Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Birger omtalade nu att han till frukosten ditväntade länsmannen som skulle anställa polisundersökning angående det nattliga öfverfallet, samt öfvertaga ledningen af våldsverkarnes efterspanande, om hvilkas sannolika tillhåll man dessutom redan fått någon kunskap, väggledd af de spår de vid sin flykt lemnat efter sig. "Stackars karlar", sade herr Stråle, "jag skulle nästan önska dem friheten, redan derföre att deras misslyckade anfall beredt mig en så öfverraskande angenäm bekantskap som min räddares och fröken Ainas." "Säg lika gerna blott Aina, snälla morbror", inföll Erik, "ty jag säger det genast rent ut. Aina är min fästmö." "Då säger jag med synnerlig glädje 'Aina' till den älskvärdaste af mina finska vänner," utropade den gamle herrn muntert och fattade med en anstrykning af galanteri Ainas hand för att kyssa densamma, men den rodnande unga flickan slog sina vackra armar omkring onkelns hals och tryckte en kyss på den gamle ungkarlens ingalunda motsträfviga mun. "Bra gjordt, Aina lilla!" sade den upprymde juristen; "men blif icke svartsjuk på mig, Erik, ehuru jag är ungkarl", tillade han med en komisk suck. Han ökade den allmänna sinnesstämningens munterhet, då han med utsökt belefvenhet och gammaldags sirlig artighet framträdde till tant Betty, som tillkommit under tiden, och vördsamt anhöll att i betraktande af det blifvande intima förhållandet emellan deras familjer, nu redan få kalla fröken Ros för "kusin", hvartill den fryntliga gamla damen rodnande gaf sitt samtycke. Med Birger utbytte Stråle ett hjertligt handslag i det han menade: att det var mycket roligare att kalla sin räddare du än herr doktor, hvilken titel ovilkorligen påminte honom om läkare, menniskor som han väl i allmänhet högaktade, men af hvilka han hittills icke behöft och hoppades att icke så snart heller behöfva någon "räddning". Ett bud från länsmannen anlände emellertid och aflemnade ett bref. Detta gaf anledning till uppbrott från kaffebordet. Det högvigtiga brefvets innehåll skola vi meddela i nästa kapitel. Länsmans-diplomati.
Alie hade alltid känt, att man icke kunde vara sysslolös i Rikards närvaro, och hon fann sig nu träffad af hans kritik öfver det något apatiska drömlif hon fört de åren han varit borta. »Vårt lif har inte varit så enformigt, som du tror», sade modern efter en stund. »Du har minsann vetat att hålla oss i spänning med alla dina planer och dina vilda företag. Under fälttåget följde Alie på kartan alla dina manövrer hon hade skaffat sig stora specialkartor från Paris och ett par digra arbeten öfver Algier. Du skulle sett henne, närsynt som hon är, hur hon låg dubbel på det stora salsbordet för att kunna se på kartan och hur hon snäste mig, stackare, när jag ibland gjorde dumma frågor och inte hade riktigt reda på din marsch-rut. Ja, vi lefde i en spänning, som om vårt eget hus varit belägradt af fiender.» Rikard såg på Alie och fick ett ögonblick reda på hennes blick. Han såg däri något, som liknade en reflex af det lefvande intresse modern beskrifvit. Han blef värmd häraf och närmade sig henne åter. »Och ni väntade naturligtvis med hvarje post att få höra, att jag fallit för någon arabs kula?» »Naturligtvis!» svarade Alie, och skalkaktigheten fick öfverhand öfver förlägenheten. »Tant såg Rikard hvarje natt ligga badande i blod på ett öfvergifvet slagfält, under det korparna då och då höggo sig ett stycke kött till föda.» »Usch Alie, sådana otäcka ord du har. Jo, du må tro, Rikard, det var roligt, när jag höll på att förgås af ångest för dig att höra henne tala i den där vägen » Rikard såg häpen ut. »Men det gjorde naturligtvis inte Alie då!» »Jo visst», sade fru Rode och alla de små vecken vid hennes ögon började att röra sig och småle. »Du tror kanske, att hon sökte trösta mig att hon sade mig några vänliga och lugnande ord? Nej, långt därifrån. Hon bara grälade på mig och sade att jag var dum och löjlig och odräglig, och att om jag inte upphörde att beklaga mig skulle hon gå sin väg och jag skulle aldrig få se henne mer o. s. v.»
» » Ja, hustrun hon skall tåla och undergifvet taga emot, när obehagligheter nått mannen genom andra — och icke endast hustrun, utan hela hemmet skall få lida däraf. » » Jag har alltid tänkt mig, att hemmet skulle vara den plats, dit mannen skulle kunna gå både i sorg och glädje, där han hade dem, som ville dela bördan med honom, men jag märker jag har bedragit mig. » » Nej, däri har du ej bedragit dig. Sätt dig ned igen, så få vi talas vid så, som ett par makar böra göra. Ser du, det är skillnad att tala vid hvarandra och så bära hvarandras börda, det är en sida; den andra är att komma hem till hustru och barn, som icke veta hvad som trycker mannen och fadern, och låta den IDUN 1893 inneboende förargelsen, — ja, sitt nu stilla — låta den inneboende förargelsen storma ut öfver hvad som helst; och hustrun tar endast tålmodigt emot skuren, väntande på solskenet efteråt. » Hon gjorde ett uppehåll och mötte hans blick, som en smula häpen hvilade på henne, och fortsatte lugnare. » Ser du, det har jag nu i många år trott vara min plikt och det rätta sättet att hjälpa dig, och, tro mig, det har mången gång sårat mig djupt, när jag hört, hur orättvis du varit mot oss. Ja, icke därför att jag icke kunnat fördraga det, ja väl mer än så, men att du, som jag sätter så högt, kunnat komma därhän, det har gjort mig ondt. Men i dag har jag sett det i annat ljus, och, var viss därpå, det är ej på dig ensam jag lägger skulden, för att onda andar stundom skaka vårt hem. Jag har varit feg och bekväm af mig, som vi kvinnor så ofta äro. Ser du det här, gissa hvad det är! » » En packe bref. » » Ja, våra bref som forlofvade. » » Det gamla Bkräpet! » » Säg icke så Hur har du hjärta att tala så om det, som engång gjort oss så lyckliga. Ryck ej så öfverlägset på axlarna. Till mig åtminstone bringade de nytt lif, då de kommo. Alla dina hafva blå kuvert.
Jag vågar således tro, Den 31 Januari e. m. 233 att, om vi skulle behöfva förgångsman för våra handtverk, så vore det icke skäl att inskränka den föreslagna näringsfriheten endast till Danmark, utan borde vi då heldre bifalla Hr von Köchs motion, som utsträcker denna frihet till hela verlden. Då jag således icke kan anse behofvet af handtverksidkare utgöra skälet till Utsk:ts hemställan, måste jag söka andra skäl, med hvilka Utsk:t, om jag så får uttrycka mig, icke velat komma fram och som legat till grund för det beslut, hvartill Utsk:t kommit. Dessa skäl återfinnas verkligen också i en af de motioner, som legat till grund för beslutet i denna punkt, och äro de s. k. statsskälen, som fordra, att beslägtade nationer skola växa tillsammans till ett kött och blod. Förutom detta, hvilket är hufvudskälet, yttras vidare i motionen, att allt, som kan bidraga till att lära dessa nationer betrakta hvarandra såsom ett folk, egande ett gemensamt hem att försvara, också bör främjas. Men då jag nu, för min del, icke önskar att vinna ett sådant mål, vet jag icke, hvarföre jag skulle understödja det, som skulle närma oss dertill. Detta är anledningen, hvarför jag med min röst voterat mot antagandet inom Utskit af denna punkt och jemväl nu yrkar afslag å densamma. Hr von Ehrenheim, Per: Efter min uppfattning böra frågor, som angå rikets förhållanden till andra makter, af representationen behandlas med särdeles försigtighet och sådana steg undvikas, hvarigenom Regeringens frihet vid en underhandling kan minskas. Redan häruti ser jag ett skäl emot Utskits förslag i denna punkt; men ett ytterligare, mera afgörande, finnes och har af Utskit blifvit omförmäldt, nemi. att den Danska Regeringen redan gjort en framställning i det syfte, som Utskit föreslagit, och att den Svenska Regeringen afböjt denna framställning derföre att förhållanderna först borde ordnas med Norge, en åsigt, som Utskit äfven tillstyrkt R. Stir att yttra. När frågan sålunda redan varit föremål för K. Mits uppmärksamhet och K. Mit dervid visat sig hafva samma uppfattning deraf, som
Till svar derpå får jag föiddara: att detta bifall skulle stå tillsammans .med 43 precist på samma sätt, som Riksens Ständers beslut 1812 och 1818 stå tillsammans 4ö af samma RegeringsForm. För öfrigt begagnar jag detta tillfälle att förklara, det jag fullkomligt delar den värde Ledamotens Ömtålighet för Grtmdlagarnes helgd; och att jag inom Utskottet först föreslog att beledsaga utlåtandet med förslag till förändrad redaction af 5g, 4o och 43 §. af Regerings Formen. Men oagtadt Utskottet ej fann lärnpeligt att vid detta tillfälle och i detta sammanhang framställa något förslag till ändring i Grundlagen; så har jag likväl ännu ej uppgifvit hoppet, att Utskottet torde framdeles omfatta elen motion jag serskilt ärnar göra om en så beskaffad ändring i ofvannämnde §. § att då Konungen reser Utrikes eller blifver sjuk, det ovillkorligen skall tillkomma den till myndig ålder komne Thronföljaren att föra Regeringen nied Konungslig magt; men att, då Konungen reser till aflägsnare inrikes orter, det må ankomma på Honom Sjelf att, uppdraga Regeringen antingen åt' Thronföljaren eller ock såsom förut, åt 4 af Stats-Råden, Jag har neru - 1 Den ig Martu, 35g ligen trott, att hvad vi alTtsedan år 1812 funnit nyttigt, böra vi i8a3 söka göra lagligt. Herr von Hartmansdorff: Jag år hufvud•• säklrgen förekommen af Herrar Lagerhjelm och Stråle i vederlåggning af hvaden ledamot nåmnt om inskränkning i Konungens rättigheter. I Skrifvelsen står, att Hans Kongl. Höghet Kronprinsen skulle blifva Ordförande i den Regering, som Kongl Maj;t , till följe af 43 §. RegeringsFormen utnämner, att föra Styrelsen i de mål Konungen Jöreskrifvsr.
R:dr afsedde att ersätta den minskning i rörelsekapitalet, som deraf skulle blifva en följd, vare sig att denna ersättning sker förmedelst inrättande af nja afdelnings-kontor utaf Riks-Banken, eller genom anvisande af nödiga medel till redan varande Låne-kontor, eller i och för bildande af Filialbanker. » Jemf. §. 211. »Bolag,.sorn i stad bildas, för att, utan rätt lill utgifvande af egna tryckta eller graverade kredit-sedlar eller andra såsom mynt löpande för - Mom. 2. För det i nästförestående mom. uppgifna ändamål ega Fullmäktige att använda, dels det belopp, hvarmed de till RiksBankens låneoch kreditiv-rörelse anvisade förlag blifvit vid innevarande riksdag förminskadt, eller 2.100.000 R:dr, i den mån detta belopp varder för ofvannämnde ändamål tillgängligt; dels ock, utöfver det i (123 §.) af Ranko-reglementet bestämda maximum för sedel-slock, en summa af 2,500,000 R:dr; börande dessa medel, tillsammans 4,600,000 R:dr, fördelas på de särskilda låne-inrättningarne i förhållande till det medeltal af utelöpande sedlar, efter afdrag af behållningen i riksmynt, hvartill den eller de Privat-bänkers sedelutgifning, som skall ersättas, uppgått under de tre år, hvilka förflutit näst före den tid, då sådan eiler sådana Privat-banker bordt göra underdånig anhållan om förlängd oktroj.
Nso 62, i anledning af väckta motioner, angående conventioner om Presterskapets löne-inkomsler, m. m.; JNdo 6'3, i anledning af väckt motion, angående preslegårds-byggnaderne å Gottland; Ps:o 65, i anledning af väckt motion om Härads-allmänningarues förvaltande, enligt samma grunder, sorn Krono-parkerne, samt om utsyningen derå; och N.o 66, i anledning af åtskilliga inom Riks Stånden väckta motioner, rörande en förbättrad fångvård samt disciplinen inom fängelser och corrtclious-inrättningar, m. m. S. D. Ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, No 64» i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 6, angående väckta frågor om disposition af Härads-allmänningarne, deras förvaltning, samt Jägeri-Statens upphörande. Vidblifvande i öfrigt, förut beslutadt bifall till Betänkandet N:o 6, gillade Ståndet det, pag. 8, af ULlåtandet, N:o 64, intagna förändrade tillstyrkande, i afseende på rättighet för delegare i Härads-alltnänning att genom utsedde deputerade vaka öfver skogs-hushållningen å allmänningen. Utlåtandet, N:o 64, i dess återstående delar, ladcs till handlingarne. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Herr Kjellberg, med anledning af Riksdags-Ordningens 55 , väckt motion, hvaruti före slås, att Rikets Ständer må utfästa en belöning för den, som med ett fullständigt moiveradt och till sine liufvudgrunder antagligt Representationsförslag till Rikets näst sammanträdande Ständer inkommer. Prot. Utdr. den 34 April i84t - Från Hedervärda Bonde-Standet. S. D. Af förekommen anledning beslöt Ståndet, att så väl de för Stån'ets ledamöter i Förstärkta Stats-Utskettet förut utsedde Suppleanter, Olof Catisson från Wermland, Lars Boethius från stora Kopparbergs län, Henrik
Ständerna erkänna sig vara oförmögna att sjelfva i denna fråga tillvägabringa något resultat, så bör man helt enkelt och öppet begära, att Konungen ville begagna sitt grundlagsenliga prerogativ 342 Den 14 Mars-. alt taga ett direct initiativ för frågan; men jag skulle likväl icke vid detta tillfälle vilja tillstyrka en sådan begäran. Förhållanderna äro nu så förändrade emot hvad de fordom voro, att jag tror man med tillförsigt ännu bör afvakta någon tid, och låta Konungamakten sjelf välja tidpunkten för att af egen drift fatta det beslut, som han finnér för godt. Mitt nit och min ifver för befrämjande af en representationsförändring tror jag icke kan sättas i fråga, då jag säkerligen är den som inom detta Hus längst och mest har arbetat derför; men jag betviflar icke, att om Konungen lemnäs tillfälle att handla efter eget godtfinnande, skall han lösa frågan på ett sätt, som kan vinna nationens och del allmännas bifall, och då tror jag äfven, att Ståndena skola sansa sig och finna, att man måste underkasta sig den Maximus communis divisor, som af lagen är framställd såsom en medlare emellan de olika intressena. Efter den trettioåriga erfarenhet jag har af comitéer, hafva de icke ländt till nägon särdeles fromma, och det är icke utan skäl man gifvit dem namn af hjelphustrur. Jag skulle hoppas, att Konungen med sin Conselj och med den embetsmannacorps, som slår till hans disposition, vore i tillfälle att utan hjelp af någon comité frambringa det erforderliga resultatet. Det är, på denna grund, som jag anser förslaget i dess närvarande skick böra afstyrkas; och dessutom tror jag, att det i alla fall nu är för tidigt att väcka sådane frågor, innan Const.Utsk. fullgjort sitt grundlagsenliga åliggande att sammanjemka de olika meningarne. Att nu till detta Utsk. remittera motionen, vore detsamma som att så tillsägandes lemna det enofullkomlig rätt att upphöra att arbeta och alt göra ingenting. Åtminstone bör man väl uppskjuta denna åtgärd till dess man får se, att Utsk. icke kan hinna alt inkomma med ett jemkningsförslag.
Preste-Ståndet den l Borgare-Ståndet den 1 s‘ Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett hegardt räntefritt lån till Stockholms stad för bestridande af de genom koler a-far so len föranledda kostnader. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 113.) S. A. K. Sedan Stockholms Allmänna Sundhets-Nämnd hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, alt, sorn Nämnden, för bestridande af de kostnader, hvilka föranledts af den sisth år inom hufvudstaden härjande kolera-farsoten, varit nödsakad upptaga högst betydliga räntebärande lån, hvilkas återbetalning, särdeles för den mindre förmögna delen af stadens innevånare, komme att blifva ganska kännbar, E. K. M:t täcktes hos Rikets Ständer göra Nådig framställning derom, att ett räntefritt lån å 150,000 R:dr, emot återbetalnings-skyldigbet med £ årligen, från och med år 1855, måtte varda staden beviljadt; så har E. K. 31:t, med afseende å den längre tid, hvarunder hufvudsta - Expedilions-Utskoltets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 63. 93 »len nu sednast varit af kolera-farsoten hemsökt, samt de betydliga kostnader, stadens innevånare till följd deraf måst för dervarande sjukvårds-anstalter vidkännas, i Nådig Proposition af den 13 nasti. Januari, föreslagit Rikets Ständer, att utaf allmänna medel bevilja Stockholms stad ett räntefritt lån af 100,000 R:dr, emot de återbetalnings-vilkor Sundhets-nämnden uppgifvit.
Utan att tala om de betydliga understöd den i alla Den ao Junti *<>77 al!a tider lemnat Jordbruket och Naringarne, har dea äfven vid mänga tillfällen utgjort den Pelare, som uppehållit Slaten, och utan hvilken detta uråldriga Rike rnå hända längesedan försvunnit utur de fria Länders antal. Man vill nu för tillkommande vådor tillskapa ett nytt räddningsmedel, man. vill öfvergifva den fasta ankargrunden Banken, för att på den bräckliga far. kosten Stats-Obligationer frimodigt utsätta sig för nya äfventyr. Man vill fråntaga Banken administrationen af dess egna medel, och uppdraga densamma åt Riksgälds-Contoiret, ett Verk, hvars liela existens hvarje redlig Svensk måste önska se, ju förr ju heldre, upphöra, och till hvars umbärlighet vi nu redan synas nalkas med stora steg. Man vill ytterligare fråntaga Banken den inkomst, som af Riks-Discont-rorelsen kunde blifva för densamma att hämta; en inkomst, som lämpligare an någon annan bör tjena till framdeles amortissement å Sedel-stocken, emedan,om Discont-låneri användas i nyttiga rörelser, rentan å dessa lån just utgöres af ärliga arbetsviuster, men icke ryckes ifrån Rörelse-capitalen, Beloppet af denna renta tjenar således till en tämligen säker måttstock, huru stor Sedel-förmindskning Landet årligen kan tåla utan Näringarnas lidande. Ännu ytterligare: Jag frågar huru det skulle öfverensstämma med Riksens Ständers värdighet att nu rygga ett löfte, sorn vid sista Riksdagen högtidligen bekräftades, nemligen att Banken, vid nu varande Octrojs slut, skulle för stn ensamma räkning få öfvertaga hela Discont-m re Isen Den 20 Juni'. reisen. Det matte aldrig kunna nekas,' att Iden män Banken vinner förkofran, kan Riket med allt mera tillförsigt anse densamma sorn sitt yppersta Bolverk mot framtida möjliga faror , och att all vinst, sorn tillflyter densamma, blir förr eller sednare en vinst för Staten; Ja, man skulle nästan Jeunna kalla densamma ett Upplag, gjordt i den lugna tiden, för att användas när nöden fordrar»
Skulle denna optionsrätt deremot alltid tillhöra indelnings-innehafvaren, så kunde deraf blifva den följd att han, utan att en enda gång hafva brukat bostället sjelf, eller derpå nedlagt den ringaste omkostnad, likväl kunde draga alla de fördelar, som stigande konjunkturer i landtbruksväg kunde medföra och på detta vis lockad till arrende-afgiftens beständiga updrifvande, förblindad af vinningslystnad, föga gjorde afseende på hvad Utsk., efter min tanke, ganska riktigt åsyftat, nemi. boställets behandling på det sätt att det vinner, men ej förlorar i värde. På skäl jag anfört, anhåller jag om bifall till Betänk. Hr Fåhraeus: Frih. Sprentporten har yttrat någon farhåga för att författnm skulle innehålla en otydlighet med afseende på 118 Den 7 Mars. det förhållande, att Kronan skulle vilja annorlunda disponera sin fasta egendom. Jag ber att få anmärka, att vid hvarje arrendetids annalkande slut tillhör det vederbörande myndighet att pröfva och afgöra om ett arrende fortfarande skall äga rum eller icke. Blir icke nytt arrende, så förfaller naturligtvis den förre arrendatorns rätt. Hvad den andra punkten angår, så får jag fästa upmärksamheten derpå, att föregående talare synes helt och hållet hafva missförstått Utsk:s mening, ty de hafva, om jag förstått dem rätt, icke gjort någon skillnad mellan boställs-innehafvare och Kronans arrendatorer, hvilka dock, från ifrågavande synpunkt betraktade, befinnas i skiljaktigt förhållande. Icke heller kan 1847 års författn. tillämpas på andra arrende-iunehafvare än dem, som hafva lägenheter utarrenderade för Kronans räkning. Hr Printzensköld: Jag vill icke trötta K. och Ad. med att uptaga till vederläggning de skäl, som här blifvit anförda för bifall till första punkten af Betänk., men de skäl, som blifvit anförda för bifall till den andra punkten, äro af en sådan märkvärdighet, att jag nödgas ännu en gång anhålla att få yttra några ord.
Hr Cederschjöld har uti den ifrågavar. motionen fästat uppmärksamheten derpå, att mot böter af några få rtdr man kan begå ganska grofva våldsamheter och stympa sin nästas lemmar. Det är likväl i vår lag en möjlighet beredd för domaren att något höja ansvaret för den, som så förgått sig. Det stadgas nemi. alt, utom böter för såramål och lytesbot, äger domaren särskildt bestämma hvad som skall ulgifvas för sveda och verk, samt för läkarelön, kostnad och skada. Uti bestämmandet af penningebeloppet, som derför bör ådömmas en brottsling, kan sålunda ligga ett eorrectiv emot dylika förbrytelsers begående. Då Hr Cederschjöld emedlertid, och det med skäl, yrkat en lagförändring i förenämnde afseende, torde det förtjena åtminstone lika mycken uppmärksamhet, att lagen blir förändrad i sådana stycken, der den, efter nu var. tolkning, bestraffar lika hardt den nära nog oskyldige, som den skyldige. I 5 cap. Straff-b:n är stadgadt, alt, vid förvandling till fängelse vid vatten och bröd, böter från 16 sk. till 3 rtdr 16 sk. b:co förvandlas till 4 dygns fängelse vid vatten och bröd; från 3 rtdr 16 till och med 8 rtdr 16 sk. btco, till 8 dygns o. s. v. Nu har likväl lagen ej utsatt, huru böterna skola förvandlas, när samme person blir fälld för flera förbrytelser, af hvilka hvardera är särskildt belagd med böter; om böterna då skola särskildt för hvarje förbrytelse förvandlas, eller om penningeböterna skola sammanslås och derefter summan förvandlas. Der står blott i generella termer, att böter af det och det beloppet försonas med så och så manga dagar. Nu inträffar, att en person öfverfallet' en annan, t. ex. med en ärerörig beskyllning. Den som således blir öfverfallet), bekräftar med en ed, att han ej är skyldig till det brott, hvarföre han är beskyld; för denna ed skall han dock plikta 16 sk., eller, om han icke kan betala deni, straffas med 4 dygns fängelse vid vatten och bröd.
Man mäste ihågkomma, alt en kredit-sedel i detta fall ej kan jemföras med en materiell vara, utan är ett bytesmedel, som mollages af alla, och alt det således för hvarje menniska är af högsta vigt, att det värde, som denna sedel eger, bibehålies orubbad!. Men detta värde kan undergå förändring på 2:ne sätt, antingen direkt derigenom, att sjelfva bytesmedlet eller sedlarne icke vidare inlösas till fulla beloppet, hvarå de lyda, eller ock indirekt derigenom, alt, genom en öfverdrifven sedel-emission och alltför riklig tillgång på penningar, sjelfva penningens relativa värde förminskas. Hvad det förra fallet beträffar, hafva vi lyckligtvis all anledn. hoppas, att den sista realisationen betryggat Svenska samhället för olyckorna af ett vacklande myntvärde; men i sednare fallet deremot kunde läll åtskilliga olägenheter och förluster upkomma, derest det vore en allmän oinskränkt raedgifven rättighet, att utan någon begränsning bilda bankbolag, och således framkalla en sedelmassa, som vore öfverdrifvet stor. Det må vara en sanning, ali sedelemissionen i allmänhet ej kan dritvas längre, än rörelsens naturliga behof fordrar, men tillfälliga konjunkturer kunna dock inträffa, då rörelsen under en kortare tidrymd verkligen kan absorbera en alldeles öfverdrifven sedelmassa och äf ven gör det. Länge räcker ej delta förhållande, ty äfven här upstår snart en reaktion; konjunkturerna förändras; missförhållandet emellan de i rörelsen utelöpande sedlarne och sjelfva rörelsens behof blir uppenbart; varupriserna stiga och detta konstlade förhållande inverkar ganska menligt, icke allenast på alla dem, som hafva deras egentliga förmögenhet nedlagd i kapitaler, ulan äfven på dem, sorn skola lefva af en viss inkomst, således, i främsta rummel, alla löntagare. Jag behöfver ej vara vidlyftig för att visa, att af sådan anledn. något korrektiv mäste finnas emot en obegränsad sedelutgifnings-rätt. Delta korrektiv ligger f. n. i Konungens rätt att bedöma, huruvida en ny Bank är för landet nyttig eller icke.