Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af Kongl. Majtt i Räder förestagna ntwäg, at LoittraÄerna inom wiss tid böra i JnteckningskrotOLoilet tll hela innehället intagas, lärer wisserligen Utskottet tilstyrka Riksens Högloflig» Ständer at antaga, säsom det säkraste medel at förwara bade Jordägares och Landtbos tllständiga rätt: och lärer 32 til ändamätets sa mycket sakrare tvinnande en sadan Inteckning böra ske nästa Ting ester corNraötets afslntandc. Hartvid torde dock sä anmärkas, huruwida LontraÄsr, stutna pä korrtare tid eller under 10 ar, böra jä intecknas eller om icke sädana blott kunde r Domboken intagas. Jag tror det sednare och at endast Conti-aÄer pä längre tid, tio är och derutöfwer, borde fä imecknaS och njuta den dermed Åtföljande förmånsrätt, dä sädana intecknade LomraÄer, men inga andra borde wara executiva ^ lika med lagakrast wunna Domar. Med den förestagna Författningen om Lontraökecs intecknande starlätteligen at förena äldre Inte ningshaf-vares rätt, som bör wara dem til alla delar förbehällen, pä sätt Kongl. Majtts Nädiga Ickopollrion innehäller. Sednare Inteckningar äter l rer icke böra tilerkannas nägon rätt framför det intecknade LontraÄet, hwars beständ icke eller af andra fordringsägare utan förmänsrätt bör kunna rubbas: äfwensom det ej eller lärer wara billigt at tilerkänna sädana Fordringsägare, hwilke framför Jnteckningshafware eljest äga rätt til betalning, nägon annan förmän än at inom korrt förelaggd tid, tik exempel wid nästa Ting efter LontraÄets inteckning, det samma klandra och deras rätt utsöka genom egendomens föryttrande och, om det kan fle til Fordringsägarens fulla förnöjande, utan rubbning af LomraÄctt, bör detta blifva beständande.
Hvarje Läns Kamtnare later genast trycka samma förteckning, sedan deri beiintelige namn blifvit satte i alfabetisk ordning, och kungör derefter i officiella Tidningarne samt i alla Länets kyrkor att då varande förmyndare i Länet skola inom 3me månader elter kungörandet hos FörmyndareKammaren redo-, göra för deras förvaltning och mot Kammarens qvitto der aflämna de af dem pitt händer hafde förmyndaremedel samt alla förmynderska’ pet rörande handlingar, och äger Kammaren att i händelse af någon förmyndares tredskande i detta fall anlita vederbörande Domstolars biträde för redogörelsens erhållande. Sedan FörmydareKammaren. sålunda mottagit de omyndigas, Egendom skall Kammarens Ledamöter gemensamt med deras Egendom och personer derföre stå i ansvar, och mot säkerheter och*laglig ränta utlåna Capitalerne, samt vidtaga lämpeliga åtgärder för afkomst och förkofran af de omyndiges fastigheter m. m. Sist vid slutet af lätte månaden efter lag», förändringens offentliggörande genom trycket afgifver hvarje Kammare vid Länets vederbörliga Domstolar i Städerne och till Häradshöfdingarne å Landet mot qvitto förteeknin - Den 17 Februarii, gar å alla de förmyndare, hvilka hos Kammaren till den tiden ej redogjort, och iagttages, att då någon sådan förmyndare är i annat Härad eller Län boende ära det hvarest myndlingens egendom är belägen, slik förteckning till Domstoiarne på bägge dessa ställen aflemnas på det att när Gravations-bevis antingen från StadsRätf eller från Häradshöfdingarne efter det förenämnde 12 månader förflutit, meddelas a fastigheter inom Städerne och å landet, de genom nyssnämnde förteckningar kunna blifva i tillfälle att, som de ock vid ansvar såsom för Embetsfel skola, i Gravationsbevisen tillkännagifva om egendoms-ägaren finnes upptagen på samma förteckningar eller icke.
Utskottet böra sitt förra tillstyrkande vidblifva. 5:te punkten 2 morn., angående uppförande å Riks-staten af det åt postverket hittills anvisade stats-anslag m. rn., är af Bonde-ståndet fiterremitteradt, men af de öfriga 3:ne Riks-stånden bifallet; och då, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskoltet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. Från Borgare-ståndet har Utskottet erhållit återremisser å KY.de punkten, angående öfverflyttning till de på denna Hufvudtitel upptagna embetsverks aflönings-stater från förslags-anslaget till Jjuspenniugar af ett sammanlagdt belopp af 7,676 r:dr 32 sk.; 11 \te punkten, innefattande Utskottets förklarande, att de ,å denna Ilufvudlitel uppförda anslagssummor, deruti förändring icke ifrågakomma!, blifvit föreslagna till enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag bestämdes, utom den förhöjning af 9 r:dr, hvilken, för slutsummans jemnande, funnits böra ega rum i förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser; samt 12:fe punkten, deruti Utskottet hemställt, att Rikets Ständers .godkännande af denna Hufvudtitel med bifogade tabell icke måtte lägga hinder i vägen för verkställandet af de beslut Rikets Ständer kunna fatta i fråga om allmän förenkling af indelta räntorna och tionden m. m.; men som de öfriga 3:ne Riks-stånden bifallit berörde punkter, hvadan desamma, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, äro äf Rikets Ständer afgjorde, har Utskottet funnit återrcmissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Maj 1851.
Här deremot skulle hvarje kälkborgare och hem - Den 10 Mars f. m. 15 raansdelsägare kunna blifva ledamot i öfverhuset. Detta skulle i sanning blottställa oss för Europas hånlöje. Det är verkligen olyckligt, alt vi genom delta förslag inkommit i den ledsamma ställning, hvaruti vi oss befinna, och högst olyckligt, att Gunst.Utsk. infört oss på dylika villovägar. Fosterlandsvännen skulle verkligen, med hänseende lill desse män, kunna med den store Romaren utropa: ”äfven du Brutus!” Män skulle tro, alt jag vore mycket ultra-sinnad, dä jag afstyrker förslaget, derföre att det icke gifver tillräckligt utrymme åt det återhållande elementet, Adeln isynnerhet; men, mine Hrr, jag tror mig hafva lemnal bevis på motsatsen uti det arbete, jag för 12 år sedan i detta ämne ifrån trycket utgifvit, och hvars grunder i korthet voro allmänna val till den nedre kammaren, samt benämning af Senat för den öfre liksom den Nord-Americanska, vald för lifstid liksom Juli-revolutionens öfre kammare. Nä väl, är detta för mycket conservatism? I Sveriges gamla monarki anses den som aristocrat, hvilken i hvarje annat land skulle passera för att vara democrat. Under den Babyloniska förbistring af mångfaldiga förslag, dem jag förkastar, framskymtar dock för mig en stråle af ljus, genom det anförande, sora en värd ledamot af Regeringen afgifvit och i hvilket jag i hufvudsaken instämmer. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik, uppläste ett så lydande anförande: Det ärende, hvars behandling till ett för fäderneslandet gagneligt resultat, redan under flere år framför alla andra utgjort föremålet för alla vältänkande medborgares uppmärksamhet och varmaste önskningar, har nu. ånyo kommit under It. o. Ad:s öfverläggning.
39 derkasta sig de för löneförhöjningens tillgodonjutande i allmänhet fastställda vilkor, torde, enligt min underdåniga tanke, deras anspråk icke rättvisligen kunna sträckås.* “Med stöd af hvad jag nu haft nåden anföra, får jag 1 underdånighet föreslå, att åt ifrågavarande punkt gifves följande lydelse “Alt tjenst, för hvilken iönen med derunder beräknade sportler, der sådane ega rum, blifvit bestämd till fulla beloppet af hvad, enligt ofvansagde grunder, tjenslegraden minst bör åtfölja, icke må i förening med annan allmän tjenst iunehafvas; hvaremot i händelse lönen, med afseende å mindre trägna tjenste-göromål, blifvit lill lägre belopp bestämd, denna tjenst må, med vederbörande Embetsverks eller Chefs begifvande, kunna med annan så beskaffad tjenst förenas, der ej annorlunda varder i behörig ordning förordnadt; äfvensom det skall på Kongl. Maj:t bero, att, efter anmälan i hvarje särskildt fall af vederbörande Chef eller Embetsverk, bestämma huruvida två tjenster inom lägsta tjenstegraden må, utan afseende å de dermed förenade lönevilkor, kunna af samma person innehafvas.® Kongl. Maj:t, som i nåder gillade hvad Departements-Chefen och Stats-Rådets fleste Ledamöter beträffande grunderna och sättet för ifrågavarande lönereglering i underdånighet föreslagit, förordnade, att framställning om de dertill erforderliga anslag skulle i den blifvande Nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof upptagas. Ex protocollo. Carl von Schantz. Utdrag af Protokollet 'öfver Finans-År enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den October 1856. Närvarande’: Hans Excellens, Juslitie-Slats-Miuistern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim ; samt Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. 40 Bil.
En så inskränkt latityd, som den, som ligger uti rättigheten att vid »synnerligen mildrande omständigheter» ådöma straffarbete på lifstid i st. f. dödsstraff, synes mig icke vara till någon båtnad. Den medför icke de fördelar, som en vidsträcktare frihet för pröfuingen onekligen medför, men af det obestämda uti hvad som för synnerligen mildrande kan anses, följer i alla fall en olikhet i tillämpningen vid de särskildta domstolarne, som ej eller ovilkorligen kan i den högsta instansen rättas, emedan hemställan ej eger rum, der ej dödsstraff är ädömdt. Min öfvertygelse är dessutom, att, om hvarje dödsdom, som i nådeväg kommer till K. M., tillika innehåller, att några synnerligen mildrande omständigheter ej förekommit, skall K. M., äfven om hans upfattning häruti skiljer sig från dorostolarues, likväl finna det svårare att begagna sin rätt att gifva nåd, än om domstolarne ieke haft att härom yttra sig, och, då jag anser, att dödsstraff så sällan som möjligt må tillampas, måste jag motsätta mig, hvad som, efter min upfattuiug, kan vara ett hinder för benådningsrättens frihet. Gr. Sparre har yttrat, att domaren i första instansen, som haft brottslingen, vittnena och alla hörde personer inför sig, bättre än de domstolar, som döma efter protokollen, kan bedöma om - 320 Den 24 Mars f. m. ständigheterne, och häruti skulle Hr Gr:n ofelbart hafva rätt, om domaren i första instansen alltid eller oftast vöre en man af stor erfarenhet och djup menniskokännedom; men vi veta något hvar, att detta är långt ifrån att vara händelsen, och att tvertom unga män, som för få år sedan inkommit på den juridiska banan, ofta föra ordet i våra HäradsRätter, och om dem torde det vara vågadt att i allmänhet låta Hr Grefvens yttrande gälla. Jag anhåller om bifall till §:n, sådan den är affattad i den Kongl. Proposm. Ilr Olivecrona, Knut:
Man har försäkrat mig, alt uti en enda liten stad i Skåne funnos på en gång 16 sådana ättikefabriker. Någon försäljning af ättika hörde man icke omtalas; hvaremot der gafs öfverflödig tillgång på brännvin. Beklagligen aflopp sådant med blott ett enda brännvinsbeslag. Detta laglösa förfarande har likväl insetts af domaremagten, och ett mål af denna beskaffenhet lärer för närvarande vara anhängigt i Högsta Domstolen. Men, utan afseende på denna särskilda händelse, synes det mig likväl tydligt och klart, att då tillstånd kan gifvas att, under namn af ättikefabriker, få anlägga olofliga brännvinsbrännerier, uppkommer deraf ett hinder för det åsyftade ändamålet. Den andra omständigheten är måhända ännu mera ingripande, den nemligen, att sedan brännvinsförfattoingen i alla sina punkter utmärkt, att hushehofsbränningen borde tillhöra jordbruksnäringen enskildt, kommer en som förbehåller K. M. rättighet att tillåta, det, emot erläggande af 4 sk. för kannan, brännvinsbränneri»' få anläggas af personer, som ej behöfva vara jordbrukare. Om detta undantag på något vis kunde hänföras till de s. k. jura majestatica, skulle jag icke tala deremot. Men då det icke är tänkbart, att någon fördel deraf kan tillfalla Konungen, och Konungens nu Ständerna meddelade Propos. åsyftar förminskning af tillverkningen, ser jag mig i detta förhållande äga en anledning att undersöka allt, som kan lända till eluderande af författningens syftemål; och jag tror mig således ieke heller fela, då jag begär Utslits uppmärksamhet härpå, under anhållan, att Utsk. måtte tillstyrka Ständerna att hos K. M, anhålla, att denna §. får försvinna. Det kan ej vara rätt, Den 3 Mars e. m. att från en allmän lag finnes ett undantags förbehåll, liknande ett monopolium. Derigenom har handt, ali en circumvallalionslinea af bränneriet* omgifver hufvudstaden, till skada för den tryckta jordbrukaren, lill hvars näring brännvinsbränningen ansetts höra, men som derigenom röner en försvårad afsättning af sin tillverkning, så länge dessa särskilda brännerietfinnas.
Det lilla häftet är af rent religiöst innehåll, en af inspiration och varmhjärtad medkänsla för alla lidande dikterad maning att vända bort från egoismen och söka » det ena saliggörande ». Svea, den välkända och sedan gammalt i så många hem välkomna julkalendern, har nu åter utkommit och kan verkligen sägas bära sina år med heder. Härnäst fyller den femtio — en riktigt respektabel ålder för en litterär publikation. Rik växling i både illustrationsoch textväg bjuder den nu som alltid. Ett vackert porträtt af prins Eugen inleder bandet. Bland författarenamnen ha de flesta den bästa klang: Mathilda Roos, Selma Lagerlöf, Anna Wahlenberg, Elleu Key, själfve gamle Topelius, D.miel Fallström och många andra. Svea behöfver inga långa rekommendationer för att finna trogna vänner. Prinsarnes blomsteralfabet, ritadt af Ottilia Adelborg. Albert Bonniers förlag, Stockholm. De förtjusande originalkartongerna till delta vackra arbete voro, som vi redan då omnämnde, utställda å kvinnornas Chicagoutställning på börsen. Då nu bokreproduktionen ligger framför oss, är det ett verkligt nöje att kunna loforda det konstnärliga och vackra återgifvande de fått i trycket, där den graciösa kompositionen och de klara, lifliga färgerna kommit ypperligt till sin rätt. En vackrare julklapp kan näppeligen en mor finna på åt sina små abedarier, och priset är så moderat, att det ej bör afskräcka. Ett par äfventyrsromaner för älskare af lätt och spännande förströelselitteratur föreligga från hrr Nordin &amp; Josephsons förlag. Den ena, » Caloola », är en detektivhistoria från Australien af N. Gould. Den andra bär den lofvande rubriken: Hugh Harrods sällsamma äfventyr », af Alfred Clark. Bägge af engelskt ursprung. De svenska öfversättningarna äro vårdade. Berättelse af Vilma Lindhé. (Forts.) •j|r^r det således borta, som om det aldrig funnits, ® ~) hvad jag då tänkte, kände, lofvade och föresatte mig? » frågade hon sig med beklämdt hjärta. » Hvartill har då alltsammans tjänat? » Jag är frisk, det är sannt, och kan arbeta som förr — men skall det vara allt? Är det målet.
Det bästa rengörings me del för kokkärl, bleckkärl och träkärl är LHK^rnians Kraft-SkurPulver, hvilket finnes hos alla Specerister och Järnhandlare i riket. Ende tillverkare Kraft-Tvål-Fabriken, Jönköping. S Å V Ä L F Ö R ANNONS som rekommendation om min väfbok, införd i tidningen Idun n:r 7, vill jag till okänd gifvare på detta sätt frambära mitt ödmjuka tack I (213) H. s. Linghem. Herrar Annonsörer meddelas härmed vördsamt, att, på grund af upplagans betydliga stegring, annonser och tillkännagifvanden böra vara inlämnade till IDUN senast på måndagen för att kunna inflyta i samma veckas lördagsnummer och senast på torsdagen för att kunna införas i påföljande onsdagsnummer. Med utmärkt högaktning lduns Klara Södra Expedition. — lUR NOTISBOKEM. iff „ " PBU E L E O N O R A D I C K S O N I G Ö T E B O R G har valts till hedersledamot af Göteborgs nation i Upsala, en tacksamhetsåtgärd från nationen, icke blott för den storartade gåfvan af 25,000 kr., som hon o c h hennes barn nyligen lämnade nationen, utan äfven för den stora hjälpsamhet, s o m h o n i det tysta visat en stor skara nuvarande o c h forna studenter. Många äro de, s o m i sina bekymmer vändt sig till henne, men få de, s o m återvändt ohulpna. Då n u kallelse till hedersledamot är det enda sätt nationen har att offentligen visa sin tacksamhet, har den g e n o m en sådan kallelse velat hedra den ädla kvinna, hvilken nu understödt nationen, o c h hvilkens aflidne m a k e g e n o m sin frikostighet beredde Göteborgs nation tillfälle att flytta in i sitt nuvarande h e m. Fadern var den i » Fältmarskalken » besjungne dåvarande löjtnanten i finska hären Carl Johan Reiher, » en af Cronstedts adjutanter ».
Är den misstänkte qvinsperson, må undersökningen ej verkställas, utan genom tillkallad person af samma kön i afskildt rum. Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finnér behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å af Under-betjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt för en hvar, hos hvilken vidundersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken af Under-betjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet, undersökningsmannen från Trettiotre Riksdaler 16 sk. till Trehundrade Riksdaler, och, i det senare, Under-betjent, sora anhållningen gjort, från Tio till Etthundrade Riksdaler', målsegandens ensak, och ansyare undersökningsmannen dessutom serskildt, efter nedanstående 42 §., om af honom våld eller oskick vid undersökningen löröfvats. Bih. till R. St. Prof. iSå'. 10 Sami. 1 Afd. 119 946 Expedit iöns-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse j N.o 387. Å den, sorn för oloflig införsel eller utförsel af varor tvänne resor tillförne straffad blifvit, må sådan undersökning, utan påföljd af bötes-ansvar, ega rum. §. 36. Undersökning inom hus, eller i boningsrum, salubodar, bodkammare och försäljningsrum, eller uti magazin, upplagsbodar, uthus, vindar och källare, må ej börjas annan lid på dygnet, än emellan kl. 9 förmiddagen och kl. 3 eftermiddagen i November, December, Januari och Februari månader; emellan kl. 8 förmiddagen och kl. 5 eftermiddagen i Mars, April, September och October, samt emellan kl. 6 förmiddagen och kl. 8 om aftonen i Maj, Juni, Juli och Augusti månader. Börjar undersökning •— pä sätt 32 §. bju §. 37. Gör obehörig — —• ; förhålles dermed, såsom här ofvan i 32 §. säges. §. 38. Har han gjörl undersökning på de öfriga i 32 §. och sisla mom. af 33 §. tillåtna ställen Etthundrade Riksdaler.
Var det väl det som han lemnade, det som han fått af de menniskor, han kom från, och som han nu tog med sig, – var det väl detta, som verkade denna underliga sinnesstämning? Eller var det kanske det som han for till, förväntningar om något som skulle komma, samvaron med vännerna, denna stämning i förväg njuten, eller blotta den unga skälfvande längtan inför alla de okända härligheter, som framtiden gömmer för ens räkning och skall bjuda på? Plötsligt kom han att tänka på det ögonblick, då han efter att ha vikit Malms bref samman sett upp och varseblifvit Claras ögon hvila på honom frågande, – sett upp skyggt. Skyggt! Hvarför skyggt? Nu grep han det: han hade innerst inne känt glädje öfver att få komma bort och få en förevändning dertill, och tillika förnummit skam öfver denna känsla, såsom öfver en oförrätt, tillfogad dessa goda menniskor, hvilka velat bereda honom några behagliga sommarveckor. Men hvarför hade han velat bort? Det vore ju bara att vända tillbaka till det gamla! Ja, visserligen; men äfven det förstod han nu: det var doften af alla muntra aftnar och nätter, essensen utdistillerad ur många minnen från obekymradt och lättsinnigt ungdomslif, det fula borta, det vackra ensamt kvar, – det var detta som slagit an det känsliga instrumentet i honom, hvilket svagaste stämningsfläkt kom att spela och hvars visor han måste följa, om han icke skulle känna hela organismen ur led. Han skulle mycket väl kunna ådagalägga för sig sjelf, att hvad som väntade honom denna afton, i Malmö, i vänlaget, vore bara det, och det, och alltså det rena ingenting; medvetandet derom kom ock, men han trängde det tillbaka; han ville intet se, sög bara in den starka essensen. Och på samma gång, – obegripliga motsägelse! – var det ock hvad han lemnade, som han satt och njöt; njöt det såsom något, hvilket var bakom honom, borta, och hvilket han for ifrån; var det icke egentligen detta, det som han mottagit under sin tre veckors vistelse vid
Prot. tS34- 7 Sami. 1 Afd. 1 *3:dje Häftet Lag-Ul.skottets Utlåtande N.o nj. samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Peter Persson från Calmar Län: att de omständigheter, som bestämd e det mer eller mindre ansvarsfulla och besvärliga vid en förmyndarebefattnings utöfvande oell således borde tiena till grund för beräknande af den deremot svarande belöning, vore allt för mångfalldiga och af Serskilda förhållanden beroende, för att medgifva billigheten af ett allmänt stadgande,-rörande beloppet af förmyndarearfvoden. Delta hade äfven Utskottet nödgats antåga, enär det ali lagredaetionen tillkännagifvit, att arfyodet, då tvist derom uppstår, kunde, efter thy skäligt pröfvas, antingen nedsättas under sjettedelen af räntor och inkomster, eller böjas deröfver, hvaraf följde, att Domstolens pröfniugsrält, i afseende på beräknandet af förmyndares vedergällning, skulle blifva lika obegränsad, som tillförene. Vid sådant förhållande trodde Peter Persson,. att det nu gällande lagstadgandet ieke fordrade någon förändring; af Jöns Jönsson från Christanstads Län: att del lagstadgande, hvars upphäfvande Lag-Utskottet tillstyrkt, innefattade i få ord lika mycket som Utskottets vidlyftigare förslag; hvarföre, och då Domaren, för ledning af sitt omdöme, icke lärer underlåta alt afse, hvad sorn under serskilda tider och omständigheter allmärdigen följes, i afseende på förmyndare-arfvodets storlek, Jöns Jönsson trodde någon lagförändring icke vara af behofvet påkallad; samt af Ota Jeppson från Blekinge Län och Johannes Bengtson från Wester-Norrlaud, hvilka yttrat sig i enlighet med Jöns Jönssou.. Då nu gällande
Om man ock i allmänhet till polisbrott räknar öfverträdelser af sådana föreskrifter, som äro gifna i ändamål att förekomma rättskränkningar, hvilka kunde blifva en medelbar följd af deras underlåtenhet; så har man likväl i allmänhet funnit sig böra i kriminal-lagen upptaga de öfverträdelser, hvilka kunde komma att medföra större fara för det allmänna; och deri torde orsaken ligga dertill att man i berörde lag stadgat straff för underlåtenhet att iakttaga ofvarmämnde föreskrifter. De äro gifne till förekommande af bedrägeri i handel; och dermed är det sammanhang emellan det uppsåtliga och ouppsåtliga brottet, som Utskottet nyss antydt, ytterligare ådagalagdt. Men för att göra detsamma fullt åskådligt är en ny § tillagd, som skulle blifva den 26:te i ordningen. Den har, efter Utskottets åsigt, der sin rätta plats. Sedan i de två föregående §§ talats om den grofsta art af bedrägerier, som i handel kan utöfvas, följa bestämmelserne om den mindre svåra arten; och såmedelst iakttages en af ämnenas natur betingad ordning. Då Utskottet sönderdelade den 30 § i Kongl. Maj:ts nådiga förslag, enligt hvilken försäljning dels af vara, deri man vet fel vara, och dels af ondt för godt, mängdt föromängdt, skulle straffas lika med bedrägeri, samt upptog sistnämnda brott uti en särskild § af Utskottets förslag, eller den 24, att, på sätt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, straffas såsom bedrägeri, men hänförde det förra eller försäljning af vara, deri man vet fel vara, under kategorien af »annan oredlighet» eller till de förbrytelser, som syntes böra mildare bedömas, än det egentliga bedrägeriet och af sådan anledning gjorde detta brott till föremål för 37 § 2 morn.; — hade Utskottet hufvudsakligen afseende på gällande lagstiftnings uppfattning af omförmälda brott. Men det kan dock icke bestridas att, på sätt anmärkt blifvit, någon skillnad emellan dessa brott i sjelfva verket icke förefinnes. I båda uppenbarar säljaren samma onda uppsåt.