Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 354, Om lånebiträde af Allmänna medel för Trollhätte Canal verk m. m. N:o 356, I anledning af Kongl. Maglts 6y6 Fröt, TJtdr. cl. x i Ang. 1823.' Nådiga Proposition om ytterligare anslag till fullbordande af Götha Canal. N:o 376 1-2 Om anslag af Allmänna medel till Södertelje Canal. Statssamt Allmänna Besvärs ock EkonomiUtskoltens; N;° 557» Om Westeroch Norrbottens Läns sammanslående. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets: N:o 152, Om inrättande af en Porto Franco samt åtföljande nederlags frihet för Gothland. S. D. Biföll BondeStåndet att kostnaden för tryckning af de Exemplar af Lagoch Ekonomiutskottens Betänkande, rörande Näringsfriheten, som komma att utdelas inom RiksStånden, må af de för Riksdags utgifterne anslagne medel godtgöras. S. D. Wid förnyad föredragning biföllos följande utlåtandrn: Stats Fröt. Ut dr. d. n Aug. 1823. 697 StatsUtskottets: N:o 557, I anledning af verkstäld granskning af redogörelsen för de till Veneriska smittans hämmande anslagne medel. Statssamt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens : N:o 371» Om utgifvandet af en Medborgerlig Cateches. 375* Om förändrad reglering af Hospitals lnrättningarne i Riket. BevillningsUtskottets: N:o 29, I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande de genom stora Sjötulls Inrättningen inflytande Bevillningsmedel. BancoUtskottets : N:o 41. Om de för inlösen af förslitna smärre Bancosedlar antagne grunder. Bihang till RS. Fröt. $:de Sami. 44* Trot. Ut dr. Wid föredragning af LagUtskottetS den 6 dennes på bordet lagde betänkande; N;o 156, Om förändringar i åtskillige delar af Bråttmåls Lagstiftningen, stadnade EondeStåndet i följande beslut:
Grunder för en reglering af Presterskapets aflöning. l:o. Presterskapets inkomster fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embets-åligganden lämpad, anständig bergning. Afgifter, som af en församling utgå, eller inkomster, som till följd af bidrag från densamma tillfalla dess presterskap, må ej till aflönande af annan församlings prest användas, men väl sådane medel, som grunda sig på statsanslag eller arrenden af kronohemman och lägenheter, sorn icke äro bostads-boställen, i händelse af befogenhet från en till annan församling öfverflyttas eller alldeles indragas, det sednare dock endast i de fall, då de icke äro presterskapet för all framtid tillförsäkrade. 2:o. Presterskapets inkomster böra, utan att ingå till Statsverket, i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer komma presterskapet till godo. 3:o. Reglering af presterskapets löne-inkomster skall ske i den mån sådant utan förnärmande af innehafvares rätt kan verkställas, således ovilkorligen vid först, efter 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 40. författningens utfärdande, inträffad pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd Pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår. Sådan reglering må ock tidigare försiggå, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller vid inträffande pastorsledighet församlingen påyrkar gällande konventions upphörande. 4:o. Lönereglering inom hvarje stift verkställes länsvis af en nämnd, hvars Ordförande Kongl. Majit på förslag af Landshöfding och Biskop täckes förordna, och till hvilken Domkapitlet och Länets Hushållningssällskap ega att inom eller utom sig, utse hvardera en ledamot. Dessa trenne ledamöter förordnas för tre år i sender, dock skall första gången genom lottning mellan de tvänne sistnämnde förhållandet så ordnas, att nytt val årligen behöfver ske af endast en bland nämndens ständige ledamöter. Såsom tillfälliga ledamöter vid hvarje förrättning ega dessutom löntagaren eller, i händelse af ledighet, i hans ställe
I afseende å denna fråga har Vägoch Vattenbyggnads-Stvrelsen anfört, hurusom det vore naturligt, att, i ett land af den utsträckning som Sverige, behufven af och fordringarne på lättade kommunikationer, skulle stiga i samma mån sorn nya eller förbättrade transportanstilter åvägabringades; att i sammanhang härmed, ökade anspråk jemväl gjordes på företagande af undersökningar angående utförbarheten och ändamålsenligheten af de förslag lill anläggningar, som i berörda afseende kunde varda framställda; samt att, älven med fortsatt tillämpning af den hittills följda grundsats, alt den orts innebyggare, som af en ny kommunikations öppnande komma att draga bufvudsakliga fördelar, böra deltaga i kostnaden för undersökningar och plans utarbetande rörande samma företag, äfvensom att undersökningars anställande och upprättandet af förslag i afseende på vottenaftappningar bör i allmänhet fullt bekostas af jordogarne sjelfve, kommc likväl ännu under åtskilliga år större tillgångar att behöfvas för resor, undersökningar och expenser för allmänna arbeten, än som hittills erfordrats, enär det vore af vigt att tillräckliga medel icke saknas för de årligen i omfång och vigt tilltagande inspektionsresorna, hvilka vore oundgängliga för bandhafvande af vederbörlig kontroll derå, att under utförande varande arbeten med noggrannhet verkställas, äfvensom att äldre anläggningar behörigen vidinaglhållas; och får, med afseende å hvad sålunda blifvit anförd!, Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer må bevilja den af Kongl. Majit i ofvanberörda hänseende äskade tillökning i nämnda anslag, hvilket alltså torde för nästa statsregleiingsperiod få utgå med 30,000 Ridr årligen.
Jag skulle tro det-billiga vara, att en hvar bidroge lill folkskolan i samma lörhålande som han skattade till Staten, samt att raantalspenningärna eller skyddsafgiften Klefve, för de fattiga, rättesnöret för deras bidrag. Då hade ingen att klaga öfver, tv en hvar betalade efter sin förmåga, såvida nemi. som Taxerings-comitcen gjort honom rätt, hvilket man alltid bör hoppas och tro. Hvad veckopenningarna beträffar, så anser jag riktigast att följa den K. pro posto Man bör ställa aflöningen så, att skolläraren är mån om att hafva så stort antal lärjungar, som möjligt. Men har han lika mycket betaldt, antingen han undervisar to barn eller xoo ; så kunde den menskliga svagheten föranleda honom att hellre vilja hafva to än ioo, emedan de förra blifva mindre besvärliga. Om han då skötte skolan så, att han finge to lärjungar i stället för ioo, så vore församlingen icke der - Den an Juli f. m. med viii beljent. Alia de afgifter, som betalas lill skolan, torde böra ingå till skolcassnn, och från denna cassa alla utgifter, äfven veckopenningarna för hvarje barn, till läraren betalas. De föräldrar, som icke kunde bidraga till skolcassan, måste anses såsom fattige. Det blefve då bon, sorn komme alt betala bidragen för dem, på sätt församlingsboerne kunde åsämjas. Mom 2: ”att, nyssnämnda afgift oberäknad, en inträdesafgift för hvarje barn, som begagnar församlingens skola, erläggas bör; dock att till communerna sjelfva öfverlernnas rättighet att bestämma, så val afgiftens belopp, som tiden för dess utgörande, antingen genast vid barnets inträde i skolan, eller å vissa terminer; kommandes både ifrågavar. och den i ofvanstående punkt föreslagna personella afgift att uppbäras af de personer, som dertill förordnas af kyrkoråd eller communal-styrelse, i händelse en sådan framdeles blifver organiserad, samt derefter inlevereras till församlingens skolcassa , för att till ändamålet eller skollärarnes aflö— nande af skol-directionen användas.”
Med ett hopp stod hon på farstugu-golfvet, och lyckades komma oskadd ned. Från rum till rum sprang hon nu, sökande sin mor och ropande henne. Lyckligtvis kom hon först åt den sida, der hon lemnat fru Metta, och undgick sålunda faran af att begrafvas af taket i det rum, der bjelkarne voro genomsågade. Nu tyckte hon sig höra svar på sina rop, och fann slutligen fru Metta, utmattad af ansträngning att försöka göra sig lös. Med ett glädjerop sprang Sigrid fram, och grep en på bordet liggande knif; snart voro banden afskurna och mor och dotter lågo i hvarandras armar. "Detta har jag till straff, för att jag mången gång ömkat allmogen och klandrat herr Klas för hans stränghet! Ömka sådana röfvare och hedningar, ja. Jo, jo, när paddan kommer till välde så pöser hon! Mina kor, mina präktiga kor! Ser du, der ha de odjuren ställt Rosans hufvud, min alrabästa ko, som mjölkade sex kannor om dagen, och som alldrig smakade på sitt morgonfoder, om inte jag hade klappat henne på det der samma fattiga hufvudet förut. Och mina snälla kalfvar och qvigor, och Liljan, och Dockan, och Blidaros, och Mansikka, och Murikki, alla döda", och fru Metta grät så att hon snyftade, något som Sigrid aldrig förut sett henne göra. Hon öppnade nu en liderdörr, "se", utropade hon glad, "Stoltafin lefver än. Hon var i går litet modstulen och mådde ej väl, så att jag lät skilja henne ifrån de andra, och skickade Matts med Storsvarten till gamla Österbottens Annika, för att be henne komma och stöpa bly öfver henne. Det var så godt det, så ha vi Storsvarten i behåll. Jag vånner de nu vore här ren, så man hade någon till hjelp, att få börja rödja undan här. Hvar hålla de nu tro alla hus? Hu! Herre välsigne och bevare oss, hvad är detta? En död karl! Rysligt, förfärligt! Det är ju Erki. Kanske finns det dock lif i honom, jag tycker hjertat klappar en smula.
Några i den senaste Nederländska Tariffen införda inskränkande stadganden i afseende på Svenska handeln, hafva föranledt till en framställning å Kongl. Majrts sida, hvarå svar med första förväntas. Med anledning af en i Kyrkostaten vidtagen författning, angående fullkomlig reciprocitet i afgifter för handelsfartyg emellan denna Stat och alla främmande Nationer, har Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, att fartyg, tillhörande innevånare i Kyrkostaten, skola, då de till Svenska hamnar anlända* io Kongl. Maj ds Nådiga Bertili. N-o f. derstädes icke vara underkastade högre eller andra afgifter, än Svenska till utrikes handel nyttjade fartyg. Efter fortsatt underhandling med Kejserliga Ryska Regeringen, angående de sedan Freds-Traclaten i Fredrikshamn på framdeles utredning beroende ömsesidiga fordrings-anspråk, har Kongl. Maj:t, under den 16 Julii 1824 afslutit en C011 ven Lion, hvarigenom, emot öfverlåtelse till Ryska Regeringen af alla Svenska Kronans fordringar i Finland, de å Finska sidan uppgifna genfordrmgar blifvit för alltid q vittade och dödade, samt derutöfver en ersätlningssumma i ett för allt medgifven af i5o,ooo R:dr, om dispositionen och fördelningen hvaraf Kongl. Maj:t är sinnad att till Rikets Ständer göra en Nådig framställning. Med Hans Majrt Konungen af Stora Britannien och Irland är, under den 6 November 1824, en Tractat afslutad om slafhandelns afskaffande/i följd hvaraf serskildt ansvar blifvit stadgadt för de Svenska undersåter, som möjligen skulle kunna beträdas med utöfvande af en dylik handel; och kommer en Nådig Proposition härom, att nu till Rikets Ständer afgifvas. Då erfarenheten visat, att post-communicationen emellan Ystad och Stralsund vid Kongl. Maj.-ts Nådiga Berått. N.o 1.
De många i sednare åren uppförda herrliga tempel vittna härom. Sällan begäres understöd genom kollekter och stambok. Till förmån dels för komministrar, dels för skollärare, hafva afsöndringar från kvrkoherdarnes boställsjord under de sednare åren på flera ställen ägt rum. Politi. Den i min sista underdåniga berättelse *) omnämnda byordning för Länet har äfven under nu utgångna qvinqvennium utgjort föremål för öfverläggningar inom Länets Hushållningssällskap, som väl insett den nytta en del af stadgarne skulle medföra; men ock å andra sidan funnit att denna byordning innehåller flera mot sednare stadgar stridande föreskrifter. Likasom under det föregående qviuqvenniet hafva, der behofvet så fordrat, uppmaningar och föreskrifter ifrån Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utgått. Socknenämnderne hafva efter hand införlifvat sig i kommunal-bestvren, dock är deras verksamhet ännu icke sådan, som författningarne åsyfta, hvilket är naturligt i en landsort, der ståndpersonernes antal är så inskränkt. Brandstodsföreningen för Wester-Norrlands Län omfattas är ifrån år med mera förtroende. Ansvarighetssumman, som vid slutet af räkenskapsåret 1850 utgjorde 5,186,630 B:dr, har under qvinqvenniet så ökat sig, att den utgjorde: år 1851 5,748,510 R:dr. » 1852 — 6,509,920 » »» 1853 7,051,280 » » 1854 -••• 7,714,860 » » 1855 — cirka 8,000,000 • och afgiften af försäkringstagarne har under denna tid endast varit: 41 sk. 8 r:st. för 1851.
7 •vet och med serskildt tillstånd af Kommerse-kollegium, bestämmes till 16 sk. skålpundet, röstar ja i den, det ej vill, röstar nej ; vinner nej, bibehålies gällande införselstull, 10 r:dr för 100 r:drs värde. Denna votering har utfallit med 67 ja och 52 nej; hvadan och då ja vunnit, Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 18:do voteringen (enligt 60 punkten). Den, som bifaller Utskottets förslag, att hängslen och delar deraf indelas i: ”af siden, eller halfsiden” med 1 r:dr 24 sk. och ”andra slag’', med 1 r:drs införselstull per skålpund, jemte den anmärkning, att något afdrag i vigten icke medgifves förjjspännen och ringar, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, bibehålies för hängslen gällande införselstull af 2 r:dr för ett dussinpar. Vid öppnandet af voteringssedlarne hafva befunnits 60 ja och 59 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 19:de voteringen (enligt 63 punkten). Den, som anser, att, på sätt tre stånd beslutat, införselstullen å “all annan spik, samt allt manufakturoch handtverkssmide, ej specificeradt”, bör fortfarande bibehållas vid 36 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer denna rubrik att indelas i opoleradt, med 18 sk. och poleradt eller lackeradt, med 24 sk. införselstull per skålpund. Resultatet af omröstningen har varit 75 ja och 44 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 20:de voteringen (enligt 66 punkten).
Constitutions-Utskottet, huru och på hvad sätt Riksens Ständer skola vinna underrättelse om orsaken till ett så väsendtligt förändradt förhållande, att den Sven» ska Postföringen öfver de Danska Staterne, hvilken före ,den sednaste Fredstractaten i Kiel, till följe af alla föregående freder med Konungariket Dannemark, icke ,belastade Svenska kronan till högre belopp än högst ^ooo R:dr Svenskt Banco årligen, deremot, efter freden i Kiel, något år skal hafva uppgått ända till den högst betydliga summan af 90,000 R dr Banco. Då Sverige vid detta tillfälle var segrande och följaktligen Lagstiftare vid Fredsslutet, så synes det för Svenska Medborgare besynnerligt, att en sådan oeconomisk fördel, som vid förra Fredsslut alltid blifvit Svenska Kronan betingad, nu vid detta tillfälle icke blifvit tillgodonjuten. Stockholm den 24 Februarii 1823. C. F. Horn. Constitutions-Utskottet, som nu går att vördsamligen utlåta sig öfver alla dessa anmärknings-anledningar, efter den ordning hvari memorialet dem upptager» får Bihang till R.
Proposition till afslag på denna del af Betänkandet. Herr Hjerta". Det är just derföre, att Betänkandet i denna del ej innehåller andra ord än de. hvilka finnas i Kongl. Majtts Nådiga Proposition, som jag anhåller att detta stadgande måtte få stå qvar. Utskotten hafva icke tillstyrkt någon ansvarighet för Konungens Embetsman , som ej med samma ord finnes föreslagen i Dess Proposition. Dt t är blott Grefve Posst-s farhåga, som vållat discussionen. Hvar och en kan lätt ölvertyga sig, att Utskottens mening cj varit att föreslå någon ändring i Propositionen. Har således Kongl. Majit åsyftat, att Landshöfdingarne skulle vara Ordförande i Comittéerne utan ansvarighet, lärer någon sådan ej kunna drabba dem; och tvertom, Här är blott fo* Bea 5» Btiober i. na. reslagit, att Landshöfdingarne skoja vsra Cuajittéemes Ordförande, och icke taladt om dera» ansvarighet, ehuru Utskottens Ledamöter inom sig varit öfvertygade, att en sådan ansvarsskyldighet nödvändigt är en följd af deras Ordförandeskap. Jag vågar derföre anhålla, att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla Betänkandes oförändradt. Herr von Hohenhausen : Jag får vördssmt hemställa till Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt» eget bedömande, hvad säkerhet des skulle vara för Riksens Ständer, att bevilja dessa anslag som lån, när det först är öfverlåta åt Städerne sjelfve, att välja Comittéer utan andra reglor, än att Landshöfdingarne i dem skola vara Ordföranden, och när sedermera icke Städerne i massa skola ansvara för medlen* användande och återbetalningen deraf? Det lärer derföre icke vara öfverflödigt, att någon del af ansvarig, heten jemväl drabbar en person, vid hvilken allmänna förtroendet genom det innehafvande Embetet redan är fästadt; och jag förnyar derföre mitt tillstyrkande af bifall å Betänkandet i hela dess vidd. Herr Cederfchj åld, Pehr Gujiaf:
Ryttarinnan fortsatte sorglöst sin ridt i den anvisade riktningen, gnolande på en tysk ballad, mera för tidsfördrif än för nöje, ty hennes osäkra röst förrådde inga musikaliska anlag. Hon andades med välbehag skogarnas barrdoft; hon kände sig lätt om hjärtat och glad till mods. Jagtens spännande otålighet var förgäten; här var frihet från alla band, ingen odräglig vakt, ingen snärjande konvenans. Hvem anmärkte här, om hon blottade i värmen sin skuldra eller gaf fritt lopp åt sina själfsvåldiga nycker? Band efter band löste sig i hennes enkla, nästan tarfliga riddräkt, och hon såg sig icke tillbaka, när hon tappade under ridten sin ena sko, likasom hon förut tappat baretten. Om hon varit en älskarinna af naturen, hade hon troligen stannat vid någon af dessa fängslande utsikter, hvilka nejden erbjöd, där den täta skogen stundom afbröts af en dalgång, genom hvilken en bäck sorlade och ett förtrollande perspektiv af höjder och dälder öppnade sig. Men hon red förbi, utan att bevärdiga sitt lands skönhet med en blick. Hon framtog en bok i duodesformat, med permar af pergament. Hon försökte att läsa, där marken var jämnare, men det lyckades henne icke. Hon försjönk i tankar, som ofta stördes af nödvändigheten att böja undan en hängande gren af slokbjörken, att återfinna gångstigen, som förlorade sig i snåret, eller att spränga öfver en mötande sumptrakt, en stängande skogsbäck. Hvad tänkte hon? Tankarna funno inga ord, men ett desto lifligare minspel, som beständigt förändrade hennes rörliga anletsdrag. Än skrattade hon högt, än slog hon vredgad trädstammarna med sitt ridspö, likasom ville hon bestraffa en förolämpning, än åter stannade hon för att lyssna om någon förföljde henne. Man kunde ej misstaga sig om denna flickas häftiga lynne och rika inbillningskraft, men hon tycktes växla gestalt med hvarje rörelse. Nästa ögonblick kunde man åter se henne kall och lugn beräkna den väg, som snarast borde föra henne genom den villsamma skogen. Hon behöfde en säker blick.
Kommer han ej inom föresattan ”tid, elier får man ej inom samma tid om bans ”vistande underrättelse, på grund hvaraf hand”räckning till hans inställande hos den öfver”gilna kan meddelas, dörne thå Domaren till ”skilnad, och håfve Mannen förverkat hela sin ”lott i boet. Samma Lag vare, ther Hustru ”förlöper Man.” I händelse E. K. M. härtill täckes lemna Nådigt bifall, torde det sålunda föreslagna stadgandet varda, genom allmän Författning, till efterrättelse i Nåder kungjördt. Riksens Ständer framhärda ete. Under dåniga Skrifvelser. 31 N:o 305, Uppl. O; godk. Hos Ridd, o. Ad. d. lo Nov. 1823. Preste-Ståndet d. 12 —• — Borgare-Ståndet d. ia — —• Bonde-Ståndet d, 17 —• — Riksens Ständersunderdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit, angående ordningen får stadfästelse d, samt för ändrings sökande uti stängsel-delningar, verkstälde af Landtmätare, S. A K. Riksens Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att hvarken allmänna Lagen eller Författningarne om Storskiftes-delningar och Enskiften bestämdt föreskrifva stället , tiden och ordningen till erhållande af stadfästelse å , samt för ändrings sökande uti af Landtmätare verkstälde delningar af gardesgårdar inom by eller emellan särskilda byar, hvilka delningar ofta skola ega rum, utan att Storskiften eller Enskiften pa egome äro i fråga; och ehuru stadgandet uti bl §. af Kongl. Maj,ts Nådiga Förordning om Landtmäteriet i Riket den 12 Augusti 178 3, 10 §. i Kongl.
Som hela Schweiz med sina glacierers fantastik och sina fjälls sönderslitna sagoformer, med de heta källorna, de dunkla grottorna, de stålblå bergssjöarne bland isen, och de darrande fruktträden längs de sneda dälderna vid snöns fot, själf mer än all annan Europeisk trakt talar om flydda geologiska åldrar och världens brusande och kaotiska förhistoria, bär Böcklins själ minnena från den fantastiska sagotidens lif. Under sin utveckling som konstnär skulle han lära af Rubens och Jordaens i Brüssel, af Bonaventura Genelli i München, af antiken och Italien, men alla dessa intryck skulle blott rikta honom med former och motiv, den inre inspirationen blir alltjämt hans väsens släktskap med vedadiktningens och de kosmiska sångernas ålder, med den tid, då fantasien förklarade de ljusa och hemska naturföreteelsernas naiva glans och storartade analogier med sina egna erfarenheter från skog och betesmark, och skyarna på himlen voro solgudens hjordar, från hvilkas jufver regndropparnas mjölk föll. Hans natursinne skulle adlas af bekantskapen med det antika landskapets klassiska rythmik men det skulle innerst alltjämt bevara Schweizernaturens patetiska retorik. De, som t. ex. finna Luzernernejden braskande och oljetrycksaktig, måste också finna Böcklins landskap deklamatoriska. Ingen hör som landskapsdiktare mindre än han till upptäckarne, som lyckas visa den egendomliga skönheten i det förbisedda och alldagliga, som hitta förtrollningen i det enkla, och afslöja det skönhetens inkognito, som drömmer i hvarje vrå af formens och färgens värld. Det är aldrig de flyktiga och utsökta mellanstämningarna, han skildrar, alltid de starka, bestämda och utpräglade naturintrycken. Af söderns sommar är det glansen, frodigheten, prakten, det starka ljuset och den mörka skogen. – Aldrig skulle han nå fram till den än djupare sydländska sommarstämning, Puvis de Chavannes återgifvit i en af sina underbara fresker – den Virgilianska eclogens sommar, hvilkens stilla och doftande värme smälter ihop till en mild, töcknig harmoni af dunkelgrönt och silfvergrått.
Då, enligt Kongl. Maj:ts om folkskolelärare-seminarierna i riket fattade nådiga beslut, lärare-seminariet på Gotland år 1866 kommer att indragas, till otvifvelaktig skada för folkundervisningens i denna aflägsna landsort nu lifligt fortgående utveckling, vågar Bih. till R. St. N:o 50. jag, med minne af den prisvärda, utomordentliga huldhet och frikostighet, hvarmed både Regering och Folk sträfvat att öfver hela riket utbreda folkbildningens välsignelser, i ödmjukhet föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta om sådan åtgärd, genom hvilken nämnda seminarium måtte få bibehållas och fortsätta sin hittills, enligt vederbörandes vitsord, mycket gagnande verksamhet. För bifall till detta förslag får jag åberopa följande skäl: Den genom Wisby stifts-styrelse till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelsen om folkundervisningen på ‘Gotland åren 1861—1863 vitsordar genom fakta och siffror den allmänna, villiga och varma nitälskan, hvarmed öns befolkning, efter måttet af krafter och tillgångar, omfattat folkundervisningens stora, framtidsrika sak, och af en jemförelse med de af trycket utgifna berättelserna från de öfriga stiften för nämnda år, vill det synas, att Gotland, med hänsyn till sitt folkskoleväsende, i allmänhet icke blott mäter sig med, utan ock i ett eller annat hänseende nästan står framom de landskaper, der nämnda fosterländska sak visat den mest lofvande utveckling. Folkskole-inspektörens på Gotland år 1863 afgifna berättelse upplyser, att folkskolornas antal med hänsyn till folknummern är, bland rikets provinser, störst på Gotland, der hvarje af de (år 1863) 70 skoldistrikterna omfattade i medeltal endast 736 personer, eller, om Wisby distrikt afräkuade», hvarje landtdistrikt räknade i medeltal endast 660 personer — ett förhållande, sorn sedan dess, genom tillkomsten af nya skolor blifvit ännu fördelaktigare.