Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma olikhet uppstår afven emellan Lärarne vid ett och samma Läroverk, allt efter sorn deras lön utgöres af spanmål med eller utan forsel-rätt, ja, i förra fallet beror den egentliga lönen af tionde-lagets läge, emedan -spanmåls-prisen ofta äro inom ett och samma Län högst varierande. Jern förer iman vidare deras löne-förmoner, som till större delen hafva spanmål sig anslagen, än stigande, än fallande i privet, med deras, sorn få sina löner i hemmans-räntor, hjresnvedel, donationer och contanta Stats-hidrag, hvilka derföre alla år blifva oförändrade, så lärer man snart öfvertygas, att den beprisade likhetsprincipen icke kan, utan att förstöra sig sjelf, och i verkligheten upphäfvas, tillämpas på Läroverkens olikartade aflönings-sätt. Vill man på rent alfvar vinna likhet i löner, så fordras ovilkorligen, att alla de serskilda lönekällorna afledas till Stats-Verket, och att alla löner derifrån direct utgå i penningar. Ännu torde likväl vara för tidigt att våga denna reform. Men äfven om det blefve möjligt, att på detta sätt — något annat gifves icke — bringa lika Lärares löner till lika penninge-belopp — så qvarstode likväl den olikhet, sorn är en nödvändig följd af olika locala förhållanden. Det är falskt alt tro, det en lika summa i penningar, gifven åt Lärare med lika befattning, men anställde vid olika Läroverk, i verkligheten bereder lika löne-förmoner för hägge, jag menar lika medel till bergning. Häruti ligger grundfelet af den nymodiga likhets-theorien, som väl bör gälla inom samma Läroverk, och älven inom samma landsort, men aldrig bör utsträckas lill ett helt land, helst vårt eget fädernesland, med så högst olika loealförhållande. Det är på dessa skäl jag reserverar mig smot likhets-principen — icke med den medlande tillämpning Kongl. Maj:ts höga vishet vid Interims-stalens uppgörande förstått att finna*— Hlan med den utsträckning
I mitt förslag har jag haft tankarne fästade på den ordning, sorn är införd i Preussen, hvarest embetsmäns duglighet är, om icke den största, åtminstone bland flen största sora någorstädes finnes. Der är förhållandet sådant, ali Presidenten är en juridiskt bildad man, söm har den allmänna författningskunskapen och kännedom om formaliteterna. Till hans Assessorer inträda, för de olika föremål, som skola behandlas, sakkunnige personer, som för sådant ändamål förordnas. På samma, salt skulle här tillgå. Hade en sådan förändring med SundhetsKolhm redan vidtagits, så vore en brist afhulpen, hvilken förefinnes inom detta Embetsverk och sorn, enl. sakens natur, der måste under verkets nuvar:de organisation äga rum, nemi. saknad af juridisk 11 H 13 194 Den 1 September. och allmän förfatlnings-kunskap. Af Hrr Läkare kan man icke begära att de skola hafva en sådan kännedom, emedan deras verksamhet är riktad åt annat håll. Väl har Sundhets-Ko!l:m f. n. en Jurist till Sekret., och en sådan kan vara nyttig att anlita. Men bättre är, att den juridiska kunskapen finnes hos någon af Kolkii ledamöter. Finnes den hos chefen, så kan den lättare umbäras hos de öfriga. I min ungdom har jag under några år varit Notarie i Sundhets-Kolkm och haft tillfälle att se, huru ärenderna derpå den liden behandlades. Jag har sedermera, såsom chef för Ecclesiastik-Depart:t, fått en ytterligare erfarenhet deraf. Med all aktning för den skicklighet ledamöterna såsom läkare ega, måste man dock medgifva, att något brister i årendernas formella behandling. Om man icke vill hafva en chef med denna kunskap, blir raan åtminstone nödsakad, att såsom ledamot insätta någon annan lagfaren man. Hr Ekströmer har misstagit sig i sin förmodan, alt prester och skollärare skulle inträda på helsovårds-afdelningen samt der rösta med de sakkunnige läkarne och möjligen öfverrösta dem.
Enligt den af Kongl. Majit år 1858 i nåder förordnade Jernvägsundersöknings-kommiltées beräkningar, skulle kostnaderna för södra stambanans anläggning i den af Kommittéen föreslagna och af Rikets Ständer sedermera antagna ofvanberörda sträckningen komma alt utgöra: från Finjasjön till Nässjö, 18 mil R:dr 11,526,411, „ Nässjö lill Tenhult, 2,14 mil „ 1,479,120, „ Tenhult till Jönköping, 1,50 mil „ 1,324,000, „ Jönköping till Stråken, 3,26 mil „ 2,532,520, samt fullbordandet af linien från Stråken till Falköping „ 826,000, Summa R;dr 17,688,051; och om härifrån afräknades ofvanberörda, af Rikets sednast församlade Ständer anvisade 7,440,632 R:dr, skulle af bela den beräknade kostnaden vid 1863 års slut återslå 10,247,419 R:dr, eller i rundt tal 10,250,000 Ridr, hvilket belopp E. K Majit nu äskat måtte för fortsättande och fullbordande af berörda stambana i den vid sist förflutna riksdag beslutade sträckning varda anvisadt att utgå utaf den summa af 26,315,000 Ridr, som E. K. Majit, enligt särskild nådig Proposition örn anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderna, pröfva t böra, jemte blifvande räntevinst på statslånefonden. afses för Statens jernvägsbygnader till slutet af nästkommande statsregleringsperiod.
Hr Gr. 0. Landtm, erinrade, att det enl. 39 § Riddarh.- Ordn. tillkomme 11. 0. Ad., att besluta om tillåtelse för främ mande åhörare att bevista det Höglofl. Ståndets öfverläggningar, samt hemstälde derjemte att med utdelning af biljetter till läktaren för främmande åhörare må fä tillgå såsom hittills varit öfligt, hvilket bifölls. Med tillkännagifvande, att på sätt vid föregående Riksdagar varit vanligt, en klubb för R. 0. Ad. blifvit i Operahuset provh soriskt inrättad, hemstälde Hr Gr. 0. Landtm, om R. o. Ad. behagade lemna sitt bifall till denna klubb-inrättnings bibehållande. Ropades Ja. Hr Gr. 0. Landtm, tillkännagaf, att RiksSt:n i morgon f. m. skulle komma att emottaga hvarandras Helsnings-Deputalio ner, samt anmodade de ledamöter, som ville deltaga i den till MedSt:n afgående Helsniugs-Ueputationen, att dertill anteckna sig1 hos Riddarh.Fiskalen, som äfven egde anteckna de ledamöter, hvilka önskade deltaga i R. 0. Ad:s Deputation för utläggande af till nästa Onsdag utsatte underd. upvaktningar hos D.D. M.M. Konungen och Drottningen samt D.D. K.K. H.H. Kronprinsen och Kronprinsessan. Då härefter Hr Gr. 0. Landtm., med erinran att R. 0. Ad., enl. 47 § Riksd.Ordn, egde utse 2:ne ledamöter till delta - Den 21 November. 5 gande i Talmansöfverläggningarne, hemstälde om R. o. Ad. behagade till anställande af detta val utsätta samma dag, då Bänkmansvalet komme att ega ram, anmälde sig och yttrade: Hr Printzensköld, Carl:
U N G A F R U N (slår armarne om hans hals och kysser honom.) S o m d u g e n a s t får i g e n I (Paus; sedan för han henne ner till chäslongen och sätter sig med henne pä sitt knä.) UNGA J-IKTA FRUN (glad.) MANNEN. Gör Ja! Ask du! (Sluter henne intill sig.) (Ömt.) L i t e n! liten! det har väl inte regnat? UNGA FRUN. Nej — nej — det var bara litet strömoln! AKTA MANNEN U N G A FRUN. AKTA (förvånad.) Strömoln? MANNEN. (Tyst omfamning. Jungfrun kommer på tåspetsarne ut i salongen, ämnar sig in, men hejdar sig.) (Smyger sig sakta ut igen.) (Illustratör: Viktor Andrén.) Alla människor kunde se, att hon icke blott var vacker, utan ovanligt vacker, när hon i augusti, hemkommen från sin bröllopstripp, någon gång gick arm i arm med sin man, premierlöjtnanten vid flottan, på de mest besökta promenaderna. Alla människor visste, att hon också varit i ovanlig grad firad och fjäsad, att hon dansat och blifvit kurtiserad i den stad, hvarifrån hon kom. Alla människor hade väntat på henne, hon skulle j u blifva en glanspunkt i den visserligen folkrika, men på glanspunkter inom den kvinnliga världen, den, liksom andra städer, särdeles fattiga staden. Man beredde sig att emottaga det unga paret på deras första visit. Man började fråga hvarandra: » Hör d u? Ha de inte varit. » Och man nickade välvilligt mot hvarandra, log och sade: » Smekmånaden! » Men månaderna gingo, och det blef inga visiter af. Det var bara hos landshöfdingens, de hade gjort ett besök, men när på nyåret landshöfdingens stora bal gick af stapeln, då kom premierlöjtnanten ensam. Man nickade åter mot hvarandra — små- log och hviskade: » Nå, det visste man j u. » Vintern skred fram, och vid midsommartiden hade premierlöjtnanten en son. D e flyttade i juli ut i en liten stuga vid skä- ren.
Bref angående dispositioner på tvänne anslag å RiksStaten, enär dessa dispositioner skett för en mängd olika föremålom hvilka alla till det mästa serskilda, olika ämnen afhandlande, Kongl. Bref, tid efter annan och omvexlande med andra handlingar, kommit Kongl. StatsKontoret tillhanda. Af allt detta och enär klagandens föregifvande, det Administrationens förhandlingar sålunda förblefvo hemligheter, icke vore med förhållandet enligt, så vida Justitieombudsmannen, enligt dess Instruktion, finge, när lian ansåge nödigt, taga kännedom af hvarje EmbetsVerks åtgärder och hafva tillgång till der befintliga handlingar, samt, hvad StatsVerket anginge, Rikets Ständer genom deras Statsutskott eller Revisorer vid förvaltningens granskning, ägde att fullständigt inhemta allt hvad som kunde hänföras under omförmälda förhandlingar, ville Kongl. StatsKontoret finna, att den Lagöfverträdelse, klaganden sökt föra Kongl. StatsKontoret till last, icke i någon målto ägt rum, och att hans framställningar om vådan för tryckfrihetens begagnande vid en sådan tillämpning af oflaåberopade Lagstadgande, som Kongl. StatsKontoret iakttagit, destomindre borde förtjena något afseende, som friheten, att i allmänt tryck utgifva från EmbetsVerken erhållna handlingar, icke finge förblandas med frågan om sättet, huru dessa derifrån kunde i en behörig ordning ulbekommas. Det var dessa af Kongl. StatsKontoret anförda grunder, hvilka nu borde närmare skärskådas. I öfverensstämmelse med 86 §. Regeringsformen, som tillerkände och försäkrade hvarje Svensk man rättigheten att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda, af TryckfrihetsLagen ej föreskrifna hinder, utgifva skrifter, stadgade denna sedermera utfärdade Lag i 2 §. 1 momentet, att 124 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 fan.
Långt innan någon i Sverige anade HolsteinGottorpiska husets fall, ännu mindre, att slägten Bernadotte skulle upphöjas till furstlig rang, beboddes en anspråkslös träbyggning vid det förra djurvaktarebostället, nu så kallade lustslottet Rosendal, af hertig Fredrik Adolf någon korrt tid om somrarna. På Tullgarn lefde han som prins, såg folk och tillställde nöjen. Vid Rosendal var han blott enskild man, njöt det fria lifvet i den då för tiden vilda parkens friska luft, någon gång, för omvexlings skull, på jagt efter en hjort med grenig krona, eller ett snabbfotadt rådjur. En afton, sedan solen redan försvunnit bakom kullarna, stadnade hertigens resvagn vid hans lilla sommarnöje på Djurgården. Hästarna, löddriga af svett, hade blifvit så ansträngda, det de voro nära att störta vid framkomsten. Prinsen, utan sällskap, hoppade ur vagnen, kastade en blank riksdaler till den skjutsande, befallde den på stället boende slottsknekten att taga vård om vagn och ressaker, och skyndade in i de små, tarfligt försedda rummen, der han öppnade ett par fönster åt parken och kastade sig på en soffa. Det var en gång för alla antaget, att han i denna tillflyktsort ej ville veta af uppvaktande kavaljerer och adjutanter, så vida de derom icke fingo uttrycklig befallning vid hvarje särskildt tillfälle. Fredrik befann sig således denna afton alldeles ensam i den lilla byggningen med slottsknekten, i sin portvaktskammare, och kammartjenaren, som kom senare fram än prinsen, hvilken han ej kunnat följa med reskärran; så fort hade Fredrik, som sjelf körde, jagat hästarna för sitt åkdon. Efter en stunds förlopp höll en hofvagn på planen vid Rosendal och hertigens kavaljer, baron Wrangel, inträdde, klädd i galadrägt. – «Så här sent, utan min befallning och så der utstyrd, – utbrast hertigen och satte sig upp i soffan, der han låg, då Wrangel bugade sig. – «H. M. konungen ger i afton en fest på Ulriksdal åt H. M. drottningen, hvars höga namnsdag det i dag är.
D e n första tousättningen har emellertid också att uppvisa flere 47 lyckligt funna pointer och anslående melodier. Båda styckena fingo ett förträflligt utförande. Men så hade konsertgifvaren också till sin disposition ej blott så goda solister s o m grefeinnan Taube, hvars härliga stämma o c h ypperliga sångkonst man tyvärr alltför sällan blir i tillfälle njuta af, fru Edling, fröknarna Ek, Piehl och Anderson samt hrr Lejdström o c h Lemon jämte en musikälskare med präktig basbariton, utan o c k en särdeles utvald kör. Prof. Hallström skötte själf med v a n hand pianoackompanjemanget. Det hela skulle nog hafva vunnit på, om orkester fnnnits. Det lifligaste bifall samt blommor o c h lager belönade den aktade konsertgifvaren. T v å Scholanderaftnar b a under den senaste veckan fyllt Vetenskapsakademiens hörsal till sista plats med en distinguerad publik, som knappast kunnat finna nog entusiastiska uttryck för sin beundran af den originelle konstnärens sällsynta begåfning. Om någon ägt förmågan att sjunga sig in. i sin publiks hjärtan, är det i sanning Soen Scholander. För alla stämningar har han toner, för alla känslor uttryck, o c h därför träffar han ung o c h gammal, den lifslustige o c h den tungsinte, den sentimentale o c h den muntre, filosofen och drömmaren efter hand på kornet hos hvar och en af sina åhörare, så att ingen går ifrån utan en rent personlig behållning. Hans repertoar var redan förut stor, men han slår sig ej till ro på gamla lagrar, utan är ständigt ute på nytt förvärf. D e gamla bekanta hör man så gärna åter, o c h de nya få genom hans framställning hvar o c h en också en alldeles ny fägring. På den senare soarén — i tisdags afton — reciterade sångaren alldeles förträffligt en del af faderns, F. W. Scholanders vackra ballad Den blö- dande sonen, hvilken som ett mellanummer mellan de förtjusande gammalfranska visorna o c h de oöfverträffligt föredragna Bellmansnumren gaf en behaglig omväxling åt programmet. Litteratur.
Cederström på f. m omnämnda hänseende. R. o. Ad. beslöt, att Uisk:s yttrande i denna punkt skulle läggas till handlingarna. 125, 126 och 127 §§:ne. Gr. Hamilton: Efter min uppfattning af föreskriften uti 71 §:n Reg.Fm, skulle jag tro att Utskts majoritet har föreslagit voter:s-propositioner i ett ämne, som icke lärer kunna blifva föremål för förstärkta StatsUtsk:s pröfning. Här är nemi. blott fråga derom, huruvida besvär öfver Pröfnings-comiteens beslut skall anföras hos K. Kammarrätten eller directe hos K. M. För att kunna göra delta till föremål för votering i förstärkt SlatsUtsk., har man måst resonera så, att uppbörden icke får uppehållas af besvären, och alt det således kunde hafva inverkan på bevillningens belopp eller åtminstone på dess mer eller mindre tryckande beskaffenhet för den skattskyldige. Della torde icke vara fullkomligen lätt. Skall någon votering äga rum, så mäste den blifva enligt 73 och 75 §§tna Riksd.Ordn. i förstärkt Bevilln.Utsk., och i sådant fall på den grund alt icke här, enl. den 75 §:ns ordalydelse, två Stånd stannat mot två, utan två Stånd förena sig om ett beslut och de öfriga tvänne fatta hvar sitt. Likväl skulle jag för min del tro, att då denna fråga är af beskaffenhet att kunna förfalla på det sätt, att hvad sorn redan är stadgadt fortfarande blir gällande, emedan ett stadgande, motsvarande detta, igenfinnes uti motsvarande § i nu gällande bevilln.förorda., rättast vore, att de framställda propositionerna afslås och frågan således förfaller. Frih. Cederström, Jacob: Med Gr. Hamilton in stämmer jag deruti, alt voterts-propostna må ogillas. Stånden kunna icke öfverlemna till förstärkt SlatsUtsk. att afgöra, huruvida rätteg.ordn:n i uppbördsmål skall förändras, då den frågan icke blifvit i laglig ordning väckt och till behandling af vederbörligt ÖLsk, öfver leornad.
I Onsala socken t. ex. finnas ”184 bushåll, som idka jordbruk, men 276 backstugu-och strandsittare-hushåll, "sorn endast lefva af fiske.” ”Ehuru således denna näringsgren utgör ett underhållsoch betningsmedel ”för en stor del af kustens befolkning, tillskyndar den icke på långt när de ”fördelar, som deraf kunde och borde dragas. Med de små, öppna fartyg, ”strandbon mäktar anskaffa och underhålla, vågar han icke aflägsna sig från ”sigle af landet, eller på djupet utlägga sin svaga redskap, som, i händelse af ”storm, lätt kan förloras, utan måste nöja sig med den fångst han för dagen ”kan upphernta. Merendels blir dock hans moda någorlunda ersatt, och i lyckligare fall kan fångsten uppgå till 5, 6 å 8 LM. för hvar fiskare. Fisken afyttras ”vanligen färsk eller torkad, till någon del i Götheborg, men mest i Kongsbacka och Warberg, der allmoge från det inre af landet såsom köpare infinner ”sig på torgdagarne. Man skattar sålunda årligen afyttrade fiskvaror till 7 å ”8,000 LM., bestående af torsk, koljor, hvitling, ätski 1 lige slag af flundror, ”makrill med flere, samt något sill jemte hummer och ostron”. ”Försök hafva blifvit gjorde att genom erbjudne förlagslån, mot låg ränta, ”befordra bruket af större, däckade fartyg, lill användande för fiske i öppna ”sjön, samt att, genom upplåtande af passande lägenhet, få fiskare från kullen ”att bosätta sig i länet, men allt förgäfves; och det fiskeri-bolag, som i dylik ”afsigt år 1839 bildade sig i Halmstad, och hade från Blekinge inkallat fiskare, ”mäste redan följande året upplösas. Man anser likväl den fördel vara med ”denna åtgärd vunnen, att kringboende allmoge, nu bättre och med större ”vinst, idkar sitt fiske än före nyssnämnde år”. ”Laxfisket i länets fyra hufvudfloder är betydligt; ehuru icke så ymnigt ”sorn fordom.
Men om äfven dessa medelbelopp voro riktigt beräknade, torde det likväl ej kunna tagas för afgjordt, att alla roteoch rusthållare skulle vilja, äfven mot de af motion närén beräknade nedsatta belopp, med kontant afbörda sig den nuvarande natura-prestationen. Pä ganska många ställen är nemligen soldattorpet beläget å utmarken, så aflägset frän stammen, att någon synnerlig inkomst deraf ej blefve att påräkna, i händelse af nummerns ställande på vakans. För mången rotehållare blefve ock det kontanta bidraget mera tryckande, än presterandet af verklig rotering, och för de provinser, som ej utsågos till garnisonsorter, skulle detta sätt att utgöra roterings-tungan blifva synnerligen kännbart derigenom, att stora summor komme att årligen i kontant från provinsen utgå, utan att derstädes användas. Om man således lill och med förutsatte, alt den betydligaste delen af roteliållartic funne sin uträkning vid att hålla vakans, emot en årlig afgift af 30 ndr per rote, sä synes det deremot vara föga troligt, att samtlige rusthållare skulle vara benägne att för samma ändamål betala 133 r:dr 16 sk., synnerligen dä ett stort antal bland dem, enligt förslaget, skulle tillförbindas att emot 43 r:dr 16 sk. årligen anskaffa och underhålla häst för kavalleriets eller artilleriets behof. Dessa rusthållare skulle för vakans af karl och frikallelse frän skyldigheten att anskaffa sadelmondering betala 90 r:dr b:co, eller 3 gånger så mycket som rotehållaren borde erlägga för karl vakans.
Sätter någon ololligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke, än rätta tillverkarens; straffes med böter eller fängelse. 16 §. Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; straffes med böter till dubbla värdet af det gods. Förtiger man fynd eller hittegods, då ägare eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkännagifver; straffes som i 1 <§ skils. 17 §. Den som, sig eller annan till nytta, eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref eller handling, eller annat som honom enskildt angår och med försegling eller på annat sätt tillslutet är, dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år: sker det eljest med vilja utan ondt uppsåt; vare straffet böter eller fängelse. Tager någon olofligen från posten ut annans bref och det uppsåtligen förstörer eller undanhåller; vare lag samma. 18 §. Draga äkta makar något lönligen undan hvarannan, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar, sterbhusdelägare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag uro, undan hvarannan; vardén straffade med böter till värdet af det undandragna eller med fängelse. 19 §. Tillväller sig någon svikligen och i uppsåt att skada göra eller fördel sig eller annan tillskynda, utöfning af embete eller tjenst; dömes till straffarbete på högst två år eller fängelse. Den, som eljest obehörigen, utan sådant brottsligt uppsåt, som nu sagdt är, befattar sig med utöfning af embete eller tjenst, straffes med böter till tvåhundra Riksdaler eller fängelse. 20 §. Understicker eller förbyter man barn, eller annorledes, i ondt upp såt, ändrar eller förhåller annans familjestånd; dömes till straffarbete på högst fyra år: äro omständigheterna synnerligen försvårande; då må till straffarbete frän fyra till och med sex år dömas. 21 §. Ilar någon, genom antagande af falskt namn eller stånd, beredt sig arf eller andra familjerättigheter; vare lag som i 20 § sägs. 22 §.
Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3. kan åt det störa antalet af fångar beredas, hvilket torde vara svårare än man föreställer sig och förutsätter lärare med stora själsgåfvor, menniskokäi lek och mod att åt sitL kall uppoffra alla sina krafter, så är det likväl fruktansvärd t, att i den ensliga cellen med sin förfärliga tystnad det utsådda fröet bär helt andra frukter, än man väntar; att den religiösa meditationen framkallar svärmeri, eller sjelfbedrägeri och hyckleri och i alla händelser ytterligare stegrar fångens exalterade tillstånd, samt att under sådana förhållanden sjeifva lifsbalsam kan blifva ett förtärande gift. Man har de senare åren sett sig föranlåten, att såväl i Amerika, som vid anläggandet af Europeiska ensamhetsfängelser, i flera väsentliga delar frångå den lika grymma, som ensidiga, absoluta isoleringsprincipen. Fängelserna byggas nästan öfverallt med öppna fånggårdar vid hvarje cell, emedan man funnit, att inflytelsen af solljuset och fria luften är alldeles nödvändig för fången, om han skall kunna uthärda. Man är derföre af den öfvertygelse, att fängelserna för straff-fångar icke böra byggas högre än en våning och att, när de hafva tvänne, de öfra cellerna endast böra begagnas åt ransakningsfångar. Man har funnit, att ”fångarne deri, att de se andra fångar, om de också icke få tala med hvarannan, finna en tröst, som lättai sinnet och förhindrar själssjukdomar. I Pentonvilie finnes ett gemensamt kapell, der fångarna samlas hvarje söndag till Gudstjenst samt morgon och afton till bön. På samma rum emottaga de äfven gemensam undervisning. Man har der också haft den menskligheten att tillåta fångarne hvarje fjerdedels år besök af sina anhöriga. I våra Penitentiärfängelse-byggnader, anlagda efter den äldre methoden, synes man icke varit betänkt på något gemensamt rum för Gudstjenst, bön eller undervisning, och i allmänhet närmar sig, såvidt det af Fängelselagen kan bedömas, det system man här velat införa den stränga, numera allmänt utdömda eller modifierade Pensylvaniska methoden.