Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anhållande» jag vördsammeligen att dessa tankar, såsom ett tillägg må iå åtfölja mitt i ämnet den 26 sistlidne Febiuarii upplästa memorial. Den 5" Martiin N.O 4. Friherre Carpelan, Wilhelm; En värd Ledamot af detta Stånd, Friherre Wrangel, har tili Riddershspet och Adeln in-, kommit med project till en Postvagnseller Forvagns-inrättning. Jag var icke närvarande då denna motion väcktes, men har sedermera haft tillfälle att genomögna Förslaget och utber mig i anledning deraf den äiari, att få inför Högloft Ridderskapet och Adeln anmäla sa väl hvad jag i ämnet har mig bekant, som de enskiidta tankar jag derutinnan fattat. Att redan för längre tid tillbaka en dylik inrättning, som den ifrågavarande, inora Fäderneslandet varit påtänkt, inhemtas af så väl en Kongl. Förordning af 16 j3, sorn ett Kongl. Bref af 1705, hvilka omnämna inrättandet af Post orh Forvagnar. Mig vetterligen följde dera likväl ingen verkställighet. Sedermera .har Kongl. Maj t 1755 förklarat, det Forvagnar borde inrättas samt på Entreprenade med bestämda vilkor låtit åt enskildte personer utbjuda privilegium derå; hvarpå i7d7 ett dylikt utfärdfides åt Directeuren Sack, sedan Säcken hjelm, deruti, utom andra förmåner Entrepreneuren beviljades ett räntefritt penninge2 lån från allmänna medel på 3000 Daler Silfvermynt, att efter 6 år återbetalas, samt dessutom på 4 års tid 9000 Daler Kopparmynt år» ligen såsom ersättning för påräknade, men ge’ Den 5 Mavtii, S05 norn tillkomna sednare Economiska Författningar förlorade inkomster. Oagtadt detta understöd bar sig inrättningen likväl icke många år. Den lärer ha upphört redan på I760;talet, sedan, efter hvad mig berättadt blifvit, en af Forvagnarne kört sönder vid Fittja Gästgifvaregård , der den sedan flere år legat ett varnande minnesmärke öfver illa beräknade företag.
För utbekomna låneunderstöd till sjösänkningar och myrutdikningar eller andra vattenaftappnings-företag, bör, efter fern års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, årligen erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan godtgöres efter fyra för hundra af obetalda kapital-beloppet, och det öfriga utgör afbetalning derå. I afseende på sättet och ansvarigheten för dessa inbetalningars verkställande lända ofvan åberopade Kongl. Kungörelser af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 till efterrättelse. Hill. lill R. För andra, till vissa företags befrämjande beviljade, lån skola, i alla de fall, der ej särskildt blifvit annorlunda föreskrifvet, årligen, elter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erläggas sex procent af hela den lyftade lånesumman, hvarigenom räntan godtgöres efter fyra för hundra utaf obetalda kapital-beloppet, oell det öfriga utgör afbetalning å detsamma. Dock som särskild årlig ränte-liqvid ej behöfver verkställas, kommer någon föreskrift derom icke att i skuldförbindelsen intagas, utan bör låntagaren endast förbinda sig att under den tid, som åtgår för det erhållna lånets fulla återbetalning, före hvarje års slut, erlägga sex procent å lånets ursprungliga belopp. Verkställes ej inbetalning å bestämd tid, är låntagare pligtig, att för det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker. 16:o. Alla kostnader, af hvad namn de vara må, som, i följd af erhållna anslag eller lån, föranledas för Riksgälds-kontoret, skola, utan undantag, bestridas eller godtgöras utaf den eller dem, som stats-bidragen erhållit; och bör erforderlig föreskrift härom uti kontraktet införas.
Det hade således visat sig, att de grundsatser, som vid skolans anläggning antogos, uti så hög grad tillvunnit sig föräldrars och målsmäns förtroende och erkännande, att skolan ej kunde emottaga alla, som sökte inträde; men att vidare utvidga nuvarande skola, kunde och borde af lätt begripliga skäl ej ifrågakomma, hvadan enda sättet att afhjelpa det stora och påtagliga behofvet vore, att en ny skola anlades efter samma system, som nya elementarskolans. Ett ytterligare skäl härför vöre äfven den omständigheten, att hufvudstaden endast egde ett enda fullständigt högre eller sjuklassigt läroverk, hvilket med stadens redan betydliga och för hvarje år sig ökande folkmängd, nogsamt visade sig vara alldeles otillräckligt. I anseende till den välvilja och frikostighet, hvarmed Rikets Ständer under sednare åren omfattat elementar-undervisningen, vöre att förmoda, det anslag till behötliga lärarelöner vid ett sådant nytt läroverk icke skulle möta något hinder, och då nya elementarskolans Direktion väl ej torde undandraga sig att taga den nya skolan under sin vård, återstode endast anskaffandet af nödigt skolhus. Att hufvudstaden sjelf skulle bekosta anskaffandet af skolhus, om Staten lönade lärarne, kunde väl synas skäligt, men dels hade redan så många af rikets städer erhållit statsmedel till sina skolhus, och dels vore svårigheten att i Stockholm, med dess 8 kommuner, och i följd deraf nästan lika många intressen, åstadkomma enhet i beslut uti en sådan fråga så stor, att det ingalunda kunde antagas vara obilligt att begära, det Staten lemnade anslag för åstadkommande af det behöfliga skolhuset. Då i stället för student-examen, helt snart endast utgångs-examen från rikets elementarläroverk berättigade till studiernas fortsättande vid Universiteten, vore äfven nödigt, att Staten tilisåge det för behofvet erforderliga elementarläroverk funnes.
Uppsättas dessa nummer, hvilka nu, utom den vakans-afgift de betala, underhålla häst, sadelmundering och gevärspersedlar, måste allt detta af kronan öfvertagas. För remontering, utfodring och stallhyra — trumpetare och en del underofficerare sakna boställen, der hästen skulle kunna fodras och vårdas — samt för anskaffande och underhåll af nämnda munderingsoch gevärspersedlar, kan kostnaden icke uppskattas till mindre än 400 Rdr årligen, hvilket för 257 nummer gör en summa af 102,800 Rdr. Härtill kommer ersättning för nu i lön inbegripna vakans-afgifter till belopp af Rdr 31,637: 73, hvarigenom statens årliga utgift blefve Rdr 134,437: 73, eller mer än £ af indelda kavalleriets hela lönestat. Med denna uppoffring kunde likväl det afsedda ändamålet, att öka sqvadronens styrka, ieke på ett tillfredsställande sätt vinnas. De vid uppbrottet 72 man starka fältsqvadronerna, skulle, genom uppsättande af här omnämnda 7 nummer på sqvadron, tillsammans med de 3 nummer, som till musik-kassan och hästläkaren äro anvisade, högst uppgå till 82 man; en stridsstyrka, som af förut angifna skäl icke kan anses nöjaktig. Vid sådant förhållande anse sig Kommitterade, i afseende på uppsättandet af nu indragna och anslagna nummer, endast böra föreslå: Att med ryttare uppsättas: 1} en af de två nummer på sqvadron, som vid de skånska indelda kavalleri-regementena och vid Jemtlands hästjägare-corps äro till hingsthållning indragna; 129 2) alla till musik-kassan indragna nummer, med undantag utaf 4 nummer vid Lifregementets dr agon-corps; Detta senare af skäl, sorn längre fram skola uppgifvas. ‘■V) de till hästläkare anslagna; hvaremot Kronan skall vid krigsrustning förse hästläkare med duglig klippare Af Jet, nu anförda synes att, äfven med dessa nummers uppsättning, icke en förstärkning af den indelda stammen kan vinnas, som tillräckligt ökar sqvadronernas styrka.
Kanske har man bedömt de ras inflytelse ur den synpunkt, att de skulle kunna vägra contrasignation af en Konungens befallning, då den, utan att strida emot RegeringsFormens bokstaf, likväl vöre stridande emot den föredragandes opinion, och sålunda, i förmodan, att denna ågde ett större inflytande, ån den i sjelfva verket åger, ansett den böra, genom större löne-förmoner, skyddas från allt in* flytande af behof. För min del anser jag StatsSecreterarens Embete vara ganska vigfigt; meri så långe deras verkningskrets icke stråckes utöfver hvad den nu år, anser jag den åt dem anslagna lön, i jemförelse med andra lika vigtiga Embeten?, icke erfordra någon tillökning, utan torde frågan derom böra anstå, intill dess sig visat, om någon förändring i deras befattning inträffar, i sammanhang med frågan om organisation af Rikets Styrelseverk. Jag anser så mycket hellre StatsUtskottet hafva bordt icke tillstyrka någon tillökning i StatsSecreters-lönen, sorn, på sätt Herr Den .5 Julii e, nu Herr Nordenskjöld, i dess Betänkandet bifoga-' de anförande, anmärkt löneförhöjningen blifvit begärd, hvarken af Kongl. Maj,t eller Embetsmännen sjelfve; och Statsutskottet, i dess Betänkande angående Riksstatens andra HufvudTitel, ansett frågaa om löneförbättring för LandsSecreteraren i Götheborgsoch Bohus Lån samt Häradsskrifvarne i Westerås Län icke kunna komma under Riksens Stånden pröfning, derföre att framställning icke blifvit gjord af Landshöfdingarne i nämnde Län, eller vederbörande Embetsverk i ämnena hörde. J*g hemställer alltså, att Betänkandet må afslås; men om återremisss deraf sker, torde desea anmärkningar dervid fogas. Bilagor till Pleni-Protocollet för den 7 Julix, förmiddagen.
De komma i samtal, de finna behag i hvarandras idéer och tycken, de ha lika åsikter-om en del saker m. m., m. m. och allt detta gör, att de hvar å sin sida göra den tysta reflektionen: du är den rätte. D e sträfva att lägga i dagen för hvarandra alla sina älskvärda egenskaper, och på det viset händer det, att de kanske efter ett par sammanträffanden anse sig vara fullt förberedda för att gå den långa färden genom lifvet sida vid sida. Men de ha vid de få tillfällen, de råkat hvarandra, endast haft tid att lära hänna hvarandras älskvärda egenskaper. Att de båda hafva fel och olater — det kommer först i dagen, när det är för sent. Och då blir det kanske ånger, bitterhet, beskyllningar för trolöshet m. m., och så är friden all. Och ett sådant äktenskap, där ej full harmoni råder, det anser jag ej vara ett verkligt äktenskap, utan endast en tvungen förening, en härd för osedlighet och kväljande lifsleda. » » Men om man är förståndig, kan man ju foga sig efter hvarandra och undvika alla konflikter. » » Utan tvifvel; men hellre skulle jag vilja lefva som eremit hela mitt lif än ingå en sådan » förening ». Nej, jag fordrar mera än eftergifter. Man och hustru skola ej stå som tvänne makter bredvid hvarandra. Då måste hängifva sig åt hvarandra helt och hållet, ingå i och så att säga komplettera hvarandra; de måste vara ett enda oskiljaktigt helt. Blott under denna förutsättning kan ett verkligt sedligt äktenskap komma i fråga. Jag skulle förlora aktningen för mig själf, om jag i detta afseende handlade mot min öfvertygelse. » » Tror ni då, att lynnen och åsikter böra vara lika å ömse sidor för att en förening skall kunna bli lycklig? » » Visst inte! Det är med det som med musik: två olika instrument åstadkomma gemensamt en skönare verkan, än hvart för sig solo; men ser ni — för att fullborda liknelsen — instrumenten måste vara stävida för hvarandra, annars blir det bara disharmoni. » » Hur skall man då kunna få reda på den, som man händelsevis råkar vara » stämd » för, när man kanske inte känner hvarandra.
Sverige har varit för ungefär 100 år sedan i närmast samma belägenhet, i afseende på industri samt konster och vettenskaper, som Egypten och Turkiet. Sedan vi nu kommit så långt, att vi äro på vägen att kunna täfla med de mest upplysta nationer, finna våra förbättrare, våra statsekonomer för godt att använda en naken theori, utan att taga i betraktande det förhållande, hvaruti vi stå till det öfriga Europa, i hänseende till eulturen. Det är icke genom alt tala om Englands och Frankrikes bildning, man gifver till vext åt näringar och konstskicklighet. Jag behöfver icke vara vidlyftigare för att åtminstone hafva tillkännagifvit den synpunkt, ur hvilken jag tror, att Hr Oxehufvuds och Gr. Lövvenhjelms åsigter i denna del borde kunna vederläggas. Jag går nu att i korthet besvara en sednare talare. Hr Hjerta finner besynnerligt, att personer inom samma hedervärda församling, dit han sjelf hör, äger en öfvertygelse, stridande mot bans egen, om en fråga, sorn förekommer till discussion. Är detta liberalism eller liberalitet? Jag tror det vara liberalism, till skilnad från liberalitet,; Frih. Cederström, Jacob: Det är vigtigt, då fråga ur om näringarna, att göra sig begrepp om, huru mycket af hvarje fabrikat det folk behöfver, som är i fråga. Man må alltså utröna, om det är möjligt för de Svenska fabriker, som nu finnas, att tillverka det kläde, som behöfves för Svenska folkets beklädnad. Jag skulle tro, att de, som tala mot en lägre tull och frihet för införskrifningen, icke gjort denna beräkning, eller saknat nödiga materialier för att göra den. Det är redan bevisadt, att samtlige privilegierade skomakare i Sverige icke förslå att tillverka mer än af de skodon, som här förbrukas; att det således mäste vara andra, t 4 H. 17 Den |3 Mart. än skomakaremästarne och deras gesäller, som göra skor åt resten af Sveriges innevånare, emedan dock ganska få gå barfota.
J Cronstrands enka, Fredrika Eleonora Cronstrand, född Landqvist, årlig pension af t Kyrkoherden, Professorn S. P. Ågrens enka, Märta Christina Agren, årlig pension af Majoren C. A. Falilstedts enka. Sofia Euphrosyne Fahlstedt, född Schnider, årlig pension af Postmästaren i Hjo, Majoren P. Lagerbergs enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök, en årlig pension ai Majoren O. G. Carlqvists enka, Anna Margaretha Carlqvist, född Klow, årlig pension Regemcnt8-läkaren vid Helsinge regemente, N. L. Rahmströms enka, Emilia Christina: Rahmström, född Kilsel, årlig pension af Bataljonsoch Stads-läkaren Johan Peter Högselii enka, Anna Gustafva Högselius, född Dahlgren, en årlig pension af Protokolls-sekreteraren Per Aron Borgs enka, Christina Magdalena Borg, född Ekman, en pensionsförhöjning af Häradshöfdingen K. W Sandels enka, Carolina Sandels, född Liebholtz, en årlig pension af Fängelse-direktören, förre Ryttmästaren J. F. Ömans enka, Gustafva Christina Sofia: Öman, född Wallberg, årlig pension af Prosten ./. M. Winges enka, Andrietta Sofia Winge, född Rothman, årlig pension Provincial-läkaren, Doktor N. Dalmans enka, Akaria Sofia Dalman, född Schröder, årlig pension Provincial-läkaren, Doktor ./. F. Bergströms enka, Jeana: Alaria Bergström, född Pihlgren, årlig pension Tull-inspektorcn H. J. Thams enka, Margaretha Catharina Tham, född Lundgren årlig pension v. Konsuln i Egypten Alexander Pettersens enka, N. N., en årlig pension af • förre Qvartermästaren vid Skånska Husar-regementet G. Kocks enka, Maria Kock, född Burman årlig pension Adjunkten vid Elcmentar-lärovcrkct i Kalmar Abraham Kjölströms enka, Hilda Maria Kjölström, född Elfving, årlig pension Transport Riksmynt. Skrifvelse, lV:o 186. Riksmynt.
Det borde derföre stadgas, att för de arbetare, som sålunda icke kunna räknas till deras husbondes buskrets, erlades en Bevillning 3 ä 4 gånger större, än för dem, som dertill kunna räknas, och inom hvilken de äga sin boning och erhålla sin mat. Jag tror det skulle då öfverensstämma så väl med husböndernes, som tjenarnes interesse, och dessa tjenare, med förbigående af krogen, tillvänjas ett ordentligt lefnadssätt uti husböndernas hus. De många chimeriska Mantalsförteckningarne skulle äfven derigenom, i anseende tillden dryga kostnaden, ansenligt minskas; ej så många fuskare och lösdrifvare njuta försvar af dem, de ej se oftare än Den 8 December e. m. *99 när de betala afgiften för försvaret; ej så inånga lösa qvinnor blifva skrifne som kardsätlerskor m. m., och Stockholms Stads Fattigförsörjningar ej vintermånaderne vara öfverhopade af en mängd usliga timmeroch murarbetare. Jag hänvisar hvar och en, som nitälskar för Nationens förkofran, till skärskådande af våra närvarande förhållanden; till Kongl. PolisKammarens Protocoller, och lill hvarje Näringsidkare inom Hufvudstaden och öfver allt skall man finna, alt det närvarande icke duger, och att en snar bot behöfver sökas. I sammanhang med detta mitt anförande får jag äfven hemställa, att alla Gesäller komma under legostadgan, samt att Gesällherhergena matte upphöra; emedan all möjlig oordning nu derigenom uppkommer; anhållandes jag ödmjukast att delta Memorial, måtte till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet remitteras. Lades på bordet. Herr Silfverskjöld } Carl, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Det är med fullkomlig tillförsigt till Högloflige Ridderskapels och Adelns alltid visade beredvillighet att understödja och uppmuntra hvarje ädel och god handling* 200 Den 8 December e. m. i synnerhet då den äger till föremål hjelp och lindring i den fattiges och olyckliges ställning, som jag nu anhåller om en slunds uppmärksamhet.
Suns-Utskottet har deruti upgifwit de skäl Stats » Utjkotter ägt, till föreslående af antingen total indragning eller ock minskning af wisia der nämnde personers arswodcn och Löneförmåner. Och Siats Utskottet har derwid icke nägot widare akt tillägga, såsom innefattande de grunder, Stats - Utskottet trott sig böra följa wid desi tillstyrkande härutinnan. Hwad ärer angar de pä Allmänna Jndragnings-Stateu upsörde personer; Sä beror detta pä Riksens Högloft. Ständers egit yttrande öfwer Bilagan Litt. L. lill UhkotlelS Betänkande angående Staks-regleringen, innefattande Allmänna JndragningS-Staten. 4:0 Angående Hennes LongsMaj t EnkeDrottningens Stat. Emot U t skottens förftag att ^Lönerne för Hennes Majus Ofwerste - Marskalk och Ofwer-Kammarherre marle, jeinre deras innehafwande Deputak-wcd, u!gä af Hennes Majus Underhalls - Summa, utan art hädanefter serskildt gravera Stats - Werket, har hos sä wäl Högloft. Ridderskaper och Adeln, som uti det Högwördige Preste-Srändet och Walloch BorgareStändet blifwit anluarkt, att ehuru ingen twifwel wore uppå de ädla tänkesätt enligt hwilka Hennes Majit troligen Julle af egna medel hälla Hans Epceilence Herr Ofwerste - Marskalken m. m. Grefwe Wacktmeister, en as Fäderneslandet och det Allmänna sa högt förtjent och akmingswärd Herre, skadeslös för hwad nu till uteslutande frän Stars Wer s. te Band. Lidra Afd^ 49. 714 Den r-r Zebrnartt Werkets Stat bliswit förestagit, sä borde dock detta Embete med atföljande Lön och Förmäner, i stället för att genast ifrän Staren u estutas, sältas pä Indragnings.
I sammanhang med delta ärende har Utskottet förehaft en från fullmägklige i Riksgälds-kontoret till Utskottet aflåten skrifvelse, deruti fullmäktige öf■verlemnat åtskilliga till kontoret ingifne ansökningar af enskilde personer, som för odlings-företags verkställande uppburit och ännu innehafva låue-understöd af allmänna medel, åsyftande, att återbetalningen af deras förenämnde lån måtte få ega rum på sätt och i den ordning, som, enligt 1845 års ofvan åberopade Kongl, kungörelse, äro föreskrifne för dylika lån, meddelde åt menig»- lieter och korporationer; hvarjemte fullmägtige, under åberopande af de föi^ luster, Riksgälds kontoret saunolikt komme att vidkännas i och för dylika åt enskilde personer lemnade lån, för hvilka real-säkerhet saknades, äfvensom af de väsendtliga fördelar, hvilka genom den ifrågastäilde förändringen i betal - Slals-Ulskottcts Utlåtande; N.o i4°■ 15 nings-sättet skulle tillgodokomma så väl långifvare sora låntagare, för sin del tillstyrkt bifall till hvad af förenämnde låntagare blifvit hegardt. Med afseende å de, enligt hvad ofvannämndt är, inom samtlige Riksstånden framställde anmärkningar emot Utskottets i förevarande 2:dra punkt af utlåtandet N:o 196 afgifna yttrande, och då Utskottet icke kunnat undgå att inse och erkänna, att det utaf motionären föreslagna förändrade sätt för återbetalning af de odlingslån, som af allmänna medel åt enskilde personer meddelas, skulle ej mindre leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande , än ock medföra ökad trygghet för lånebeloppets återgäldande, har Utskottet funnit sig ega skäl att, med frånträdande af sin i ämnet förut yttrade åsigt, understödja motionärens merberörde förslag.
”Minuthandel med och utskänkning af bränvin vare, äfven då den för öfrigt medgifven är, i allmänhet icke tillåten sednare å dag än till kl. 10 på aftonen; egande dock vederbörande embetsmyndighet, der särskilda omständigheter föranleda behof af annan tids bestämmande, att derom förordna;” 18:o) att vid sednaste riksdag väcktes flera motioner för åstadkommande af inskränkning i rättigheten att utskänka spirituosa å helgedagar, samt att det sammansatta Utskottet yttrade derom, bland annat: ”Till stöd för dessa motioner har blifvit anfördt, att, isynnerhet i städerna, söndagarne ofta på ett för sabbatsfriden störande sätt egnades åt dryckenskap; att något skäl ej förefunnes, hvarföre samma inskränkning i rättigheten att å sönoch helgedagar sälja starka drycker, som gälde för landet, ej äfven borde gälla i städerna; att öfvertygelsen, det förbudet mot starka dryckers försäljning å sönoch helgedagar skulle innebära ett afgörande steg till hämmande af bränvinets missbruk, blifvit allt mera allmän, samt att, äfven om ett dylikt förbud som det ifrågavarande skulle i sina följder till en början kännas besvärande för den ordentlige mannen, han likväl helt säkert vid närmare öfBih nu K. St.
Detta vore – fortfor Sällskapet – ”en lika så vådelig, som onödig nyhet”: hvilken det fördenskull, och ehuru ”Auctoren eljest varit tillfyllest berättigad till det större priset, ej hade trott sig böra, genom en sådan belöning, oinskränkt gilla”. Detta af Kellgren uppsatta utslag, som längre fram skall meddelas i sin utförlighet, blef den tyngd, som, kastad i den dittills jemnvägande vågskålen, afgjorde Thorilds val af en granskares kall. Att han – personligen – var af Sällskapet förorättad, klagade han med oskäl; hans skaldedikt var det, till någon del, visserligen. Men han stannade ej inom gränsorna af enskildt försvar, eller af ett krig fördt till skydd och hämd för egen sak. Han fattade Granskare-kallet i stort, eller såsom ett utredande och framteende af dess eviga lagar. Det dåvarande kritiska oraklet, Stockholms-Posten, oftare kitsligt än klyftigt, var – särdeles i de första årgångarna – behäftadt med ett fransyskeri, en miniatur-voltairism, som betedde sig nog lillepyttiskt och stod i ett (inför skarpare blickar) vidunderligt förhållande till den oinskränkta hyllning, hvarmed det af allmänheten erkändes för ofelbart. Sådant föranledde honom till en ny skärskådning af lagarna för allt vittert omdöme; och denna blef hufvudfrukten af den mångåriga kamp, som föröfrigt yttrade deruti sin närmaste välgörande verkan, att Kellgren sjelf var vid dess slut en betydligt annan man än vid dess början, då han i ett Thorilds bref till Leopold kallades ”en liten fin och rar Vestgöte, med kallt hjerta och ett oändeligen litet begrepp”. Men en undersökning, rigtad på lagarna för allt vittert omdöme, måste i samma mån, som den trängde till deras innersta grunder, snart bringa honom att undersöka lagarna för hvarje vettigt. Så vidgade sig hans kritiska förehafvande från gräns till gräns, utan uppehör; så förde det honom, längre och längre, in på hvartenda område af Mensklighetens förnämsta interessen.