Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som nemligen allt sådant på landsbygden ytterst drabbar bondehemmanen, måste ock desamma, ju mera det nya låneoch skuldsystemet får hafva framgång, dess förr förvandlas, i nya egares händer, till saluoch arrendegods, slafviskt skötta af landtbönder, stattorpare och daglönare, i stället att deras förre undanträngde egare, med rikedomen af små behof, heldre försakade, än de för kostsam flärd skulle offrat åt Mammon arfvet af fädernejorden, sjelfva Stånd-fästet för deras borgerliga sjelfständighet. Också äro väl Rikets städer, särdeles sjö- och stapelstäderna, icke bestämda till säten för landets ineller utrikes skuldsättning, men att vara de Borgar, hvarifrån ett väl ordnadt Borgerskap, i eget välförstådt intresse, bort emot vådan af lössläppt handelsmissbruk taga all landsbygden i försvar, att icke sådan öfverimport. af lyx finge någorstädes rum, som för blott enskild vinst kunde fordra, jemte landets skogar och jern, jemväl sjelfva landets pantförskrifning å verldsmarknaden. Och samma högvigtiga burskaps - ål i gg ande, fastän åsidosatt nu för tiden, bör väl ändå nu om någonsin tagas af dem, det vederbör, allvarligen i behjertande, eller åtminstone tagas ad notam hos deni. hvilka det mest gäller. Det gäller nemligen all rikets så frälsesom ofrälse-jord, enär deraf redan större delen, eller af det hela, med ett taxeringsvärde af 490 millioner, redan mer än 16 Allmänna Besvärsoch EkonomiVisko lie Is Betänkande N:o 60, halfparten, till ett värde af 288 millioner, lär vara inoch utomlands förpantad, statslånens alla millioner oberäknade.
Beslutar R. o. Ad. alt behålla 11 §:n, då först kan fråga uppstå otn någon ändring deruti skall göras eller icke göras; det är ju så klart som Guds ljusa dag! Upplästes till justering följande förslag till voter:s-proposition: Den sorn till contra-propos. antager, att en ny § bör i ansvarighetslagen för Statsrådet införas, af följande lydelse: ''Allt hvad R. St. efter granskning godkänt eller lemnat oaninärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet för Statsrådet förbindande granskning, af nya Ständer i samma mål, vara tillåten;” voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till contra-propos., att, på sätt LagUtsk:s förslag utvisar, hittills varande i t § i ansvarighetslagen derutur uteslutes. Frih. Boye: Jag skall icke göra ett fåfängt försök att upprifva propostn; jag skall blott reservera mig emot densamma, såsom omfattande tvänne olika frågor, hvilka hafva rätt till hvar sin votering. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag måste jemväl reservera mig emot voter:S-propos:ns uppställning. Jag tror att Hr Frih. o. Landtm, först bort framställa propos. till godkännande af LagUtsk:s förslag i afseende på den ii §:n och om derpå votering begärts, och sedan antingen på ett oförändradt bibehållande af denna it § eller på densammas qvarstående med den förändring deruti, som Hr Cederschjöld föreslagit. Den upplästa voter:s-propos:n blef derefter godkänd. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 43. Nej — 44. I anledn. häraf uppsattes, upplästes till justering och godkändes följande votens-proposition.
Har någon, antingen i uppsåt att begå sådant brott, som i 7 § sägs, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penningesedel, eller med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändå dömd till fängelse från och med två till och med sex månader, eller straff-arbete från och med sex månader till och med två år. Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfver - Lag-Utskottets Betänkande M 40. tygad varder, dömd att böta från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Har man, i fall som i denna § sägas, af egen drift det förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort, vare från straff fri. § 19. Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 18 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: hörer honom ej till att dem vårda, bör han dem till Konungens befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna; gör han det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; bote frän och med fem till och med femtio Riksdaler. Samma lag vare, om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slika verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller ock annorledes dem missvårdar och missbruk deraf sker. Missvårdar embetseller tjensteman dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. § 20. Med falska stampar, märkjern, formar, eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. § 21. Lag-Ulskollets Betänkande .V 40. 41 Om bedrägeri, så ock om missbruk al förtroende samt annan oredlighet. § 22.
S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 30 nästlidne Sept. på bordet lagde ytterligare Utlåtandet N:o 187, i fråga om utvidgad frihet lill Vädermjöl-qvarnars uppbyggande, med rättighet, att derå mala för tull, samt upphörande af den omgång, som efter nu gällande För fatt - Prof. Vtdr• rf. 3 October. 1823. 1061 fattningar erfordras för vinnande af tillstånd till anläggning af mjölqvarnar i allmänhet; och godkändes Utskotiets åtgärd, med undantag af förslaget om förbud mot Väderqvarnars uppförande närmare allmän väg, än ;50 alnar, heldst Ståndet ansåg platsens bestämmande böra i hvarje särskildt fall bero på vederbörlig pröfning. S. D. Efter föredragning af StatsUtskottets den 50 nästl. Sept. ytterligare på bordet lagde Utlåtande N:o 494 öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Bteänkande JSI:o 345, angående de för beklädnaden vid Nerike^ Regemente anslagne hemmansräntor , blef Utskottets åtgärd af BondeStån det godkänd. » S. D. I anledning af Statsoch BancoUtskottens nästl. gårdag aflåtne Memorial N:o498, med underrättelse deremot att Förste ExpeditionsSecreteraren J. G. Rickert förklarat sig icke böra emottaga den kallelse, af den 17 sistl. Sept. han af Riksens Ständers Fullmägtige öfver Bancooch Ri!<sgäldsContoiret erhållit, att JustitisOmbudsmansÄmbetet tillträda, fann BcmdeStåndet lika med Höglofl. Ridderskapet och Adeln sajnt Vällofl. BorgareStåndet för godt besluta, att å nästa Tisdag, den 7 dennes, ut Bihang till R. 3, Prof. 9:de S<unl, 67* io6s Pro t.
Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 92, lade Utlåtandet N:o 139 till handlingarne. N::o 140, i anledning utaf återremisser al Utskottets Betänkande iN:o 59, öfver väckta motioner om upphäfvande af en del serskilda Domstolar. Med Prot. Ut dr. d. 4 No v. 1840. 753 Med godkännande af Betänkandet N:o 59, vidhållet i Utlåtandet N:?> 140, undantog Ståndet likväl härifrån den Academiska jurisdictionen, med hvilken Ståndet ansåg någon förändring icke förr höra ega rum, än den af Rikets Ständer nu i underdånighet begärda revisionen af de Academiska conslitutionerna i deras helhet verkställd blifvit. N:o 141, i anledning af erhållen återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 108, öfver väckt motion oin offentlighet vid Under-Domstolar och PolisKamrar. Lades till handlingarne. S. D. e. m. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskottets följande memorial: N:o 44, lill Borgare-Ståndet, angående en af Ståndet yrkad, men af Talmannen vägrad proposition. Lades till handlingarne. N:o 45, till Rikets Ständer, med förslag till ett stadgande i 41 §. Riksdags-Ordningen om Stals-Rådets föredragande ledamöters tillträde i alla Stånds plena, och N:o 46, med förslag till ändring och tillägg i 38 § Regerings-Formeu. Antogos såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. N:o 47, i anledning af återremiss på memorialet N:o 32. Lades till handlingarne. N:o 48, angående en af Stats-Utskottet anmäld anmärknings-anledning. Godkändes. S. D.
Som jag särskildt känner, att äfven BorgareStåndet bifallit Utlåtandet, afstår jag från något försök, att inom Ridderskapet och Adeln hindra dess bifallande; och skall endast ré* servera mig mot ett Utlåtande, som blott söker draga penningecapitalerne till Stockholm, och nekar landsorterne förmånen af en inrättning, hvilken erbjuder åtminstone lika stor säkerhet åt Banken, sora den i Stockholm varande. Uppå derefter framställd proposition blef BancoUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Företogs till pröfning Bancooch LagUtskottens den g sistlidne September under N:o 80 afgifne, och den a3 i samma må - Den -ji December f. ra. månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid BancoUtskottets under N:o 3^ förut meddeldle Memorial, angående en bestämd förklaring, alt Lagens föreskrifter, om fordringars bevakande i Concurs och efter Arsstämning, ipke må lämpas till sådane Bankens Lån, för hvilka Gäldenärerne ej aflemna skuldförbindelse, utan deremot sjelfve erhålla bevis eller så kallad pantsedel. Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabriel: I afseende på detta Utlåtande, är det svårt att fatta något beslut. Först inkom BanroUtskottet med tillstyrkan, att en Last O förklaring må , i Grundlagsenlig ordning, blifva utverkad, af innehåll: att Lagens föreskrifter om fordringars bevakande i Concurs och efter årsstämning icke må lämpas till sådana, från Banken mot pant utgifne, af särskild beskaffenhet varande Län, för hvilka Gäldenär icke ajlemnar någon förbindelse j utan deremot sjelf af Banken erhåller ett bevis, eller så kallad Pantsedel. Detta Betänkande remitterades till Lagutskottet. Nu hafva Bancooch LagUtskotten samfällt inkommit med ett Utlåtande, sorn innehåller att en Lagförklaring i Grundlagsenlig ordning bör utfärdas, af ofvanstående innehåll.
Af samma skäl, som jag anförde vid 19:de §:n, anhåller jag, att R. o. Ad:n ville bifalla den 21:sta med den förändring, att i stället för orden ”fyra för hundra” insättes ”en för hundra.” §:n bifölls med den förändring, att orden ”en för hundra” infördes i stället för orden ”fyra för hundra.” §§:na 22, 23 oeh 24, äfvensom TJtsk:ts yttrande å sid. 31 i Bet:det, med anledning af en utaf Frih. Creutz, Steffan, väckt motion. Biföllos. § 25. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Emot Bevilln:sTTtsk:ts förslag i litt. b. 5:o af den nu föredragna §:n, att af vederbörande tullkammare skall lemnäs ”uppgift ang:de värdet af hvarje handlandes export och import”, har jag anmält min reservation, hvilken förekommer pag. 48—49 i Bet:det. Jag har der visat, att föreskriften är föga ändamålsenlig, och att den derjemte skulle blifva nästan overkställbar, enär några varuvärden numera icke finnas i tulltaxan uptagna och tulltjenstemannen alltså blefve föranlåten antaga värden efter eget mer eller mindre godtyckligt omdöme, så vida han ej skall begära uplysning af trafikanten sjelf, hvilken man har för afsigt att kontrollera. Helst hade jag derföre önskat, att berörde föreskrift ur författningen uteslutits; men i reservationen har jag alternatift föreslagit, att någon upgift å ”värdet” ej måtte anbefallas, utan tullkamrarna i stället åläggas att meddela ”summariska upgifter å hvarje handlandes export och import af varor, till slag och myckenhet.” Och då, efter hvad jag försport, detta förslag blifvit af de tre öfriga RiksStånden godkändt, hemställer jag nu att detsamma måtte äfven af R. o. Ad:n antagas. Hr Hjärne, Harald: Jemte det jag instämmer i den siste värde talarens vttrande, anhåller jag att få göra ännu er 152 Den 16 Maj f. m. anmärkning vid denna §.
Det var så, att en ung bondflicka blifvit förd till Blåkulla, berättade han i går, och hennes fästman, som höll henne mycket kär, hade, när den lede anfäktade henne alltför hårdt, gått till den gudfruktige kaplanen, samt bedt honom för gods och guld hjelpa honom att få till baka hvad han hade kärast på jorden. Detta lofvade honom äfven prestmannen, men blott på ett vilkor förstås, och det var att han tog på sin ed, att jäntan icke sjelfmant bjudit sig åt den lede, utan att det varit denne som frestat och förledt henne. Han vore annars maktlös, sade han, och den som oträngd toge hans kraft i anspråk, skulle bli evigt fördömd. Men fästmannen var blind, stackars gosse, och han trodde bara godt förstås om sin fästeqvinna. Allt hvad hon sagt, tänkte han, var endast bibelord. Derför svor han och bedyrade med de svåraste eder, att det var den lede sjelf som var enda skulden till hennes synd. Presten gjorde då som han bad honom om och svor fram den lede. Med ett hiskligt tjut och vrålande kom denne i dagen, men då begaf sig inte bättre, än att det var jäntan sjelf, som af fåfänga griller och högfärd sökt hans bistånd och icke alls den lede, som frestat henne dertill, och slutet vardt derför så ömkligt någon kan tänka sig det, ty när jäntan vardt helbregda från synden och hin ondes anfäktelser, då vardt den stackars gossen i stället en krympling för lifstiden. Fingerlisa tog nu afsked. Hon hade berättat allt hvad hon visste om den gudfruktige prestmannen, sade hon och kunde icke dröja längre borta från sin gamle far, då det redan var nermörkt. Men om de behöfde hjelp någon annan gång, skulle hon icke lemna dem utan. Tack vare Jonas Klockare kände hon både ett och annat, som icke borde vara utan allt gagn i de svåra tiderna. Elsa hade under hela tiden Fingerlisa talat med moder sutit tyst i sin vrå, och hon tog ej emot hennes hand, när hon sade farväl.
Hwad som huftpudsakeligen weder - Den 26 Julik. 467 wederlägger all frugtan för ökadt behof af Utländff spannemäl genom Bränwirisbränningen är Potatoes-odlingens snabba tillväxt i senare ären,och den färdighet allmänheten redan wunnit, at af denna högst nyttiga rotfrugt tillverka ej allenast mjöl och bröd men äfwen Brattwin. Dä man således i Potäterne har en af alla kändt, nyttjadt och til Rik.ts rädande jordmott sä förträffeligen pastande motsvarighet för spannemälen; dä detta equivalent redan sä ögonskenligen werkat; dä Rikets innewänare r allmänhet, ehuru under krigsbördan betungade, likwäl under mi§wäxt-ären och under ven genom kriget hämmade tilförsel af Utländsk spannemäl njutit den glada erfarenhet, at se det hungrens rysliga werkningar uteblifwit och inländska sädesförrädet ej allenast tilräckeligt tit talrika Armöers underhäll och allmänna behofivet, utan äfwen i denna stund uti flera Landsorter, full spannemäls tilgäng och sävesprisets fallande i brist pä ersättning, sä tycks i sädant afseende all inskränkning i bränningstiden wara ej allenast onödig, men äfwen stadeliga En alltid möjelig men alldrig förutsedd inskränkning i Bränningstiden har pä Boskapsskötseln i allmänhet medfört den menliga werkan, ak Landtmannen ej wägar med säkerhet öka sin Ladugärd och i synnerhet Swinafweln, hwaraf säledes brist pä Victualie-waror och deras införskrifning utifrän blifwer en onekelig följds Likaledes hindrar denna owitzhet i betydlig morr Potates odlingen, dä man wid säningstiden ej - 4§3 Den og Julik. kan förutse hwad behof deraf en längre eller kortare Bränwinstermin kan medgifwa, at pä formonligaste sätt amvända Det wore säledes onsteligt och til allmänt wäl bidragande, om uti 1301 ars Förordning följande förändringar finge iakttagas. 1:0
Jaf det hela med alla krigskostnader inberäknade Nederländerna för år 1855: inkomster öfver 73 mill. tloriner. Krigsrninisléren 1'1.J „ , Flottan t 19 nij|]t floriner eller ungefär af det hela. Statsinkomster, Statsfylhiadssumman 13.J mill. R:dr Riksmynt, deraf lill flottan . - 1,580.000 och för landlförsvaret 2,950,000, tillsammans 4.530.000 R:dr Riksmynt eller ungefär l af det hela. Ingen kunde sålunda med stöd af de anförda exemplen rättvisligen beskylla Svenska folket att icke hafva anslagit allt hvad det kunde och borde för landets försvar; men om dessa begärda summor icke vore nog, ulan endast behöflige för ali fylla de aldra oundgängligaste behofven, då tvekade icke motionären alt uttala ordet reorganisation af flottan och det aldra skyndsammast för vinnande af tid, emedan den, sorn vunne tid, hail vunne allt. i fråga om en sådan organisation horde undersökas om felakligheterne ligga i delaljerne eller i hufvudprincipen. Allt hvad som rörde de ekonomiska detaljerne i militärväsendet vore noggrann!, för ali icke säga snäll, beräknadt. En kapten, äldste kapien vid geni-korps såsom artilleriet vore föreslagen till lön 3,000 R:di'; en kapten-löjtnant viii flottan 2.200 R:dr Riksmynt. Jemlördes dessa löner med något civilt embetsverks såsom Justitie-revisionens, så visade sig alt en Protokolls-sekreterare der hade 3,500, en Revisions-sekreterare 4,500 å 5,000 R:dr Riksmynt, eu Kopist 1,000 R:dr och en Vaktmästare 600, hvaremot en under-löjtnant vid artilleriet icke hade större lön än 800 R.dr. Samma förhållande egde rum i afseende pä pensioneringen.
Som ett ytterligare bevis på att det af StatsUtsk. föreslagna nya embetsverket blefve enahanda med det nuvar., torde jag få anföra att kostnaden för detsamma nu utgör 6,5[O r:dr, då deremot den blifvande kostnaden ej D e n 10 F c I) i ti u t' i f. rn. koni me att nedsattas till mer uti 6ooo r:dr, således endast en minskning af 5to r:dr, hvaraf R. o. Ad. afven loide inse ali reformen ej måtte blifva särdeles ingripande. Om man således nödvändigt vill förskaffa sig ett nytt embetsverk, så kunde man lämpligen anse nuvar. Con vojcommissuriat från början af i8:ji såsom ett nytt embetsverk, hvilket uppstått på askan af det gamla, som utträdt ultimo I)ecembris 1840, hvadan således deri punkten torde anses öfverflödig. Uti nästa punkt har StatsUtsk. sagt alt intägten till förmån för handelsoch sjöfartsfonden skall vara lika slör som den för det närvar. Lefin nes, ty i betänk. JNto 416 heter det: ”ali afgiften till handelsoch sjöfartsfonden, ifrån och med nästkommande år 1842, till nu stadgadt belopp kommer att intill nästa riksdag tillsammans nied lullmedlen uppbäras oell lill statsverket ingå.” Här är således föreslaget, alt summan, som ingär nu, skall blifva densamma, hvadan ock äfven denna punkt synes öfverflödig och bör afslås. Jag anhåller nu alt få sammanslå och genomgå de öfriga punkterna i Utsk:s utlåt, i ett sammanhang, emedan de icke kunna hvar för sig afgöras, och först omnämna slutsumman å de utgifter, som af handelsoch sjöfartsfonden skola bestridas.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställde särskilde propos:r beslöt R. o. Ad., att godkänna Ulsk:s afstyrkande af bifall til! motionärens förslag, samt afslå Utsk:s hemställan, att R. St. måtte till K. M. ingå med en und. anhållan i ämnet. Föredrogs och biföllos SlatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt:n: N:o 48, i anledn. af väckt fråga, ang:de mantalsräntans af hemmanet Hallsnäs användande såsom bidrag till underhållande af Hallsnäs bro; samt N:o 40, angalo fältkamereraren II. Canons sterbhusdelägares befrielse från ådömd ersättningsskyldighet. Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern. JN:o 50, i anledn. af erhållen äterremiss å utlåt. N:o 15, fann R. o. Ad. detta mern. ej kunna föranleda till annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes e. m. på bordet lagde utlåt:n: N:o 51, i anledn. af väckt motion om anslag af inflytande tullmedel till aflöning åt en handlverks-föreningens ombudsman i Stockholms packhus; Gli Den 19 Februari e. m. N:o 52, i anledn. af väckt motion om rättighet för de mi litäre tjenstemän, hvilkas boställen af reg:tenas boställsdireklioner utarrenderas, att, då arrendeafgifterne icke inflyta, derför af staten erhålla ersättning.
Jo, på det sätt, att Bancofutlm., dä, till följd af silfrets transporterande ur landet, ett missföi hållande hade uppstått emellan den utelöpande sedelstocken och elen i Bankens hvalf befintliga metalliska valutan, ansågo sig böra indraga en del af Bankens i omlopp varande sedlar, hvilket åter skedde derigenom, att dessa sedlar, som icke voro någonting annat än skuldförbindelser, dem Banken borde med silfver inlösa, utbyttes emot andra förbindelser, som icke behöfde med silfver betalas Alt detta således var ett utbyte, men ingalunda några nya skulder, som Banken vid detta tillfälle gjorde, mäste lätteligen af hvar och en kunna inses. Jag hembär särskildt Hr Hjerta min tacksamhet för den naiva bekännelse han gjort, att den fruktan, som jag hyst, alt ett beslut, fatladt i enlighet med Hr von Hartmansdorffs förslag, skulle leda till ingenting annat, än lånerörelsens utvidgning, blifvit af honom godkänd. Jag erkänner öppet, att om jag kunde hysa den förhoppning, att Hr von Hartmansdorffs förslag skulle blifva R. St:s beslut, så skulle jag för min del icke deruti se någon så stor fara; men då, såsom jag förut haft äran nämna, ett bifall dertill, i min tanka, icke skulle leda till någonting annat, än medlens användande i lånerörelsen; så nödgas jag motsätta mig detsamma. Jag hemställer, hvar vi skola taga medel till Museihvggnaden äfvensom till åtskilliga andra vigliga företag, derest vi nu på förhand besluta, att Bankens vinst skall för Banken reserveras? Göra vi det, så äro också alla dessa anslag om intet. Jag "fortfar att yrka bifall till betänk, i denna del. Frih. Raab: Jag bar begärt ordet endast för att göra ett beriktigande vid mitt sisla yttrande. Jag sade nemi., att hela den utelöpade sedelstocken belöpte sig till ungefärligen 3 r:dr på person; jag menade 6 r:dr, hvilket ändock torde befinnas vara allt för litet. Frih. Cederström:
A. 'Thuring. 22 Bil. lill K. M. Nadina Propos. Utdrag af Protocollet öfver JustiticeÄrenden j hållet i Kongl. Maj:ts Högsta Domstol j Fredagen den 27 Martti 182g. Närvarande: Justitiae-Råden: Örbom , Evelius , von Rosen > Themptander. Stråle, Isberg och Grefve Härd. S. D. Sedan Lag-Comite'n, till följd af Kongl. Maj:ts, den 3 Januarii innevarande år, meddelade Nådiga Befallning, afgifvit Förslag till Lagstadgande, i afseende på sättet och ordningen att söka ändring i UnderDomstols Beslut uti mål, angående Husesyner å Boställen och Kronohemman, och samma Förslag den 6 sistl. Februarii blifvit i Högsta Domstolen till granskning föredraget, vid hvilket tillfälle blifvit beslutadt, att Handlingarne skulle emellan Högsta Domstolens Ledamöter circulera; så, och efter det sådant skett, företogs nu frågan lill af - Bil. lill K. M. Nådiga. Propos. N'.o 72. 2 3 görande; hvarvid Högsta Domstolens Ledamöter förenade sig om följande yttrande; Högsta Domstolen ansåg väl det vara med nödig enhet i Lagstiftningen mest Öfverensstämmande, att mål af ifrågavarande beskaffenhet i alla afseenden behandlades enligt enahanda Rättegångs-Ordning, som för tvistemål i allmänhet eger rum; samt att således, så längeföreskrifterne, ej mindre om måls fullföljande till Lagmans-Rätt, än ock om erläggande af Vadoch Revisions-skilling, i allmänhet bibehållas, något undantag derifrån icke eller lämpligen borde göras för Husesynsoch Fardags-frågor; men , då Kongl. Majrt i Nåder anbefallt Högsta Domstolen att afgifva underdånigt Utlåtande, i anledning af Lag-Comitens uppgjorda ifrågavarande Lagförslag, fann Högsta Domstolen sig icke böra underlåta att, ehuru Högsta Domstolen, uppå nyss anförda grund, icke för dess del ansåg något Lagstadgande i detta ämne erfordras, i underdånighet framställa följande anmärkningar vid samma Lagförslag: