Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig borde, på hans majestäts vägnar, att bruka rätt emot eder och låta utöda eder, med hus och grund. Bättre vore att straffa sådana missdådare, än lemna dem fria att skada och förderfva oskyldiga menniskor. Och dock har jag medlidande med eder, för eder egen fåvishets skull, för eder egen uselhets skull. Det var ni, som skulle intaga Åbohus, taga mig till fånga, och hvad ni allt skulle uträtta, det var ni, som med tänderna skulle rifva ned Åbohus! Stackare, som J ären. Kunnen J ens så mycket, som rifva ned den der spiseln med tänderna? Försöken sjelfve hur godt det är, så fån J se hurudana skräflare och stackare J ären." Ett drag i tidens lynne var en viss naiv, handgriplig humor ofta midt under de allvarligaste och bekymmerfullaste tilldragelser. Hos hertig Carl framstår den ofta bjert, stundom grofkornig. Hos Arvid Eriksson Stålarm, som den mest trefliga fryntlighet; bönderna visa en ansatts dertill under sjelfva klubbekrigets vilda scener, då de, till exempel, ställa de slagtade kreaturens hufvuden att grina i fönstren, och tillochmed hos den allvarlige och oböjlige Fleming framsticker ofta detta samma drag. Äfven nu, sedan han med strängaste allvar hållit sin straffpredikan, grep honom denna håg för det lustiga oemotståndligt, vid tanken på huru bönderne skulle med tänderna rifva ned muren. När nu ingen rörde på sig för att göra början dermed, skrek han häftigt: "fort deran, eller det eder bödeln annamma. Ner med spiseln, edra okynnesfän, så fån J försöka hur lätt det går. Nils Jönsson, skynda dig, du hade mun att skälla med, då du skulle till Åbo och slå ihjäl mig, visa nu ock att du kan bita, som du kan skälla. Olof Persson, du var lika stor i mun du. Hej, bit raskare. Så der ja. Nå sen J nu, edra gläfsare, huru långt J kommen med edra tänder." Bönderne refvo och sleto med tänderna i stenarna i stor ångest och bäfvan.
RegeringsFormen, hvilkas andemening han tror vara, att Rikets Ständer, bundne att icke vid samma Riksdag, då förslag framställas, bifallande j yttra sig, dock skulle vara befogade att dem af slä. Jag tror ej, att denna discussion, så rik på ämnen den i alla fall är, bör besväras med en så ömtålig sak, som en tolkning af Grundlagen. Jag tror helt enkelt, att det generiska ordet besluta har afseende på så väl afslag som bifall. Hvarföre dessutom detta brådskande afslag? Om mot min förmodan under de flere år som ännu skola tillryggaläggas, innan Rikets Ständer sammankomma; om tinder denna tiderymd den periodiska pressen skulle hafva bättre, mångsidigare, oväldigare utbildat sig; om agtning för hvarje inedborgares dyrbaraste egendom, bans ära och rygte, hade inträdt i stället för okynnet att såsom lekverk ofta nog begagna dessa vigliga föremål; ega icke Rikets Sländer en alltid förvarad rätt att afstå, hvad först dä genom erfarenheten blifvit bevisadt vara såsom skyddsmedel öfverflödigt? — Men om åter periodiska pressens framsteg i en annan väg, icke blott Den i5 Januari! e. m. har utan öfverallt, hvilka bevittnas af deras märkbara utveckling äfven under den korta tiderymd, som förflutit emellan min motions första framställande och den dag, då derom bos Ridderskapet och Adeln öfverlägges, om, säger jag, dessa framsteg omisskänneligen skulle antyda elt ytterligare fortsträfvande på en allt mindre begränsad bana; om periodiska publicitetsmedel småningom skulle urarta till elt slags Stat i Staten, till ett välde, som förlamade den lagbestämda verkningen af andra välden, —• värdigens besinna det, mina Herrar, bör då vår i alla fall genom formerna återhållna förmåga ännu mera och sjelfvilligt motverkas uti en epok, der både tankans och tingenas föränderlighet hastigare fortlöper, på ett Decennium, än fordom på Sekler?
I afseende på det sednare, eller Hammarskatts-jernet, vid 184 * års Statsreglering uppfördt till 6000 Skep:d. å i5} R:dr, eller till 94.000 R:dr, får Utskottet på de skäl, hvilka i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehållas, hemställa', att i frågavarande inkomst må beräknas till 6,000 Skep:d. k i3 R:dr med . , , 78,000. 33,6'o. 0 118,000 6 Ståls-Utskottets Utlatande* N.-o 33. I anledning af Hans Persons från Gefleborgs Län, motion om förändring i grunderna för Hammarskattens utgörande, får Utskottet afgifva det under Lit. D bilagda serskilta utlåtande. g:o Alun-tionden. På sätt Köngl. Maj:t i Nåder föreslagit, upptages denna inkomst tili det vid nu gällande Statsreglering fastställda belopp 1,000 10:0 Svaf velbruks-tionden hvarunder jemväl inbegripas victriol och rödfärg. Den härå vid 1841 års Statsreglering antagna förslagsberäkning anser Utskottet kunna bibehållas med i,ooo 11:0 Mantal spennin garne beräknades vid sednaste Statsreglering till 3oo,ooo R:dr. Denna afgift har intill år 184r erlagts af hvarje person, som fyllt femton år, hvarefter, i följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag fattade gemensamma beslut, friheten från mantalspenningar utgörande förlängts till 17 års ålder.
4 Ji32 Den 14 Juli. skulle kunna tilltaga genom en , medelst större frihet till Bränvins-bränning för Städernas In* vanare , beredd öfverflöd igare tillgäng på bränvin ; Utskottet vördsamligen föreslå, det 2 §. 1 Mom. uti Kongl. Kungörelsen den 9 Octobet 1812 måtte i så måtto ändras, att vid bestämmande af Bränvins-tillverknings - rättigheten i Städerna, personalen bör förhöjas och den beräkningsgrund följas, att för 120 mantalsskrifna personer af manoch qvinkön sammanräknade, måtte få begagnas en panna till 50 kannors storlek, för 180 personer en af 60 kannor för 270 personer en af 70 kannor, för 360 personer en af 80 kannor och för 450 personer en af g o kannors storlek, hvarutöfver ej någon panna i Stad rnå nyttjas, äfvensom ingen under 50 kannor. 6;o Af hvad har ofvan blifvit föreslaget, rörande Hushehofs bränvins-bränningens frigifvande under alla årstider, följer väl, att någon försegling af Bränvins-redskap hos lagligen berättigade innehafvare deraf under vanliga år icke lärer kunna komma i fråga; men vid de händelser , då friheten till Bränvlns-bränningsr utöfning nödvändigt måste inställas och förseg* ling äger rum, torde densamma kunna anses tillräckligen uppfylla ändamålet om allenast hattar, pipor och bröst sålanda sättas utur tillstånd att kunna nyttjas, och hvarigenom ägaren icke betages tillfället att den merendels med dryg kostnad anskaffade bränvins-pannan till andra hushålls-förrättningar begagna.
Sparres förslag, af R. o. Ad. bifallen med den förändring, att i !:sla morn. infördes 15, i st. f. 60 k:r, och sednare mom. uteslöts. § 2. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Emot det i denna § bestämda belopp af minst en k:a måste jag protestera. Då man vid denna riksdag, såsom jag hoppas med framgång, sökt förekomma eller rättare förminska det öfverhandtagande bränvinssupandet, är det väl skäl att ställa så till, att de fattige icke någon gång kunna åtkomma något af denna dryck, bränvinet, hvilken nu är den enda som står dem till buds och som de dessutom så mycket värdera, under det att de bättre lottade förtära vin och andra spritdrycker; och jag går så långt att det är orätt, att betaga de fattige möjligheten att någon gång få bränvin. Jag har kännedom om, huru det tillgår på landet. Den fattige stattorparen har sällan den summa af 1 R:dr b:ko, hvartill en kanna bränvin hädanefter kommer att upgå, och han skulle således nästan aldrig kunna förskaffa sig något bränvin. I vårt 22 Den 5 Augusti f. m. härda klimat, och då något surrogat för bränvin ännu icke finnes, må det väl vara billigt, att minimum nedsättes till \ stop, destoheldre som i §:n är tillåtet, att uti stad få köpa detta qvantum. Jag kan icke inse något skäl, hvarföre man skall förvägra de fattige på landet denna förmån. Skall §:n antagas sådan den är, så måste flere slå sig tillsammans för att kunna köpa 1 k:a, och då upstår mycket mera rummel, än om de hvar för sig kunna få köpa | stop, hvarmed de kunna hushålla flere dagar, under det fisket och bergningstiden pågår. Jag anhåller således, att redaktionen må blifva följande: ”Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får icke sälja mindre belopp än k:a”. Hr von Hartmansdorff, Aug.: 2:dra §:n kan icke lämpligen afhandlas utan i sammanhang med den 3:dje och 4:de.
Han kan stämma i både civila och brottmål och gör vanligen inga svårigheter hvarken i ena eller andra fallet. Det går t. o. m. så långt att domaren öfverlemnar stämning3rätten åt Länsmän och äfven andre personer. Här är icke fråga pm annat än att i ena fallet stämma borgenär och i andra fället gäldenär att höras, och då det således endast är en stämning, hvars påföljd inom rätten sedermera pröfvas, finner jag icke någon fara i att antaga Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: Enl. nu gällande föreskrifter ang:de stämning, lår densamma icke vägras; den måste utfärdas. Men en vanlig stämning sätter icke den stämde utur utöfningen af sina rättigheter, eller från förvaltningen af sin egendom, då deremot en stämning i konkurs har en sådan verkan. Den rubbar individens ställning i samhället och nästan tillintetgör honom såsom medborgare. En sådan åtgärd, som den ifrågavrde, skulle jag tro, fordrar en försigtigare och mera grannlaga behandling, än nu af Utsk:t föreslagits, och borde §:n derföre återremitteras, för att i sådan riktning jetnkas. Gr. Sparre: Jag ber blott att till Gr. Mörners yttrande få lägga, att denna åtgärd tillintetgör en menniska, som sjelf ber att bli tillintetgjord. §:n återremitterades. § 8. Hr Dalman: Att under den tid, lagen lemnat en afliden persons arfvingar rådrum för att öfverväga om de vilja emottaga arfvet eller öfverlemna det åt borgenärerne, dessa sistnämnde skulle kunna fullfölja ett mot den aflidne väckt påstående om konkurs, hvilket ännu vid hans död ej hunnit ens sa långt, att han deröfver sjelf fått förklara sig, synes mig vara en för vår lagstiftning alldeles främmande sats. Den tid af 14 dagar, som blifvit arfvingarne medgifven för förklaringen, är äfven utan för mig begripligt motiv, hälften kortare än tiden för urarfvagörelse!!. Stadgandet står ej eller tillsammans med ett annat Utsk:s förslag, att i sterbhus borgenär ej eger utan borgen utkräfva sin fordran, innan BO I)en 11 Julie. lii. tiden för urarfvagörelse är ute.
T äb eli j utvisande grunder ne för beräkningssättet af Ekskogens indelning i Clcisser, med derå föreslaget inlåsningspris. Class; Ekar nes ungefärliga antal. Ekar nes medeltal. Inlösningspris, berakiiadt i jemn Summa. Inlösningsbélopp för hvarje Ek, beräknadt efter Ekarnes medeltal. Inbeta 1- nings Ter minem és fördelning. Får slag till und. Uppl. o. goclk. hos Ridd. oell Adc-ln d. il Aug. 1829- Preste-Ståndet d. 14 Borgare-Ståndet d. 44 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsei anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition j angående hästars prcesterande_, i stället för manskap, af extra Roteringsskjldige. S. A. K. Då E. K. M. ansett det vara af serdeles vigt, att, i händelse af krig, och vid då uppkommande större hehof af Artillerioch Trosshästar, hafva en säker tillgång derpå, hvarigenom, den, både i anseende till antal och stegradt pris, dryga kostnaden till deras uppköpande betydligen nedsattes, och en icke ringa besparing, till lättnad för alla i krigskostnader deltagande medborgareclasser, sålunda bereddes, samt härtill komme, att en så beskaffad, till allmän lättnad ledande förändring i extra Roterings utgörande tillika, enskildt för Rotehållare, skulle medföra lindring i deras för extra Roteringen åliggande utgifter, enär hastig uppsättning af Soldater och dessas förseende med beklädnad, utom andra ofta betungande vilkor, ofelbart skulle förorsaka drygare kostnad, än anskaffande af mönstergilde hästar; så har E. K. M., genom aflåBiliang t. R. S:s Erot. 10:de Samls 39 306 Exp. Utsk. Förslag till und.
Ridder skalet och Adeln blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande öfer förslaget om vidsträcktare rätt för odlare till biträde af grannar med dikning. TT Alöglofl. Ridderskapet och Adeln har till ^Lagutskottet återremitterat det af Utskottet den 10 sistledne Februarii afgifne Betänkande, angående Herr Borgmästaren J. H. Ekstrands väckte förslag, det jordägare, som vilja anställa odling, matte tilläggas vidsträcktare rätt, för att 5tf de angränsande erhålla biträde med dikning öfver deras ägor , till erhållande af vattnets aflopp från odlingsmarken, med mera; i afseende hvarå Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till antagande af de stadganden, detn Herr Bormästaren ansett böra i berörde ändamål vidtagas, men hvarvid de anmärkningar af Herr Friherre Henning Wrangel blifvit gjorde, att, då alla företag utaf oländig marka odling. 4i o Lag-Utskottens Betdnkanden. medför betydlig kostnad, för hvilken ersättning ej är att på längre tid vänta, skulle ock sådane åtgärder försvåras och stundom blifva öfver odlarens förmåga, om han ej dervid mötes af grannars beredvillighet, äfvensom att, vid de händelser, då den angränsandes besvär af dikningen öfver dess ägor till ailedande af vattnet från grannens odlingsmark, blefve vidsträcktare och kostsammare j samt han jämväl möjligen skulle få vidkännas någon skada eller förlust å sine ägor, förhållandet dermed kunde, till vinnande af tiden, likasom vid Landtmätare - förrättningar, pröfvas af tillkallade Gode Män.
Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 19 och 22 dennes på bordet lagda betänk. N:o 158, i anledn. af väckt motion om tillsättande af en comité för att utarbeta förslag till en förändrad nationalrepresentation. Hr Aminoff, Joli. Fredr., anhöll att få veta huru detta mål blifvit hos BorgareSt. afgjordt. D c ii M a j. Underl. Ridd.Sccret. I illkännagaf, alt ingen underrättelse (leron) ännu ankommit. Hr Aminoff: Då delta ärende i förra plenum förevar, an Höll Hr Rosenblad, alt det måtte få livila på bordet till dess prot.utdr. från V. BorgareSt. kunde ankomma, rör:de detta måls behandling i samma Stånd, uti hvilken anhållan jag förenade mig. Jag får derför nu förnya min begäran, att detta ärende icke måtte företagas till afgörande, förrän det ifrågavar. prot.utdr. (ill Ståndet kan hafva ankommit. Hr af Dalström, Gustaf Jac., instämde med Hr Aminoff. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade erinra sig, att något beslut i afseende på nu föredragna betänk, icke i sista plenum blifvit fatladt, ?.:ne ledamöter begärde det då hvilande, i följe hvaraf det ånyo blef bordlagdt. Visserligen hade Hrr Rosenblad och Aminoff yrkat alt nästa föredragning deraf icke skulle ske förrän BorgareSt:s prot.utdr. inkommit, men då åtskilige ledamöter deremot gjorde invändningar, hade Hr Rosenblad afslått från sin begäran och R. o. Ad. ej fattat något beslut derom. Målet hade således i sin ordning blifvit uppfördi på listan, och sedan det nu 3:dje gången blifvit föredraget, kunde det ej vidare uppskjutas. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., som anmält sig att tala, yttrade nu, att efter den förklaring Hr Landtm, nu gjort, hade han intet vidare att tillägga. Hr Aminoff:
Hvad så väl motionen innehåller, som hvad i anledning af densamma blifvit yttradt, har Utskottet uti öfvervägande tagit; men, då det ej lärer kunna förmodas, att någon emot sin egen önskan blifver lill Commendant på en af Rikets fästningar utnämnd, och det äfven lärer kunna förutsättas, att de, som anmäla sig såsom sökande till en dylik befattning, böra förut göra sig bekanta med alla de föreskrifter, som för dess rätta utöfning äro gifne, samt det slutligen torde vara af högsta vigt, att Commendanten, i händelse af uppkommen oordning inom fästningen eller dess belägrande, må, utan hinder af en Civil-Guvernör, ega att ensam förfoga öfver fångarne, får Utskottet, som derjemte funnit, att förslaget, derest det antoges, skulle förorsaka en föga gagnande Stats-utgift, vördsamt föreslå Rikets Höglofl, Ständer, att de af Herr Grefve Löwenhielm väckta ofvanberörde förslag mätte förfalla. Stockholm den 6 September 1844. N:o 7. Arik. till Exp. Ulsk. den 7 Sept.kl. 12. Betänkande, i anledning af väckt motion om förbud för anläggande af Hållstugor vid Kjrkorna. Uti en till Högvördiga Preste - Ståndet ingifven och derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Contracts - 4 Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande, N.-o 8. Prosten Helén anfört klagan deröfver, alt gästgifvare på landet låta, då gäslgifvaregårdarnes egor sträcka sig ända intill kyrkan, uppbygga hållstugor ju närmare kyrkan desto bättre, hvarigenom den Kongl. Förordningen af den 20 December 1815, som stadgar, att ingen krogrörelse får hållas på i mil från kyrkan, enligt motionärens tanka, helt och hållet eluderas.
Frågor om förändringar af stadgan - den i Grundlagarne som ofvan sagdt är. 56. Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, må ej till omedelbart afgörande der upptagas, utan skola, derest de ej, såsom i Riksdags-Ordningen siiges, genast förfalla, öfverlemnas tili behörigt Utskott, som eger att öfver dem sig yttra. Med Utskottsbetänkande förhålles, på sätt i Riksdagsordningen föreskrifves. Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarne •— som ofvan sagdt är. llikstla&s-Ordiilfifiäeii. §. 49. l:o. Hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss hör ske; dock stånde hvarje Ledamot öppet att öfver samma mål sjg yttra, l:o. Hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall beslut ovägerligen fattas. Förena sig tvä tredjedelar af Ståndets närvarande Ledamöter uti beslut, ali något inom detsamma af Riksdagsman vackt förslag 6 Förslag till ändring, i Grundlagarne. hvilket hans yttrande äfven skall till Utskottet remitteras. Om en genom muntligt anförande gjord framställning lägges på bordet, bär anförandet till protokollet dikteras och afskrift deraf sednast i nästa Plenum till bordet aflemnas. Uppstår fråga, om eller hvart remitteras bör, kan depna fråga blott för den Plenidagen läggas på bordet; men i nästa Plenum skall beslut ovägerligen fattas. Då saken från Utskott — expeditioneii af beslutet ej uppehållas. skall utan remiss nedläggas; då bur del dervid förblifva. 2:o. Då saken från Utskott — • expeditionen af beslutet ej uppehållas. H anvisning: Bihanget, III. Sami., Konst.-Utsk. Mern. Ridd. och Ad. Borgare-St. Förslag till tillägg i 59 §. Regerings-Formen och 27 §. 1 morn.
Genom dess anläggning vinnes äfven den fördel att den nuvarande lokalen i stället finge användas till sitt ursprungliga ändamål för materialförrådet. De nuvarande båda godsmagasinerna* vid Göteborgs station bestå endast af tvänne gamla, provisionel dertill inredda skjul af resvirke och bräder. De äro nu - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 47. 37 mera mycket förfallna, hvarken ändamålsenligt inrättade eller tillräckliga och dessutom synnerligen eldfarliga, hvarföre äfven anmärkningar mot deras bibehållande blifvit framställda från stadens sida. Belägenheten af dessa båda provisionela godsmagasiner är sådan att utrymme emellan dem finnes för uppförande af ett nytt magasin af sten, gemensamt för ankommande och afgående fraktgods, med trenne täckta spår och nödiga expeditionslokaler Enligt förslag uppgår kostnaden för ett sådant magasin af tillräcklig storlek till omkring 100,000 R:dr, och detsamma borde ju förr desto hellre uppföras. För att dels erhålla nödigt utrymme för vagnreparationsverkstaden, dels kunna räta det till hammarne numera ledande, mycket krokiga spåret vid Göteborg oeh tillika bereda en lämplig plats af tillräcklig storlek för upplag af stenkol så väl för banans eget behof som för trafikanters med denna vara, är dessutom en utvidgning af bangården genom utfyllning uti så kallade Gullbergsvassen nödvändig för en kostnad af 30,000 R:dr. Det under byggnadsarbetet vid Falköpings station uppförda och ännu begagnade lokomotivstall består endast af resvirke och bräder samt rymmer blott 5 lokomotiv, ett allt för ringa antal vid denna föreningsstation eméflan vestra och södra stambanorna. Med afseende dels på den eldfara, som denna provisionela byggnad ständigt är underkastad, och på svårigheten att vid eldsvåda rädda der förvarade lokomotiv från förstörelse, emedan endast en maskin i sender kan ur densamma utföras, dels på behofvet af utrymme för flera maskiner, erfordras vid Falköping ett nytt lokomotivstall af sten för 9 maskiner, som, enligt upprättad plan, kan uppföras för en kostnad af ungefär 40,000 R:dr.
Med dem afslites den första, enda och sista sträng, som dallrande genombäfvade mitt väsende med känslor så heliga, så olika och derföre så litet beslägtade med jordens.” Hon öppnade portföljen, och framtog tre målningar, föreställande uppträden ur det förflutna, aftecknade efter minnet. Hon utvecklade en och höll den mot lampan. Om vi nu skulle våga att, öfver vår hjeltinnas axel, kasta en blick på målningen, torde vi upptäcka något af den idé, som ledt handen vid arbetet. Skada att lampan icke brinner klart, allt synes dunkelt och otydligt; men den tyckes föreställa ett rum, der tvenne figurer framstå. Den ene, midtpå golfvet, stödjande sig med förnäm vårdslöshet mot ett fint rör, betraktar med nedlåtande vänlighet den andre, som har sin plats ett par steg framför dörren. Denna figur, i sin svarta drägt, med de bildsköna dragen, det ädla, stolta uttrycket, hvilket äfven i den ödmjuka ställningen uttalar sig så tydligt, igenkänna vi genast, såsom vår bekantskap från festen. Man kan här icke misstaga sig, så troget är den lefvande bilden af Frans Mannerstedt återgifven. – Den förra figuren synes icke så redig, eller kanske lampan med flit flyttas af Rosa så, att den blir dunkel. Detta veta vi ej med visshet; således gissa vi blott, af uppsynen och blicken, att vi ännu en gång få taga godnatt af kommerserådet. I bakgrunden af rummet framskymtar, vid ett fönster, till hälften dold af de stora, nedfallande gardinerna, en ungdomlig gestalt, på hvars vänliga, hulda drag det renaste medlidande står att läsa. Detta är synbarligen tecknarinnan sjelf, den blygsamma, älskliga Rosa. ”Ack,” suckade det hulda barnet, ”så, just så, stod han der vid dörren, och min far hade hjerta att låta honom stå der, medan han i en ton, som jag aldrig förgäter, frågade om herr kommerserådet vore i behof af en lärare för sina barn i språk eller musik.
Till förekommande af underslef har en serskildt sort papper för Biläggningschartor blifvit användt, å hvilket det skrifna ej kan så lätt utplånas, men hvartill tjenar denna förbättring, om ej Biläggningschartorne användas. Samma reservant har äfven anmärkt det vara öfverflödigt, att stadga något ansvar, om man charterade med högre chartor, än som fordras. Det lärer väl ej kunna komma i fråga alt ställa någon till ansvar, för det att han gifver Kronan något; tj då detta ej kan vara ett brott, kan det ej eller bestraffas. I fråga om morgongåfvors, arfskifteshandlingars m. fl. beläggande med charta, tror jag, att ett förtydligande fordras i anseende dertill, att det är skillnad emellan alt förete desse handlingar i bevaknings-afseende inom viss tid, eller att blott bifoga dem såsom bevis eller bilagor vid Rättegångar. I afseende på frågan örn Borgens ställande, som till en del utgjorde föremål för Herr af Malmborgs yttrande, tror jag att Domaren bör bibehållas vid den rätt som nu varande ChartaeSigilatasFörordning lernnar honom, att ställa borgen om han vill, och låta bli, om han vill. För min del finnér jag likväl icke, att det är skamligt, att ställa borgen. Den i April f. m. liar gjort det, för alt slippa redovisning mera än en gång om året, i stället för eljest livart halft år. Herr Hjerta: Jag är skyldig upplysa, att Herr Tham missförstått mig, om han trott, det jag påstått, att BevillningsUtskottet bordt jemte ifrågavarande Betänkande inkomma med Förslag till Förordningen. Med mitt yttrande i detta afseende åsyftade jag endast en ursägt för mig, för det jag behöfde så lång tid, alt uppsöka de ställen, hvaremot jag ville göra anmärkningar. Till desse af mig redan framställde, ber jag att ytterligare få tillägga en, angående chartering af Fullmagter i Armeen. Om man skulle taga Utskottets förslag i detta fall efter ordalagen, skulle man tro, att desse Fullmagter skulle förses med dubbelt större charta, än andre.