Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men råkar man ut för ett sällskap, som i sin anletes svett jagar efter Witze, och af artighet måste finna, att jagten lyckats, så kan man verkligen blifva mera uttröttad, än vid en verklig jagt. Alla Berliner-Witze äro just ej Atheniensiskt fina, utan man har en mängd cirkulerande Eckensteheroch Nachtwächter-qvickheter, samt andra med afseende på den i Berlin vanliga inskriptionen på väggarna, hvilka, likasom sjelfva inskriften: «diesen Ort darf man nicht verunreinigen», vittna om någon mer än vanlig cynism. Till hvad jag yttrade om skönsjäleriet, det sökta i umgängestonen och witzsjukan, tillade den nämnde professorn, att man i Nordtyskland öfverhufvud samt i Berlin isynnerhet sökte skenet, hvaremot sydtysken vore mera naturlig och okonstlad. I yttre hänseende kan dock en nordbo ej så mycket finna detta besannadt; ty jag tror, att lyxen i många hänseenden i Berlin är mindre oförnuftig, än t. ex. i Stockholm och än mera i hufvudorten för ett litet, fattigt land, som jag ej vill nämna, men der bonden äter barkbröd, under det att embetsmannen lefver upp 15 à 20 tusen riksdaler årligen. Jag tror till och med, att t. ex. i Österrike, likasom i Baden och Würtemberg, det sköna könet utvecklar mera elegans i kläder, än damerna i Berlin. Men i andligt hänseende torde satsen vara påtagligare. Man gör nemligen bildningen till en lyxartikel, och dess värde är derföre ofta endast ytans, en visitdrägt, som man på det bästa uppstufvar för att dermed göra effekt, men hvilken man hemma lägger af sig. Naturligtvis talar jag här ej om vetenskapsmannen (ej heller har jag äran af connoissencer bland den egentliga haut-voleen), utan om den litterärt bildade medelklassen.
Under gynnsammare omständigheter än nå- gon af de tidigare kvinliga astronomerna arbetade professor Maria Mitchell, som i fjor dog i Amerika. Hon föddes den 1 augusti 1818 på ön Nantucket, där så många af de mest energiska bland de Förenta staternas medborgare haft sitt barndomshem. Både på 1890 fäderne och möderne var hon af ansedd gammal kväkarsläkt. Hennes far sysselsatte sig på lediga stunder med astronomiska studier, och redan som liten flicka var hon • hans assistent. V i d 2 8 års ålder upptäckte hon en komet. Detta gjorde hennes namn berömdt, och hon mottog den guldmedalj, som konungen af Danmark sexton år tidigare utfast för den förste upptäckaren af en teleskopisk komet. Senare upptäckte hon flere kometer. Dessa och dubbelstjärnorna utgjorde en tid hennes specialstudium; hon var i det hela en praktisk astronom och mycket ifrig vid sina teleskopiska forskningar. A r 1 8 5 7 reste hon till Europa och besökte •de mest bekanta observatorierna. H o n blef öfverallt hjärtligt mottagen och stiftade bekantskap med många berömda forskare, som hon senare korresponderade med. H o n besökte Levercier i Paris, Humbolt i Berlin, Mary Sommerville och sir George Airy i London. H o n var i flere dagar John Herschels gäst; han fattade stort intresse för henne och gaf henne många goda råd, då hon skulle bygga sitt lilla observatorium på Nantucket. A r 1 8 6 5 blef hon utnämnd till professor vid Vassar College och direktör för observatoriet. Miss Mitchell har offentliggjort en mängd artiklar i vetenskapliga tidskrifter. H o n åtnjöt stort anseende och fick flere utmärkelser; hon var så t. ex. den första kvinna, som valdes till medlem af den amerikanska konstoch vetenskapsakademien. D å hon var 7 0 år gammal och hennes helsa började svikta, ingaf hon sin afskedsansökan. Styrelsen för Vassar College nekade först att bifalla den och erbjöd henne tjänstledighet på obestämd tid, men senare utnämnde de henne till professor emerita och erbjöd henne ett hem i Colleget för lifstid; hon föredrog dock att flytta till Lynn, Massachusetts, för att vara tillsammans med sina systrar och deras barn, hvilka hon mycket höll af.
Vid sådant förhållande, och dä man haft den uplysning, alt lokala hinder här upstode mot den föreslagna hamn-anläggningen, så har jag icke kunnat biträda Utsk:s förslag i denna punkt. Icke så serdeles långt från denna ort ligger Helsingborgs hamn, som endast saknar förmånen af tillräckligt djupt vatten 208 Den 26 Juni f. m. för alt kunna mera allmänt begagnas. Att ytterligare göra sådana dyrbara anläggningar, som det, hvaruppå sistnämnda hamn är ett bevis, för att lill äfvenlyrs komma till samma mindre tillfredsställande resultat, tror jag icke vara rätt ändamålsenligt. Jag förenar mig derföre med dem, som anhållit om återremiss af betänk, i denna del. Hr Rosenblad: Denna gång får jag förena mig med en ledamot af StatsUlsk. för att bestrida Ordfms i StatsUtsk. yrkande af återremiss af denna punkt. Till de manga talande skäl Hr von Troil redan anfört ang:de vigten af en hamn-anläggning vid Engelholm, och hvaraf jag tillåter mig återuprepa ett, nemi. att af den beräknade kostnaden äro garanterade af enskilde personer, hvarigenom Staten slipper med det proportionaliter lilla tillskottet af 22,533 r:dr 16 sk., vill jag lägga det, att söder om Halmstad blir detta den enda Svenska hamn som, vid de så ofta inträffande stormarne i Kattegatt, för de talrika fartyg som besegla detta farvatten, kan utgöra en tillflyktsort. Blott i detta hänsende är denna hamn-anläggning af oskattbart värde. Beträffande vidare hvad som af Gr. Mörner nämndes, eller att denna hamn vore onödig, dä hamn funnes i Helsingsborg, får jag blott erinra om att Skåne är ett stort land der bland annat stora härader kring och norr om sundet, såsom Luggude, Bjäre, m. fl. utgöra en ganska vacker del af Skåne. Helsingborgs hamn är visserligen en vacker anläggning, men den är ofantligt liten, och således om man äfven icke vill fästa sig vid det tvång som nu drabbar innevånarne i dessa trakter, att nemi. nödgas transportera sina varor flera mil på dåliga vägar, så är Helsingborgs hamn i alla fall otillräcklig. Jag tillstyrker bifall till StalsUlsk:s betänk, i denna del.
Derefter kastade han om sin gångare, och red tillbaka utför glas-berget, så att elden gnistrade om gull-skorna och en lång gull-strimma låg efter honom hvar han flög fram. Ändteligen försvann han i skogen såsom en stjerna. Men nu först skall man tro der blef ett lefverne på berget! Hela menigheten gaf till ett glädje-skri, så det hördes långan väg; hornen ljödo, trummeterna ropade, hästarne gnäggade, vapnen brakade, och konungen lät högt förkunna att den främmande gull-kämpen vunnit priset. Hvad prinsessan sjelf tänkte härvid låta vi vara osagdt; men nog hviskas det, att hon blef både hvit och röd när hon skulle räcka ungersvennen gull-äplet. Det återstod nu allenast att få reda på den gull-klädde kämpen, ty ingen kände honom; och väntade alla, att han med första skulle infinna sig på kungs-gården. Men han kom inte. Häröfver blef mycken undran, och allt som det led bleknade prinsessan och tynade; men konungen var otålig, och friarena knotade och knorrade för hvar dag. När så intet annat stod till råda, lät konungen omsider lysa ett stort ting vid sin gård, och hvart mans barn, höga och låga, skulle komma dit, att prinsessan sjelf måtte få välja ibland dem. Ja, då var der ingen som inte gerna gick, både för prinsessans skull och för konungens befallning, så att der kom tillsammans en otalig hop folk. Som nu alla voro samlade, trädde konunga-dottern ut ur kungs-gården med stor ståt, och vandrade med sina tärnor rundt omkring i hela skaran; men huru hon letade på alla håll, fann hon likväl inte hvad hon sökte. När hon så kommit ända ytterst i ringen, fick hon plötsligen se en man som stod undanskymd i folk-hopen. Han var klädd i en sid hatt, med en vid grå kappa såsom vallare-män bruka; men hufvan var uppdragen, så att ingen kunde skönja hans anlete. Straxt lopp prinsessan fram, drog ned hufvan, tog mannen i famn, och ropade högt: »här är han! här är han!»
Höfwen, men genom förändringar med Sytzlor och Tjenstförfattningar, blifwit tjenstlöse och icke ansetts kunna utan orättwisa förlora deras Löner, innehaswa hwad dem pä sädan grund tillkommit. De i detta ämne sig företeende omständig, heter har Eder Mast till ett ytterligare öfwerwerwägande af Riksens Ständer framställt, för att tillse, att helgden af förra Regenters beslut, efter däwarande Regerings. Lagar rättmätigt fattade, och att cn nyst stadgad Styrelses aktning vch Riksens Ständers anseende af rättwisa, ädelmod och storbet i afsigter och beräkningar icke mätte uppoffras för en ringa Statens winning af partielle indragningar, föga betydande till deras hela belopp, men ytterst känLara för de enskildte Män, Enkor och Barn, som derigenom beröswades päräknade medel till en nödtorftig bergning eller ett torftigt wälständ. Eder Mast har tillika i Räder täckts förklara, att Veneficier och Benädningar hädanefter icke skulle bewiljas i andra händelser ända nägon annan lämpelig utwäg icke lfunnes att belöna en utmärkt förtjenst eller förekomma ound wik - Den 16 October. 85g wiklig nöd för en Embetsmans och Medborga» res i torftighet efterlemnade Enka och Barn, om dertill vägra andra serskilte tillgängar än de för den Ordinarie Pensions. Staten anslagne, blifwit Eders Majus rättwisa och wälgärenhet beredde; men i saknad af dem har Eder Mast önskat, att åtminstone icke wid tillämp. ningen af de allmänna willtor för redan gifne Pensioners bibehällande, som Riksens Ständer bestämdt, nödgas efter egen pröfning ätertaga hwad maktägande Konungar förlänt ät wälförtiente och behöswande undersäter.
Men vi böra icke elier förgäta, att lag och ordning, der de finnas, måste i allt vara dess ledare. Gref ve Posse har redan uppläst den omtvistade §:n, och jag tror således någon vidare åtgärd i frågan derom nu icke behöfvas. Jag har mer än en gång gifvit tillkänna, att jag för min del skulle gerna begifva mig att instämma i hvad man i afseende på den theoretiska delen af ämnet yttrat. En talare, som äfven hörer till ett annat Stånd, har fört oss till sinnes försoningenj _ Den 24 Januarii, jag delai’ hans önskan i denna del; men tror, att stället, der vi alla böra mötas, är lagert. Jag anhåller om proposition till företagande af Bänkmans valet. Grefve von Schwerin: Jag har redan antydt och är för upprigtig, för att icke nu säga rent 'ut, att fråga om §:s tillämpning kan komma att yrkas, så snart promulgationen ägt ruin. Gången blir då denna: om Ridderskapet och Adeln skulle finna min åsigt rigtig, torde proposition på §;s tillämpning göras. Om Herr Grefven och LandtMarskalken icke skulle dela deras öfvertygelse, som begära proposition, men Ridderskapet och Adeln, sedan Herr LandtMarskalken framställt skälen för sin öfvertygelse, ändock yrka proposition, samt Herr Gref ven och LandtMarskalken finna sig icke kunna göra den, så anser jag val böra företagas på sätt sorn med LIerr Grefvens och LandtMar_ skalkens öfvertygelse öfverenstämmer. Pluralitetens tanka går sedan, så som Ståndets protest till ConstitutionsUtskottet, hvilket, icke i egenskap af Domare, utan i egenskap af Compromissarius afgör saken. Frågan vore härigenom utredd och afgjord för framtiden1 Grefve Posse:
Maj:t genom nådiga Skrifvelsen den 30 Maj 1857, att samma rätt och förmån, som, hvad anginge kronohemman och lägenheter, hvilka besutes med stadgad åborätt, deras innehafvare skulle ega, att, så framt den vid indelningen föreskrifna hushållning iakttoges, fritt använda årliga afkastningen af skogen, hvilken, till dess sådan indelning skett, finge endast till husbehof begagnas, samt, i händelse hushållsplanen öfverträddes, kunde på lämplig tid sättas under förbud, äfven måtte tillkomma boställshafvare, derest boställets skog ej öfverstege 500 tunnland, eller, ehuru mindre, likväl vid dess indelning befunnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, i hvilka fall det borde ankomma på Kongl. Maj:ts pröfning, om och under hvad vilkor skogen finge antingen af boställshafvaren bibehållas och nyttjas, eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelades boställshafvaren hvad honom skäligen borde tillkomma. Detta förslag vann emellertid icke Rikets Ständers bifall. De skäl, som vid 1856—1858 årens riksdag mot detsamma anfördes, voro hufvudsakligen följande. Att på förhand 36 Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och EJcon.-Utsk. Betänkande N:o 50. genom en författning bestämma ett visst tunnlandtal, hvaraf boställshafvaren fritt finge använda afkastningen, ansågs mindre lämpligt, emedan lokala förhållanden och andra omständigheter gjorde ett sådant bestämmande i sin allmänna tillämpning mindre billigt och rättvist, Uti en skoglös ort, der skogsprodukterna stöde i högt värde, lemnade en skog af 500 tunnlands rymd en långt större afkastning för boställshafvaren, än en skog af lika areal, belägen i en skogrik bygd, hvarest skogens alster stå jemförelsevis lågt i pris och mången gång röna trög afsättning.
Ullmeäen, kskr K.ein!wI6, Ö-wersts, R. S. C. 6, 226l. — HaFerkring, f^Zrl, Stats, 8ecre'or3,e, c. N. o. 174Y. — von Knrenksim, Kreclrie, Hof - dl-iNveHer, L. R. 0. 5) SOlZ. '— Kolenbla^!, tvlälikias, Smks-8 crsrcrare, c. N. 0. iZsO. — von Kngislkrsekrsn , Fnltmäatlg Grefwe K.eiverchaupr, Lkarles Lini!, La^ir^ine-Kreuienanr, R. S. O. 2120. — I^iiuckoff, henric sokan, Lonrrs - Amiral, L. S. O. och Ridd. Franffa Orch xour 1? Idler. lVri>. c) 2167. — »k ?uke, tlonrrs-Amiral, L. och R. af S. 0. St. K. ry Swen ne - C lasten. 98Z. Htrr Lroneoksr, Lilio lVlsgnus, Öfwer-Jägmästare. -— von Korken, Larl Krsörie, ldicurenank. 1006. — Kiääsrickoick, Fullmägkig Friherre I^^Lr-> ra, I-lans, krorocolls-Lecreierare. §) roir« ^— Kzgercrgrur, Lutta!', Kisurenank: )O2Z. — LMenpalm, Fullmägkig Herr Kranyz Llrje Lutias, St,':tö>8ecre;ersre. L. N. O» «) Led. uti Hemliga Ulff. /-) KleAor. e) Lcd. uti Lag-Ntff. Ledamot Uti Kanco-UtstI «- Led. uti Lag-Utff. 9O2s.
Domstol påtecknade i öfverensstämmelse med 23 § i Förordningen den 13 Juli 1818, funne Kongl. Maj:t den omständighet, att bevisen ej utmärkte, det inteckningshandlingarna blifvit i sistnämnda Rådstufvurätts protokoll införda, icke hafva utgjort binder för Rådstugurätten i Götheborg att den å ifrågavarande inteckningar derstädes sökta förnyelse meddela; hvadan, med undanrödjande af Hofrättens och Rådstufvurättens sammanstämmande Reslut, ärendet yisades åter till Rådstugurätten i Götheborg, som 10 hade att, såvida sökanden inom Tre månader efter utgifvandet af Kongl. Maj:ts Dom sig anmälde och ansökningen fullföljde, deröfver sig laglikmätigt utlåta.» »Detta Högsta Domstolens Beslut fattades utaf Justitie-råderne Isberg, Bredberg, Nybteus, Nordenstolpe och Grefve Snoilsky, hvaremot Justitie-råderne Themptander och Grefve G. A. Sparre voro från Beslutet skiljaktige samt gillade Nedre Revisionens i underdånighet afgifna betänkande, hvarigenom hemställts, att
Vid näst pågående Riksdag bör en ful'ständig relation om förhållandet afgifväs till Riksens Ständer, hvilka derigenom blifva i tillfälle sig utlåta, huruvida någre förändringar i detta Beklädoadssätt kunna anses nödig*.- Genom de sålunda föreslagne jetnkningar, förmodar Stats - Utskottet sig hafva efterkommit och besvarat hvad som hufvudsakligen varit att anmärka vid dess förra förslag; men Utskottet har likväl, i anledning af de derom gjorde yrkanden, att Kneckte - ContracteiUie måtte hädanefter bokstafligen följas, i afseende på Släpklädernes utgörande^ ansett sig böra upplysa, att en närmare tillämpning af desse Contrac*er, än nu blifvit tillstyrkt, synes ej sti att förana med tidens förändrade förhållanden; och då Släpbeklädnaden eller det Contanva bidraget dertill, jemte Stofferingspenningarne, som i berörde Contracter utstakas, vid förvandling efter nu gällande pris å de förre samt de senares beräknande efter myntvärdet den tid, desse Contracter ingingös, i jemförelse mot det nuvarande, visserligen uppgår vid de fleste Regementer till högre belopp, än den afgift, som i följd af förevarande förslag kommer att erläg. gas; så blifver det efter Utskottets öfvertygelse både lindrigare och lättare för Rotehållarne i allmänhet och för ändamålet af indeldte Iufan - Stats-tJtshotteis Ftfänkandenl teriets behöriga beklädande, i flere hanseénden tjenligare, att sådant genom Direotionernes för-* sorg, a förr berörde sätt verkställes. Enligt Utskottets förra Utlåtande skulle en Soldat-beklädnad, bestående af Hufvudbonad med prydnader, Halsduk, Jacka, Byxor, Eschar* pe, Stibletter och ett pär linne långbyxor kosta 25 R:dr, hvaraf |:del om äret blefve 4 R:df 8 sk. per nummer, sorn alltså fordrade för 50,000 man en anslags - summa af 83,33 3 R:dr 16 sk. årligen.
Men må raan öfver de ofullkomligheter, som ännu kunna qvarstå efter en sådan förändring, trösta sig dermed, alt om en ofullkomlig representation har förmågan, att gifva sig en förbättrad skepnad, den förbättrade i ännu högre män bör besitta egenskapen, att kunna gifva sig en fullkomligare.” ”Författaren hyser för sin del ingen obenägenhet för en representation efter Englands mönster, i nära öfverenssämmelse med det förtjenstfulla förslag, som af Hr Gr. Björnstjerna blifvit framst ä I d t. Men han anser det icke genom någon erfarenhet bevisadt, att Englands representationssätt på två kamrar innefattar enda möjligheten, att bibringa en, i öfrigt uplyst och fosterländskt sinnad representation, den återhållande kraft och den besinningsförmåga vid beslutens fattande, som icke får saknas.” ”Han erkänner, mer än någon bristerna af vår Ståndsrepresentation, sådan den nu visar sig; men han tror det icke vara ådagalagdt, att dessa brister hafva deras hufvudsakliga ursprung i Ståndsvalen. Fastmer torde detta böra sökas i öfverläggningarne på fyra rum, och lill denna öfvertygelse har han kommit, då han Den 27 Maj e. m. 249 erinrar sig den sakkännedom, fördragsamhet och goda vilja, som i allmänhet uppenbara sig i de ofta ganska talrika Utsk:ns öfverläggningar, emellan hvilkas ledamöter af olika Stånd, tänkesätt af förtroende och högaktning lätt upstå.” ”flan anser deremot Ståndsvalen medföra en obestridlig fördel, i det, alt valrätt och valbarhet derigenom kunna utsträckas längre, än under någon annan form, utan äfventyr, att se representationen ensidigt eller revolutionärt sammansatt, hvarjemte detta valsätt medför nära nog vissheten, att hvarje Stånd eller klass kommer alt representeras af de mest uplyste och mest berättigade landet eger.
Så vida icke de betydliga upplåningarna för Rankens, Riksg.contrs och Arme'ens Pensionscassas räkning kommit att verkställas samt, i förening med den kända brislfälligheten i våra utsökningslagar och den olyckliga föränderligheten i myntvärdet, menligt inverkat på allm. penningerörelsen i landet, skulle, enligt min fullkomliga öfvertygelse, den vanliga räntan för lån, grundade på realcredit, för närvar, icke öfverstiga det belopp, dit man nu, genom statens inblandning uti enskildas lånetransactioner, vill, på ett konstladt och föga ändamålsenligt sätt, nedtvinga densamma. Hr Rosenblad har jemväl strängt klandrat Utsk. för yttrandet af den ”kärlekslösa” satsen, att det vore för staten likgiltigt, om den synlige jordägaren verkligen ägde den jord, han innehade, eller om han endast i sjelfva verket vore den s. k. capitalistens arrendator. Talaren har dock icke, så vidt jag kunnat fatta, lyckats alt vederlägga riktigheten af denna sats Den 3 Februari e. m. eller af Utsk:s likaledes klandrade åsigt, att det vore af föga vigt för det allm., oin jordens nuvar. innehafvare kunde bibehålla sina egendomar eller om de nödsakades försälja dem. Historien äfvensom samtida förhållanden inom främmande länder ådagalägga emedlertid, att i samma mån industrien utvecklar sig, näringarna vinna förkofran och bytesmedlen okas, i samma mån blir all egendom vanligtvis mera rörlig och äganderätten mera ombytlig. Sådant svnes likväl icke kunna medföra några menliga följder hvarken för hela samhällets eller för de enskilda medlemmarnas välstånd. Frih. Boye har tillkännagifvit, att han vid flera riksdagar ifra t för näringarnas understödjande medelst ökade lånetillgångar. 1 sådant fall äger Hr Frih. i sanning den tillfredsställelsen att hafva lyckats i sina bemödanden. Men näringsidkarnes nuvar. belägenhet och de dagligen växande anspråken på ytterligare lånunderstöd borde dock hafva öfvertygat Hr Frih. derom, att de sålunda begagnade medlen till näringarnas upphjelpande i sjelfva verket mera skadat än gagnat desamma.
Hr von Koch: I likhet med H. Exc. Hr Gr. och Landtm., hade äfven jag så upfatlat Hr Montgomery^ yrkande, att det af sag bifall till Utslcts förslag oförändradt, hvarföre jag för min del önskar, att propos. derå måtte framställas. H. Exc. yttrade nu, att då StatsUtskit hade deltagit uti det förev:de Betänk:ts afgifvande, H. Exc. ansåge sig pligtig att i första rummet, och äfven om yrkande derå ej blifvit gjordt, framställa propos. på bifall till Utskits förslag; hvarefter H. Exc. först hemställde, huruvida R. o. Ad. biföl le 4:de mom:t utan förändring, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera föreslog, att mom:t skulle godkännas med uteslutande af den sista meningen, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu halva varit öfvervägande. Efter det förordningsförslaget sålunda blifvit pröfvadt och afgjordt, föredrogos och biföl los Utskits tre sista hemställanden. Föredrogs och bifölls StatsCtsk:ts d. 29 sisth Augusti bordlagde Utlåt. N:o 168, i ani. af K M:ts Nåd. Propos. om anslag för åvägabringande af ifrågasatt förstärkning af K. M:ts Högsta Domstol. Föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, StatsUtsk:ts d. 29 sisth Aug. bordlagde Utlåt. N:o 169, i ani. af väckt fråga om beviljande af anslag till Mag. M. Wiberg, såsom honorarium för en af honom upfunnen räknemacbin. Föredrogs och bifölls StatsUtskits d. 29 sisth Aug. bordlagde Utlåt. N:o 170, i ani. af väckt fråga om sammanfattning och skiljande från WesterNorrlands Läns arkif af de allm. handlingar, som röra Jemtlands Län. Frih. Tersmeden:
På Ek och flere andra ädla lofträn är betydlig tillgång; dock skall eken till virke icke vara så god som den i Tyskland. Virket af de andra löfträden är än mindre pålitligt, af ofta i det förekommande röta, troligen härflytande af den starka löfning dessa trän undergå. I den trakt af Ruthe pastorat'i norra delen af Ön, sorn åren 1826 och 1827 af mask härjades, hafva de flesta barrträden utdött. Ett år sednare uti Gothems Socken härjades ensamt granarne af ett annat slag af mask och bär af dem (granarne) ingen åter kommit sig före. Af skogs-allmänningar återstå nu mera ingen. Deras storskiftande har jemt fortgått, och å en krono-allmanning i Lau, hvars videl dock är tvist underkastad, finnes icke ett träd. Det är visserligen i de fleste provinser en allmänt börd klagan att skogstillgången är i åtagande, hvilket dock af flere bestrides, men att detta på Gottland är verkliga förhållandet, kan jag af egen erfarenhet besanna. Under en tid af 20 år, som förflutit efter mitt förra vistande på Ön, bar jag återfunnit stora fält alldeles uthuggna; andra trakter, som vörö beväxta med tät och stor skog, äga nu endast giesa lemningar deraf och ingenstädes har någon inhägnad eller plantering, med afseende å skogsväxten, blifvit företagen. Någon veterlig tillgång på bränntorf finnes icke på Ön. Orsaken till skogens starka medtagande de sednare åren uppgifves varit det stora penningebehofvet under de sednaste missväxt-åren, hvarunder skogs-effeeterne icke betaltes med -jdel mot hvad de nu gälla; förnämsta och allt fort verkande orsaken lärer dock, utom kalkbränningen, vara den högst betydligt ökade brännvins-bränningen, derom skogarna bära, vittnesbörd i grannskapet af de större brännerierne.