Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ja, om ni inte kan lefva utan honom, ett lif som är värdt att lefva? Det är det jag menar — kom det med klar tonvikt. Och då Matilda stred med frambrytande gråt för att kunna säga något, tillade fru Linde: — Ni förstår, då vore det alldeles meningslöst af mig att stå i vägen. Jag har inte den minsta afsikt eller vilja att göra det. — Åh Gud, nej, nej, ropade Matilda förfärad vid dessa vildt nya utsikter. — Fru Linde, tog hon sig samman, jag vet icke, hur detta kommit, så sant vid Gud — jag vet det icke, jag tycker idag att det är omöjligt ... vi möttes igår och — Mister Linde berättade mig naturligtvis alltsammans, afbröt fru Linde kort. — Nej — det kom tankfullt, hon fäste sina ögon på Matildas skälfvande ansikte — nej jag trodde aldrig, att ni älskade honom så, som det fordrade. — Trodde? Har ni vetat det? hviskade Matilda röd. Att Linde gått och talat om —! Det var egendomligt afkylande. — Jag visste, att mister Linde länge nog — rösten darade litet — nästan från början — Och ni lät det gå — ropade Matilda, men hon hörde själf, hur konventionelt det klingade. Ville väl hon i grunden, att det varit ogjordt?! — Lät det gå?! — Fru Lindes lefvande blick häftade vid hennes. — En sådan sak måste gå sin egen väg, förstår ni inte det? Vi äro alla myndiga. Mister Linde var fullkomligt säker, att det ej kunde — ske något, han trodde att kristendomstron skulle skydda ... men jag trodde inte det. Jag ville naturligtvis, att han skulle pröfva sig i frihet, i fullkomlig frihet. Öfver rummet hade kommit något stilla, som smög in öfver tanken och hjärtat. Strängarna i Matildas själ spändes högt, ingen tanke tycktes henne för fin, för hög och skär att ej kunna uttalas, hon hade behof att få tillbaka ett visst skimmer. Men det enda hon kunde säga var ett banalt: — Förlåt! — Jag har ingenting att förlåta. Jag vet ju bäst, hur svårt det är att icke älska mister Linde, sade hennes gäst. Hvad hon satt där oförändrad i morgondagern och talade dessa ord!
Sju proctnt utaf den ursprungliga lånesumman, af hvilka 7 procent del belopp, sorn, 56 Stats-Ulskoltels Memorial M 261. efter godtgörande af Fyra och en half procent årlig ranta å ilet dessförinnan icke liqviderade låne-kapitalet, återslår, anses utgöra afbetalning å detsamma; ej den uti ofvanstående punkt oinförmälda årliga ränteoch kapital-inbetalning bör af drätsel-förvaltningen vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp, före den 16 Januari näst p3 följ ande år, till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves; f) före den 1 Juli 1862 bör drätsel-förvaltningen, medelst insända handlingar, inför Riksgalds-kontoret styrka, ali de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och hos Städernas Allmänna Rrandstods-bolag eller annan, i stadgad ordning bildad och med vederbörligen läststäldt reglemente försedd brandförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade; g) från Riksgalds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra, inom den der bestämda tid, vara till Kontoret återställda; hvarjemte drätsel-förvaltningen lör del belopp, som skall af nyssberörda anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgalds-kontoret Fern procent årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret ulbelaldt. § 151.
S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet inom Ståndet denna dag väckta motioner: 1:o af Kyrkoherden Ekelundh, om utvidgning af Hudiksvalls högre elementarläroverk till fullständigt äfven på den klassiska linien; och 2:o af Doktor Petrelli, om beviljande af ett årligt andag af 30,000 R:dr, för att användas till vård och undervisning af elever vid mindre skolor för döfstumma. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Kontraktsprosten Palmlund denna dag väckt motion, om ändring i I och 2 §§ af Kongl. Förordningen dön 18 December 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Professor Ribbing denna dag väckt motion, om åtgärders vidtagande för beredande af emeriti-löner åt ålderstigne och otjenstbare prestmän S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Memorial M 1, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets Memorial M 1, med öfverlemnande af Banko-fullmägtiges berättelse. Från Vdllofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 27 sistlidne Oktober, angående berättigande för sekreteraren vid Ofverståthållare-embetet för polis-ärenden och åtskilliga landssekreterare att, för tiden från och med år 1865 och så länge de sina befattningar innehafva, å Allmänna Indragningsstaten årligen uppbära ersättning för förlorad inkomst af passlösen. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Banko-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 27 sistlidne Oktober, i fråga om förhöjning i det å Manufaklur-diskontlönden nu afsatta belopp till förlagslån.
Nar langre fram berhttehen tager en mer romantisk rigtning blir intrycket ett annat, men boken förlorar icke i intresse, och vi se shsom ságe vi det varkligen, den tidens m %ngf&amp;rgade och brokiga lif draga oss förbi. Den kunde visserligen vara nilgot mindre omfhgsrik och utttinjd, men vi hoppas att bokens volym icke m&amp; afskracka allmanheten f r h att taga kannedom om de skatter den innehiiller. T. B. Klädsömnad, handledning i mittagning, mönsterritning och tillklippning af fruntimrnerskliider af fröken Huldra Lundin, %r en bok, som genom redig uppstä.llning, precision och insigt i amnet jhmte tydliggörande teckningar bbr blifvrm vllkommen s&amp; val som hjalpredia vid skolundervisningen som i hemmen. Kunde den leda till att unge d i - mer sjalfva började sy sina klader, hade den i sanning utrattat ett stort verk. Från Riksdagen. Då ännu ntigon tid återstar före afslutandet af innevarande. års riksmöte, må blott, i korthet här omnämnas några af de hittills afgjorda frågor hvilka närmare beröra kvinnans. intressen. Det knappt tillmätta utrymmet medgifver inga detaljerade referat, blott ett meddelande af de vunna resultaten. Angående kvinnans inviiljande i fattigvårdsstyrelse och skolrad har en något utförligare redogörelse blifvit lemnad i föregåande häfte. E t t förslag som gäller utbildandet af sjuksköterskor vid Iänslasaretten för att afhjalpa bristen på sjukhjälp i landsorten vaim den l.: sta, meil ej den. - 2: dra kammarens bifall. Denna fråga torde dock, att döma af dess behandling, vara bland dem som Bterkomma. - Detsamma torde Iiunna sägas om ett förslag till undervisning i kvinlig slöjd, hvarom motion väckts i %dra kammaren, hvilken afslogs.
Sen de;1 lo Jun.‘ till förmon för dem, hvilka såsom delegare i Allmän na Biaimforsakniigs-Verket ingått, måtte utsträckas och göras gällande för alla de länsvis stiftade Brandstod*-bolag, hvilka grunda sig uppå gemensam ansvarighet, enligt Reglementen, som hlifvit af Kongl. Maja fastställda. Dessa frågor, med undantag af Riksdagsfullmägtigen Sahlströms förslag? i o rån de debitering, uppbörd och redovisning af medel, som till de nya Branöstods-bolagen utgå, hvilket förslag ansetts böra uti serskildt Betänkande afhandlas, hafva de sammansatta Utskotten i ett sammanhang till afgörande företagit och ga nu att deröfver meddela Utlåtande. Utskotten anse sig dervid, utan fara för misstag, kunna uttala den öfvertygelse, att de under sednare år länsvis stiftade Brandstods-bolag, i samma moln), som de utgöras af ett vida större antal delegare, än de i Lag afsedda haradseller socknevis ingängne, Brandstods-föreningar, i samum förhållande hora blifva for delegarne mindre betungande, då en åbörda, fördelad nå manga, alltid blir lättare att bara, än då den endast drabbar några få, samt att nämnde Bolags stiftelser jemväl för dem, som brandskada lidit, måste i samma mobil, delegarnes antal är större och den förmögenhet betydligare hvilken ersattnings-ansvaret åligger, innebära större säkerhet om erhållande af lull godtgorelse; hvartill äfven kommer att uti ifrågavarande Bolag inträde är öppet äfven för egare till sadane dyrbarare verk och byggnader, hvilka antingen vant helt och hållet uteslutne från rättigheten till deltagande i Häradseller oocknevis inrättade Brandstods-föreningar, eller ock endast fått deruti ingå på sadane vilkor, att ingen verklig fördel kunnat dem derigenom tillskyndas. • i • Da nu, de,SS<?
bekostnad till mötesplatserne framforslades och de underhölles. Wid flere Riksdagar har äfwen sto» blifwit wäckt om införandet af en dylik pastcvsta^».. inrättning wid den i Swerige förlagde indelta Ar, meen. Annat resultat har likwäl derä icke sölit/ an att endast wid ätstillige Cavallerie-Regemeuter rn sadan inrättning kommit till werkställighet, da k öfrigt densamma aNsetkö egenteligen nödwandig i Fin, land, såsom en gränsort, der, för trvuppernas ha, stigare rörelse, fyllda Magaziner wid förefallande behof alltid borde wara att tillgå. Sedan, genom förlusten af Finland, Riket emot dest mäktigaste granne fatt en öppen gräns, blottstäld för hastiga och oförmodade anfall, synes nädwändigheten ännu mäktigare päkalla alla utwagar, som leda lill Armeens större rörlighet, hwartrll hufwudsakeligen bidrager-, att alltid äga tillgäng pä erforderliga proviantpersrd!ar. Men det ar icke blott i detta afseende och föe att derjemte i fredstider wänja sä nial Soldalen wid fältlefnaden, som Befälet att hastva den uppsigt öfwer trouppen, som bör affölja fälttjenstgöringen, och äfwen att tilldana skickelig Commistariats-BeljeningKongl. Majst insett nyttan af denna inrättning. Densamma, bragt i full gäng, stall äfwen lemna Kongl. Majst tillfälle, att, dä en eller annan Province af mistwäpt hemsökeskunna komma dest nödlidande och mäst behöfwandr innebyggare till hjeltz inedelst lipplätanLe af samlade förräde * * Dek zo8 Den 22 Maji.
Jag erkänner visserligen, alt i uppställningen af detta betänk., man må betrakta det huru som helst, linnes en oformlighet. Betraktar man det såsom ett grundlagsförslag, har det de lyten, Frih. Cederström anmärkt, och vill man betrakta det såsom icke grundlagsförslag, har det de lyten, som Hr v. Troil uppräknat. Dådet likväl på något sätt måste behandlas, och meningen rörer en grundlagsfråga, ehuru den ej i grundlagsenlig form blifvit framställd, tror jag rättast att behandla betänk, såsom ett grundlagsförslag, och då begär jag, såsom kanske den enklaste propos. för att uttrycka ogillande, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, hvad BorgareSt. förklarat utgöra dess gemensamma tanke, nemi. ett ogillande af detta förslag. Jag behöfver icke erinra, att R. o. Ad. derigenom ej skulle hafva ogillat en annan slags organisation af ifrågavar. institution, utan endast hvad Ut sk. föreslagit. Jag förnyar således den anhållan, en värd ledamot vid början af discussionen framställde, att R. o. Ad. måtte instämma i enahanda beslut, som BorgareSt. fattat. Den 16 Octo ber c. m. 55 Frill. Ehrenborgh: Da 2 mom. af 56 § Reg.F. förestrifver ordningen, hvari de yttranden, sorn till RiksSttn inkomma från Constit.Utsk., skola behandlas, och det ej lärer Vara tvifvel underkastadt, att detta betänk, är ett yttrande, som inkommit från Constit.Ulsk., svnes mig, att vi ej längre behöfva tvista om formen för 11. o. Ad:s åtgärd. Termerna eller huru R. o. Ad. behagar sammanfatta den anmärkning, som till Utsk. skall afgå, öfverlemna!- jag till Ståndets bepröfvande; men att en så beskaffad anmärkning, söm 56 § föreskrifver, mäste äga rum, torde ej kunna bestridas. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på ännu en brist i detta betänk., Sorn ingen förut anmärkt.
Är det inte din vilja, att där tsaren gäldar med penningar, där skola de betala med sitt lif! Genom golfvet hörde han ännu, hur Agrell läste ur bibeln. – Och jordens konungar, som med henne lefvat i yppighet, skola gråta och sörja öfver henne, när de se röken af hennes brand, stående på afstånd af fruktan för hennes plåga, sägande: Ve, ve den stora staden Babylon, den starka staden, att på en stund din dom är kommen! Och jordens köpmän gråta och sörja öfver henne att ingen mer köper deras skeppslaster, deras skeppslaster af guld och silfver och ädelstenar och pärlor och fint linne och purpur och silke och skarlakan och allt deras luktträ och alla deras kärl af elfenben, af dyrbart trä, af koppar, järn och marmor, deras kanel och kryddor och smörjelse och rökelse och vin och olja och semlomjöl och hvete och ök och får, deras hästar och vagnar och trälar och lifegna ... Celsing såg för sig den stora staden och sultanen, som nalkades på sin häst, och han såg sig själf, som skulle lämna fram brefvet. Men så tycktes honom att turbanerna förvandlades till hundlokor och maskrosor vid en gärdesgård, där några barfotade torparebarn lekte med en barkbåt i bäcken. På bänken uppe vid huset satt hans mor och visade honom hur skickligt hon sytt in hans fullmakter och passbref under rockfodret. Han steg upp och strök sig öfver pannan och utbrast högt som hade han talat till henne: – Hellre än att de svenske bli till en spottvisa och jagas sin färde som bettlare, må väl en af dem låta sitt lif! – Med hvem talar du? – frågade i detsamma Agrell, som kom uppför trappan till kammaren. – Du har låst dörren inifrån och unnar inte mig sänghvila. Ifrigt hoprullade nu Celsing kläderna i en duk och knöt noga igen byltet. Vid ena snibben fäste han en papperslapp, på hvilken han skref, att han testamenterade alltsamman till sin tjänare, på det att ingen främling skulle få bära hans hederliga gamla svenska liveré.
Jag får dervid anmärka, alt detta förhållande, så vidt det förefinnes, egentligen är en följd af de långa intervallerna mellan riksdagarne, och att olägenheterne deraf skulle förminskas eller försvinna om riksdagarne tutare ålerkomme; ty det lärer va 2 H. 48 378 Den 21 September e. m. ra obestridligt, alt ju oftare man får tillfälle att öfverlägga om ärendena, desto lättare skola också meningarne derom kunna förenas. Striderna måste, efter mitt begrepp, bestämdt blifva mindre häftiga och långvariga, till följd af den större continuite', sorn vid målens behandling komme att äga rum, i st. f. att, såsom nu sker, i anseende till de långa mellanskofven, alla frågor äro vid hvarje riksdag åter likasom alltid nya, och derföre med en förfärlig tidsutdrägt beständigt ånyo pröfvas och debatteras ända in i sina minsta detaljer. Samma skäl skulle jag också vilja anföra mot den andra anmärkn., eller alt förändringen skulle medföra en oftare och större rubbning i våra näringsförhållanden. Det är visserligen en stor olycka, om grunderne för näringarnes bestånd äro vacklande, ty stadga måste ovillkorligen finnas för deras trefnad; men just för att undvika detta, förordar jag förslaget, och tror, pä grunder som jag nyss nämnt, alt ett oftare sammankommande af representationen är det enda verksamma medlet att slippa de convulsiva kastningar, som nu periodiskt skaka våra näringar, genom den otålighet och lust att ändra, sorn framkallas af riksdagsmännens tro, att man måste begagna tillfället, dä ett nytt så sällan erbjuder sig. Man har äfven sagt, alt kostnaderne, nog dryga förut, skulle genom de mera tält inträffande riksdagarne blifva än drygare; men detta hvilar tydligen pä den förutsättningen, att riksdagarne hädanefter skulle komma att räcka lika länge som hittills. Detta bör likväl först bevisas, och jag tror det ingalunda. Tvertom synes mig i högsta grad troligt och nästan gifvet, att motionernas antal betydligen skulle förminskas. Jag får således förklara, att efter mitt förmenande är enda utvägen till våra riksdagars önskliga förkortande den, att de oftare återkomma.
Och som sådana nu finnas att tillgå oell ej böra få utgå till främmande länder, att der utgöra ytterligare förebråelser för bristande konstsinne hos vårt lands både Ständer och magnater, hvilka tillförene, mer än en gång, låtit dyrbara, ja ovärderliga konstoch snillealster gå sig ur händerna. Hvilka taflor af de nu exponerade (Hrr Larssons och Zoll»), , talang och snille uppenbarande och fosterländska ämnen behandlande, företrädesvis må upköpas för att pryda vårt Riksmuseum, må konstkännare, ingalunda jag, bestämma. Jag blott anhåller om remiss af denna min vördsamma motion till vederbörligt Utsk. Remitterades till StatsUtsk. Hr von Seth, Joh. Au g., upläste 2:ne så lydande motioner: 1:0. Det Svenska jordbruket har onekligen, under sista decennium, gått stora steg framåt. Dock en skuggsida har det äfven under denna tid fått, på hvars tillkomst man icke lemnat nog upmärksamhet och hvars följder dock måste utöfva stort inflytande på fortgången af dess utveckling och högre kultur. Med denna .skuggsida menar jag den betänkliga skuldsättning, hvari största delen af landets jordbrukare försatt sig, och hvilken årligen i onaturlig progression tilltager. Jorden har blifvit en börsvara, som går hand i hand och köpes till svindlande priser, för höga att köpare kunna erhålla nöjaktig valuta i varans afkastning, hvadan ersättning måste sökas genom sjelfva varans omsättning. Månne icke orsaken till detta slags vingleri ligger deri, att alla vilja som egare besitta och bruka jorden? och månne icke en sådan tidens anda, till stor del, fostrats och upkommit genom fel i samhällsorganisationen och lagstadganden ? Hafva väl Statsmakterna nog påaktat att jordstyckningen — annars så moraliskt riktig — gått i jemnbredd med och icke före den sanna uplysningen, och att folket i massa varit moget att emotttaga en så dyrbar gåfva — ja rättighet? Man stannar lätt vid tvifvel härpå, under betraktelse öfver den tilltagande fattigdomen och de öfverfyllda, kostsamma straffanstalterna, hvilka mest rekryteras från den jordbruksidkande befolkningen. Jag för min del har kommit till den tro, att
Eo försumlighet var det deremot ovilkorligen af teaterns styrande att ej i sommar passa på och begagna det tillfälle till utbyte af krafter, som en härvarande teaters innehafvare, kanske oaf-sigtligt, beredde dem. Men när teatern skulle rekrytera sig, vittnar det icke om smak och omdöme att göra det på sätt som skett, ty man har rätt att på de nya » krafterna » ställa samma fråga som den Ehrensvärdska till vissa kolonner, och det kanake icke blott när man tänker på att det är Dramatiska teatern det gäller, utan äfven om det vore en teater i allmänhet. Fm Hamrin kan då visserligen anföra D. N: s intyg på den för vår dramatiska konst säkerligen lika betydelsefulla som for teatervännerna intressanta omständigheten, att hon under sin mans insigtsfulla ledning företagit » en studieresa på kontinenten », och utseendet är ju fördelaktigt, men detta torde vara allt och de andra ackvisitionerna jag sett ha inte ens så pa » mycket att anföra; tala göra de öfverdådigt dåligt. Nej nya och friska krafter, som dokumenterat sig som någonting att göra af, det är hvad den teatern behöfver och det snart. Medelmåttor och mindre än medelmåttor har den redan tillräckligt » och i samma mån den håller kvar eller samlar på sig r&amp;Ham inverkar det äfven skadligt på de verkliga förmågornas kapa * citet och anseende.Goda förhoppningar kan man ju deremot göra sig i afseende på den vigtiga sidan af teaterverksamheten, hvarmed regissörspraktiken har att skaffa, då man tar i betraktande dels de studier i den genren, som hrr Fredrikson och Palme — han som i maj deklamerade Fredins revolutionsverser och i juli de Fallströmska lojalitetsverserna och pussade kungen på hand — hade tillfälle att göra vid de af f. d. utrikesministern inventerade » kungslekarne » i Karlstens fästning, och dels äfven att teatern var genom sin regissör nitiskt representerad vid det af grefve Landberg så energiskt utpuffade och iscensatta skådespelet ur Tusen och en natt — f. a. använda den mycket guterade, originella och målande referentfrasen.
V i skulle ha ett h e m, ett dufslag blott, s o m efter egen ritning skall möbleras och alla rummen bakvändt tapetseras för » väggens t o n », s o m det i l d u n stått. V i skulle ha ett litet barn också, — ack, ack, den ungen, — jag har läst o m blöjor och ris och kärlek, socker, ylletröjor, — den skulle allt rätt appliceradt få! Sångarfärd. Ej dyrt blir hushållet, jag köper ben, dem kokar jag som andra fyra timmar o c h skummar musten, som på ytan simmar, o c h lagar kraftsoppor i banor sen. Hvita mössor o c h vårligt löje, ljusa tankar och soligt nöje, h o p p o c h längtan i själ o c h h å g — så går sångarnes glada tåg! Till För och den Svenska visor där b o i sinnet, g ö m m a s troget o c h varmt i minnet, för att från leende Fyris-strand hälsa idas grosse Vaterland ». När allt är sörjdt för kläder, mat o c h dryck, en liten slant till äfventyrs blir öfver,. den går till böcker o c h hvad man behöfver att tillfredsställa en och annan nyck. För att bära från nordens slätter fläkt af drömmande, svala nätter, glimt af rosende morgonglans, doft af skimrande blåklintskrans. Men det är sant, — en post till gåfvor går — ej stor — till jul min man får trådrullskäppen, ty när den föll vår redaktör på läppen, han säkert också glädje af den får. Sus från b l o m m a n d e hägg o c h lindar, sakta hviskning från blida vindar, klang o c h glädje i sommarsken — till det härliga land vid Rhen. Men får jag lust att något växla o m (helst o m det kronisk e b b i kassan blifvit), då — m e n mitt tack till A v e först, s o m skrifvit den skiss, s o m mig på denna tanke k o m, — • Vackra visoT så glade bygga öfver Östersjövåg en brygga. Hjärtan leende vinna de för vår furvuxna mark — vid Spree.
Nordstjerne-orden Johan Eric Rydqvist; 316 Prot.-Utdrag den 2 Maj 1857. Riks-antiqvarien och Riddaren af Kongl. Nordstjérne-orden Bror Emil Hildebrand; samt Professoren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Lars Magnus Enberg. Och beslöt Ridderskapet och Adeln att Expeditions-Utskottet, genom utdrag af protokollet, skulle härom underrättas samt anmodas att uppsätta och till Riksstånden inkomma med förslag till förordnanden för bemälde kommitterade. S. D. Vid förnyad föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-JJtskottets den 22 och 29 sistlidne April på bordet lagda Betänkande N:o 5, i anledning af väckta motioner, angående ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att hygga och underhålla vägar, afslogs Utskottets förslag till grunder för en ny förordning om väg-underhållets bestridande genom uppbärande af väg-afgifter, och blef förevarande Betänkande i öfrigt bifallet, med undantag af Utskottets i fråga om Herr von Seths motion afgifna yttrande, hvilket, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterades, med bifogande af diskussionen öfver förenämnda af Ridderskapet och Adeln afslagna förslag. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 60, i anledning af väckt motion, angående afskrifning utaf arrendeskillnads-ersättning, ådömd Landtbrukaren C. Th.