Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 4 Sept. 1781. — Din själ, djup och helig, i harmoni med Gud, öppen för alla dygder, gör dig liksom himmelsk för min inbildning. Ack! här på denna stora marknaden, der allt utbjudes, der allt prålar och ageras, är ett ord från en sann och redlig som en ljusstråle från himmelen. Du är en af de ädlaste menniskor, som jag lärt känna! Jag läser för ett par unga fröknar, af hvilka den ena är en liten Eoid. Jag har många nöjen der. Jag använder blott ett par timmar om dagen; och har nog af dem. Dottren af den fru, hos hvilken de äro i pension, är en skönhet i reglor. I familjen är en myckenhet contraster af fåfänga och känsla, som obeskrifligt rikta och förändra våra nöjen. Jag är lycklig; och mår, borgerligen, alldeles icke illa. Stockholm den 14 Sept. 1781. Är det icke obegripligt, att jag på ingen boklåda i staden kan få Werther? Jag har nyss genomstöfvat dem alla. Några rader, som på det högsta interessera mig – de sista af ett bland de första brefven – ville jag just nu äga tillhands. Han föreställer der Snillets fria styrka som en rik och genombrytande flod, hvars mäktiga svall åbyggarne omkring söka hindra genom tusende dämmen, att det icke i sitt ädla våld må taga med sig deras välsirade blomstertäppor (detta är åtminstone ungefära meningen). Jag har tecknat stället med ett utropstecken i randen – se efter i ditt exemplar! Gör allt, min vän, för att afskrifva det rigtigt, och skicka mig det med omgående post. Och att jag måtte hafva en åskådande visshet af dess helhet, så afskrif äfven punkten näst öfver, – om den ock icke skulle höra dit!36 Jag är mera hemma här, än på dina skånska fält; der jag förekom mig som en landsflyktig. Ack, Arist! Uplandet – Skogarne – der är man i sitt fädernesland, Svensk, lycklig!
Annexeller Kapell-församling, som har egen kyrka och prest, angående tillåtelse för, att frånskiljas moder-församlingen och utgöra eget pastorat. I. 408. 11- 456. X. B. 638, 661. Anslag, att Rikets Ständer måtte besluta, det H. K. II. Kronprinsen under den tid han förer Eiks-Styrelsen, må äga att årliligen i förökadt anslag uppbära en lika stor summa, som den RiksStaten för närvarande honom anvisar eller 100,000 Rdr Banko. VIII. 319, 410. R. 413. XI. 119. R. 120- — - om föreläggande för Stats-Utskottet att inom 8 dagar inkomma med Betänkande angående samma motion. XI. 328, 334. A. 352. — å allmänna indragningsst.aten, personelt, åt Reetorn Mag. E. G. Björling, angående. II. .309. R. 312. X. B. 79, 117, 134. A. 161. XI. E. 401. — årligt, personelt, till Bankens Garde des medailles, Riksantiqvarien B. E. Hildebrand, angående. VIII. B. 113, 124. A. 128. Ansätts hemman i Jemtlands län, om befrielse från rotering för. XI B. 151. A. 266. E. 331. Arbetande och tjenande klassen, om åtgärder på det denna må hafva penningar afsatte på ålderdomen. Jfr. äfven Ränteförsäkrings-anstalter. Arbeten, allmänna, angående de vid större sådana anställde personers religionsoch sedlighetsvård. IV. U. 209. V. 62, 81. E. 175- — allmänna, angående medels anvisande för undersökningar, inspektions-kostnader samt expenser vid. Arbetscorpsen, om straffoch arbets-fångars användande uti. Se arbetsfångar. Arbetsfolk, som utgår för vinnande af arbetsförtjenst, om stadgar rörande. VI.
Om en allmän handelsfrihet vid denna Riksdag beslutes, skall den naturligtvis äfven sträcka sig till Gottland; men om prohibitivsystem i afseende på det öfriga Riket skall fortfara, då vet jag ej, hvartill det skulle tjena , att göra något undantag för Gottland, om ej för att gifva lurendrägeriet en så ökad fart, att alla författningar till dess hämmande skola blifva fruktlösa. Jag anser således detta ämne äga sä nära sammanhang med frågan om TullBevillning och Creditupplag, att dst förra bör hvila på bordet intill dess den sednare blif vit afgjord. Bifalles denna > så må gerna 3§o Den II Augusd e, m. •n Porto Franco p& Gottland beviljas. 1 annat fall kan jag ej annat än afstyrka en mesur, som blott skulle bereda en ny seger åt lurendrägeriet, på alla nyttige medborgares och inrättningars bekostnad. Grefve Lagerbjelke, Axel, och Herr Uggla, Gåran Gujla}, förenade sig med Herr Tham. Herr Grefven och Landt Mar/kalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg OeconomieUtskottets Förevarande Betänkande böra tills vidare ytterligare hvila på bordet. Ropades Ja. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieOtskottens den 16 sistledne Julii under N;o 376 afgifoe, samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl Majds Nådiga proposition , angående Recognitions-skogarne. Herr Danckwardt, Magnus Georg, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 2.) Herr Hjerta, Gujlaf, hade inlemnat följande, 60m upplästes: (Se Bilagan N;o 3.) Den II Augusti e, m, Friherre Cederström, Jacob:
Schöler, än Enkeoch Pupill-Cassor, än Sjukanstalter, m. fl. De åtskilliga härföre angifna bevekelsegrunder åsyfta hufvudsakligen att ådagalägga, huru dessa inrättningars förmåga till välgörenhet, genom ett sådant afdrag, inskränkes till håde allmän och enskild skada; varandes Bevillliings-procentens innehållande, i en Talares tanka, icke förenligt med Regeringens försäkran, att flere Stiftelser skulle få åtnjuta 6 procent.
Lag, nemligen i förra fallet emot Kongl. Brefvet den 27 October 1820, jemfördt med 20 Cap. 4 § RättegångsBalken, enligt hvilka lagrum, allmän åklagare icke äger att i brottmål eftergifva någon del af den bestraffning, hvartill den brottslige gjort sig skyldig, samt i afseende på förvandlingen åter, emot 4° Cap.. 1 § MissgerningsBalken samt 5 Cap. 4 § Straffbalken, och genom denna 01igtiga dom skada skett i så måtto, sorn hustru Maria Halfvardsdotter, hvilken ej förmått gälda böterna, utan kroppsstraffet undergått, kommit att hållas i fängelse fyra dagar längre än vederbordt; alltså och i förmågo af 1 Cap. 12 § RättegångsBalken samt Kongl. Brefvet den 11 December 17C6, lunne Kongl. HofRätten skäligt, det skulle Häradshöfdingen, under hvars Ordförande HäradsRätten utslaget fattat, för denna orätta dom, böta Ett hundrade daler silfvermynt, med Trettiotre R:dr 16 sk. Banco samt derförutan godtgöra icke allenast hustru Maria Halfvardsdotter, för det henne tillskyndade lidande, med 4 R-’dr Riksg., utan äfven Kongl. Maj:t och Kronan, för bemälde hustrus fångförtäring under de \ dagar, hon, längre än henne lagligen bordt ådömas, suttit i fängelse.
Härpå får jag svara, att det är första gången ett så stort dana-arf, som det ifrågavar utgjort föremål för efterskänkning och alt lika protester tvifvelsutan låtit höra sig för hvilken stad eller ort, som en lika gåfva varit hegard. Man har såsom skäl för eftergiften upgifvit, att el t gevärsfaktori varit inom staden anlagdt och att arbclarne och deras familjer nu tynga fattigvården, men det är 90 är sedan det uphörde att drifvas för Statens räkning, och omkring 20 år sedan det fullkomligen nedlades. Jag tillåter mig alt fästa Herrarnes upmärksamhet derpå, alt landsorter finnas, hvilka i detta fall äga åtminstone lika anspråk på R. St:s frikostighet, som Norrtelje stad, i hvilket afseende jag vill nämna Södra Möre Härad, äfvensom Blekinge, der vanligen hvarje halft mantal — t. o. m. fjerdedel mantal håller en båtsman, och det icke sällan inträffar att en sådan hemmansdel får 3 ä 4 afskedade eller aflidna Båtsruans-familjer på egorna, med hvilkas underhåll de och sockuarne orimligt betungas. Jag röstar för bifall till betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då andra värda ledamöter nu visat sig frikostiga med Kronans fastigheter, men hushållssumma med hennes penningar, skulle jag vid detta tillfälle vilja förfara tvärtom. Det är pä sätt föreg:de talare omnämnt, en vedertagen plägsed, att R. St. efterskänka Kronans rätt till smärre danaarf, hvilka tillfalla falligvården i den stad eller församling, inom hvilken den aflidne vid dödsfallet varit boende. Naturligtvis eger hvarken staden eller församlingen någon rättighet till dem. Derföre måsle de hos Konungen göra ansökning härom, hvarefter Han i ämnet afläter propos. till Ständerna. Förekomma nu, vid denna fråga, sådana omständigheter, hvilka kunna föranleda bifall till den Kongl, propos.,såsom tillförene i likartade händelser? Häremot har blifvit invändt, att frågan icke vore utredd, och alt man förty icke borde på förhand fatta något beslut.
Den 25 September e. m. Hans Esccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då denna punkt innefattade 2:ne frågor, och en Ledamot önskat särskild proposition å hvarje fråga, ansåg flans Excellence sig böra gå , denna önskan tili mötes, och finge derföre nu först hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt StatsUtskottet föreslagit, bifalla uppförandet på Stat af'en sjette RevisionsSecreterare-lön med de löneförmåner, som för hvar och en af de förut varande fem blifva beviljade. ’ Ropades Ja. Herr von Hartmansdosjff, August: Jag har förut yrkat, att RevisionsSecreterarnes Löner måtte förhöjas till 3,000 R:dr, och Kongl. Maj:t har föreslagit 1800, men Utskottet har icke tillstyrkt mer än 1600 R:dr. En hvar vet, att RevisionsSecreterarne äro föredragande ej blott i Högsta Domstolen, utan äfven hos Konungen i SlatsRådet, och att de således höra till de vigtigaste Embetsmännen i den gren af vår Statsförvaltning, som rörer JustititeVerket. Man borde således förmoda, att då RevisionsSecreterarne skola föredraga samt utlåta sig öfver de domslut, sorn från alla andra Rätter dragas under Högsta Domstolen, så skulle RevisionsSecreterarnes Löner äfven vara högre, än de UnderDomares, hvilkas åtgärder de granska. Men så har Utskottet icke sett saken, enär dejt icke Den 25 September e. m. 207 föreslagit mera i Lön' för en RevisionsSecreternre än för ett HofRättsRåd. Följden skall blifva, att HofRättsRäden, hvilkas Embeten äro vida beqvämligare, aldrig skola söka det högre Embetet; att RevisicnsSecreterarne således skola sakna den längre erfarenhet ett HofRättsRåd förvärfvaty och dessa tjenster vanligen förrättas af yngre tillförordnade män, hvilka begagna deni såsom trappsteg till snar befordran.
Med stöd af 56 § i Riksdags-ordningen får jag vördsammeligen anhålla, att det af mig uti sednaste plenum framställda förslag om förhöjning i anslaget för Hans Maj:t Konungens hofhållning måtte, såsom en af mig väckt motion, remitteras till Stats-Utskottet, helst jag hört en och annan hysa den föreställning, att Utskottet i annat fall icke skulle till pröfning upptaga förslaget. För den nu begärda remissen har jag låtit utskrifva ett exemplar af mitt i ämnet afgifna yttrande. Jag hade icke ämnat deltaga i denna diskussion; men som jag icke hört någon framställa det förslag, som, enligt min åsigt, är det enda rätta, så har jag, då ingen talare vidare anmält sig, trott mig ej längre böra iakttaga tystnad. Alla synas vara ense derom, att den brist, som, till belopp af 800,000 R:dr, i hof-förvaltningen uppstått, bör af Rikets Ständer betäckas; men, i afseende på sättet, huru detta skall ske, derom hafva meningarne varit delade. Sålunda hafva några talare ansett lämpligast vara, att, med bifall till den Kongl. Propositionen, anvisa 250,000 R:dr, att utgå under hvartdera af åren 1863 till och med 1866. Andra åter hafva, lika med Grefve Mörner, funnit det vara bättre, att öka det ordinarie anslaget för Hans Maj:t Konungens hofhållning med 170,000 R:dr, samt att dessutom bevilja ett extra anslag af 250,000 R:dr för detta år och 240,000 R:dr för år 1864. Intetdera af dessa förslag synes dock mig vara tillfredsställande, emedan Rikets Ständer, genom antagande af det ena eller det andra, skulle liksom ställa Konungens hofhållning under en slags administration.
Då vidare Revisions-sekreteraren i sin föredragning icke heller skall anföra bandlingarnes hela innehåll, emedan sådant skulle dels förspilla en dyvbar tid, dels leda till otydlighet och svårighet för sakens uppfattning hos de dömande, så mäste naturligen ärendenas behandling i icke ringa män hvila på Revisions-sekrelerarens omdöme och hans förmåga alt urskilja den större eller mindre vigten af de omständigheter, som kunna på beslutet inverka. Enligt den i Kongl. Insiruktioven för Justilie-Stals-departementet den 3 Juli 1840 föreskrifna ordning, anmälas jemväl iulör Kongl. Majit i Stals-Rådet de till Revisions-sekreterarnes beredning hörande Justitie-ärenden, utan att i allmänhet någon annan än Revisions-sekreteraren läst handlingarne;-föredragningen grundas på Revisions-sekreterarens skriftliga berättelse, så att på denne embetsmans säkra urskiljning beror huruvida hvarje på beslutet möjligen inverkande omständighet skall Expeditionslitskottets Förslug lilI underd. Skrifvelse, !S:o 423- 9 skall komma i betraktande; — och detta äfven i mål, der olver menniskors lif eller död bestämmes. När sä stor vigt fästes oell mäste fästas vid Revisions-sekreterarnes uppfattning och föredragning af Justilie-ärendena, mäste det vara i hög grad angeläget, att dessa embeten ulölvas af män med stadgad erfarenhet och moget, ulbildadt omdöme. Men icke blott för lagskipningens sahra gäng är det nödigt, all dessa befallningar innehafves af synnerligen erlärne män och icke endast såsom uppdrag för kortare lid bestridas. Alven lör ärendenas sky näsum ma afgörande kan det vara angeläget, alt föredraganden besitter den lätthet och färdighet i föredragningsmethoden, i sältet för målens ordnande lill loll tydlighet och redig uppfattning, äfvensom den kännedom alde hos Högste Domstolen i lagskipningen antagna principer, som i allmänhet forst genom en längre lids öfning och vana förvärfvns. En dag af Högste
Utgången af voteringen gäckade likväl min förhoppning, då en ringa pluralitet afgjorde frågan, och således återstår för mig endast att mot beslutet nedlägga min reservation, och vördsamt tillstyrka, ”att Herr Wcerns motion -”såsom icke allenast stridande emot ordalydelsen af Rikets Höglofl. Stanners beslut, utan ock åsyftande inträde på en vådlig bana i framtiden, ”måtte afslås.” Herr Lake och Riksdagsfullmägtigen Swanberg hafva instämt uti sistnämnde reservation. Herr Friherre Stiernstedt har äfven emot beslutet sig reserverat. STOCKHOLM, Ecksteirska Tryckeriet, 1335. BancoUtskottets Memorial N:o i3u i N:o 131. Ankom till Exp.-Utsl. den 17 April, Memorial, med hemställan, att i blifvande Banco-Reglemente måtte intagas ett stadgande, hvarigenom Fullmägtige berättigas att anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga biträde för upptagande af Utrikes Creditiv, till förstärkande af Bankens silfverfond. J3å det torde kunna anses gifvet, att Kongl. Maj:ts garantie för begagnande af Credit eller Creditiv å utländsk ort för Bankens räkning skulle medföra större trygghet åt dem, som härom med Banken inlåta sig i transaktion, än den garantie, som finnes uti en af Rikets Ständer i Svenska fol kets namn Fullmägtige lemnad autorisation, underskrifven af Herr Grefven och Landt-Marskalken samt de öfriga respective Riks-Ståndens Talmän, finner Utskottet, efter af Herr Prosten Astrand inom detsamma väckt motion, sig böra tillstyrka Rikets Högloft.
\ Ståndet. i N:o Kyrkostämma, Kyrkoråd och Skolråd, om ändring i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 derom och om folkskoleundervisningen i riket den 18 Juni 1842 Köhler, J. G. Ritlärare, angående hans uppflyttning i 3:dje lönegraden L. Ladugårdsprodukter, om understöd för export af 1 Laga skifte, se Skifte. Laga-ån, om anläggning af hamn vid dess utlopp i Lagfor ändring ar, i anledning af j åtskilliga utaf Rikets Stan1 der vid sistförflutne riksmöte beslutade | Lagsamling, om utarbetande på allmän bekostnad af en J I anledning af återremiss !
Det vore då ej lämpligt att när ingen af dera här är tillstädes och således ej kan yttra sig i saken, dem ohördan, nedsätta tullafgifterna. Priserna på våra kläden äro ju dessutom icke sä höga att ju icke ullen kan draga den nnvar. tullen. Minskar man den med 2 sk. pr så verkar detta en ej obetydlig minskning i tullinkomsterna, hvilken minskning öfrige skattdragande få ersätta. På alla dessa skäl förnyar jag min anhållan att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut. Då öfver läggningen härmed ansågs vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade med antagande af Utskts inbjudning bifalla de af Presteoch RondeSt:n gillade tullbestämmelser för artikeln Ull; och ropades härvid starka ja blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstal nej. Hr Printzensköld begärde votering. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer lill Hr Printzensköld om han icke vill afstå ifrån sin begäran om votering. Hon tager måhända mera tid, än den omröstning, som skall ske i förstärkt StatsUtsk. Hr Printzensköld: Det är visserligen sannt att en votering tager tid, men frågan är dock af den vigt att jag anser mig icke böra afstå från min begäran. Här är nemi. fråga om att skydda en mängd inhemska producenters rätt och ett sådant ändamål bör väl icke släppas ur sigte, blott för att vinna en eller annan halftimraas tid. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.: Den som antager Bevilln.Utsk:s till R. o. Ad. gjorda hemställan, att, med frånträdande af Ståndets förut fattade beslut, bifalla de af Utsk. föreslagna tullbestämmelser för artikeln Ull, voterar ia; den det ej vill, voterar nej: vinner nej, vidblifver R. o. Ad. sitt förut i afseende på tullbestämmelserne för artikeln Ull fattade beslut. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 15. Nej — 12.
O Oell hade nikels Ständer, som godkände Stats-utskottets på de under nyssnämnde 10 puukter upptagna skäl byggda afstyrkande betänkande, förklarat uti underdånig skrifvelse af den 5 September 1840 sig icke kunna dea nådiga propositionen bifalla. Vidare och under 1844 års riksdag blefvo serskilda motioner om länets fördelande väckta af Westerviks stads ombud, herr Maechel och af riksdagsfuilinägtigen för Tjusts härader, Per Bengtsson; hvarefter Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, i afgifvet betänkande den 1 November nyssnämnde år, yttrat, att Utskotten, som visserligen icke förbisett de flera olägenheter, hvilka äro förknippade med den nuvarande formen af Calmar län och läns-residensets läge, likväl icke kunde tillstyrka det väckta försiaget, dels på grund af de utaf Rikets Ständer uti deras ofvanberörda underdåniga skrifvelse den 5 September 1840, anförda skäl. dels ock hufvudsakligen i anseende till den omständighet, att, sedan vid 1834 års riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att rikets administrativa och kamerala indelning otviivelaktigt å många orter, så väl för det allmänna som för den enskilda, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig reglering kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig mån förminskas, samt af sådan orsak hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att en, efter lokala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfrige omständigheter lämpad ny administrativoch kameral-indelning i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter anställda undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte, genom Kongl. Majrts nådiga försorg, till vägabringas, Kongl. Maj:t, i anledning af denna underdåniga anhållan, under den 12 Juli 1834 i nåder beslutat, att frågan skulle till nådig pröfning förekomma i sammanhang med ett af nu mera aflidne Kanzli-rådet
Enligt ofvan berörde underdåniga skrifvelse, hade Rikets Ständer, innan sig visat, om något constitutioneit ansvar kunde komma att tillämpas, till följd af anmärkte dispositioner å Hufvud-titlarnes besparingar utöfver befintliga tillgångar, och då total-beloppet af den sålunda uppkommande brist för liela den tid, som begränsas af den vid 1834—1835 årens Riksdag, ej kunde bestämmas förr, än 1840 års räkenskaper blifvit afslutade, ansett sig icke böra bevilja afskrifning af ifrågavarande brist, men tillåtit, att dess hela belopp finge, utan sammanblandning med skeende anordningar å de beparingar, som uppkomma ifrån den tidpunkt, då den in a Ståts-regleringen tagit sin början, godtgöras af under händer hafvande medel eller Stats-Verkets reservfond, samt i räkenskaperne serskildt balanceras intill nästa Riksdag, då Rikets Ständer komme i tillfälle att, efter det slutliga beloppet blifvit tillförlitligen kändt, vidtaga de åtgärder, som omständigheterna kunde föranleda. Genom Riks-Rättens den 2 Juli 1842 meddeldte Dom, hafva Konungens Rådgifvare väl nu mera förklarats, i och för de af deni lilllstyrkte anvisningar å f. d. Andra Hulvud-titelns besparingar utöfver desse sistnämndes belopp samt det deraf föranledde öfverskridandet af samma Hufvud-titels anslag, icke kunna till ansvar fällas; men den af Rikets sednast församlade Ständer, för bedömande af frågan rörande den uppkomne bristens afskrifning, afsedde fullständiga utredning lärer emedlertid, efter Utskottets tanka, ännu icke kunna anses vara vunnen, helst, enligt hvad Kongl. Stats-Contoret, uti dess öfver 1843 års Revisions-Berättelse afgifne utlåtande, upplyst, sådana ytterligare utgifter, hvilka äro att hänföra till 2:dra Hufvud-titeln för år 1840 och föregående år, komma, jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet den 2 Febr. 1842, att öka den befintliga bristen, hvadan följaktligen det i 1841 års
De utlottade emottagas genast pä stället af de Den 2 Jun». 35? de tll e-intorien hörande Regementernes Ombud och inforlifwas i Regementet som Recruter, men äro frie sä snart fred inträffar. §. Lxercice förrättas Socknewis hwarje Söndags eftermiddag i fredstider, sä länge den wackra ärstiden tilläter, hwarrvid de indelte ReZementen biträda. §. Regeringen drar försorg om som förwaräs i Sockne-^lL§L2in och wärdas af orclinLris Regementerne. §. Wid alla offenteliga Upfostrings-Anstalter mäste hädanefter k-lilitLire-LIementLrne läras; äfwensom ^lililLire-^cLöemien genom hushällning och riktig inrättning i möjligaste matto mäste utwidgas. Pä detta sätt kan ^rmLe» ej sakna Lfweroch Under-Befäl. §. / Beklädningen mäste ffe af Staten, men ritan alt präl etter prydnad, deremot pä allt uptänkeligt sätt afpastas efter behof och climat. Denna Krigsmagt sär ej öfwer hafwet föras xä Tyff eller Danff botten. §. Den Folkmasia, som faller emellan Trettiofem och Femtio är, kan ej utan eget samtycke fö« SoS Den 2 Iuttkk. föras längre än i nästgränsande Län, om det är Gränse-Län; men wäl mom Länet brukas, sä wäl til förswar som ordnings hällande; dock mä af vesta en friwillig person fä gä i stället för nägon af de yngre ^lL88«rne, om en sädan är stäating; dock förlorar den sig krigstjenst undandrager, rättigheten af Swensk llepre-8eniLnt, som ej winnes utan genom werklig krigstjenst. §. Vargering får deremot ej utgä ur Länet förr än oräinLirg, Soldaten är undanfallen. §.
I Banco - Utskottets Reglemente af den 8 Aug. 1815, meddelades föreskrift rörande åt* skill ige anstalter, som, till lättnad för VexelBanco arbetet, borde vidtagas, hvarvid slutligen tillädes: lärande Herrar Banco-Fullmäg» tige i öfrigt låta tillse, i hvad måtto den för arbetet* gång hinderlige trängseln i Vexel - §g4 BanefaTJnkottets Betänk arn'en. Banquen må med fästad uppmärksamhet på lo£ cala omständigheter kunna afhjelpas. Den 2 Dec. samma år inkommo Vexel» Banquens Commissarier med ett utlåtande till samtlige Commissarierne af födande innehåll: ”Uti det svar Vexel-Banquen tillika med Revisions-Contoiret aflemnade, å Högl. BancoTJtskottets Remiss den 22 nasti. April, som ålade Commissarierne, att, jemte uppgifvande af orsakerne till det i Vexel - Banquen efterliggande arbete, äfven föreslå de medel och utvägar, hvarmedelst samma arbete kunde blifva i ordning stäldt, utan hinder i den dagliga expeditionentillkännagafs bland annat, att den trängsel, hvaraf Vexel-Banquen besväras, hufvudsakligen dertill bidrager, att arbetet icke kan med tillbörlig skyndsamhet förrättas.” '^Undertecknade Commissarier hafva sig icke bekant, hvad afseende blifvit gjort å VexelBanquens och Revisions-Contoirets nämnde anmälan, men med bekymmer erfara de, att någon anstalt till undanrödjande af samma hinder ännu icke är vidtagen.” ”Af sådan anledning och på det Commis» sarierne må komma i tillfälle, att åtminstone till Martu eller April månad nästa år, då den ljusare årstiden infaller, obehindradt ingå i de anstalter, hvarmedelst det efterliggande arbetet må befordras till slut, anhålla Commissarierne, att för detta ändamål tjenlige rum måtte blifva dem anviste, emedan detsamma icke kan Banco.XJtskottets Betänkanderi.