Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4* Den summa af 4,400,000 R:dr, gom Rikets Ständer vid denna Riksdag till en grundfond för Banken anslagit , såsom återstod af Rikets skuld för kostnaderna vid 1808 års krig, skall alltid, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier , utgöra en Bankens behållning utöfver de förbindelser« £2 PrqL Utdrag dtn 11 £awarii 1830, för hvilka Banken ansvarar, och användas endast till förstärkande af Bankens metalliska fond, sedan silfverutvexlingen börjat, så att möjligen inträffande capitalförminskning under året af vinsten ersättes. §. 5, För hvarje Ijalft år skall, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt, sorn Hart och fullständigt visar Vexelbankens ställning, genom Bikets Ständers Fullmägtiges försorg tryckas och med allmänna tidningarne utdelas, samt efter hvarje års bokslut, en öfversigt , som visar Bankens hela ställning. §. 6. Enskilde stånde fritt, att Bolag inrätta till Bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom Kongl. Kungörelsen af den 14 Januarii 1834 redan , angående enskilda Bankinrättningar, är stadgadt , eller framdeles af Kengl, Majit och Rikets Ständer stadgadt varder. §• 7* Alla Stadgar och Reglementen, angående Bankens Styrelse och Förvaltning, skola Prof. Utdrag den 11 Januarii l8j®. j>5 upprättas i noggrann öfverensstämmelse tfned de i denna Lag fastställde grunder. Denna Lag ml såsom allmän Civil-Lag ej annorlunda ändras, än p! sätt i RegeringsForinens 87 §• stadgadt är; och ege, i afseende p! verkställigheten , samma kraft och verkan , som Rikets öfrige gällande Lagar. S. D. Föredrogs
Då realisationen beslutades, utgingo RiksSttn från den grundsats, att hvar och en näringsgren, som förut varit i åtnjutande af vissa lånerättigheter, borde jemväl efter realisationen dervid bibehålj las. Nu har K. M. i afseende å de näringar, som understödjas af Manuf.discontfonden, velat fästa uppmärksamheten derå, att dessa näringars lånerätt betydligen sjunkit, samt föreslagit, att ett större creditiv må beviljas, hvarigenom lånerätten åter må kunna höjas till det belopp, att samma proportion emellan varuvärdet och belåningsbeloppet, efter Den 5 Januari. hvilken lånefonden blifvit bestämd, jemväl hädanefter må kunna bibehållas. Det är således icke någon gunst, som begäres för de ifrågavar. näringarna, utan en bestämd rättvisa och billighet. Deras behof häraf anser jag, lika med Gr. Horn, vara obestridligt. Derföre, att klädestillverkningen dessa sednare år tagit en lycklig fart, ar det väl icke skäl att genast beröfva henne det låneunderstöd, som i väsendtlig mån bidragit till hennes förkofran. Det är först efter flera års erfarenhet deraf, att understödet kan umbaras, som fråga om inskränkning bör kunna uppstå; men ingalunda nu. Man skall ihågkomma, att jernhandteringen fått bibehålla obegränsad lånerätt på vågförda effecter; oell den ena näringen bör väl åtnjuta lika rätt som den andia. Man säger väl, att fabrikerna äro skyddade af prohibitiv» författningar. Månne det icke förhåller sig på samma sätt med jernhandteringen? Man säger, att fabrikanterna kunna få delaktighet i privalbanksinrättningar. Gäller icke samma erinran i afseende på brukspatronerna? Då jag altså antager, att sjelfva understödet är nödigt, nyttigt och rättvist, föijer till afgörande, hvilket sätt som är lämpligast för verkställigheten, antingen det af K. M. föreslagna, eller det i reservationen uppgifna. Att låta ConunerceColkm upplåna de erforderliga medlen kan jag icke gilla. Det är redan skadligt för näringarna, att både Banken och Riksg.cont. befatta sig med upplåningar och täfla örn att borttaga medlen för den enskilde.
Palmstjerna deruti, att ehuru skrifter kunna blifva nyttiga såväl för nykterheten, som för befrämjandet af hvilket annat godt ändamål sorn helst, såvida de nemi. äro så författade, att de icke leda till missförstånd och till svärmeri, så anser jag likväl, hvad nykterhetstalen beträffar, att vi, för värt åtgörande i denna del, hafva erfarenheten icke sä långväga, dä vi blott behöfva påminna oss, att methodisternas thema för folkens fanalisering är grundad! på nykterheten, och att det är genom den, som de vilja leda sig in till ett välde öfver folket, hvilket icke tillhör läraren. Läraren må försöka att öfvertyga geuom förstånd, men icke försöka att tillvälla sig rättigheten att, genom sin vilja och sina låtsade vanor, styra andra. Jag öfver - Den 5 Mars. lemnar i öfrigt till Utsk. alt pröfva huruvida motionen kan anses föranledd af de beslut, som R. St. fattat ang:de brån vinsbränningen. Det synes mig vara en väl långt hårddragen bäntyduing, att af under riksdagen inträffade händelser, väcka motioner, i hvilken syftning man behagar, för alt till och med annihilera möjligheten af den tillverkning, som genom H. St. blifvit medgifven af denna vara. Hr von Hartmansdorff: Om StalsUlsk. ansett motionen icke kunna upptagas, så hade StatsUtsk. på denna grund allena bort afstyrka allt afseende å densamma. Detta har likväl icke skett. Hvad äter medlens användande beträffar, så hoppas jag att Frih. Cederslröms farhågor kunna undanrödjas, då det endast vore efter Regeringens ompröfning, som medlen finge användas. I alla fall, om man erhåller medel till skrifter allena, så kunna de enskilda sammanskotten användas för det andra ändamålet. Klart synes mig vara, alt lika väl som man kan verka genom det tryckta ordet, lika väl och måhända bättre kan man verka genom det muntliga. Men allt nog, jag säger såsom han sade, hvilken dref fram hästen med sporren: ”kommer den ena sidan fram, så kommer också den andra.” Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Jag vill icke trötta Ridderskapet och Adeln med flera anmärkningar vid sjelfva språket, ehuru det icke är nog Svenskt, utan öfverflödande af Fransyska vändningar. Men jag måste fästa mig vid den mot slutet af första momentet förekommande meningen: Namn och hemvist. Som det senare är' lätteligen föränderligt, och möjligen kunde befinnas orig - Den 2g Januari i f. m. tigt vid sedelns uppbrytande, fastän namnet vore rigligt, så synes det vara nog hardt för löftesmiinnen att derför straffas lika hardt, som om altsammans vore falskt. Jag anhåller således att meningen må förändras till namn eller hemvist. Grefve GyldenstolpeAnton Gabriel: I händelse detta moment återremitteras, skulle jag anhålla att orden inom Laga tid måtte utgå såsom öfverflödiga, emedan jag icke kan föreställa mig att något åtal kan ske utan i Laga tid. Hans Ex cellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln instämde i den af Grefve Gyldenstolpe gjorda anmärkning, att ur red a c ti o n sfö rsla ge t lill i mom. 4 § a ^ nya Tryckfrihets-Lagen måtte uteslutas orden: inom laga tid. Ropades Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adelil ansåg berörde anmärkning böra förfalla; hvilket med Ja besvarades. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, till Constitutions Ut - Den 29 Januari i f. m. 2°g Utskottet remittera Herr von Hartmansdorffs anmärkning, att de i r mom. 4 § af ifrågavarande Förslag befintliga orden: Författarens namn och hemvist, måtte förändras till: Författarens namn eller hemvist. Bifölls. §4- 2:0 Röjer Boktryckare Författarens namn och hemvist, utan att
Skrifvelse, N:o 53. funnit den af Konvoj-kommissariatet flera gånger föreslagna beräkningsgrund vara den rättaste, nemligen att hvartdera riket bidrager efter lästetalet af de fartyg, som beseglat farvattnen pä andra sidan Gap Finisterre, och att således, enär dessa fartygs drägtighet uppgifvits utgöra för Sverige 45,000 och för Norrige 30,000 läster, Norriges bidrag borde bestämmas till faf hela den gemensamma utgiftssumman. Med anledning häraf och då Rikets Ständer tillika erhållit kännedom derom, alt grunderna för de begge rikenas ömsesidiga bidrag till alla förekommande unionella statsutgifter komma att af E. K. M:t, vid nådig pröfning af det förslag Unions-komittéen i sådant hänseende afgifvit, i ett sammanhang bestämmas, få Rikets Ständer, för sin del, i underdånighet tillkännagifva den åsigt alt, vid det förestående bestämmandet af beräkningsgrunden för de förenade rikenas ömsesidiga bidrag till konvoj-kassans gemensamma utgifter, såsom sådan mätte antagas, icke rikenas folkmängd, utan lästelalet af de fartyg, hvilka under en viss tidcrymd beseglat farvattnen på andra sidan Gap Finisterre. Förvaltningen af Sjöärendena.
Tiden och vetenskapernes framsteg hafva således bragt detta vapen, såväl i afseende på construetioners och inrättningars ändamålsenlighet, som i synnerhet i afseende på sjelfva beslåndsdelarnes ålder, bräcklighet och opålitlighet, på en så låg punkt, att om man ej nu lyfter det derifrån, det snart blir så odugligt, att man kan anse det för belt och hållet irreparabelt; och då lärer det blifva ännu kostsammare att helt och hållet nyskapa detsamma, efter man ändå aldrig kan umbära det. Det har således vid Försvarsverkets reglering blifvit af nödvändigheten påkalladt, alt begära anslag för iståndsättande af äfven denna del af Artilleriematerielen, och som mig varit anförtrodt uppgörandet och uträknandet af härtill nödige kostnadsförslag, anser jag för en dubbel pligt att upptysa, det den summa som härtill erfordrades uppgick, utan att vara öfverflödigt tilltagen lill 470,000 R:dr. Denna summa har Kongl. Maj:t i Dess Kådiga Proposition nedsatt till 146,600 R:dr; och således deri gjort en förminskning af 323,4oo R:dr, af det skäl och på den grund, att Kongl. Maj:t ansett, att största delen af det i behofven upptagne parti kulor och Den 23 December. 243 öfrige projectiler, borde, för att lindra Statens utgifter och minska den ränta som eljest årligen skulle ligga denna materiel till last, tills vidare uppskjutas, i synnerhet som vid inträffande behof desse projecliler kunna vid Rikets Styckebruk snart 110g, och i mån af åtgången, blifva tillverkade; hvilket ej låter sig göra med BelägringsArtilleriets pjecer och öfrige materiel.
» 1844 13,320 » » » 1845 11,555 » » Gjutgods har tillverkats till belopp af nära 500 SkU. Stångoch ämnesjerns-tillverkningen bedrifves vid Forssmarks bruk i Forssmarks socken, Hargs i Hargs socken, Schebo i Ununge socken, Rånäs i Faslerna socken, Ortala i Wäddö socken och Nyqvarn i Turinge socken, af hvilka de fyra förstnämnde hafva dels Vallon-, dels Tysksmide. Tillverkningen är uppgifven att hafva bestigit sig År 1843 till 10,781 SkU. bergsvigt. » 1844 » 1 1,744 » » » 1845 » 11,924 » » » 1846 » 11,776 » » » 1847 » 12,163 » » Vid Schebo bruk finnes äfven ett valsverk för tillverkning af jern plåtar, vid Nyqvarns bruk en stålugn jemte hammare för slålräckning och vid Forssmarks bruk likaledes en stålugn, privilegierad år 1844. Vid Johannesforss manufakturverk i Forssmarks socken tillverkas vagnsfjedrar, axlar och så kallade svanhalsar, hvilka äro kända för godhet och mycket efterfrågade. Vid Bränninge i Tveta socken och Wira i Kulla socken finnas numera endast manufaktursmiden. Enligt hvad uppgifvet blifvit har jernmanufaktur-tillverkningen utgjort: År 1843 1,071 SkU. bergsvigt. » 1844 592 » » » 1847 .. 773 » » Några nya stångjernsverk hafva icke blifvit privilegierade under ifrågavarande år. 12 Från Karta kalkbruk i Sorunda socken bär fortfarande afyttrats kalk i större qvantitet. Flera kalkstensbrott finnas äfven i Wårdinge socken och på nåara andra ställen i länet, derifrån kalken till största delen afsättes i de P . kringliggande orterna. Flera goda qvarnstensbrott finnas i Bådniansö socken. Andra bruk, fabriker och inrättningar.
Cederström framställt, få en propos. om frågans delning; ty då Hr Landtm, en gång har föredragit i sin helhet frågan om så väl den yngre som den äldre kammaren, så är den icke afdelad, derföre att en ledamot stiger upp och talar endast om den ena delen. Det kan väl hända, att vi till följe häraf nu komma till en votering, men det vore ganska nyttigt, tror jag, för alla de ledamöter, som tro det vara sig tillständigt alt i en så vigtig sak som denna stå upp och fråga en annan af Husets ledamöter hvad hans mening kan vara för det att han gör så, eller gör så och icke annorlunda, i stället för att gå till denna ledamot och göra honom frågan, utan att Ståndet må blifva nödsakadt att afhöra sådana frågor. Jag säger, att så länge discussionen fortgår på det viset, är det icke möjligt att den kan ordnas, förrän man märker att man kör hufvudet i väggen, och derföre tror jag det vara så godt att Hr Landtm, gör propos. om delning af frågan om äldre och yngre kammaren, då man får se, huruvida Huset vill svara ja eller nej. För min del tillstår jag att jag nu dertill kommer att svara nej , emedan jag icke kan se huru man eljest skall komma till ett slut på frågan. Gr. Spens: Jag har begärt ordet, egentligen för att godkänna Frih. Cederströms begäran, men med det tillägg, att jag anhåller det Hr Frill. o. Landtm, måtte utesluta mitt namn derifrån. Frihtn proponerade nemi. en framställning till R. o. Ad., huruvida Ståndet ville tillåta delning af Hr von Hartmansdorffs förslag, på sätt Gr. Spens föreslagit. Jag liar föreslagit det villkorligt, nemi. under det villkor, att discussionen dermed skulle vara slut om äldre kammaren; men då det villkoret icke uppfylles, så önskar jag åtminstone att förslaget icke måtte stå i prot. såsom af mig framstäldt. Jag kan visserligen icke bestrida att propos. göres, men såsom mitt förslag bestrider jag densamma.
Man glömme ej att detze Personer derföre ej uphöra akt wara Os; lika i rättigheter, och att, ehuru Urskotten ej hafwa afgörande utan endast frainställningsrätl, aro De pä intet sätt underkastade Riksens Sränders annu mindre ett enda Riks Ständs Domsrätt, innefattande rättighet att kunna tiliwita Utskott förseelser. Med fädane wilker skulle fa lata pla» cera sig i Utskott. Pä besia skäl hemställer jag att Högloft. Ridderskapct och Adeln förklarar, att den an» ragc - Erpeditions.UrjkottelS lämnade uplysningar för al» beles nöjaktige, och finnes derigenom de orsaker aldeles häfne, som gifwit anledning till remisien. Hwad en enskild Ledamots yttrande beträffar och huruwida deruti blifwit nyttjade mindre lampelige ordasätt, sä, och emedan hans yttrande ej genom ordentelig proposition wunnit det bifall för att wara ansett för Ridder» skaper och Adelns Egne tanke, star dek, om han behagar, för hans egen räkning i Protorollet, att en gäng af en owäldug Allmänhet bedömas och förtjena! ej att af Ridderskap!! och Adeln eller ett Utskott releveras. Herr 8l!versro!ps, 6usraf ,4.drabam, I denna sak har icke något annat förefallit som rörer mig personligen, än det uttryck Herr Lrunäslstjsrna emot mig anfört. Utan hopp att göra den effert som han, fär jag blott för raktwisans skull utbedja mig att ej någon granskning as mitt utlätande den 22 sistledne mä komma i fräga, förr än Protocollet för samma dag blifwit justeradt» Herr /^älerberb, Jacob, Dä jag emottog ett rum i Expeditions - Utskottet, ansag jag det med skäl som ett prof af Ridderlkapet och Adelns förtroende. Att efter förmåga söka gagna war min söre, fars, 4» Dm i December sats, att ej blifwa mitzkänd war min önstan.
Jag måste nämligen säga mig själf, att det ju fanns en möjlighet, om också svag, att min vän verkligen en gång på allvar hade haft något med blåsyra att göra, och med denna visserligen minimala möjlighet för ögonen var det min skyldighet att göra frågan på ett sätt, som gaf honom tillfälle att ignorera den, om han så ville. Men det ville han lyckligtvis icke, hvad jag ju också hade räknat på. Efter några sekunders synbar själsstrid svarade han nämligen med sammandragna ögonbryn: »Du vidrör ett ämne, som jag af vissa skäl ogärna vill inlåta mig på. Låt oss tala om någonting annat!» Jag teg; men ur mitt inre det steg upp ett tyst jubel. Och ännu i dag, när jag genom att skrifva ner denna betydelselösa tilldragelse söker förkorta en tom och fåfäng timme, ännu i dag har jag nöje af denna kronärtskocka, som jag åt upp för öfver tre år sedan. SANN HISTORIA DET är icke någon historia för allvarligt folk. Man blir hvarken klokare eller bättre af att läsa den, och den betyder ingenting särskildt. Dessutom är det så länge sedan den passerade, så det kunde egentligen vara onödigt att berätta den; men den är åtminstone sann, och sanningen bör man alltid hålla i ära. Min mormor säger, att den vintern var den kallaste hon någonsin varit med om, och det vill jag gärna tro; hon brukar aldrig fara med osanning, utom när det är nödvändigt. Hvad det egentligen var för en vinter kan ju vara detsamma, det angår ingen; men den vintern var det emellertid. Ja, det var en alldeles förskräcklig vinter; min mormor hade en katt, som brukade komma litet sent hem om kvällarna ibland, och så en natt blef han utestängd; på morgonen hade han fått sin näsa alldeles rödfrusen, så att han fick gå och se litet försupen ut sedan under hela sin återstående lifstid. Det var så mycket mera att beklaga, som han alltid hade varit en utmärkt nykter och städad katt; och jag får bekänna, att jag grät mina modiga tårar första gången min mormor berättade den historien för mig. Det kunde för öfrigt också bero på att min mormor berättade allting på ett så lifligt och rörande sätt. Men tiden läker alla sår, och katten är död, och han har dessutom ingenting med min historia att göra. Ja ... Det var en gång ett plank.
Statsministern erinrat, att det så mycket mindre kunnat vara afsigten att orätt framställa förhållandena, som Stats-Ulskotlet egt öppet begära de ytterligare upplysningar, som kunnat anses af nöden och till hvilkas meddelande II err t. f. Stats-Ministern på förhand förklarat sig beredvillig, samt, i frågan om Filenska skulden, förhållandet dermed blifvit i officiel väg anmärkt och obligationerne å Colonial-Deparlementets Engelska lån, fastän icke löpande här i Sverige, dock ingalunda äro af egenskap alt utgöra hemliga papper, hvilkas innehåll det kunde falla Herr t. f. Stats-Ministern in att uppsåtligen fördölja. Då Utskottet skolat denna fråga till förnyad behandling företaga, har Utskotlet, för att kunna efterkomma de inom Riks-Stånden, lill grund för ålerremissen, nästan enhälligt och äfven med yttrade skiljda opinioner i hufvudsaken, framstälda yrkanden, att alla med frågan sammanhang egande omständigheter måtte fullständigt utredas, äfvensom för att dervid lunna med tillbörlig säkerhet utröna och vitsorda förhållandena i de delar, som omförmälas uti här förut serskildt upptagne yttranden af Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Friherre Stjerneld och Herr t. f. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Ihre, å hvilka yttranden Utskottet, i följd af talarnes embeten och den noggranna kännedom, de således ega om saken, ansett sig böra fästa synnerlig uppmärksamhet samt med ser - 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 489. skildt föranledande af sistbemäldte Herr t. f. Stats-Ministerns yttrade beredvillighet till upplysningars meddelande, funnit sig böra, på sätt i afskrift bifogade skrifvelse utvisar, hos Herr Stats-Rådet
N:o 1 till Kongl. Majus Prop. om Statsverket 1865, 9 Hufvudtiteln. sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition derom, att Vaktknekten Per Pettersson må berättigas att från och med månaden näst efter den, då han erhåller afsked från Vaktknektsbefattningen vid länscellfängelset i Örebro, å allmänna Indragningsstaten uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af Fyrahundra Riksdaler Riksmynt. Hvad Herr Justitie-Stats-Ministern sålunda i underdånighet hemställt, täcktes, uppå tillstyrkan af Stais-Rådets öfrige ledamöter, Hans Maj:t Konungen i nåder bifalla; och skulle utdrag af detta protokoll tili Finans-Departementet öfverlämnäs, på det att berörda framställning må vid förslaget ti l reglering af Nionde hufvudtiteln iakttagas. Ex protocollo G. W. Westberg. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Onsdagen den 13 September 1885, i närvaro af: Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern anmälde i underdånighet: Fångvårds Styrelsens underdåniga skrifvelse den 21 nästlidne Augusti, hvarigenom är vordet anmäldt, att, uti en af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Örebrolän till Styrelsen insänd och förordad ansökning, Direktören vid länscellfängelset i Örebro Isaak Fredrik Ohlin anhållit, att Styrelsen måtte bereda honom rätt till pension, då han i följd af ålder eller sjukdom kunde finna sig nödsakad att taga afsked från sin berörda befattning. Bil.
Sommarns högtidsstund! den herrliga midsommarsdagen, har jag då här, skild ifrån dig, sett uppgå, sett njutas, sett försvinna; hon är då oåterkalleligt förlorad, för att aldrig mer återkomma, denna, för ett lefnadsgladt sinne, så ifrigt efterlängtade dag. O! min Emilia! äfven jag har med ett lugnt tillfredsställdt inre, njutit dess rika lust, dess fröjder; äfven jag har skadat denna sol, hvars kraft sprider glädje, och välsignelse kring hela jorden, denna rena blå himmel, hvilken så underbart talar hopp och hugsvalelse till ett lidande hjerta! sjelfva midsommarsaftouen, var den njutningsrikaste jag ännu öfverlefvat; en namnlös frid hade sänkt sig i mitt bröst, då jag under den gudomliga aftonens tystnad, tillika med min moderliga vän, invid mitt lila kammar-fönster betraktade naturen i dess skönaste helgdagsskrud! Den stora staden var folktom och tyst, lik ett till helig andakt öppnadt Herrans tempel, stilla låg hafvet, dess spegelyta endast någongång krusad af en lätt framskjutande menniskofyld farkost: "hvilken salig afton!" afbröt sluteligen Friherrinnan, den timmas långa tystnaden, hvar under hennes ljusa blick oafvänd irrat kring den sköna naturtaflan, och en varm tår nedrullade härvid långsamt utför dess kind, "hvilken salig afton, hvartill manar hon väl ett hjerta som, lyckligt nog, äger förmåga att fatta dess djupa andemening?" "Jag behöfver ej fråga dig Mathilda hvad du nu känner"; fortfor Friherrinnan efter en liten paus; "ditt anlete förklarar mig hela din själ; och oaktadt alla dina motgånger och hårda pröfningar, anser jag likväl dig outsägligt lycklig, som så sannt, så rent, så fullt förstår din Gud! och vet underkasta dig hans visa råd." "Ack! motgången under hvad grad, hvad namn, hvad skepnad som helst, kan aldrig, aldrig fullkomligt nedtrycka menniskan, då hon derunder äger kraft och styrka, att med stadig tro och hopp öfverlåta sig till en allt förmående försyn." Härefter meddelade
Skäomics Innebyggare winna genom prowrsivner Magazlnager, aroetSpenningar nr. moch allmänna nyttan bcredes ytterligare genom en deraf demande mera altman wälmäga t del den först-stil Staten werrfamma medlemmar pä flere ställen än förut, hwilka iständsättas att gagna sig Kjelfwe med ofra behöfvande Familier och att utgöra sina ukffyild-r tili Kongl. M^jt och Kronan mera reauliert än fö>ur. Wifle Staders mindre fördelaktige lokal för begagnandet af en neder! agöstjher kan ej bestridas; lckwäl kanna conjunciurer och omständigheter inträffa, dä äfwen en sädan af naturm mindre gynnsam belägenhet kan med mer fördel begagnas ä r för närwarande; och der det ej intläffir förswinner äfwen rättighetens möjliga degaqn-nde; men ej bör siclfiva rättigheten wara nägon Ort betagen Om någon sadan tanke skulle nppstä, det kunde K mg! Mai ts och Kronans Tull-Intrader sörmindskas derigenom, att de Städers handlande, som förut genast förlullak det ofta mindre betydliga parti? utländsk a wahror, som för OrrenS förnödenhet af dem mäatas insöstkrifwosgenom nederlags rättigheten äga tillfälle stt äter utföra wahrorne utan Tulls erläggande, fä lärer den ej räcka längre än tankans flygt och iäledeö ej tarfwa någor» wrdcrläggning. Det faller wid sörsta e''tt'"sinnande genast i ögonm att consumttoncn pä hwarje ork blir den sam - mr Den 27 Ianuarri. samma med eller utan Nederlaqsrattighet och da, h vad sam cvnsuiueraö 06) af nederlagen tili detta ändamäl uttages, genast da sörlullas, «a bitr förhällandet lika invad Tulluppböiden angär.