Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag stridande råd, utgången utom deras förmällande blifmer olycklig och det äfyftade goda ändamälet icke minnes. 8 1 Försöker nägon Stads-Räds-Ledamot, under den tid dä Regeringen enligt 39, 40, 41, 42 och 43 HZ eif RcgcringS-Formen föres af Stats-Rädet, att mäldsamligcn öfmerändakasta Regeringssättet, sädant det genom Rikets Grundlagar antaget är, eller med räd eller gerning medmerkar till lagstridigt förändrande eller upphäfmandc af nägon Rikets Grundlag, eller tillstyrker nägon Stats-Räds-Ledamot, när Regeringen icke af Stats-Rädet föres, eller den Embetsman, forn uti Commandvmäl Konungen räd gifmer, sädan ösmerträdelse, eller underläter att deremot göra föreställningar, eller den mällar genom bemisligt fördöljande af nägon upplysning, straffes säsom Rikets förrädare och miste lif, ära och gods. Ehmad Regeringen af Stats-Rädet föres eller icke, mare till samma straff skyldig den Ledamot af Stats-Rädet eller den Konungens rädgifware i Commandomäl, hmilken genom tillstyrkande, underlätenhct att föreställningar göra, eller bemisligt för - Bilaga till Meni. 337 döljande af någon upplysning, befrämjar eller »vällar sadan ösmerträdclse, svin enligt 110 Z af NegeringsForinen säsom förräderi anses bör. 8 2. Underlåter StatS-Nädet den otvilkorliga pligt att, i de fall 01, 02, 03 och 04 88 NcgeringsFormcn utstaka, till deruti föreskrifne tider Riksens Ständer till allmän Riksdag kalla, eller skulle en eller flere af Stats-Rädets Ledamöter sadan kallelse, eller kallelse till Lagtima Riksdag, afstyrka eller förhindra söka; hasme den eller de brottslige förmerkat lifmct.
Berättelse öfver Örebro Län för åren 1851—1855. 6 42 Öfverallt erläggas af de skjutsningsskyldige till entreprenörerna afgifter, hvilka variera inom en betydlig skala ifrån 1 R:dr 32 sk. ända till 52 R:dr Banko per hemman. När en pålaga drabbar så ojemnt som den ifrågavarande, väcker den alltid missnöje och knot. Åtgärder till en billigare fördelning af utgifterna för skjutsningsbestyret skulle derföre vara särdeles välkomna, i händelse skyldigheten att fortskaffa resande fortfarande skall vara fästad vid jorden. § s. Stiider. Örebro stad, hvars södra del den 23 Mars 1854 härjades af vådeld, som nedbrände husen å mer än sextio gårdstomter och å åtskilliga stallgårdar samt skadade många andra boningsoch uthus, har visserligen derigenom lidit en förlust, som försäkringarne mot eldfara och den allmänna välgörenheten icke förmått ersätta, men ock deraf erhållit en väckelse till verksamhet, som ej allenast redan, understödd af statsbidrag dels såsom anslag och dels såsom lån, yttrat sig uti omreglering af tomter samt gator, torg och andra allmänna platser, i enlighet med den af E. K. M. den 11 Maj samma år i nåder fastställda plan, å de afbrända och de tillförene icke bebyggda delarne af stadens område, uti pågående arbeten för sänkningar och höjningar af torg och gator, till beredande af ändamålsenlig planering, samt uti byggnadsföretag, dervid prydlighet och ett vårdadt yttre i väsendtlig mån afses, utan ock, jemte det den framträdt i bildande af komitéer för utarbetande af förslag till förbättringar i stadens inre förvaltning, för framtiden lofvar att blifva för samhället välgörande, så framt de med reorganisationer och framåtskridande förknippade ögonblickliga uppoffringar icke af småsinnet frånhändas det allmänna bästa. Folkmängden hade ökats med något mer än 12 procent till 5,807, deraf 2,590 mankön och 3,217 qvinkön. Handlandernas antal hade stigit till 63, men fabriksidkarnes nedgått till 16 Och handtverkarnes till 93, dertill utflyttningen ur staden, i följd af eldsvådan, bidragit.
Striden afgjordes naturligtvis alltid till examinandens fördel; och opponenterne funno sig således föranlåtna att uti granna, svassande (naturligtvis äfven på förhand författade) tal prisa hans ådagalagda stora lärdom. Det förargliga hände väl stundom, att argumentet N:o 1 genmältes med svaret N:o 2; men å sådana lapsus calami lemnades ingen upmärksamhet. Att så tillgick för några och tjugu år sedan, kan jag destoheldre intyga, som jag sjelf vid ett par dylika tillfällen fungerat såsom opponens. Ar den klassiska lärdomen större hos andra klasser? Man påstår t. ex. att kunskapen uti Latinet är nödvändig för Juristen, emedan han derförutan icke kan erhålla kännedom om den Romerska Jurisprudencen, hvilken i allmänhet anses såsom grunden för all annan lagstiftning. Juristen bör således vara hemma i Latinet. Ilurudant är nu verkligen förhållandet? Kunna våra Jurister i allmänhet obehindradt läsa Institutionerneoch Pandecterne? Härpå måste man sanningsenligt svara nej! Det vore visserligen icke utan gagn om våra Jurister voro hemmastadda i den Romerska lagfarenheten; men i allmänhet äro de derom i hög grad okunnige. En af skälen härtill är otvifvelaktigt bristande språkkunskap. Sådant är i sanning bedröfligt, när man besinnar att de offrat flera af sina bästa år på inlärandet af ett språk, om hvilket de aldrig hinna till sådan kunskap, att de deraf kunna skörda någon verklig frukt. Som likväl Romerska lagfarenheten blifvit genom mångfaldiga afhandlingar, särdeles på Tyska, framställd, skulle en ganska god Den 3 December e. m. 13!* kännedom derom inhemtas äfven utan kunskap i Latinet. Om således våra Jurister hemta ringa eller ingen nytta för sitt yrke genom latinstudiet, torde man böra tillse om icke något annat språkstudium, som ligger honom mycket närmare och hvaraf han kunde hemta vida omedelbarare frukt, nästan helt och hållet åsidosattes. Vårt lagverk utgör något särskildt, hvartill motstycke knapnast torde finnas i öfriga Europa. Svenska lagstiftningen hvilar på egen nationel grund och har utvecklat sig, utan att den Romerska derpå utöfvat någon mera genomgripande inverkan.
I följd af hvad nu blifvit anfördt och med anledning af hos Utskottet gjorda framställningar om vissa bestämmelser i öfrigt för användandet af de till löneförbättring afsedda medlen, får Utskottet tillstyrka. e) att ett belopp af 80,000 II:dr måtte anvisas till löneförbättring åt de vid nu befintliga folkskolor anställde lärare hvilka icke hafva 400 Il:dr i lön, oboräknadt husrum och vedbrand, — under vilkor: l:o att bidrag häraf må lemnäs endast de församlingar, som till aflöning åt folkskolelärare redan tillskjutit ett belopp, som minst motsvarar den hvarje församling förut anslagna andel i personliga skyddsafgiften; 2:o att Statens bidrag af nu ifrågavarande medel, i allmänhet och der ej Kongl. Maj:t finnér särskilda förhållanden böra leda till undantag, icke må beviljas till högre belopp än församlingarne sjclfve ytterligare åtaga sig att tillskjuta till folkskolelärarens aflöning; 3:o att löneförhöjning icke må tilldelas mer än en lärare inom hvarje församling, företrädesvis den, som vid fast skola är anställd; — samt 4:o att löneförhöjning icke må utgå till andra lärare än dem, som vid skolan meddela undervisning under minst 8 månader hvarje år; f) att 75,000 R:dr må anvisas till Kongl. Maj:ts disposition för folkskoleväsendets utveckling och förbättring, enligt ofvan angifna grunder, och under vilkor att församlingarne fortfarande bidraga med två tredjedelar af hvad som för detta ändamål erfordras. Kongl.
Då riksdagen redan är långt fram skriden, torde återremisser, om möjligt, böra undvikas. Jag tror icke heller att en sådan åtgärd här vore behöflig, och utgående från den princip, att det för en bank är fördelaktigare att icke allt för stor del af grundfonden kontant inbetalas, utan att det är mera betryggande att en större mängd grundfondshypothek äro till säkerhet för bankens sedlar deponerade, tager jag mig friheten föreslå att §:n måtte erhålla följande förändrade ly delse: Mom. 1. Utaf grundfonden skola minst 25 procent i rikets gällande mynt insättas och minst 60 proc. utgöras af i allmänt förvar nedsatta grundfonds-hypothek af sådan beskaffenhet, som här nedan sägs. Mom. 2. Dessa grundfonds-hypothek skola bestå; till minst en tredjedel af statens eller allmänna verks och inrättningars lätt säljbara, räntebärande obligationer, och till den öfriga delen etc., lika med Utsk:ts förslag. Genom bestämmelsen »statens eller allmänna verks och inrättningars obligationer,» tror jag att större säkerhet för allmänheten skulle medföras, än genom bibehållandet af Utsk:ts redaktion, och hvad uttrycket »allmänna verk och inrättningar» i och för sig beträffar, kan visserligen icke med noggrannhet förklaras hvad dermed menas, men då det länge begagnats i reglementet för Riks-Banken, är det allmänna begreppet om detsammas betydelse redan temligen stadgadt, och utbildar sig snart nog än vidare, och dessutom uppstode den fördelen, att, då det alltid är godt att hafva sammanhörande föreskrifter på ett ställe upptagna, genom antagande af detta förut kända och begagnade uttryck, den olägenhet undvekes, att K. M. genom särskild författning, hvilken säkerligen ej kunde göras så tydlig att den ej ändå blefve mer eller mindre. vilseledande, skulle bestämma hurudana obligationerna skulle vara beskaffade för att vara antagliga.
Den innehafvare af bränvins-redskap, som öfverlräder hvad i i3och 19 §§. är föreskrifvet, med undantag, på grund af 16 §., af hvad om hattens rymd bestämmes, bote hvarje gång han dermed belrädes Sexton R:dr 32 sk. Lag samma vare för öfverträdelse af hvad i 24 §. stadgadt är; men sker sistnämnde förbrytelse under den tid af året, då bränvinsbränning förbjuden eller inställd är, bote dubbelt. Vare ock i alla ofvanberörde fall bränvins-redskapen förbruten. 43 §. När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvins-redskap, eller för oloflig bränvins-tillverkning eller försäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, alt förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser emot denna Författning, med undantag af förseglings brytande å bränvins-redskap eller oloflig bränvins-försäljning, så vida visas kan, att sådant skett å den tid, då han vistats å annan ort. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han den honom tillhöriga redskap, hvars värde förbrytaren betala bör. Femte Artikeln. Om bränvins-Jörsäljt ling. 44 §- Försäljning af bränvin å landet vare i allmänhet icke lofgifven under en kannas belopp å andra ställen, än Gästgifvaregårdarne, och, om gästgifvarehållningen är emellan flere åboer fördelad, endast hos den åbo, hvilken efter tour densamma besörjer. Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådana personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedels kanna åt en hvar. Konungens
Att Militair-Studerande lära sig något Grekiska, är, om icke mera, åsminstone prydande, och bibringar honom bekantskap med en fullkomlig Språklära, konst-termer, äfven i hans yrke Betänkanden. 4,99 ocli Historien om det milst bildade Folk. Fölen rätt tänkande man, anstäld hvar som heldst, iir det af vigt, att göra sig redo för sin tro oell lära känna dess grunder; detta, utan synnerlig lärd tillrustning, heter i Lärdoms-Scholorne, såsom på Carlberg, Theologi. Vid Gymnasierne äro Läro-ämnena desamma, med tillökning af Philosophi samt Elementaira Physiken och Natural-Historién. De tvenne sednare äro för hvar och en nyttiga, och det förstnämnde, såsom vigtigast för själskrafternas utveckling, lärer ock med mindre skäl uteslutas från den blifvande Militaireiis sysselsättningar, sorn det inskränker sig dertill, att Philosophiae Lectorn föredrager. Logik i samband med allmän Språklära, samt dessutom de Elementer af Practiska och Tlieoretiska Philosopliiens särskildta Lärostycken, med deras tillhörande Historia och Terminologi, som kunna för Lärjungarne vara fattlige, och för deras ålders bildning tjenlige.” Tidsförlusten af Läroverkens genomgående är mindre, lieldst äfven år åtgå till dessa Elementaira ämnen i Krigs-Akademiens lägre Classer. Den ersättes ock rikligen af en fullständigare själs-odling och större omfattning i kunskaper. I värsta fallet föranleder den ett uppehåll, det vi likväl böra önska, i den brådska , hvarmed en oberedd ungdom störtar sig in i Ämbctslifvets fordringar och äfventyr. Utskottet anser således, att det allmänna Läro - 5oo Stats-Utskottets Verket företrädesvis bör väljas, och att hvilkendera af dess Scholor som anlitas, den är en tjenlig Elementar-Undervisnings-anstalt för Militairen.
Med anledning af denna nya olycka, som drabbat Staden, och då, oaktadt alla med yttersta ansträngning af den enskilda förmågan lemnade biträden, de brandskadade icke mägta att, utan understöd af allmänna medel, besegra de svårigheter, som i flera afseenden sig förete, hafva Norrköpings Stads Borgerskaps Äldsta, uti en af Magistraten derstädes insänd och med förord beledsagad underdånig ansökning, anhållit att, till återuppbyggande af den genom senare eldsvådan afbrunna Norra delen af Staden, ett Byggnadslån, stort 100,000 4 Bil. till K. M. Nådiga. Propos. No 36. Ridr, hvilket nu anses mot behofvet sva» rande, måtte Staden förunnas, och en framställning härom af Kongl. Majit till Rikets nu församlade Ständer göras. Kongl. Majit vill, i anledning häraf, till Rikets Ständer öfverlemna frågan, om det hegärdta låne-understödet åt Norrköpings Stad, för det afseende, hvari ill de härvid förekomna omständigheter föranleda. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance - Ärenden, hållet inför Hans 'Maj.-t Konungen i Stats-Rådet på Stockholms Slott den 10 Närvarande: Justitife Ståts-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena fl. E. Hr Grefve af IVetterstedt. Bil. till K. M. Nådiga Propos. No 36. 4 5 Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Frih. af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Skogman.
Ett öga grät; med det andra då log hon: snart var hon efterst, Snart var hon föråt i tripptrapp, snäller och dansvig å fotom. Hon var klädd uppå fransk, derå allt var brokot och krokot; Ringadt, och slingadt i kors, med fransar i lyckor och nyckor; Pappadt, och knappadt i längd och i bredd; med spitsar och litsor, Bundt omkring, och i ring, à la mode, beflittradt och splittradt. Hon bar uppå sin hand ett seglande skepp utan styre. Från Lifland återkommen till Stockholm i yttersta armod, af Ryssarne och hafvet utplundrad, fann han sig af fordna föregifna vänner skydd och flydd. Sin smärta deröfver, sin tacksamhet mot de få undantagen, som ännu kändes vid ”den af jordens högsta gudamakt Juno Moneta förskjutne”, har han förevigat i sitt vackra latinska, en Boethius värdiga poem: Idyllion Anacreonticum ad Amicos certos et probatos. Han vände sig nu till den fjerran i krig frånvarande Hjelte, som genom Christinas förnuftigaste handling erhållit hennes thron; och denne skyndade att understödja honom, så fort omständigheterna kunde tillåta. Men i goda bergnings-villkor kom Stjernhjelm aldrig mera. Hans olycka, liksom fäderneslandets, ville, att Carl Gustaf, den snillrikaste och störste af Sveriges Konungar näst intill Gustaf Adolf, bortrycktes midt i blomningen af kraft och bedrifter. Stjernhjelm hade nu varit förlorad, utan De la Gardie; som, bland många goda egenskaper, ägde den att vara verklig Mäcenat. Han slapp upplefva denna sin sista lycko-sols nedgång. Icke dessmindre dog han så fattig, att hans lik måste öfver tvenne år vänta på begrafning, tills hans arfvingar hunnit vinna en rättegång och Kammar-Collegium förordna om en anständig begrafningshjelp.
Det ar en bild ur Stockholmslifvet från 1880-talet, ' Och är nian artig, då bevars, Man kallar det en nutidsfars. " Vid dessa ord skjutes förhänget åt sidan, och vi föras midt in i öfverläggningen mellan frun och hennes vän Inga Rååd om förberedelserna till sällskapsspektaklet och musiken vid fruns supe följande dag. Allt hvilar på frun, och vännen afhör med beundran uppriiknandet af alla hennes åligganden inom och utom hus. Hon skall sätta pjesen i scen och arrangera musiken, lära roler, läsa lexor med barnen och laga mannens skjortor, för att nu icke tala om redigeringen af " Peppardosan ", estetiskt månadsblad för praktiska husmödrar. Vännen häpnar och erkänner ansprCikslöct, att hon för sin del har nog med sina omsorger som styrelsesuppleant i föreningen " Mopsarnas Vänner ' och som vice ordförande i " Sällskapet för småkräkens vård ". Midt under samtalet höres bakom scenen ett ominöst brummande, såsom af en retad björn. " Det är Axel, och det betyder att lian är hungrig ", förklarar frun. Men snart artikuleras ljuden i några rullande eder öfver pigan som förlagt rakborsten, anammat hans papper och kommit hans rock att försvinna samt i stället belamrat haris garderob med diverse qvinliga toalettartiklar, hvilka senare komma indansande mellan kulisserna. Frun upptager samtalet från scenen och söker på bästa sätt lugna sin herre och rnan. Rakborsten ligger ju järnte alla öfriga toalettsaker under soffan, skrifbordet är uppflyttadt på vindskontoret, och der finner han alla sina papper i god ordning. Rocken, ja den har blifvit försedd med guldgalloner för att begagnas som livre i pjesen; lian kan ju ta fracken s i länge! I parentes erinrar frun sin vän om den erkända sanningen, att nian för det allmänna bör offra det enskilda, och * hcud ", tillägger hon, ' hund kara då rav-a niirmare u n ens man!? "
På hennes anlete blossade opp en mörk rodnad, i det ögonblick hon igenkände hertigen, som, med svärdet draget i högra handen, beträdde vindbryggan; men den försvann åter lika hastigt, och stel och blek, som förut, stod den höga frun. Nu vände sig hertigen till henne och sade: "Haden J, fru Ebba, tagit sländan i hand i stället för kommandostafven, så haden J besparat både er och andra harm. Bättre hade varit om J rört i grötgrytan, än i mannadåd!" Fru Ebba svarade intet härpå, utan sade blott: "På Eders Furstliga nådes befallning är jag här, för att ledsaga eder." Carl syntes ännu vilja tillägga något, men fru Ebbas hela hållning imponerade på honom, och han utsade icke hvad han ernat. Han brukade just ej låta skrämma sig, men nästan till sin egen förundran, kände han sig en smula besvärad vid fru Ebbas sida. Mot sin vilja, måste han bemöta henne med aktning. Han gick nu framåt, åtföljd af fru Ebba, men blott en del af tropparna intågade, resten stadnade utanföre, stående i led. Ifrigt blickade Carl omkring sig, och hans skarpa ögon syntes uppmärksamt beskåda allt. Stundom stadnade han, än för att nogare betrakta något, än för att utdela befallningar. Hans röst var sträf och ovänlig, men i hans skarpa blå ögon lyste glädje öfver att i sin makt hafva fått Finlands starkaste fäste. Hans resliga gestalt syntes högre, näsborrarna vidgades, flere gånger strök han med handen öfver den höga, kala pannan; dock kom han sig icke till att ge sina tankar luft i ord. Han var synbarligen besvärad af fru Ebbas ädla, bleka gestalt vid hans sida. "Hvar är Klas Flemings bisättningsrum", sade han slutligen till Olof Sverkerson, som med beställsamhet fjeskade omkring fursten, "vi vilja begifva oss dit." Fru Ebba kunde med möda qväfva ett utrop, som ville bryta fram öfver hennes hvita läppar.
Det är synbarligen ultimatum, framtvingadt genom vårt gårdagssamtal med Banken, hvilket Heine misstyckt. Han vågar icke utbjuda obligationer högre än 98 och begär 1 procent för besväret med alltsammans. Cirkulärer synas endast formalitet, då Heine sannolikt redan förvissat sig om utsigterna. Efter rådgörelse med här vistande konsul Claes Peyron, tillstyrka vi antagandet af Heines anbud såsom fördelaktigare än hvad Pariser och Londoner bjuda, då tidsspillan och vexelförlust genom guldvalutans silfverförvaudling beräknas. Jernvägsoch Norska lånen skada vårt." Den 20 Januari svarades i anledning häraf: "Sedan Heines anspråk blifvit nedsatte till (3 % ränta och 3 % provision, i ett för allt, anses förslaget kunna antagas; men ombuden böra dock ännu icke afstå från försöken att vinna någon ytterligare jemkning. Framhåll vinsten för Hamburg att härmedelst försäkra sig om de Svenska vexelaffärerna m. m. och gör allt som är möjligt; men äfven om inga vidare medgifvanden skulle kunna erhållas, ega ombuden dock att nu afsluta lånet." förslaget telegraferades den 20 Januari till London, hvarifrån samina dag följande svar ingick: “Heines terms too liigh. Better prospects here. Await my letter hy post before concluding anuthing. No hurry as wc havé already sent credit för 100,000 £ to Riksgälds-Kontoret.“ (Underh Tottie.) I anledning af denna depeche telegraferades: “Tillfrågad huruvida bättre än Heines ultimatum kan väntas i London, telegraferar Tottie nu: Heines vilkor för höga. Bättre utsigter här. In vänta mitt bref med posten innan något afslutas. Ingen brådska, då vi redan beredt Riksgälds-kontoret kredit för hundra tusen pund.“ I följd af en från Paris ingången depeche telegraferades thorsdagen den 21 följande: “Baron Manderström telegraferat onsdagen:
Oct. P. 56, ior. •— i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande om fastställande af årlig underhållssumma och Enkesäte för H. K. H. Kronprinsessan i händelse H. K. H. Liefve i Enkostånd försatt. Sept. 2 A. P. 4oo. Oct. P. 56, 101. ■— angående RiksStåndens olika beslut, i frågan om anslående af ett årligt arfvode för ÖfverDirecteuren Schwartz. Sept. 2 A. P. 40 r. Oct. P. 56, 101. — i anledning af återremiss i frågan om anslag af Allmänna Medel till reparationskostnader å Svea LifGardets Cassern. Sept. 2 A. P. 4°i. Oct. 2 A. P. 235. ■— öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående de för beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagne Hernmans-räntorne. Sept. 2 A. P. 401. Oct. P. 65, io3. — i fråga om hvad Casseurerne vid Riksgälds-Conloirets Credit-Sedel-Verk, såsom missräkningspenningar tillkomma bör. Oct. P. 97, 112, i3a. 865 StatsUtskottets Betänkande», Memorial och ProtocollsUtdrag: angående den Summa, som för Statsoch RiksgäldsVerkens behof erfordras, att genom Allmänna Bevillningen utgöras. Dec. 2 A. P. 35. <— angående verkstäld granskning af redogörelsen för 1817 och 1818 årens Riksdags* kostnader. Oct. P. 97. Oct. 2 A. P. 456, 538, 565. *— öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, i fråga om grunders bestämmande för pensioner åt innehafvare af HofStatstjenster. Oct. P. 97, 460, 566. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets yttrande, i frågan om ersättning för förlorade Ängar m. m. vid gränslinien emot Ryssland. Oct.
Rosenblad, Stjerneld, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, von Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och von Hartmansdorff. 46 Bilagor lill Constitutions-Ulskollets Memorial, N.-o i3. klarade sig inse nödvändigheten, att andra medel, än Tredje Hufvud-Titelns, i Nåder anvisades, så väl till bestridande af de utgifter, hvilka för Garnizonsförstärkningen redan egt och komme att ega rum utöfver de anvisade 24,000 R:dr, som ock till de öfrige af Föredraganden nämnda kostnader; och, med bifall härtill, förklarade Kongl. Maj:t, att Han, enär ifrågavarande kostnader varit föranledda af vidtagne militäriska anstalter, hvilka omständigheterna oundgängligen påkallat för lugnets och ordningens återställande i Hufvudstaden, och hvilka anstalter till någon del ännu måste fortfara, ville, sedan Stats-Secreteraren för Krigsärender afträdt, uti dagens Stats-Råd öfver Kammar-ärender, fatta Nådigt beslut om anvisande af de serskilda medel, som dertill erfordrades. Uti nämnde Stats-råd öfver Kammar-ärender tillkännagaf Kongl. Maj:t, att, sedan Han, i anseende till de från den 19 förutgångne Juni inom Hufvudstaden inträffade, lika oväntade som allmänna lugnet störande, uppträdens stillande, nödgats låta förstärka dess Garnizon, så hade, till de deraf föranledda kostnaders betäckande, de å Tredje Hufvud-Titeln disponible tillgångar blifvit använde; men då de icke motsvarat behofvet, hade Kongl. Maj:t för ifrågavarande högst vigtiga och angelägna ändamål ansett oundgängligen nödigt att tillita den delen af det i Riksgälds-Contoret för sådane ändamål nedsatta mindre creditivet, hvaröfver Hans Maj:t nu äskade Stats-Rådels tankar.