Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifölls vid förnyad föredragning Banco-Utskottets den 7 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 1 c>5, öfver väckt fråga om kungörande, att någon prasscriptionstid för emottagandet i Kronans uppbörd oell inlösen i Banken af dess på 14 och 10 skillingar kopparmynt utfärdade sedlar icke är föreskrifven. S. D. Upplästes och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial N: > 52, angående vissa iagttagelser vid upprättande af förslag till Rikets S-änders undeidåniga skrifvelser, rörande Extra Stats-regleringen. S D. Då nu till justering upplästes ej mindre Expeditions-Utskottets fordag N:o 38o, till Rikets Ständeis underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående granskning af de i Stats-Rådet förda protocoll, än samma Utskotts förslag'N:o 89, till §. i Riksdagsbeslut, rörande samma ämne, Prot. Uidr• den 8 Juni 18 4 r • 525 blefvo nämnde b'da förslag’, i anledning af dervid gjorda anmäikningar, till Exprditions-Ulskoltet återremitterade. Från Hög v. Preste-Ståndet* S. D. Föredrogos Stats-Utskottets följande Memorial: Po 5yo, angående verkställd omröstning öfver åtskilliga uti StatsUtskottets Utlåtande N:o 522, omförmälda voterings-proposilion, i afseende å Riks-Ståndens beslut, rörande Extra Stats-regleringen. IV: > 5ji, angående veikslälld omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande anslag till aflöning för adjungerade Ledamöter i Kongl. Svea och Götha Hof-Rätter. N:o 5^2, angående verkställd omröstning, i följd af Riks-Ståndens olika beslut, rörande det så kallade mindre Creditivet.
Hof-intendenten F. Westin 2,363: 71. enkefru A. W. Rosenborg 1,778: 36. § 2, Antalet af Wadstena krigsmanshus-kassas underhållstagare, som vid 1861 års slut utgjorde 10,172 man, uppgick vid 1862 års utgång till i0. 6 man; och pensionsstaten, som vid slutet af år 1861 beräknades till en summa af 251,933 R:dr, erhöll under revisionsåret en tillökning af 5,784 R:dr, så att densamma den 31 December 1S62 utgjorde 257,717 R:dr. § 3. Uti Militieboställs-kassans räkenskaper upptagas fortfarande såsom kassans skjul d 2,475 R:dr, utgörande den af Krigs-kollegii Aflönings-afdelning förvaltade Krigsarkivfonden, hvaraf räntan disponeras af Topografiska kåren. — 71 — § 4. Under revisionsåret hafva på Militieboställs-kassans bekostnad karaktersbusen med dertill hörande källare vid 41 boställen blifvit iståndsätta för en kostnad af 20,591 R:dr 7 öre, äfvensom nybyggnaden af karaktershuset å kompanichefs-bostället Forss vid Helsinge regemente, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 14 September 1858, fortgått; hvarjemte kassan under året lemnat inqvarterings-penningar med ett sainmanlagdt belopp af 14,825 R:dr åt 145 löntagare, hvilka varit i saknad af karaktershus å innehafvande boställen. § 5.
297 yttrande, deruti bemälde Öfverdirektör förordat den underdåniga ansökningen, i underdånighet anfört, alt hvad anginge Hackzelia anhållan att, med bibehållande af sin Kronofogdepension, undfå pension äfven såsom Kommissionslandtmätare, sä enär, enligt Statskontorets tanka, icke någon borde kunna för mer än en tjenst uppbära pension å allmänna indragningsstaten, i likhet med hvad uti det nådiga reglementet för Civilstatens Pensionsinrättning funnes för denna inrättnings delegare bestämdt föreskrifvel, samt, Slals-kontoret veterligen, tvänne pensioners uppbärande på allmänna Indragningsstaten förr icke blifvit medgifvet utom i ett enda, med det förevarande, ej fullt lika fall, funne sig Slats-kontoret sakna skäl, ali å Hackzells ansökning om pension såsom kommissionslandtmätare tillstyrka nådigt bifall; alt, beträffande sökandens alternativt gjorda underdåniga anhållan om förhöjning af hans kronofogdepension, Slats-kontoret, under antagande alt det vid sistförflutna riksdag fattade beslut om förbättrade pensionsvilkor för kronofogdar, äfvensom för andra tjenstemän, ej kunde tilläggas retroaktiv verkan, samt då en sådan tillämpning deraf, till förmån för Hackzell, utan tvifvel skulle framkalla ansökningar i enahanda syftning utaf andra tjenstemän, hvilka erhållit afsked med pension enligt förut gällande föreskrifter, ansåge sig icke heller böra understödja Hackzells i denna del gjorda anhållan; men att, för den händelse E. K. 31aj:t, med afseende å sökandens långa och verksamma ijenstemannabana samt den obemedlade ställning, hvaruti han med hustru och barn sig befunne, skulle anse skäl vara för banden, att uti ifrågavarande ämne i ena eller andra hänseendet göra nådig framställning till Rikets Ständer, Stats-kontoret funne sig böra i underdånighet tillägga, att Hackzell uppfyllt de vilkor, som, jemlikt Kongl. Förordningen den 24 Januari 1778 och Kongl.
Så, du har slagit dig lös och lämnat din hustru ensam, vad säger hon om det? Hon är inte ensam. Det sitter en tant hemma och håller henne sällskap... En svartklädd tant. Tomas beställde en visky. Jag har inte sett till dig på länge, sade Mortimer. Jag sökte dig häromdagen, men det var ingen hemma. Så, då var det troligen i förrgår. Min hustru kände en kraftig lust att gå på Södra teatern i förrgår, hon förebrådde mig att vi inte hade varit där på fem år. Nå, så kommo vi dit... Pjäsen var dum, men moralisk. Vad hette den? Det minns jag inte. Man får se en rätt vacker äktenskapsbryterska springa omkring i korsetten, en äldre borgare, som inte är hennes man, hoppa på ett ben i skjortärmarna och en yngre herre komma utrusande ur ett alldeles mörkt sidorum med hatten på huvudet och fracken i handen, medan den svartsjuke äkta mannen springer omkring och skjuter med revolver på allesammans. Piff, paff! Är det moraliskt? Ja visst. Allt som syftar åt att förlöjliga kärleken är moraliskt. Tomas betraktade honom förstulet. Hade han druckit? Han hade icke sitt vardagsansikte. Faust är omoralisk. Den är ägnad att inge unga människor den föreställningen, att kärleken är någonting. Tre herrar, som drucko punsch vid ett bord i närheten, avbröto med ens sitt samtal och lyssnade till Mortimers ord med samma löjeblandade undran som utmärker obildade, då de höra en utlänning tala sitt lands språk. Det skall ingen komma och inbilla dem, att någon människa kan förstå ett ord av en sådan rotvälska. En av dem hade en ryggtavla, som Tomas trodde sig ha sett någon gång förr, och som gjorde ett obehagligt intryck på honom. Det blev tyst under några minuter. Mortimer höjde sitt glas och växlade en förbindlig hälsning med en herre, som satt ensam i en soffa vid den motsatta väggen. Det var en blek man med stora, stirrande ögon i ett smalt ansikte med kort, mörkt skägg. Vem är det? frågade Tomas. Mortimer nämnde hans namn och tillade: Han är filosofie doktor, och han fördriver sin tid med att polera sina möbler. När man kommer in i hans våning, möter man sin bild överallt, i vartenda skåp, varenda byrå, varenda bordskiva.
Jag tror nemligen; lika med Herr von Hohenhausen, att, om de Bevillningsgrunder blifva gällande, spm nu äro bifallne, och rän* tan förblifver oförändrad, capitalisten icke aliJid, utan snarare ganska sällan, kommer att béj 30^6 Den % 2 Julli /. m. tala någon Bevillning, hvaremot han, genom jäntans nedsättning, skulle indirekt en sådan erlägga. Ännu mera hanger denna fråga tillhopa med Firiance-regleringenj ty örn vi få ett stadgadt mynt, vare sig genom realisation eller andra utvägar, så kunna vi med skäl påyrka räntans nedsättande* Frågan åter, huruvida det må vara tillåtet, att taga så hög ränta man behagar, karl ej eller besvaras, utan i sammanhang med Financé-regleringen. Enligt all sund theori bor'* de hvar och en hafva rätt, att taga så stor vinst han kunde och ville af sitt capital eller sin egendom. Men förhållandet är dock helt annat, när capitalet i fett Iand, såsom nu hos oss, är bestämdt till ett visst belopp, som hvarken kan ökas ellér minskas. Bet vore i sådan ställning farligt, att lempi tänté-bes t amningen åt hvarje capitalists fria behag, ty de betydligaste capitalister kunde då möjeligeri bilda sammansättningar, som icke lånade ut för mindre än 30 till 30 procent. Mycket olika är det åter, när åtgärder vidtagas, för att efter behof kunna öka Rikets rörelse kapital, eller då detta utgöres af klingande mynt, och således af samma beskaffenhet, sorn de fleste andra länders; ty om den inhemske capital»- sten då fordrar för fhÖ§ ränta, kan den lån-behöfvande Vända sig till utländningen.
Genom vana vid de personer, som skötte den sinnessjuke, uppförde han sig aldrig så våldsamt att några farliga följder deraf uppstodo. Då emellertid hans vårdare blefvo gamla och ej orkade om honom taga den vård, han behöfde, måste han återgå till sin fader och stjufmoder. Dessa voro ovana vid honom och han vid dem; hvaraf följden blef att det ena svårare uppträdet efter det andra inomhus inträffade, och utomhus var förhållandet ingalunda bättre. Han sprang in här och hvar, roffade åt sig hvad han kom öfver, fick stryk och gaf stryk. Med ett ord en mängd förhållanden vid hans nyligen inträffade död gaf anledning till den förmodan, att han aflidit till följd af svår behandling. Under många månaders tid hafva jag och församlingen begärt att få honom intagen på ett hospital; men förgäfves. Plats har funnits, men derföre att han ej begått någon sådan våld samhet att våda för samhället deraf uppstått, har inträde nekats. För min del får jag i allo tillstyrka bifall till Hr Montgomerys motion, med det tillägg, jag tagit mig friheten föreslå. Hr Huss, Magnus: Motionären citerar ur Just.-Ombudsmms embetsberättelse till innevarande riksdag några ord, som gå ut derpå, att en allmän klagan försports öfver bristande utrymme på hospitalerna eller vårdanstalterna för sinnessjuka. Denna klagan är fullkomligt grundad; men orsaken dertill bör dock icke läggas hospitals-öfverstyrelsen till last. Det behöfves blott några få upplysningar i denna fråga, på det att denna motion och Gr. Ugglas’ yttrande icke må föranleda direkta eller indirekta beskyllningar mot nämnde styrelse. Det är visserligen sannt att, oaktadt K. St:r vid föregående riksdagar anslagit betydliga summor dels till upprättande af nya hospitaler och dels till de äldres försättande i bättre skick, platsernas antal icke kunnat i samma mån ökas. År 1842 funnos på alla hospital i riket platser för tillsammans omkring 1000 sinnessjuka, och har sedan dess obetydligt ökats.
1 punkten l:o i reglementet omför mälda obligationer, hafva Fullmäktige, under den 16 Januari detta år, förklarat, att Riksgälds-Kontorets i såväl Svenskt mynt sorn Preussiska Thaler, äfvensom Allmänna Hypotheksbankens i sistnämnde myntslag ställda obligationer, löpande med 4» procents ränta, må vid Banko-Diskontverket och Låne-Kontoren såsom hy poth ek antagas och belånas, dock ej till högre belopp än 90 procent af kapitalbeloppet, med beräkning att en Preussisk Thaler motsvarar 2 R:dr 62 öre Riksmynt. § 59. Den i 167 § af Reglementet Sparbankerna i riket medgifna kreditivrätt har under nästlidet år begagnats af Sparbankerna i Stockholm, Södertelje, Hudiksvall, Götheborg, Wenersborg, Skara, Mariestad, Malmö, Christianstad, Ystad, Lund och Wisby samt den i Wemmenhögs Härad. § 60. Angående uppoch afskrifningssamt deposit-rörelsen vid de serskilda Diskontverken år 1861, få Revisorerne meddela följande sammandrag: 61 A. Uppoch Afskrifnings-räkningm: i Stockholm. i Götheborg. i Malmö. i Wisby. s Innestående vid årets början Deposit-räkningen: i Stockholm. i Götheborg. i Malmö. i Wisby. Innestående vid årets början Anslaget till för sträckningar at FilialBanker. å Uppoch Afskrifnings-räkning. I Stockholm „ Götheborg Malmö Wisby Deposit-räkning. Innestående. å uppoch afskrifnings-räkning. å deposit-räkning. Summa. Deraf i lånerörelsen använda. I räntan för medel, insatta å uppoch afskrifningssamt deposit-räkningar vid Diskontverken har, sedan förra Revisionsberättelsen afgafs, icke någon förändring vidtagits; hvadan densamma fortfarande utgjort två procent å uppoch afslcrifningsräkning, 3|- procent för medel insatta på tre samt 4| procent för medel insatta på sex månaders uppsägning. § 62.
Skall härvid något kunna åstadkommas, så måste man här såsom i fråga om den allmänna bevillningen, gå ifrån sjelfva roten, genom en allmän undersökning af denna frågas ställning inom vårt land, dess ingripande i landets olika delar och det olika lidande, som just derigenom drabbar allmogen m. m. På denna undersökning må man sedan grunda jemkniugen för hela landet, hvarigenom något i sin helhet kunde åstadkommas, och hvarigenom skjutsen skiljdes frän jordbruket och pä annat sätt organiserad blefve någonting helt i och för sig sjelf. Fortfar det nu såsom det är i hela sin uselhets nakenhet, hädanefter såsom hittills, så tror jag det är vida bättre, del skall då i en ej aflägsen framlid bära vittnesbörd om de ringa åtgöranden, som blifvit vidtagna i denna vigtiga fråga, och skall kanske då genom den stora kontrast våra kommunikationsmedel erbjuda, och vid jemförelsen med utländska kanske tvinga till kraft-messyrer, som helt tvärt och kanske på ett hastigare vis än annars leda lill förändring. Ynkliga äro våra kommunikationsanstalter; men genom föreslagen åtgärd blifva de ej bättre, Gr. Sparre: Jag vill först, i anledn. af Hr Silfverstolpes si sta yttrande, ang:de ett af mig begånget misstag, nämna att jag verkligen oriktigt uttryckte mig. Långt ifrån att icke hafva tagit kännedom om Relänk:s innehåll, har jag, innan jag yttrade mig öfver ämnet, noga genomläst och begrundat detsamma, men då jag sade att jag instämde med Ulsk. ville jag säga, att jag förenade 8 H. 2 18 Den 1 Juni. mig med Gr. Liljencrantz, som talade om olämpligheten af skjutsafgifternes förhöjande, der entreprenad icke funnes, eller icke kunde inrättas. Man har sagt att en sä obetydlig förhöjning som 4 sk. b:ko icke skulle medföra någon serdeles nytta och icke åstadkomma någon lindring för jordbrukaren eller befordra inrättandet af entreprenader. Jag vill likväl hemställa, huruvida det icke skall verka till ändamålet, om, på de gästgifvaregåldar der 30 å 40 hästar om dagen begagnas, entreprenörernas inkomst ökades med 10 R:dr om dagen.
De ocigliga iupposiliomr anmärkes pästäendet art Den y Januaris. 4Z7 FideiCommister brimma lämre stokke än annan egendom; V!N ett eller owiat exempel kail I.ppwilgs, sä är likmä'. icke afgjordt, om sädaut härrör os eaendomenö muur, eller ägarens okunmol-er; okt Fldei^.ommchec deremot med ali four förbättras, cmbeiie-os m. m. dervä gifwas mängiulld'g-« benus: om lörra inkastet wore grundqdt bleuvr en följd d r<n, att otia arrenden more högst stadliga, ännu stadligare ari dorctem->a si, jord kitt and 06 brukande, emot dagswe^ken, äi dtlia-ui borde ingen fä äga mera jord än han sief kunde med eget solk b'U'a. S<dan man ommir m längt, att rättigheten lill iörwärswaad-? al fast egendom ware inskränkt, ginge ma» enligt sunma grundsatser widare att färestklfwa . u u stor fö mögenhet e» h v^r borde fa äga, och ståtligen art lia stulle hcr lika, och dervä kan hända att Staten stu-e ha abr; Suspssttlösen torde gä för wida, till sörstvaran, det deras kan latu annat antoris än art tädant händt förr i weridénI moralistt Mende föregts, wee, att det är en orällwiw, att det ena damer tär allt, det andra intet; men Testamenrs-rättigheten är at den natur att gilwaren äger sjelf p ö wa hwilket han 0-ser wara rätt ell r orälk, emedan förord och willtor äro « ckll> ashmidllngar guiom L-gen auloriserade, och den räktwisaste
Hvad beträffar den garanti, som bör förefinnas, för att dessa banker ej må blifva skadliga, har Utsk:t trott en stor sådan förefinnas i den offentlighet, som bankerna skulle underkastas genom den åt vederbörande myndighet uppdragna granskning, äfvensom genom påbudet att qvartalsvis gifva allmänheten del af bankens ställning. En annan garanti förefinnes äfven i den stora summan af 2 millioner, som skall af aktie-egarne såsom grundfond tillskjutas, hvilken summa är en säker borgen att dessa tillse det banken skötes på det mest ändamålsenliga och lämpliga sätt. H. VI. 17 258 Den 12 September e. m. Hr Bildt, Gillis: För hvar och en, som intresserat sig för vårt lands industriel utveckling, har det varit särdeles glädjande att inhemta hvad som förekommit i sammansatta Utsk:ts för Riks-Stånden framlagda Betänk.; icke derföre att jag anser, det man kommit särdeles långt i hvad som utgör ett nödvändigt vilkor för vårt industriela lif och för samhällets utveckling; men derföre att man dock gjort icke obetydliga framsteg, och ett bland dessa är, att man sökt uppmuntra tillkomsten af enskilda banker utan sedelutgifningsrätt. Behofvet af sådana banker har länge visat sig, och man har äfven sett en sådan bank framkomma, ehuru på sidan af lagen, ty det finnes i det bolag, hvarå jag nu hänsyftar, en solidarisk ansvarighet för två personer, och de öfrige delegarne äro kommandit-delegare. Jag skulle dock tro, att det vore riktigare att genom en lag söka göra det möjligt att bedrifva en sådan bankrörelse, som genom detta förslag åsyftas. Vi hörde Finans-Ministern vid de gemensamma öfverläggningarne säga, att om man håller strängt på bestämmelserna i afseende på enskilda bankers rätt, hvilka få utgifva sedlar, är det derföre att de uti denna rättighet ega en stor fördel framför andra penninge-inrättningar. Om man skulle för stiftandet af en bank, utan sedelutgifningsrätt, först behöfva ingå till K.
För mili del anser jag dock alt dessa fördelar kunna vinnas utan nu ifrågasatta stora anslag, hvaraf ytterligare följer att man måste hafva större garantier för att lemna detsamma. Af aktieteckningen till jernvägen förbi forssarne, der Gellivara bolag tecknat sig för det ojemförligt största beloppet, synes äfven att intresset är större hos Gellivara bolag än hos ortens innevånare, och häri finner jag ett ytterligare skäl alt hos R. o. Ad. hemställa, om icke den reservaton, jag afgifvit, förljenar någon uppmärksamhet, .lag erkänner visserligen att någon svårighet kan uppslå vid frågan om den jernväg, jag föreslagit, men jag hemställer äfven, om man icke kan öfverlemna åt staten att afgöra och utreda denna fråga. På grund af hvad jag nu anfört, vågar jag vördsamt anhålla att R. o. Ad., med afslag å Utsktts hemställan, ville bifalla nu ifrågavtde anslag, under de vilkor, jag i min reservation föreslagit. Ilr Stråle, Wilhelm: Jag befarar, att man i allmänhet gör sig oriktiga begrepp oin den ort, sorn ligger omkring Luleå eif. Man tror att (ien är och skall förblifva en ödemark, i stället för att den kan blifva en af de mera fruktbara orterna i Sverige. Jag befarar ock att såväl Utsk:t, som flere reservanter, och bland dem den siste värde talaren, häraf låtit leda sig till den slutsatsen, alt kanalbyggnaden uteslutande sk (ille blifva till förmån för Gellivara bolag. Jag tror deremot att denna kanal skall utöfva ett stort inflytande såväl på ortens jordbruk och skogsskötsel, sorn på jernhandteringen. Jag har visserligen icke granskat handlingarne så noga, som den siste värde talaren; men jas har dock läst så mycket, att jag sett att K. M:s Beflude i afgilvet utlåt, vitsordat nyttan och behofvet af ilrågav:de kanal-liuie; och särskildt har jag hört länets 192 Den 5 September e. m. nyligen aflidne, högt fiirtjente höfding tala i detta ämne, dä han först väckte förslaget att göra Luleå-elfven segelbar förbi Hedens och Ede forssar.
Jag anhåller således om propos. å bifall till första punkten med den förändring, att orden vård och förvaltning mätte utbytas mot upsigt och vård, samt hoppas och förmodar, att den blifvande Ofverstyrelsen ej måtte bli särdeles talrik och besvärande, så att den ej må för Kronan medföra större kostnad än som kan motsvaras af den betydliga nytta, densamma kommer att medföra. Gr. Sparre: Den af den siste talaren framställda åsigt har äfven inom Utsk. varit föremål för ganska vidlyftig pröfning. Den mening Hr Segerdahl inom Komitén i en reservation framställt, försvarades af honom personligen inom Utsk., som beslutat att höra honom. Utsk. stadnade efter många öfverläggningar i ('et beslut, att då K. M. icke funnit skäl att för närv:de vidare utlåta sig öfver omfattningen af den föreslagna styrelsens verksamhet, samt Utsk:n ej vore i tillfälle att så noga bedöma nödyändigheten af denna Centrai-styrelse, hade det varit mindre lämpligt att i detta afs:de göra någon anmärkn. Utsk:n ansågo, att i den mån denna styrelse hinner organiseras, och då det vore meningen att redan r.u tillsätta densamma, jemte underordnade åt kill ige tjenstemän, så blir K. M. till nästa Riksdag bättre i tillfälle att bedöma vigten af de anmärkmr Hr Segerdahl inom Komitén framställt, samt att fatta sitt m Den 7 November f. m. beslut, med ledning hvaraf K. St:r säkert bättre bedöma frågan än om de nu skulle på förhand densamma afgöra. Jag tror således att de förenade Utsk:n handlat visligen, då de icke framställt någon anmärkn. mot denna punkt. Sedan nu äfven en Konungens Eådgifvare förklarat sig tillfreds med den form för svaret, som jag föreslagit, får jag hos Hr Erih. o. Ordfiden anhålla om propos. derpå, att E. o. Ad:n måtte anse denna punkt till ingen anmärkn. föranleda. Erih. Kaab: Man sväfvar ännu i osäkerhet om följden och vigten af de beslut, som här komma att (åttas. Visserligen hafva Gr.
Utöfver dessa tillgångar skola lån uptagas för Jernvägars bekostande och understödjande. »Bekostande)) har naturligtvis afseende på Statens stambanor, och »understödjande» på de bibanor, som skulle komma att af enskilde anläggas. 196:te g i det regkte, som lemnades Riksg:sKont., och som innefattar föreskrifter för lånens uptagande, bestämmer räntan till högst 4 för hundra, men föreskrifver tillika att Fullmäktige må pröfva och bestämma om och i hvilken mån rabatt å kapitalbeloppet må, inom föreskrifna gränser, varda af RiksgrsKont. medgifven. 198:de § innehåller, att till ranteliqvider och kapitalets amortering anvisas ett årligt anslag, svarande emot fem proc. å det belopp som skall uplånas, så att minst £ proc. å den föreskrifna lånesumman årligen må kunna användas till lånets återbetalning. Det är dessa begge paragrafer som, enl. mitt förmenande, Fullmäktige icke ställt sig till noggrann efterrättelse, åtminstone andemeningen deraf. R. St:r hafva, såsom något hvar torde erinra sig, icke allenast vid sista Riksdagen beslutat att anslå 5 milkr Rdr Eko till anläggning af åtskilliga stambanor, utan derjemte medgifvit, att 1,600,000 Rdr s. m. skulle lemnäs såsom lån till utförande af FahluGefleJernbanan, 133,333 Rdr 16 sk. såsom lån till Jernvägen emellan sjöarne Wessman och Barken, samt 100,000 Rdr s. m. till Nordbergs Jernväg, och jag tror ännu något mer. Summan utgjorde sammanlagdt öfver 10 milkr Rdr Rmt, som R. St:r således, dels under form af anslag, dejsjinder form af lån, beviljade till utförande af Jernvägs-anläggningar. Dessa medel skulle genom Fullmäktige i Riksg:sKont. an - 304 D en 18 A pri 1 e. ra. skaffas »utöfver befintliga och disponibla tillgångar».
Nådiga pröfning för hvarje serskildt fall, där något undantag kan äga rum. 5:0 Att Auctionerne böra ske på en och samma dag uti Kongl. Kammar - Collegium och Lands-Cantzliet i orten, samt å det närmaste till Skogen belägne Tingsställe, sedan Kungörelser derom blifvit utfärdade, ej mindre inom Länet än angränsande Län, samt uti Allmänna Tidningar ne. 6:0 Att Landshöfdingen bör äga att föreslå samt Kongl. Kammar - Collegium att pröfva och fastställa i huru mänga Tunneland hvarje utrop vid Auctionen bör ske. 7:0 Att Kronans öfrige Allmänningar och Parker böra helt och hållet fredlysas, samt, så fort sig göra låter, afinätas, der sådant redan icke skedt. 8:0 Att de Skogar och Allmänningar, som ej ännu, en igt 1805 års Skogs-Ordning, blifvit afvittrade, böra skyndesamt frånskiljas enskildtes ägor, samt med lagliga röroch rågångar förses. 0:0 Att Mulbetes-rättighet och så kallade Fäbods - ställen, som å dessa Skogar och All - i448 Stats-Utskottels Eetän&anden' inänningar af alder varit Jordägare eller