Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf synes huru omöjligt det i sjelfva verket är att bestämma huru mycket af Konl:s allmänna kassa är för längre tid så disponibelt, att det kunde göra anskaffande af medel för Jernvägars byggande öfverflödigt»; och vidare säges: »Om inkomsternas ström blefve så ymnig, att man deraf blefve fullkomligt öfversvämmad för tillfället, skola då Riksg:sKont:s Fullmäktige låta all uplåning falla och af egen myndighet använda alla nutidens disponibla tillgångar för Jernvägarne, utan att bekymra sig om, huruvida icke R. St:r, som dock äro kassans Hrr, vid ett så välsignelserikt förhållande, kunde finna skäl att för andra, icke mindre vigtiga samhällsändamål disponera de rika tillgångarne och ändock genom statslån låta till verkställighet befordra Jernvägs-anläggningarne, af hvilka, ehuru högst nyt tiga, gagnet dock i vida större mån kommer framtiden än n u t iden , t i 11 godo?» Så folio orden vid den tiden; så tänkte man då om betydelsen af frasen: »disponibla tillgångar», emedan då ännu någon utsigt fanns att göra uplåningar; men sedan utsigterna genom Fullmäktiges eget sjelfförvållande allt mer och mer mörknat, då förskansar man sig bakom samma fras, och påstår att den bör så tolkas, att alla de tillgångar, som man föreställer sig vara disponibla, böra för Kont:s egna ändamål användas. Jag hemställer, huruvida dessa båda tolkningar, den af d. 14 Mars 1856 och den af Gr. Lagerbjelke nyss gjorda, äga någon öfverensstämmelse sins emellan, och huruvida icke Hr Gr. Lagerbjelke här råkar i en ohjelplig stridighet, antingen med sig sjelf, ifall han då delade majoritetens mening, eller ock med samma majoritet som afgifvit förklaringen. Den andra af mig gjorda anmärkmn gällde indragningen af de utlemnade medlen. I Kungabrefvet står uttryckligen, alt dessförinnan skulle beslut vara fattade om dessa medels användande till erforderliga ändamål. Något sådant beslut är ännu ej fattadt, och var det således ännu mindre, då Riksg:sKont. på eget bevåg upsade medlen. Gr.
Sådan som ordningen nu är, och då äfven de medel, som insättas för Banko-diskontens räkning, ingå i de större Expeditions-kassorna, har man den fördel deraf, att dessa kassor kunna lika väl den ena som den andra dagen anlitas, och, allt eftersom göromålen der äro mer eller mindre trägna, den ena eller andra kassan anlitas, hvarigenom den trafikerande allmänheten på det bästa och lämpligaste sätt betjenas. Ensamt denna omständighet ådagalägger, sorn mig synes, alldeles ojäfaktigt, att detta förslag till ombildning af vexlingsoch insättnings-rörelsen i Banken är helt och hållet förfeladt. Otvifvelaktig,t är det emedlertid, att, om en ny lokal för Banken skall kunna erhållas, flere nuvar:de olägenheter skulle kunna afhjelpas, ty det är ostridigt, att det vore en ganska stor beqvämlighet för allmänheten, om, efter gjorda insättningar i Expeditions-kassorna och der erhållet bevis derpå, man genast kunde i ett runi på samma botten få aflemna elen erhållna expeditionen i utbyte mot den, som depositions-afdelmn skall utlemna; men när nu detta icke låter sig göra med mindre, än att man anskaffar ett nytt hus för Banken, och den af Utsk. föreslagna förändring af nuvande Bankohuset, långt ifrån att förminska, tvertom skall öka olägenheterna för de trafikerande, hemställer jag, om det kan vara välbetänkt att vidtaga en sådan förändring. Orsaken till de klagomål, som försports öfver nuvande inrättningar i Banken och den långsamhet i expeditionen, som nu eger rum, härleder sig hufvudsakligen derifrån, att man i deposilions-afdelmn följt den praxis, att expeditionerna, som derifrån skola utgå, icke ullemnas förr än efter en viss tid, sedan vederbörande handlingar dit ankommit från de trafikerande.
Maj:ts Befallningshafvande ock medelst kungörelse låtit komma till allmän kännedom i Länet, alt Landtbruksakademien genom skrifvelse den 7 December 1842 bestämdt 2 premier, det ena en medalj af 25 dukaters vigt, alt tilldelas den bland allmogen, som 21 efter fem års förlopp kan förevisa den största vidden af å egna ägor så tätt uppdragna barrträdsplantor, att de med tiden kunna utgöra sluten skog, och det andra en medalj af 12 dukaters vigt åt den, som inom samma tid förevisar den dernäst största vidd af så uppdragne barrträdsplantor. Af Landthushållningssällskapets omtanka och nit kan man dessutom vänta lyckliga verkningar uti så väl denna som flera andra delar afLandthushällningen och hvad dertill hörer. Skogar inom Länet, behållne för Kronans räkning, äro desamme, sorn uti sista Femårsberättelsen finnas anmärkte, nemligen: Kronoparken Tiveden i Vadsbo Härad 1,000 tunneland. „ Sundsmarken d:o 850 „ „ Kinneskogen i Kinne d:o 4,0444 „ „ Klyftamoen d:o 479 „ „ Vara skogen d:o. 5484 ” , Ledsjömo d:o 420 „ „ Stenåsen i Kinnefjerdings d:o 560 „ „ Råda ås i Kållands d:o 415 „ „ Furubacka i Skånings d:o 1,000 „ „ Kungslena åsar i Vartofta d:o 225 „ „ Edsmären i Laske d:o, circa 2,000 „ „ Mösseberg i Vilske d:o , 1,016| „ hvilken sistnämnde en längre tid varit alldeles skoglös, men, enligt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 16 April 1839, nu är, till föresyn åt den kringliggande slältbyggden, besådd med skogsfrö. Under allmän vård stående allmänningar äro: Stöpen i Vadsbo och Kåkinds Härader. Ilökensås i Vartofta Härad.
Blef efter någon öfverläggning och i betraktande deraf, att Anders Anderssons hus är ett bland de tjenligaste ställen för barnet att erhålla en [christelig] uppfostran då deremot om det antingen lämnades i fadrens vård eller ock tilläts vandra ifrån den ene till den andre, dess vård och uppfostran må hända blefve alldeles vanvårdad och försummad, det beslut fattadt att Anders Andersson, genom sexmännen skulle uppbära 4 sk. b:co eller deremot svarande matpersedlar af hvad namn och beskaffenhet som hälst, af hvarje hemmansrök i socknen, hvilket sammanskott ansågs svarande emot halfva det belopp Anders Andersson borde för året hafva, och för oftanämnde barns föda och klädsel, hvaremot Sturk borde anse sig förpligtad till Anders Andersson erlägga resten, så att underhållet svarade någorlunda emot hvad för barnhusbarn bistås, nemligen 20 r.d:r b:co. In fidem N. S. Edlund. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. År 1834 d. 6 januari inträdde herr kyrkoherden Nils Feltström i socknestugan för att enligt förut derom skedd pålysning, gemensamt med församlingen välja ledamöter i kyrko-rådet härstädes, då med enhällig röst derom utsågos och valdes nemligen bond. Olof Carlsson i Stafsgård bond. Erik Jonsson i Munkflohögen bond. Pål Andersson i Österåsen 54 bond. Magnus Rask i Storhögen samt bond. Olof Larsson i Kougsta. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Wid allmäna socknestämman i Häggenås sockne stuga d. 2 mars 1834 anmälte sig följande hafva tillverkat saltpettter sistl. år, nemligen bond. Olof Ersson i Nygård Olof Nilsson i Kougsta Jöns Ersson i Andersgård torp. Pål Nilsson i Högen bond. Pål Johansson i Österåsen Pär Sann i d:o Summa Öfver saltpetterns inhemska tillverkning meddelades genast bevis. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA.
456 potter kar-rum betala i Köpenhamn 64 sk. i skatt och i de öfriga köpstäderna 42 sk., hvardan således 44 potter resp. 24 sk. och 44 sk. insparas, hvilken besparing godt uppväger förlusten af ett par potter i utbyte. Den förmodan, att man genom införande af mäskebeskattningen skulle undgå den betydliga förlust i nationalförmögenhet, som map medger ega rum vid pannbeskattningen, och som, efter hvad ofvan är visadt, kan antagas till 45—44 °/o af det material, som användes, är således oriktig, enär mäskebeskattningen under en lika hög skattesats medför alldeles lika förlust, som längre ned kommer att visas uppgå till 53,000 Spd. årligen, om endast 4 2 millioner potter brännas. Vidare får märkas, att mäskebeskattningen medför en förlust i material, som icke ens vid pannbeskattningen eger rum. Vid denna sednare kan man nemligen vid mäskekarens eller mäskreservoirens tömmande afskölja med vatten den mäsk, som stannar qvar så väl i karen som i rännorna, och slå den i pannan till afdestillering, hvilket icke kan ske vid mäskbeskattningen, eftersom det måste vara förbjudet att utspäda mäsken med vatten. Då det, som efter en tjock mäskning stannar qvar i kar och rännor, icke är obetydligt, måste följaktligen icke ringa qvantiteter mäsk gå förlorade. Utom dessa förluster måste det här omförmälta beskattningssätt äfven medföra andra och ganska yäsendtliga olägenheter. Såsom ofvan bemärkt är, är den för mäsken under jäsningen nödvändiga stigning beräknad efter det rum, som behöfves, när mäskningen sker af i allmänhet god och oskadad potates, nemligen endast 4/40 af mäskens yolym, när det deremot är en bekant sak, att frusen potates, hvaraf, såsom anmärkt är, en betydlig del användes i brännerierna, särdeles i städerna, fordrar ett långt större stigningsrum, ända till 5 gånger så mycket.
Uti denna reservation instämde, i fråga om 18 § uti tulltaxe-underrältelserna, Herr Friherre Raab och Herr Biskop Bruhn, samt rörande 14 §, Herr Printzenskiöld. Af Herr Contracts-Prosten Schröder, O. 11. ”1:0 Då Utskottet föreslagit, det borde export-rättighet af 5o,ooo Sk:&( tackjern tillåtas för nästa år, jemte det Utskottet ansett sig böra afgifva underdånig skrifvelse, hvaruti för de följande åren intill nästa Riksdag en vidare tillåten utförsel underställes Kongl. Maj:ts höga pröfning, så anser jag för min del, det Utskottet i denna underdåniga skrifvelse bordt hafva fästat uppmärksamhet på fördelarne af en friare stångjerns-lillverkning, äfven lill förmon för Bergslagen, framför medgifvandet af export af tackjern. Utförseln af ett råämne, hvilket i landet kan med fördel förädlas, står icke tillsammans med ekonomiska stats-principer och synes uti ifrågavarande fall vara förenad med inträdande vådor för jernhandteringen isynnerhet och landets välstånd i allmänhet, hvaremot en friare förädlingsrätlighet skulle bidraga till bemedling af tackjernsoch stångjernstillverkarnes nu i strid med hvarandra varande intressen, enär de bruk, som hafva egen judimateria, genom den medgifna friheten ej hade att befara någon olägenBih. till R. St. Prot. 1&44' $ Sand. 1 Afd. 6 Haft. JO 74 Bevillnings-Utskottels Betänkande, N.-o 12, liet, och hvad åter sådana beträffar, hvilka äro grundade på taekjerns-köp, skulle deras egare finna sin fördel vid att göra tackjerns-tillverkarne till medintressenter uti sin rörelse, och de sednare icke draga i betänkande att träda i bolag med de förra, hvarigenom vinst eller förlust blefve gemensam så väl för den ena som andra handteringen.
Det yrkar vidare en omställning af lifvet, för att förekomma skuldsättning och giftermålens försenande samt för att göra arbetet till en pligt för alla, hedradt och väl lönadt på alla områden; det yrkar att, i uppfostran, må ställas såsom lifvets mål, icke rijutning och öfverdåd, utan ett hem med tryggad utkomst genom ärligt arbete; det yrkar slutligen att alla goda krafter ma förena sig i motarbetandet och upphafvandét af moraliska sjulzdomsamnen. sådana som alstra okyskhet, oredlighet. penningvingleri och berättigadt socialt missnöje - kort sagdt, allt som bidrager att göra sam hället sjukt; x t y i ett sjdt smlr7ziiCIe kniz iizgc~z f %&amp; och sund zmgdonz t e u ä x a och z * foostras. : Förfin uppfordrar allmänheten att motarbeta spridningen af sedeslösa böcker, genom att icke köpa eller läsa dem. Han talar om bildande af en förening för bekämpande af den daliga och befrämjande af den goda literaturen. Och först och sist yrkar lian, att ungdomen niåtte upplysas om de frestelser, som hota, samt hjelpas i kampen mot dem. Nar skola fadpr och mödrni säger han, Z i i m sig fo~stfi, att det icke Zai~gre &amp; ger2 att de tig0 infor sina bant.~ A ' &amp; skoh de inse, att v i r tia! i detta stycke hraydeer. ett amnt tiZ~v~gag6 !e~zd. än deras zmgdonzstid k r u ~ d c. ~ Och vidafortfar förf., den 2mga qvilman har såsom mettniska ra ttigh e t a t t forda, att hon icke med förbzt ?zd7zn ögon skall M a s eller störtas - sit i LlrGtEiLskojet. Kanskofen om det orem behorver z ' ckc göm J&amp;-072 OIWZ; det beror pd h w den meddedas. Så långt hr Personne. Man har yttrat on1 den märkliga boken.
Enär det i denna § är stadgadt om det antal ledamöter, som skall vara tillstädes, och jag har den erfarenheten hör i Stockholms sockenstämmo-nämnd, att det är ganska svårt att få alla dess ledamöter tillsammans, samt dessutom det vite, som här är töreskrifvet, endast, utgör 2 rdr, anser jag att man icke bör låta ett dylikt uteblifvande, då det är förvål ladt, förblifva alldeles utan påföljd, och anhålles derföre om bifall till §:n. Gr. Sparre: I förslaget ang:de kommunalstyrelse på lan det, afdeln. III, <§ 32, förekommer ett alldeles lika stadgande som här, nemligen att kommunal-fulimäktige icke må ärende företaga, så vida ej flere än hälften af dem äro tillstädes; men det oaktadt förekommer icke något stadgande om bötesansvar för uteblifvande. Jag hemställer då, om ett dylikt stadgande skall befinnas nödvändigt här, särdeles då jag anser att det är mindre 124 Den 9 Oktober. angeläget för stadsfullmäktige, samt att konsequensen fordrar, att båda lagförslagen skola vara med hvarandra öfverensstämmande. Hr von Koch: Jag var förhindrad att vara tillstädes, då 32:dra §:n föredrogs; men af komiterades betänkande finner jag, att något särskildt äfventyr icke der är föreslaget. Jag förmodar, att anledningen härtill är att, så vidt mig är bekant, har man icke behöft eller egt några sådana ansvarsbestämmelser på landet, hvaremot de varit vanliga i stad. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n i dess helhet och dels antagande af lista mom:t, men uteslutande af det 2:dra; framställde H. Exc. propos. på bifall till l:sta mom:t, dervid svarades ja; hvarefter gjordes propos. på antagande af 2:dra mom:t, och då svaren derå utföllo med flere ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 41.
Det har gjort mig riktigt godt att skrifva litet, men nu är jag också så trött, att näsan litet emellan studsar mot papperet som en smällkautsjuk. Vi reser – usch, en sådan plump! i morgon bittida klockan 8. Det förefaller mig ofattligt, otroligt! Måtte bara ingenting hända innan dess! Måtte det inte det! FJÄRDE KAPITLET. Rent hjärtslitande. Nej, märkvärdigt nog har det inte händt någonting, fast jag legat vaken hela natten och väntat på att klockorna skulle klämta eldsvåda, eller det komma bud, att någon af barnen blifvit sjuka, men det säger jag, att själfva afresan var förfärlig. Det kändes rent hjärtslitande, när kurslädan körde fram, och vi skulle hoppa i! Människan, som ska se efter huset, stod där så skadeglad med min nyckelknippa i handen; köksan gjorde miner åt skomakaren, som om hon velat säga: »pass på, nu ska det bli glada dagar af!» Solsken låg i rummen, blommorna doftade och hela vårt kära älskade hem tycktes ropa: »Far inte, far inte!» På bron stod båda mina älskade barn med hvar sin ljuslockig älskling vid handen, bestämdt hundra gånger vackrare och ljufvare än alla de där madonnorna, som jag läst om, och som jag så många Herrans gånger längtat efter att få se. Och hvem kom där smygande nerför gatan, om inte Alida Malm med en nejlika insvept i litet silkespapper. »Hälsa», mumlade hon, »hälsa.» Mer kunde hon inte säga, och mer behöfdes inte häller. Jag lofvade mig själf, att om jag så skulle söka igenom hvarenda sadelmakaroch tapetserarbutik i Stockholm, så skulle han få hennes hälsning och så – litet extra från mig själf! Gustaf i vargskinnspäls och så tätt lindad med ett rödt resskärp, att han såg ut som en julklapp, föreföll mig riktigt grufsamt främmande, ända till dess han vek ned kragen, så jag fick sikte på det kära trinda ansiktet med den lilla näsan och de märkvärdigt vackra blå ögonen, som tittar fram som ett par förgät mig ej mellan ett par vallmo. »Välkommen igen, mamma!» ropade barnen. »Vältommen igen, mo-mo!» sa barnbarnen. Nej, jag kunde inte fara!
Och jag forsslar alltså : KO Att FilialDiScönterne upphöra, hvarvid dock Götha CanalBolags rätt sålunda godtgöres att den vinst, Som, enligt uppgift till 1S 1 5 års Ständer, varit påräknad at 120,000 Rdr Banco årligen, skulle till Bolaget af RiksgäldsCon oiret, i RiksgäldiSedlar, efter Realisationsgrunden, erläggas till Octroyens slut. RiksgäldsContoiret dock förbehållit att derå årligen afdraga de atbetalningsposter å Canalens skuld till Banquen, samt blifvande skuld till RiksgäldsContoiret, som Canalföretagets fort» gång kunde medgifva. 2:0 Att FilialPisconternas fordringar och skulder må af RiksgäldsContoiret, icke af Bau. quen , öfvertagas 3:0 Att genom allmän Kungörelse alla Discons papper förklaras för Statspapper, att inlösas af RiksgäldsContoiret, till Capital och full ränta, intill Kungörels ns dag, samti allmänna Kronouppböiden emottagas. Då efter kungörelsens dag, Capitalet Vore att lyfta3 Och Discontpapperen jemväl då öfvergingo till full egenskap af mynt; så synes också räntans Den 17 Martil, /. m. 79 upphörande ifrån samma dag icke förnärma någon skälig rätt. 4:0 Att RiksgäldsContoiret inlös«r alla så. dana Papper, när de dit inkomma, med RiksgäldsSedlar, efter Realisationsgrunden. Då hvar man i Samhället vet, att han får sin Discont» Sedel utbytt när han vill, så har han ingen orsak, att mera vilja det3 och med undantag af törsta Ögonblickets tillopp, kan man förutse, att, i växlingsvag, skall föga Discont papper inkomma Det är deremot troligt att sjelf, va bristen af annai Mynt skall göra, aft de, till största delen, ingå genom KronöUppbör» den.
Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) t Charlotte Ramsay. » Blomman på Kinnekulle ». Gift s e d a n på af 8 3 Charlotte hennes år. m. O. nos m å n g a i vår odlings histoRamsay, ria bebodde honom det en de af hon ståtliga Hellekis, vackraste egendomarne på Kinnekulle. karnes gästfria dinnan — med I mah e m v a r värför hvilken man ryktbara Men personligheter. Henförde. i Som bankir dotter, och brann afseenden då snart nerositet hennes hon bodende åren. M e d tjusande behag och älskvärdhet, resigsom hennes v a r finkänslig. Fru R a m s a y bibehöll nästan IDUN 386 1895 Skall kärleken rätteligen v ä x a till, så måste de äkta makarne dela a l l t med H. in i d ö d e n den själens eld, m e d hvilken h o n städse omfattat lifvet o c h litteraturen, vetenskapen o c h konsten, j a äfven politiken! Ellen Key. Så ny deras unga lycka var, än morgonens friska dagg låg kvar öfver hjärtats drömmar och trånad, och hcarje flyende stund dem bar ett löfte om ännu sällare där i smekets och kärlekens månad. » Du kåre » — hon smög sig in till hans bröst, och ömhet skålfde i hennes röst — » du käre, månskorna såga, att lyckan kommer och lyckan går. Den räcker en dag, den räcker ett år, och sedan skall ödet väga hvart lod af sällhet mot pund af ve! Kanhända — och dock jag lugn kan se en slöjad framtid till möte. Den bringe mig lust, den bringe mig kval — hvad så, om jag blott mina dagars tal får sluta som nu en vårens kväll med hufoudet i ditt sköte! » Hvad var väl mitt lif, förrån dig jag såg? En öde hedmark det för mig låg, där inga blomster glödde. Men du, du kom med sol och med regn, och stilla i kårlekens milda hägn ett yppigt blomlif det födde.
Då Rikets Ständer således äro af den tanka, att ifrågavarande enskilda banker i deras nuvarande skick icke lemna de för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penningerörelse nödiga garantier samt att, i följd häraf, oktrojer för inrättande af dylika banker hädanefter icke böra beviljas, hafva Rikets Ständer likväl ej förbisett nödvändigheten deraf, att, till bedrifvande af den penningerörelse, privatbankerne utöfvat, andra för ändamålet mera lämpliga ål gärder vidtagas, på det omförmälda bankers verksamhet, då de för dem i nåder meddelda oktrojer löpa till ända, må utan men för det allmänna kunna upphöra; och fö Rikets Ständer, alltså i öfverensstämmelse med dessa åsigter, hos E. K. M. i underd. anhålla, dels alt 1*1 K. M. i nåder täcktes låta utarbeta och för Rikets nästsammanträdande Ständer framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och Bih. lili R. St. Skrifvelse j IV.-o 123. mera bestående grunder må kunna så ordnas, att, vid de nu stadgade oktrojtidernes slut, privatbankerne, utan olägenhet för det allmänna, må kunna upphöra, dels ock att under tiden till nästa riksdag oktrojer för nya privatbanker icke må meddelas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Juli 1848. Preste-ståndet den 6 Borgare-ståndet den 6 Bonde-ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse3 angående rotehållarnes i Bohus län skyldighet att Jörse sina båtsmän med en månads upp fordrings-kost. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Uti., N:o 21.) S. A. K.
St. då kunna komma att afsäga sig rättigheten alt disponera om ett sådant anslag, tror jag mig ej fyra år förut här tillåtet att beräkna, utan detta iemnar jag derhän. En alldeles oinskränkt rättighet tror jag att K. M. måste äga alt disponera anslagen för det ändamål, hvartill de blifvit af It. St. beviljade, äfven om K. M. ej kunnat använda dem före nästa riksdag. En sådan rättighet tror jag kan vara tvist underkastad och anser på sådana skäl redactionen i tredje punkten böra bibehållas, så väl i afseende på de reserverade medlen, som i afseende på besparingarna. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag yrkar att det 3:dje mom. må bibehållas sådant det är. Jag vågar ej tro, äfven omförhållandet med våra embetsverk varit sådant, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit, att våra embetsman äro så sinnade, att de hellre än att gifva tillbaka anslagen, så att de kunde komma Staten till godo, skulle gifva dem alldeles till spillo genom att inköpa bläckhorn och sanddosor, på sätt Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Jag tackor emedlertid Hr von Hartmansdorff för den upplysning han lemnat, då den innefattar den länge sökta claven till den gåta, som Svenska folket så länge förgäfves sökt utgissa, nemi. hvad orsaken kan vara, att med de många och stora anslagen så litet uträttas. Frih. Gederström; Då det ej lärer vara afsigten, att R. St. skola, vid öfverlemnandet af sina beslut till K. M. rör:de de anslag, som få användas till allmänna ändamål, bereda tvistefrön emellan statsmakterna vid en kommande riksdag, utan helt enkelt bestämma de förhållanden, hvarunder anslagen skola utgå och användas; så skulle jag tro, alt, då Reg.Fms 64 § tydligen innehåller, att de till K. M:s disposition ställda medel skola användas till de af R.
K. bef:de i Westmanlands län har dock till en del undanröjdt denna olägenhet genom att öfverenskommelse träffats med de särskilta privatbankerna i Fahlun, Orebro och Westerås, att det första något bref ankommer lill resp. direktionerna med någon privalbankssedel, banken genast med första lägenhet återsänder motsvarande valuta i R. St:s banks sedlar. Det är visserligen sannt att detta sker på landsh:ns eget ansvar, men om K. M., med anledn. af den skrifvelse, som nu är i fråga att aflåtas, skulle finna lämpligt att aflåta en ordres till Sina landsh:r, hvarigenom dessa berättigades alt så handla, utan alt behöfva ingå i personligt ansvar för åtgärden, så skulle för hela Sverige det ofördelaktiga i det nu Den 9 Juni. 17 nu existerande förhällandet helt och hållet försvinna, emedan allmogen, som nu har svårt att kunna få tillvexla sig bankosedlar, då skulle begagna sig af privatbankssedlar, enär de inom 2 a 3 gånger 24 timmar kunde för dem förskaffa sig riksmynt. Jag ber att få tillägga i afseende på hvad Frih. Palmstjerna yttrat om den omtänksamhet, hvarmed man bör tillvägagå för alt motverka återkommandet af ett strypsystem, att jag är öfvertygad, aft det välde det egentliga folket tagit ifrån sina representanter, R. St., i nu förevar, fråga, icke så snart komma att återlemnas; derom förmodar jag att de öfriga Stånden nog lära draga försorg. Hr von Hohenhausen: Jag vill afhålla mig från allt yttrande med afseende på hvad den siste värde talaren anfört om transaktioner med privatbankssedlar vid kronouppbörden och öfvergå lill Frih. Palmstjernas tillkännagifvande, att inom Östgötha privatbank förslag verkligen varit å bane att röra sig med riksbankens sedlar, men att svårigheter mötte i bankens reglementen med afseende å säkerheten. Dä likväl förslag inom en privatbank sålunda kunnat uppstå, är det ju tydligt att saken icke är omöjlig, såsom man velat påstå.