Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskott, den i2 Juli 1815. S. D. t öredrogs ett Riksens Höglofl. Ständers Särskildta Utskotts Protocolls-Utdrag för den to uti innevarande månad, innefattande bemäldte Utskotts Utlåtande, i afseende på frågan om Allmänna Magazins-Inrättningen; efter uppläsande hvaraf Herr Capitain Hertzenhjelm yttrade sin i detta ämne skrifteligen författade mening, så lydande: Då öfverläggning, i anledning af det utaf första Beredningen utarbetade och föreslag, ne Betänkande, rörande en Allmän MagazinsInrättning, nu blifvit företagen, utbeder jag mig Den 15 Juli. *55 mig att i korthet häröfver få yttra mina tankar. Med fullkomligt erkännande af de flesta Principers rigtighet, hvaruppå Betänkandet är grundadt, tror jag mig dock höra framställa de delar deraf, hvaruti det afviker ifrån min öfvertygelse. Jemte de tvänne i Betänkandet anförda ändamål med en Allmän Magazins-Inrätfning, tror jag att ännu det tredje gifves, af lika vidsträckt nytta så väl för den Enskilde sorn för liela Samhället, nemligen att all Utländsk Spannetnål, utom i flera på hvarannan påföljande missväxtår, som dock sällan inträffa , alldeles skulle kunna umbäras, utan att befara brist på brödföda eller att den kunde öfver höfvan fördyras. Upphörande af Spannemåls införskrifning skulle straxt förete den högst välgörande verkan, så väl i afseende på den betydligaste lättnad uppå Handels-vågen, som ock på den sjelfständighet Piket derigenom skulle vinna, emedan det alltid blifver lika förödmjukande för hela Nationer , samt för Enskilta, att nödgas anlita sina Grannar om nödigt lifsuppehälle ; men till ett sådant ändamål är det föreslagne qvantum at 60 ä 100,000 Tunnor alltför otillräckligt. Då det är utröndt, att per medium 500,000
I fråga om den föreslagna grundlagsförändringens behöflighet och nytta för det goda och vigtiga ändamål, som är afsedt, synes det för Utskottet vara föga sannolikt, att Rikets Ständer skulle komma att begagna makten till afgifternas bestämmande för längre tid, än tillförene skett. Nödvändigheten att i hvarje särskildt fall söka lämpa afgiftens belopp icke endast efter de omständigheter, som för tillfället funnos vara för handen, utan ock efter de förhållanden, som möjligen kunde beräknas framträda och utveckla sig under fortgången af den ifrågaställa perioden, komme sannolikt att förete sådana svårigheter, att Rikets Ständer skulle lemna det, på bekostnad af efterkommande Ständers lagstiftningsrätt i ämnet, erhållna bemyndigandet obegagnadt och heldre lämpa tullbevillningen efter det då befintliga, med öfverlåtande åt kommande Ständer att förfara såsom dem kunde godt synas. Blelve åter nämnde rättighet begagnad, så kunde otvifvelaktigt, i följd af nyss antydda svårighet att för längre tid förutse skiftningarne i det industriela lifvet och alla de öfriga förhållanden, inom eller utom Riket, som kunde på tullsatsernas lämplighet hafva större eller mindre inflytande, misstag eller otjenliga åtgärder lätt tillkomma. Likasom nemligen misstroendet till kommande Ständers förmåga, att på ett för vården*af näringarnes bestånd tillfredsställande sätt 4 Konslitutions-UlskolleU Memorial, M 3. utöfva en fortgående lagstiftning i frågor om tullbevillning, skulle utgöra grunden dertill, att de närvarande Ständerna gingo de efterkommande i förväg med denna lagstiftning; så kunde ock förutsättas bristande förmåga hos de närvarande Ständerna att häruti finna det rätta. Ett af dem begånget misstag i bestämmande af för höga tullafgifter för den föreslagna tiderymden, högst tio år, skulle, fastän af kommande Ständer bemärkt, icke kunna ändras; utan återstode för Stäoderne endast utvägen, att anhålla om begagnande af den hos Konungen qvarblifna makten att afgifterna nedsätta. Åtskilliga af landets näringar äro för närvarande i saknad af det skydd införselseller utförsels-förbud anses lemna.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf jemväl tillkänna, att Hr von Rosen, Georg Ludv., anmält sig vara af embelsgöromäl nödsakad att afresa från riksdagen, samt derföre anhöll att, med bibehållande af riksdagsmannarätt, blifva entledigad från sin befallning i StatsUtsk. ifrån nästa Onsdag. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter II. Ex. anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot i StatsUtsk. i st. f. Hr von Rosen. Sedermera och i enlighet meri den öfverenskommelse, sora i gårdagens Talmausconference blifvit träffad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle, all valet af ledamöter i förstärkta StatsUtsk. utsattes till nästa Tisdag d. 10 dennes. Denna hemställan blef med ja besvarad, hvarefter II. Ex. yttrade, att antalet af de suppleanter, som vid berörde val borde utses, nu jemväl syntes böra bestämmas. Vid sista riksdagen hade 15 suppleanter blifvit valde och H. Ex. finge hemställa, att afven nu detta antal af suppleanter till förstärkta StatsUtsk. måtte utses. R. o. Ad. biföll jemväl denna hemställan, hvarpå II. Ex., med erinran om Ridd.Ordms föreskrift, alt, vid de valförrättningar, hvarvid ett visst antal suppleanter tillika skola utses, för att inträda i man af inträffad ledighet, valet skall ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter, fästade uppmärksamheten derpå, alt, enär StatsUtsk. borde förstärkas med 21 ordinarie ledamöter, vallistorne borde innehålla 36 namn. Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 30 sisth Nov. och 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 68, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 33, aug:de beräkningen af statsverkets inkomster. Frih. Cederström, Jacob:
Men ehuru dessa grunder i viss mån blifvit åberopade och Utskottet hemställt, att Rikets Ständer icke nu på enskild motionärs yrkande måtte ingå i pröfning af Lagberedningens förslag till Civil-lag, har likväl Utskottet sjelft, efter mitt bedömmande, låtit påskina att det ingått uti indirekt pröfning deraf, då Utskottet uti följande ordalag sålunda modifierar betänkandet: „Men denna omständighet i förening med den varsamhet och försigtighet, som röjes i den behandling af frågan, hvaraf de utmärkande dragen ofvan åro tecknade, framkallar ovilkorligt ett tvifvel om möjligheten alt pä en gäng, serdeles i den civila lagstiftningen, söka få utbyta den lag, som gäller, emot en derifrån i grundsatser väsendtligen olika. Man har äfven satt i fråga huruvida något dylikt varit 1810 års Ständers mening. Det torde väl böramedgifvas, att det nya statsskicket kriifde en reform af lagstiftningen; men att denna reform borde blifva af den genomgripande art, af den vidsträckta omfattning, som lagBth. tilt K. St. T Samt. i Afd. 3 Hd/(. 3 14 LagUtskottets Betänkande, ifto 3. förslagen afse, synes ej lika ostridigt.„ Att Utskottets majoritet genom dessa med beslutet alldeles oförenliga yttranden kanske omedvetet uttalar, om icke en positiv, dock en negativ förkastelsedom öfver kela det kostsamma Civillag-förslaget må väl icke kunna förnekas; hvadan och om betänkandet utan anmärkning eller förbehåll af Rikets Ständer godkännes, Ständerna på förhand och utan att en enda § varit under pröfning, gifva förslaget dödsstöten. Alltså och ehuru jag är ense med Utskottets majoritet om beslutet, måste jag på ofvan anförde grunder anmäla min reservation mot de motiver i utlåtandet, som stå i strid mot samma beslut. STOCKHOLM, F. d. Schultze’» Boktryckeri, 1851. Lag-Vtskottels Betänkande, N:o 6. 1 N:o 6. Ank. till Exp.-Utst. d. 1 Febr. 1851 kl. 6 e. m.
I anledn. deraf ber jag alt få uplysa hvad som händelsevis är mig bekant, ehuru jag icke var närvar:de vid sammankomsterne, att då flere hundrade gesäller samlades till dessa rådplägningar, fördes dervid prol. öfver hvad sora yttrades. Detta prot. finnes ännu tillgängligt, och det var stride efter de opinionsyttringar, sorn då afgåfvos och de argumenler, som dermed anfördes, som den omförmälde mot-petilionen sedan upsattes och afgafs till K. M. Således, om man också med rälta kan säga, alt icke skomakaregesällerne gjort denna petition, så hafva dock, i afseende på dess hnfvudinnehåll, gesällerne gjort den sjelfve. Den värde lataren har sagt, alt man icke kan draga några slutsalser från sådane stridsskrifter, emedan man deri vanligen på begge sidor kommer till öfverdrifler. Nu är likväl förhållandet, att de motioner, som blifvit väckte hos RiksStm, grunda sig nästan alla på innehållet af den petition, sora mästarne afgåfvo, emedan ett par af de personer, som stodo i spetsen för denna petition, just nu äro Riksdagsmän i BorgareSt., och derföre på samma petition grundat sina motioner. A andra sidan tror jag, att, ehuru litet afseende raan må fästa på mot-petitionen och hur stora öfverdrifler den må anses innefatta, det icke kan nekas, att den innehåller argumenler, som icke blifvit och ej kunnat blifva vederlagde af motparten, och då böra väl dessa argumenter tillerkännas någon klags vigt. Jag ber att få begagna tillfället att säga några ord i afseende på hvad den värde talaren ylirade om förhållandet i andra länder, och den slutsats han deraf dragit, att en reaktion i afseende på näringsförhållanderne egt rum i Preussen. Detta hafva handtverksmästarne icke heller underlåtit, alt i sin petition åberopa, men jag vet icke hvarföre den värde talaren fästat sig uteslutande vid detta land, då del likväl är bekant, alt i de flesta öfriga länder en nästan komplett näringsfrihet eger rum.
Gref - Den n November» 645 Ärvfivr körner, ä^ckolpb Loran, utbad ftg än ytterligme fä y ^ra del förslag, an i afseende pL möjliga oordningar och Verö utlat e straff ett särskildt Reglemente »örsattades, som i RivdarehusOrdninge-r allenast åberopades, hvari enom det störande af xabudne Bö-er m. m. förswunne. Zrlherre I^illgencrantL Sä framt under Rid» darhupOrdniiigens uppläsande icke någor undfallit mig, anser jag förhållande' med NiiddareClasten icke wara sa bestämd? som Snccesironen lill Greflig eller Friherrlig -värdighet, jag ivägar derföre yrka att sädanr iner omstindeligt och noga stadgas sä att mänga stammor för en och samma faw.ille förekommas, fä ividt vet utan oratt.visa läker flg werkstalla. Zerr KotftlwbU bad sig wid detta tillfälle fä upplysa, att de personer som efter förut gällande stadgar blifwit uppflyttade i andra Clatzen alltid ansets formera nya Ätter, om än flere personer af samma namn tid ester annan blifwit Uppflyttade. Dä deras ef erkommande, som blifwit uppflyttade, äro Uldöde, förswi.nner Ätten utan att kunna upplifwas. Herr Grefwen och LandtNarskalken proponerave oerefter alt som wio det nu upplästa första» get till RiddarehusOrdning ätskiliige anmärkningar blifwit gjcroe, detsamma atföljdt af deffa anmärkningar mätte till RiddarhusUtstotlet älerremitteras. Bifölls - S4S De» rr November. Justerades följande:
Jag beklagar att denna tvekan icke förmått göra sig gällande, då det snart blef synligt att dessa nedsättningar resulterade till 5 gånger större minskning i tullinkomsterna än hvad Ständerna föreställt sig; med dessa fakta för ögonen, med kännedom om den ömtålighet om sina egna intressens tillgodoseende, som Frankrike, klokt nog, städse iakttager, med kännedom af och insigt i de relativt ringa fördelar, som af traktaterna voro för Sverige att hemta — allt annat att förtiga — synes mig bäst varit att aldrig ingå i underhandlingar, der, nu som alltid, Sveriges intressen icke vunnit tillbörligt afseende. Frih. Hamilton, Hugo, har, med den konseqvens, som är honom egen, framhållit med otaliga sifferuppgifter de välsignade verkningarne af frihandelns theorier och hvilka förvånande re - 374 Den 7 Februari e. m. sultater som åstadkommits genom nedsättande eller borttagande af tullsatser. Vid förliden riksdag, då fråga var om exporttullens borttagande för tackjern, tycktes den ädle Frihrn icke finna förenämnde theoriers hastiga tillämpning så nyttig som nu, då andra näringar af dem beröras. Med sin vanliga vältalighet yttrade Frih:n då, med anledning af Stats-Rådet Malmstens reservation till Statsråds-Protokollet, som på en annan ledamots begäran för Ståndet upplästes, följande: »Hvad theorier angår och de grunder, derutur hemtade, på hvilka den värde regeringsledamoten har stödt sitt anförande, så är det ofta förhållandet, att det icke finnes något angenämare än att utgå med sina beräkningar från denna theori, och icke fästa sig vid de följder och lidanden, som kunna uppstå af theoriens tillämpning i praktiken. Theorien sitter som den indiske afguden, som brukar föras kring gatorna, och som ser småleende och belåten ut på sin höga ställning, men under denna afguds vagn är en daglig sed att offra menniskor. Desse småle nog icke, när de krossas under vagnshjulen.»
Hvad särskildt beträffade arméens enkeoch pupill-kassa, yttrade direktionen, att densammas förvaltning, till följd af dess organisation i samband med pensionskassan, skulle blifva särdeles betungande, om, vid den ifrågasatta öfverflyttningen af pensionskassan till statsverket, enkeoch pupill-kassan skulle förlora förmånen af den kostnadsfria förvaltningen gemensamt med arméens pensionskassa, under förutsättning hvaraf den stiftats och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de senare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne, utan deras betungande med alltför höga afgifler. För öfrigt ansåg direktionen det hafva varit Rikets Ständers mening, att icke ensamt pensioneringen af arméens befäl skulle från dess nuvarande styrelse till statsverket öfverflyttas, utan att sådant borde ske i sammanhang med ordnandet af pensionsväsendet i sin helhet för statens samtlige embetsoch tjenstemän, hvilka nu efter olika grunder pensionerades från särskilda inrättningar och fonder af olika natur; och då för sådant ändamål redan en komité blifvit i nåder förordnad, hemställde direktionen i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes, sedan nämnda komité fullgjort sitt uppdrag, hänskjuta ärendet, i hvad det rörde arméens pensions-kassa såsom enskild stiftelse, till krigsbefälets utlåtande, antingen vid dess år 1867 inträffande nästa ordinarie sammanträde, eller derförinnan, i händelse Eders Kongl. Maj:t skulle anse omständigheterna påkalla extra sammanträde. Detta direktionens utlåtande har, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut d. 28 December 1861, blifvit öfverlemnadt till Landförsvars-komitéen för att tagas i betraktande vid behandlingen af frågan om pensioneringen af arméens befäl och tjenstemän, sedan Eders Kongl. Majit redan förut, i Dess nådiga Bref af den 16 Juli 1861, åt kommitterade uppdragit att i detta ämne yttrande afgifva. Kommitterade, som nu gå att fullgöra denna nådiga föreskrift, anse sig böra först i underdånighet redogöra för den hufvudsakliga beskaffenheten af arméens pensionsväsende i sitt närvarande skick, jemlikt bestämmelserna derom uti Eders Kongl.
Commitéen har, i öfverensstämmelse med de anvista föremålen för Fattigvården indelt personerne i fyra klasser, nemligen i den första, barn under femton år, och i de öfriga äldre per - »o& Betänkande orri Fattigvården i Riket'. söner, antingen fullt arbetsföre eller mindre arbetsföre, eller icke arbetsföre, samt föreskrifvit de olika sätt, på hvilka vården om dessa alla må besörjas, alltid under iakttagande, att, der några utvägar utan Församlingarnes betungande dertill kunna finnas, de böra i första rummet användas. Commitéen tror de ömsesidiga rättigheterna och, skyldigheterna vara i ett jemnt förhållande till hvarannan utstakade. Den åberopar sin i allmänhet följde grundsats, att ingen bör af Fattigvården understödjas i större män, än han saknar egna tillräcklig© tillgångar eller arbetskraften eller arbete till sin bärgning , och. att den sora med fulla arbetskrafter fått tillräcklig arbetsförtjenst sig anvist, må skylla sig sjelf om icke1 desto mindre genom hans egen lättja eller vårds», löshet, någon nöd honom åkommer. Det tillhörer en allmän Fattigvårds-Stadga* att bestämma Fattigvårdens allmänna skyldigheter. Huru dessa skola uppfyllas, synes böra bero af Församlingarne sjelfva. I Commitéens tanka, är det af ingen vigt, om fattighus och arbetshus inom Församlingarne finnas eller ej, då Fattigvården ändock ordentligen besörjes; och att. på landet till och med de förra kunna utan skada umbäras, derpå hafva flere Församlingar, isynnerhet inom Kopparbergs och Vermlands Län, gifvit berömvärda bevis. Uppbyggandet och underhållandet af fattighus och arbetshus med Föreståndare och Inventarier, tillskynda Församlingarne betydliga kostnader. För dem, som derstädes inrymmas eller sysselsättas, kan aldrig påräknas deu noggranna tillsyn och vård , som i enskilda hus. Ofta af olika tänkesätt och lyn - 'Betänkande om Fattigvården i Riket1. 109 nen', mer och mindre förderfvade till sina sederj bortskämmas de af hvarandra genom det dagliga umgänget.
Ilvad för öfrigt, i afseende på belåningen af de i uppräknade effecter, är vordet stadgadt, dels i allmänhet, dels ock serskildt för Stockholm och Götheborg, kommer än vidare alt tjena till efterrättelse, dock med följande af Rikets Ständer vid dels sista, och dels innevarande Riksdag beslutade förändringar, nemligen: a) att intet slag af vågförde effecter hädanefter må i Banken eller Götheborgs Låne-Contoir belånas, som icke under loppet af de näst före belåningen förflulne tio åren undergått uppvägning, samt dervid blifvit, enligt Föi faitriiugarne, till sin fullgoda beskaffenhet granskadt och pröfvadt; hvarom Våg-attesten skall innefatta bestämdt intyg; Åj) att egare till belånte effecter å Stockholms eller Götheborgs Vågar äro fritagne från åliggandet att, vid reqvisition, till erhållande af Vågattest, specificera panten till stämplar, dimensioner, stångoch stycke-tal, äfvensom från skyldigheten att dylik specificalion , jemte Våg-attesten, till Banken eller Låue-Contoiret aflemna; c') att betalningstiden för lån emot pant af effecter å Stockholms och Götheborgs Vågar är bestämd lill den i5 November det nästpålöljande året; Banco-Vt slottets Memorial, N'.o i 83. d) alt alla hos Banken eller Låne-Contoiret nu befintlige eller framdeles ingifvande Våg-attester skola, så vidt de deremot utgifue lån icke under tiden varda inhetalde inom Tolf månader från deras utgifningsdag, på del sätt förnyas, att ett ytterligare, genom låntagarens försorg, anskafladl bevis af vågbet jeningen derom, att panten finnes i behåll, och a!t derför ansvaras, tillslälles Banken eller Låne-Contoiret; börande således skuldförbindelserne lor belåning af dylika efFecler i Stockholm oell Götheborg jemväl innefatta åliggandet för låntagaren att, vid påföljd af lånets utsökning, berörde föreskrift iagltaga ; e) att Direclionen öfver Låne-Contoiret i Götheborg befrias från skyldigheten att till Banken insända sådane förteckningar, redogörelser oell extract, som uti 5:te och ^:de §§. af i8a3 års reglementariska stadgande!! för jernbelåningen derstädes bl i t v i t föreskrifne; att den åtgärd, som Bankens Låne-afileluing, enligt förstnämnde §., tillhört, likaledes upphörer; alt deremot lill
M:t härför begärt, har af Stats-Utsk:t blifvit tillstyrkt. I tredje rummet kommer det frivilliga försvaret. Förr har man kallat det landtstorm, nu heter det skarpskytteväsendef. Man måste erkänna, att den nuvarande regeringen vid hvarje tillfälle med välvilja gått denna institution till mötes. Vid sista riksdagen begärdes 30,000 rdr till aflöning åt instruktörer; nu äro 40,000 begärda. Skarpskyitarne hafva under tiden ökats till mer än dubbla antalet mot hvad de då voro, och man finner således, att regeringen nu som ofta inskränkt sin begäran till det minsta belopp. Emellertid torde det vara skäl att bevilja den af Stats-Utsk:t föreslagna förhöjda siffra, ty skarpskylterörelsen vinner allt vidsträcktare omfattning, och man kan vara öfvertvgad, att inom nästa statsregleringsperiod antalet skarpskyttar skall hafva stigit ända till 50,000. Det var denna åsigt, som förmått Utsk:t att höja summan till 50,000 rdr; och Deu 2 Mars. 23 då det icke finnes något billigare sätt att öka landets försvarskrafter än genom skarpskytterörelsens understödjande, samt dertill kommer att de ifrågasatta medlen komma landet till direkt nytta, och gifva en väl behöflig tillökning i underbefälets aflöning, anser jag att det vore sorgligt, om R. o. Ad. skulle neka att bevilja detta anslag. Jag tillstyrker på det varmaste bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Jag måste erkänna, att jag icke kan lätta, af hvilken anledning skarpskytteväsendet skulle kunna komma att undergräfva beväringsinstitutionen. I motsats till en sådan åsigt, anser jag, att ingenting kan mera kraftigt mana beväringsynglingen att iakttaga sin pligt emot fäderneslandet, än då lian ser män af alla åldrar och aila klasser frivilligt offra möda och kostnader och träda i ledet för att bilda sig till ett värn för fäderneslandet. Skarpskytterörelsen synes mig vara ett af vår tids vackraste företeelser, som är väl värd att uppmuntras, icke att modfällas.
Sedan Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 29 September 1854 af Eskilstuna kungsladugårds mark upplåtit 1 tunnland 21 kappland till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Forss församlingars begrafningsplats, så hafva, uti en till Kongl. Majit enligt uppdrag af nämnda församlingar ingifven skrift, komiterade för den sålunda upplåtna jordrymdens ordnande för ändamålet i underdånighet anmält, att densamma vid anställda undersökningar befunnits till större delen innehålla berg och således vara till begrafningsplats oanvändbar, hvadan komiterade, hvilka för öfrigt ansågo att de der befintliga lemningarne efter det under konung Gustaf den l:stes tid till slott förändrade, men sedermera år 1688 genom vådeld förstörda Johanniterklostret icke borde belt och hållet utplånas, anhållit, att, för beredande af nödig tillökning af nämnda begrafningsplats, en jordrymd af 2 tunnland 3,7 kappland, eller 11 qvadratrefvar 84 stänger, utmärkt på en af vice kommissions-landtmätaren C. F, Spangenberg upprättad och af sökanderne bifogad karta, malte få från Eskilstuna kungsladugård afsöndras, i hvilket afseende företetts en af Rådmannen P. G. Schotte, som nu under arrenderätt innehar nämnde kungsladugård, afgifven skriftlig förklaring, att han för sin arrendetid medgåfve denna afsöndring; och hade komiterade derjemte hemställt, att den af Kongl. Majit till begrafningsplats redan upplåtna, men dertill otjenliga marken måtte, för att genom trädplanteringar förskönas, få af församlingarne fortfarande bibehållas mot skyldighet för dem att från ytterligare förstöring vårda de återstående minnesmärkena efter ofvanberörda kloster och slott. Denna ansökning, hvaröfver Kammar-kollegium, sedan så väl Kongl. Majrts Befallningshafvande i Södermanlands län jemte kronofogden och häradsskrifvaren i orten som äfven Konsistorium i Strengnäs stift blifvit hörda, den 27 sistlidne 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JVH 126.