Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att uppoffra den senare för den förra, kan Utskottet icke tillstyrka; och häri ligger motivet till den förändring, som Utskottet anser förslaget böra undergå i förevarande hänseende. c) Slutligen har Utskottet ej kunnat uudgå att fästa sin uppmärksamhet vid ett förhållande, som på lagförslagets redaktion utöfvat ett stort inflytande. Af 2;a Kap. Lag-Utskollels Betänkande, N:o 58. 25 Kap. inhemtas nemligen, hurusom frihetsstraffet blifvit indeladt i särskilda grader, af hvilka hvar och en, under den första, innefattar en viss tidrymd af dels två år och dels mindre; och finnes i öfverensstämmelse härmed, i alla de fall då frihetsstraff bestämmés för brott, detsamma utsatt till fängelse i någon eller några af berörde grader, med anvisning för domaren att bestämma straffet till ett visst tids moment inom samma grader. Att en sådan method är någonting helt och hållet nytt i Sveriges lagstiftning är lika ostridigt, som att en, i enlighet dermed inrättad lag, skulle komma att sakna den popularitet, den lättfattlighet, som man i allmänhet bör i lagstiftningen eftersträfva; och deraf härflyter den fråga: är denna method ett oeftergilligt vilkor för lagstiftningens åsyftade fulländning? Om man granskar lagförslaget, så synes omförmälde method egentligen blifvit begagnad för genomförande af den i förslaget antagna grundsats, att domaren skall inom vissa gränser för hvarje brott afmäta straffet; men deraf framkallas åter den frågan: kan målet ej vinnas på annat sätt eller utan uppoffring af lagens lättfattlighet? Svaret på denna fråga ligger ej aflägset. Det finnes i gällande lagstiftning, som, på sätt redan blifvit visadt, i flera fall lemnar domaren rättighet, att för vissa brott emellan bestämda gränser afmäta straffet. Då i dessa fall frihetsstraff skall åläggas, utsättes ett bestämdt maximum och minimum af straffet, såsom från två till åtta år, från ett lill fyra o. s. v.; och den i förevarande hänseende sålunda begagnade method, hvars större lättfattlighet och tydlighet än den föreslagna, ej torde kunna motsägas, lärer äfven framdeles kunna användas.
Herr l^lajoren, til de löpande utaifternes bestridande under det ar han saknar sin upgifne fordran, mast utbetala emot redowisninA wid snart jkeende li^uiä S:r 65,968: 42. z. Behällning til UyuiZerancl^ af ^ls^joren Ltsel von i^olsteinZ fordran förfallen, men annu ej utfordrad, hyra för nastl. Februarii mänad för Herr Landtmarstalkens ^otelzmed flere - * 400: Dett 17 Mars. 809 re extra utgifter, som kunna bliswa anordna» de, och tiihöra omkvftnaderne til nästl. mä nads flut - ^ ^ ^ 5^ 9^ Lumma R°d. VVäblberA-, Uplastes följande: Utdrag af krotocollet, hällit Uti Borga» re »Ståndets klenum wid Riksdagen i Stockholm den ?7 Februarii iZro. S. D. Efter upläsandet af Lxx>eciion8-Utffor tels Förflag til underdånig ffrifwelse, rörande wista förmåners bewiljande för tillverkare af Linne »wäf» nader i Elfsborgs och Hallandslän, samtQwin» nvkönets anwändande wid atffillige handteringar och yrken, ansag Borgare»Ständer öfwerensstäm» mande med meningen och uttrycket af dest förut fat» tade beflut, at de O.winnvr, som idka utsatte Na» ringar eller Handtwerk, ffola erlägga ej allenast Stads» utan ock Kronv-Mssylder, afwensom at dem ej mä tillatas, ac hwarken i sina sa!u»bodar eller werkstäder nyttja manfolks biträde, hwarföre de i Lxpechtionen saknade orden Lrono-Utskyldcr och öpna salu-bodar borde der pä sina behörige stal» len inflyta; och skulle de k^peLkive Med-Standen Vördsam och wänligen inbjudas, al om veste af Bor - 8ro Den 17 Mars.
«Han? han är ju alldeles icke bjuden.» «Ta mej tusan d—r, blef han icke det, ehuru Petter var topprasande fördenskull. Bror skall benäget ursäkta min hetta, men då brölloppet står i mitt hus, och på min egen bekostnad, bör väl jag också ha ett ord i laget om bjudningen. Mer än ett halft år har Feodor Karlowitsch bott i mitt hus, och alltid uppfört sig väl. Jag gaf derföre icke vika för Petters kapriser, utan skickade invitationskort åt alla tre löjtnanterna. Det berodde visst på dem, om de ville komma eller ej, men höflighet måste vara.» Som Petter var hans son, lät Nordenskans saken falla. Huru det tillgick vid brölloppet derom säger jag ingenting, utan hänvisar dem som önska veta det till fru Snabbeck. Åtföljda af herr Smitt och Hedda, reste unga paret till sitt hem, på samma gång som Grönskogs herrskapet; de inträffade fredags aftonen. Efter en timmes uppehåll fortsatte sistnämnda resan till Grönskog. Schalinsky mötte dem på vägen; utan att vexla ett ord, helsades blott i förbifarten. Leonna, som satt baklänges i vagnen, gjorde sin fader uppmärksam på att han ännu stod der och såg efter dem, med en förundrad uppsyn. «Det kan jag besitta mig icke hjelpa,» svarade han, «huru kunde jag tala vid en menniska, som jag så nyss försäkrat alltid vara välkommen i mitt hus, och den jag likväl icke kan se hos mig i söndag tillika med de andra, när jag icke kan bjuda Feodor, utan att upplefva förargelse genom Petter. Det får gå denna gång! men sedan lofvar jag, Petter skall stå mig till svars för sitt «barocka» uppförande mot en person, som är omtyckt af alla andra.» Enligt löfte tog han äfven vid första lägliga tillfälle Petter i förhör, men vann ingenting dermed. Denne ville ej ingå i någon förklaring, men det var nog af, mente han, att han för sin del aldrig tänkte bemöta honom annorlunda än nu. När fadren meddelade honom löjtnantens familjenamn; svarade Petter att han icke trodde ett ord; det var endast en hopspunnen saga, och varnade sin far i anseende till Leonna.
Öfverste-Lieutenanten Nordevall, men med äfstyrkande att å Allmänna Indragnings-Statén öfverflytta den aflöning Fristads-Directemen, Öfverste Palm innehaft; u\e punkten, angående tillökning i pensionen för a:ne Döttrar till afl. Stats-Commissarien Widegren; I2'.e punkten, angående uppförande af den aflöning en qvarvarande Lappfogde innehar; i3\e punkten, med tillstyrkande af anslag för Svenskt Diplomatarium; i5:e punkten, om uppförande af en förut å öfverskotten till utgående anvisad ersättningssumma; i6:e punkten, i N:o 222, angående Indragnings-Statens uppställning; samt iy.e punkten , med tillstyrkande af pension dels för Iläradsskrifvaren P. G. Bergström och dels till f. d. Pagen hos Högstsalig H. M. Konung Gustaf lil, f. d. Lieutenanten C. J. Rotkirch. Stockholm den 28 Augusti 1834. t STOCKHOLM, Kongl. Oiioens-Boktryckeiue*, i834. StatsUtskottets Utlåtande N:o 251. 1 N:o 251. Ankom till Exp.-Utsk. den 2 September. Utlåtande i anledning af 'verkställd revision af de -vid sista Riksdagen beviljade Extra Stats-Reglerings-anslag till För svar s-xcrkcts iständsättande, till fullfölj ande Garnisons-Sjukhusoch a ulra Lif gardets Cascrns-nyhy ggn ader.
Den liknade dessa små röda ”Marie Nyckelpigor”, som barnen om sommaren hålla på fingerspetsen och uppmana att ”flyga åt öster och vester”, men som helt trögt endast krypa utefter handen, liksom de inga vingar hade, och slutligen plötsligt fara barnen midt i ansigtet. Fåfängt ville jag kasta tankarne åt ”öster och vester”; de stannade tunga och dumma inom det mörka, gamla tingshuset, hvars maskstungna fönsterluckor knarrade för nattvinden, och hvars unkna och instängda luft fylde mitt sinne med enfaldiga och bondaktiga gamla sagor utan lyftning och poesi. Nu glimmade den sista eldgnistan och sjönk under fallaskan; jag reste mig upp, tände ljuset, som jag förut hade släckt, och beslöt att gå ut och undersöka tingssalen utanför mitt rum. Det var imellertid icke just lätt att få någon öfversigt af det stora, mörka rummet vid skenet af ett enda flämtande ljus, hvars röda, dunkla låga upplyste en liten fläck omkring mig, men lemnade allt annat i mörker. Jag tyckte mig likväl icke finna något anmärkningsvärdt; med sitt stora bord, sina gamla lagböcker, sitt uttorkade flata bläckhorn, sina odugliga qvarglömda pennor, sina bänkar och smutsiga fönsterrutor, der nattens mörker stirrade in på mig, var detta rum likt alla andra dylika, och likväl föreföll det mig, som dessa gamla väggar sade någonting, som jag hörde, men icke förstod, som om i den ödsliga tomheten af de mörka hörnen andar hviskade saker, som jag icke förmådde uppfatta, men som väckte min nyfikenhet. Var det väl återljudet af all den ångest, sorg, samvetsqval och brottslighet, som dessa väggar inrymt, närvaron af de oroliga vålnaderna af dem, som skyldiga eller oskyldiga dvalts här inom? Huru många dunkla och hemlighetsfulla gömslen i menniskohjertat hade icke här blifvit framdragna i ljuset, och äfven huru många hade icke sänkt sig i en evig natt! Hvilket virrvarr af passioner, brott och omedvetna anlag hade icke här framträdt, bevekelsegrunder, okända för alla, som varit församlade här inne, denna otillräkneliga massa af stora barn, domare, åhörare och anklagade, som Gud ensamt kunnat döma rättvist!
Man frågar vidare: ”månne säden efter dess uttröskning visat sig mindre gifvande, än hvad den utlofvade, då den vexte på marken?” Jag tror, att äfven härvid hvar och en måste obetingadt medgifva, icke blott att säden till qvaliteten varit förträfflig, utan ock att qvantiteten deraf upgått till vida mera än man i allmänhet vågat hoppas. Dertill kommer, att potatisskörden nästan utan undantag varit alldeles ovanligt gifvande, och för så vidt den nu vexande grödan kan tagas i beräkning, bör dess beskaffenhet visst icke inge några farhågor; den står tvertom Gudskelof så vacker man någonsing kan begära. Således bar, i berörde hänseenden, intet förhållande efter Kungörelsens utfärdande upkommit, som kan gifva stöd åt den föreslagna åtgärden. Utsk. anför emellertid 2:ne omständigheter som under tiden skola hafva mellankommit och som anses vara af vigt. Utsk. säger först och främst att en betydlig förändring i politiskt hänseende inträffat; att man em,ot våren kan emotse krigshändelser i vår närhet; att vi möjligen skulle se oss nödsakade att deruti deltaga eller åtminstone finna oss föranlåtna att för alla händelser vidtaga mera betydande rustningar. Allt detta är sant, och att en ytterligare prisstegring på spanmål och lifsförnödenheter derigenom torde upstå, kan ej heller förnekas, men till upmuntring af bränvinsbränning kunna dock icke dessa omständigheter föranleda; tvertom, så vida de derpå utöfva något inflytande, så mäste väl de nyss antydda utsigterna till höjda spanmålspriser, i sin mån bidraga till bränningens förminskning, då den som eger någon säd, derigenom möjligen kan finna sig föranlåten att helldre behålla densamma för att säljas till de ovanligt höga priser, som af de hotande krigshändelserna förutses blifva en följd, än att använda den till bränvin. Vidare har Utsk. anfört det höga pris å bränvin, som nu är gällande, och hvilket stigit högst betydligt sedan sistlidet års sommar och höst, eller ifrån 32 sk. till 1 R:dr b:ko per kanna.
Hur ädelt och manligt du ter dig, ren är som malmens din klang, säker som solens din gång. » Så kvad Tegnér i seklets morgonstund, och Snoilsky, sekelslutets skaldedrott, besjunger stolt » vår välljudsrika svenska ». Skönare än de flesta andra jordens språk, är vårt modersmål också jämförelsevis rikt; ty äfven om vi, vanliga dödliga, i dagligt tal nyttja blott ett par tusen ord, rymmas hundratusentals dylika i svenskans skattkammare. Redan riksspråkets gångbara, klingande mynt utgöra en betydande nationalrikedom. Därjämte ligger gömdt i vår äldre litteratur — likt andra fornskatter i den svenska jorden — myntadt silfver och guld med flydda tiders kraftiga prägel, s. k. döda ord, som, representerande en hel förmögenhet, en gång, utsläppta i den allmänna rörelsen, väsentligen skola underlätta tankeutbytet. Och slutligen blänka på nysvenskans fält, i dess grufvor och guldförande floder tallösa korn af ädel metall, redo att myntas af mästarehand. Hvarför känna vi oss då så ofta fattiga på o r d? Hvarför är det oss ibland, som om vi gif vit ut sista skärfven? Hvarför gripa vi till nödmynt och falska mynttecken, då fullviktiga hufvudoch skiljemynt stå oss till b u d s? Ofta därför, att vi ej känna våra egna resurser. Men den tid varder kommande, då den svenska ordskatten skall ligga blott och uppenbar för allas ögon. Och den institution, som skall förhjälpa oss därtill, är den minnesoch ärorika Svenska akademien, vårt språks officielle målsman, som den 20 dennes firade 110:de årsdagen af sin stiftelse. Genom sina ombud, valda bland våra ypperste språkforskare, med hufvudsäte i Lund, låter nämligen akademien sedan några år tillbaka i ett monumentalt verk, kalladt Svenska akademiens ordbok, för evärdliga tider bokföra vara språkliga tillgångar från reformationstiden intill våra dagar. ter. Till allt. » Sin kärlek mannen har till bisak bara, Men den är qvinnans allt. » (Strandberg. Sami. Vitterhetsarbeten. Till afgrund. » Hvarenda ton en afgrund af musik, Harmoniskt bottenlös! » (Atterbom.
Då nu frågan blifvit återremitterad, så måtte väl meningen dermed hafva varit någon och förmodligen ingen annan än att motionärens önskan att få en lön för en sådan profession måtte beviljas. Jag får på det högsta understödja honom och tillika nämna, att sista gången, då en fråga i samma syfte förevar, då sades det af Frih. Cederström, att man lär sig främ mande språk bättre derigenom, att man reser utrikes. För min del tror jag, att, om erfarenheten rådfrågas, man skall finna att en sådan profession, hvarom här är fråga, verkligen saknas i Upsala, så att Professoren i aestetik har såsom en bisak måst sköta den. På grund häraf och hvad som förut i ämnet blifvit yttradt, samt utan att vilja ingå i en så vidlyftig och djupgående diskussion öfver frågan, som den siste värde talaren, får jag tillstyrka bifall till hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit. Gr. Sparre, Erik: Jag instämmer i de åsigter Frih. Cederström yttrat. Jag anser att föreläsning i lefvande språk icke äro lämpliga och denna befattning tillkommer likväl Professorerne vid universiteterne. Jag tror äfvenledes, lika med Frih. Cederström, att denna kunskap i lefvande språken, som otvifvelaktigt är nyttig och behöflig, lämpligare studeras vid elementar-läroverken än vid Akademierna. Om denna språkkunskap göres till föremål för studium i skolorna, inpreglas den mera i de unga sinnena, och Professorernes vid Akademierna tid uptages då icke af föreläsningar, som egentligen tillhöra skolorna och gymnasierne. Då jag befarar, att detta förslag, som nu är i fråga, icke synnerligen bidrager till utvidgande af kunskaperna i de lefvande språken, tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Skillnad är naturligtvis mellan den undervisning man inhemtar af en s. k. parleur och af en Professor. Hitintills har man, i brist på Svenskar, som tillräckligt kunnat främmande lefvande språk, måst begagna utländningar.
Vi sutto och språkade länge, aftonen förflöt hastigt under muntra samtal och skämt, och det var temligen sent, när vi lemnade Öhmans villa. Blir du länge i vårt trefliga, industriella och redbara Åbo? Tre eller högst fyra dagar svarade possessionaten Robert. Finner du dig böjd att se och råka din gamla barndomkamrat, min Johanna, så kom ihåg: icke långt uppskof! det kan ock hända att vi resa inom ett par dagar. God natt bror! Det var en af de skönaste aftnar man vill önska sig. Månan lyste min väg och den ljufva aftonluften, uppfylld af de blommande trädens ångor, flägtade emot mig en svalka. Jag anställde reflexioner öfver mitt sätt att vara och fann mig ingenting mindre än artig; ehuru jag sannerligen nödgas beundra den sjelfbeherrskning, hvarmed jag tyglade både missnöje och otålighet, midt under det jag tänkte på de motsatta banor, som han och jag vandrade genom lifvet. Utom det att han alltid varit lyckans skötebarn och en så kallad goddagspilt, hade han äfven beröfvat mig min barndoms leksyster ty det skall, oaktadt jag aldrig skulle fått äga henne, alltid vara smärtsamt att veta henne i en annans famn. Man kan ej nog förvåna sig, att ödet kastat en sådan klenod i denne mans armar en flicka med så utmärkt uppfostran, med bildning likaså ovanlig, som hennes kunskaper voro grundliga, behaglig, god, snillrik och intagande samt i sitt umgänge enkel och okonstlad. Denna jemförelse emellan mig och honom var påkostande. Med tanken på flit och kommande tider, vandrade jag fram åt Nikolaitorget, då jag varsnade en flicka, som går framför mig, liksom hon blifvit förd af någon mekanisk kraft. Hon föll slutligen omkull och hade svårt att hjelpa sig upp. Hvem skulle ej känna en särdeles lust att hinna detta föremål, som slumpen förde i min väg; och hvilken annan vid mina fändriksår skulle ej med vindens snabbhet ilat fram, för att öfvertyga sig, huruvida verkligheten öfverensstämde med aningen!
Maj 1845 trädde i verksamhet, samt icke kunna, utan tillhjelp af den gamla, nu mera upphäfda arfslagen förstås och tillämpas, och den i förslaget åberopade 4 .§. i 10 Kapitlet Giftermåls-Balkeu genom nyssnämnde Förordning blifvit upphäfven, hvartill kommer, att efter Rikets Ständers förslag, skulle qvarstå de af ständ och hemvist beroende olikheter i testamenls-rätten, hvilka, särdeles efter giftorättsoch arfslagarnes förändring, kunna betraktas såsom hufvudsakliga brister i lag-systemet, har Kongl. Maj:t,. på dessa skäl, funnit sig ej böra lemna bifall till ifrågavarande förslag. Uti underdånig skrifvelse den 5 October 1848 (N:o 213) hade Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts antagande öfverlemnat en af Rikets Ständer för deras del beslutad: “Lag för inrikes vexlar,44 af lydelse, som i den underdåniga skrifvelsen upptages. Emot detta förslag, deröfver Statsrådet och Högsta Domstolen blifvit hörda, har icke allenast blifvit erinradt och anfördt, bland annat, att redaktionen i åtskilliga §§ saknar tillräcklig tydlighet och fullständighet, utan jemväl den hufvudsakliga anmärkning förekommit, att ehuru Iagbestammelserne för både inrikesoch utrikes vexelhandeln, så vidt de hafva afseende på det enskilda rättsförhållandet och följaktligen kunna anses tillhöra Civil-lägen, enligt sakens natur böra ställas i öfverensstämmelse med hvarandra, Rikets Ständers nu ifrågavarande förslag tili lag ensamt för utrikes vexlar i flera väsendtliga delar afviker från de grunder för lagstiftningen om inrikes vexlar, som uti lagen af den 20 Maj 1835 blifvit antagne och godkände, utan att hvarken giltig anledning till en sådan afvikelse blifvit uppgifven, eller fråga uppstått att genom sistberörde lags förändring tillvägabringa den erforderliga likstämmighelen; Och har Kongl. Maj:t, med gillande af de sålunda gjorda anmärkningarne, funnit
Bifölls med den af Utskottet föreslagna ändring. §§ 65—69. Biföllos. § 70. Usta momentet bifölls med rättelse af ordet Staden till ordet Staten och med tillägg, efter nämnda ord, af orden enligt 2:dra Artikeln Bevillnings-stadgan. 2:dra momentet uteslöts. 3:dje momentet bifölls. § 7 d. Bifölls. § 72. Bifölls med tillägg af ett tredje moment med följande lydelse: ”För bifall till väckt fråga om sådan befrielse eller nedsättning, som i d:sta momentet omnämnes, erfordras att tvåtredjedelar af närvarande Fullmägtige äro derom ense.” Prol.-Utdrag den 9 Oktober i860. 8 1 i § 75. Ansågs böra utgå. § 74. Bifölls enligt Utskottets förslag endast med den förändring, att efter det i början af §:n förekommande ordet Sladsnätnnden infördes orden: och med ledning af frän Drätselkammaren infordrade upplysningar. § 75. Bifölls med förändring al ordet Oktober till ordet December. §§76 och 77. Biföllos. § 78. Bifölls med den förändring, all orden särskildt för hvarje béskaltningsföremäl, den stadsutskyld, som blifvit derpå salt. utbyttes emot orden: deri sladsvtskyld som i förhållande dertill blifvit bestämd. §§ 79—84. Biföllos. §§ 85 ocb 86. Biföllos enligt Utskottets förslag. § 87. Bifölls med det af Borgare-Ståndet beslutade tillägg. §§ 88 oell 89. Biföllos. § 90. Erhöll följande förändrade lydelse: ”Enskild medlem af Stads-kommunen, som åt Stads-fullmägtiges eller' Allmänna Rådstugans beslut ej nöjes, ege deruti rättelse söka etc.” (lika med Kommitterades förslag.) § 9 1. Biföllos. Förslaget till Förordning om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd. § 1. Bifölls. % 2.
St:rs förut uttalade åsigter. Jag tror att R. 8t:r kunna med bibehållande af sin värdighet ingå till K. M. med ny skrifvelse, och de måste med afs:de på denna värdighet vidhålla konseqvensen af sitt fordna beslut. Det har blifvit sagdt dessutom af en värd talare att det vore ett misstag att det inverkar på sjelfva lotsverkets inkomster, emedan dessa penningar gå till lotsarne. Det är sannt, men på samma gång det erkännes att lotsarne hafva en minimilön sig tillerkänd, måste man äfven medgifva att dessa extra intrader inverka på lotsverkets inkomster, enär det ansvarar för dessa löner. Vid sådane förhållanden torde det vara skäl för Utsk:t att taga under närmare pröfning denna skrifvelse. Det var ekonomiska skäl, som föranledde K. M. att höja lotstaxan i st. f. att afskaffa den för inrikes sjöfarten. Jag har af en ledamot utaf Ståndet, som i detta läll är sakkunnig, hört ett yttrande, som verk - Dan 12 Saptamber «. m. 151 ligen förtjenar uttalas; det Sr att, ifall det icke tillgick såsom nu sker, utan det fartyg, som betalar lotspengar, verkligen toge ut lotsen, skulle det icke vara möjligt att berga sig med det antal som finnes, utan fartygen skulle få ligga och vänta flera timmar och på så sätt skulle hinder upstå för trafiken. Hvilken orimlighet är det icke att när man kommer från Stockholm ut till skärgården, då behöfves icke lots, men kommer man in, då behöfver roan taga lots, och att det icke är nödvändigt för tullupbörden, då det är precist samma farliga farvatten, och att det icke inverkar nödvändigt för tullbevakning, det hafva vi af Hr Fåhraeus hört, så snart det icke sträcker sig längre än till inrikes sjöfarten. Att i den af Frih, Tersmeden afgifne propos. icke iakttages skillnad mellan den trafik, som sker på utlandet och på inrikes ort, utgör för mig ytterligare skäl att yrka återremiss.
Yttre gränsorne: i norr Östergöthland, i öster Calmare Län, i söder Hallands och Kronobergs Län, och i vester Skaraborgs och Elfsborgs Län, omsluta en yla af 16 mils längd, 8 mils bredd och omkring 100 qvadraljnils vidd. Ytan är ojemn och brulen, betäckt med berg, dalar, insjöar, träsk, mossar, ljunghedar och skogsmarker, samt mycket genomskuren af strömmar och mindre vattendrag. Af insjöar äro de största Wettern och Bolmen, båda sträckande sig öfver Länets yttre gränser, den sednare nedåt Kronobergs Län. Vidare Ylen, Nätaren, Stensjön, Thenlmltasjön, Näsjön och Spesjön i Tveta härad; Bunn, Ören och Landsjön i Wista härad; Stensjön i Mo härad och Örerydssjön emellan sistnämnde och Wässbo härad; Wanstern, Noén och Bålängen i norra Wedbo; Mycklefloen , Saljen, Flisby sjön , Ässjön och Wixen i Södra Wedbo; Nömmen, Tjurken och Soljen i Östra härad; Boseken eller Busken och Algunnen i Westra härad; Widöstren, Furen, Flären i Össbo, samt utom den redan nämnde Bolmen, Jällunden och £/«- nen i Wässbo härad, m. fl. mindre sjöar. Bland berg märkas Fäberget i Månsarps socken och Tveta härad. Det är till omkretsen en fjerdedels mil med tvärbrant, på vissa ställen lodrätt uppstigande höjd af 1,129 fot öfver Östersjöns och 834 fot öfver Wettrens yta, samt 200 fot öfver det kringliggande landet; dess bekanta jernmalm, som ligger i dagen, anses gifva imellan 25 och 28 procent jern. Der finnes ock en annan, förut okänd metall, som år 1830 upptäcktes af Professor Säfström och blifvit kallad Vanadin. —• Lufve-berget och Almås kulle i Wässbo bärad, Åsenhöga socken, samt en längre bergskedja, som börjar vid Östgötha-gränsen, sträcker sig förbi Genna stad och vidare inåt landet.