Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Garnizons-regemcnterne bestås i sjelfva verket ett mindre mål, och då deras spannmål anordnas, förvandlas hvad dem tillkommer från Garnizonsmål till Fast mål, som då blir ett mindre tunntal at det sed. nare, hvilket de qvittera, jag åberopar 1 denna del de respective ledamöters närmare kännedom än min egen, hvilka tjena i Värfvade Arméen; men jag har imedlertid ansett mig skyldig undanrödja ail tanka som skulle denna difference i mål icke komma det Allmänna till godo och blifva redovist. En förändring uti anslaget för GarnizonsRegementerna, från Garnizonstil! Fast mål, blefve en tillökning uti Statsutgiften. Hvad åter angår den del af ämnet, att dålig säd skulle blifva inlevererad till Regementerna, så förmodar jag att vederbörande känna sin rätt och troligen icke böra underlåta att i behörig ordning klaga, om dem i denna del sker något förnär. Skulle en Uppbördsman utdela sämre säd än den han emottagit, måste icke allenast ett tjenstefel utan ett verkligt brott hafva föregått, genom utbyte af Kronans bättre spanmål mot en sämre vara, och en anmälan derom vore för mycket rättvis och billig, för att icke genast följas af det verksammaste beitrande, hvartill Embetsman fin» Den 16 Maj. nas, hvilka hafva det till tjenstpligt sig älagdt. Herr af Sillens Memorial, jemte de dervid af Friherre Wirsén gjorda anmärkningar, xemitterades till Allmänna Besvärs» och OeconomieUtskottet. Friherre Åkerhjelm, Carl, hade inlemnat följande; Vördsamma Memorial: Skadligheten af vattens uppdämmande öfver odlad eller till odling tjenlig mark är så allmänt erkänd, att något tvifvelsmål derom icke lärer äga rum. Rikets Högloft.
Den » ödmjukhet » i medgången, som hr H. beröfvar henne, hindrade sångerskan ej att afslå flera ganska hedrande, ja t. o. m. lysande partier, att vara en god och oförarglig kamrat (hvilket deremot ej fru Enbom, hennes antagonist i den bekanta Figaro-skandalen, var) och att utveckla en välgörenhet, som var mera omfattande än högljudd. Men en äkta konstnärssjäl — glad, munter, obekymrad tog hon dagen som den kom, gaf ut med ena handen hvad hon fick i den andra — och då olyckans dar kommo — dÄ stod hon der, ensam, öfvergifven, ja för den som närmare känner till saken underligt öfvergifven just af personer, hos hvilka tacksamhetens dygd tycktes vara allt annat än klart uppfattad. Detta är emellertid privatsaker, men då hr H. gifvit sig in på det gebitet, måste man ju ock möta honom der. Jenny Lind är bokens första större artistbiografi. Den är hvad » konstkritiken » beträffar hållen i superlativus och ofta nog med skäl. Men någon tydlig och påtaglig konstnärsbild af den stora sångerskan får man trots all flödande entusiasm lika litet som af hr H: s öfriga kostnärer, lyriska som dramatiska. Hr H. be-skrifver snarare en rol i dess olika hufvudstadier än artisten, den utfarande deruti. Det är det, som är olyckan i dessa hr H: 8 afhandlingar. Det som nu sägs om Jenny Linds Norma, måste sägas om hvarje Norma; det är så allmänt hållet att det kan tillämpas på Pauline Viardots eller Tietjens Nonna lika så välsom på Linds. Hr H. knnde för att gifVa sina läsare någon hum om saken åtminstone ha citerat någon af kritikerna från den tiden, och han skulle då fått veta, att Jenny Lind i Norma hufvudsakligen fårglade den elegiska sidan, månskenssvärmeriets underbara poesi, den jungfruliga renheten och ädelheten, under det t. ex. Giuditta Pasta utmejslade bilden till antik höghet och imponerande majestät och Viardot-Garcia deri i all synnerhet betonade den vredgade romarinnans förintande raseri och tygellösa passion.
Han beflitar sig således icke derom, att under det goda året, då tillfället till daglig förtjenst står Öppet och priserne på lifsförnödenheler iiro låga, bespara något för elt annat svårare år: i stället antingen minskar lian qvantiteten af sitt arbete eller använder han illa hvad han förljennr, och den naturliga följden deraf är fattigdom och nöd då missväxt inträffar samt af sådan anledning priserne å lifsmedel höjas. Till stegrandet af denna nöd bidrager ock den omständighet, att arbetet lika med hvarje annan vara, i hänseende till priset derå, beroende på tillgång och behof icke sällan faller i värde, just då andra varor stiga, enär samma orsak, som vållat höjningen i värdet å de sednare, eller minskad tillgång, äfven minskar behofvet och förmågan, alt använda arbetet. På en gång blir både tillfället till arbete och ersättningen för hvad som lemnas mindre, samt arbetaren sålunda i dubbelt afseende beröfvad medlet till bergning. Häruti ligger den största vådan af bosättningar, som tillkomma uteslutande eller hufvudsakligast med beräkning på de medel till bergning, som skola hem tas' från arbetsbiträde vid andras" jordbruk; och sådana bosättningar inträffa visserligen inom detta län mera ofta än önskligt och nyttigt är. — Sedligheten är i tilltagande och bränvinssupandet aftager. Del anses numera skamligt, alt vara lusig. Vid allmogens gillen finnes visserligen ännu bränvinet såsom en nödvändig artikel, men det hvarken hjudes eller njules i öfvermått. Den måttlighet som sålunda redan iakttages, förnämligast af de förmögnare bland allmogen samt deras barn och husfolk, skall småningom, genom exemplets verkan, äfven mera allmänt vinna insteg hos de fattigare klasserna och, i förening med den bättre upplysning och bildning, som ett ordnadt folkskoleväsende måste medföra, otvifvelaktigt återlifva hågen för ordning och arbetsamhet, dessa oeftergifliga vilkor för trefnad och välstånd.
Men skulle eftergiften blifva så stor, att de för hela den tiden befriades, sä blefve det en allt för stor uppmuntran för andra skattdragande i Sverige, att vara så gensträfviga som möjligt i sina skyldigheters utgörande, emedan skattefrihet derpå kunde, för långa tider, vinnas. Uppmuntran till sådant ofog synas mig R. St., som skola anskaffa statens medel, aldraminst böra gifva. Jag ber att ännu fä tillägga ett ord. Det är att, om de H. Utsk:n behaga låta till sig hemta Kammarcolhi och Förvaltningens af Sjöärenderna und. utlåtrn i målet, så tror jag att deri skola finnas alla de upplysningar, som erfordras för att åt ärendet gifva den utredning och rigtning, som vederbör. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Frih. Palmstjernas yttrande, att de Skånska utsockne-hemmanen icke blifvit älagde en ordinarie rotering. Jag är med Frilen af annan tanke. Jag får lof att förklara, att, då Skåningarne begärde, att få sin extra rotering permanent med förbehåll af i nedsättning deruti, och detta af Konung och Ständer bifölls,' så, då jemkningen skedde, funnos der några och 60 rotar (om jag rätt minnes), som sade: nej, vi vilja hafva vår extra rotering qvar; och dem ansågo sig hvarken K. M. eller R. St. kunna ålägga ordinarie rotering. Men desse voro säterioch insockne-hemman, och alldeles ej utsocknefrälsehemman; ty desse sednare, som i början jemväl voro inblandade ibland de få, som hade protesterat, ingingo i ordinarie rotering och vakans-afgift i den mohn, som K. M. och R. St. besluta, att all ordinarie roteringsskyldig jord skulle med ordinarie rotering beläggas.
Han såg henne komma farandes i brådska, men han ville inte träffa henne för tillfället, utan lägsnade sig hastigt af till storstenen. Bredvid stenen var en gran-»låge». De startade uppför samtidigt men pojken hade några steg före, och för hvarje gång han vid löpandet rundt stenen kom till granruskan hoppade han lätt öfver den, medan käringen inte var »god för» det, utan var tvungen att lyfta på kjortlarne och klifva, för hvarje gång hon fullbordat ett hvarf kring stenen. De hade en sträng sysselsättning ganska länge och ingenting sades, ehuru de sågo hvarann ibland. Jonas var mera professionel, medan käringen deltog såsom amatör. Han var också i bästa kondition då hon började flåsa. Detta gjorde honom öfvermodig och säker om att komma in som n:o 1. Hinderridt var hans specialitet — till den grad att han tog den så där mera nonchalant. Därför fastnade han också i granen och låg på näsan ett-tu-tre. Tänkte nog stiga upp och återupptaga den afbrutna täflingen men käringa hade fått honom i kaluffsen! Med hans öra i ena nypan sökte hon sig ett spö och behandlade honom så en god stund. Löpningen hade gjort henne anfådd och piskningen gjorde saken inte bättre. Hon var rakt tvungen att hvila ett tag. Jonas som hade hållit mun hela tiden, lät henne hvila en fem minuter men då han såg, att det tycktes bli fem minuter till, tilltalade han henne höfligt och beskedligt och sade: »Ha’ ni hvila nog än? Dä’ ä bäst att vi gör ifrån oss det här — vi ha’ väl anna’ och göra.» »Din armade karibel», sa käringen och dängde allt hvad hon var god till kors och tvärs öfver pojkakroppen, öfver ryggen och hufvu’ och anstans. Och det höll hon på med tills hon tröttnat en gång till. Då gick hon in för att se efter om katta lefde. Jonas tog sig öfver ena ögat, där ett rapp tagit. Han vardt brydd då han kände att ögat svullnade och satte sig att fundera på frågan, huruvida han nu skulle bli blind eller icke. Han lyfte ögonlocket och tittade. Nej, han såg nog lika bra — men det var styggt så svullet ögonlocket var! Det där skulle hon få igen!
Då finna vi till en början, att Sverige eger en stamtrupp af omkring 8,000 matroser och båtsmän. Vidare äga vi en handelsmarin af 1 i8,000 läster, och om vi beräkna 6 man för 50 läster, hvilket är den lägsta beräkningsgrunden, åtminstone i afseende å de mindre fartygen, så är handelsflottan i stånd att lemna omkring 14,000 man. Den lägsta beräkningen af de kustoch skärgårds-boar, som hafva sin näring af sjön, uptages till minst 25,000 man. Dessa summor sammanräknade utgöra 47,000 man. Men nu finnes det en inrättning, som enl. min åsigt, vårt fädernesland bör skynda att tillegna sig, en inrättning, som finnes både i Frankrike, Danmark, Preussen och Norrige och som består deruti, att alla kustoch skärgårds-boar, eller de, som hafva sin hufvudsakliga näring på sjön, indelas uti vissa distrikter, enrolleras i örlogsflottans rullor och emot hyra under vissa år och turvis tjenstgöra på flottans skepp, så att de erhålla så stor sjövana, att de, i händelse af krig kunna komplettera flottans bemanning. Genom en sådan inrättning, som Fransoserna kalla conscription maritime, skulle Sverige erhålla en ganska duglig sjöbeväring och ett samband skulle upstå emellan handelsmarinen och örlogsmarinen, så att den förre skulle anse såsom en 36 Den 1 December. heder att tjenstgöra vid den sednare. Öfvergårjag nu till Norrige, der en sådan conscription redan finnes, så hafva vi der icke mindre än 48,487 man i hvarje fall tjenstpligtig! sjöfolk, och dessutom 31,550 man i utomordentliga fall till sjötjenstförbundet. Således mine Hrr eger den Nordiska halfön en sjöstyrka af icke mindre än 120,000 man. Om mot förmodan och mot beräkning det skulle inträffa, att våra materiella tillgångar icke äro tillräckliga för att åstadkomma den flotta, jag föreslagit, så ber jag dock att få påminna Eder, Mine
Sednare momentet af 8 att i de fall då hemgift går åter, hemgiflsinnehafvaren ej bör ansvara för den försämring å lösören, sorn genom deras vanliga bruk förorsakats, synes strida emot den hittills gällande grundsats, att hemgift i lösören, såsom varande elt förskott på blifvande arf, Lör, då den återgår, beräknas efter det värde den hade vid färsta öfverlemnandet. Slutligen saknas i Förslaget allt yttrande om den förändring af 12 Cap. 9 och 10 §§ ÄrfdaBalken, som, i händelse af Förslagets antagande, borde, i anseende lill det nära sambandet emellan berörde Lagrum och 16 Cap. GiftermålsBalken blifva oundgänglig. Med stöd af dessa anmärkningar, och då Lagens nu varande stadganden , angående medgift och hemföljd, icke synas erfordra någon så skyndsam förändring, att dermed Den 12 M ars e. m. icke kan anstå tilldess den, i sammanhang med förberedelserne till ny CivilLag i allmänhet, kommer under öfverläggning; finner Jag Mig sakna anledning att bifalla den föreslagne Lagförändringen. J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den ii sistlidne November, i underdånighet föreslagit, alt, med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 3i Januarii 1777 och 3 inom. i 10 punkten af Förordningen den 12 November 1766, så vidt de angå lösen för handlingar, hvilka i revisions-saker till Konungen från HofRätt insändas, 1 mom. 3 § i 3o Gap. RättegångsBalken må ändras till följande lydelse; ”Nu häfver Parten fått HofRätlens svar ”och tillstånd; sände då HofRätten parler”nes skrifter och alla bilagor, med skriftliga berättelser deröfver, hvarå dömdt är, ”till Konungen in; läte ock väl och rent ”afskrifva hvad för rätta är taladt och sva”radt, med HofRättens omröstning till DomJ’slutel: och löse parten den afskrift ut, ”sorn särskilt stadgadt är.”
Samma system, hvilket, som jag nämnde, i England åstadkommit så svåra följder och som der 6å allmänt fördömas samt orsakat förändrade förhållanden, hotar att inom vårt kåra fädernesland utveckla och utbreda sig, och kommer hår liksom dår, om det forlsåttes, att åstadkomma bedröfliga verkningar och efterlemna svårlåkfa, om ej obotliga, sår. Innan jag går att angripa och bevisa detta systems förderflighet, nödgas sjag likväl först vidröra samt afslöja ett annat hår införd! ej mindre skadligt verkande, hvilket på det förra utöfvar ett vigtig! och hufvudsaklig! inflytande. — Jag menar det system, hvarpå våra stadgar, rörande laga försvar, eller den så kallade Legostadgan, sig grundan. Det år desse bägge förenade, hvilka bidragit till den i senare åren så tilltagande pauperismen i landet, samt öfverbefolkningen af CorrectionsInråttningarne och fångelserne. Den naturliga lagen (den, som finnes inristad i hvarje förnuftigt väsendes förstånd) bjuder: att hvarje menniska eger rått till fri verksamhet för sig och sin arbetsförmåga, så långe hon ej dermed söker inkräkta på andras lika rått, det vill med andra ord såga, att hvar och en eger söka sin utkomst och bergning på det för honom båsta och lämpligaste sått, når detsamma ej ingriper i eller strider emot andras redan förvårfvade rättigheter. Häraf föijer äfven, att ingen råttseniigt kan tvingas emot sin vilja inskränka sin verkningskrets och arbetskraft inom ett visst omfång, eller en viss del af jordklotet, utan att jorden år fri för alla, och att mar) bör få använda sina förmögenheter, hvar man tjenligast finner, så snart ej andras redan genom prioritet förvårfvade räll derigenom hederås. Lagsamt Allm.
Af den 17 October: Förklarande, i anledning afBorgare-Siändets inbjudning att med sig deltaga i beslutet om Åtskilliga förändringar i Bevillnings-Utskottets förslag, anqäende Tjensteyjons Bcwillnings-afgift, att Ständer af anförde skäl deruti ej kunde instämma. Dcn is October. Herr Baron och Landt-Marskalken tiss» kännagaf att samtelige Riks-Ständens bestut, angående förbud eller Tullförhöjning pä Utländsk Spannmål, icke ännu hunnit inkomma, och hemstälde altsa, om icke, i händelse af irenne Ständs bifall till Oeconomi^-Utskottets betänkande öfwer detta ämne, ffrifwelsen derom till Hans Maj:t kunde fä i Stockholm justeras. Bifölls. Justerades kleni. Protocollerna för den 17 October. Uppä Herr Baron ochLandt-Marskalkens tillkännagifwande, att enligt 6 §.af Ordnings-Stadgan för Ridderffapets och Adelns sammankomster, borde de, under Riksdagen insamlade bötes-medel tilldelas torftiga Adeliga Enkor, anstäldes nu uppräkning af desta medel, hwilka, jemte dem som i sparbössan genom friwilligt sammanskott denna dag influtit, befunnos göra 49 R'.dr 8 si. Bancompnt, samt en Specie-Ducat, och skulle berörde medel, tillika med dem som ännu tilläfventyrs kunde komina att i Stockholm uppbäras, wid Riksdagens flut till ofvanskrifne ändamäl amvändas. Sedan Ridderffapets och Adelns öfverläggning ar öfwer de Allmänna Riksdags-ärenderne nu blsfwit tillända bragte,och sammankomsterne i Orebro med denna dag skulle upphöra, pttrade sig till Ridderffapet och Adeln Herr Baron och Landt-Marskalken pä följande sätt:
Denna tanke är otvifvelaktig! riklig, men jag tror icke, att det i vårt fädernesland är så farligt med denna eld, som den värde talaren förmodade vara till, då han hade detta yttrande, och om äfven elden en dag skulle tändas och blifva farligare, än hvad den nu synes vara, så är måhända det medel, man till dess släckande bör använda, icke straffbestämmelser, utan ett helt annat, nemi. att vårt presterskap med upplysning och nit förkunna den religionslära, öfver hvilken de äro satte till vårdare, alt de umgås med folket på en närmare fot och alltid lefva så, som de lära. Jag kan icke annat än önska att nu, efter 200 års förlopp, den tidpunkt matte i vårt fädernesland hafva inträffat, då samvetsfriheten, för hvilken Sveriges söner, under försvunna tidehvarf, icke tvekat att blöda och dö, måtte blifva en sanning uti Gustaf den Stores fädernesland, och jag tillstyrker derföre bifall till motionen, isynnerhet som många lagbud ändock qvarstå, hvilka förekomma alla de medborgerliga rättigheternas utöfvande af den, som lill annan religionslära från statskyrkan öfvergå». Förändringen är också uti förslaget till ny strafflag iakttagen. Frih. Raab, Adam Christian: Det är för mig ett hjertats behof att få uttrycka min åsigt i denna så vigtiga fråga, ty jag bekänner uppriktigt, att äfven jag känner varma sympatier för framgången utaf motionärens förslag, som visst icke går ut på att laga bort allt straff för öfvergången till främmande lära, men att mildra det. Emot denna mildring har ibland annat äfven blifvit framställd den anmärkn., att Svenska lagar icke böra eller kunna rättas efter de oblida omdömen, som i främmande länder kunna om dem fällas.
Lund 85 100 — Wexiö Femte Classen. Nyköping 5o — Alingsås Uddevalla Askersund 25 Westervik 4o — Cimbritshamn Ystad 35 — Eksjö i5 Örebro Engelholm 5 Transport io,555 -1 — Transport 10,970 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande j N:o 20. Banco. Banco. Transport 10,97° Transport 11,175 Enköping Skanör med Falsterbo Eskilstuna Skara Falkenberg Skenninge 25 Falköping Sköfde b Grenna Strengnäs ' Hjo — Strömstad Kongelf Säther Kongsbacka i5 Södertelje 3o Laholm . Sölfvesborg — Lidköping 5o Thorshälla — Lindesberg 2b Trosa — Mariefred Ulricehamn , . .— Marstrand 20 Wimmerby — Kora 45 Åmål 10 Korrtelje 25 Öregrund 10 Philipsstad 25 Östersund — Sigtuna Östhammar 0 00 Transport 11,175 « Summa i5:co R:dr 11,2 8 5 J- \ STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, t84o - Bevillnings-Ut skottets 13 et arik ande, IV'.o 2 i, i N:o 21. Ank. till Exp. Utsk. elen 3 Juli, kl. n f. m. Betänkande, angående Tull-Bevillningen. Jemnlikt 3i § Riksdags-Ordningen , jemnförd med 6o § RegeringsFormen, åligger det Bevillnings-Utskotlet, bland annat, att föreslå grunderna och sältet för inbringande af de medel, hvilka för Stats-verkets behof kunna böra påräknas af tullen å varor, som till eller från Riket ineller utföras. Detta åliggande går Utskottet nu att fullgöra.
Vid samma Commission blef jemväl öfverenskommet, att Mantalsveden och Mantalskolen, som tillden tiden för hvarje Mantalsskrifven person Jefvererats med ett stafrum ved emot en betalning af 12 sk., skulle blott af de skogegande Hemmannen utgå, då den af Bergslaget reqvirerades och i sådan händelse betalas efter ett skäligt pris , som utaf Allmogens och Bergslagets Deputerade inför LandshöfdinngeEmbetet årligen skulle fastställas; äfvensom Bergslaget vidare eflergaf af Grufvedrängshjelpen, som af hvarje Grufvedrängs Mantal utgick med 2 fjerdingar säd oeh 2 sk. i penningar (handskepenningar kallade) den contanta afgiften af 2 sk,; och slöts sluteligen den öfverenskommelse om sädén, sorn utgått i roon af personernes antal, och således till olika belopp allt efter sorn Allmogen hade det ena året flere, det andra färre personer, uti sin tjenst, att densamma skulle lefvereras lill ett gifvet belopp, bestämdt efter medeltal af mantalen åren 1 y33 och iBor , till 5i8 Tunnor. Hvilket allt af Kongl. M:t, likväl endast för den tid Bergslaget innehafver Silfververket, blef, genom K. Resolme af den 22 November och 3i December i8o3 stadfästadt. Förenämnde emellan K, M:t och Kronan och Bergslaget slutade Contract, uppgjordt efter en sådan i56 Siats-Utskottets beräkning, att Silfververket deraf skulle njuta fördel då tillverkningen vore under 2,900 lödige m:kr, men att Statsverket deremot erhölle någon behållning i mön som tillverkningen stiger deröfver, var länge för Statsverket föga betungande; men sedan Silfvertillverkningen med tiden aftagit, och deremot priset å räntepersedlarne från Contractets afslutande, stigit mera än dubbelt i värde emot Silfret, hade deraf en betydlig förlust för Statsverket uppkommit; hvilket föranlät R.
Då jag anmälde mig, var det egentligen under den tidpunkt Den 4 Mars c. m. af discussionen, då de af en värd talare s. k. skrala skälen framdrogos. Nu hafva äfven dessa skäl blifvit vederlagda. De inneliöllo, bland annat, att Biskoparne öfver hufvud icke hade mer än 7000 R:dr i lön. Det har af en talare blifvit visadt, att en enda eller åtminstone 2.-ne biskopslöner, sådana de äro eller blefvo om boställsjorden rätt skötes eller utarrenderas, skulle kunna förslå att aflöna allesammans Biskoparne med 7000 B:dr åt hvarje. Det är således öfverflödigt att vidare derom orda. Alla de öfriga skälen hafva haft samma egenskaper, att vara af särdeles underhaltig natur. Bland dem räknar jag också uplysuingen, att Ekon.Utsk. icke består af 84, utan af 48 ledamöter, och att derföre förhållandet mellan ledamöterne och reservanterne icke skulle vara så beskaffadt som Gr. Liljencrants upgifvit. Visst var det godt att få veta, att vi icke hafva Utsk. med 84 ledamöter, men icke utgör det något skäl för afslag å Betänk. Inom Utsk. har åtminstone ingen Biskop reserverat sig, och det är med glädje man förnimmer, att icke eller någon inom detta Stånd gjort det. Man talar om de orimligt höga lönerna Biskoparne hafva. Detta är i allmänhet icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet; det finnes visserligen några Biskopar som hafva sådane höga löner, men icke de flesta, och för dessas räkning vore det vigtigt att Utsk:s framställning blefve bifallen. Man har, i fråga om de illa lönte Presterne, egentligen fästat sig vid Komministrarne och deras mindre goda vilkor; men man tyckes hafva glömt att det finnes andra, om hvars »glädjelösa lif» man icke har talat, t. ex. Adjunkterne.
Riksens Ständers rmderdanioa Skrifwelse, angående tillökning i Lcmdt-Räntmästare NemisiLage för Bewillnings-uppbörden Anm. den i? Januarii i8io och stulle Riksens Stämders Förordnande kungöras genom Circulaire, bref till Landsböfdingarne. 12. — kill swar pa KonglMajus Nådiga Proposition , rörande underhålls summan för f. d. Konungen och desi famille Anm. den zr Jan. 1810, och Stats-Contoiret förständigadt härom till behörig werkställighet. ^ iz. — angående upprättande af sammandrag öfwer den mellan Riksdagarne inflytande bewillning. Anin. den 14 Febr. iZia. Remitteradt till Kammar-Collegium och StotSContoirct, samt med afseende a Postmedlen t.ll Cancellie-Styrelsen, hwilken ftdnares nttrande föredrogs d. 20 Mars i8n. Kammar-Cotlegii ochStats-Contvlrets utlakande föredragit den 25 September 1811, och dels bifallit, dels remitteradt till Riksgälds-Fullmä: t ae, samt öfwer deras swar, Kammar, Collegii. Stats-Contoircts och Kammar, Nättens utlåtande infordradk. 14. — om afhielpande af de olägenheter som i Landsorterna förorsakas, genom förflitna Banco,sedlars cirkulation, och brist pa koppar-stiljemynt. Anm. d. 14 Februarii 1810 och remitteradt till Kammar-Collegium och Stats-Contoiret. Deras utlakande söredr. den n Sept. 1811, och beslut fattadt i enlighet med Riksens Ständers önskan. r;. — rrS Den sz April. f. Riksens Ständers underdäniga Skrifwelse, angående bewaka^dek af Statens fordringar för i Finland utestående Charls?-Sigillak» medel.