Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man torde hafva ansett vådligt att, vid början af det stora Europeiska krig, uti hvilket Riket måste deltaga, alltför mjmket mildra den dittills rådande ytterliga strängheten i militära lagstiftningen, och man synes hafva föreställt sig, att något undantag i afseende på allmänna beväringen, utan fara för krigstukten, då icke kunde beviljas. Det är åtminstone svårt att upptäcka något annat skäl, hvarföre beväringsskyldig i allmänhet blifvit utesluten från den mildare behandling, som hans like på öen får erfara, då han felar. Orsaken, om den varit den nu angifna, har längesedan försvunnit, och tiden synes vara inne att borttaga dess verkan. Några olägenheter af de lindrigare straffarler, som användas vid Gottlands beväring, hafva icke R. St. Just. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. 181 försports, och klagomål öfver förslappning i krigstukten derstädes hafva icke eller låtit höra sig. Erfarenhetens tillförlitliga vittnesbörd kan således åberopas för special-lagens lämplighet. Och rättvisan kräfver, att hårdare strafFarter icke antagas, än som uppfylla det åsyftade ändamålet, samt att alla må anses lika inför Lagen. Folkets tänkesätt angående kroppsstraff hafva i senare tider märkbart förändrat sig. Spöstraffen betraktas med afsky och prygelstraff bär jemväl en förnedrande prägel. Förgäfves påstår man motsatsen, hvad den senare straffarten beträffar. Allmänheten, som äger domsrätten härutinnan, ser saken ur en annan synpunkt. Det synes icke eller billigt* att landets ungdom, kallad att fullgöra sin vapenöfnings-skyldighet, eller för det allvarsammare och högtidligare ändamålet att försvara fäderneslandet, blottställes eller åtminstone kan blottställas att, för förseelser, hvilka ofta icke innebära någon moralisk skuld, offentligen slita spö eller mindre offentligt pryglas. Extrajudiciel bestraffning lärer vara nödvändig inom krigsmakten, der ovilkorlig lydnad, äfvensom ögonblicklig rättelse af begångna fel erfordras; men det torde hvarken vara nödvändigt eller ändamålsenligt, att bestraffningssätt användas, hvilka förnedra den straffade i hans eget och andras omdöme.
Jag underkastar mig likväl detta möjliga misskännande ; och, under medvetande af mina afsigters renhet, går jag, såsom förut, min väg rätt fram, obekymrad om den ena eller andra sidans bifall eller klander, då jag handlar efter hvad jag anser sannt och rätt vara. Jag har redan om jag vill gå så långt tillbaka, som till min student-tid, tänkt mycket öfver denna fråga och hvad som dä egentligen var blott en känsla har sedermera under de 20 åren, som sedan dess förflutit, ytterligare blifvit stadfästadt till en innerlig och fast öfvertygelse härutinnan. Vid 1840 års riksdag, då denna fråga tyvärr utgjorde en partisak yttrade jag mig första gängen med tillkännagifvande af enahanda åsigter som för det närvar., eller angående rättvisan och billigheten af utvidgade rättigheters förunnande åt i landet födde och bosatte Svenske medborgare af Mosaiska trosbekännelsen. Det liberala partiet hade vid nämnde riksdag öfverhanden, hvarom, bland annat, Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk:s betänk, rörande besagde fråga lemnade ett sorgligt minne. På konservativa sidan yttrade sig vid denna riksdagen flere, varmt och innerligt, för befrämjandet af Judarnes sak; men de liberala medförde då segren. 1844 och 1845 årens riksdag visade ett motsatt förhållande; sympathierne för denna förtryckta samhällsklass, hade då fått varma anhängare bland de liberala, då deremot intresset på den andra sidan tycktes hafva något svalnat. Vid sednaste riksdagen vet jag att man väntade, det jag, i konsequens med de åsigter jag vid de 2:ne föreg:de riksdagarne t i 11 k ännagi fvi t, skulle väcka motion i denna anda; jag gjorde det likväl icke, emedan jag då var fullt öfvertygad om motionens fall; att dä höja min röst för den visserligen ej mindre då, än nu rättvisa saken, visste jag mer än väl skulle hafva varit, såsom Mos. församlingens i Götheborg föreståndare yttrat uti deras åberopade skrifvelse, ”såsom en ropandes röst i öknen”. Förhållanden och personer, dem jag icke behöfver för R. o. Ad., mera än blott antyda, satte sig deremot.
Utskottet har derföre företagit sig, att i detta afseende, för sednast framlidne 50 år, eller från och med I76S till närvarande tid, anställa en jemnförelse i« mellan skjutslegan och Stockholms Dans Markegång , såsom utgörande ett ungefärligt medium af Öfriga Markegångarna i Riket, för en tunna Råg, samt ett öke-dagsverke, och har härigenom kommit till följande resultater. På det tiotal af år, som förflutit ifrån och med år 1766 till och med år 1775, gjorde Markegången för en tunna Råg i Stockholms Dän, till ett medel-pris för alla åren reducerad, nära 14 Daler S:mts till förtjenande af en tunnaRåg, efter den då stadgade skjutslegan, ä Ig öre milen, fordrades således då att hafva skjutsat 36^- mil. Under de följande 3 åren, 1776, 1777 och 1778, då skjutslegan ännu var bibehållen vid 3 sk. för milen , utgjorde Markegången för en tunna Råg per mediupi g R:dr 39 sk. 9 till hvilken summas förtjenande uppgick skjutslega^ för 4i|. mil. För åren 1779 till och med Den 16 Juli. j*ed 1788 gjorde Markegängen för en tunna Håg i Stockholms Hän per medium 3 R:dr 5 sk.; och att förtjena denna summa, fordrade? efter den dä till 4 sk. milen ökade skjutslega, 37* mils skjutsande med en häst. ' För de följande lo åren ifrån 1789 till I798, är medelpriset af Stockholms Läns Markegång för en tunna Råg 3 R:dr 28 sk., hvilka, sedan skjutslegan, under dä varande krig och tillsvidare blifvit förhöjd till dubbelt emot hvad den under de förra Io åren varit, kunde förtjenas genom. 214- mils skjutsande med en häst.
Slotts-vaktmästaren derstädes C. J. Spegel. d) Äfvenledes hemställde Departemeuts-Chefen, att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med Dess, på fördragning genom Civil-departemsnlet, under den 13 Juni sistlidet och den 12 Juni innevarande år meddelade beslut, måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer dels att åt Kommissions-landtmätaren i Stockholms län F. fF. Nordell, hvilken, född år 1793, varit mer än 45 år i Statens tjenst och, genom deruuder ådragna svåra förkylningar, blifvit af sjukdom urståndsatt alt sin tjenst förrätta eller genom arbete sig försörja, bevilja en årlig pension af 450 R:dr; dels ock att, med afseende å Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ls Nåd.
Men så pekade v %r Herre på mig med. Vi fingo en ny prest i församlingen och folket började gå till kyrkan för annat an att visa sina basta kläder och träffa sina bekanta. Den gamle prosten soin jag ju talat om -; - hade briikat vända på fjärdingen och läsa opp samina predikningar hefter år. J a ja, orden voro ju ej att förakta, men folk, blefvo så vanda vid att söndag e.fter söndag, högtidsdag efter högtidsdag höra ett och detsamma, att de slutligen inte hörde p % det alls. Nar nu den andre kom var det niistan som hade han predikat en ny lära och man började litet hvar vakna opp. Så satt jag en söndag och hörde på lionom. Han talade just öfver de orden: ' Kan du icke älska din broder, som du ser, huru skall du då kunna älska Gud, som du icke ser '. Och så beskref han det hårda, själfviska människohjärtat, så att jag måste kanua igen mitt eget. Det var som hade han talat h a r t eviga ord bara till mig. Hon satt tyst en stund, skuggande ögonen med handen, så suckade hon ' och begynte åter: » Ja, det var val att var Herre Iick makt med mig, val att jag inte fick sitta har ensam i stugan och försjunka i sjalfviskliet: Guds vägar äro ej våra vägar, det ar då en dagsens sanning, ty,hade icke högre karlek tvingat mig, så aldrig hade jag satt min fot inom den gamla fiidernegården för att taga vara pk min broder. Men nu måste det ske. - Herre Gud, hvad jag minns det val. Begge sönerna vor0 gifta och bodde med livar sitt Iiush %ll under samma tak. Barnen deras hade konimit i gral ocli de trängde in ined snyftningar och rop: ' Mamma, far .Karl taga ifrån mig mitt äpple '. Och så en annan isöst, soiii var mera försigkommen: ' Du får. inte äpplet, det har inte vuxit på era trän, jag skg hur du tog det under vår stora apel '. Min brorsons hustru gick bort till fönstret och tystade på dem. ' h i, det ar ett shdant kif ocli vasen på de barnungaine ', sade hon i trött ton.
IX synes först hafva tagit sig skjntsnings-skyldigheten om hand. Genom mandadet 1604 för pligt as nemi. vissa bönder, jemte gästgifvare och länsmän, att mot bestämd betalning lemna hästar till såväl oprivilegierade som privilegierade resande. 1633 års författning innebär det märkliga tillägg till författningen, att Adeln skulle erlägga två öre mindre än de oprivilegierade resande, som skulle betala efter öfverenskommelse. Delta var således, Mina Hrr! obestridligen en skänk lill detta Stånd af den då vide fattiga och betryckta allmogen. Månne det då icke är billigt att efterkommanderne efter den då på sådant sätt af de skjutsskyldige begåfvade Adeln, nu, genom skänken af litet rättvisa, gäldade någon del af föregångarnes skuld? Således torde det endast vara från år 1604 som bestämmelserna ang:de skjuts-skyldigheten datera sig, och följaktligen måste man göra en betydlig afkortning på den 600-åriga häfden, som skulle hafva meddelat skjuts-skyldigheten skatte-natur. Men, Mina Hrr! äfven om denna skyldighet vore af skatte-natur, hvad är det väl som dervid skulle fästa något mera evigt och fortfarande än vid allting annat? Allt sträfvar till förbättring, och jag kan icke begripa hvarför jordbrukarens skyldigheter ensamt skulle blifva oupphörligt bestående, isynnerhet då de äro af en så särdeles tryckande art som skjuts-skyldigheten. Carl iX:s stadgande synes icke hafva haft fastare grund, än att man redan 1614 eller 1615 återgick till det gamla bruket att resande genom öfverenskommelse skulle betinga sig skjuts. Under hela den följande tiden af Gustaf II Adolfs regering tycks icke någon bestämd skjutsskyldighet hafva funnits, och under de då för handen varande krigsoroligheterna kunde icke heller några stadganden om betalning för skjuts komma i fråga, hvadan det med skjutslårdspenningarne, såsom stadgade afgifter, synes hafva gått fram och tillbaka, till dess år 1648 en fastare grund bestämdes för skjutsfärdspenningarne genom Axel Oxenstjernas åtgörande. En K.
N:o 4 om SKOGSHUSHÅLLNING, N:o 5 om DÖDADE ROFDJUR och N:o 6 om HUSDJUR DÖDADE AF ROFDJUR förekommer för Stockholms stad intet att meddela. Tab. N:o 1 A. Fabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturBenämningarne å hvarje inrättningar. inrättningar. inrättningar. inrättningar. inrättningai särskildt slag i alfabetisk Mästare, arbetare och Mästare, arbetare och ... > Mästare, arbetare och _. > Mästare, ai betare och > Mästare, arbetare och ordning. p. SL E6 are. biträden af alla slag. -i ~T PS^ Jagare. biträden af alla slag. ° ä- s>: rL jagare. biträden af alla slag. 2: ^ Eg are. biträden af alla slag. 3 g. biträden af alla slag. 2.» 3' M B W Tillverk2". © 5' el s w Tillverk5" 5 i->. CD B w Tillverkc-*- . 2.2 B EL K bs TillverkS" < 3 0 Z' —J W ts Tillverkaq pr pr ningsvärde B « w ningsvärde oq PT y1 rdc Cfq ?r pr ningsvärde CR pr §- ningsvärde o pr p-< © UK3 lhars ålder. R:dr R:mt. O pr 9 Oq 15 års ålder. R:dr R:mt. <-t 0 0 pr eqq 15 års ålder. R:drR:mt. CD pr cd"* qq 15 års ålder. R:dr R:mt. ? g er 9 qq 15 års ålder. R:dr R:mt. Afdelningen för slämpelbara tillverkningar:
Borgare-Ståndet väckt och till StatsUtskottet remitterad motion, deruti föreslaget blifvit, att, för boskapsskötselns upphjelpande, genom de inhemska kreatursracernes förbättrande, Staten måtte för livarjLän, hvarest Hushållnings-Sällskap redan finnes eller framdeles inrättas, anslå 2000 R:dr Banco till prasmier för uppvisandet af de utmärktaste inhemska kreatur; och få Utskotten, som tillika tagit kännedom af de i den Kongl. Propositionen omförmälde Hushållnings-Sällskapers, äfvensom Kongl. Landtbruks-Academiens framställningar och utlåtanden, sitt yttrande i förevarande vigtiga ämne nu vördsamt afgifva. Om det bör antagas, att åkerbruket utgör Sveriges, så väl som en stor del af andra länders förnämsta eller modernäring, och sålunda den vigtigaste delen af allmänna hushållningen, så lärer det ej kunna nekas, att denna näring, åtminstone hos oss, ej skulle hafva egt bestånd, än mindre hunnit sin nuvarande utveckling, om icke dermed varit förenad en annan, nemligen boskapsskötseln. Dessa begge, af hvarandra beroende, näringar hafva likväl icke rönt lika uppmuntran eller gått hand i hand framåt, utan har den sednare i mera än ett århundrade fått på ett i ögo nen fallande sätt stå tillhaka. Under det åkerbruket numera hunnit den höjd, att det ej allenast fyller landets behof af spanmål, utan ock i gynsamma år lemnar öfverskott till utförsel, måste ladugårdsproducter införskrifvas för öfver Tre millioner Riksdaler årligen. Att likväl landtmannen i Sverige i fordna dagar, under Gustaf I:s och ännu under Gustaf II Adolfs regeringstid, använde jordens pro ductionsförmåga åt detta håll med sådan framgång att smör, talg och krea tur utgjorde export-artiklar; derom vittnar historien. Andra länder hafva egnat tillbörlig uppmärksamhet åt denna näringsgren och uti åtskilliga är den uppdrifven ganska högt, t. ex. uti vårt grannrike Danmark. Orsakerne till det inom Sverige i detta hänseende för handeln varande ofördelaktiga förhållande äro flerahanda.
Utskottets först.g att indraga Fältmäkiimgs och Sjömälniogö - Corpsecne, sär jag f^sym den der först talade i detta ämne, härmed hög. tidliqen förklara, att om jag af ifwer för den sak jag förswarade, pä missa ställen med öswertrift yttrade mig, skedde sädaitt, icke för alt sära, icke för akt kasta skugga pä någon enda Ledamot af Sears Utskottet Twär'am jag anser mig ech hwarje medlem af Rik, sens Ständer skyldig att betyga Stats-Utskottets Ledamöter den fullkomligaste erkänsla den warmaste tillgiswenher och högaktning för det nit, den noggrannhet , hwarmed detta Utskott fullbordat sitt arbets och gatt Riksens Ständers önskninaar till mötes. Skulle den warde Ledamöter såsom Medlem af Militair-Beredningen af Stats Utskottet, enskild finna sig stött af nagra utaf mig fälde flygriga uttryck, fäc jag sädant beklaga. Jag har endast betraktat saken, icke persolierna, jag har följt min öfwertygelss, och har hask den tillfredsställelsen finna, att flera uplysta Ledamöter as Detta Ständ tänka lika med Mig Mi ifrägalvarande ämne; och flere af desse wärde Ledamöter haswa nyttjat strängare uttryck än jag för att tillkännagifwa sine tankar. Jag beklagar om man allid enligt etiquetkens lagar, skall afmäta sine uttryck, om man ej fritt och utan repliqner får yttra sig öfwer förekommande saker, om hwarje flygtig! och misstydning Underkastadt uttryck skall anses säsom personalisering — alt Den 12 December. 74Z alt lugn skulle dä sörswinna frän wära öswerläggningcir och deras ändamäl skulle förfela. Jag anser o» wärdig! atc förblanda enffildta förhållanden med allmänna ärender — Detta har aldrig warit och skall aldrig bliswa min afsigt. Alt jag wägade yttra mig
Härtill torde mig nu tillåtas endast tillägga, att bifall till Motionairens begäran syres mig så mycket mera betänkligt, som erftrenheten vid sistlidne Riksdag redan ådagalagt, att LagUtgkoltets förslag till upphäfyande af 3 §■ 2 Cap. GiftermålsBalken genast föranledde ett nytt till borttagande äfven af 53 Cap. MissgerningsBalken om ansvar för Lägersmål med syskonebarn — ett stadgande, som, åtminstone enligt min åsigt, dock ganska skäligen skulle kunna qvarstå, äfven om det förra upphörde. — Så upplöses det ena bandet efter det andra till oberäknelig — «m ock af tidens så kallade liberalitet icke leräknad våda för Seder och Religiositet. Hå då den häfdvunna stadgan få orubbad faltfara, såsom åtminstone ett värn mot det aj Bilf till XfiigUtskottets Betänkande N:o 117 växande lällsinnets inkräktnings-försök på det heligas omiåde ! Slutligen, hvad elen öfverklagade kostnaden för de fattigare folk-classerne vid underdåniga ansökningar om ägtenskaps-dilstå nd beträffar, torde det, äfven vid sista Riksdagen, i Högvördige PresteStåndet väckta Förslag förtjena uppmärksamhet, nemligen att sådane ansökningar kunde genom vederbörande Presterskap insändas till Dom-Capitlen, för att af dem till Kongl. Majds JustitiaeRevision befordras, hvarefter de Nådige Resolutionerne på samma väg kunde sökanderne meddelas. X>å Allmogen är från ChartaSigillata i slik* anal befriad, blifver den egentliga utgiften för ett sådant tillståndsbref följaktligen endast pxpeditions-lösen, utgörande för närvarande Tre Riksdaler Banco, en kostnad, visst icka värd alt åberopas såsom stöd äfven för dea alldra ringaste Lagförändring.” Herr UnderStåthållaren von Lindecreutz instämde uti det af Herr Domprosten Holn. ström afgifne yttrande och tilläde ; ,att då, för beredande af Satnhälls-organismens möjligen högsta fullkomlighet, nödvändigheten ovilkorligen fordrar, att
— Summa ränte-ersättnings-fond den 1 Nov. 1846 b:ko r:dr 33,722: 47- 8- 8 Stats-Utsk:s Memorial, N:o 283. hvaraf 33,229 r:dr 3t sk. 3 rst. vore mot ränta innestående i Bergslagets kassa, och 49^ r:dr 16 sk. hos Sala grufvurätt deponerade, intilldess desamma kunde göras fruktbärande. Utskottet får i öfrigt upplysa, alt, med anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse, n:o 162, af den 18 April 1845, rörande förvaltningen af ifrågavarande fond, intill den tidpunkt, då årliga afkastningen derutaf uppginge till eiler svarade emot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, och då Bergslaget borde antingen till kronan afträda eller lemna full ersättning för de till silfververkets drift anslagna räntor från sex socknar inom Westmanlands län, Kongl. Maj:t. efter det vederbörande blifvit i ämnet hörde, uti nådigt bref den i3 April 1847» förklarat, att tills vidare och intill dess passande egendom, hvars afkastning någorlunda motsvarade den inkomst, som genom medlens utlåning vanligen stöde att erhålla, kunde för fondens räkning komma att inköpas, för hvilken åtgärds tillvägabringande i stadgad ordning Bergslaget borde omfatta första lämpliga tillfälle, fondens nuvarande kapital, tillika med hvad som vidare årligen iuflöte genom silfver-afsättningar, räntor m. m, finge hos Bergslaget innestå emot ränta af sex för hundrade; att, derest
Vore denna sats hemtad från en rent juridisk deduclion af frågan, tillämplig på statsmakternas förhållande till hvarandra, sä medgifves, att cabinetts20 H. 86 68a Dea 27 Febraa r i f. m. cassans skuld kunde betraktas såsom alldeles främmande för •vårt samhälle; men det kan ej rimligen på grund af någon statsrätt antagas, att hvad ett lands regering gör och låter, är denna statsmakts enskilda handling; ty i sådant fall skulle hvarje regeringsåtgärd icke pröfvas lagenlig, innan nationen erkänt dess inflytande, ehuru detsamma vore ett obestridligt factum. Det kunde då hända, alt Ständer, under beifrande af ett statsbrott, åsidosatte Rikets sjelfständighet och lemnade den lill pris åt den inkräktare, hvilken framträdde såsom executor af den ena statsmak tens fordringar på den andra. Om t. ex. en Konung i Sverige invecklade Riiet i krig, utan iakttagelse af de föreskrifna constitulionella •villkoren; borde väl Ständerne, under utförande af en riksrätts-process, lemna landet försvarslöst derföre att kriget vore inconstitutionelt? Oin Konungen, till följe af fiendtligt anfall, nödgades bryta mot föreskriften i Reg.Fms 74 § angtde krigsgärders uttagande, skulle väl Ständerne vägra att lemna ersättningar åt de medborgare, som derigenom lidit? eller om Konungens rådgifvare tillstyrka och föranleda öfverträdelse af Reg.Fms 78 §, månne Ständerne borde vägra anslag för att återvinna hvad den andra statsmaktens organer afhändt Riket?
Denna omröstning har ullallit med 77 Ja och 42 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med innehållet af Ja-propositionen. 69:de omröstningen (76 prop.). Den som vill, att införsels-tullen å Väfnader: Helsiden”andra slag, Guldoch Silfvertyg derunder inbegripne”, skall, i öfverensstämmelse med lie Stånds beslut, år 1859 utgå med 7 R:dr 50 öre skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, denna afgift för år 1859 lill 6 R:dr 75 öre skålpundet. Omröstningen har utfallit med 82 Ja och 57 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och 3 Stånd beslutat, rubriken Bomulls-väfnader, ”andra slag”, skall indelas i: oblekta och ofärgade, blekta eller färgade, samt tryckta eller pressade, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer nämnde rubrik, Bomulls-väfnader, andra slag, att, enligt Borgare-ståndets beslut, erhålla följande indelning: oblekta och ofärgade, blekta eller enfärgade, genom olika färgadt garn randiga eller rutiga, tryckta, pressade eller genom sjelfva väfnadssället fasonerade. Som denna omröstning utfallit med 08 Ja emot 21 Nej; hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll.
Liljencrantz, Grefve Gustaf Fredrik, yttranden. I. 35. IV. 396, 438. V. 537. Liljenstolpe, Axel Fredrik, yttranden. I. 368. Lilljeliök, Adolph Ludvig, yttrande. I. 199. Lind, Fanjunkare, angående prolongation af det med honom upprättade contract om åtskilliga lägenheter i Riddarhusets flygelbyggnader. VI. Lind af Hageby, Carl August, yttrande. I. 488. Lindfors, f. d. Häradsskrifvare!! G., angående eftergift af honom ådömdt ersättningsansvar. Se Eftergift. Lindgren, Fjerdingsmannen Johan, angående eftergift af öfverränla å ett honom beviljadt diseontlån. Se Eftergift. Linnström, Lieutenanten August, angående befrielse för honom från 2:ne års arrendeafgift utaf Bråborgs kungsgård. I. 538. R. 619. VI. B. 435. A. 650. Linroth, Carl Johan Gustaf, yttrande. Liqvidationssättet för byggnadslån, beviljade brandskadade släder. Se Byggnadslån. — Bevillningsutskottet. — ExpeditionsUtskoltet. I. 31, 64. III. Lithner, Kyrkoherden C. M., angående hans ansökning om eftergift af öfverränta för åtskilliga diseontlån. Se Eftergift. Livijn, Generaldirecteuren Claes, angående årligt understöd för hans efterlemnade enka och oförsörjda barn. Lotsars underhåll, angående lindring för ägarne af ön Hanö i utgifterna lill. IX. B. 106. A. 207. Lotshemman, om upphörande af deras frihet från deltagande i brobyggnadsoch väghållningsbesväret. VI. B. 343. A. 640. Lotsstaten, om löneförhöjning för. Se Löneförbättring. Lotsåldermansljenster, om tillsättandet af. Se Sjörättsoch lullmål. Luleå, rörande dess båtsmanshåll. Se Båtsmanshåll. Lumpsamlingen, om sättet för. III.
Det samma gäller i afseende på alla Deputationeller UtgkottsHandlingar, undantagande Hemliga Utskottets och alla förseglade Handlingar, till hvilka tillträde ej, utan vederbörlig tillåtelse, lämnas. 6 §. Af ett ojusteradt Protocoll eller mundteligt yttrande som ej är lagdt på bordet , kan Riddar hus-Secreteraren •j utlämna någon afskrift, till annan person än den detsamma till Protocollet anfort. Afskrift af ett Memorial kan ej någon nekas. 7 §• * Inga Protocoller eller Handlingar dertill, kunna åt andra än Rik - ende, ej eller förneka någon Ledamot att taga afskrift deraf. Det samma gäller i afseende på alla Deputationseller UtskottsHandlingar, undantagande Hemliga Utskottets och alla för. seglade Handlingar , till hvilka tillträde ej utan vederbörlig tillåtelse lämnas. 4 §• Af ett ojusteradt Protocoll eller mundteligt yttrande, som ej är lagdt på bordet kan RiddarhusSecreteraren ej utlämna någon afskrift till annan person än den sorn det mundteligen yttrat. Afskrift af ett Memorial kan ej någon nekas. 5 §• Inga Frotocoller eller Handlingar dertill kunna åt andra än Rik - 464 Den ig Julii c. m, sens Ständers, eller Ridderskapets och Adelns Utskott lämnas, utan Ridderskapets och Adelns samtycke, och äfven i sådant fall icke utan qvitto: ett oju steradt Protocoll och Handlingar dertill, kunna aldeles icke utlånas. Likväl då emellan Riksdagar af Rikets Collegier och Riksens Ständers Verk till de uti Riddarhusets Archiv befintelige Handlingar och Protocoller, som ej äro förseglade eller böra hemliga hållas, tillgång äskas, må det vara RiddarhusSecreteraren tillåtit, att de begärde Handlingar emot qvitto utlämna; och åligger honom, att sådant uti RiddarhusDirectionens följande sammankomst anmäla. sens Ständers eller Ridderskapets och Adelns Utskott lämnas, utan Ridderskapets och Adelns samtycke , och äfven i sådant fall icke utan qvitto.