Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man ej iakttagit de lagliga Formerne, eller, på den vägen, icke vunnit hvad man önskat, torde man ej eller, på ett sätt, som troligen icke med dessa Former öfverensstämmer, böra söka verka rubbning uti det, som redan, i behörig ordning, fått sin fastställelse. Jag har nyss hört en värd Ledamot åberopa flera §. §. i Grundlagen, emot hvilkas innehåll honom, uti denna fråga, skall hafva för nära skett. Men han torde täckas påminna sig, det andra §. §. i samma Grundlag innehålla, i hvilken ordning rättelse ensamt kan vinnas och blifva gällande. Dertill äro två vägar utstakade, nemligen: den af allmänna Lagens tillämpning, som har sin yttersta Inslantie och sin serskilda Controll deröfver, samt den för Regeringsärenden, der Konungen slutligen afgör frågorna, och hvarest en Controll, i afseende på de rådgifvande Embetsmännens åtgärd, äfven äger rum. Dessa Former äro lika vigtiga vilkor för Samfundsfördragets värde och helgd, som öfrige Stadganden, ty de bestämma och försäkra ömsesidig rätt. All annan inledning af sådana ämnen, som det i frågavarande, synes mig således åtminstone mindre lämpelig. Och som icke Rikets Ständer gemensamt, följaktligen ännu mindre ett Riksstånd eller fjerdedel deraf, äga någon Domsrätt; 513 Den g Januarii. så kan jag för ingen del inse, på hvilken grund frågan om Skånska Ho terin gen, i synnerhet på sätt, den samma utaf den siste värde Ledamoten framställts, eller såsom skulle han isina rättigheter blifvit, mot Grundlagens hud, förnärmad, här kan göras tili föremål för öfverläggning. Friherre Duben, Joachim: För min del anser jag den af flere värda Ledamöter innom detta Stånd öfver Skånska Roteringen framställde klagan, såsom egentligen innefattande klander af åtskillige Embelsmäns, rörande detta ämne, vidtagne åtgärder och beslut, icke kunna, enligt qo §. i RegeringsFormen, tillhöra hvarken Riksens Ständer eller något Utskotts handläggning, och således ej heller böra af Ridderskapet och Adeln upptagas. Grefve von Schwerin. Fredric Bogislaus:
Embetsmän som blifvit iobegripne under denna titel, fordrat en verkningsförmåga, som går utöfver den af lagen utstakade gräns} då man uti StatsRådets åligganden velat finna en likhet med Engelska och Franska Ministérernes befattning; då har man glömt hvad 4 § af Regeringsformen bjuder, att Konungen äger allena styra Riket, att han dervid endast är förbunden att inhämta under rätteljer och råd af eli StatsRåd och att då enligt 9 §. dessa äro förbundne att fina meningar yttra och förklara, är det Konungen dock Jör behållit att allena beful a; mari har glömt att detta Gi undlagens stadgande fullkomligen instämmer med Svenska menighetens önskan och tänkesätt, sorn alltid häldre skall styras af en Konung, än af hvilka Embetsmän som heidst och man har sluteligen glömt, att denna Konung är Carl Johan, att inför Honom torde det vara ej allenast förlåtligt, men pligtenligt, om vid yttrandet af olika meningar man hkväl misstror 6ina egna insigter, och orti med vördnad för det beslut, hvars rigtighet man Icke genast insett, man likväl icke tror sig hafva förlorat förtroeiidet elier varit ©nyttig, fastän - Den 17 April e, m. än den tanka man framstäldt icke vunnit afseende. Härmed tror jag mig också hafva besvarat de påståenden ? som indirecte af Friherre Anckarsvärd, som direete uti åtskilliga tryckta alhandlingar blifvit gjorde, att en Ledamot af StatsRädet, derföre att hans mening icke blifvit'gällande, skulle genast lemna sin plats.
Där på det dyrbara skrifbordet låg en liten penntorkare af stramalj och med märke efter ett litet smörigt finger, lillans första julklapp åt sin pappa. På golfvet låg hennes sista arbete, den präktiga skriftygsmattan. Det nätta pennstället var förfärdigadt af den lille konstförfarne slöjdaren, och frimärkssamlaren hade uppoffrat sina » dubletter » till beklädnad på askfatet. Ocb där var slutligen skrifbordsmattan från den, som var honom kär öfver alla andra, från hans maka. Allt talade om kärlek och tillgifvenhet, och en outsäglig ömhet lyste också ur hans blick, då den då och då höjdes för att liksom smekande öfverfara alla dessa föremål. Det var, som om tanken emellanåt velat stanna vid dem och drömma; men så ljöd åter det glada skrattet därinne från hvardagsrummet, och åter flög pennan snabbt öfver papperet. Nu var han färdig, raskt lade han undan papperen, nu skulle äfven han vara med om glädjen därinne. Men plötsligt tvekade han, dröjande fattade han i låset, gick med långsamma steg genom salongen och stannade på tröskeln till hvardagsrummet. Därinne hade det blifvit tyst. Den unge studenten reste sig hastigt från sin bekväma ställning i soffhörnet och började bläddra i en bok, som låg på bordet. Anna, som nyss helt lättjefullt gjort det bekvämt sig för på mattan med hufvudet i moderns famn, satte sig åter sedesamt till sin söm. Andre sonen, skolgossen, kom plötsligt ihåg, att stolen hade fyra ben, och lillan kröp sakta ned från bordet, där hon suttit i ^stum beundran öfver alla de bragder bröderna nyss omtalat. » Åh, pappa! Gif rnm i soffan, Karl. Ä r du färdig med din skrifning, min vän? » » Ja! Nej, jag glömde, jag har ju ännu litet kvar. » Tvärt svängde han om på tröskeln och återvände till sitt rum. Han tyckte sig höra det glada jublet, då vid klockans ljud alla barnen skyndade emot den efterlängtade fadern.
Cederström, sorn anser riksdagarna skola komma för ofta, om de inträffa accurat hvart 5:te år. Ur Frih. har rätt deruti, att om den ena riksdagen börjas i Jannari, kan den andra icke börjas förrän i Dec.; men sedermera måste följande riksdag inträffa antingen jemnt 5 år derefter eller något förut. Det är sanning, att så icke var förhållandet med beslutet vid förra riksdagen ; men det grundlagsvidriga beslut, som af 3 Stånd då vidtogs på grund af Exped Utsk:s förslag, var förmodligen en följd af tröttheten efter 17 månaders arbete. Frågan kan således endast blifva om en eller annan månad mer eller mindre, hvilket dessutom är af ringa vigt. En annan anmärkning, som blifvit gjord af flera ledamöter och som förtjena)- mera afseende, är den, att riksdagarna genom mellanrummet af 5 år återkomma alltför sällan och att de böra inträffa hvart 3:dje år. Jag anser äfven, att det vore väl, om riksdagarna återkomme hvart 3:dje år, dock endast under det vigtiga förbehåll, att R, St, reorganiserades såväl till sammansättning som arbetssätt. Under förutsättning, att Constit.Utsk. framställer ett sådant förslag och att detsamma jemte detta blifver hvilande intill nästa riksdag, skall jag gå in på, att Ståndets gemensamma tanke i närvar, afseende blir den, att riksdagarna återkomma hvart 3:dje år. Jag tror icke, att det kan blifva synnerligen svårt för Constit.Utsk, att framlägga ett förslag i detta fall, sedan opinionen deröfver numera hunnit så utbilda sig; men skulle icke något sådant grundlagsförslag blifva hvilande, anser jag, lika med Frih. Cederström, det vara skadligt att utsätta r iksdagarna till hvart 3:dje år; åtminstone vore det stridande mot nationens önskan och således icke tänkbart, att alla Stånden skulle antaga ett sådant förslag. Man har velat förespegla oss, att riksdagarna skulle blifva kortare, 0111 de oftare återkomme. Jag tror det icke, utan instämmer i den delen med Frih. Cederström, som visat, huru vi sett exempel på motsatsen.
Det är endast exempelvis upgifvet såsom ett af de många sått, hvarpå den ifrågasatta säkerheten kunde åstadkommas, men, såsom sagdt är, de närmare bestämmelserna i delta hänseende böra lämpligast åt K. M. öfverlemnas. Jag anser således att R. o. Ad. bör vidblifva sitt förra beslut i ämnet och lill stöd för denna min åsigt begagnar jag mig af samma skäl, som den motsatta sidans talare anfört lill försvar för Ulsk:s förfarande alt vidblifva sitt Don 1 September. 645 första utlåt, nemi, alt man icke bör frånträda sitt mening, när icke bättre skäl för en motsatt mening blifvit framlagde. Under bela denna diskussion bar icke ett enda nytt skäl blifvit tillagdt dem som förra gången här anfördes oell blefvo såväl då som nu vederlagde, hvarföre jag vördsamt tillstyrker R. o. Ad. att vidblifva sitt förra på ganska goda grunder fattade beslut. Frih. von Stedingk: Mig förefaller det vara temligen klart, att hvar och en som vill, att detta företag skall blifva i verkligheten utfördt, äfven bör bifalla den nu under öfverläggning varande 3:dje punkten af StatsUlsk:s förevar:de mern., och alt denna punkt bör afslås derföre att R. o. Ad. vid ett föregule tillfälle med en ganska knapp pluralitet fattade ett annat beslut, kan jag icke finna, åtminstone har icke jag något skäl dertill, då jag icke förra gången var härstädes närvarande. Lemnande detta ä sido, får jag dessutom förklara, att jag har ett väsendligt skäl alt bifalla denna punkt, och det är, att den ifrågasatta säkerheten icke är möjlig att tillvägabringa. Jag har visserligen iiöit berättas att några talare här upgifvit mer eller mindre konstlade sätt för denna säkerhets åstadkommande, men jag skulle stanna uti verklig tacksamhetsskuld hos dessa Hrr, om de ville hafva den godheten alt framställa ett bestämdt förslag lill en borgesförbindelse, som skulle gälla för en tid af 40 år.
En och en af dem, som sitta kring bordet, stiger upp och träder fram till hertigen, som kastar öfver hvarderas axel ett af de gula och svarta sidenskärpen. Derefter kysser han den sålunda prydde i pannan. När alla fått sina skärp och åter intagit sina platser kring bordet, äskar hertigen ljud med klubban på vanligt sätt, och yttrar: «Har någon Vetande Broder något att andraga för Storkapitlet?» Allmän tystnad. «I den tre gånger tre högtlofvades namn förklarar jag då sammankomsten slutad och kapitlet upplöst. » Alla stiga upp, göra en djup bugning för hertigen och aflägsna sig efter hand. Hertigen går ånyo, men ensam, upp i bönkapellet till Björnram och Plommenfelt. En stund derefter reser han till Rosersberg 56. SJUTTONDE KAPITLET. För sista gången införa vi på skådeplatsen en utländning, hvars öden några lustrer varit ganska nära förknippade med Sveriges. Ehuru Schweitzaren Beylon ännu befann sig i mannaålderns mognad, hade njutningar och frosseri, i förening med ett stillasittande lefnadssätt, nattvak och själsansträngningar, så undergräft hans helsa, så i förtid tärt hans lifskrafter, att han sjelf anade sina dagars slut nalkas. Han motsåg detta med en filosofs lugn, för upplyst att hysa vidskepliga farhågor eller dåraktiga förhoppningar. Ingens ofärd och förbannelse, ingen ånger, intet agg qväljde hans samvete. Visserligen hade han gerna lefvat längre, om sådan varit hans skickelse; ty, med undantag af kroppsbräckligheter, erböd lifvet honom endast behag: men utan fasa och knot gick han några år förr en händelse till mötes, som han i alla fall ej kunnat undvika några år senare.
Län , söm, med framställning af det för Rotehållarne tryckande åliggande, att, i stället för kost åt Soldaten, erlägga en betydlig contant utgift, anhållit, det Rikets Ständer målte hos Kongl. Maj:t i underd. begära , att Passevolance-Afgiften finge af RusLoch Rotehållarne innehållas de år, då inga möten egde rum; 3:o Af Riksdags-Fullmägtigen Anders Andersson från Westerås Län, hvilken, så väl på grund af Kongl. Reglementet den 20 November i685 för allmogen och Soldalerne i Wässby Län, der det uti g §. hette: ”att till Regementsoch andre möten är Bonden intet pligtig gifva Knekten hvarken fri skjuts, mat elier penningar, utan om Knekten, som ändteligen måste till Regements-möte, tager 2 eller 3 daler Kopparmynt af Roten, så afräknas det på hans lön;” som äfven med stöd af 80 och 1 i/; §. §. Regerings-Formen, yrkat, det Pussevolance-afgiften helt och hållet målte upphöra, helst det, enligt Indelnings-Werkets grundidé, Stalssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o 3S. icke vore Rust-ochRotehållares skyldighet betala kostnader för möten inora Regementets stånd, än mindre att vidkännas utgifter för öfningsoch lustläger, hvartill Passevolance-Cassans medel vanligen blefvo använde.
Vid' uträkning efter Ig 13 års personal af der belopp, som med 3 sk. afgift för hvarje mantalsskrifven person skulle insamlas uti hvarje Län, uppkomma följande summor, nemi. för Upsala Län Stockholms dito Södermanlands dito Östergöthlands dito Gottlands dito Calmar dito Blekinge dito Jönköpings dito Kronobergs dito Christianstads dito Malmöhus dito Hallands dito Götheborgs dito Elfsborgs dito Skaraborgs dito Nerikes dito Wermeland» dito Westmanlands dito 3,066 : 3,S2g: 3,622 : 5,960: 1,195: 4,S39: 2,527: 4,192: 2.909: 4,377 : 5,541: 2,813: 4,398: 5,356: 4,991 : 3,500: 5,076: 3,145 6. 45. 33- 40. 6. 24. 6. 42. 33- 34- 24- 42. 27. 3- St. St.
Allmänhetens rättighet att kunna erhålla kunskap om hvad som inom Representationen förekommit, är icke rätt betryggad genom det tillstånd, mom. jemväl innehåller, nemligen att hvarje enskild må äga rätt att, efter derom gjord anmälan, till tryckning utbekomma större eller mindre delar af samma protocoll; ty, som jag redan nämnt, garantien för protocollens fullständiga beskaffenhet försvinner, genom rättig - Den 10 Februsrii f. m. heten för Stånden att besluta om protocollens mer eller mindre fullständiga tryckning. En Folk-representant, han må vara vald eller genom lag bestämd, är, enligt våra Grundlagar, för sina gerningar och yttranden i RiksSt. eller något R. St:s Utskott oantastlig, med mindre det Stånd, till hvilket han hörer, genom beslut, deruti fem sjettedelar af Ståndets närvarande Ledamöter instämt, medgifver, att han må under tilltal ställas. Så mycket vigtigare är det då, att uti protocollen förvaras en noggrann uppfattning af Representantens yttranden och handlingar vid Riksdagen, såväl för hans egen säkerhet och rätt som allmänhetens att känna hans åsigter och bevekelsegrunderna för de handlingar, hvarigenom han vid Riksmötet blifvit utmärkt. De tryckta protocollen äro icke mera förstörbara; ty, om ock några exemplar deraf skulle förkomma eller förstöras, återstå dock alltid flera. Afsigten att dölja en eller annan öfverläggning, motiverna för ett eller annat beslut, är derigenom omintetgjord; då deremot, om man också, i händelse tryckningen skulle afskaffas, kunde förutsätta, att protocollen verkligen blefve fullständigt utskrifna — hvilket jag har all anledning betvifla, då jag betraktar den långsamhet, hvarmed dessa protocolls utskrifning de sista Riksdagarna för R. o. Ad. besörjts — väl icke lärer kunna bestridas, att ett skrifvet exemplar af protocollet är lätt förstörbart, vare sig af våda eller med uppsåt, och i begge fallen för all framtid ohjelpligen förloradt.
Bibehållande af det förut här i Sverige brukliga sättet att antaga viss afverkning af viss redskap på en gifven tid har, såsom ofvan synes, Utskottet varit nödsakadt att föreslå för den mindre bränvins-tillvcrkningen, ehuru osäker denna grund för beräkningen är; det stora antalet af sådana brännerier gör någon annan och säkrare-kontroll omöjlig. Men när Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. nu frågan blifver att söka en beräkning och kontroll för den större tillverkningen elier fabrikationen, blifver pannans storlek en alldeles otillräcklig grund. Den hittills kända och brukliga ång-redskaps afverknings-förmåga är redan så omöjlig att beräkna efter dess storlek, att denna ensam, antagen såsom grund, skulle gifva ett ganska felaktigt och förvillande resultat; och då man besinnar, att just det slags redskap är ett fält för dagliga nya upfinningar, måste man inse, att redskapsstorlekens antagande till grund för beskattningen af brimim-fabrikation redan ur detta skäl icke kan påtänkas. Det tillförlitligaste medlet att afhjälpa denna svårighet har befunnits vara att utröna, huru mycket som verkligen tillverkas; och man har sökt två utvägar till detta utrönande. Denena, som först och naturligast (aller för tanken, är att direkte och för tillfället uppmäta produkten, allt som densamma framkommer; men den påtänktes mindre, emedan man trodde sig böra söka någon utväg att undvika bevakning och räkning i hvarje ögonblick; man ville en hjelp åt och en kontroll öfver de bevakande. En sådan bestod uti att försäkra sig om mängden af det beredda material, hvaraf bränvinet skulle destilleras, eller mäsken. Man antog, att en viss mängd mäsk gåfve en viss mängd sprit; och det ansågs jemnförelsevis vara lättare att försäkra sig mot underslef i fråga om mängden af mäsken, då denna behöfver en viss tid att beredas och jäsa, och då således kännedom om mäske-karens rymd ansågs förete ett säkrare biträde åt bevakaren, än kännedom om afverknings-kärlens rymd innebär. I Hera länder antog man därföre mäske-karens rymd till beräknings-grund för afgiften; och Utskottet har sökt förskaffa sig så noga kännedom, som möjligt, om denna kontrollerings-method.
O. stadgades, att de yttranden, som vid frågors remitterande till Utsk. afgifvas, jemväl skola till Utsk:t öfverlemnas, kunde något upphäfvande af R. o. Ad:s till följd af detta Grundlagsbud redan fattade beslut om de ifrågakomne yttrandernas remitterande till vederbörligt Utsk. ej ega rum. Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Mern. N:o 245, med förslag till voterings-propos. i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande de uti Mem:t N:o 240 framställda förslag i fråga om beredande af tillgångar för det till försvarsverkets fullständigare ordnande af K. M. äskade särskilda kreditiv. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Jag anhåller att få veta om några prot.-utdrag ankommit från Borgare-St. ang:de behandlingen af Stats-Utsk:ts Betänk. N:o 241, emedan, om det icke skett, jag anhåller att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Stånden att instämma i dess beslut rörande punkten d. i Betänk:t. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om de öfriga Riks-Ståndens beslut rörande det ifrågav:de Utlåt:t ej ännu ankommit. Hr von Francken: Då det således kan vara en möjlig het att det icke är försent, får jag anhålla, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Stånden att förena sig i R. o. Ad:s beslut ang:de Stats-Utsk:ts Betänk. Detta förslag begärdes på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 2 prot:s-utdrag för den 2 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelseförslag: N:o 191, i ani. af K.
Maji, blifvit ifrån 2 ne af Respective Riksstånd en till Lagutskottet återrnmitteradt till fidje af deremot gjorde anmäkningarj In 07/i Vallo fl. BorgareStcmdet. Af Herrar Bagge och Huldberg, hvilka båda instämma deruti, att då det teka torde gifvas någon och långt mindre någre händelser, som föranledt det stadgande uti Kongl. Förklaringen, den 25 Martii l8<>7» hvarigenom en Part blifvit förvägradt,j att sjelf utföra talan emot Domare för brott och Ämbetsfel, samt hinder för nämnde Författnings upphäfvande således icke kan vara kändt; insågo de ej hvatfore icke ifrågavarande rättighet både borde och kunde i hela sin vild bifallas. Och har Herr Bagge, enär efter hans förmenande, den tidpunct ej vara irme då folket kunde återtaga en rättighet, som det händelsevis blifvit frånkäodt, och hvaribland med skäl kunde räknas friheten, att utan förmyndareinseende få utföra talan emot en Domare, som sig förorättat, med förbigående af anmärkning mot Betänkandet i hvad det afeer Lagutskottets Betånkandcn. 7C9 gmndernes bestånd uti åberoptide Kongl.
Att en dylik mångfald af utlåtanden finge undergå en ytterligare granskning, innan de öiverlemnas till Ecklesiastikdepartementet, torde vara i hög grad behöfligt; och det måste väcka förundran att, under det andra mindre omfattande grenar af administrationen, såsom Telegrafverket, Skogsvården m. 11., tili och med hafva egna Centralstyrelser, de ärenden, som röra allmänna uppfostran och undervisningen, således äfven folkskoleväsendet, tillsammantagna ansetts jemförliga med kontrollen öfver bränvinstillverkningen och, i likhet med denna, blott erhållit en särskild byrå i Konungens Kansli. Ett Kollegium för undervisningstillika med kyrko-ärenden har äfven flera gånger varit ifrågasatt; men om också ett sådant kunde i åtskilliga hänseenden bereda fördelar, som nu saknas, torde dock dessa båda slag af ärenden icke i längden vinna pä att behandlas af samma myndighet. Tillräcklig, och äfven öfverflödig, enhet mellan kyrkans och skolans angelägenheter förefinnes redan deri, att båda hafva samma målsman vid Konungens rådsbord; men den styrelseform, som i andra instanser passar för de förra, är visserligen icke för de sednare, den mest lämpliga. Detta har äfven, trots den omtalade enheten, af ålder varit erkändt, ithy att kyrkostyrelsen alltid varit kollegial, och biskopen i sådana frågor eger blott en röst, hvaremot uppsigten öfver stiftets läroverk är hans ensak och domkapitlet dermed icke har det ringaste att skaffa. Uti Konungens throntal blef det Rikets Ständer tillförsäkradt, att nya former för behandling af kyrkliga frågor skulle under riksdagens lopp föreslås; och en Kongl. Proposition i detta ämne har äfven blifvit till Ständerna afgifven. Mea det återstår att låta undervisningsväsendet komma i åtnjutande af en dylik förmän. Den inom Ecklesiastikdepartementet inrättade läroverksbyrån kan, då den icke står i omedelbar beröring tued läroverken och icke är i tillfälle att utöfva någon egentlig inspektion öfver desamma, ej hafva vidsträcktare uppgift än att] vid handläggning af undervisningsärenden, lemna Ecklesiastik-ministern biträde af sakkunnig person. Till och med ett Kollegium, uteslutande eguadt skolväsendet, torde knappast motsvara ändamålet.
Jag anhåller således, att, för den händelse att möjligen extra-statsregler:n upptager denna dags hela plenum, den af Frih. Hamilton omnämnda PresteStrs inbjudning må ställas näst efter Bevilln. -, Lagoch Ekon.Utsktns betänk. Jag bar redan tvänne gånger förut haft äran förutsäga, hvad erfarenheten nu har visat, nemi. att uppskof med detta betänkandes föredragning, i anseende dertill att det skall behandlas af Bevilln. Utsk. gemensamt med tvänne andra Utsk., och då dessa Utsk., särdeles Bevilln., hafva föga sysselsättning, skulle förorsaka att mycken tid ginge förlorad för Utsk:n. Deremot torde ifrågavar. betänk, ej komma att föranleda någon betydlig discussion på detta rum, då det af R. o. Ad. troligen blifver återremitteradt, likasom det redan blifvit af de andra Stånden , och jag tror derföre att dess bibehållande på föredragn.listan framför PresteSt.-s inbjudning ej skulle komma att göra något uppehåll af vigt för inbjudningens handläggning. Jag får således hemställa till Frih. Hamilton, om Frihm ej skulle vilja medgifva, att den ifrågavar. inbjudningen ställes näst efter Bevilln.-, Lagoch Ekon.Utskms betänk. AT:o rt, hvilket är det andra målet på föredragn.- listan, eller det som står näst efter extra-statsregleringen. Frih. Hamilton: Den begäran, jag tog mig friheten framställa, var egentligen fotad derpå, att jag förmodade, att det af Hr Prytz omnämnda målet skulle förekomma på ' e. m. i dag. Jag inser det riktiga deruti, att delta betänk., som ännu icke blifvit återremitteradt, utan således nu måste första gången behandlas, först afgöres, och får derföre förena mig i Hr Prytz’ framställning, alt PresteSlts inbjudning måtte framflyttas på listan näst efter Bevilln.- Lagoeh Ekon.Utskms betänk.