Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet gjord ansökning om utvidgade rättigheter för Mosaiske trosbekännare; af denna handling inhemtas: att Ofver-ståthållare-embetet i Stockholm samt Konungens Befallningshafvande i Linköping och Carlskrona, i afseende på Judarnes rättighet till bosättning öfver allt i riket, yttrat, Öfver-stålhållare-embetet, att, om ock tidpunkten ännu ej skulle anses vara inne att tillåta Mosaiske trosbekännare att öfverallt i riket vistas samt förvärfva och besitta fast egendom, den inskränkning, som anbefallt deras bosättande endast i städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona mätte upphöra och dylik bosättning varda Mosaiske trosbekännare tilläten, åtminstone i alla rikets städer, samt ofvannämnde Konungens Befallningshafvande, alt Mosaiske trosbekännare borde beviljas rättighet att förvärfva och besitta fast egendom inom hvilken stad eller landsort som helst och der sig bosätta; att endast Landshöfdingen i Götheborg, med hvilken dock Lands-sekreteraren varit af olika me - Allmänna Besvärsock Ekon omi-Utskottets Betänkande, N:o 53. 11 ning, i afseende å Judarnes bosättning' å andra, ej redan medgifne, orter, ansett det böra förblifva vid hvad hittills varit stadgadt; att såväl Öfver-ståthållare-embelet, som Konungens Befallningshafvande i Linköping och Götheborg, vitsordat det utmärkta och ganska hedrande sätt, hvarpå de i landet bosatte Mosaiske trosbekännare uppfylla sine medborgerliga åligganden; att slutligen Kommerse-Kollegium, vid betraktande deraf, att både i de Mosaiske trosbekännare till vistelseort anviste fyra städer här i riket och i de länder, der
Om nu II. o. Ad, icke önskar atl pä elt obehörigt sätt fortsätta med diseussionen i den allmänna kring ämnets alla delar gående lorm, hvarefter vi nu kringgått detsamma, så kan jag icke tinna något annat sätt att komma till saken och att förena oss om en gemensam tanke, såsom anmärkn. emot Consl.Utsk:s förslag, än atl just behandla detta förslag. Således tror jag för min del, att man kati, sedan man uppläst och antingen med ja elier nej besvarat degna af Const.IJuk. i dess 1 § framställda princip, nemi. 011) allmänna val, så kan man, vid nejets bestämmande, förklara hvad som är Ståndets tanke om valen, t. ex. att de skola ske ståndsvis, för alt bilda en eller (vänne kamrar. Så långt jag begriper , bör målet kunna vinnas på den vägen, men jag lager mig vördsamt friheten, efter Hr Landtm, nu behagat tillkännagifva sin tanke rörtde gången af discussionen, att anhålla, det Hr Landtm, behagade yttra huru långt, efter Hr Landlm:s tanke, proposina till bestämmande af R. o. Adis tankar sedermera kunna lemnäs, nemi. om proposir kunna äga ruin, — hvilket jag högeligen skulle önska, — i fråga 0111 de öfriga hufvudpt inciperna, som i betänk, aro uppfattade, nemi. principen om hn,fvudindelningen, principen om eneller Ivåknmmnr-systemet och sedan principen om ståndsvalen. Kunna oj dessa proposir lemnäs, så hlifver svaret efter min tanke ganska kort, och discussionen blir då äfven ganska inskränkt; ty då kan den egentligen endast röra framtida sättet för val af representanter. Den fråga, som likväl är alldeles nödvändig, äfven i afseende på sättet för valen, och som jag tror kan ingå i svaret på 1 §:n, hvilket jag yrkar, ej för alt göra min lanke gällande, utan för alt få frågan afgjord, är den'allmänna frågan om och huru de orepresenterade skola representeras.
Om nu valen skulle så ofta förnyas, hvad blefve följden? Troligen att många, om ej alla medlemmar, skulle hafva anspråk på att också någon vecka hafva den lyckan att vara ordfide, och att befattningen sålunda blefve ett föiemål för ärelystnaden, samt att valen föllo icke på de skickligaste att vara ordf:de, utan måhända på de skickligaste att intrigera bland de öfriga. Jag tror följaktligen, att förändringen mindre ledde till målet, men vore till sårnad för mångens egenkärlek, hvaraf ärenderna sedermera linge vidkännas deras dryga del. Beträffande Fullmäktige i Banken och Riks:gs-Kont., har man föreslagit, att de skulle välja om ordfide för hvarje år. Hvad som inom Utsk. kunde hända hvar vecka, kunde möjligen inträffa hvarje år inom dessa R. Stirs verk. Det torde redan af den erfarenhet man har t. ex. i afseende på rectorat vid Universitet och Gymnasier, hvilka ombytas dels årligen, dels halfårsvis, vara bestyrkt, att detta sätt att få chefer, serdeles om man går i ordning, sinsemellan, föranleder det sämsta chefskap, som kan ega rum. Den ena tiden är det en som sköter ärenderna på sitt sätt, den andra gången är det en annan som gör det annorledes, så att de underlydande ej rätt veta huru de skola skicka sig; ty hvad som är rätt i dag, på Nyårs-afton är orätt i morgon på Nyårs-dagen, o. s. v.” Efter upläsningen häraf tilläde Hr von Hartmansdorff: Till hvad i nu upläste yttrande finnes aufördt, ber jag att få lägga några ytterligare skäl. Om val af ordfide skulle, inom ett Utskott anställas, blefve utan tvifvel förhållandet, att der funnes mera än en af dess ledamöter som ansågo sig ett sådant förtroende värdig. Den, som vid valet blefve förbigången, skulle lätteligen frestas att visa Uskis ledamöter och framför allt den lycklige medtäflaren, att denna icke vore den rätta mannen att bekläda ordfide-platsen.
Uti denna reservation hafva Biskopen Doktor Holmström och Herr Stjerngranat instämt, den sednare under tillkännagivande, att han icke öfvervarit afgörandet af anmärkningsfrågan rörande de Halländska kyrkohemmanen; äfvensom Herr af Wetterstedt samma reservation biträdt för de delar af betänkandet, uti hvilkas afgörande han såsom suppleant i Utskottet deltagit. Herr Lagerhjelm, som, med undantag af hvad beträffar 4;e anmärkningspunkten, rörande Herr af Rotens expektant-lön, instämt i Professorn Doktor Reuterdahls reservation, har derutöfver anfört: ”Utskottet har beslutat anmäla inför Rikets Högloflige Ständer några af de regerings-åtgärder, öfver hvilka Hans Maj:t Konungen fattat sitt höga beslut emot Statsrådets gemensamma underdåniga tanke. För urskiljandet af dessa mål från alla andra saknas allt stadgande uti Grundlagarne; alltså skall den pligt Utskottet ålagt sig eller den rättighet det iklädt sig, sökas i den anda Grundlagarnes stiftare i dem nedlagt. Utskottet bör icke göra en anmälan inför Rikets Högloflige Ständer utan ändamål. Uti det förhållande, som anmäles, måste derföre finnas något anmärkningsvärdt. Detta kan icke sökas deruti, att Konungen allena regerat; ty Sveriges Konung har denna rätt, icke blott af häfd i ett urgammalt Rike, men Grundlagarnes Stiftare hafva ock ibågkommit detta grunddrag hos ett kraftfullt folk att vilja styras af en mäktig Konung. Uti 1809 års Konstitutions-Utskotls Betänkande rörande Regeringsformen he ter det: ”Konungens Stats-Råd utgör icke en i Hans Styrelse deltagande corps, tillsatt af Rikets Ständer. Utskottet har trott, att den Styrande magten kunde säkrare bevakas genom andra medel än detta, som söndrade enheten och kraften af Dess verksamhet, och sorni hvarje stark Regent derföre skulle vara frestad att undanrödja.” Oeh Regeringsformens 3, 4 & 9 §§ hafva deraf blifvit en följd. 32 Ronsiilutions-Utskotlets Memorial, N\o 18.
Herr Friherre von Schulzenheim, för bestridandet af Statsministerns för Utrikes Ärendena embete, för April och Maj månader, ett arfvode af 333 Rdr 16 sk. B:co i månaden, ehuru Hans Exellens Herr Friherre Stjerneld, med befrielse från aftjenande af begrafningshjelps-besparing, uppbar Statsministers-lönen jemte taffelpenningarne under berörde 2:ne månader. Och anse Revisorerne, att nämde arfvode bort af Statsministers-lönen utgå. 3:o Under revisions-åren hafva jemväl utgått de af i83p års Revisorer anmärkta 400 hdr till tillförordnade Sekreteraren i Kongl. Slats-Konloret, hvilket på Riks-Rättens pröfning är beroende, i sammanhang med frågan om Sekreterarelönens användande för en fjerde Ledamot i berna!te Verk. 4 Derjemte äro af besparingarna anordnade 1,200 Rdr, under hvarje af åren 1808 och i83q, för arbetet vid i836 och 183»j årens Riks-bokslut, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 26 September i83^ och den ip December 1838. 5:o Lika med hvad «83p års Revisorer anmärkt, förekommer under revisions-åren att 800 Rdr utgått till den 1 Götheborg anställde Vexelkontrollören, samt 4°° Rdr till skrifvarhjelp och expenser för Herr Kommerse-Rådet rn. m. Rosenblad, sorn i hufvudstaden besörjer Vexel kontrollörstjensten. Förhållandet är beroende på pröfning af Riks-Sätlen. 6:0 Revisorerne hafva funnit, att, allt sedan år 1824, af a:dra Hufvndtitelns besparingar, 2,000 Rdr årligen utgått till Herr vice Presidenten i Kongl. Kommerse-Koliegiu-m Qviding , hvilken vid sin förflyttning från Stats-Sekreterare-embetet lör Krigs-ärendena berörde år, enligt Kongl. Brefvet den p Mars 1824.
Att fördyra bränvinet är ju det enda af oss kända säkra medlet att minska det, så ofta beklagade, bränvinsflödet. Följaktligen bör man väl vidtaga de utvägar, som erbjuda sig för detta måls ernående. Kan det på annat sätt tillförlitligare vinnas, så må man upgifva det. Men kan man det icke, så bör man ej motsätta sig en syftesenlig åtgärd. En annan svårighet, eller sältet för skattens bestämmande, är, genom auktions-åtgärdens vidtagande håfven. Ty hvem skall, i annat fall, utsätta beloppet? Skall sådant ske af Landshöfdm? Huru kan han göra det? Ty hvilken grund skall han följa? Han blottställes otvifvelaktig! för beskyllningen att utöfva godtycke, att gynna den ene och preja den andre o. s. v. Allt della undvikes genom auktion, hvilken lemnar hvarje hugad spekulant öppet att bjuda allt hvad han tror sig kunna komma ut med. Så väl här i Stockholm, som i mindre städer hafva betydliga tillgångar sålunda erhållits. Jag sätter visserligen icke skatten, i första rummet, ty varans fördyrande är hufvudähdamålet. Men kan derjemte en fördel tillskyndas Staten och kommunen: så bör ju det ena goda icke förskjuta det andra. Man säger, att skattens bestämmande kan öfverlemnas åt taxeringskommitéerna ■ samt att hon kan utgå såsom bevillning. Derigenom blefve likväl afgiften allt för ringa. Låtom oss antaga, att ett krog-arrende utgöres med 2 eller 300 R:dr årligen, hvilket jag icke tror vara för högt tilltaget. Hvem erlägger på landet en så hög bevilln.? Skall skatten utgå i dylik egenskap: så kommer man att klaga öfver orimligheten deraf, att en fattig krögare skall betala lika mycket som de största godsegare i1 trakten, eller ännu mera. Således kan bevillmn icke sättas serdeles hög, utan bränvinet kommer att försäljas till bättre pris å landet än i städerna. Följden häraf blifver, att kring hvarje stad npblomstrar en krans af krogar, hvarest stadsboerna få sig rus för bättre pris än i staden. Den 5 Augusti e. m. 85
Då förde den okända helt oväntadt draperiet åt sidan och såg in. »Här ha vi ju vår Cendrillon», sade hon och log. »Barn, ni har gråtit», tillade hon hastigt, »var det för musiken?» »Ja», hviskade Agda och slöt sig intill henne. »Der ser ni hur tilltalande ert Addio är. Gud, som ni spelar i qväll! Det fins ingen ursäkt för att gräfva ned ett sådant pund. Fins det väl, lilla vän?» tillade hon, läggande sin arm kring Agdas axlar. »Jag vet inte», svarade Agda förlägen. »Vet ni inte!» utropade främlingen och slog med den lediga handen upp sin solfjäder, »vet ni icke att en konstnär tillhör sin samtid, och att er far är en konstnär?» »Hon vet knappt hvad det ordet betyder», svarade fadren leende. Agda tänkte inom sig, att detta var ett misstag, men vågade ingenting säga. »Den benämning ni valt för er vackra komposition innebär en profetia», sade den unga damen plötsligt och vände sig till herr Behr, »jag skall resa.» »När?» »Nu.» »Ni skulle ju stannat här hela vintern.» Orden kommo med andlös hast och Agda tyckte att han bleknade. »Ja, ni vet hur jag hade gladt mig deråt», sade hon i sorgsen ton, sänkande hufvudet mot solfjädern, »men jag har fått bestämda order från min far; vi resa till Paris redan om Onsdag.» Direktören svarade ingenting, men hans blekhet blef märkbarare, och det segerglada leendet var borta. »Ni reser», sade han sakta och tonlöst, »och allt blir som förr. Musikaftnarne ha tillkommit för er, och när ni är borta skall det vara lika tyst igen, och jag och jag .» Han kunde icke fortsätta. Den unga damen drog omedvetet Agda närmare intill sig, och denna märkte att hennes hand darrade. »Aldrig har en lärjunge saknat sin mästare så mycket som jag kommer att sakna er», sade hon lågt. Det lät nästan ödmjukt. »Saknaden skall icke räcka länge, i Paris lär ni bättre lärare, men jag ...» Åter tvärstannade han, det var som om en oerhörd tyngd lagt sig öfver hans bröst.
Om herrarne deremot nu vilja afstå från voteringen, så kunna de vid nästa propos. få fram den åsigten, att secreterare-arfvodet bör bestämmas till 4°° ,:'h' b:eo, och på sådan grund hemställer jag, om icke herrarne skulle vilja afstå från voteringen. Hr Rosenblad: Frih. Boye har fullkomligt rätt uti att förblifva vid sin contra-propos., och att fortsätta att yrka votering, sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat den första propos:n bifallen; men jag hemställer till Frih. Boye, 0111 icke, när vi hörde svaren på propostn, det syntes sorn vi skulle förlora en votering om vi nu yrkade den, och om det då ej vore bättre att nöja oss i den frågan med en reservation, och sedermera yrka propos. på 4o° udr till alla secreterarne. Frih. Boye: Ehuruväl jag måste erkänna, att jag ej fullkomligt fattat den siste värde talarens yttrande, så vill jag likväl Den 25 Juli f. m. likväl på god tro antaga det, och jag afstår således från voteringen, likväl med det förbehåll alt nu äfven få frågan om beloppet af secret.arfvodet afgjord. Ilr Frih. o. Landtm, förklarade, att, sedan Frih. Boye afstålt från votering och ingen annan ledamot begärt en sådan, Hr Landtm, ansåge R. o. Ad. hafva bifallit, att secret.arfvodena vid RiksSt:n under innevar. riksdag må bestämmas till lika belopp inom alla 4 Stånden. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Hr Rosenblad: Jag anhåller alt Hr Frih. o. Landtm, nu läcktes framställa propos. till Ståndet, att secreterarnes arfvode måtte bestämmas lill 400 1-:dr b:co i månaden. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då SlatsUtsk. i sitt utlåt.
— Nio 152. i anledning af erhållne återremisser å Utlåtande! IX. E. 270. — Nio 153. i anledning af erhållne ålerremisser å Utlåtandet Nio 88, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvudlitel. VII. 465. VIII. 34. A. 50. IX. E. 270. — Nio 154. i anledning af erhållne återremisser ä Utlåtandet Nio 89, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens Åttonde Hufvudlitel. VII. B. 465. VIII. 34. A. 50. IX. E. 270. — Nio 155. i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet Nio 90, angående reglering af Riks-Statens utgifter under Nionde Hnfvudtitel. VII. B. 465. IX. E. 270. Å. 271. U. 327. — Nio 156. angående Slats-anslag lill uprätthållande af den Arméens Pensionskassa åliggande pensionering. — Nio 157. angående ett lån för Domkyrkans i Wexiö utvidgning och reparation. VII. B. 465. VIII. 75. A. 136. E. 284. — Nio 158. angående ett lån för upbyggandel af den nedbrunna Kyrkan i Lidköping. VII. B. 465. VIII. 75. A. 136. U. 517. A. 556. IX. E. 110. — Nio 159. i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse, angående afsked med pension för Justitiae-Rådel m. m. N. W. Stråle. VII. B. 543. A. 546. E. 77. — Nio 160. i fråga om ytterligare anslag till upförande af Cellfängelser. VIII. B. 79, 170, 172. Å. A. 174. U. 380, 399. A. 400.
I Swerige är TestamenkS-friheten instrankt inom sädane gransor, at de möjligen deraf harflytande mitzbruk aldrig kunna bli wädliga för Samhället, hälst sedan under detta Riksmöte den Lagstiftande Magten updragit är den Lagstipandr, at meddela Oi8pen8er j sädane riclei Lommi8z. Författningar, som synas wara menliga för det allmänna eller enstildta internet. Den 2z Marsr 99» och det beslut tillika blifwit fatladt, at en kille» commi58arres alla arfvingar skola njuta fardag. Lagstiftaren har derigenom utsträckt sin ätgärd nära yttersta punkten af gränsorna för sin magt, och kan, enligt min ranka icke ga widare, utan at grund, lägga uphäfwandrt af den naturliga friheten, at obehindradt kunna anwända en dagligen förmärs» rvad egendom. Jfrän denna öfwertygelse kan jag icke afwika förr an andra och mera gällande skäl framställas, än de pa hwilka man hittills welar grunda uphäf» »vander af en rättighet, som leder sitt ursprung ifran wära äldsta Lagar, svm de mäst enwäldige Lagstiftare respeaerat, en rättighet, som synes wa. ra oskiljaktig fran begrepper om äganderätt, fran el fullkomligt åtnjutande af medborgerlig frihet. Friherre 6^IIen8tjerns,^xeI Lric, och Herr L^llenLVälin, conlormeislle sig med Herr Uotblieb. Jag har redan förut i detta ämne yttrat min tanke och will således icke häröfwer wara mängordia. Jag fär allenast tillägga, at sedan nu mera ar beflmat, at hwar man får besitta all flagS Jord, wer jag ej om Inrättningen af kyllej-Lommisser bör eller icke bör anses nyttig för Adels-Ständer; men hwad jag med säkerhet inser, är, ar Lag - Utskottets Betänkande innefattar en rubbning u:i hwars och ens fria cli-position-rätt öfwer sin egendom och.ar ett bifall dertil skulle wara et wädligt prMjuäicat.
Måla pä skärmen antingen i olja eller uti gouache foglar, blommor, grenar o. s. v. O m n i ej kan måla, så utför dekoreringen i stänkarbete med stora ormbunksblad, gräs, löf o. s. v. I stället för tuch eller zepia tages guldbrons utrörd uti bronstinktur. Skärmen är nätt att ställa på ett bord som bakgrund till fotografier och är för resten nätt hvar som helst. Chrysopas. dialog » VlUlej, liUvfe Nu se sätter i qvinnofrågaD. von K! träffa spraka. j a g mig i samma kupé, Det var länge sedan Jag har varit i S t o c k h o l m ker nu resa hem, men så f å v i vi träffades. i affärer o c h tänhvart skall d u ta ' vägen? » » Å h! o c h gjort litet u p p k ö p » Det styr till hushållet, så- med det. tar i var besynnerligt! » » Ånej! flicka får med trädbär m. m. Hållare för ett spelkort. E n ask något större än en kortlek, öfverklädes med plysch. stor som sjelfva asken. Eva. S k u l l e d e t inte p a s s a bättre, att d u sutte i banken och vänder duken på den andra sidan, der man en gång till viker hörnen på samma sätt. D e hörn, som n u bildas, vikas om baksidan, så att duken åter bildar en qvadrat. Det hela måste göras mycket noga och väl strykas. P å hvarje sida om de n u så formade 4 små hyllorna broderas med fint rödt eller blått garn en arabesk eller dylikt. Servetten lägges på en tallrik af samma storlek och i de små hyllorna passande små tallrikar, hvarpå serveras smörrullar, ostskifvor, rädisor etc. Denna duk är en prydnad för hvart smörgåsbord, kan lätt tvättas och dessutom mycket praktisk. O. W. De dem; IX. Permar till Iduns » Hedersdiplom ». D å man blott hade elt sådant, fäste tanken sig j u lätt vid redaktionens antydan att sätta det samma » inom glas och. ram ».
Detta känner äfven jag, men möjligheten måste kun - Betänkan den, JV:o 353. 249 na fo'i utsållas att en underlåtenhet af denna föreskrift ej är omöjelig, ehuru jag för ulin enskilte del äger en fullkomlig säkerhet att det aldrig skall inträffa, men sä länge föreskriften om en Revision äger runi, sorn förutsätter möjeliga missbruk, måste väl ock alla Controller sorn leda dertill att göra samma Revision ändamålsenlig noga iakttagas. Den uti 12 §. af Förslaget till Instruction t i I lag — de rättighet för StatsContoirets Ledamot, som biträder Revisorerne med upplysningar, att till Protocollet aflemna sina yttranden, yrkar jag må förändras endast till pligt, i fäll icke hela § kan utgå. — Jag frugtar eljest att obehagliga tvister i följd af denna rättighet kunna uppkomma, som på en gång kunna hindra arbetets fortgång, och förnärma R. Sttr. Jag förenar mig slutligen nied Grefve von Schwerin deruti att den gamla instruetionen af år 1812 må tills vidare tjena till efterlefnad. Af Hr CommerceRådet Santesson: Jemte det jag instämmer med Hr CancellieRådet von Hartmansdorff, uti dess vid 5;te §. af Utskottens Förslag till Instruetionen så vä! anmäldte Reservation, som tillstyrkta redactionsförändring ; så har jag vid öfverläggningen om den 6:te §. inom Utskottet yttrat den mening, alt den här utsatta datum, den i5 September för Revisionens höljan, borde desto heldre antydas med blott åberopande af 68 §. Riksdagsordningen , som jag tror mig kunna förutse en framtida förändring i grundlagsenlig väg af den sålunda stadgade tid, till en, en 25o Stats-Utskottets ligt min tanka, lämpligare, och med åtgärderne till vinnande af en skyndsammare bokslutning närmare öfverensstämmande tid, och hvilken, möjligtvis snart nog i fråga kommande förändring, då kunde till vägabringas 7 utan att äfven föranleda en ny förändring af Revisionslnstructionen. Och då jag i alla fall anser
Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtm:s propos. till bifall å reservanternes förslag. Hr von Rosen, Georg Ludvig: Jag får förena mig med Hr von Hartmansdorff, så mycket heldre som detta mål vid föreg:de riksdagar förevarit och R. St. då beslutat, att arrendatorn ägde att i laglig väg söka sin rätt. Nu har han så gjort, hvarigenom upplyst blifvit, att han å sin sida haft orätt. Skulle då, sedan högsta domstolens beslut nu fallit, R. St. göra några eftergifter, synes föga hopp vara om beståndet af något framtida utslag. Jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte fatta sitt beslut i enl. med reservanternes förslag. Hr Printzensköld, Carl: Äfven jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte ogilla Utsk:s förslag och i stället såsom sitt beslut antaga den upplästa reservationen. Jag anser Utsk. hafva oriktigt förfarit derutinnan, att det inlåtit sig i en slags granskning och vederläggning af högsta domstolens dom i förevar, fall, hvarigenom Utsk. kommit till det resultat, att arrendatorn skall hafva blifvit missledd af den honom lemnade beskrifning om egendomen och att han icke fått åtnjuta honom tillförsäkrade förmåner. En sådan Ulsk:s åtgärd innebär ett klander af Konungens beslut, och dertill anser jag Utsk. lika litel som hvarje enskild person berättigadt. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att i 69 § Reg.F. vore föreskrifvet, att om betänkligheter uppstå att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det som rörer statens reglerande, då böra de skäl, pä hvilka sådana betänkligheter sig stödja, anföras och meddelas StatsUtsk., som derefter toge ärendet under ytterligare öfvervägande, samt att nu förevar, fråga om nedsättning i arrendet för en af statens egendomar, måste hafva inflytande på statsregleringen, och Hr Landtm, fördenskull ansåg sig icke kunna framställa propos. å direkt bifall till den här yrkade förändring i StatsUtsk:s förslag. Frih. Raab, Adam Christian:
Jag ond på dig! Hvarför skulle jag RICHARD. Är det för att njuta, som du söker ensamheten? ELISA. stone inte andra. Ja, det är bäst, det, så stör man åtminRICHARD. Är du mycket ond på mig, Elisa? ELISA. det för resten intressera dig? Jag har ju redan sagt, att brad kan RICHARD. Men om det nu intresserar mig. Ja, det är just det jag vill veta. (Elisa tiger.) En tvekamp. 98 ELISA (ser upp på honom). Hvarför behandlar du mig på det där sättet? RICHARD. På hvilket sätt? ELISA. Som om jag inte alls funnes till. RICHARD. Det tycker jag är litet orättvist just nu. ELISA (häftigt). nu och jag tror ändå inte att du menar någonting med det. RICHARD. på mig? Menar du då så mycket med att vara ond ELISA. Nej, jag menar ingenting. RICHARD. Kan jag lita på det? ELISA. kan inte lita på någonting, och det är inte heller någon mening med någonting. Hvad menar du med att lita på? Man Hvad vill du mig, hvarför kommer du 99 RICHARD. allting ha sin rätta mening. Och vet du, hvad den rätta meningen med detta är? ELISA. Nej. RICHARD. marbris, Elisa, men ingen storm. Och så känner du dig förnärmad öfver, att jag inte Jo, det skall jag säga dig. En liten somSäg inte det, Elisa, man skall bara låta refvar seglen och hissar nödflagg. Har jag inte rätt? Är det då inte bättre att segla så långt brisen räcker, och sedan ha kvar minnet kastade en smula, men bara på lek inte sant? ELISA. Allting är visst bara lek för dig? RICHARD. af en vacker dag med solsken och frisk vind, som skulle vi inte få leka en smula! Och, handen på hjärtat, har det inte varit litet lek för dig också? Hvad? Har du inte lekt med jag visste väl det! Nej, men lek är lek. Herre gud, hvarför mig, Elisa? (Elisa ser på honom, ler ofrivilligt.) Nå,