslingar ; och ännu sparsammare hafva lindrigare arbetstvång och fängelse blifvit begagnade såsom straffmedel. ' Den tilltagande mängden af brott emot egendoms-säkerheten har dock i sednare tider ådagalagt nyttan af sådana anstalter , hvarigenom bestraffade brottslingar, som icke af någon i årstjenst - Den 5 Maj. 57 tjenst antagas eller eljest agde näringsfång, hvarmed de kunde sig redligen försörja , från Samhället afskiljdes och tillhöllos att med arbete bidraga till kostnader}1 för deras'bevakning och. underhåll. Sådant var det hufvudsakliga ändamålet med de i Carlscrona och Sveaborg år 1804 stiftade allmänna Arbets-inrättningar. Att desse uträttat inycket godt, är lika ostridigt, sorn att de voro för belipfvet högst otillräcklige. Annu mera äger detta sistnämnda förhållande rum, sedan nu mera. endast det i Carlscrona'är att tillgå. Emedlertid har allmänna rösten allt mer och mer börjat högljudt påkalla upprättandet af sådana Stiftelser, efter en förbättrad, vidsträcktare och mera. omfattande plan. Den enskildta frikostigheten har på flera ställen afhjelpt bristen på publika tillgångar, och i flera Län hafva. Styresmännens nit och Invånarnes patriotiska uppoffringar tillvägabragt inrättningar af detta slag,' hedrande för dem sjelfva och för Fäderneslandet. Det återstår , att genom dessas utvidgning och lämpande efter ändamålet samt genom stiftelsen af nya i de provinser, der de ännu saknas, öppna ett tillfälle för Brottmåls-Lagstiftningen att införa förändrade och förbättrade st raff-bestämmelser. Det torde således blifva nödvändigt att påtänka sådana anstalters vidtagande , hvarigenom detta riksgagneliga ändamål må kunna befrämjas. Skulle den föreslagna förändringen i Domstolarnas nu varande inrättning framdeles komma till stånd, torde antalet af Arbetso'ch Corrections liusen - 58 Den 5 Maj. husen på det högsta böra vara lika med der af D omstolar i andra Instantien.
Hvad särskildt sjelfva det ifrågavar. arbetet beträffar, kan jag icke underlåta att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att i och omkring den ort, der canalanläggningen skulle ske, produceras nästan lika mycket tackjern, som i Stora Kopparbergs bergslag, hvaraf följer, alt om transporten från dessa orter lill Rikets öfrige trakter blefve underlättad, den Svenska jernhandteringen skulle kunna uppdrifvas till en större höjd, än hvartill den uppgår under närvar, förhållanden. I*å dessa af mig nu uppgifne skäl, anhåller jag vördsamt om propos. lill bifall å K. M:s nåd. propos. i ämnet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har hört, att åtskilliga af de anslag, som nu komma i fråga, och deribland det, som omförmäles i 1 punkten af förevar, betänk., beklagligen lära redan vara af de öfriga Stånden afslagne. Om så förhåller sig, anhåller jag, att Ridd.secret. derom mätte lemna upplysning, såväl vid denna punkt, som vid de påföljande, på det att onödiga öfverläggningar må undvikas. Underl. Ridd.secret. upplyste, alt, enligt ankomne prot.- utdr., BorgareSt. godkänt och BondeSt. bifallit ifrågavar. punkt, samt att prot.utdr. i ämnet väl icke från PresteSt. erhållits, men sistnämnde Stånds Secreterare på derom gjord förfrågan upplyst, att samma Stånd till pröfning förehaft och bifallit de första 30 punkterne af förevar, utlät., med undantag afl3:de punkten, hvilken blifvit återremitterad. Hr von Troil, S amuel Gustaf: Djupt och innerligt beklagar jag, att, enligt den upplysning, som Ridd.secret. nyss lemnat, det beslut, som R. o. Ad. i denna fråga kommer alt fatta, och hvilket, såsom jag hoppas, skall blifva lill bifall af hvad K. M:s nåd. propos. i denna del innehåller, troligen icke vid denna riksdag kommer att föra till det önskade resultatet.
En »riksdaler för hundra utaf den behållning eller vinst, som till aktie-egarne eller veder»börande intressenter utdelas.» »Andra bolag, föreningar eller inrättningar, med undantag af dem, som i anse»ende till de föremål, för hvilka de bildat sig, enligt § 13. mom. a, äro från bevill»ning befriade, utgöra för sin inkomst enahanda bevillning, som det åligger hvarje »annan idkare af rörelse eller näring att erlägga.» Herr Möller: »Mot Komiténs förslag att med bevillning belägga endast den del af aktiebolags vinst, hvilken till delegarne utdelas, och sålunda från bevillning befria hvad som afsättes till förökande af bolagets inventarier, fastigheter m. m., inlägger jag min reservation, i det jag anser rättsenligt, att i och för de i 10 § omnämnda bolag enahanda bevillningsgrund följes, som för all annan inkomst af rörelse blifvit föreslagen.» Herr Sivartz: »Hela detta stadgande anser jag böra utgå. De deruti omnämnda aktiebolags vinst å rörelsen bör icke beräknas annorlunda än andre näringsidkares. Antingen årets vinst disponeras till ökande af de för rörelsen nödiga förlager eller, efter utdelning, användes till för rörelsen främmande ändamål, lärer den icke kunna förlora sin egenskap af att verkligen vara en vinst. Det är sagdt, att, genom det föreslagna beräkningssättet, man skulle uppmuntra bolag till bildande af reservfonder. Jag tror, att man med större skäl kunde säga, att man derigenom komme att uppmuntra bolag att bilda sig med otillräckliga grundfonder. Ett bankbolag t. ex. skulle kunna finna sin uträkning vid att, i stället för att från början tillskjuta ett tillräckligt kapital, hvars afkomst, årligen utdelad, komme i sin helhet att draga bevillning, sammanskjuta endast ett mindre kapital, i afsigt att efter hand öka detsamma medelst årligt reserverande af betydliga, från bevillning fria andelar af den på rörelsen uppkommande vinsten. Att föreslå särskild bevillning för sedelutgifvande bankbolag, anser jag äfven sakna giltiga skäl.
— Ja, därför var det också bra, att du tog det säkra för det osäkra, och när din far prompt ville bjuda dig med, så vet jag inte, hvarför du skulle sagt nej, jo, om det varit en långresa, men när det bara gällde fyra veckor. — Det var inte mer än tjugoåtta dar. — Värkligen? — Räkna själf! Jag kom till Wiesbaden den 30 Juli och vi reste dagen därpå, vistelsen i München och resan genom de bayerska högländerna räckte precis i två veckor, vi fingo ju resa så långsamt för mammas skull, efter det hela skulle vara en sorts efterkur för henne — och så uppehållet i Berlin för att Annie skulle få höra Lohengrin! Precis tjuguåtta dar, inte en gång en hel månad. Hör du Fritz! — Ja. Är det något särskildt? — Det är något jag vill berätta dig från resan. — Jaså, jag skall spela biktfader som under förlofningstiden. Nå börja: Fader, jag hafver syndat! Hon spratt till. — Skämta inte och afbryt mig inte, så är du snäll. Jag skall berätta det från början. — Då blir det väl långt, är det inte bättre att du då sätter dig bekvämt och inte så där uppflugen, kom och sätt dig i mitt knä, nå! — Nej, det är inte värdt, jag sitter bra så här. Hon lutade sig litet längre tillbaka mot stolens ryggstöd, så att han ej kunde se hennes ansikte, endast de mjuka konturerna af hennes gestalt, med det vänstra knäet högt uppdraget, och den yttersta spetsen af högra foten stödd mot golfvet. — Nå, hvad var det nu? — Jag vet inte, hur jag skall börja! — Från början, som du sa’, det är ju allra bäst. Jag donerar dig hela den här aftonen till klockan tio, det måtte väl förslå. Men vänta ett ögonblick, innan du börjar, det ser ut, som om Annie ämnade sig hit. Elisabeths föräldrar och syskon bodde i stora hufvudbyggnaden, och Berner hade just fått sikte på sin unga svägerska, som genom trädgarden styrde kosan mot deras flygel nere vid sjön. — Skall du till oss, Annie? ropade han ner. — Ja, ett ögonblick, jag skall inte uppehålla er länge, ni se ut, som om ni hälst ville vara i fred. Ta’ ni emot?
Herr Grefwen och Landtmarffalken pttrade sig ej finna detta mäl kunna fä. annan gäng, än at Betänkandet bkefwe till Allmänna Beswärs - och Oeeonomie-Utjkottet äterförwisadt jemte Herr I<eutei-Kjk-lm8 och Friherre ko8868 anmärkningar, samt updragande ät ULffottet at öfwer den föreflagne förändringen med Wästgötha Dragone-Regernente, sig yttra, säsom ett ämne hwilket Ridderssapct och Adeln ej kunde för commando-mäl anse. Bifölls. I anledning af gjord motion af Herr I4oräen8toip6, ^naei'8, hwaruti Herr 'rdtLM, instämde, proponerade Herr Grefwen och Landt - Den 16 Augusti. 99- Landtmarffalken, at en Deputation til de öfrige respective Ständen mätte afgä för at dem wänligen underrätta, om Ridderffapets och Adelns beflut i afseende pä detta Oeconomie-Utffottets Betänkande. Biföllö. Företogs ä nyo det i sista plenum uplästa och pä bordet lagda Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utfkottets Betänkande af d. 7 dennes, angäende oeconomiffa Författningar; hwilket uppä gjord proposition blef af Ridderffapet och Adeln til alla delar bifallit. Hans Excellence Hr Grefwe RuutK, yttrade sig: Jag har tyckt mig höra af Herr Grefwen och Landtmarffalken, det meningen more, at i dag til afgörande företaga Jnstructionen för Riksens Ständers Justitiä Ombudsman. Jag tror at densamma mätte hafwa mycken gemenskap med Riksdags-ordningen. Jag torde derföre til Herr Grefwen och Landtmarffalken och Högloft.
Vidkommande den af Utskottet, pag. 7, i Betänkandet N:o 17, föreslagna förändrade lydelsen af a:dra punkten uti Kongl. Kungörelsen den 7 Juli 184r, har Preste-Ständet beslutat den förändring, att de i samma punkt förekommande ord: i och för svårare skador och sådane sjukdomvti/lfälltn, sorn fordra chirurgisk behandling,’' borde ur förslaget uteslutas; men som de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallit betänkandet i denna punkt, så lärer dervid få förblifva. Stockholm den a5 Februari i845. Ank. till Ejcp.-Uuk. d. 26 Febr., kl. 8 f. ra. Memorial, i anledning af Högv. Pr este-Ståndets beslut, rörande Utlåtandet, N:o 22, angående erhållen återremiss i vissa delar af Memorialet, N:o 2,1, med förslag till sumrnanjemkning af Riks-Ständens olika beslut, i afseende på grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. Genom Protocolls-Utdrag af den rg dennes, bar Högv.
Man har emellertid invändt, att förbudet i denna del slår i så innerligt samband med själavården, att denna i sjelfva verket skulle upphöra, derest förbudet upphäfdes: men det synes dock som skulle sådant komma att innefatta en väckelse till församlingens presterskap alt, genom lära och lefverne, tillvinna sig deras förtroende, hvilkas andliga lif det liar att vårda, och dymedelst minska anledningarne till den oro inom kyrkan, sorn hotar hennes bestånd. 1 kyrkans lagstiftning har ock oftanämnda förbud blifvit betraktadt endast såsom en ordnings-regel. Hemladt från den Canoniska rätten har det sluteligen öfvergått till vår kyrkolag; men den stränga formalism, som utmärkte en förgången tid, later sig ej förena med den närvarandes åsigter. Dessa fordra frihet, så vidt den kan stå tillsammans med de grundsatser, genom hvilka kyrka och stat hafva sitt lif; och denna fordran bör ej lemnäs otillfredsställd. Också har ej heller Kyrkoiags-kommiltén funnit hinder böra läggas för friheten att begå Herrans Nattvard i annan församling, än den man tillhör, och Rikets Ständer anse äfven för sin del en sådan frihet böra medgifvas. Då emellertid rättigheten att blifva delaktig af nådemedlen är beroende af vissa personliga förhållanden, som ej kunna vara kända för presterskapet i andra församlingar än den, till hvilken man hörer, måste den, som vill i annan församling anamma Nattvarden, visa sig vara härtill oförhindrad, och föreskrift härom hör således meddelas.
Jag skulle ej förmoda, att Ridderskapet och Adeln, ehuru ej beslutet är fattadt, skulle vilja, under ett år, då ymnighet finneg) att desse förråd brådstörtad! skulle kastas i rörelsen för att än mera nedsätta Spannmålsprisen. Så länge förråd finnes, påkallas icke creditivet, förrän det är uttömdf, men när det skett, så är det ej olämpligt, att man för bästa pris uppköper säd. Derföre anhåller jag det Ridderskapet och Adeln matte besluts den förändring att, när Sädesbehållningarne blifvit minskade till det belopp, som för de Norra Länen är afsatt, Kongl. Majit rnå äga att begagna Creditivet utan afseende på förekommande missväxter. Herr Lagerhielm'. Till alla delar förekommen af den siste värde Talaren, anhåller jag blott få yttra några några ord i afseende på hvad som blifvit sagdt, att det vore bast vara ifrån alla Sädestillgångar, emedan nöden är den bästa Läromästaren att hushålla. Jag kan ej Vara af den tankan, och for ej att i Stater af en utvecklad bildning sådant kan göras gällande. Man har väl sett, äfven i sednare tider, att svälter Infunnit sig i fattigare Orter. Närmaste följden är en minskad pröduction; rnen blotta känslan måtte förmå ir.enniskor att ej göra svälter till en organ af styrelsen, för att minska consumtionen. Herr Munck af Rosenskjöld: J3g tror med flere, äfvensom med Utskotten, att Staten ej bör befatta sig med spannmålshandel, men det är ea Ben 27 (Selöber J, m. sfor skillnad mellan fen sådan handel och en undsättningsanstalt. Här är fråga om, alt Staten skall uppköpa i goda år spannmål till låga pris för att i svåra år kunna sälja till de behöfvande för lägre pi's, än de gångbara.
N:o 12. i anledning af Hr Rosenblads, B., motion om bestämmande af proescriptionstid för emottagande i Kronans uppbörd och inlösen uti Rikets Ständers Bank af Bankens utelöpande transportsedlar samt sedlar ä 3 och a R:dr å ofärgadt papper. Y. B. 3gg. VI. A. 738. X. U. 124. A. 254. XII. E. i58. — N:o x3. i anledning af väckta motioner, dels i allmänhet om lån ifrån Banken till understöd för kyrkors byggande, dels särskildt, om dylikt lån för uppförande af domkyrka i Hernösand. V. B. 3gg. VII. A. 3. — N:o 14. i anledning af Hr Bagges motion, dels om villkoren för återbetalning af de lån, som Uddevalla stads borgerskap och församling af Banken erhållit, och dels angående ett nytt lån af Bankens medel till Uddevalla stads församling. V. B. 3gg. VII. 6. A. 77. — N:o i5. i anledning af väckt fråga, om ansvarsbestämmelsen för den räkningshafvare i Banken, som, utan föregången collationering, assignerar å sin räkning derstädes. — N:o 16. angående afskrifning af 2:ne från Banken utgifna odlingslån. V. B. 3gg. VII. A. 7. — N:o 17. öfver en af Rikets Ständers år 1837 församlade Revisorer gjord hemställan, att förre Bankocommissarien Toran må erhålla eftergift af ett honom ådömdt ersättningsbelopp. V. B. 4oo. VII. — N:o 18. i anledning af väckt fråga angående löneförhöjning så väl för åtskiIlige tjenstemän vid Rikets Ständers lånecontor i Götheborg, som för en vid samma conior anställd vaktbetjening. V. B. 4oo. VII. A. 8. — N:o ig. i anledning af gjord hemställan, om nedsättandet utaf den såsom Tumba bruks fastighetsvärde i räkenskaperna nu balancerade summa.
Jag rullade det i ån ingen såg mig, tog en snöspade ur källaren till åre och gaf mig af. Eläköön! Tråget läkte förskräckligt, men jag tänkte: våga vinna! och plaskade på af alla krafter. Ån var icke bred på det stället, och jag kom bara halfdränkt öfver. Lemnade skor och strumpor på stranden och sprang barfotad till byn. Efter uträttadt ärende skulle jag hem på samma sätt. Jag vände tråget upp och ned det var det beqvämaste sättet att få det uröst och klef åter i. Men nu höll det på att gå på tok. Midt på ån slant jag på den degiga bottnen och vältrade hufvudstupa ur karet, som blef liggande på sidan likt en kantrad båt. Jag fick tag i spaden och simmade med den till land. Det var ett hårdt arbete, ty kjolarne sutto fastklibbade vid kroppen och hindrade mina rörelser. Men ondt krut förgås ej så lätt och jag kom öfver med lifvet. Ingen menniska hade åsett denna färd, bara vår grannes hund, som stod och gläfsade vid stranden. Skor och strumpor seglade sjelfständigt ned för ån och tråget hade vett att styra i land vid en krökning af stranden några stenkast lägre ned. Barnen hade alla lyssnat med spändt intresse och Bella hade en lång stund glömt att röra i sirapen för att höra slutet af den spännande historien. Blef du icke sjuk efter den betan? Pytt! Jag nös tre gånger och så var den sjukdomen undanstökad. Men här osar stekt läder det må aldrig vara du, Bengt? Bengt drog åt sig fötterna, som verkligen kunde misstänkas för att ha varit under sirapsgrytan. Bella kom plötsligt i håg sirapen. Ack och ve! Hennes ansigte uttryckte en jemmerlig missräkning, när hon smakade på smeten. Den var bäsk som malört och hård som glas. Vidbränd. Vidbränd! gick det som ett sorgligt eko kring hela laget. Bengt och Hanna låtsade gråta högt; småbarnen hade ännu förhoppningar och beto i glasbitarne. De voro inte att förakta, och så höllo de till godo med hela varulagret. Nu gå vi in, sade Bella, som kom ihåg, att det var Helmis sängtid.
Vid sista Riksdagen yrkades dels förändrade sladganden, i afseende på skeppsegares åliggande att förse sig med Helfrihets-bref, dels att desse måtte i allo afskaftäs, dels ock alt Fribrefs-blanquetler måtte hållas till - 20 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N',o 84. banda i Rikets aila stapelstäder; i anledning af hvilka yrkanden Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet., i dess då afgifne Betänkande N:o 110, på anförde skäl, afstyrkte framställningen om fribrefvens afsk aflande; men deremot tillstyrkte, ej mindre, såsom Herr Christierson i sin motion redan omnämnt, ”att Fribrefs förnyande icke ina anses nödigt eller päbju”das, så länge samma egare eller intressenter innehafva fartyg och annan ”skeppare ej antages”, än äfven ”att, på sätt genom Kongl. Brefven den 15 Augusti 1829 och den 5 November 1831 för släderne Wisby och Götheborg ”finnes medgifvet, samt under enahanda villkor, ett tillräckligt antal bian”quetter till Commerce-Collegii Fribref måtte för skeppsredare, som sådant äska, blifva att tillgå hos Konungens Befallningshafvande i de Län, ”der stapelstäder finnas;” varande de sålunda gjorde tillstyrkanden bos Kongl. Majrt och Rikets Ständer framförda, i enlighet med ExpeditionsUtskotlets förslag till underdånig skrifvelse N:o 139 (10:de sami. 1 Bandet af Bihang till Riks-Ståndens Protocoll.) I anledning häraf har Kongl. Majrt, efter Commerce-Gollegii hörande, uti Nådig Skrifvelse till bemälde Collegium af dea 13 Augusti 1835, förklarat, att Kongl. Majrt icke funnit anledning att vidtaga den förändring af föreskriften beträdande fribref, hvarom Rikets Ständer i omförmäld te måtto väckt fråga, men då, genom Kongl.
Klinckowström sjelf medgifna förhållande, att vi i afseende å tre länder ej kunna besluta någon tullförhöjning utöfver hvad i Franska traktaten är stadgadt, och att i afseende å de öfriga tullarne väl kunna höjas, men beslutet derom ej träda i gällande kraft, förrän tulltaxan, som alser året 1867, en längre tid varit tilllämpad. Jag tror det icke. Frih. Klinckowström har vidare yttrat, att under diskussionen om Franska traktaten åtskilliga talare skulle hafva förklarat den deri åsätta tull å Franskt drulbränvin icke vara en differentialtull. Jag åtminstone har aldrig förnekat, att denna tull verkligen är en differentialtull; men jag vill i anledning deraf fästa uppmärksamheten på att i Franska traktaten finnas utförliga föreskrifter gifna rörande hvad som vid import al Franskt drufbränvin skall iakttagas för att de åt Frankrike inrymda förmåner må åtnjutas. Skulle nu tulltariffen i. Franska traktaten i allo blifva en specialtariff, borde i densamma likartade föreskrifter blifvit intagna äfven lör ölriga varor, men så har icke skett, och äfven af detta skäl är det nära nog omöjligt, att nu inlöra differntialtullar. Frih. Klinckowström har äfven uppdragit en särdeles sorglig målning af Franska traktatens följder, och dervid såsom ett ofelbart bevis citerat Bev.-Utsk:ts uppgift, att nämnde traktat skulle medföra en förlust i tullinkomster af icke mindre än 1,600,000 rdr. Ja! så finnes det å papperet uträknadt, men erfarenheten gifver vid handen, att tullintraderna, långt ifrån att minskas, tvärtom gifvit ett öfverskott utöfver deras belopp under den tid Franska traktaten icke var gällande. Jag tror mig nu hafva visat B. o. Ad., att ett beslut om införande af differentialtullar, äfven om R.