Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan ju då ej säga att han skuldsatt sig för 10,000 rdr, fastän han på en gång gjort i ordning användbara skuldsedlar för denna summa; lian är ju sjelf fordriugsegare på 8,000 rdr, så länge han sjelf har inteckningarne i sitt förvar. På samma sätt förhåller det sig i detta fall med Staten. Till uplvsnitig för dem, som möjligen ännu ej gjort sig riktigt reda för detta förhållande, skall jag nämna, huru hufvudpurtkterna i ett blifvande lånekontrakt skulle komma att lyda. Föreställom oss att vi komme att afsluta lånet med huset Rotschild. Första punkten borde då innehålla, at.t Svenska Staten kontrahera!- med huset Rotschild ett lån på 3 5 milltr; andra punkten, at,t af dessa 35 millaSvenskt rnrt åtager sig Svenska Banken att lemna 10 milla-, de öfrige 25 skola af huset Rotschild levereras på nedan bestämda tider, åren 1860, 1861 oell 1862; i 3:dje punkten skulle 1)en 15 Februari e. m. skulle intagas att, på det att konkurrens emellan Svenska Banken oell huset, Rotschild ej skall upstå i alside i obligationernas placerande i allmänhetens händer, förbinder sig Svenska Staten ansvara derför att ingen obligation för de 10 milhr, Banken öfvertagit, skall före år 1863 utbjudas till försäljning. Om man så upställer kontraktet, om man vidare i Statens kassakista gömmer dessa sistnämnde obligationer, och vid nästa Riksdag har öppen rätt, om man så vill, att rifva sönder dem i st. f. att gifva ut dem, så kan jag sannerligen ej finna annat, än att man uttrycker sig både ärligt och rätt. då man påstår att den skuldsättning, man nu ikläder sig, ej upgår högre än til! 25 milhr En talare på f. m. sade att denna stora lånesumma bidrager »tt hjelpa importörer, att bereda dem. som begagna blanko-krediten, tillfälle att göra sina 1 i q vider och derigenom befordra en öfverflödig import af lyxartiklar och dylikt.
Jag har begagnat betza lärorika upplysningar och äger den tillfredsställelsen, att se min öfvertygelse till det mesta instämma med desje upplyste mäns; men en nogare granskning af mitt ofullständiga utkast har likwäl gifwit mig anledning till följande anmärkningar, rättelser och tilläggningar, dem jag likasom det föregående underkastar Utskottets widare ompröfwande, och hwilka jag anhaller mätte säsom en Bilaga ätfölja mitt förut ingifna anförande. Att börd eller egenskapen af ett Ständs Medlem skulle medföra en i begreppet om Sainhällsiurättning grundad rättighet till deltagande i Lagstiftande Magten, är uti det af Herr Silverstolpe till Utskottet ingifna anförande pä det mest öfwertygande sätt wederlagdt. Intet Ständ stall, under förfäktande af motsatsen och under Åtnjutande af uppä origtiga grunder fotade rättigheter, kunna uppfylla deh werkliga bestämmelse i Staten. Om blott en olika beräkning af utskylderna är tillräcklig att Bilaga lill Mern.
M:t år 1825 reglerad, att ad interim till nästa Riksdag gälla, 134 Stats-TJtskottets med ett anslag, derunder 537 Tunnor Sp:l beräknas af 5,733: 16. - ifrån dess förra Summa 6,25o. med derunder begripnc 5go T:r Sp:l, eller med en besparing af 5i6 R:dr 32 sk. och 53 T:r Spri. derunder; hvarjemte KrigsHofRättens MilitaireLedamöter, som förut af denna HufvudTilels Anslag till Reseoch Tractaments-penningar åtnjutit Tractamenten, hafva enl. K. Brefven d. i3 Dee. 1826 och 4 Maji 1827, fått bestämda årliga arfvoden af samma Anslag sig tillaggde, nemi.: 2 ä 600 R:dr. Desse Tractamenten ansågo R. St:r vid 1823 års Riksdag böra till 3:dje HufvudTiteln öfverflyttas, såsom en nödvändig utgift för den del af MilitaireSystemet, som afsäge ordning och disciplin och ej egentligen hörde till förenämnde anslag. Och som Utskottet funnit sig böra instämma uti K. StatsContoirets förslag om öfverförandet af KrigsHofRättens Stat på 3:dje HufvudTiteln; så tillstyrkes: att berörde Stat, må ifrån 2:dra HufvudTiteln uteslutas och till den 3:dje HufvudTiteln öfverflyttas; äfvensom att Militaire Ledamöternes Arfvoden utbetalas, LandtArme'ens Officerares af Anslaget på 3:dje HufvudTiteln till Reseoch Tractamentsp:g:r, samt Ledamöternes af Flottan af samma anslag på io:de HufvudTiteln.
Vid föreg:de Riksdag gafs 100,000 R:drb:ko anslag, såsom hjelp för tillvägabringandet af en, sedan urminnes tider förordad och påyrkad kanal inom Södermanland, hvilken, sammanbindande en mängd af sjöar inom länets bördigaste trakter, skulle gå medan Mariefred och Nyköping. Såsom vilkor för denna summas erhållande, hade R. St. fastställt, att hela koslnads-fyllnaden skulle innan påföljande Riksdag, genom enskildta bidrag vara anskaffade. Detta vilkor har beklagligen ej, till följd af många giltiga orsaker, kunnat upfyllas, och har StatsUtsk., lill följd häraf, ansett sig ej böra bifalla den motion, Gr. Fr. von Rosen afgifvit, hvilken åsyftar, att det en gång medgifna anslaget måtte, än vidare, likt samma syfte få behållas. Ehuru ej kan bestridas, att detta förelag är både ibland de nyttigaste och relativt billigaste, af de, som i och för Länets bästa kunna åstadkommas, har man derifrån dragit dessa 100,000 R:dr b:ko, till ett annat inom samma Län, och hvilket vi nu hafva under behandling. Della förfaringssätt bevisar än ytterligare nödvändigheten deraf, att för framtiden vederbönde auktoriteter, som kunna bedöma dylika frågor få handlägga desamma, för att genom jemförelse, olika företag emellan bestämma, hvilket som är det mest behöfliga och gagueliga. 558 Den 29 Juni e. m. Ehuru jag var en ibland dera, sorn ifrigast arbetade för det förra kanal-anläggnings-företagets framgång, afstår jag tillsvidare ifrån allt bemödande i denna väg, och medgifver för min del gerna, att detta anslag må fråntagas detta företag, läggas till det i detta betänkande nu föreslagna. Jag anser, att den nu ifrågavar:de kanalen är ganska behöflig, och ehuru äfven för längre tider tillbaka påtänkt, har den dock aldrig förut varit så af behofvet påkallad, som i närvande tid.
Ridderffapet och Adeln har i min tanka, genom redan gjorda concesiioner, sä mpcket eftergifwit, at billigtwis ej något mer kan upoffras. — Jag kanske kan göra cn sadan upoffring och skulle göra den gerna, men det är säkert, at mängden det icke kan. Jag känner särskildt Skänes belägenhet, de eftergifter wi redan gjort drabba werkeligcn denna provins sä hardt, at en tillökning deruti af densamma icke skulle kunna bäras: och skulle Ridderffapet och Adeln nu ingä i ätagandet af det föreslagna ffjutsningsbeswäret, skulle den säkert kalla samtidens och efterwerldens förbannelser öfwer sig. Jag fär Medes ödmjukast tilstprka bifall pä Friherre ^äeisvllräs motion, at Ridderffapet och Adeln ej mä ingä uti nägon upoffring för Säterier. Ropades Ja och proposition. Friherre vric 62rsn, sie re af Ridderffapets och Adelns Ledamöter hafwa talat emot den af mig gjorda motion och förment desi innehäll wara stridande emot Con stittttionen. Den 8 Julik. 10- siitutionen. Jag har ej förr än nyligen erhällit Regeringsformen, men jag har läst den med upmärksamhet, och ej de^af kunnat inhämta pä hwad ffäl detta ämne stolle kunna remitteras til Constitutions-ULstottet; men för at lättare häri kunna komma til slut, förestår jag at det matte delas, at frägan om skjutsen för Säterier nu mätte företagas och afgoras, och vm Ridderstapet och Adeln sä behagar, resten til Constitutions-Utstottet remitteras. Herr Grefwenoch Landtmarstalken. Frägan om stjuts för Säterier är ej nu et öfwerläggnings-ämne. Grefwe körner, som densamma wäckt, har sjelf derifrän afstätt. Frägan är om Ridderstapet och Adeln skulle besluta at ej ingä i nägon stags upoffring förr än en allmän refning öfwergätt landet. Grefwe ve Ig. (ZLröie, ^Lcob^
Man slog vad om att det var omöjligt för en ung flicka, så godt som barn, att ha mod att så blottställa sig; och å andra sidan slog man vad om att hon minsann nog hade mod att trotsa både de nyfikna, medlidsamma och hämdgiriga blickarne och det allmänna samtalsämnet på köpet. Emellertid, då timman stundade att jag skulle kläda mig, började säkerheten verkligen litet sjunka; och ifall min mor nu befallt mig bli hemma, hade jag ödmjukt kysst hennes hand och lydt. Men en sådan befallning hördes icke af och skulle hafva varit emot min mors åsigter, då jag så ifrigt begärt att få gå. Den af mina svägerskor, med hvilken jag skulle följa upp på balen, framkastade lösligt tanken på att jag kunde öfvergifva min idé, men då jag icke hade en befallning att skylla på inför mig sjelf och andra, höll jag i mig med förtviflad beslutsamhet och svarade halfs stucken: ”Visst icke – det kunde gå på samma sätt nästa gång, och ju förr det är öfver, desto bättre!” Vid afskedet från min mor, höll hon sin blick pröfvande på mig; men jag visade mig tapper, dock utan öfvermod eller djerfhet. Enligt min senaste uppfattning af saken, borde jag, som kastat handsken till striden, icke längre med harm och förakt, utan med lugn och sjelfbeherrskning åse mina motståndares spel. Det var särdeles lyckligt att jag kommit i denna sinnesstämning, då min svägerska och jag gingo in att såsom vanligt visa oss i baldrägt för min far, till hvilken ingen yttrat minsta ord hvarken om min oförsigtiga handling eller den kabal, som deraf uppstått. Hvem skulle väl vågat störa honom med dylika dårskaper! ”Nå”, sade han småleende till mig, der jag trippade rundt omkring på en fläck af golfvet lik en docka på sin fotställning, ”nästa sommar, då du fyllt de 16 åren, blir det väl tid att du får ta Kulten om hand för dina nålpengar.” Rodnande lutade jag mig ned att kyssa hans kära hand ... Ack, om jag i detta ögonblick varit med honom ute på sjön och det varit sommar i stället för vinter! ”Om denna odrägliga afton redan låge långt bakom mig!”
Direktion anfört: att kostnaderna för kanaloch sluss-anläggningarne blifvit uti de för flera år sedan uppgjorda och af E. K. M:t. fastställda aibetsplanerna beräknade till 206.283 R:dr lör kanalen och slussarne vid Dejefors och lill 94,377 R:dr för enahanda arbeten vid Forshaga, eller (ill ett sammanlagdt belopp af 300,660 R:dr bauko; men att, enligt DistriktChefen Majoren Lilliehööks under 1856 års sommar uppgjorda beräkningar öfver den förhöjning i denna summa, som de i sednare tider högt stegrade priserna å dagsverken och materialier föranledde, skulle derutöfver erfordras för arbetena vid Dejefors 42,741 B:dr och vid Forshaga 47,867 R:dr, eller tillsammans 90.608 R:dr banko; hvadan och då, enligt bolagets räkenskaper, de redan nedlagda kostnaderna utgjorde vid Dejefors 12,028 R:dr och vid Forshaga 78,297 R:dr, den återstående kostnaden således skulle uppgå pä förra stället till 236,995 R;dr och på det sednare till 63.947 R:dr, eller för hela förelaget lill 300,942 R.dr banko. Enär nu bolagets tillgångar, bestående utaf ofvanberörde låne-summa, samt aklie-egarnes lill samma belopp bestämda tillskott, och utgörande alltså sammanräknad! 200,000 R.dr banko, efter afdrag af hvad häraf blifvit utgifvet, blott uppginge lill 109,675 Hulr, skulle 191,268 Hulr, eller, med tillägg af expropriations-kostnaden vid Dejefors, minst 200.0(10 R:dr banko lättas för företagets införande. Sedan Styrelsen lör allmänna \ ägoch Vattenbyggnader i ämnet blifvit, hörd har E. K.
Jag tror likwäl det wore ganska nyttigt, emedan jag af erfarenheten wek, alt en Ek-stubbe kostar mycket att uptaga och oftast mer än om ben medföljt trädet; den platts en Ekstubbe intager blir i Mansäldrar ofruktbar, som synes' böH> ra af Författningar sörckommas. Z:o Ehuru emellan ägande och nyttjande rätten är en wäsentelig skillnad, sä spucs l afseende pä Economista Författningar, där endast trägan är om allmän nytta, denna skillnad ej böra äga rum. Uti Ri-'. ket bcfinncs ett betydande antat Kl oW-Järd och Boställen, som Utskottet förestagit skulle bibchällas under l8os ärs Kongl. Skogs-Ordning. Denna Jord innehafwes likwist af Brukare, hwilka likasom andre 'haf, wa olägenhet och hinder af detta träds qwarstäcnde' ä en Mark, som han till sin och Rikets nytta behöfwer eller will odla. Twängs-Lagar har ersarenhcfcn styrkt medföra föga nytta. Den nya upmuntyan Utskottet förrflär, till detta träds wärdandc och fortplantning, genom ätnjutande af 1805 ärs Taxa, synes ej särdeles swara emot afstgten, dä denna Taxa utsätter 2 ,R:dr. 2Z sk - 6Z0 Den 19 September. 28 <7. för en Ek af 18 tunis diameter, tagit inom barken och Z alnar ostvan stubben, och en sädan wisst kräfwer en Mansäldcr, esser Åtminstone wida utdfwer en Jnnchafwarcs tid.
Bchofvot af en sådan rätt. till pantsättning af lös egendom visar sig bland annat uti det länge öfverklagade förhållandet, att do s. k. lösöreköpen blifvit för sådant, ändamål begagnade och att, derigenom deri gamla vädsättningen (fiducia) oller försäljning af panten till fordringsegaren mot åtcrköpsrätt för gäldenåren, derest han inom utsatt tid betalar skulden, ånyo kommit i bruk med alla de olägenheter, som för säljarens öfrige borgenärer mäste af dylika aftal följa. En dylik förklädnad af pantaftalot i köp torde icke kunna förekommas mod mindre, än att pantaftalot erhåller sådana nya former, som, utan att strida emot dess eget väsende, motsvarar de ekonomiska bebofven och tillr fredsställcr rättens fordringar Det är på dessa nu anmärkta missförhållanden och bristen i lagstiftningen för panträtten, såvidt den har lös egendom till föremål, som alla de framställningar ytterst grunda sig, hvilka vid donna riksdag, likasom vid de föregående, påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet, för pantlagstiftningens förbättrande. Den stora fabrikanten, och bruksegaren, som redan åtnjuter do förmåner förlagsförfattningarne erbjuda, begär en revision af dessa i många utseenden föråldrade lagar. Landtmanncn fordrar, att äfven han med sina för hvarje år allt dyrbarare inventarier skall åtnjuta pantsättningens fördelar utan att för sådant ändamål behöfva anlita de illa anskrifna lösöreköpen. Aila påyrka rättvisa och likställighet emellan de olika näringarne. Sjelfva lagen fordrar sitt kompletterande, för att icke till följd af sin ofullständighet blifva missbrukad. För tillfredsställande af dessa berättigade anspråk har Utskottet ansett lagstiftningen icke böra undandraga sig att tillse, huru åt pantaftalot må lagligen gifvas all den verkan, som, med afseende på egenskaperna hos de särskilda slag af egendom, hvilka kunna blifva föremål för panträtt, är med den allmänna kreditens bästa förenlig; och Utskottet vågar hoppas, att, genom det förslag Utskottet går att här nedan framställa, något skall i detta afseende kunna åstadkommas, om man också icke får deraf vänta allt för mycket. 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 57.
Jag anser nemi. statsbanors anläggande i allmänhet vara ett sätt att förekomma öfverdrifna spekulationer, och ser man saken i sitt sammanhang, måste det medgifvas, att om Staten skulle åt enskilda öfverlemna utförandet af de banor, som vore de mest förmånliga, och sjelf öfvertaga dem, som vore minst vinstgifvande, skulle den just frångå grundsatsen att handla planmessigt och systematiskt. Att man åt enskilda kan lemna bidrag eller icke, verkar ingalunda på min öfvertygelse i detta fall. Att en bana ifrån Stockholm till Upsala är och förblifver en framtidsbana, äfven om också vid denna Riksdag något anslag dertill beviljas, kan man antaga vara ganska gifvet; och så framt, man icke vill att våra byggnadsarbeten i denna väg skola stanna vid de beslut, som nu äro fattade, måste man inse vigten af att sammanbinda hufvudstaden med öfriga delar af Eiket. Då här således icke är fråga om att fatta ett beslut om en statsbana, hvars nytta kan vara tvifvelaktig, anser jag icke någon fara vara för handen att bifalla den nu föredragna punkten, hvarföre jag, med stöd jemväl af hvad Erih. Kraemer i detta hänseende yttrat, får tillstyrka bifall till StatsUtsk:s hemställan i denna del, med den jemkning, som Frih. Kraemer föreslagit. Hr Adelborg: Som jag anser att det af StatsUtsk. före slagna systemet icke bordt förkastas, ehuru jag tror att Staten icke bör för framtiden insnärjas i alltför stora kostnader, så kan jag, för min del, icke annat än gilla hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. Jag kan icke tänka mig möjligheten af att ett jernvägsnät skulle kunna läggas i vårt land utan ett system. Om man åt enskilda bolag och spekulanter, hvilka blott tänka på sin egen fördel och vinst, skulle öfverlemna jernvägarnes utförande, skulle det kunna hända, att stora stycken på detta sätt blefve föremål för spekulationen. Sedermera skulle det tillkomma E. St:r, att genom förslag Den 10 Juni f. m. 115 till K.
Då man besinnar den vigt, som IlofRätts PresidentsEmbetet innehar, och det verkeliga behof af en värdig Representation, som följer detsamma, så förundras man, då man ser, huru illa dessa höga Embeten äro lottade i Utlåtandet; och man studsar vid den jemförelse, som man ej kan undgå att göra, emellan hvad Utskottet föreslagit för dem i aldra IlufvudTiteln, och för FördelningsGeneralerne i 3:dje HufvudTiteln. Jag tillåter mig ej att yttra någon mening om det sätt att aflöna Generalitetet, som ägde rum , innan förändringen af Armeens Organisation, hade företräde framför det nu varande; och jag önskar, att Generalerne må väl afiönas; men finnér den comparalifva rättvisa lämmeligen trottsad, deri, att Utskottet föreslår för en FördelningsGeneral, hvars tjenstgöring, under sommar-månaderne, 38o Den 19 Maji e. m. åtföljes af ingen Representation, inalles 6000 R:dr B:co; och åt en HofRättsPresident blott 4>5oo R:dr B:co. Man må åt det Militaira yrket gerna hembära allt hvad det kan fordra, slår dock denna orättvisa för starkt i ögonen. Jag föreslår, att Lön och Taffelpenningar åt HofRättsPresidenterne må bestämmas till 5,5oo R:dr B:co för hvardera. 5:o. Anmärker jag, såsom en underlåtenhet af Utskottet, att ej allenast hafva sjelf lemnat utan allt afseende den rättvisa fördel, som redan förut blifvit, på Konungens Proposition, af Ständerna tillagd PresidéntsEmbetet i Svea IlofRätt; utan äfven undanhållit densamma Rikets Ständers egen pröfning.
— Denna jemförelse är enligt mitt förmenande uppgjord enligt den enda rättvisa grund, som stått att erhålla, derigenom att den, så väl inom den nämnde som den föreslagna arméen, antagit till beräkningsgrund de sämst aflönade. Hade jemförelsen blifvit gjord med dem för hvilka ingen ofrivillig permittering förekommer, såsom gardet och vissa grader inom arméen, eller en kortare, såsom vid artilleriet och kavalleriets gendarmer, hade löneförbättringarne, enligt förslaget, vida fördelaktigare utfallit. Vidkommande Utsk:ns yttrande om nuvar. officerares tillfällen till biförtjenster, så har jag just velat, genom lönernas förhöjning, gö - Den 28 Juni f. m. 257 göra (let mindre nödvändigt för löntagarne att behöfva sådana biförtjenster, och nekas får väl icke, att då, såsom nu är fallet, dessa biförtjenster äro nödvändiga, individen ej kan så egna sig åt sitt yrke som behöfligt är, om han i behofvets stund skall kunna uppfylla sitt maktpåliggande kall. Hvad följden blir af dessa för bergängen nödtvungna binäringar, synes nu dagligen i tidningarne under rubrik: beviljade afsked. Vidare säga Utsk:n, att en del af arméens yngre befäl endast genom erhållande af gästfrihet hos slägtingar och vänner kunna draga sig fram med sina små löner, då detta erkännes, frågas, om det är billigt att ålägga någon, synnerligast den som egnat sig åt fäderneslandets försvar, en så härd lott som den att äta nådebröd? — Något som för en sjelfständig karakter är förödmjukande, och som derjemte bidrager att hos den i tjensten inträdande ynglingen förhindra utvecklingen af den sjelfständighetskänsla, hvilken, enligt min åsigt, utgör ett af vilkoren för ett rätt uppfyllande af krigarens pligter. ”1 förra afseendet är föreslaget, att hvarje medborgare, med vissa bestämda undantag, skulle, från och med fyllda 21, till och med fyllda 50 år, deltaga i landets försvar, de första sex åren tillhöra arméen, de derpå följande landtslormen.
På grund af den uti Utskottets Betänkande N:o 29» anförde calcul, ansåg Utskottet, att Rikets Högh Ständer af denna Bevillning kunde beräkna en årlig in* Transport 8i4,5oo: Bevilliiings-Utshottets Betänkande N.O S6. t Transport 8i4>5oo: komst af 3,000,000 R:dr. Men då de beslut, som Rikets Högl. Ständer nu, nied hänseende till Tullbevillningen fattat, uti åtskillige delar innebära icke obetydliga förändringar i det förslag, som Utskottet först i detta ämne framställde, och då dessutom Utskottet, vid uppgörandet af den calcul, hvilken uti ofvannämnde Betänkande finnes införd, förbigick att iakttaga åtskillige nödige afdrag från den i Tull-Verkets Räkenskaper uppförde brutto-bcliållningen af Siats-Verkets andel af Tull-uppbörden, anser Utskottet sig nu böra, med rät, telse i omförmälde förhållande och i öfverensstämmelse med de beslut Rikets Högl. Ständer, i anledning af Utskottets Betänkanden i detta ämne fattat, framlägga en förnyad calcul för Tullinkomsternes beräknande. Vid denna beräkning, stödjande sig på de förflutne årens Tullinkomst, anser Utskottet sig böra taga till lättelse de år, under hvilka en och samma TullTaxa varit gällande, och således, då Tull-Verkets Räkenskaper för år 1834 ännu icke kunna vara afslutade, måste Utskottet härvid inskränka sig till de förhållanden, som åren i83i, i83a och i833 egt rum. Af den Utskottets Betänkande N:o 29 under N:o io vidfogade Tabell, angående Tull-uppbörden, upplyses att år 1831 Stat-Verkets Medel uppått lill 2,641,687: a5. 8. alkortningar . 262,868:33. 11. då egentligabruttobehållningen detta år utgör 2,378,818:39.
Verkan, utan blott för framtiden blifva gällande; så att de bränneri inrättningar, hvilka nu befinnas i stone scala eller med flera pannor satte i gång och som möjligtvis med egarens dryga kostnader helt nyligen blifvit i ordning bragta, äfven må hädanefter, emot proportionsvis ålagd beskattning, få begagnas. Och anhållar jag vördsamligen att denna min Reservation må till Riks-Stånden få åtfölja Högloft. Utskottens betänkande i ämnet. stockholm, tryckt i MarquaRdska Boktryckeriet, 1829. { ■ Hevilla,' s',t Allm, Besvo, OecLtsk. Uti N:aj, i N:o Ank. till Exp.-Uisk d. 16 Maji 1829. Utlåtande, i anledning af väckte Motioner om bestämmande af en Bevillnings-afgift för rättighet att idka jagt och djurfång. Till Bevillningssatnt Allm. Besvärsoch Oeeonomie-Uiskoitens gemensamma handlägg, ning hafva blifvit remitterade: fran Höglojl. jRidderskapet och Adeln: Herr von Greiffs, J, Motion om erläggande af en till 24 sk. Banco föreslagen Bevillnings-afgift af hvarje jagt-idkande person, hvarigenom Motionairen ansett en fond kunna bildas, för vidtagande af nödiga anstalter till odjurens förminskande, samt frän Hedervärda Bonde-Ständet: ett af Riksdagsfullmägtigen från Carlstads Län Jan Eric Jansson ingifvet memorial, deruti han jemväl yrkat utsättande af en måttlig Bevillning för dem, sorn vilja utöfva jagt och djurfång, samt från ett sådant stadgande sökt härdis. till Rikt, St PratI828 och 1829. Besv. o, Oec.-Utsk. Uti.
Cederströms argumentation, deri han instämt i Hr Gr. o. Landtnäs mening, att det vore grundlagsenligt att i förevar, fråga vägra propos., vill Hr Frih., att propos, skall vägras på BancoUtskrs oföredragna betänk. Om Frih. Cederström vill hafva vägrad propos. på det nu föredragna betänk., skall jag ej hafva mycket deremot, ty det leder till samma resultat, som jag åsyftat genom min anhållan, att betänk, mätte läggas till handlrna; men att Hr Gr. o. Landtm, på grund af Exped.Utskrs memor. skulle förklara, att han vägrar propos. på BancoUtskrs betänk., det bar väckt min uppmärksamhet och kan jag ej med stillatigande afhöra. Detta har föranledt mig alt yrka ett af två, antingen att Exped.Utskrs memor. må blifva lagdt till handlrna, eller ock att Hr Gr. o. Landtm, förklarar sig icke kunna göra propos. å samma memor. Hvilketdera här kommer att ske skall vara mig likgiltigt; men jag yrkar, att icke någon vägran lill propos. å BancoUtskrs betänk, på förhand må ske, ulan att vi först måtte få betänk, föredraget, och derom tror jag, att vi i grundlagen hafva så säkra garantier som möjligt. Frih. Cederström: För att få ett slut på denna fråga, får jag nu, jemte det jag till prof. förklarar, att det är emot min öfvertygelse, anhålla om den propos., som af Hr Gr. o. Landtm, blifvit vägrad; och begär jag, att Hr Gr. o. Landtm, i anledn. deraf ville framställa, huruvida Ståndet yrkar densamma. Hr Dalman! Mig synes likasom Frih. Cederström, att Exped.Utskrs nu föredragna memor. bör först afgöras, d. v. s, att då Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att R. o. Ad. ej ager att besluta i denna fråga, emedan hvad beslut som helst skulle strida emot grundlagen, så bör afgÖras, huruvida R. o.