Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. häraf upplåste H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, början af första mom. 49 § Riksd.Ordn. innehållande: ”livar och en allmän fråga, som första gången i något Ständ förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma lill vederbörligt Ulsk. förviser, ligga pä bordet till nästa plenum, då remiss bör ske”; hvarefter II. Ex. yttrade, ali efter denna mening uti slutet at samma mom. visserligen förekom, att ont fråga uppstår om och hvart remitteras bör, denna fråga kan läggas på bordet till nästa plenum; men alt här icke varit tvist om det Ulsk., till hvilket motionen borde remitteras, samt i alla läll, om något uppskof skulle äga rum, detsamma endast kunde sträcka sig till nästa plenum och icke tills BancoUtsk:s här åberopade utlåt inkomme. H. Ex. ansåge således, att frågan om remiss af motionen nu borde afgöras, och kunde följaktligen icke framställa propos. å Hr Lagerhjelms hemställan. Hr Lagerhjelm: I sådan händelse skall jag utbe mig att få yttra mig i hufvudsaken. Jag är då af samma lanke, som Hr von Troil, alt nemi. det föreslagna sättet att använda Statens tillgångar vore alt bortplottra desamma. Fördelningen skulle, enligt motionärens förslag, ske länsvis. Naturligtvis mäste man då påförhand beräkna de tillgångar, sorn proportionaliter böra tillkomma livart och ett län. Men Statens, näringarnes, communicationernes behof kunna icke utfalla så proportionerlig! länsvis, som den der tabellen innehåller, hvilken motionären utarbetat. Handlade man sä som motionären föreslagit, sä skulle R. St. verkligen blifva urståndsatte att göra några större anslag för industrien, ej eller skulle i allmänhet större företag kunna bringas i verkställighet, efter system omfattande hvad Riket kunde behöfa i det hela. Derföre synes mig motionen vara alldeles förfelad till sin grund. Deremot har motionären i lista punkten föreslagit, att dessa model skulle, användas på så sätt, att då StatsUtsk. och R.
Ständers här ofvan omförmälda beslut, framfört enahanda anhållan i afseende på den, utan afdrag för ackordsräntan, åtskillige officerare vid detta regemente från och med år 1846 till och med år 1850 påförda lönebevillning jemte krigsrustnings-afgift, uti hvilka skattebidrags debitering någon ändring icke kunde af de skattskvldige sökas, enär debiteringen redan vunnit laga kraft, dä dess oriktighet biet' bekant, utgörande, enligt hvad handlingarna utvisa, det sålunda för mycket erlagda och i Wermlands läns ränteri levererade bevillnings-beloppet 460 R:dr 17 sk. 3 r:st. och krigsrustnings-afgiften 39 R:dr 28 sk. 5 r:st., eller tillsammans 499 R:dr 45 sk. 8 rast.; varande dessa trenne särskilda ansökningar, uti deröfver af Kongl. Kammar-Rätten afgifna underdåniga utlåtanden, tillstyrkta, helst Kronan, äfven om de ifrågasatte återbetalningarne beviljades, ändock i lönebevillningsoch krigsrustnings-afgifter från Westmanlands och Jönköpings regementen, samt Wermlands Fältjägare-regemente för ofvanberörde år erhållit hvad från dessa regementen rätteligen bordt utgå, och dessutom i afseende på återbäringen till Regeinents-skrifvaren Schenström förekomme, att han, som redan godtgjort de skattskyl - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 141. 3 dige hvad’ de, i följd af den oriktiga debiteringen, måst erlägga, skulle, i händelse han icke återfinge de sålunda oriktigt debiterade medlen, komma att vidkännas en i förhållande till sitt vid debiteringen begångna misstag alltför betydlig och kännbar förlust.
— I anledning häraf och då allmogen vore fullt förvissad derom, att den lagligen icke vore skyldig bygga och underhålla husen vid den så kallade Gästgifvaregården, som egenteligen nu kunde anses såsom Post-station, och hvilka hus endast begagnades af Postförvaltningen; då en sådan skyldighet vore betungande, såsom förenad med betydliga kostnader; då, för den händelse, Grisslehamns Post-station kunde betraktas såsom blott Gästgifvaregård, icke blott socknen, utan hela Häradet, borde dela underhållsskyldigheten; och då Statsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 23, 9 då antagas kunde, att Postverket af ålder varit ålagdt äfven underhållsskyldigheten, helst den enda byggnad, socknen uppfört, varit en stuga för Eckerö postförare, hvilken stuga, sedan postföringen numera verkställdes med Kronans bålar och manskap, blifvit borttagen, — har motionären yrkat, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Wäddö församling kunde befrias från ifrågavarande skyldighet, eller, derest sådant icke medgåfves, behörig undersökning anställas, huruvida Wäddö församling lagligen vore skyldig att underhålla husen vid Grisslehamns Poststation.
Till arfvoden för Lärare vid Mariebergs Artilleri-läroverk i de kunskapsämnen, som tillhöra Civil-Ingeniörer, har Kongl. Maj:t föreslagit 1,000 R:dr årligen eller för 4 år 4,000 R:dr, samt till stipendier för elever, som vid nämnde Läroverk genomgå den för Civil-Ingeniörer bestämda kurs, likaledes 1,000 R:dr årligen i 4 år; Och då dessa anslag, som äfven vid föregående Riksdagar blifvit till enahanda belopp beviljade, äro behöflige för bildandet af duglige Ingeniörer för allmänna arbeten, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande 2:ne anslag, hvardera å 1,000 R:dr, jemväl un der åren 1854, 1855, 1856 och 1857 må få utgå. 22 Slals-Utskoltels Ullålande, M 138. 27:o. Under åberopande af 14 punkten i Utskottets utlåtande M 71, angående regleringen af utgifterna under Riksstalens 6:te Ilufvudtitel, får Utskottet hemställa, att till afvittringsärendernas fortskvndande i Wester-Norrlands samt Westeroch Norrbottens Län, en summa af 8000 R:dr må af Kongl. Maj-.t få disponeras och, i mån af behof, utgå under den tid, nu skeende Statsreglering blifver gällande. 28:o. Förutom dessa, till befrämjande af allmänna arbeten föreslagna, Statsbidrag, har Kongl. Maj:t begärt, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad vid föregående Slatsregleringar ägt rum, bevilja följande anslag, nemligen: a) Till utdelning vid Landtbrukaremöten af ■premier för kreatur af utmärktare slag 5000 R:dr; och b) till Slöjdexpositionens befrämjande en lika stor summa, eller 5000 R:dr; och får Utskottet, med afseende å det nyttiga ändamål, som genom dessa anslag hittills främjats, tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition sålunda äskat. 29:o.
Lagerbjelke har nyss temligen fullständigt utvecklat hvad som i detta afseende kan anföras. Jag vill blott bedja att få fästa Frih. Cederströms uppmärksamhet derpå, att det är ganska enkelt som han sagt, alt efter markegångstaxan räkna ut huru mycket som skall betalas, nb. om man vet huru mycken ost man 152 Den S September e m. skall fordra betalning för, ty jag förmodar, att Frih:n dock finner nödvändigt alt veta qvantiteten af den ost man skall debitera den skaiiskyldige. Nu upplyser likväl betänk, att qvantiteten icke är bestämd annorlunda, än alt det skall vara så mycket, som man kan få efter en dags mjölkning för hvarje ko. Som R. o. Ad. genom Gr. Lagerbjelkes anförande funnit, torde det således vara nödvändigt att fä något närmare bestämmande i denna del, såvida denna skatt ej skall fortfarande komma att bero på godtycke. Förslaget åsyftar ock att man skall söka träffa en öfverenskommelse med de skattskyldige i detta hänseende. Frih. Cederström: Hr Sandströmer bar icke sjelf skrifvit under den taxa jag bär har före mig, utan det bar skett af hans underordnade embetsman, Hrr Lidén och Thomé, men jag kan ej frånkänna dem vitsordet att vara så förståndigt folk, att de icke kunnat i markegångstaxan upptaga pris på en persedel, som ej kunnat beräknas i LU men dock så funnes uppfördt. Och denna persedel i markegångstaxan, som af dem är upptagen, måste de väl veta huru många LS” i räntorna ingå. Mine Hrr, det låter sig icke göra att resonnera bort denna sak. Man säger att det är en dags mjölkning för hvarje ko, det lemnar jag derhän. Alt icke osten är serdeles dyrbar, ser man deraf att LSf:det ej kostar mera än 2 r:dr b:co, 3 r:dr r:gds; men då landsh.emhetet i Jemtlands län vet alt denna skatt finnes och den är upptagen i slatsregleringen vid denna riksdag, så måste jag säga att jag ej kan begripa hvarföre man skall utesluta honom. Hr Sandströmer:
Inom ett härad med 5 gästgifvaregårdar utgår skjutsgärden sedan 3 år lika från alla skjutsskyldiga hemman och fördelas emellan gästgifvarne, i förhållande till den skjuts, som verkligen utgjorts, och enahanda anordning är helt nyligen vidtagen med ett annat härad, hvarinom 7 gästgifverier befinnas. Det är visserligen sannt, att förhållandena äro ganska olika inom ett så stort distrikt, som ett helt län, ty t. ex. inom Stockholms län betalas till en gästgifvaregård i ent.reprenadafgift 40 R:dr b:ko per mantal, till en annan 33 R:dr 16 sk., då det finnes andra gästgifvaregårdar inom länet, som i sådan afgift af hvarje hemman endast upbära 2 It:dr samma mynt, och i de härader, hvarom jag nyss nämnde, utgör den vanliga entreprenadafgiften 3 å 4 R:dr b:ko. Jag befarar alltså, att en reglering af dessa afgifter inom ett helt län, så välgörande den än skulle blifva, komme att möta stora hinder. Det är också vanligen fallet, att der entreprenadafgifterna äro störst, der äro också tillfällena till en fördelaktig varuafsättning störst. Så utgå de ojemförligt största entreprenadafgifter för skjutsens uprätthållande vid de gästgifvaregårdar, sora närmast omgifva hufvudstaden; men de skjutsskyldige hemmanen ega också fördelen af en säker och förmånlig afsättning för sina produkter, hvilken fördel rikeligen torde upväga tungan af en högre entreprenadafgift. Skulle nu dessa fördelaktigt belägna hemman få sin skjutsningsskyldighet nedsatt, på bekostnad af andra hemman, med mindre fördelaktigt läge, så kunde detta onekligen förefalla mindre rättvist; men då partiella olägenheter ovilkorligen måste inträffa vid hvarje mera omfattande anordning, synes det, som detta anmärkta förhållande icke borde verka afskräckande från ett företag af i allmänhet fördelaktig och rättvis beskaffenhet. Frih. Sprengtporten:
Det är hvarken för att rädda hr Hillbergs skådespelarrykte eller för att förminska hr Lessings författarära (båda stå sig nog ändå) som vi tro oss kunna skylla resultatet på den senare. Men erfarenheten har visat att alla liknande figurer i den äldre dramatiken äro de som hafva svårast att i våra dagar finna tillfredsställande representanter, och de många exemplen torde berättiga till det antagandet att författarne just der, på grund af det för deras tid egendomliga idealiserande åskådningssättet, mest aflägsnat sig från den verklighetens mark der man känner sig hemmastadd sekel efter sekel, hur än de yttre förhållandena vexla. Samma anmärkning gäller i vida mindre grad den qvin-liga hufvudrollen, hvari också fröken Björkegren bättre fylde sin plats, ehuru man, så ått säga, tyckte att hos framställa-rinnan fans något mer än som behöfdes för att utfylla figuren. Fröken B. är kanske litet för storslagen för den ifrågavarande lustspelsfiguren, och med all erkännansvärd mjukhet och elegans är hon må hända icke den rätta att fullt pointera den fina (stundom omärkligt fina) komiken i situationerna mellan de båda älskande. Deras framoch tillbakagående diskurser om sin ställning till hvarandra äro dock i och för sig så pass långtrådiga, trots många fint iakttagna och fint uttryckta, typiska drag, att det säkerligen är rätt svårt att afvinna dem ett större intresse. Det föråldrade i pjesen Ur Dagen » Krönika. 8ligger deri och har fallit uteslutande på hufvudpersonernas lott att framföra Vare sig nu att de lägre samhällsklasserna tidigare än de förnäma vunno ett naturligt och allmängiltigt satt att både förklara hvarandra sin kärlek och att eljest umgås med hvarandra, eller att teaterförfattarne tidigare kommo under fund med det för dessa klasser karaktäristiska, eller att slutligen detta kan hända längre bibehållit sig lika, säkert är att soldaten Werners och kammaijungfrun Franciakas scener fortfarande verkade mycket uppfriskande och föreföllo fullt naturliga äfven för 1886 års publik. De nämda figurerna voro förträffligt representerade af hr Personne och fru Hartman.
“Händelsen har emellertid gripit flickan så, att hon insjuknat, och fråga lär vara om hon någonsin kommer upp från sitt sjukläger.“ “Döden är lifvets vinst,“ sade Stagnelius och tilllade därefter: “Statssekreteraren låter allt vänta på sig bra länge. I detsamma gick dörren upp, och Rosenstein inträdde. Han underrättade herrarna, att han den aftonen icke hade något att skrifva, men föreslog dem att stanna och äta en biffstek med honom. “Nej, jag tackar, det behöfs icke,“ svarade Stagnelius helt buttert, tog sin hatt och gick samt tvingade vännen att följa sig. Utkommen på gatan yttrade denne: “Du har ett högst besynnerligt sätt, då du kan svara vår chef så som du gjorde, när han bjöd oss stanna.“ “Nå, än sedan!“ inföll Stagnelius. “Jag var icke kommen till honom för att äta biffstek, och jag kände mig icke alls hågad därför. Min själ är för ögonblicket upptagen af min Amanda, och jag önskade därför att få återvända till mitt hem.“ Måhända skref han den aftonen sitt poem “Amanda“. Det var ånyo vår. Grafkullarna på Maria kyrkogård grönskade. På en af dessa, hvilken var särdeles väl vårdad, fanns ett enkelt träkors, hvarpå endast stod namnet Amanda. En ung man med ett sjukligt utseende satt på en bänk ett stycke därifrån, stirrande på korset. Ett fruntimmer nalkades och blef stående vid sidan af grafven, betraktande den unge mannen en lång stund, hvarefter hon böjde sig ned öfver kullen för att smycka den med friska blommor. Mannen reste sig, utropande i häftig ton: “Hvarför störa hennes slummer? Låt henne hvila i frid och tag bort blommorna!“ Den tilltalade lydde. Utan att säga något vidare, aflägsnade sig mannen. Då han hunnit till norra kyrkogårdsporten, stod den unga kvinnan vid hans sida, sägande: Kvinnlighet och erotik I ANNE-CHARLOTTE LEFFLER: KVINLIGHET OCH EROTIK. I. »Mycket täckt i sanning en alt för täck grupp», sade den artige fotografen. »Mor och dotter så där förtroligt tillsammans!» »Det är inte min dotter», sade den gamla, leende. »Åh, åh! sonhustru då, förmodligen!
Tullstämpel-afgiflens nedsättning eller uphörande; samt JM 73, i anledn. af väckt motion om rättighet för Enkor efter Pastorer i Kalmar Stift, att äfven under extra nådår få tillgodonjuta hela inkomsten af Stomhemman. Uplästes Den 29 Mars. 497 Uplästes ett af Hr Knylenstjerna, Carl Johan, inlemnadt sålydande Mein.: Som jag nödgas afresa frän Riksdagen, får jag anmäla det såsom hinder för mig att längre fortfara såsom ledamot af Bevilln:sUtsk. ; under anhållan att få bibehålla min Riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, med tillkännagifvande att Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund, såsom ledamot af StatsUtsk. erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 29 dennes, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevill:s-Utsk. efter Hr Kuylenstjerna, och en ledamot att inträda i StatsUtsk. under den Hr Montgommerie beviljade ledighet. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J till 1 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 29 Mars 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för d. 23 dennes e. m. samt Pleni prot. för d. 22 sisth Febr. e. m. Uplästes till justering och godkändes från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. St:rs underd. Skrifvelse!- till K. M.: JVs 30, ang:de val af en ledamot i Hemliga Utsk.; JVs 31, ang:de rättighet för Justitiae-Ombudsm:ns Sekreterare att erhålla ledighet från annan tjenst; JVa 32, ang:de uphörande af bördsrätten i Stad; samt JV2 33, i fråga om uphäfvande af införsels-tullen på spanmål och mjöl. Öpnades
Jag ägde den öfvertygelse, att ett afslag å samma Betänkande inom Rikets första Stånd bestämt skulle äga rum; men då mina beräkningar i detta fall slogo felt, och Högloflige Ridderskapet och Adelns pluralitet återremitterade Betänkandet, hvilken åtgärd jag så gerna föreställer mig varit föranledd mera af den önskan att Lag-Utskottet skulle frånträda sitt blodiga förslag, än af öfvertygelse, att Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm och Friherre Åkerhjelm haft rätt uti det varma försvar, som desse bägge Herrar behagat gifva åt Utskottets grundsattser, blir jag, vid betragtande af LagUtskottets ytterligare Utlåtande N:o 155, ånyo uppmanad att i mensklighetens namn uppträda som dess försvarare, och jag känner ingen ljufvare pligt, ingen heligare känsla än den, som i närvarande ögonblick upprör hela mitt väsende. Nu då frågan är att ge - Den 3 Febr tiar i i e. tn. 183 nom en ny Lag slita alla band, som, ehuru klena, likväl funnits emellan oskuld och vähl, frihet och förtryck, känner jag ingen annan gräns för mina uttryck än den, som den förolämpade menskligheten, kärlek till urgammal äras och dygds bibehållande inom mitt fäderneslands byggder, föreskrifver. Må det anses för ett brott, att jag med värma strider emot ett förslag, som, efter min föreställning, afser ej mindre än upplösning af de band, hvilka Religion, Moral och Menniskorätt fästat vid Menskligheten. Nå väl, må jag vara skyldig till brott i och för menniskans rättigheters försvarande, — men jag skall åtminstone alldrig blifva brottslig genom att bafva velat bortskänka dessa rättigheter. Innan jag yttrar mig öfver LagUtskottets förfarande, anser jag mig böra förklara min innerliga tillfredsställelse deröfver, att i Betänkandets första räder hafva funnit, att det Vällofliga BorgareStåndet afslagit, och således icke en gångansett ett sådant förslag förtjena en ålerremiss.
djärfva skall J a g v å g a r till o c h m e d g ö r a påståendet, blifva en bättre » hemmadöttrar », nadsmål honom, de än att som just en husmoder icke än känna göra det bästa lärarinna många annat för att leffinna s o m s e d a n får l i d a f ö r a l l a d e a n s p r å k, dåraktiga ifrån att skulle föräldrarna ingifvit dem. som d e t sätter h o n sig snart in uti. tänkande, målmedvetna väsen uppskattar hon en människa i blott lycklig, h a n var ä g d e en hel trupp af unolycka hans De Ett ord af hans eller s k a p a h o n o m en högsta som fulländning förmå frambringa sinnet på s a m m a g å n g det söfver. öfrigt inga andra portvakterskans, med sitt hem port, trognare nare fylla fyllde sitt. nande finns m e d undantag strålande slipade paradio c h samvetsgranvärf än den kvinnan belysningen från l a m p o r n a föll öfver väggytornas från freskomålningar, in att utbilda nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af BLAND som höll sina slutna om Det var en annat, händer de sakta fader och en s o m buro sitt de från folkhopen, stod en som fattigt döda flockat klädd kvinna H o n stod midt i det dödsblek krampaktigt och hålögd, och m o t sitt bröst. V a g n a r n a rullade bort, folkhopen skingrades, och den med barnet fattiga kvinnan aldrig velat släppa det. sälja af sitt b a r n för att sin väg, H o n var på v ä g rädda d e t från att att dö hunger. sina breda, af » RESEÄFVENTYR ». SOM landet. och hyrorna likaså. hoppas, de lärarinnor, gråt, ett barn p å a r m e n. tårarne af Litet sig af ängeln, s o m I denna präktiga vestibul, där o m den kolossala sitt det och eggar eldsvärd bevakar sets tillslutna kunnat — I det huset o c h aldrig h a d e flammande och hvilka b a r n till g r a f v e n.
Nio 127. l4-'0 Rosersbergs Slotte Detta Slotts Anslagssumma beräknas lika med år »823 till 2000 R:dr, Och utvisas i öfrigt af bilagde Tableau så väl' de förutvarande som nu tillstyrkte anslag å denna Huf-. yudTitel, Dea 10 April 182g, N:o 126, (Bil. till 1 Hufv.Tit,} Utlåtande, angide uppförande på Stockholms Slotts Stat af Löner för en Ståthållare m. fl. Uti ett till Utskottet remitteradt Memorial har Hr Friherre Ridderstolpe, Fr., bos H. R. o. A. anfört, att vid SIotts-byggnadsDirectionens upplösande år 1818, anförtroddes K. ResidenceSloltets Reparation och Underhåll åt RiksMarskalksEmbetet och närmast åt Ståthållaren, biträdd af en Hofintendent, som hade Lön å ÖfverlntendentsEmbetets Stat och anslogs tillika en Kammarskrifvare Lön å samma Stat till den Person Betänkande!), N:o ij6. 47 som förordnades att bestrida Secreterare-tjensten hos Ståthållaren, hvaremot denne sistnämnde erhöll endast ett ringa Arfvode af de till Slottets Reparation anslagne medel, af hvilka medel en Conducteur och en Architect, såsom oumbärlige ansedde, ock mäste godtgöras, emedan inga andra tillgångar för deras aflönande funnos. I anledning hvaraf och då tillsynen öfver den vigtigaste Byggnad i Sverige besörjes af Personer utan Lön på Stat och säkerhet för deras befattningar, Hr Friherren föreslåratt ofvannämnde Hoflntendentsoch KammarskrifvareLöner afföras från ÖfverlntendentsEmbeiets Stat, enär Innehafvarne deraf ej vidare skola hafva med detta Embete att skaffa, och att i stället en Ståthållare, en Hofintendent, en HofArchitect, en Secreterare och en Conducteur måtte uppföras å Staten för K.
Direktionen öfver Filial-Banken i Sundsvall anhållit, att få utbyta 159 st. utlottade Skånska Hypotheks-Föreniugens 4^ procent obligationer, hvardera å 1500 R:dr, hvilka blifvit till Riks-Banken aflemnade såsom säkerhet för den Filial-Banken beviljade försträckning, mot ett lika belopp af Östgötha HypotheksFörenings obligationer jemväl med 4j procent ränta och ställda på amortering, hafva, vid pröfning af denna ansökning dea 15 i ofvannämnde November månad, Fullmägtige, med afseende derå, att, enligt en af Direktionen öfver Stockholms Enskilda Bank utfärdad och till Fullmägtige öfverlemnad förbindelse af den 15 nästförutgångne Oktober, sistberörde obligationer kunde den 15 Augusti 1865, då Filial-Bankens oktroj tilländagår, till 93 procent af nominal-beloppet förvandlas i penningar om obligations-innehafvaren så önskade, hvarigenom dessa obligationer kunde anses lika med obligationer, utställda på 5 år och 6 månaders derefter skeende uppsägning, funnit för godt att, jemte bifall till det äskade utbytet, medgifva, att de erbjudna amorterings-obligationerne finge beräknas och antagas till 90 procent af deras nominal-belopp. Då, enligt Banko-Reglementets föreskrift, publika papper, som af Filial-Bank till Riks-Banken aflemnas såsom säkerhet för derifrån erhållen försträckning, skola beräknas till enahanda värde, hvartill de i Riks-Banken belånas, hafva Revisorerne ansett sig böra ofvanberörde förhållande hos Rikets Ständer anmäla. Revisorernes Berätt. ang. Bankoverlcet. 9 66 Filial Banken i Wisby. § 71.
Jag får blott säga, att då jag förra gången hade ordet, nämnde jag icke min önskan, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Sprengtporten projecterat, R. o. Ad. måtte ej, allenast anslå 76,000 r:dr till Höganäs eller Svinebodan alternativt, utan äfven inbjuda PresteSt. att sig med oss i delta beslut förena. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s förslag i 33 punkten. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att 76,000 r:dr för hamnbyggnad vid Höganäs och Svinebodan öfverlemnas till K. M. att användas för det af dessa företag, K. M. pröfvar angelägnast. R. o. Ad. beslöt derefter inbjuda PresteSt. att uti detta beslut sig med R. o. Ad. förena. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. D e il 27 Mars c. m. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna memir och utlåt:», nemi. från ConstitutionsUtskottet: N:o 86, med förslag till ändring af Reg.F:ns 56 § och Riksd.Ordnts 4g §; N:o 87, med förslag till ändring i Riksrättens organisation ; ]\T:o 88, med förslag till ändring af Riksd.Ordnts i5 § I morn.; W:o 8g, med förslag om ändring i Riksd.Ordnrs 17 §; N:o go, till BondeSt., i anledn. af dess yttrande ronde Utsk-.s mein. N:o 63; N:o gi, i anledn. af återremiss på mern. N:o 73; N:o g2, i anledn. af tre Stånds återremiss på mern. K:o 275; N:o g3, i följd af återremisser på mern. N:o 78; Wto g4, i anledn. af återremisser på mern.