Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förut sade man, vi skola alltid vara underlägsne Ryssarne, vi kunna ingenting uträtta* men ett tillfälle yppade sig likväl som väl ktinnat begagnas* nu säger man måhända äfven detsamma, men hvad en gång handt kan åter inträffa, dessutom torda den ref! ction här vara på sitt ställe, att 2:ne utländska skepp gaf en deciderad öfvervigt åt den Svenska flottat]* och häraf töide äfven finnas att man med mera lätthet kati erhålla hjelp af 6 h 8 skepp, än af i§ å 20* och man ligger ej heller så i häiiderna på erl hjelpsändande vän, som oftast endast afsef sine egne politiska angelägenheter. I denna sjöcampagrie har det således inträffat* att i följd af en Örlogsflotta* blotta existence, prnviöcén Skåne bittida på våren kunnat skyddas för eri tillämnad landstigning; ätt en Ö Bornholm kunnat tagas* att Ön Gottland verkehgeri återtogs och slutligen att denfiä Örlogsflotta ganska betydligt tjenade »itÉ 59 Fädernesland både som bloquerad och bioque^ rande. Denna berättelse visar, som jag vågar tro att en Örlogsflotta ej allenast har varit nyttig, utan är nu mera högst nödvändig, sedan Skandinavien är en halfö, hvars vidlyftigaste kuster och rikaste provincer med Öland och Gottland ej kunna försvaras utan genom en Örlogsflotta, och äfven den mindre eller verkeliga skärgårdskusten kan ej ensamt på alla puncter af ett skärgårdsvapen försvaras, om den attaqueras af större skepp och Skärgårdsvapen gemensamt. Äfven i detta fall är det således nödvändigt att, likasom närgränsande nationer, hafva en Örlogsflotta, hvilken, om ock bloquerad, åtminstone hindrar fienden från andra företag och le.ntiar möjeliga tillfällen att i detalj kunna slå honom, Härtill må läggas att Norriges kuster och dess inbyggares Nationalopinion kraftigt fordra detta vapen, som således stärker och befäster föreningen.
Om förklaring öfver 3:e §. af 1798 års Förordning, angående Lagsöknings och Utmätningsmål. 4:0 Om tillägg vid 9 Cap. 6 §. Handelsbalken. 5:0 Om KronoHemmanet Lindö. Ben 14 Juli f. tu. 6:0 Om Saltpetexnäringens tillstånd. I anledning af denna sistnämnda expedition, yttrade Friherre Stael von Hollstein, Corjitz Ludvig: St-dan så långt lidit på Riksdagen, att tiden icke tillåter föreslå ändring i Betänkandet, får Jag blott anmärka, att ehuru det icke kan misskännas att Utskottets Ledamöter haft ali möda ospard att träffa d t rälta, har sådant dork förfelats. På sådant sätt snm föreslaget är, kan det icke verkställas, så att den åsyftade nyttan vinnes. Men särdeles har det fäst min uppmärksamhet, att Committerade skulle tillerkannas den rättighet att fixera ett moderera dt pris oå Saltpetern, och att de orter, der öfverflöd af Saltpeltr finnes, mera än til) egen gärd, den skulle till andra orter, aflätas, enligt disposition af styresmännen. Detta är icke allenast stridande emot ,be' slutet vid 1800 års Riksdag, då Svenska j u dbrukare åtogo sig en bestämd gärd årligen af 10 mkr. oluttrad Saltpeter på hemmanet, emot det vilkor att fri handel med. Saltpeter skulle varda tillåten, samt ingen slags tillsyn af Sjuderibet jening vidare skulle aga runi. Denna frihet är det som man endast har att tillskrifva den ökade Saltpeter-till* gången. En Författning, som nu vore rakt stridande emot den förra, som skulle sät - Beu 17 Juli. /. m. 746 ta Saltpeter tillvefkarne under ett slags de pendence af Styresmännen, med hvilka de alldeles intet hafva att göra, och söm skulle inskränka deras ovilkorliga rätt att få afyttra sin vara, såsom alla andra, lill den som bäst betalar, skulle snart återbringa denna sak i sitt förra förfall. Grefve Lilliencrantz, Johan Willhelm:
Det behöfs inga militäriska insigter för att förutse, att vid ett utbrytande krig, då bela hafvet är genomkorsadt af fiendtliga krigsskepp eller ännu ej öppet, både krigsfolk och materiel måste landvägen fortskaffas; och om så är, huru är det möjligt att man i en tid, då hvarje bröst klappar af nit för fosterlandets försvar, kan vilja lemna en så vigtig kommunikationsled i så uselt skick, eller låta den bero af en magtlös allmoges uppoffringslust? Jag skulle hysa alltför stor missaktning för Rikets Ständer om jag i en så klar sak inläte mig i ytterligare motivering; och vågar derföre vördsainligen föreslå, att Rikets Ständer ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig skrifvelse, hvari anliålles att Kongl. Maj:t täcktes i nåder genom dess Befallningshafvande låta undersöka landsvägen från Enånger upp genom Westernorrlands län samt uppgöra en fullständig plan och kostnadsförslag till dess omläggning för att föreläggas näst sammanträdande Rikets Ständer; hvarjemte Kongl. Maj:t täcktes i nåder genom dess Befallningshafvande söka förmå kringliggande kommuner, som obestridligen af vägen hafva största gagn, att till större eller mindre del i arbetet och kostnaden deltaga. Och som statsmedel äro för den blifvande undersökningen erforderliga, anhåller jag vördsamligen att min motion varder till Stats-Utskottet remitterad. Stockholm den 26 November 1862. L. Landgren. Xio 76. Af Kyrkoherden J. Ternström: Om anslag af Statens medel till utvidgande aj låroverksbyggnaderna i Christianstad. Utaf alla fredliga yrken, på hvilka Staten använder sina medel och tillgångar, gifves väl intet, som i sinom tid lemnar en så rik gengäld, som läroverken och uppfostringsanstalterna. Hvad som uppoffras på ungdomens, på det uppvexande slägtets sedliga och vetenskapliga bildning, på nyttiga kunskapers spridande och de dolda anlagens utveckling, hvart i sin rigtning, det är icke ett dödt eller bortkastadt kapital; det kommer Staten tillgodo, igen med hög ränta.
Sist beviljar ”och samtycker Kongl. Majit jemväl i Nåder ”dertill, att, när som någon en god tid har ”tjent och åstundar sätta en annan infödd *’fÖr sig igen, skall sådant efterlåtas, allenast ”Öfversten känner honom, som presenteras, ”för god och duglig, hvarom Kongl. Majit ”alltid måtte hafva notification; seendes ock ”Kongl. Majit helst gerna, att Böndtrne styr ’'kas till att sjelfva antaga rustning fCr sine ”hemman under Ryttare-Compagniet, då dem ”lika vilkor och förmoner dervid skola för ”unnas, som Ruslhållarne här i Riket åt”njuta. ” Den Nådiga befallning om en föränä drad rotering i Jemtland, rättad efter lika grunder som i det öfriga Sverige, hvilken ^Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse vid 1818 års Riksdag åberopat, är af den 2 Ocfober 1806, och innehåller, i sammanhang med öfrige Krigs-Collegium meddelade föreskrifter, i afseende å de i Sverige då än» nu befintlige oroterade hemman: ”Men hvad de hemman åter angår, som ”inom knektehållet belägne äro, så och erne» ”dan Kongl. Majit i anseende till den strän - Stqts.samt Allm. Easv.o.Oec. Ltsk. j_il.] S:o73. 9 ”ga rotering, som Jemtland undergått, samt ”den af alla liders erfarenhet bestyrkta svårighet, om icke omöjlighet, att, då Rikets ”tjenst fordrar, vederbörligen recrutera af» ”gången uti det der indelta Regemente, anser ”Kongl. Majh nyttigt kunna blifva, om en ’’ny allmän rotering derstädes företages, hv.ar”vid, då lika grunder följdes, som för den ”Öfriga Svenska roteringen lagde blifvit, tillfälle torde gifvas att till Kronan indraga ”de nu på roteringen anslagna räntor.
Dock få icke flera än trenne tjenstår tillgodonjutas, om än sökanden möjligen äger tvänne eller flera af de nämnda, till den sökta tjensten icke hörande examina. 4:o Annonsen skall, för att blifva gällande, tillkännagifva, hvilken eller hvilka tjenster som äro lediga, jemte tydlig adress, på det sökande ej må misstaga sig om de i följd deraf nödiga bevis, som böra åtfölja ansökningen. I dylika annonser må ej kunskapsbevis af sökanderna fordras till annan tjenst, än den som vid tillfället verkligen är ledig. 5:o Skulle inom första anslagstiden icke tillräckligt antal kompetente sökande sig anmäla, utsättes ny ansökningstid till sextio dagar, med tillkännagifvande, om en eller flere sökande fattas. I den händelse att under sista anslagstiden anmäla sig (lere sökande med högre betyger eller Hera tjenstår, än de äga, som under första ansökningstiden inkommit med ansökningar, böra de, som först anmält sig, icke undanträngas af de sednare, utan blott fylla det eller de lediga rum med de förtjentaste af de sist anmälde. G:o Förslaget till den lediga lägenheten upprättas nästa helgfria dag efter fataliernas utgång, då, på pastors kallelse, Kyrkorådet och Socken-nämndens eller Skolstyrelsens ledamöter fulltaligt samlas i sockenstugan, der de inkomna ansökniligarne uppläsas med sina bilagor och pröfvas, enligt följande grunder för meritberäkningen: Sedan sökandernes kompetens i vederbörlig ordning blifvit pröfvad och riktig befunnen, upptecknas i siffertal deras betyger i de ämnen, hvilka för den lediga sysslan fordras, och efter den beräkning, som i l:sta punkten är uppgifven. Har sökanden tjenstår, såsom transportsökande, eller på eget ansvar förestått såsom vicarius dylik befattning, gälla tvänne sådana lika med hvarje helt betyg. Sökandernes tjenstår och betyger, jemte de i 3:dje punkten föreslagna och af sökanderne möjligen presterade förtjenster sammanläggas, och det deraf uppkommande siffertal utgör sökandernes summariska meriter. Trenne af de sökande, som äga de flesta meriter, uppföras i ordning efter förtjenst å förslaget.
Denna comité utgjordes utaf Fältmarskalkarne Gr. von Essen och Gr. Wrede, General-amiralen Gr. Puke, Generalen Gr. Adlercreutz m. fl. och hade äfven jag äran deltaga deri. Vi voro alla öfverens om den åsigt, alt det godtyckliga bestraffningssättet, som då var tillåtet inom arme'en, der hvarje subalternofficer kunde låta prygla en soldat när han behagade, borde afskaffas; och jag var kanske bland dem, sorn mest yrkade derpå. Denna comité' ingick till K. M. med ett und. betänk., som innefattade hufvudsakligen, alt prygelslraffet måtte inskränkas lill en dom, gifven vid majorsförhör, och bestämmas till ett visst antal prygel, efter olika förseelser. Ytterligare modificationer hafva sedermera ägt rum i detta bestraffningssätt, och huruvida det ännu mera kan inskränkas utan våda för disciplinen, lemnar jag derhän. Jag har länge tjenat vid ett värfvadt gardesregemente, har sedan haft befälet öfver ett indelt, och vågar smickra mig, att det finnes få officerare inora armeen, som användt detta straff så litet som jag. Jag torde derföre kunna anses temligen opartisk i denna fråga. Om man vill hänföra kroppsstraffen till moraliska principer eller till hederskänslan, så stannar man i en stor villrådighet. Man ser t. ex. den Engelska arméen, som bibehållit kropps • straff, och den Franska, som afskaffa! dem; man ser inom den Pyreneiska halfön den Spanska arme'en, som afskaffal detta straff, och den Portugisiska, som bibehållit det. Man ser i Tyskland den Preussiska arméen, som afskaffat detta straff, och den Österrikiska, som bibehållit det, utan att man derföre kan anse den ena af dessa nationer äga mera hederskänsla än den andra.
Har man lyckligt funnit en väg genom denna vedervärdiga skara och genom förstugan inkommit i aulan, skönjer man i den skumma pelargången närmast vestibulen en samling människor, som vänta på audiens: dels hedningar, som vilja anmäla sitt beslut att övergå till kristna läran, dels rättsökande kristianer, som föredragit att hänskjuta sina tvister till Petros i stället för den världsliga domstolen. På den öppna gården och i pelargångarne närmast intill det i bakgrunden belägna ämbetsrummet synas, vid skenet av två facklor, grupper av präster, som avvakta sin förmans befallningar: presbyterer, diakoner, besvärjare och föreläsare, inbegripna i viskande samtal om de sista nyheterna rörande avfällingen Julianus, om ryktet att Atanasios varit sedd i nejden av Aten, och framför allt om den högst viktiga underrättelse, som just samma afton kommit biskopen tillhanda från Konstantinopel. Homousianerna därstädes ha blivit gräsligt tuktade, när de med våld velat hindra flyttningen av den helige Konstantinus' kvarlevor från det förfallna kapell, vari de vilat, till en av homoiusianerna nybyggd kyrka. En presbyter viskar till de kring honom lyssnande diakonerna, att enligt vad biskop Petros själv berättat honom, hade brunnen utanför denna kyrka blivit fylld med kättarlik, och kättarblod hade översvämmat rännstenarna i stadsdelen däromkring. Ett förebud till vad komma måste även i Aten så tänkte inom sig alla. Vi inträda i ämbetsrummet, en avlång sal, i mitten upptagen av ett stort bord, vid vilket två präster, biskopens sekreterare, äro sysselsatta, den ene med skrivning, den andre med räkning av penningar. Lutad mot bordet, med blicken riktad mot bakgrunden av rummet står en yngling, knappt hunnen ur gossåren, iklädd en föreläsares prästerliga skrud. De, på vilka hans stora, feberglänsande ögon äro fästa, och vilkas samtal han uppmärksamt följer, äro två högvuxna, vördnadsbjudande män av för övrigt mycket olika utseende: den ene är Petros, biskopen av Aten, den andre Krysanteus, den hedniske filosofen.
Efter min öfvertygelse kan Ridderskapet och Adeln utan den ringaste motsägelse antaga Friherre Cederströms förslag, hvarå jag för min del anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, det Ridderskapet och Adeln redan inhämtat af Preste - Ståndets Protocolls Utdrag , att bemälte Stånd förenat sig i enahanda be. slut, som Ridderskapet och Adeln förra gången detta mål förevar fattat, eller att Särskildta Utskottets Betänkande borde förblifva hvilande tili nästa Riksdag, och i följd deraf förkastat de af Utskottet uppgjorde voteringspropositto - Dtn 14 Decembtr. 671 • ner, samt inbjudit de öfrige Riks-Stånden att uti detta beslut instämma. Under Discussionen bade åtskillige förslag blifvit af flere värde Ledamöter , nemligen Friherre Cederström samt Herrarne Hjerta och von Hohenhausen, framställde, hvilka förslag hufvudsakligen åsyftade att till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna Särskildta Utskottets Betänkande till den behandling Kongl. Majit kunde finna tjenligast. Det ankommer visserligen på Ridderskapet och Adeln att i målet vidtaga det beslut Ridderskapet och Adeln funne lämpligast; men Herr Landt-Mar skalken ansåg sig för sin del först böra hemställa) om icke Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Preste - Ståndets nyssnämnde Beslut. 4 Ropades J a och Nej. Herr Grefven och Landt-Markalken frågade derefter om Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt Friherre Cederström företlagit, med godkännande af hufvudgrunderne , till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna Särskildta Utskottets Betänkande och Förslag , till det afseende och den behandling Kongl. Maj;t i Nåder kunde finna tjenligast. Ropades åter J a och Nej. Friherre Cederström och Herr Lefren begärde votering. Herr von Hartmansdorff:
rö - Register. 115 rande huru Ridderffapets och Adelns Deputerade wid Markegängs - Taxors sättande böra utses, 17g '. — med ätcrremisi till Iemknings-Utskottet ä desi förslag till förening af Niks-Ständcns ffiljaktige meningar rörande den af Consiitutions-Utffottct föreslagnc Riksdags-Ordning, 17)8. — rörande Lag-Utffottets utlätande öfwer anmärkningar wid desi Betänkande om aktenffaps-ffillnad, i?3!)- — angäende Stats-Utffottets tillstyrkande af bifall till en af Preste-ständet föreslagen förändring i 8. Mom. af Utskottets Protocolls Utdrag, rörande Recognitions - ffogarnes försäljning, 1739- — med hemställan till Preste-Ståndet, i anledning af Stats - Utskottets Memorial om Ständets protest emot upptagande af frägan om Biskopslönerncs indragning, i hwad mätto det Högwördige Ständct genom eget begifwande och patriotiska uppoffringar af innehafwande förmoner, skulle finna sig beredwilligt att Stats-werkcts betrangda tillständ underlätta, 1761. rörande Constitutions-Utffottets omarbetade Förslag till en Instruction för Riksens Ständers Zustitie-Ombudsman, iFoz.
Oen tr^ggbet tjenstemannen vinner genom tillvaron ak en ändamålsenlig pensions-anstallt, bvarikran nödtorftigt understöd kan päräknas, ej mindre kör bonom sjelf vid framskriden älder, än vid bans tidigare eller sednare frånfälle för bans ekterlemnade enka oeb barn, ersätter bonom i ieke obetydlig män de försakelser, ban i följd ak lönebeloppets otillräekligbet mäste underkasta sig, oeb verkar dymedelst jemväl till bibebällande ak nit oeb ordning vid tjensteutökningsn. ?ä -Kon^/. Var/. Vo 1. 57 Dä Arund es de88e ä8iAter oell mod berntsd ledninA sk de uppAjorde beräbninAerne, jemte b ved Den8iov8-e38856-dir66tionen, uti ssZisvet underdäniAt ntlätende, i el^eende derä ^ttret^ söre8lär LonAl. Nej:t, det Kibet8 8tänder nu mätte, sör pen8ionerinA6N8 sullsöljende frän ellmänne oell enhild» enbeoeb pupill-souderne, envi8g ^tterliAere en8lgA ä 9:de blusvud-Viteln, med 5,000 k:dr sör den sörre oell 15,000 k:dr tor den eednere sonden, eller ti II 8emmen8 20,000: ett ärliAen utAe; sörmodende L.ONAI. Naj:t, ett, Aevom de886 till8bott, i sörenius med möjligen 8beende donetioner 8emt öbede bidreA gs deieAerne, sonderne8 sremtide bs8tänd 8bell bunns busvud8ebliA6n betr^AAS8. Arund es de under den lörllutne tiden ädsAelgAde körbälleuden.
Jag vill ej ingå i någon undersökning om nödvändigheten eller onödigheten af den väckta frågan, ej i pröfning af den moraliska nyttan eller vådan deraf, ehuru öfvertygad jag är, att dervid mycket kunde tilläggas det myckna, som redan är yttradt; men som RiddarhusUtskottet ej, enligt hvad jag önskat, upplyst om de svårigheter eller snarare sagt omöjligheter, hvilka förete sig vid verkställigheten, i fall Ridderskapet och Adeln skulle besluta offentlighet vid sine sammankomster, anser jag mig höra, med afseende på den plats Ståndets förtroende i nu snart io år lemnat mig, göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på resultatet af den uppmätning å localen, jag anmodat en af Ståndets Ledamöter verkställa, och som jag torde få uppläsa, så lydande: Utrymmet uti stora PaddarbusSalen, med undantag af den nuvarande Läktarerij utgöres af: 6 st:n Bänkar, den i:sta, 2:dra och 3:dje till höger och venster om LandtMarskal - 318 Den iG Mars f. m. ken, 17 alnar och 6 tum långa, å 17 personer 102 platser. 6 st:n Dito på håda sidor, bakom desse förenämnde, 16 alnar 5 tum långa, å 16 personer ... ^6 2 st:n Dito längre bort, å samma sidor, 14 alnar i5tum långa, å i/[ personer 28 — 4 st:n Dito uti 2:ne fönster-indjupningar å norra sidan och i 2:ne motsvarande Nieber å den södra, 3 alnar 6 tum långa, å 3:ne personer ... 12 — 36 st:n Dito till höger och venster om stora gången, af hvilka 34 st:n 9 alnar 16 tum, och 2:ne 9alnar 4 turn långa, rymma hvardera 9 personer . 324 — Summa 56a platser.
Bergslags-staterna i orterna jemväl må blifva Kommerse-Kollegium underordnade; samt att den personal, som, för bergs-ärendenas kollegiala handläggning hos sistnämnde Kollegium, dit öfverflyttas, må inskränkas till 1 föredragande ledamot, 1 Sekreterare, som tillika vore den förres suppleant, 1 Aktuarie och Registrator, 1 Kanslist och 1 Vaktmästare, hvarförutan anslag skulle fortfarande erfordras för bibliothek och tidskrifter, för vården af vetenskapliga samlingar, samt till arfvoden för extra tjénstebiträden; kunnande genom indragning af Bergs-Kollegii öfrige tjenstebefattningar beredas tillgång till lönförhöjning icke allenast för den återstående i Kommerse-Kollegium ingående personalen, utan jemväl åt de 9 Bergmästarne med 600 Ridr Riksmynt för hvardera, och för 3 af de antagne 6 extra Grufve-Ingeniörerne med 300 för hvardera. För tillvägabringande af en så beskaffad öfverflyttning på Kommerse-Kollegium af de Bergs-Kollegium tillhörande göromål och med tillämpning i öfrigt af de grunder för aflöning och pensionsrätt, m. m., hvilka Kongl. Majit för andra Statens embetsverk antagit, har Kongl. Majit godkänt och vill till antagande af Rikets Ständer härmed i Nåder föreslå den i ofvannämnde protokoll öfver Civil-ärenden intagna stat för Kommerse-Kollegium jemte Bergslags-staterna i orterna, uppgående till ett samoanlagdt belopp af 87,700 Ridr Riksmynt.- 30,533 Transport 30,533 Kongl. Maj-.ls Nåd. Vrop. N:o I, om Statsverket 1Sö(>. Transport De i detta Statsförslag upptagne anslag för ändamål rörande bergshandteringen utgöra endast: Aflöning för 1 Ledamot, 1 Sekreterare, 1'Aktuarie, 1 Kanslist och 1 Vaktmästare, tillsammans Riksmynt R:dr 11,650: för bibliothek och tidskrifter 300: för mineralogiska samlingarnes vård .
Det är ett vigtigt antingen — eller, detta, och det skulle för allmänheten icke hafva varit så alldeles ur vägen, om åtminstone upplysningsvis meddelats, huruvida denna lilla bevillning spelar någon rol vid den af utskottet med så stor tillförsigt motsedda » utredning af statsverkets tillstånd och behof ». Trots allt detta, så var det dock nu skäligen sjelfklart, att planen om tilläggsbevillningen var en förlorad batalj. De båda kamrarne hade hvar på sitt håll hjelpt till att åstadkomma detta resultat. Första kammaren hade genom sitt beslut i fråga om beräkningen af jernvägstrafikinkom-sterna i statsregleringen skaffat in en half million kronors höjda tillgångar och landtmannapartiet hade genom åtskilliga afprutningar åstadkommit en besparing på mer an sjuhundra tusen kronor, således inalles till statsregleringens favör en million tvåhundratusen kronor. Då ej mer än en half million kronor behöfdes för att täcka bristen, som före-faus i regeringens kalkyl, så hade man ett litet vackert öf-verskott att vinka på. Om emellertid landtmannapartiet varit riktigt klyftigt, så skulle det likväl hafva kunnat utan förhöjda utgifter fått upp utgiftssumman till ett balopp, som nödvändiggjort tilläggsbevillnmgen. Det är en väl känd sak, att förslagsanslagen beräknats alldeles för lågt och att derför en förhöjning af dem varit väl befogad. En sådan anordning var ock från intelligensens sida föreslagen, * men den vann icke gehör hos landtmannapartiet, som synes hafva en så stor panisk förskräckelse för utgifter, att det med flit leker kurra gömma med de poster, som redan äro beviljade. Partiet må pruta och sätta förslagsanslagen hur lågt som helst, så prutar det likväl icke ett enda öre på de anslag, som sålunda äro före, då ju regeringen har rätt att öfverskrida dem så mycket som beliöfs för det ändamål, till hvilket de äro afsedda. Om nu emellertid dessa anslag höjts till det belopp, hvartill de i verkligheten pläga uppgå, så hade på detta sätt tilläggsbevillnmgen kunnat räddas, och att icke detta medel användts, bevisar antingen att partiet icke förstår detta, men då är det verkligen bra oerfaret i politiskt af-seende eller också har icke partiet och naturligtvis då icke.
Om jag för min enskilda räkning skulle yttra mig om detaljförslagen, sä får jag säga alt, då denna föreskrift inskränkes till den stora handeln uti magasinet' och öppna salubodar, jag icke kan anse den leda till några dryga kostnader, då hela kontrollen kan vinnas med tillhjelp af en s. k. skruf, som är ett instrument, vida mindre kostsamt än målkärlet. Om man tänker sig t. ex., att en sådan vanlig qvarnskruf finnes i ett magasin och användes vid mätningen med det stora måttet, sä gör det ingen tidsförlust, emedan det går lika lätt att kasta in säden i skrufven som direkte i måttet, men det Den 8 Juli e. m. 179 har den stora fördelen att icke en spanmålsmätare, som möjligen fått discretion antingen af köparen eller säljaren, kan efter sitt godtycke inkasta spaumålen i T:n och sålunda fylla den med mera eller mindre spanmål, emedan skrufvens väggar få taga emot stötarne och emedan den större eller mindre hastighet, hvarmed spanmålsmälaren kastar in span må len, då icke har något inflytande på mätningen. Jag anser mig icke böra beskyllas för nåsou inkonseqvens, då jag biträdt denna åsigt i Utsk:n, utan alt, såsom komitterad af Vet.-Akad:n, hafva framställt något förslag derutinnan inför K. M. Jag anhåller nemi. få fästa upmärksamheten derpå att komillerade inför Akademien, och således Akademien hos K. M. fästat upmärksamhel. pä ämnet, ehuru något detaljförslag icke blifvit af Akademien framställdt. Saken är emedlertid af ganska stor vigt. Det är för hvar och en, som haft alt göra med leveranser af spanmål, nogsamt bekant huruledes leveransens tillräcklighet ganska mycket kommer att bero af det goda förstånd, hvaruti leverantören ställer sig med mälaren. Jag är ganska öfvertygad om alt det beror af en sådan habil spanmålsmätare att, när sädén är ärligt mätt, den jemnt fyller det afsedda målet, men han kan också i T:n inkasta en spanmålsqvantitet, som går kanske till 6, 8 å 10 proc. utöfver hvad författningen afser.