Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom sats, för sig sjelf betraktad, är den, att man bör köpa der man erhåller bästa priset, onekligen rigtig, men vid ordnandet af ett lands ekonomiska angelägenheter får man, efter min förmening, icke tillämpa abstrakta satser i vidsträcktare mån, än de finnas passa in med i öfrigt för handen varande förhållanden. Vid tillämpningen häraf på vår tullagstiftning, mäste man alltså fråga sig, om den inhemska industrien är i tillfälle åstadkomma de produkter, som för landets innebyggare äro behölliga, till sådana priser, att en konkurrens med utlandet är möjlig. För min del är jag fullt öfvertygad om motsatsen, och finnér skälen dertill ligga i landets härda klimat, dess afskiljda läge från den Europeiska kontinenten, dess större aflägsenhet från de länder, der råämnen för våra hufvudsakliga fabrikers tillverkningar produceras, dess brist på kapitaler och industriens deraf föranledda svårighet att erhålla förlag till billig ränta —- allt olägenheter, hvaraf våra utländska medtäflare ej lida. Om inflytelsen af dessa missgynsamma omständigheter i afseende å snart sagdt all den produktion, som åstadkommes genom inhemsk industri, bör en hvar kunna öfvertyga sig, som vill draga slutsatserna deraf, hvad hvarje näring särskildt angår. Då nu så är, blifver ju följden af skyddstullarnes totala borttagande att vår inhemska industri små - Bevillmngs-Vtslcotlrts Betänkande K:o 8. 81 småningom kommer att upphöra, enär man väl icke kan antaga fortsättandet af någon rörelse sorn drifves med förlust, äfvensom att vi, i den män detta upphörande eger rum, måste i allt större och större grad införskrifva våra behofsartiklar från de främmande länder, der de åstadkommas för billigare pris än hos oss. Jag säger med flit införskrifva —• ty huru de skola betalas blifver en annan fråga. Dertill svara frihandelns vänner: med produktionen af våra naturliga näringar.
För mej, mej, mej skall jag fundera. I stället för Sanning och Skönhet, hellre Sill och Tran; i stället för Fäderneslandet – mitt Skafferi; för Poesi – min penningkatt; för Äran – judevinst; för Beundran, stor och rar – något att klunka på i kölden. När jag tänker på allt hvad fett och godt och varmt och beqvämligt och roligt och hedersamt jag i mina dagar uppoffrat, endast för att tänka högt och stort och göra min nation någon hugnad, någon ära: så häpnar jag öfver min oändligt ädla dårskap. En nation på fyra, som släpar för den som betslar henne, krommar sig stolt för den som rider henne, dansar – om det ock vore till helvetes – för sporrhugg och piska, men förstår sig på vett så, som hvart djur på fyra; – att för den, med den, tänka högt och stort! o du gudomliga fånighet! Men härefter är Jag också Jag; och skall förglömma alla storheter, statuer, ståtligheter, odödligheter och evigheter; ihågkommande blott min egen mages orbis, den Gud har satt, icke mig i, utan i mig. I stället för Proportion, skall jag tänka på Portion. Med ett ord: efter jag nu vill så förnuftigt omjönsa hela min varelse, så vore det ju synd, om den skulle dö innan gräset hinner växa. Derföre, i Portions-lärans namn! låt mig veta med en rad åtminstone, hvad jag kan hoppas eller icke. Lübeck den 12 Mars 1795. Alla edra bref har jag fått. Men jag hör ingenting om min ”Sjelfständighet”, och lika litet om min ”Harmoni”. Mycket kan ni vänta er af min ”Helsa”; om hvilken jag önskar, att hon må göra andra nytta i proportion till det nöje, som hon gjort mig sjelf 92. Greifswald den 28 Juli 1795. — Denna stad är vacker, sund, men småstor i allt. Akademien är en klosterskola, fåkunnig och tyckmycken. Hvarom mer en annan gång. – Det var just min favorit-idee,
Jag tror, att förslaget i t mom. varit öfverflödigt, om entreprenaderna vunnit undei’- stöd, emedan jag ej kan föreställa mig, att någon klok entreprenör skulle tillåtit sig att vid skjutsning begagna öfvermage eller qvinsperson; men för att förebygga det oskick, den allm. skjutsningsskykligheten medfört, anser jag det vara lagstiftarens åliggande att förbjuda, det sådana personer må såsom skjutsande begagnas. Jag tror, att man härvid bör fästa sig vid den moraliska synpunkten, och jag torde ej behöfva för R. o. Ad. framställa hvilket stort oskick inritar sig derigenom, att barn af båda könen vistas tillsammans i hållstugan. Det måtte vara den resandes rättighet att med säkerhet blifva fortskaffad, och han kan ej vara belåten med att lemna sin person och sina saker i en pojkes eller flickas vård. Jag anser det vara lagstiftarens skyldighet att träda emellan, då allmogen ej sjelf inser det både moraliska och oeconomiska onda, som härrör deraf, att barn af båda könen användas såsom skjutsande. Jag tror således, att man nu, då de föreslagna entreprenaderna ej vunnit bifall, bör skärpa det föreslagna stadgandet och tillstyrker derföre mom:s antagande med den förändring, att de sista orden, utan den resandes begifvande, uteslutas, så att stadgandet blifver ovilkorligt. Att gesäller lika med andra menniskor må få begagna gästgifvarskjuts, anser jag rättvist: och jag inser ej, hvarföre man kunde vilja bibehålla det gamla stadgandet, om icke för att gifva ett slags helgd åt skråväsendet. Dessutom har i BondeSt. motion blifvit väckt derom, att allmogen må slippa den tunga, som gesällernas vandringar förorsaka. Hvad 3 mom. angår, har jag ingenting att derom anföra, enär ingen anmärkning deremot blifvit gjord. Frih. Cederström: Med Frih. Palmstjerna instämmer jag j anhållan om afslag å de 2:ne första mom:n; men i afseende på 3:dje mom. är jag med honom af motsatt tanke. Att inskränka rättigheten att med skjuts afsända Den 17 November e. m. hummer, ostron och fogel är ett, i min tanka, illa beräknadt förslag.
Det gränsar till oroväckande missaktning, 1888. detta sätt, att unga sinnen, stämda af stundens allvar, omgifna af kyrkliga insignier, tvingas in i den nu mera gängse af konvenansen och af oförståndiga mödrar gillade utstofferade högtidsdrägten, hvilken så bjert måste afsticka mot altarets andaktsbjudande anordningar. Den mor, hvilken med afsigt tillåter sin unga dotter på detta sätt glömma, hvad dagens betydelse fordrar, visar, att äfven hennes tankar mera röra sig kring den » fullvuxna » flickan än kring det vigtiga steg, en konfirmand står i begrepp att taga. såsom vi i dagligt tal benämna den. Uttrycket » snörlif » har af våra läkare användts med så rättvis harm, att vi omsider hunnit derhän, att vi helst undvika tala derom. » Jag snör mig icke, » säger den spensliga, outvecklade flickan och griper ett kraftigt tag om korsetten, för att derigenom bevisa » hur löst den sitter ». Alltså — icke ett snörM — menen korsett i stället. Och en korsett, skapad efter modejournalens och de större modeaffärernas mönster - — icke efter naturens! Det der behagliga stödet, som en » välsittande la graeieuse » Men icke endast för detta högtidliga tillerbjuder, räknas såsom en ersättning för hvad fälle kräfves det lämpliga toaletter, hvilka stå naturen ej mäktar åstadkomma, nämligen föri öfverensstämmelse med den unga qvinnans mågan för en spenslig qvinnofigur att hålla sig utträdande i lifvet. Äfven hvad hvardagsupprätt. Hvilket grymt misstroende till naDet är sant — en späd ranka kostymerna beträffar, finnes åtskilligt att iaktturens krafter! taga. Och såsom hufvudregel står fortfarande kräfver stöd i något afseende, men detta stöd en smakfull enkelhet, hvilken ju ovilkorligen bör då vara ett ledande, icke ett snärjande sådant. Om trycket kring midjan och mellanbäst harmonierar med en ung flickas väsen. En annan sak blir frågan om förändringarna gärdet förhindrar en normal jemn utvidgning med afseende å underdrägten.
Förvaltningens af Sjöärendena ifrågasätta förändrade organisation, äfvensom Herr Kapitenen m. m, A, G. A. Ljungstedt gaf tillkänna, att han delade de åsigter, hvilka Herr Kapitenen m. m. A. G. K. von Feilitzen angående samma ämne uttalat i sin vid enahanda tillfälle anmälda reservation. In fidem P. O. Bäckström. Utdrag af Sjöförsvars-Komiténs Protokoll den 23 Maj 1862. § 2. Emot de beslut Komiténs pluralitet fattat i afseende å några bland de ämnen, som utgjort föremål för Komiténs öfverläggningar, anmäldes nu reservationer: 1:o Af Herr Rådmannen A. W. Björck, som anförde: ”Då ändamålet med Sveriges örlogsflotta är, i första rummet, att lemna ett kraftigt skydd mot fiendtligt anfall å landets kuster, och, i det andra, att utgöra ett medel för upprätthållande och befästande af landets ställning i förhållande till andra magter, bör denna allmänna grund vinna tillämpning i alla frågor rörande ordnandet af sjöförsvaret. Lika litet i detta 54 fall, som i något annat, kan man dock, genom antagande af en allmän grund, komma till en bestämmelse om hvad sorn i verkligheten bör göras, emedan det alltid skall finnas särskilda meningar om sättet för tillämpningen. Så har det ock visat sig att meningarne äro delade, äfven bland de sakkunnige, om lämpligaste sättet att skydda landets kuster mot fiendtligt anfall. Vid handläggning af denna fråga inom Komitén O OO o o erbjöd sig likväl en utgångspunkt, enär, åtminstone då, alla syntes vara ense derom, att Sverige icke ens i förening med Brödrariket förmår åstadkomma, bemanna och un derhålla en sjögående flotta, mägtig att i strid på öppna hafvet afhålla hvarje fiende från landstigning.
Majit behagat meddela Rikets Ständer, alt, sedan Beklädnads-direktionen vid Jemtlands lläsljägarekorps, med afseende å den årliga kostnaden för en hästjägare-munderings anskaffande och underhåll, hos E. K. Majds Befallningshafvande i Jemtlands län gjort framställning derom, att, då Stats-verket årligen erlade hälften af denna kostnad med 7 R:dr 1 sk. 9 rst., men genom Jemtlands rolerings-kassa för den andra hälften inbetalts blott hvad som motsvarat en infanlerirotes årliga bidrag, ungefär 3 R:dr 17 sk., allt Banko, skilnaden mellan dessa belopp måtte från och med är 1852, då Jemtlands nya rotering biel’ till efterlefnad gällande, på vederbörande rotehållare utdebileras; så hade E. K. Majits bemälde Befallningshafvande, efter det Direktionen öfver roterings-kassan blifvit hörd, uti underdånig Skrifvelse den 28 September 1857 yttrat, att, sedan Rikets Ständer, allt ifrån den nya roteringens införande i provinsen, anvisat särskilda medel till bestridande af Statens andel i den kostnad, som, enligt uppgjorda beräkningar, erfordrades till utgörande, bland annat, af kostnaderna för manskapets vid Hästjägare-korpsen beklädnadssamt hästarnes sadelmunderings-persedlar, det efter E. K. Maj: Is Befallningshafvandes åsigt väl vore påtagligt, att roterings-kassan, enligt ordalydelsen så ExpeditionsUtskottets Förslag tili underd. Skrifvelse N:o 124.
Derjemte medförde detta löningssätt de väsendtliga olägenheter, att tjenstemannen, i anseende till varuprisernes omvexling, utan att lefnadskostnaden kunde antagas blifva i samma mån förändrad, aldrig vore i tillfälle att på förhand med säkerhet beräkna sina inkomster; att dessa icke ulföllo förr än flere månader efter utgången af det år, för hvilket de vore anslagne och, i händelse af bristande tillgångar hos de skattskyldige, vare sig genom dessas enskilda ställning eller vid inträffade missväxter, äfven kunde vida längre fördröjas samt blifva beroende af konkurser och exsekutiva åtgärders vidtagande, samt att tjenstemännen emellertid nödgades ligga i förskott för sina lefnadskostnader, hvilket för de mindre bemedlade, som utgöra flertalet, naturligtvis medförde stora svårigheter och måhända invecklade många i affärsförhållanden, de der hade det menligaste inflytande både på tjenstemännens ekonomiska ställning och på tjensternas bestridande. Beräknades allt detta, som sig borde, visade sig, att, om äfven uppsägningsrätten kunde bereda någon högre ersättning, än lösen efter markegång med forsellön för spanmålen, denna förhöjning i de flesta fall åtginge till betäckande af sådane afbränningar och uppoffringar, som af nämnde orsaker måste medfölja detta löningssätt samt till större delen tillgodokomma kommissionärer eller dem, som tiiihandlade sig indelningshafvarens rätt. Kommitterade trodde sig derföre kunna med fullt skäl antaga, att de fleste tjenstemän skulle finna sig mera belåtne om de, istället för indelningarne, egde att qvartaliter uppbära emot berörde lösen svarande kontanta löner. Hvad beträffade verk och inrättningar m. fl. stiftelser, som åtnjuta indelda räntor, så vore kontanta anslag för dem, i kommitterades tanke, fördelaktigare i det Bih. till B. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Baft. 4 26 Slals-Ulskoltels Utlåtande, N:o 242. afseendet, att de med uppbörden af nämnde räntor och deraf följande vidlyftigare redovisning förenade förvaltningskostnader dä kunde i flere fall minskas.
S. D. Vid förnyad föredragning af Bevil 1- ningsUtsko tets, dn 16- dennes afgifna, samt den 17. och 19. i samma månad på bordet lagda Utlåtande , öfver de innom RiksStånden gjorda Attmai knit gar emot Utskottets, den 23. sistledne Janumii meddeite Yttrande, angående grunderne lör d>n allmänna Bevillningen, biföll Ridderskapei och Adeln Utskottets förstnämnde Utlåtande, med antagande af det första uti tredje puncten framställde Alternativ, eiler att den föreslagna Öfverflödsafgiften må utgå genom Taxering af vissa Öfverflöd Articlar, samt att, derest den erforderliga Summan icke kan på sådant sätt erhållas , jemväl en fyllnadsafgift må till ersättning för Landttullarne utgöras; hvarom de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut Supra. S. D. Föredrogs och bifölls RiddarhusUtskottets denna dag aflåtna Memorial, innefattande icke allenast anmälan, att Utskottet, uppå dt rom gjord anhållan, beviljat Andra Cancelbsten vid Riddarhuset och Secreteraren vid Adeliga JungfruStiftet F. O. Silfverstolpe, afsked ifrån nämnde Tjenstebefattningar, utan ock hemställan, om det icke kunde vara Utskottet tillåtit, att uti afskedet få, i anseende till Fadiens förtjenster, uttrycka Ridderskapets och Adelns välvilja. Ut iupra. S. D. Vid förnyad föredragning af Ali - Den 24 Martil, e. m. 461 manna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottets, den-21 sistlidne Februarii afgifna, samt den 17* och 19. dennes på bordet lagde Betänkande öfver föreslagna ändringar uti F'örfattningarne , rörande Husbehofs - Brännvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen , blef samma Betänkande, i anledning af åtskillige dervid gjorda Anmärkningar, till Utskottet återrenutteradt. Ut supra. Höglofl.
Detta lorbSIlande röjes redan om man jemför rustbålls-räntornas medeltal år 1679 inom de serskilda kompanierna. Alt detta medeltal uppgick till blott 33 daler inom Kungsöhrs kompani, men till 43 daler inom Lif-kompaniet, kunde icke härleda sig från något annat än af olika skattläggning, emedan hvarje rusthålls-nummer då endast utgjordes af 1 hemman. — Att också skattläggningsmethoden inom de delar af Westmanland, hvarest de serskilda kompanierna af Lif-regementet äro förlagda, icke äro de samma, såsom Kammar-kollegium förutsatt, och att således den af kollegium antagna grunden för jemförelse mellan kompaniernes totala rustnings-räntebelopp, hvaraf uppgiften om ränlebristeii för Kungsöhrs kompani vill härledas, icke i verkligheten finnes till, upphemtas hvad hemmantals-räntan angår af skattejemknings-kommittéens betänkande, Bilag. Lit. D., och rörande Jordeboks-Räntan af skattläggnings-method i Westmanlands Höfdingedöme 1690 (Enagrii Samling af Landtmäteriförfaltningar 2 Del.). Herr Grefve Mörners reservation innehåller allt det väsendtliga härom. \ id nedanstående beräkning bar man icke kunnat komma lill ett för hela Östra Westmanlands kompagni i allmänhet gällande säkert resultat, emedan nästan hvarje härad i detta kompanis område har en serskild undervisning för skattläggningen. Man har exempelvis beräknat räntan inom Simtuna härad. Beräkningen är verkställd efter undervisningarne för skattläggning af krono. För skattehemman äro undervisningarne något lägre, men hufvudsakligen i samma proportion olika. Då jordeboksräntan beräknas, såsom ofvannämnda skattläggnings-method bestämmer, till 8 öresland på 1 hemman, men denna ränta utgör, för I öresland, inom Kungsöhrs fögderi 2 dal. 7 öre 12 p:r. inom Simtuna härad i Ö. Westmanland 2 dal. 3 öre 6 p:r. inom Westerås fögderi 2 dal.
Dessa anslags beviljande afsåg ett dubbelt gagn: materielt, genom den åt försvaret beredda fulländning; moraliskt, genom ådagaläggandet af harmonien mellan Styrelsens och Folkets tänkesätt i en punkt, som borde bringa en alltför öfvermodig granne till besinning, icke blott med hänsigt till ett möjligt, om också ej troligt, utvidgningsbegär till men för oss, utan isynnerhet i afseende på det öfverförmynderskap, förnärmande nationaläran, af hvilket Sverige då helt nyligen fått smaka en bitter frukt i den beryktade skeppshandeln. i5 H. 5i 4oi Den 3o O c t o h c r f. m. Denna återblick på vår politiska ställning, sista gångert den utomordentliga budgeten bestämdes, skulle, som mig synes, nöjaktigt motivera ansträngningarna för ifrågavarande 70,000 rtdrs uppförande på extra stat förra riksdagen, om något rättfärdigande ens behöfdes, sedan detta belopp innevar. riksdag redan är vordet förflyttadt till den ordinarie riksstaten under dess tredje hufvudtilel. Knappt voro II. St. hemförlofvade, innan omständigheter inträffade, hvilka gåfvo ett helt och hållet förändradt utseende åt Europas politik, och i följd deraf åt frågan om våra försvarsanstalter. En del af dessa omständigheter hade Regeringen haft sig ensamt förbehållet att förut ana eller inse; andra lago till och med för henne utom beräkningarnas gräns. Till de förra hörde den utomordentligt innerligaförtroligheten mellan Hofven i Stockholm och Petersburg, bevisad och beseglad medelst Svenska Thronföljarens resa till Ryssland, kort efter riksmötets slut; till de sednare: den nya revolutionen i Frankrike, sorn genom sina resultater för långliga tider satt myror i hufvudet på Czal-ernas efterträdare. Julidagarna i Paris medförde Novemberdagar i Warschau. Rysslands financer, uppbjelpta genom Turkiska skadeståndet, blefvo ånyo bragta i oordning medelst Pohlska insurrectionskriget, der kärnan af Ryska hären tillika med detta lands största fältherre funno sin graf och en betydlig del af Rysslands krigsmateriel gick förlorad. Fältsjuka och cholera morbus härjade tillika och föga mindre skonsamt än krigets mordengel.
Statskontoret för åtskilliga under förskottstitel bestridda utgifter, Utlåtandet N:o 100; och „ mom. 4, angående anslag till Kamereraren Carl Sandberg, Utlåtandet N:o 106. § 147, angående åtskilliga anslag under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, grundar sig på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66 uti följande punkter samt Pörstärkta Stats-Utskottets nedannämnda Memorial, nemligen: , mom. 1, angående anslag för tjenstebiträde vid handläggning inom Ecklesiastik-departementet af ärenden rörande löneregleringen för presterskapet, 96:te punkten; „ mom. 2, angående förbättring af komministrars, kapellpredikanters samt pastoratsoch sockenadjunkters löuevilkor, 97:de punkten; „ mom. 3, angående löneförhöjning åt folkskolelärare, 101:a punkten; „ mom. 4, angående understöd till församlingar, som af medellöshet icke kunna bekosta erforderlig aflöning åt sina folkskolelärare, 104:de punkten; „ mom. 5, angående anslag till undervisning i trädgårdsskötsel vid folkskolelärare-seminarierna, 105:te punkten; „ mom. 6, angående anslag för folkskolelärares undervisning i gymnastikoch militär-öfningar, 106:te punkten; Stals-Ulskoltcis Memorial N:o i35. 7 147 moni. 7, angående inköp af tomt för en seminariibyggnad i Linköping, grundar sig på Ridderskapet och Adelns samt Presteoch Bonde-Ståndens beslut i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 66, punkten, 110 litt. a); „ mom. 8, angående inredning och förändring af den för folkskolelärarinne seminariet i Stockholm upplåtna byggnad, öfverensstämmer med 112:te punkten i nämnda Utlåtande; „ mom. 9, angående löneförbättring åt Sundhets-kollegii embetsoch tjenste män, 116:de punkten; „ mom.
När således den redan befintelige skulden, de kostnader som årligen fortgå och sluteligen dem som innan kort föreslå, sammanräknas, och som lill sine ändamål nu blifvit uppgifne, torde det få antagas faktiskt lievist, att de för befrämja udel af handelstrafikens fromma utsedde medel ej blifvit lill fördemfräm3 H. 51 4!>2 Den 30 Octo lier f.m. mande ändamål använde, och alt hnfvudstaden mer än väl hellöf ver de intrader den lill bestämda titlar innehar, för att kunna motsvara de förbindelser den bar till de trafikerande. Sluteligen måtte det vara lika litet möjligt som nödvändigt, att ett nybyggnadsoch reparations-anslag skall för hvarje år på riksdalern utgå, då det ena året naturligtvis kan erfordra mindre, det andra mer, och det torde vara hvar omtänksam styrelses pligt, att dels söka betala skuld när den är skuldsatt, dels att capitalisera för kommande behof, när sådant är möjligt. Jag får äfven hemställa, huruvida Stockholm ensamt drager vinst och fördel af de förbättringar och arbeten, som den besluter, eller om ej den ojemförligt största vinsten utfaller till hela landet, för hvilket hufvudstaden ännu utgör den egentliga debaucheen för detsammas producter och näringsflit.
Den numer vanliga färgningsmetoden af upphostningarna tillgår så, att en ringa del däraf utbredes och torkas på en tunn glasplatta — täckglas — begjutes med en varm utspädd Fuchsinlösning och därefter affärgas med salpetersyra. Tuberkelbacillerna i motsats mot andra bacillarter och slemmet behålla då sin röda färg och framträda vid mikroskopisk (vanl. förstoring (för blotta ögat äro de osynliga) såsom dels enstaka, dels i större hopar liggande små röda stafvar. I ofärgade upphostDingar kunna de ej upptäckas. Egen rörelseförmåga saknas hos dem, och äro de för flyttning från en punkt till en annan hänvisade till blod eller saftströmmen inom väfnaderna som transportmedel. Deras förödande verkan på organcellerna beror därpå att de i likhet med andra pathogena *) arter producera ett för cellerna dödande gift. (I stor skala franiStälldt af Koch i hans bekanta Tuberkulin). Tämligen motståndskraftiga mot extrema temperaturförhållanden, under lång tid t. ex. kunna de hålla sig vid lif uti intorkadt slem, dödas de lätt af vanliga desinfektionsmedel såsom lösning al: sublimat 1:1000 och karbolsyra 5 % äfvenså vid kokning omkring 10 minuter. Det sätt, hvarpå bacillen kan inkomma i organismen, är dels genom förtärandet af tuberkulos föda, mjölk, kött, dels g e - nom ytliga hudsår, dels genom den luft vi inandas. I senaste fallet träffas lungorna direkt genom bacillernas afsättning vid luftens passerande, i de förra fallen är det i lymfkörtlarne närmast angreppspunkten bacillerna i första hand deponeras, och därifrån de sedan transporteras till lungorna. Vid undersökningen af en tuberkulos lunga påträffar man, liksom i andra tuberkulösa organ, alltid för tuberkelbacillen karaktäristiska förändringrar. Dessa utgöras af små grå knappnålshufvudliknande upphöjningar uti väfnaden och benämnas tuberkler. Under mikroskopet visa de sig bestå af en blodkärllös, rundad anhopning af celler, af hvilka de i midten belägna äro stora — jätteceller — och i sig innesluta en eller flere baciller.