Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje timmerdräng och hvarje murare har intill närvarande tid oundvikeligen af sine mästare erhållit kunskap och erfarenhet i det practiska, innan de kunnat blifva Gesäller, hvarför också hvarje Gesäll kan Dtn Jo Augusti f. mt »flänga prof af någon byggnadsdel; orh efter yts^ottena förslag höra således dessa TimroerDrångar och Murare hädanefter blifva, icke Gefäller t ufan Måftare: Följden häraf skulle då blifva den , att för Mästerskaps erhållande hädanefter, man icke beböfde vinlågga sig om någon annan kunskap ån den Thntnerdrängur och Murare hittills sökt för att blifva Gesäller; ännu mindre inhämta kännedom i de vettenskaper, som derifrån åro oskiljagtige, utan blefvo de sorn bygga nödsakade att, utom anlitande af Muroch TimmerhandtverksMästare för verkställigheten, äfven anlita Axchitekter och Mechanici för det egenteligen vettenskapliga i sjelfva planen , sammansättningen och uträkningen, vid hvarje förefallande större eller mindre nybyggnad eller reparation, hvilket allt hittills legat inom Byggmästarens skyldighet och ansvar, utan något serskilt arfvode. Vidare föreslås, att till Mästerskaps vinnande, både uti Murmästareoch Timmermans-handtverken gemensamt, under Utskottens benämning af Byggmästare, skulle fordras, jemte berörde practiska håndighet, nöjagtig och bepröfvad skicklighet i ritningars och deseiners upprättande, samt byggnaders uppförande derefter; då Utskotten lemont Muroch Timmerdrångar rättighet att blifva handtverksmästare, så snart de hunnit förvärfva en vanlig Gesälls skicklighet, så synes det sednare för-^ $laget utan allt ändamål, emedan de fleste Mprpch Timmerdrångar säkert skola söka att blifva sådane Mästare, och de egentelige Byggmåstarena, som Utskotten nu föreslagit, ej mera blifva i tillfälle att med sin-a insigter utöfva sitt lien 30 Augusti /. itc, yrke, i brist af arbetare som förstå det practi*ka.
Matotschkin-sundet tillfrös först den 28/16 nov. Termometern sjönk aldrig under qvicksilfrets fryspunkt, och vinterkölden kunde lätt fördragas, emedan manskapet var klädt i samojedisk drägt. Men snöstormarne voro så svåra, att man ibland icke på åtta dagar kunde lemna huset, hvilket blef så igensnöadt, att rököppningen i taket flere gånger måste användas såsom dörr. Huset var ej försedt med någon verklig skorsten, utan inrättadt som ett pörte. Af björnar, hvilka i mängd kommo till huset, dödades elfva, hvaraf en på taket och en i förstugan. Under vintern hölls manskapet i ständig sysselsättning med räffångst och andra arbeten. Helsotillståndet var också för den tidens förhållanden ganska godt. Endast två man dogo. På våren kartlades Matotschkin-sundet och en del af norra öns ostkust genom slädfärder, hvarpå man under sommaren, ehuru förgäfves, sökte kringsegla den norra ön. Åska med häftigt regn inträffade den 24/12 juni. Den 15/3 sept. seglade man åter till Archangel. Beklagligen insjuknade Pachtussow kort efter ankomsten dit i nervfeber och dog den 19/7 nov. 1835. Det var en stor förlust, ty genom hängifvenhet för den sak, åt hvilken han egnat sig, genom omtanke, mod och ihärdighet intager han ett af de främsta rummen bland alla länders polarfarare. Dessutom hafva få äldre arktiska expeditioner hemfört en sådan följd af värderika astronomiska ortbestämningar, geodetiska mätningar, meteorologiska observationer, iakttagelser öfver ebb och flod m. m. som Pachtussows.176 År 1837 företog den berömde naturforskaren K. E. v.
Ehuru, efter min öfvertygelse, denna utgift är alldeles ändamålslös och onyttig, anser jag mig dock icke böra densamma motsäga, enär, vid flera riksdagar, Ständerne ansett densamma vara ledande till något nyttigt resultat, det jag vill önska Ständerne matte finna motsvara både kostnaden och det ett par år fordrande arbetet, som för förrättningens fullbordan erfordras. På grund af de anmärkmr, jag här framställt, kan jag icke undgå att yrka, det StalsUtskts ifrågavar. utlåt. N;o 354 måtte varda återremitteradt. Hr Nordensköld, Otto Custaf: Vid föredragn. af StatsUtskts utlåt. N:o 354 litt. B. har Frih. Lagerbjelke så väl genomgått och behandladt alla punkterna, att jag, förenande mig med honom, anhåller att endast få göra några kortare anmärkningar. I första och andra punkten har StatsUtsk. afstyrkt bifall till Konungens nåd. propos. om 100,000 r:dr till fullbordande af ett, redan under byggnad varande, ångfartyg om 200 hästars kraft, och 278,000 r:dr till anskaffande af ett nytt om 3oo hästkrafter. — Utsk. erkänner väl både 336 Den a5 November e. m. nyttan och lämpligheten af bevarade ångfartyg, men anser att, "i den män linieskeppen komma alt medtaga en min”dre del än hittills af det för flottans underhåll anvisade ''anslag, tillgång hör uppkomma för bestridandet af all den ”vigtiga materiella utgiften för sjöväsendet.” Ganska rikligt tyckes Utsk. hafva ansett, alt dessa större ångfartyg, då de liksom skola suppleera linieskeppen, också tillhöra den seglande Ilottan. För den roende flottan och skärgården äro de också för stora; dessutom kunna i behofvets stund flera enskild ta smärre ångfartyg förhyras för skärgårdens behof; detta blifver alltid mindre kostsamt, än att under freden påkosta sådana.
Men, utan att en enda gnista från hennes anspråkslösa skorsten skvallrat därom för världen, har mången kviuna, som dör obesjungen och glömd, utgifvit mer af den verkliga värme, som uppehåller lifvet i menniskosjälen, än som skulle komma ett dussin teorier att röka eller hundra skaldestycken att koka i lika många hjärnor hos män med snille. Randoiphe. Genom " bakporten ". vem känner och fruktar icke de där » bakportarne », genom hvilka allehanda förbjudna ting söka smyga sig till inträde? Där nalkas genom kökstrappan kolportören med sin röfvarroman, hvilkens innehåll lätt verkar fördärfligt för vårt tjänstfolk och till intet bidrager mindre än till dess sedliga lyftning. Genom bakporten slösa våra tjänstflickor bort tiden med onyttigt skvaller, förtala herrskapet och smussla de öfverblifna matresterna till sina gunstlingar. På bakporten klappar gårdfarikrämaren med sina falskt glittrande » äkta » smycken, som de fåfänga flickorna ej kunna motstå, då de så bekvämt komma i deras väg; här bjuder linnejuden ut sina » hellinneduktyger » till » fabrikspris ». Och alla dessa tvifvelaktiga figurer nalkas våra bakportar, då de äro säkra att mottagas af tjänstfolket och ej af herrskapet, i synnerhet vid tiden för aflöningen. På bakporten knacka tiggaren och landstrykaren, benoch lumpsamlarn, korteligen många som blott speja efter » tillfället ». V i borde mycket uppmärksammare lyssna till dessa lätta knackningar på bakporten än på stora dörrklockans förnäma pinglande. Men det ges ett annat, icke mindre farligt slag af » bakportar », och för dessa vill jag varna alla mödrar, som äro allt för svaga för sina barn. Det finns dörrar, som ofta öppna sig så tyst och förstulet, att vi själfva knappt märka, hur våra barn smyga sig igenom dem för att nå sitt mål, d. v. s. på denna väg komma åt den förbjudna frukten. Och hvar finnas dessa bakportar? O, i alla möjliga vinklar och kanter! Oanadt, oförmärkt springa de plötsligt upp.
Constit.- Utsk:s majoritet ansåge sig böra hindra de grofsta förbrytelser att blifva föremål för något slags åtal, skulle det hädanefter såsom hittills hero på rådgifvarnes eget välbehag att kunna låtsa icke förstå meningen med Representationens för öfrigt ådagalagda missnöje, blefve det än uttaladt genom Den 7 Octobcr. det förstärkta StatsTJtsk., och om ett Constit.Utsk. också påkallade Riksrätt, och denna också tillämpade ansvarighetslagen, skulle sjelfva missförhållandet emellan brott och straff betaga domen all kraft af varnagel för andra. Om t. ex. R. St. blifvit hindrade att sammankomma till lagtima riksdag; om bevillningen blifvit förhöjd; om nya utskrifningar skett af penningar och manskap; om Banken och Riksg.cont. blifvit våldförda; om Riket blifvit stympadt, och delar deraf sålda eller bortskänkta; oin tryckfrihetslörordnts verkställande blifvit förhindrad; om statsregleringen blifvit rubbad; om Riket blifvit belastadt med gäld; 0111 Kronans domäner blifvit förskingrade; om myntets skrot och korn blifvit förändrade. ; om armeens indelningsverk blifvit rubbadt, och om ännu mera dylikt skett, så skulle, j händelse alla rådgifvarne, utom den föredragande, hade reserverat sig, denne ende för allt detta straffas — blott med tjenstens förlust. Frih. Boye, Ludv.: Jag hade trott, all de önskningar, vi framställa till rättelser i constit-utionen, borde åtföljas af den försigtigheten, att man kunde vänta bifall af Konungen, som äger rätt att säga ja eller nej. För min del anser jag, att Hr Dalmans förslag icke innebär denna försigtighet, och så visst som jag tror, alt förslaget angriper sjelfva den monarkiska principen, så afgjordt anser jag det ock vara, att Konungen ej kan bifalla detsamma, utan att på samma gång afsäga sig sin dyrbara rätt att allena regera.
Som folkmängden belöper sig till circa 1,200 personer i hvardera af dessa socknar, så vore, i likhet med närvarande, en Prestman fullt tillräcklig för Prest-embetets bestridande; äfven jemförelsevis med t. ex. Gamleby om 1,929, Hjorted 2,508, Odensvi 1,536, Hallingeberg 1,866, med flere, som endast ega pastorater, men inga komministraturer. Vi finge då öka Pastorernes inkomster med inkomsterne från dessa sex komministraturer (2,948 R:dr), eller från 28,084 till 31,032 R:dr. Om nu Pastorerne af lista klassens pastorater erhölle R:dr 2,666: 32. 2:dra » » » 2,000: — 3:dje » » „ 1,333; 16. i ärlig lön, jemte fria husrum och trädgårdsplan, så utföll kalkylen som följer: 2 löner af lista klassens pastorater å 2,666: 32, göra R:dr 5,333: 16. 4 » af 2:dra » » å 2,000: — » » 8,000: 7 ” af 3:dje » » efter närvarande organisation å 1,333: 16 . 7 9,333: 16. 5 löner af 3:dje klassens pastorater efter den föreslagna nya å 1.333: 16 » 6,666: 32. Summa B:ko R:dr 29.333: 16. Allm. Ben-.- och Ekon.-Vtsk. Betänk., N:0 SO. SJ När denna summa jemföres med anslagssumman 31.032 R:dr, så tinner man ett öfverskott af 1,698 R:dr. Detta öfverskott skulle användas att föröka Kapellanernes små inkomster, hvilka ehuru, som mig synes, för lågt beräknade (ty icke lärer någon kunna lefva gift på t. ex. i Tryserum, uppgående till endast 310 R:dr) likväl behöfva betydligen förstärkas.
talaren med en stor gest, » här hafva vi nu ej blott fått reda på, huru våra vänners idealer skola vara beskaffade, utan äfven fått veta deras namn. Må vi hoppas, att dessa tre så olika representanter för kvinnan i sin fullkomlighet skola i verkligheten motsvara, hvad fantasien målat, så att vi inom kort få gratulera Axel Collén till tro svågrar med så lysande framtidsutsikter som de, hvilka i afton upprullat sig. Skål! » Sedan glasen tömts, lutade sig en bredvid Collén sittande mot honom och frågade sakta: » Men är det verkligen ditt allvar? Har du tre systrar? af Och äro de så beskaffade? Det är ju alldeles otroligt. » » Tyst du,&gt; hviskade Collén tillbaka. » Har du ej hört talas om sanning med modifikation? Tre Belönad med hedersomnämnande vid Iduns systrar har jag, det är då säkert, och inte skall s ' .ora pristäfling. det bli mitt fel, om de ej till punkt och pricka motsvara de där herrarnes idealer. Präktiga fö- rutsättningar därtill hafva de redan, och med klok oktorns och hans trinda, frefliga doktorinnas behandling hoppas jag kunna få dem rätt långt, skål dracks under skratt och bravorop, och hvar och en i sitt fack. Jag hoppas, att sommaså kom notarien Malle Ströms tur. ren på det vördnadsvärda Finnsboda bruk skall Han var ganska olik sina vänner, denne man medföra åtskilliga pikanta situationer. » med de skarpa dragen och den djupa blicken, » Men är det riktigt grannlaga. ?&gt; invände den hvilken liksom borrade sig in i det föremål, hvarpå andre. den fästes. Äfven nu, då de öfriga ännu skrat» Grannlaga Hvem katten tror du är granntade åt doktors ideal, tycktes han taga saken på laga mot sina systrar? Och de där herrarne tänsitt vanliga allvarliga sätt, och det var med ett ker jag ej genera mig för. De kunna minsann nästan drömmande tonfall han, efter att hafva vara glada om. hm. » höjt handen för att begära lystnad, långsamt och sakta yttrade: &lt;Mitt ideal? Vet jag väl själf, huru det är?
Ja, just däri låg det! Hon hade intet vidare gemensamt med de döda, därför hade minnet af dem förbleknat! Den unga flickan hade varit så upptagen af sin egen tankegång, att hon ej vidare följde prästens ord, förrän hennes öra uppfångade orden: » För de barn, som, beredas att första gången begå H. H. nattvard bedja vi. » Och så följde bönen, framsagd med innerlig känsla och värme. Sigrid lyssnade nästan omedvetet och förundrade sig själf öfver, att hon erinrade sig hvarje ord, såväl det, som sades, som det, hvilket omedelbart skulle följa. IDUN Men för fyra år sedan hade hon dock hört dem åtskilliga söndagar. Det brukades ju, att skriftebarnen gingo i kyrkan. Och då hade hon själf varit föremål för denna bön. Men hade hennes bjärta blifvit » öppnadt och rördt » under denna tid? Visserligen hade hon ju kommit i en viss känslostämning ibland. Men denna stämning hade alltid lagt sig, då hon kommit hem i farbroderns hus och där sammanträffat med många af de » nya, frisinnade idéernas » bärare och målsmän, med unga män och kvinnor, hvilka med satirens pilar och hånets gissel nedgjorde allt, hvad hon fordom ansett » högt och heligt » » Och sedan allt intill ändan framhärda i sin kristliga tros bekännelse och uiöfning. » Det kon » något hårdt och trotsigt i hennes sinne. Det var idel tomma ord I Hon själf och alla dessa hennes vänner och trosförvanter utgjorde ju ett slående exempel härpå, för dem alla hade dock så bedits — och alla hade de dock brutit med denna bekännelse. Huru skulle det väl hafva varit, om hennes far fått lefra? Om han så fått bedja för henne? Om det hade varit för honom, hon blifvit konfirmerad? Hon märkte ej själf, hvilken djup suck vid denna fråga gick öfver hennes läppar och kom Vina att förundrad betrakta henne. Hon var blott medveten om den oändliga trånad efter fader och moder, som på en gång intog hela hennes hjärta, hela hennes innersta väsen. Hon kände sig så förfärande ensam. Hon hade ingen, ingen att helt och innerligt sluta sig till.
Ordföranden vitsord, så att ingen ting annat kan företagas eller beslutas, än hvad han anser för lagligt; och om hans mening ej godkännes af hans Stånd, går saken till en högre myndighet, nemligen det af medlemmar utur alla 4 Stånden, sammansatta ConstitutionsUtskottet. Genom det origtiga sätt, hvarpå denna fråga blifvit behandlad, hafva vi kommit derhän, att stå nära till att göra en felaktig votering; ty om Ordföranden ej finnér proposition mera än till bifall, vara laglig, så skulle, om Nej vunne, eli beslut uppkomma, hvilket Ordföranden ansåge för olagligt. Då nu ett sådant ej får fattas, förr än CoustitutionsUtskottet yttrat en motsatt mening mot Ordförandens, så kan ej med Nej voteras mot Utskottets Betänkande; och kan man ej rösta med nej, så väl som med jcij så är omröstningen icke fri, och tjenar till ingen ting. Detta bevisar alt RiddarhusUtskottet ej bordt höras eller inkomma med utlåtande i denna fråga. Vill man lik väj rösta om Utskottets Memorial och framställa det till bifall, så inser jag intet annat sätt att rädda formerne, än att ContraPropositionen blir följande: Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln yrka den proposition, som Herr Grefven och Ordföranden vägrat framställa. Frågan går då till ConstitutionsUtskottet, och ingen olaglighet har förefallit. Den 8 December f. m. 55 Herr Grefven och Ordföranden yttrade, alt som någre Ledamöter förklarat sig anse Generalintendenten dorchimont behörig att begagna den redan erhållne inträdes polletten; fann Herr Grefven och Ordföranden, i följd af hvad han förut anfört och jemlikt 55 §. Riksdagsordningen, sig böra, ju förr desto heldre, i denna omständighet utröna Ridderskapets och Adelns tanka, och finge derföre fråga, om Ridderskapet och Adeln yrkade, att den proposition, att Generalintendenten d’Orchimont må förklaras berättigad begagna den honom redan tilldelte Inträdespollet, skulle varda af Herr Grefven och Ordföranden framstäld ? Ropades starka Ja och Nej. Herr Cederschjöld:
Jag har om denna sak samtalat med en gammal Preussisk embetsman, vid namn Hoffman, hvilken först vid 30 års ålder skref för näringsfriheten, men sedermera när han lefvat 30 år längre, utgaf en bok emot henne samt blef derigenom en af dem, som väsendtligen bidrog till hennes afskaffande. För embetsmännen var det ganska beqvämt att vara af med skråförfattningen och blott hålla sig till näringsfriheten. De kunde då låta den ena näringsidkaren undergräfva den andra efter behag samt enhvar uprätthålla sig sjelf bäst han gitte. Embetsmännen utgjorde fördenskuld i Preussen ett af näringfrihetens förnämsta stöd. Så snart Provincial-ständer blifvit derstädes uprättade, inkommo från monarkiens serskilda delar önskningar att näringsfrihets-författningarne måtte ändras. Märkvärdigt nog var man derom serdeles ifrig i Rhenländerna, af hvilka en del tillhört Frankrike och sålunda smakat den obegränsade näringsfrihetens frukter. Ar 1845 d. 17 Januari utfärdades i Preussen om näringsfrihetens inskränkning den första författningen, hvilken jag bär har i min hand. Hon medförde redan en återgång lill det s. k. skråtvånget och innehöll en skadeståndslag för dem, som i ett eller annat hänseende skulle blifva lidande på förändringen. Denna förordning befanns likväl icke tillfyllestgörande, utan när Preussen är 1848 fått en ännu friare Statsförfattning, blefvo önskningarne och framställningarne om näringsfrihetens inskränkning än högljuddare, och del till den grad, alt man, till vinnande deraf icke ens afvaktade Representationens sammankomst. Den nya författning, som ministären föreslog d. 7 Febr. 1849, utfärdades d. 9:de i samma månad, och jag anhåller att få upläsa något litet af förhandlingarne derom. Ministéren utgjordes den tiden af följande herrar: Grefven af Brandenburg, Hrr v.
» Visserligen (J|P är det först vid en mognare ålder, man kommer till insikt häraf — för barnet leker j u hela världen. Och dock må- ste de små redan tidigt läras, att där finnes en fiende inom deras eget bröst och att fly till honom, » som hafver barnen kär ». Såg du någonsin en skönare syn än den af en moder m e d barnaskaran samlad omkring sig till b ö n? Jag har sett en sådan syn, och jag glömmer den aldrig: en moder, icke en af dessa, hvilka ha tid att dansa och leka bort sitt lif, utan en, som sträfvade och arbetade från morgon till kväll — hon måste j u hjälpa den käre maken, hon ville så gärna dela hans börda. Hela hennes hållning bar vittne om trötthet efter dagens mödor — hufvudet något framsträckt och hela gestalten litet hopfallen, såsom förmådde hon icke sitta rak. Men de blåa ögonen blickade med kärleksfullt allvar på barnen, hvilka stodo i en krets framför henne med knäppta händer. Barnen å sin sida skådade in i moderns kära ögon, under det att ett af dem läste aftonbönen högt oeh modern tyst följde med. Skola månne dessa barn någonsin kunna glömma bönestunderna vid sin moders knän? Jag tror det ej. Jag tror, att minnet däraf skall följa dem genom lifvet och tjäna dem till styrka i frestelsen, till tröst i svaghet och lidande. Äfven jag har haft lyckan att äga en moder, som själf bad med sina barn. Visst var det kärt att läsa sina böner för » mamma » — • jag påminner mig lifligt, hurusom jag en gång, då jag började bli » stora flickan », bitterligen grät, emedan min mor var förhindrad att läsa aftonbönen med mig. Visst var det högtidligt då vi, under sommarferierna, när mor höll skola med oss, om aftonen sjöngo: » Så går en dag än från vår tid » och på morgonen den sköna psalmversen: » O, Herre, dig jag vill åkalla, när aftonstjärnan framgår skön; när morgondaggens pärlor falla, till dig jag höja vill min bön. » Men jag reflekterade ej då öfver det sublima i en moders kall, öfver den välsignelse, som det måste bära med sig, att » mamma » själf lärde sina barn att bedja och bad med och för dem.
Det blef dock Mirabeaus skrift om lettres de cachet och statsfängelser, som jämte Linguets och Latudes memoarer och madame Legros * hjeltemodiga, hårdnackade kamp för den sistnämdes räddning blef i det allmänna medvetandet den förnämsta murbräckan mot detta despotismens faste. Den nyssnämde Latudes historia är särskildt betecknande for Bastiljsystemet. Med trettiofem års fångenskap i boja och under hårda kroppsliga marter fick han pligta för sitt tilltag att genom röjande af en imaginär sammansvärjning vilja vinna madame Pompadours ynnest. Den 17 juni 1789 hade nationalförsamlingen antagit detta sitt namn; den 20 svor den den betydelsefulla eden i bollhuset, den 22 slöt sig majoriteten af presterskapet till nationalförsamlingen. Den 23 inbillade sig konungen kunna genom förklarande af sin onåd med tredje ståndets öfver-läggningar häjda händelsernas gång. Nationalförsamlingens första svar var dess suveränitetsförklaring, förklaringen af sina medlemmars personliga okränkbarhet och att hvarje individ eller domstol, som vågade på order af hvem det vara månde på något sätt våldföra sig mot en deputerad, vore förrädare mot nationen och hemfallen till döden; en förklaring, som var korallariet till Mirabeaus stolta svar till den kungliga ceremonimästaren: &gt;vi äro här i kraft af folkets vilja, endast bajonetternas makt skall kunna drifva oss härifrån. » Och inom de närmaste dagarne måste både konung och adel böja sig för nationalförsamlingens vilja och erkänna sitt nederlag. Den 27 juni begaf sig adeln på konungens förnyade uppmaning till den gemensamma samlingssalen. » Familjen är fullständig, vår splittring är slut », yttrade nationalförsamlingens president Baillie, folket, lätt försonadt och sangviniskt, hälsade de kungliga med lefverop. Folket och nationalförsamlingen voro uppriktiga och önskade fred och försonlighet; men bakom de vackra orden i konungens mun mäktade endast helt ofullständigt dölja sig drottningens och hofpartiets stämplingar och våldsplaner att skingra nationalförsamlingen och kväsa Paris. Den parisiska befolkningens vaksamhet omintetgjorde emellertid dessa deras planer.
Med godkännande af de rättsgrunder, hvarpå Förslaget hvilar, har Herr Friis ansett en mera bestämd och utvecklad form nödvändig, och, för vinnande af detta syftemål, föreslagit, att uti nya Stängsel-Förordningen borde inflyta ett stadgande, hvarefter stängsel-skyldigheten kunde bedömas, i händelse den skulle yrkas mot egare Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utshs Betänkande N:o zo. 27 till lotter å Kronans allmänningar i f. d. Hellestads och Vånga Bergslager i Östergöthland, hvilka utan åsatt mantal blifvit å auction försålde. Vid pröfning af denna fråga har jag, som icke kunnat inse behofvet af en undantags-lag för den ort Motionairen omförmält, ansett mig endast böra hänvisa till 9 §. i Författnings-Förslaget, der tillräcklige upplysningar torde erhållas, huru stängsel-skyldigheten för ifrågavarande fall bör fullgöras, och tillstyrker alltså: att den af Herr Friis gjorde framställning må Järfalla.” Häruti instämde Herr von Torne, Herr Doctor Bjorkman, Herr Doctor Nibelius och Herr Rubin; äfvensom Herr Grefve Horn, med den anmärkning, att Herr Grefven, beträffande utmarks-egares stängsel-skyldighet emot inegor, ansåg någon skilnad icke böra ega rum, ehvad utmarken är instängd eller öppen. STOCKHOLM, H. G. Nordström, iS34- Lagsamt Allm. Bes v.- och Oecon.- Utahs Betänkande N:o 21. 1 N:o 21. Anlom till Exp.-Utslc. d. 1 Nor. Betänkande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-Verket i Iliket den 4 Maji 1827, samt Kongl. Kungörelsen den 9 Junii 1832. Tia Utskottens gemensamma handläggning hafva blifvit remitterade nedanstående motioner, och i anledning deraf afgifna yttranden, nemligen: Från Högloft.