Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till den ändan lät han dräpa det stora djuret, tog dess skinn, och gaf ut ett påbud, att den och ingen annan skulle få prinsessan, som visste säga af hvad djur skinnet var taget. Nu kan man tro der blef ett spörjande och ett gissande både likt och olikt; men der var ingen ibland dem alla som kunde gäta konungens spörsmål. Friarne fingo så vända hem hvar till sitt, och huru många der kommo till, aflopp det alltid på samma vis, så att det omsider begynte se mörkt ut, om den fagra prinsessan skulle få sig någon man eller icke. Det stod så en rund tid bortåt, och allt var det lika när; hvem helst som försökte sin lycka, gick det för honom som det gått för de andre. Då hände sig en dag, att en stor grå ulf kom gåendes till kungs-gården, och beddes få tala vid konungen. Häröfver blef mycken undran, och vakten ville i förstone icke släppa ulfven in, ty de menade att konungen inte hade något otaladt med en sådan som honom; men ulfven sade, att eljest ville han öda hvart mans barn i hela kungs-gården, och så blef han insläppt. Som han nu kom för konungen, tog han till orda: »Herre, konung! Du har låtit utgå ett påbud, att den skall få din dotter, som vet att att säga af hvad slag djuret varit när han ser dess skinn.» Ja, konungen kunde icke neka att det var som han sade. Ulfven fortfor: »nu har jag kommit hit till att fresta hvad min lycka förmår, och är min bön, att du låter mig se skinnet.» Konungen kunde så icke neka till hans begäran, utan lät hemta skinnet, och var det både sidt och vidt, så att det breddes öfver hela bordet, och glänste som ett silfver. Som ulfven nu fäste sina ögon derpå, gaf han till ett högt rop af glädje, och qvad: »Stora lusens stora skinn! Prinsessan är allerkärestan min.» Då var det konungen som inte blef glad. Han vardt både häpen och bedröfvad; ty han hade tänkt att saken skulle aflöpa mycket annorlunda. Men der fanns ingen hjelp.
Det torde vara onödigt att vidare må* la det missöde, Jemtlands Inbyggare framför aoS dra likar i Rikets öfrige Provincer lida. Den-* na tafla ar bedröflig, men den är likväl sann'*1 och, vi förmoda, äfven känd. Menrkligheten höjer sin röst för den billiga förväntan, Jemtlands Innevånare göra sig, att afseende måttQ fästas på deras genom gamla händelsers nödvändighet åbragte lidande och vanlottade belägenhet. Riksens Högloft. Ständer hafva i förra tiv der haft ett ömt afseende på Jemtlands Innevånares tillstånd och de smickra sig äfven nu desse senare med den förhoppning, att en sådan åtanka å nyo matte upplifvas, samt att Riksens Höglofl. Ständer, med bifall till denna deras hemställan, bevilja: ilo Att Jemtland kunde något så nära, f likhet med de öfrige Provincerne uti Riket,' blifva roteradt, hälst sorn ali der oxoterad jord ingen extra Rotering ännu undergått, förmodligen ur det skäl, att denna oroterade jord, bestående af 205 Hemman och ao6 Nybyggen’ Stats-TJtskottens Betänkånderi. 1241 såsom ett bidrag och understöd för den redan sa. drygt roterade torde vara bestämdt. 2:0
Krigshistorien i allmänhet och särdeles Sveriges för sistföiflutna och början af detta århundrade lemnar de mest sorgliga bevis, huru försummade eller ofullkomliga sjukvårdsanstaiter förstörande inverka på krigshärarna och förlama deras krafter. Sveriges Regeringar och Ständer hafva ock, varnade häraf i sednare tider, sökt afhjelpa flera förut befintliga brister i den militära sjukvården, så att denna nu kan sägas vara för fredstillståndet väl och ändamålsenligt ordnad; men mycket återstår likväl ännu häruti att tillgöra för det fall, att arméen behof ver försättas på krigsfot. Jag tillåter mig i detta afseende åberopa det underdåniga betänkande, som den år 1842 i nåder tillsatta kommitté för granskning af framställda förslag till reglering och förbättrande af arméens sjukvårdsanstaiter afgifvit, hvaruti ämnet fullständigt utredes. Af hvad denna kommitté uppgifvit, såsom för omförmälda angelägna ändamåls vinnande erforderligt, hafva, uppå Eders Kongl» Maj:t nådiga framställning, Rikets Ständer vid sista riksdagen väl anvisat ett årligt rese-stipendium af 1,333 R:dr 16 sk. banko för militär-läkare, men deremot vägrat bevilja Bil, N.-o 1 till Kongl. Maj-is Prop. i84j, Haft. 1. 6 42 ett likaledes i nåder hegardt anslag af 6,000 R:dr årligen till ai f/oden, å 300 B:dr hvartdera, för 20 reserv-läkare.
Jag gick nu från Niederwald samma väg, jag uppstigit, i en omväg förbi vingårdar, hvilka gifva den herrliga Rüdesheimern; ty nu, då drufvorna voro mogna, var det ej tillåtet att gå igenom dem. En god dryck af deras produkt uppfriskade mig i byn, och jag vandrade derefter till Geisenheim, äfven en berömd vinort, dit jag ankom vid fullt mörker. Följande dagen förde vägen genom de tätt vid hvarandra liggande byarne och städerna, och äfven deremellan inskränktes utsigten af kullar eller af murar, som omgåfvo de, större egendomsegare tillhöriga, bättre vinbergen och de stora trädgårdarne, så att hvarken floden kunde ses eller trakten öfverskådas. Knappt kunde jag på några punkter beskåda Johannisberg, som thronar på spetsen af en kulle, i midten af landskapet, och hvarifrån detta helt och hållet kan öfverskådas. En brunn med inskriften «Markbrunnen», tätt vid vägen, öfverraskade mig med sitt namn och med en högst välkommen dryck godt vatten. Der bredvid vexer Markobrunnervinet. I Elfeld, en nära belägen liten stad, kunde på värdshusen ingen Markobrunner fås. I förtreten höll jag tillgodo med «Rüdesheimer 1834» och satte mig ned vid stranden för att invänta ångfartyget. Under denna väntan kunna vi tänka något på vinodlingen och vindrickningen vid Rhein. Vinodlingen är alltid ett mödosamt arbete, erfordrande både skicklighet, trägen omtanka och möda. Men isynnerhet på hela sträckan från Bonn till Bingen, der vingårdarne ofta ligga högt uppe i bergsskrefvorna, är arbetet ansträngande. Den grund, hvarpå vinet vexer, är lerskiffer och kiselskiffer, med mellanliggande lerarter. I Rheingau har hela dalen denna grund, och man ser derföre här vingårdar på jemna fältet eller på låga, sakta sluttande kullar. På andra ställen måste man i korgar bära jord upp på skifferbergen och uppföra långa murar, trappformigt öfver hvarandra, för att hålla den qvar. Rheingau är så väl lottadt, att skörden der sällan helt och hållet slår felt, men någon rätt god skörd har man vid
1axering8-Lommittöe a Landet Ut» göres af Nio personer, nemligen 2:ne af Ridder» stapet och Adeln, 2:ne af Präste-Sränder och z:ne af Bonde-Ståndet, samt 2:ne Ståndspersoner, alle walde utaf och inom Socknarnes Berednings» Ledamöter, s. Vlom. Fran hwarje Sockne-Beredningsdommittee inställs sig alle Ledamöterne, försedde med de för dem utfärdade förordnanden eller Sockenstämma-krotoLoU, til Wal af witteen pä dertil Utsättande tid och vrt af Landshöfdingen, som iakttager, at detta sammanträde hälles a den dag och det ställe laxöringen börjas, och hwilken aldrig fär hällas Utom laxöring-vi , stricket. Voteringen werkställes med lyckta sedlar pä det sätt, at hwar och en nämner det bestämda antalet af hwarje utaf de ofwan upraknade claier lil Medlemmar i laxerings-committeen. Denna Votering ster säledes per cgpita och wid alla wal, der de fleste rösterne Utfalla lika för twänne eller flere, rzzL Den zi Mars. flere, afgöres pa stället genom lottning, hwilkenpera stall wara Ledainoc. z. ^om. Landshöfdingen indele större Härader i 2:ne eller flere Di^riäer, at högst 6 eller 7 Socknar komma mi et HxeimZ8.vi8ttick. Der Häradet, oaktadt litet, består af mer än 6 eller 7 Socknar, äger Landshöfdingen at til en l^xerin§8-Lommittee kalla aila Svcknarne, dock sä at wederbörande ej med för langa resor mä blifwa beswärade.
T y flickorna Runsten sjöngo icke allenast på sina fristunder; äfven arbetet — och till arbete höllos de ganska strängt — brukade de ackompagnera med sina kvartetter, af hvilka de hade en nästan outtömlig repertoar. » H v i l k e t besvär doktorinnan måste haft med att inöfva alla dessa stämmor, » sade en gång Josephson efter åhörandet af ett par kvartetter. Doktorinnan skrattade. » J a g har icke lärt dem en t o n, » svarade hon, » d e sjunga som fågel i skog af sig själfva, hvilken stämma ni behagar. » M e n icke endast familjen o c h de närmast stående fingo godt af Ottilias talang. Outtröttliga voro hennes bemödanden att i sin mans församling sprida kunskap om o c h sätta lif i musiken. H o n uppspanade alla, som hade öra o c h röst — o c h vackra röster är det godt o m i Norrland — samlade dem hos sig o c h inöfvade dem att fyrstämmigt o c h utan ledning af orgel sjunga koraler, hvilket naturligtvis i hög grad bidrog att försköna gudstjänsten o c h höja andakten. F ö r sin mans församling var fru Runsten äfven en huld moder, som deltog i allas bekymmer, o c h till hvilken gubbar o c h g u m m o r från när o c h fjärran gärna k o m m o för att få råd o c h tröst. D e blefvo alltid vänligt e m o t - tagna o c h, sedan de mera praktiska förhandlingarna voro öfver, förda upp i salongen för att en stund lyssna på musik från orgeln eller » Davidsharpan ». Äfven som värdinna hade fru Runsten ett värf att uppfylla. U n d e r åren 1846 — 1870, då Sollefteå ännu ej var så ordnadt för turistlif som nu, gästades prestgården af otaliga resande. Förutom våra bägge sista konungar fick fru Runsten som värdinna helsa en mängd af Sveriges på den tiden mest betydande personligheter, såsom Fredrika Bremer, Jenny Lind, Elias Sehlstedt, August Sohlman, L u d vig Josephson m. fl.
Af Rubens slägte fyra städer: Bezer, och dess förstäder; Jahza, och dess förstäder; Kedemoth, och dess förstäder; Mephaath, och dess förstäder. Af Gads slägte fyra städer: den mandråpares fristaden Ramoth i Gilead, och dess förstäder; Mahanaim, och dess förstäder; Hesbon, och dess förstäder; Jaeser, och dess förstäder; Så att alle Merari barnas, de andra Leviternas städer, ibland deras ätter, efter deras lott, voro tolf. Alle Leviternas städer, ibland Israels barnas arf, voro åtta och fyratio, med deras förstäder. Och hvar och en af dessa hade sin förstad om sig; den ene som den andre. Alltså gaf Herren Israels barnom allt landet, som han svorit hade deras fäder att gifva; och de togo det in, och bodde deruti. Och Herren lät dem hafva ro för allom omkring dem, såsom han deras fäder svorit hade. Och ingen af deras fiendar stod emot dem; utan alla deras fiendar gaf Herren i deras händer. Och felade intet af det goda, som Herren Israels hus tillsagt hade; utan det skedde så allt. Då kallade Josua till sig de Rubeniter och Gaditer, och den halfva slägtena Manasse. Och sade till dem: I hafven hållit allt det Mose Herrans tjenare eder budit hafver, och lydt mine röst i allt det jag hafver budit eder. I hafven icke öfvergifvit edra bröder nu i en lång tid, allt intill denna dag; och hafven blifvit vid Herrans edars Guds bud. Efter nu Herren edar Gud hafver låtit edra bröder komma till ro, såsom han dem sagt hade; så vänder nu om igen, och drager till edra hyddor i edars arfs land, som Mose Herrans tjenare eder gifvit hafver på hinsidon Jordan;
Afsigten med detta l^k-moi lal är ingen annan, än ar bedja om pioIönZauon pä inbetalningstiden af de pä Län erhallne medel/ sedan nara et är löper fruktlöst innan Spannemälen erhälles, en del förstämd, och en del totalt förlorad. Denna förlängning i länings-tiden begäreS blott at fem är finge räknas uran inbetalning/ och sedan inbetales Summan pä 2:ne är. Dä wi hoppas winna Högloft. Riksens Ständers bifall häruti/ mihräkna wi vh icke; ty vm Kongl. Maj:t och Kronan affändt Spannemälen, säfom det förr stedt och naturligen bör ste, och olycka / i likhet med hwad nu omrördt är / da inträffar, sä hade fädant blifwit en Statens förlust. Wi hafwa icke med fredade famweten kunnat förtiga denna omständighet; och ingalunda äberopa wi förgäfwes Eder wära Ständs medbröder om förord i denna del/ twiflandes icke eller pä de Kespc-Qive Med-Ständers redan wäl kände ömhet/ och anhälle derföre, at delta wärt ivremoiial warder til deras Ullätande r^mitceraur. Stockholm den 27:de FebrNarii iZio. ^nclers /^näersson ^berZ ifrän Södra Westerbotten, Jöns »ekmansson för Norra delen af Westerbotten. Högloft. Ridderstapet och Adeln instämde i den af Bonde-Ständer dera bewiljade kemiss lil Banco, och Stats-Utstotten. Up - Den 8 Mars. 419 Uplästes följande lil Preste-Stander ingifna och med dest Ulftand med de öfrige Skänden com municeiaäe OiÄ^men.
— N:o 65- angående afskrifning af en i vedförrådet å Tumba Bruk uppkommen brist, och beviljande af viss afskrifnings-procent å ved, som från nämnde förråd hädanefter utlemnas. X. B. 249. A. 322. — N:o 66- i anledning af Kongl. Majtts nådiga Proposition om åtgärders vidtagande för alt underlätta penningeställningen och rörelsen inom landet. X. B. 363, 365, 367. a! 381, 382, 386- U. 386. A. 393. E. 395. 26 — B — Banko-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 67- i anledning af ett utaf vice Häradshöfdingen Carl Hessling gjordt ackords nnbud. X. B. 386. A. 393. — N:o 68. med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i Sale Artikeln af Banko-reglementet. X. B. 386, 393. A. 395. — N:o 69. med anmälan om Riks Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet. N:o 66. X. B. 386- A. 393- E. 395- •— N:o 70. i fråga om sättet för användande af de medel, som, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut, skola, till allmänna rörelsens underlättande, a utrikes ort upplånas. XI. B. 77, 78. 87. A. 113. 114. E. 121. U. 151, 266.
Det är nog ej allt för svårt, och genom sin resliga öfverbyggnad m e d namnet IDUN i väldiga bokstäfver gör den sig redan på långt håll påmindt. En beskrifning på den tilltänkta inredningen är också förut i hufvudsak gifven, hvarför vi här endast vilja dröja vid några detaljer. De omgifvande snidade träpelarne, balustraden och allt trävirke för öfrigt i den lätt sommarsvala möbeln äro hållna i den ljusgröna laserade färg, som n u är high fashion i den moderna engelska rumsoch möbelstilen, och som verkar både glad och pikant. Äfven väggarne äro klädda m e d en stilfull tapet i grönt, som lyckligt harmonierar med inredningen. Detta gröna brytes lifligt, dels af den dekorativa, breda frisen m e d stiliserade blomstermotiv, dels af de draperier i varma Järger, som vecka sig ofvan den djupa högbänksalkoven i fonden samt mellan och efter de högsträfvande pelarne. Golfvet täckes af en matta i ljus färgton, och eleganta korgstolar äro här och hvar instuckna mellan den solidare trämöbeln. Blommor oeh dekorationsväxter i riklig mängd sprida rundt o m doft och fägring, och högst öfver alkovbågen tronar en afgjutning af prof. Qvamströms » I d u n », som ett skyddshelgon lysande hemfrid öfver denna åt henne vigda vrå. G 157 ' På skrifpulpeten till vänster i salongen hvilar, inbjudande uppslagen, » Damernas gyllene bok » i ett solidt, ehuru endast provisoriskt b a n d: där ofvan på väggen finner ni Viktor Andréns skizz till den praktpärm, som skall omsluta den, sedan alla Sveriges kvinnor under sommarens lopp » inristat » sina namn. Främst i namnalbumet är ett särskildt blad inhäftadt m e d en stilfull ramteckning i färger af Jenny Nyström — å detta är det vårt hopp att drottning Sofia främst i spetsen för svenska kvinnor vill inskrifva sin namnteckning v i d det besök, hon redan genom sin statsfru haft godheten utlofva oss, antagligen inom de allra närmaste dagarue.
Men då Utskottet både insett och erkännt, att creditiv, under sådana vilkor sora de ifrågavarande, icke böra lör framtiden ega rum, lärer det medgifvas, alt Utskottet icke, på sätt en Ledamot anmärkt, bort på enahanda vilkor föreslå dylika creditiv åt näringar, som ej förr och från längre tid varit deraf i åtnjutande. Dan uti 19 p. mom. c. gifne benämningen af Odlingsoch Skiftes-U\n, åt de förut så kallade Odlingslånen, härleder sig derifrån, att desse lån, i öfverensstämmelse med Rikets sist församlade Ständers beslut, nu mera blifvit i så måtto förändrade, att de utgå och användas till hjelp och understöd endast åt personer, hvilka, enligt äldre Skiftes-Författningar, efter år i8a3 gjort eller, på grund af senare Skiftesstadgar, nödsakats eller framdeles nödsakas göra utflyttningar från byar och hemman, samt, i förening med inrättandet af nya bostäder, dervid verkställa odlingar; och då dessa lån, sålunda använde, visserligen kunna anses både nyttige och nödväudige, finner Utskottet de emot berörde mom. gjorde anmärkningar ej kunna till någon ändring i Utskottets förslag föranleda. Äfvensom Utskottet,—uppå de skäl, hvilka uti Betänkandet N:o 6 (p. 28) blifvit anförde, och då nuvarande Fastighets Låne-fondens öfverflyttande till fond för Hypothcks-föreningar, innan sig visat, på hvilka grunder sådane föreningar varda inrättade, och huruvida de förmå i låneväg erbjuda samma förmoner sora Banken, skulle kunna, åtminstone för de mindre jordegarne, medföra lidande, — ansett sig icke kunna för närvarande tillstyrka bifall till den af andre Ledamöter gjorde framställning, att de afbetalningar, som hädanefter å Fastighetslånen inflyta, må till Hypotheksföreningar, emot 4 proc. årlig ränta, utlånas.
R:dr samt hafva utgjort: år 1861 R:mt R:dr 478,333: — 1862 » » 499,081: 1863 » » 551,107: — Medeltalet häraf är 509,507 R:dr; och, som denna inkomst visat sig vara i jemnt stigande, beräknas den här til! 500,000: — 20:o. Observationsmedel, som upptogos 1860 till 5,000 R:dr och 1863 till 6,000 R:dr, hafva under åren 1861—1863 i medeltal uppgått till endast 3,666 R:dr; Och torde denna af mera tillfälliga omständigheter beroende inkomst icke böra nu beräknas högre än till 3,000: — 21:o. Extra medel och uppbörder beräknades 1863 till 100,000 R:dr och hafva utgjort: år 1861 R:mt R:dr 189.690: — 1862 » » 170,584: — 1863 » » 147,945: — eller i medeltal » » 169,4 0 6 : 33. Från denna inkomsttitel böra dock afräknas de deruti nu ingående s. k. Stubböresafgifterna, hvilka rätteligen böra, enligt hvad jemväl Rikets Ständer vid sistlidna Riksdag yttrat, inflyta i Skogsplanteringskassan för att till Skogshushållningens befrämjande användas, om hvilket, jemte annat i samma ämne, Kongl. Maj:t kommer att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition. Och som efter afdrag af berörda afgifter öfriga extra medel och uppbörder under åren 1861—1863 utan synnerligen stor vexling hållit sig vid ett medeltal af nära 70,00 Rdr, anses endast detta belopp böra här upptagas 70,000: — 22:o.
11 H ^ y A ställda erinran mot Örlogs-Skeppens försäljning, utan Rikets Ständers medverkan, så pnär berörda §. endast handlar om Kronans fastigheter, pph intet grgndlagsrum hetager Konungen disposition s-r ä 11 e 11 öfver Statens lösa egendom, hvilken följaktligen synes kunna, hka nied StatSrinedlen, användas, då dpt nemligen ej sker annorlunda än stadgadt blifvit, saknar Utskottet skäl att anmärknings-motionen gida, helst försvarsverkets, af Konungen beroende ändamålsenliga anordning, bland annat, fordrar alt ett sämre vapen må obehindradt utbyfas mot ett bättre, med dertill, genom det förras afyttrande, vunnen tillgång. Frågan huruvida Stats-Rådets Ledamöter , i rådslagen om Skeppsförsäljningen, liyilken innebar ett allmänt mått och steg, iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, skiljer sig i tvänne delar. Tillstyrkandet af förra handelsr-transaclionen, onekligen utförd efter den princip att krigsskepp, öfver 25 år gamla, borde försäljas, och medlen disponeras till nybyggnad af Örlogsfartyg, var, efter Utskottets öfvertygelse, instämmande med Rikets gagn, och lemnar sålunda ej rum för någon anmärkning. JQerepiot förer kommer vid senare köpslutet, att, med frånträdande af principen, ett förbygdt, la Constltutkus-Vtskottets Memorial. Aho 29. eller nytt Linieskepp och en fullkomligt god Fregatt blifvit Flottan afhända, på förnämligast Herr Stats-Rådet, Grefve Cederströrns tillstyrkande, hvilket ock Utskottet trott sig pligtigt att, enligt 107 §. Regerings-Formen, mot bemälde Herr Grefve och Stats-Råd anmärka, och hvarom Utskottet får vördsamligen hänvisa till dess slutbetänkande, angående granskningen af Stats-Råds-Piotocollen.
Herr af Sillens, Georg Axel, Anförande, innefattande anmärkningar vid Utskottets, under N:o 132, afgifna och, den aa dennes f. m., till Utskottet återremitterade Betänkande, i anledning af väckta Motioner, rörande Presterskapets aflöning. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 17 dennes, under N:o 133, afgifna och, den aa derpaföljde e. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt Motion, rörande Sågarelöliens utgörande vid Sågqvarnar, blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Fröt, Utdrag dan 26 Junii 182g. gg S. D. Vid förnyad föredragning af StatsIJtskottets, den 6 dennes, under N:o 159, afgifna och, den 19 derpaföljde e. m., på bordet Jagda Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers beslut, i frågn örn den nu utgående Salpetergärden, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, under förblifvande vid dess, i afseende a Salpetergärdens upphörande, redan fattade beslut, godkänna den af Stats-Utskottet, rörande denna flaga, föreslagna Voterings-proposition. S. D.
Våra satser om jemlikhet och broderskap vilja vi utbreda med samma milda medel, hvilka apostlarne begagnade till utbredande af Evangelii öfriga sanningar: med vår öfvertygelses kraft, som verkar på andras öfvertygelse. Mina bröder i Suneion hafva nedlagt våldets vapen, sedan våldet icke längre tvingar dem till sjelfförsvar ... Men nu, Eufemios är qvällen långt framskriden, och du behöfver gå till hvila. Vi skola i morgon fortsätta vårt samtal, medan du följer mig på ett ströftåg genom bergen, för att se vår lycka och trefnad. Den Allsmägtige gifve, att ingen fiende må komma och beröfva oss dem! – Du har rätt. Jag är mycket trött af den besvärliga vandringen. Hvem var den qvinna, min broder, med hvilken jag träffade dig samtalande? – En dotter till en af mina grannar. – Jag såg ej hennes ansigte, men jag hörde några ord af hennes mun, och fann, att hon talade en skön helleniska. Det finnes således äfven bildade Hellener bland dessa främlingar från Afrika och Asien? – Här finnes folk af hvarjehanda klasser och tungomål, svarade Theodoros, i det han förde sin gäst till en af hyddans kammare, der han anvisade honom ett nattläger. Theodoros använde en del af natten, för att skrifva brefvet till Petros. Tidigt om morgonen, medan Eufemios ännu sof, begaf sig hans värd till Krysanteus, för att varna honom och Hermione att icke onödigt blottställa sig för Eufemios blickar. FEMTONDE KAPITLET. Kriget i Suneion. – Julianus var visserligen en stor fältherre, sade Annæus Domitius till sin vän Olympiodoros, medan de lågo till bords i ett präktigt tält, uppslaget på en af Suneions kullar i midten af ett vidsträckt läger; – onekligen var han en fältherre, som hvarken stod tillbaka för Alexander eller Cæsar, men det fanns likväl ett kapitel i krigskonsten, som han ej begrep. – Det att taga stryk af fienden, hålla god min och hafva stark aptit, inföll Olympiodoros.