Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda, genom en Staten ej betungande tillgång äf medel, kunnat uträttas, för att bringa Riksarchivet i ett förbättradt skick, må gerna vara StatsUtsk. obekant eller af dess styrande ledamöter ringa aktadt. Med en rymligare arbets-local hade det säkerligen i vissa delar blifvit mera fullbordadt och synbarare. Men af någon vigt torde likväl vara, alt äldre rådsprotocoller för nära 100 år, dyrbara krönikor, riksd.handlingar samt flerahanda historiska urkunder och samlingar blifvit räddade från tidigare eller sednare förgängelse i hvalfvén, och ställda inom sjelfva arbets-iocalen i en för häfdafofskare beqvämlig ordning; att a5 digra volumer prot.Y blifvit med inneliålis-register försedda; att riksd.besluten under l5oo och 1600-taien blifvit ordnade och förtecknade samt på tjenligt sätt försäkrade mot snar förstöring; att skrifvelserna under 3:ne sekler från Sveriges sändebud i dess nabo-riken blifvit bragta i fullständig ordning och summariskt förtecknade — de utgöra 120 band och bundtar — samt de öfriga dels upplagda till vidare ordnande på hyllor i det s. k. hemliga hvalfvet, dels förflyttade från det fuktigaste och alldeles mörka hvalfvet till det stora och ljusa, der endast vinterkylan kan i tidens längd förderfva dem — de utgöra omkring
Jag anser således en ou skeende uppgift af Banq>uens alla skulder 144 Bonro Utskottets Bttänkattdett» och tillgångar kunna medföra ganska skadliga följder i synnerhet för framtiden , och jag tror derföre säkiast och rät tast vata, att det må, i afseende å de mål, som angående Banquen hittills bordt hållas hemliga, förblifva vid de i Rikstligs-Ordningen och hufvudsakligen dess 38 och 43 §£. gifne frireski ifter.*’ Herr Presidenten Friherre Ehrenheim: 'Genom Häglof], BancoUtskottets Remiss är det Eanco-Fullmägtige ålagt, att afgifva ett bestämdt utlåtande, huruvida det skulle vara för Råneo-Verket betänkligt, att offentligen Uppgifva dess he'a til Istånd , såsom samtlige RiksStåndpn det begärt. Jag bör derföre först till fullgörande af denna befallning, yttra min enskildta öfvertygelse, att denna publicitet alldeles icke borde medföra någon skadlig inflytelse på Banquens Credit. Hela allmänheten vet, att Banquen aldrig utgifvit Sedlar för intet: att största delen af hennes utelöpande Sedlar äto Eån till Staten, till publika Verk och till enskilde personer: att hon har hypotheker för dern och bör ega redbarheter för resten. Man vet redan fötut, att hvarken desse hypotheker eller tedbarheter kunna ge Banco sedlarne ett värde, som de till största delen aldrig haft, ingen gör eller kan göra något billigt anspråk på den rcela fonden, publiciteten bör således ej på minsta vis skada Banquens närvarande Credit eller störa dess rörelse i sin fortfarande gång. Det skulle deremot kunna vara möjligt, Bar.cn-ZIis&ottets Betänkanden145 att »lea skadade en ny finance*plan, som behofde opinionens förstoring af sina tillgångar; den skulle betaga Banquen en ideal förmögenhet att tillägga till sin reella.
Jag anhåller 0111 återremiss af detta betänk., på det alt Utsk. måtte sättas i tillfälle att taga kännedom om de tankar, som i detta ämne inom alla Stånden blifvit yttrade, cb derefter åter handlägga ämnet. Deu iG iN o v em ber f. ra. a9 Hr Ribbing, Bengt: Del kan visst icke förundra någon , alt då en sak af så allmänt intresse soin denna är under öfverläggning, eller då det är fråga om en förändring af de principer, som förut gjort sig gällande, denna förändring skulle mola kraftigt motstånd. Detta är så mycket mindre underligt, som man i allmänhet icke tycker om förändringar, då den enskilda fördelen dervid alltför mycket kan komma i fråga. Delta är förhållandet bär i afseende på jernfabrikationen och bestämmandet af stångjernsfabrikanternes och tackjernsfabrikanternes rättigheter. Disk. har erkänt den princip, hvilken äfven i allmänhet är godkänd, att det är nödvändigt att lossa pä de fjettrar, som trycka näringarna. Den anda, sorn man (inner i Utsk:s betänk., är glädjande. Jag skulle dock önskat, att den ej strandat, utan varit conseqvent i frågan om tackjernstillvci kningen. Man vill nemi. gynna stångjernverksägande brukspatroner, men man vill göra det till en del på bergsmännens bekostnad. En talare har anfört, ali det, som icke är bygdt på fullkomlig rättsgrund, måste förfalla. Han bar äfven erkändt att det icke är rätt, att på andras bekostnad gvnna någon del af samhällets medlemmar och gifva dem privilegier. Dessa rättsgrunder erkänner jag för min del af allt hjerta; roen jag hemställer, huruvida de iakttagas, då man-vill på allt sätt befordra stångjei nsfabi ikation oell dess export, mot nedsatt tull, utan att tillse om detta står tillsammans med förbud mot tackjerns utförsel. Mig är det alldeles omöjligt att härtill kunna finna någon rättsgrund, men deremot fiiw ner jag deruti en utvecklad skråanda. Måhända har man äfven fruktat just det enskildta intresse att tillverkningen af tackjern ej skulle vara tillräcklig för framtiden. Utsk. liar sagt oss, att landet äger omätliga tillgångar af malm.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan sålunda Hr von Hartmansdorffs förslag förfallit, numera endast återstode frågan om sednare delen af Utsk:s förslag, innehållande: ”och vare, der mäskvärmare begagnas, största pannerymd 15 k:r, allt med inberäkning af 2 k:rs kokrum”, deri Hr von Koch och Frih. Raab yrkat den förändring, alt orden: ”allt med beräkning af 2 k:rs kokrum” skulle utgå. Propos. till bifall å denna del af Utsk:s förslag utan förändring blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. §§ 38 och 39. Dessa §§ blefvo utan discussion af R. o. Ad. bifallne. § 40. Hr von Hartmansdorff, åberopade och upläste sin i afseende på denna § afgifna vid Ulsk:s Betänk, fogade reservation. Hr Hjärne: Om man täger i betraktande det sätt hvarpå bränvinsbränningen bedrifves med små pannor af allmogen, så är det lätt förklarligt, att man kan hafva skäl alt tro på den ringa afverkningsförmåga, som blifvit upgifven utaf ledamöter af BoudeSt. Jag är fullt öfvertygad om att hittills med det vanliga sättet att begagna redskapen afverkningsförmågan verkligen har varit högst obetydlig, ty man skall komma ihåg att bränvinsbränningen i dessa små pannor sällan har fortfarit under en längre tid. Allmogen har begagnat sina pannor på det sältet, att de hafva brännt en eller två dagar i veckan. Pä de flesta ställen tror jag, att man har brännt 2 dagar i veckan och klarat på den 3:dje. Således bar man under en stor del af tiden icke brännt med redskapen. På detta sätt finner hvar och en, att alla operationer, som föregå bränningen ske på ett ofullständigt sätt.
Enligt Styrelsens för Ultuna utlåtande öfver 1860 års Statsrevisorers anmärkningar, hade nettobehållningen af egendomen i medeltal för 11 år utgjort 9,745 R:dr, eller, efter afdrag af de 6,000 R:dr, hvilka äro beräknade såsom tillgång för institutet, 3,745 R:dr årligen. Alnarp har för närvarande i eget bruk en åkerareal af omkring 600 tunnland. Återstoden innehafves af torpare och husmän. Förvaltnings-kommittéen åberopar de gynnsamma åren 1859—1860 såsom bevis att äfven Alnarp lemnar betydliga öfverskott. Om likväl alla de fyra åren 1858—1861 tagas i beräkning, så visar sig sammanlagda behållningen under dessa 4 år utgöra 1,883 R:dr, hvilket per år belöper sig till 471 R:dr. Förhållandet blir naturligtvis ännu ofördelaktigare ifrån och med detta år, då arrendesumman förhöjes med 200 tunnor säd, ända till dess åkerjorden genom flerårig mergiing, grunddikning och ändamålsenlig kultur, hunnit uppbringas till hög produktion. Det vid Alnarp varande tegelbruket är af Styrelsen anlagdt, och der förutan hade det troligen icke varit möjligt att uppföra den stora byggnaden. Den betydliga behållning detsamma iemnat, utgörande, enligt Förvaltnings-kommittéeus utlåtande, för åren 1858—1860 10,893 R:dr, har erhållits hudvudsakligen derigenom att teglet användts till egna byggnader och i räkenskaperna uppförts till gångbart pris. Tegelförsäljningen har likväl på sista året blifvit särdeles försvårad derigenom att Herr Kockum vid Lomma, i samma socken der Alnarp är beläget, anlagt ett, efter nyare tiders yppersta methoder inrättadt, tegelbruk för en tillverkning af 3,000,000 tegel, hvarigenom priserna för alla dylika verk i närheten blifvit så nedtryckta, att osäkert är om fabrikationen kan med någon fördel fortsättas.
Antingen skola de sjuke eller skoningen försummas, eller ock läsningen, anatomiseringen o. s. v. När härtill kommer huru ofta jen Elevs bildning torde misslyckas, huru hans hälsa kan taga skada, huru ofta och många som fordras för att resa i förrättningar i Landsorterne, så kan väl ingen annat än finna, att en inrättning med den utsträckta verkningskrets sorn Stockholms Veterinärinrättning ej kan organiseras med 8 Elever, utan att periodiskt helt och hållet afstanna. Göromålen blefvo dessutom för Eleverne så betryckande, att på någon egentlig undervisning vore ej att tänka, om än deras kroppskrafter skulle kunna stå dem bi. Få voro de som skulle uthålla en sådan cours, och desse skulle troligen äfven afskräcka alla an. dra att för framtiden beträda denna bana. Allt detta upplyses bast af det med sak-kännedom 78 Den 5 Julii e. m, författade anförandet, till Protocollet deu g Junii, af Herr Biskopen m. m. Wallenberg, hvilken tillika med Friherre Hjerta, Herr Lagerhjelm, Herr af Uhr, Herr Doctor Knös och Herr BruksPatronen Ekelund, föreslår att 7,6o5 Riksdaler j6 skillingar Banco böra öafkortade utgå. o) Utskottet har afslagit Byggnads-anslag och i anslagets ställe endast vilkorligt föreslagit att någon af Kronans Lågenheter skulle komma att begagnas i händelse tillfälle skulle yppas. Om nu ej sådant tillfälle yppas, så har Utskottet ingen utväg påtänkt! Inrättningen blir utan husrum, Föreståndaren bor utom Inrättningen o. s. v. Härvid får jag åran underställa ett förslag; Då StatsUtskottet billigtvis funnit, att erforderligt utrymme saknas till nuvarande Veterinairlnrättningens i Stockholm disposition, har Utskottet föreslagit att, till minskande af den de knappa tillgångarne öfverstigande anslagssumma som till Inrättningens utvidgande skulle erfordras imellertid något annat Kronans hus fladie hunna för ändamålet anvifas.
St. ankommer, så ordnas och bestämmes, att hof-rätterne icke genom det provisoriska skick, i hvilket Hr just.-ombudsmannen hemställt alt saken må tills vidare lemnäs, förvandlas, ifrån domstolar med oafsättliga ledamöter, till ett slags kommissioner, deri ledamölerne kunna efter godtfinnande ulan känd, eller åtminstone erkänd anledning, insättas och afskedas. Om remiss af denna motion lill Statsoch LagUtsk:n får jag vördsamt anhålla. Remitterades till Stalso. LagUtslcn. 464 Den 23 December e. m. Upplästes en af Hr Lagerborg, Sam. Wilh., inlemna»! sålydande motion: Af de krigare, som tappert försvarade den sedermera förlorade provinsen Finland, är nu mera inom Sveriges landamäre»» blott ett ringa antal qvar. Öfversten och Riddaren Gregorius Adolfsson Aminoff, sednast öfver-befälhafvare på Carlstens fästning, utgjorde en värdig länk i kedjan af desse tappre, till dess lian nära 60 år gammal slutade sin lefnad i October månad innevar. år. Sin verksammare krigarebana hade lian börjat vid det sista finska kriget; derunder bevistade lian 11 bataljer, och blef svårt blesserad vid Oravais, den blodigaste af dessa. Sedermera deltog han i fälttågen i Tyskland och Norrige åren 1813 och 1814 och blef äfven under dessa strider blesserad. Vid jägare-corpser, der lapperheten, rådigheten och försakelsen hårdast pröfvas, blef öfverste Aminoff mest använd; och hans kamrater vittna enhälligt att han som hjelte genomgick profven. Om det behöfdes, kunde episoder både från hans fältlefnad, och hans tjenstgöring under freden framdragas, för alt ytterligare ådagalägga hans förijenster såsom krigare.
Presteståndet, utan inkom under den 23 Maj samma år till Eders Kongl. Maj:t med särskild underdånig skrifvelse, hvaruti Ståndet framställde de skäl, på hvilka Ståndet grundat sitt afslag å det utlåtande, som föranledt Rikets Ständers ofvannärnnde beslut; anförande Ståndet dervid hufvudsakligen: att, om Eders Kongl. Maj:t täcktes lemna nådig uppmärksamhet åt revisionens förslag angående blott en partiell förening af lärdomsoch apologistskolor, nemligen hvad gemensamhet i de tvänne nedersta klasserna vidkommer, och derjemte i nåder bereda utväg att dels inrätta flera fristående apologist-skolor dels utvidga de med lärdomsskolorna på de flesta ställen redan förenade, sådant vore en förbättring af vårt undervisningsväsende, hvilken Presteståndets fleste ledamöter ansett mest ändamålsenligt motsvara tidsfordringarne och samhällsbehofvet; att den föreslagna föreningen näppeligen vore öfverallt verkställbar; att bibehållandet af de lägre skolorna på särskilda ställen såsom underafdelningar af det sammansatta läroverket i stiftsstaden och uppflyttandet i det sedna - i6 res högre klasser af dem, som i andra skolor genomgått de lägre graderna, icke väl öfverensstämde med ideen af en sammanhängande läroinrättning, och tvifvelsutan skulle verka störande på den skolplan, till hvars förtjenster det räknas, att lärjungarne'ledas genom hela skolan af samma lärare, äfvensom att lärjunge-antalet icke får öfverstiga ett visst, efter lärarepersonalen proportioneradt, maximum; att ett sådant ovilkorlig! påbud, som Rikets Ständer i underdånighet äskat, efter all sannolikhet skulle medföra nödvändighet att afskeda och på indragningsstat med lönernas bibehållande uppföra en stor, kanske den större delen af nuvarande gymnasiioch skollärare och åt de nya anslå åtminstone tillräckliga arfvoden tills vidare, en uppoffring, den Rikets Ständer icke omförmält sig vilja vidkännas; att Presleståndet icke dristat instämma i den ovilkoriiga förkastelsedomen öfver de äldre läroverkens form, och inskränkte sig, med underdånig tillförsigt tili Eders Kongl.
Lika allmänt har man hört klagas deröfver, att våra öfverläggningar föras på fyra serskildta rum och att sålunda de uplysningar, som inom ett Stånd kunna vinnas, sällan eller aldrig komma det andra till godo. Vidare är den invecklade arbetsordning, som följes vid våra Riksdagar en så stor och påtaglig brist uti vår representation, att ingen kan den förneka. Ett annat fel består deruti att de personer, som med sina råd understödja konungamakten, sakna tillfälle att ifrån sin uphöjda ståndpunkt meddela de uplysningar till RiksStm, hvaraf dessa alltid finna sig i stort behof. Alla dessa brister, Mina H:rr, äro genom det förevarande förslaget påtagligen afhjélpta till så stor del åtminstone, som det f. n. kan låta sig göra. Jag vill icke uppehålla mig vid de andra Stånden och de serskildta skäl, som kunna för hvart och ett af dem tala för antagandet af delta förslag. För dem gälla nemi. samma skål, som för oss, att här är fråga om införande af stora förbättringar till det allmännas båtnad. Jag vill derföre här mera uteslutande fästa mig vid det Stånd, till hvilket jag har den äran alt ställa mitt tal. Till oss vända sig snart sagdt allas ögon. Härifrån väntar man alt förbättringen skall utgå och en förbättring inom vårt Stånd är sannerligen vilkoret för all annan i vår representation. Våra Medstånd fråga: månne Sveriges R. o. Ad. är allvarligt sinnadt, alt, så att säga, sopa rent för sin egen dörr? Det ligger en stor vigt på den grad af alfvar, hvarmed vi behandla denna fråga. Det ligger mycken magt deruppå, att Sveriges R. o. Ad. tydligt uttalar huru långt den vill gå, och hvar den vill stanna. För flera år sedan uttalade R. o. Ad. ett ord. Den är bunden af detta ord, af detta löfte. Vi äro nu kraftigt upmanade af oss sjelfva och Medsländer att visa huruvida vi äro sinnade att hålla delta löfte. Här lofvades nemi. att till åstadkommande af allmänt bästa, R. o. Ad. ville upoffra sin sjelfskrifvenhet, med det hufvudsakliga vilkor att ståndsprincipen blefve bibehållen.
Då frågan derefter vid sistnämnde Riksmöte ånyo kom under Rikets Ständers handläggning, förekommo jemväl motioner af enahanda syftning med nu ifrågavarande förslag, men dåvarande Statsoch Ekonomi-Utskott anförde i anledning deraf, att Utskotten med afseende å de af Kongl. Maj:t i dess Nådiga Proposition yttrade betänkligheter mot den ifrågasatta bördans aflyftande från posthemmanen, måste antaga, att för närvarande den af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärd vore den enda, som med hopp om framgång kunde föreslås och leda till befrämjande af det åsyftade ändamålet; hvadan Utskotten tillstyrkte bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hvilken ock af Rikets Ständer antogs. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad motionärerne framställt, äfvensom hvad i öfrigt i frågan förekommit, men sorn genom hvad Kongl. Maj:ts omförinälde Nådiga Proposition innehåller, enligt Utskottets mening ädagalagdt är, att lörslagen att befria posthemmanen från deras skjutsnings-skyldighet, vare sig Allm. liesv.- och Ekon.-Visit. Betänk., JV:o 91.
IX. A. 27. E. 206. Flach, Johan Fredrik Philip, yttranden: I. 342. Flottans och de till Flottan hörande Staters löner, angående revision och derpå grundad förhöjning af. I. 488. II. 492. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 72- — bertil, angående pensioneringen af. II. 742. II. 744. Se vidare Stats-Utskotfets Memorial N:o 72. — förråder i Carlskrona, om anställande af en fullständig inventering å. A. lil. E. 250. — och Arméens samtliga förråder, om utverkande af nådig befallning till vederbörande embetsverk att meddela Siats-Utskottet general förslag öfver. XI. B. 4. A. 5. — gemenskap, om förslagsanslag till förbättrande af pensionerna för. II. 163. II, 166. X. B. 79, 117, 134. A. 150. XI. E 401. — gemenskap, om äskad tillökning för år 1S57 i aflöningsförmonerna åt en del af. XI. B. 288. A. 303. E. 367. — Götheborgs depot, angående förhöjning af den lön som af Kongl. Majit blifvit föreslagen åt Butaljons-Predikanten vid. II. R. 299.
Så snart det gällde att gå till komministergården, var det rent af som om de skytt hvarandras sällskap. Hortense, som aldrig förr tagit i en bok, så vida det inte stod Marlitt eller Ohnet på titelbladet, hade fått en högst förvånande smak för gedigen litteratur och kom oupphörligt hemkånkande från komministergården med arbeten i samhällslära och populär naturvetenskap, aom hon lånat af licentiaten — eller doktorn, som hon kallade honom. Om hon läste dem? Ja, det var en annan fråga. Det gick i så fall med snälltågsfart, ty det dröjde ej många dagar, förrän hon var färdig att » byta om bok », och märkvärdigt nog alltid då syster Klara var ur vägen eller hindrad att följa med. Klara å sin sida hade oupphörligt förfrågningar att göra i staden, och som det ej fanns telefon på Glimsta, måste hon ju gå till komministergården. Visserligen satt telefonen inne i farbrors rum, men man kunde ju aldrig veta. och så bodde ju unge herr Karsten i rummet bredvid, och om man riktigt ansträngde sig att tala högt i telefonen, kände han nog igen rösten och. ja, det hade verkligen händt ett par gånger, att han kommit ut. Komministern, den spjufvern, berättade, att Klara tycktes ha svårt att hitta på ämnen för sina stadssamtal; de dagar, då hennes fantasi var alltför steril, nöjde hon sig med att ringa på hos än den ena, än den andra väninnan och fråga, hur de mådde. Hemma på Glimsta fick hon uppbära mycken smälek för det varma intresse hon i en hast fått för sina väninnors hälsa, och hon blef därför tvungen att i stället hemsöka stadens modi-ter och manufakturhandlare med spörsmål om de otänkbaraste artiklar, som till henneS stora förvåning aldrig funnos på lager. Fanny påstod, att alla de andra flickorna i socknen voro precis i samma fördömelse. Länsmannens bägge döttrar, som hade starka IDUN 1893 anlag för fetma, hade törstat och svält hela sommaren, så att det var både ynkligt och löjligt; de vågade knappast smaka en droppe vatten; också hade alla deras klädningslif blifvit så vida, att de slogo veck både fram och bak åt dem. Komministerns lilla Lina, hvars specialitet var det husliga, gjorde ej annat än studerade kokböcker från morgon till kväll.
Utan att Stads-nämnden blifvit hörd, tillstyrkte Konungens Rådgifvare vid ärendets föredragning i Stats-Rådet, dels att öfverskottsmedlen skulle fortfarande tillfalla Barnhuset, dels ett så lydande stadgande: ”Har genom testamente eller annat förord nande blifvit stadgadt, att penningar skola genom särskild persons försorg, för visst ”bestämdt ändamål göras fruktbärande, ulan att ingå i Förmyndare-kammarens allmänna ”fond, eller hafva för omyndigs, frånvarande eller okänd arfvinges räkning blifvit allem"nade lånceller säkerhets-handlingar, löpande med annan räntefot än den här ofvan ‘i allmänhet bestämda, då åligger Förmyndare-kammaren att dessa handlingar och me”del särskildt bokföra, med rätt för vederbörande att njuta den inflytande afkomsten, ”sedan likväl, derest förskrifven ränta ej understiger den ofvan i allmänhet bestämda, "först ärligen afdragils J procent af kapitalvärdet, eller, der delta icke kan till belop”pet utrönas, 2 £ procent å afkomsten, såsom ersättning till Förmyndare-kammarens ” förval tnings-om kostnader.” Hvad som först torde ådraga sig uppmärksamheten i detta stadgande, är den utsträckning, som Förmyndare-kammarens befattning, enligt ordalydelsen, synes hafva erhållit. Medel, som blifvit testamenterade eller eljest gilne till visst bestämdt ändamål och slå under särskild dertill förordnad persons förvaltning, skola behandlas på samma sätt som omyndigs eller frånvarande eller okänd arfvinges medel, och Förmyndarekammaren skall äfven af dem uppbära årlig afgift, om det ändamål, hvartill de blifvit gilna, än är aldrig så främmande för Förmyndare-kammarens befattning i öfrigt. Alla de i Stockholm genom enskild persons frikostighet tillkomne välgörenhels-inrättningar, hvilkas penningar skola genom särskild persons försorg göras fruktbärande, skulle sålunda komma under Förmyndare-kammarens öfverlormynderskap ocb lill densamma erlägga årlig skatt. Men mera än denna nyhet och mest af allt hvad uti Instruktionen stadgas, har den i den anförda paragrafen föreskrifna nya afgiften förekommit Utskottet anmärkningsvärd.
Lill andre behof, än som äro att hänföra till dem, hvilka under samma Afdelning inbegripas. 4:o Sedan Rikets Ständer godkänt Utskottets tillstyrkan, alt beräkning af ersättning för under vissa löner inbegripen spanmål icke vidare efter årlig Riksmarkegång skall ega rum, utan de tjenstemän, som efter innevarande års början utnämnas, erhålla contant tillökning af i R:dr för hvarje under lönen beräknad tunna spanmål, och de förut i tjenst varande tjenstemän, så länge de vid tjeristerne qvarstå , deremot undfå ersättning för spanmålen efter ett till nästa Riksdag bestämdt medelpris af i R:dr 10 sk. förlunnan; så har Utskottet ansett sig böra, såsom bäst ledande tili ordning och conlroll i berörde hänseende, hemställa, att för alla de löner, hvarunder spanmål är anvisad, måtte, under behörige titlar, uppföras den ersättning af En R:dr tunnan, som för blifvande tjenstemän är bestämd , samt deremot å allmänna Indragnings-staten upptagas det belopp derutöfver af io sk. per tunna, som de viii detta års början befintlige tjenstemän, om de vid tjensterne qvarstå, ega att intill nästa Riksdag tillgodonjuta. Derjemte får Utskottet anmäla, att vid den utredning, som i och för en dylik ersättnings beräknande egt rum, befunnits, att å Riks staten ännu qvarstå åtskillige spaamåls-anslag, som likväl icke äro till några nu utgående löner disponerade, nemligen: å zaira Hufvudtiteln: å Svea Hof-Rälts Stat 82 tunnor.