Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erinna genom deh förbättring omstansa oh med nya förswarsmedel mot den sällsynta Regering, som More fiende till sitt Folk. Till Högloft. Utskottets pröfning hemställer jag i ödmjukhet dessa anmärkningar. Om de ingen uppmärksamhet förtjena, är jag gansta färdig att lata öfvertyga mig derom, och önstar blott i fädant fall, med afseende pa tiden och farorna, som omge oh, att om wi hittills haft ett Rike utan konstitution, wi hädanefter icke mä fä en konstitution utan Rike." Lika lydande med det af Herr Lagmannen Blom till Constitutions-Utstottets Protocoll afgifne Anförande, intygar Hans Bilaga till Mern. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers konstitutions-Utflotts Protocoll den 27 Maji 1809. S. D. Utskottet tog under öfwerwägande den nästlidne dag af Herr Niddarhus-Secreteraren A. G. Silverstolpe wäckta fräga om en Riksens Höglofl. Ständers Lagoch Hushällnings-Beredning; och som Utskottets Ledamöter Härom wörö af skiljaktiga meningar, skredo de till Bilaga till Mem. N:o 1. 83 omröstning med flutna sedlar öfwer följande proposition: "Den som bifaller att inrättandet af en Riksens Ständers Lagoch Hushällnings-Beredning, pa sätt Herr Silverstolpe föreslagit, intages i projectet till Regeringsformen, fkrifwer Ja; Den det ej will, fkrifwer Nej. Winner Nej, intages ej den af Herr Silverstolpe föreslagne Beredning uti Projectet till Regeringsformen; men något wärn för Tryckfrihetens helgd utfinnes att i Constitutions-Projectet införaS, och inrättandet af den i fräga warande Beredning hemställes till Ständens Plena."
' Leijonhufvud, Friherre Axel Gabriel, yttranden. VI. 479, 499, 524. Lekvattnets Kapellförsamling i Wermland, angående tvenne serskilda beviljade anslag för inköp af Prestboställe inom. Se Stats-Utskoltels Betänkande N:o 50. — angående väckt motion om anslag af kronotionde lill. Se Stats-Utskottets Betänkande N:o 52. Lenhusen, Friherre Axel Reinhold, yttrande. IV. 22. Lewenhaupt, Grefve Sten, yttranden. II. 337. III. 58. Lewenhaupt, Grefve Mauritz Axel, yttranden. II. 349. VI. 110. Lewenhaupt, Grefve Claes Magnus, yttrande. VII. 361. Lidköping, angående beviljandet af ett byggnadslån åt. Se Byggnadslån. — angående låneunderstöd för återupbyggandet af dess nedbrända ( 79 ) kyrka. III. 149. R. 187. VII. B. 465. VIII. 75. A. 136. IX. E. 110. A. lil. Lilla Edet, angående Nya Trollhätte kanalbolags Direktions ansökning att få till skatte lösa gamla slussen vid, med tillhörande område. I. Liljebjelke, Adeliga Ätten N:o 273, angående granskning af fullmakt utgifven för. I. 6. Liljencrantz, Grefve Guslaf Fredrik, yttranden. II. 136, 272, 287. Lind af Hageby, Carl August, yttranden. II. 191. Lindbloms Kaleches, Handboken och Psalmboken, angående granskning deraf. Se Komité'. Linköpings Gymnasie-bibliothek, löneförhöjning åt Bibliothekarie» vid. VIII. B. 517. A. 557. Ljusne Elf, angående statsanslag för uprensning af, emellan sjöarne Or och Warpen. Se Anslag. — Expeditions-Ulskotlet. I. 18. II. 132.
De öfrige hafva under de sista åren dels förminskats, dels upphört att finnas, men de manliga lifstidsfångarnes antal ökas ännu, ehuru icke i aldeles samma starka proportion, som under den förflutna tiden. När härtill kommer, att under denna tid tvenne gamla Fästnings-fängelser, nemi. ett i Götheborg, och ett i Waxholm blifvit nedrifne, så torde det icke vara svårt att finna att jemväl utrymmet skulle blifva aldeles otillräcktigt, hvarförutan fångar af serskilda klasser varit sammanblandade. Konungen fattade redan för mer än 10 år sedan det välbetänkta beslutet, att Lifstidsfångar skulle från andra slag af fångar åtskiljas: emellertid fanns ett antal af mer än 200 lifstidsfångar, för hvilkas afskiljande från de öfriga slagen af fångar, man måste afvakta tiden. Med korta mellanskof inkommo klagomål till Fångstyrelsen från Kornmendanterne att det vore för dem omöjligt att emottaga flere fångar, emedan trängseln var så stor och stigen till den höjd på ett ställe, att det var omöjligt att bereda samtlige rum, utan måste de nattetid tourvis hållas pä fång-gården, hvilket kallades att gå på roten medan audre under tiden lingö njuta hvila inom hus. Vid sådant förhållande och då ingen utsigt tycktes vara för handen att lifstidsfångarnes antal skulle förminskas, eller ens blifva stillastående, fann Fängstyrelsen dess pligt vara, att hos Konungen göra underd. anmälan derom, att sedan de gamla lifstidsfängelserne blifvit förstörde, Styrelsen icke såg annan utväg för behofvets fyllande än i anordningen af ett nytt fängelse. Emellertid drog det något ut på tiden innan målet kunde lili färdigt att af Konungen till slutlig pröfning företagas, emedan svårighet upstod för begagnandet af de föreslagne lokalerne, och på detta sätt åtgingo flere år vid behandlingen af detta mål, under det att trängseln och deraf följande svårighet än mera ök&des. Det torde, under sådana förhållanden svårligen kunna af någon sakkunnig eller icke sakkunnig bestridas att anordnandet af ett nytt fängelse var af behofvet påkalladt, och så högeligen, att saken med fullt skäl kunde anses vara alldeles oundviklig.
Jag deremot, såsom jag redan tillkännagifvit, hyser föga eller intet förtroende lill större delen af de redan verkställda undersökningarna, och kan således icke lika med Hr Frih:n tillstyrka anslag till fullbordande af företag, grundade på de verkställda undersökningarna, utan anser nya undersökningar böra föregå verkställigheten af dessa arbetsförelag, dervid jag tror mig bättre vårda fäderneslandets intresse, än om jag tillstyrkte anslag till utförande af dylika allmänt nyttiga arbeten, grundade på ganska ofullständiga och felaktiga undersökningar. Att domina efter hvad jag sjelf haft tillfälle att kunna observera, hafva, i många fall, undersökningarne mera berott på vederbörts önskningar, än på orlernes anhållan derom, och äger jag deruti anledn. till dylika små jobs, som jag förut omtalat, och sora, derest man för mycket vidhåller sin mening, jag torde blifva tvungen att något närmare påpeka. Det är således, emedan jag anser det vida fördelaktigare att genom nya undersökningar få utredt, huruvida anslag lill vissa förelag kunna med fördel användas, än att använda summor till förelag, om hvilkas fördel man saknar utredning och kännedom, som jag yrkat förhöjning uti förevar, anslag, men deremot kommer, emot hvad Frih. Sprengtporten och StatsUtsk. tillstyrkt, att, så vidt jag förmår, strida för afslag å de större summor, som ära tillstyrkta till direct begagnande, d. v. s. till sjelfva verkställandet af företagen, innan någon vet om resultaten kunna blifva så fördelaktiga, som de synts SlatsUtsk:s utgiftsafdelning. Hr Ribbing, Bengt: Dåäfvenjagaf delta StatsUtskts betänk, finner, alt i och för de föreslagna företagen nya undersökningar verkligen äro af nöden, vill jag icke sträcka bushålningen för långt, då fråga är att verkställa sådana mera planmessigt, än de hittills blifvit förrättade.
Ut supra. ^x krotocollQ Illl. S. D. Efter Lfwcrwägande af hwad Riksens Högloflig» Ständers Stats-Isttstott uki nu uppläst Protocolls-Uldrag, af den 28 nästledne Deotember anfördt och tillstyrct, i afseende upvä de af Ri sgäldS Conkoirets Fullmägtige emot wista bestämda willtor och säkerhe er bewiljade utlämngar sa wä! i svnner» het ät Präsioeuten och Commendeuren Herr Friherre I^L^erlrejln 830,000 Riksdaler Banco, ät Götheborgs Stad, 2vc>,oOo Riksdaler, och ät Hans Exelkence m. m. Herr Grefwe Trio Uumk 93,600 R:dr» samma mynt, som ock ätstillige andra gjorde utlä, »ingar, hwilka i Stats-Utstottels Protoeolls-Utdrag äjvf - Den 4 November 269 LsyflaS, samt i betraktande af, hwad Riksens Högloflige Ständers Banco-Urstoks den A nastledne September xä bordet lagda Protocolls - Utdrag af den 22 förutgående Augusti, angäende det Götheborgs Stad bewiljade Länets transporterande pä Banquen innehåller, bestöt Ständet att wälbemäldte Utstötts yttranden litt alla delar bifalla. Hwilket genom Utdrag af Protokollet skulle till de Respektive Med-Ständen samt Statsoch Banco»Utstötte» wördsamt och manligen inberättas. Ut supra. Lx krotocolla v S. D.
af de mångfaldiga sorn vid Riksdagen väckts, än de sora Utskottet fnnnit med StatsRegleringen äga gemenskap och bordt bifallas, och hvaröfver yttranden då kunnat afgifvas. De svårigheter, som dessutom ännu möta för uppgörandet af en så beskaffad StatsBudget, hvilken Hr Grefve Gyllenborg äskat, och hvars beskaffenhet förutsätter nödvändigheten att Utlåtanden och Förslag, i alla de ämnen för hvilka densamma är föremål, tillika bör på en gång afgifvas, hafva till största delen blifvit af Utskottets Ordförande Hr Grefve v. Schwerin i dess reservation uppgifne; och Utskottet får således äfven nu till ofvanberörde handlingar hänvisa. Utom det Utskottet ansett den rätta ordningen för upptagandet af de med Statens reglerande sammanhang ägande frågor vara, att i första rummet uppgöra och föreslå, hvad till StatsVerkets årliga utgifter och inkomster behöfvas, och att sedan pröfva, hvilka extra ordinarie Anslag derutöfver kunna er - xiv Stats-Utsko t tets fordras samt medgifvas, har Utskottet till en sådan behandling hemtat anledning jemväl af K. M:ls Nådiga Proposition, hvaruti, helt och hållet afskild från regleringen af de urliga iitgifterne och sedan behofven i afseende på desamma blifvit anmäldte, frågan rörande de serskildte anslagen till FörsvarsAnstalternes iståndsättande är framställd. Serskildta utvägar till desse extra behofs fyllande hafva ock af K. M:t blifvit föreslagne, så att, äfven af det skälet pröfningen af berörde behof kunnat serskildt företagas, och deslohäldre bordt det, som undeisökningar om KrigsMaterielens tillstånd varit nödvändige och bordt förslagen i detta hänseende förutgå, under verkställigheten hvaraf Utskottet, som ifrån R. St:r fått emottaga påminnelser om Statsregleringens skyndesamma uppgörande, icke bordt med densamma uppskjuta , till dess alla nödige utredningar för den förre frågans afgörande hunnit fullbordas. Reservationer:
Sedan jag uti motion, som Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat tili StatsLJtskottet remittera, hemstäldt, att StatsLJtskottet måtte anmodas tillse, att det af Riksens Ständer fattade beslut, i afseende å utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1817 och 18 årens Riksdag, kunde till verkställighet befordras samt, i händelse hinder mötte för utdelningen deraf, foga sådan anstallt att desamma undanröjdes, har StatsUtskottet, utan att närmare ingå i undersökning och pröfning af den väckte frågan, endast meddelat underrättelse om den emellan RiddarhusDirectionen och Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret, rörande berörde Protocoller, förefallna skriftvexling, samt vidare tillstyrkt att RiddarhusDirectionen måtte erinras, att om slutliga redovisningen så väl för de till Protocollstryckningen uttagne medel, som för sjelfva upplagan, och hvad de försålde exemplaren kunde hafva influtit, foga verksam åtgärd. Den la December e. m. 45
St. och icke för de särskilda RiksSt:n, som denna § tillskapades. Låtom oss nu yttra några ord i afseende på frågans inflytande på Sveriges framlid. Här har blifvit yttradt, att det beslut, som de öfrige RiksStin fattat i frågan om dén lika arfsoch giftorätten, skulle, i händelse det blefve Sveriges Rikes lag, leda till upplösning af R. o. Ad:s existens såsom Stånd. Kan väl någon ärligt tro, att R. o. Ad. skulle förlora någonting dervid, att en lika arfsoch giftorätt infördes emellan söner och döttrar? Skulle icke större rikedom komma att inom kort tillfalla R. o. Ad., i det attén massa af hinder för äktenskaps ingående undanröjdes? Var icke i forntid förbudet att gifta sig med ofrälse mans dotter just ett vehikel, till att hela frälse-jorden skulle osöndrad vara qvar i Adelns ägo? Har icke detta förbud numera upphört? Enligt nyss upplästa §, är det hvarje Svensk mans rätt att förvärfva all slags jord. R. o. Ad. har icke år 1809, då grundlagen skrefs, ansett det vara af något intresse för R. o. Ad., att Adeln ensam inom samhället fick besitta frälse-jorden. Huru man än må vända denna fråga, sä finner man henne ändock af en purt allmän beskaffenhet. Om man derföre nu för densammas behandling rubbar de grunder, hvilka grundlagen bestämmer för RiksStms öfverläggningar; så är det att beträda en revolutionär bana, hvilken åtgärd, långt ifrån alt verka till ett godt ändamål, bör, såsom innefattande ett afsteg från grundlagen, leda till en allvarsam tillrättavisning från K. M. Jag frågar eder, mine Hrr, hvar finnes en enda bokstaf i grundlagen, som berättigar detta Stånd att besluta öfver hemmavarande Adelsmäns rättigheter? Vi äro, enligt 1 § Riksd Ordn., Svenska folkets representanter, icke Svenska Adelns. Vill ledamot, någon eller någre bland eder, vindicera enskild och andras äganderätt, så mäste han förete fullmakt för den, hvars talan af honom föres, eller är hans försök ogildt.
Men så, plötsligt, – jag vet icke hvad det kan ha varit som först sattes i rörelse, och det vet man ju aldrig, ty det är så smått att man icke kan se det och så sammansatt att man icke kan reda ut det, – det kan ha varit ett ljud från gatan helt enkelt, eller en ton i dagern, eller en doft från en af mina blommor, eller en särskild ställning hos något af föremålen i rummet, hvad som helst, – jag vet icke hvad det var; jag kunde ej heller se klart in i det tallösa myller af tankar och bilder som i en sekund drog genom min själ, eller skönja hvar den ena grep tag i den andra, ty det gick så snabbt som en ljusstråle faller in i ett mörkt rum; jag vet icke heller hvad det var för stora töckenvidder, i hvilka jag tyckte mig försvinna och förintas, ty de gledo undan i samma sekund som de spände ut sig omätligt, oändligt; det var endast en känsla af alltsammans som dröjde kvar och skärptes och fördjupades, en känsla af något smärtsamt ljuft innerst i mitt väsen, som svälde ut i hela min varelse, ända till dess jag kände något bränna under ögonlocken. Och i nästa ögonblick slog mig den tanken, att så hade jag känt det så ofta för många år tillbaka, då sinnet mjuknade i minnen, och att jag icke hade haft en sådan stund under alla dessa tio år och att jag trott, att dessa stunder voro förbi för alltid; och i samma ögonblick blef den grå höstdagern till något annat än den varit förut, till något mystiskt stämningsfullt sugande, till hvad den varit för mig förr i tiden i mina ensamma sorgsna timmar. Det var mig som om tio skumma dorska tomma år slätats ut ur mitt lif och alls icke varit till. Och jag gjorde nu som jag förr brukat göra, då själen blef mig för full: jag tog på mig och gick ut. Det var en lördag, sent i oktober, en grå och stilla dag med ljum fuktig luft. Ett lätt töcken hvilade öfver staden och hade fallit som väta öfver gatstenarne. I en och annan butik hade man redan tändt gaslågorna, som lyste skumt bakom de disiga fönsterrutorna.
Vid sådant förhållande och då prohibitivsysteölet således går sin undergång till mötes, samt lifsmedlen och råämnena äro just de första före,mål för frihandlarens upmärksamhet, skulle ett envist bibehållande af de höga luilsatserue å dessa ämnen i längden skada jordbruket, ty genom en inträffad hastig nedsättning deri, åstadkommes den rubbning i bestående förhållanden: som är den svåraste följd af frihandelssystemets införande. K. M. har således i Sin Propos. icke kunnat undgå, att till en väsendtlig del föreslå nedsättning i tullen ä viktualievarorna. Ropet derpå är för starkt, att man skall kunna sätta sig deremot och då, på sätt jag redan nämnt, denna nedsättning förr eller sednare måste inträffa, måtte det icke kunna tadlas att man småningom börjar nedsättningen. Emot den siste talarens yttrande i fråga om befogenheten af de farhågor för skogsbrist man hyser, anhåller jag få göra en anmärkn. Han har nemi. sagt, att det icke kan löna mödan att med nuvar:de låga vedpriser föra ved landvägen till Stockholm, samt att vedpriserna förlidet år voro ovanligt låga. Han lärer hafva förglömt att under sisth års vinter barrveden här i hufvudstaden betalades efter 20 R:dr famnen och att den i år redan gäller emellan 11 och 12 R:dr. Huruvida vid sådana priser det må löna mödan att landvägen föra ved lill Stockholm pä tre mils distans, vill jag nu icke bedöma, men skulle tro det serdeles med afseende på de högst betydliga qvantiteter ved som jag ser landvägen införas. Vid sådant förhållande tror jag icke att omtanken om skogarnes vård är obefogad och att, såvidt han med sitt yttrande åsyftade, att motverka det R. St:r må taga denna fråga i öfvervägande, sådant är mindre lämpligt. Den 11 Januari. 11» Hr von Hartmansdorff: Om jag förbrutit »nig eniot frihandeln genom min fägnad öfver de i den K. Proposm uttalade grundsatser, skyddande för rikets näringar, så torde denna förseelse möjligen kunna qvittas emot Gr.
Jag anhåller således, alt i Ja-propositionen äfven måtte intagas, att Rikets Ständers önskan är, att Kongl. Maj:t må vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom den dubbla tjensteårsberäkningen må upphöra. Ropen på proposition förnyades. Herr von Qvanten: Jag måste besvara Herr Rosenblads anmärkning mot mig, alt jag skulle yrkat, det FältMarskalkar etc. skola uppfostras endast vid de lägre Undervisningsverken. Detta är ett misstag af Herr Rosenblad; jag bar talat för Universiteterna, men emot anslagen, och alldeles icke påstått, att t. ex. FältMarskalkar skulle ensamt i småstäder vid de lägre Lärdomsverken uppfostras, ehuruväl bland högre Embetsman, och synnerligast de Militaira, I 13 Den i4 Augusti f. m. torde finnas utmärkta män, hvilka icke genomvandrat den Academiska cursen. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Hvad å ena sidan blifvit anfördt, att ett beviljande af 60,000 R:dr vore att taga på hand på ytterligare 108,000 R:drs tillskott eller tillsammans 168,000 R:dr vid nästa Riksdag, anser jag vara en obestridlig sanning. Jag förklarar mig färdig att säga Ja till det anslag, som nu sökes, men då frågan i sin helhet är så ofullständigt utredd, föreslår jag det tillägg i den underdåniga skrifvelsen, atl hvad Kongl. Maj:t behagar af dessa 60,000 R:dr till löneförhöjningar anslå, må anses vara ett extraordinarie anslag, som vid nästa Riksdag skall komma under närmare pröfning. Jag föreställer mig, att de Lärare, som blifva hugnade med en sådan tillökning, på intet sätt skola blifva inquietta deröfver, att den erhållne tillökningen skall äfventyras; det beror på dem sjelfva att befordra de åsigter, som nu börjat göra sig gällande, och då skall nästkommande Ständers bevågenhet säkert icke uteblifva. Ridderskapet och Adeln torde för öfrigt tillåta mig, att yttra några ord i hufvudfrågan.
RidderskapeJfc och Adeln behagat till Utskottet remittera en af Herr Rosenblad,Bernhard, väckt motion, hvarigenom såsom Supplement till Herr Silfverhjelms motion, angående anstånd med inbetalningar samt lagsökningar för Discont-Verk ens räk - Banco-Utskotters B'ei andande N\o 65. 3 ning, för de orter, eter Ghelera-farsoten härja t, blifvit föreslaget, a tt BancoFullmägtige måtte berättigas att temporairt kunna till fördelning emellan Discont-Verken förstärka Fonden för publika papper med 200,000 R:dr; samt Fonden för handeln och den större rörelsen nied 2 5q,ooo R:dr, allt Banco, under vilkor, alt berörde temporaira Giediliv återgäldades Banken till halfva beloppet inom April månads slut i835 , och återstoden inom samma års slut.
Med afseende ä det i 2 mom. af 21 § intagna stadgande, att böterna för elg, som under förbjuden tid dödats, sårats eller fångats, icke må sättas lägre än 150 R:dr; så, och enär bäfver, lill följd af det misstag i lagstiftningen, hvarigenom han hittills blifvit räknad till skadedjuren, för närvarande löper fara att blifva här i landet utrotad, samt han, i anseende till den s. k. bäfvergällens äfvensom skinnets dyrbarhet, lärer vara i värde jemförlig med elgen, hafva Rikets Ständer ansett honom förtjena enahanda skydd af lagstiftningen, sorn sistnämnda djurslag; hvadan ett tillägg i sådant afseende blifvit gjordt i det bifogade lörfåttningsförslaget. I afseende pä användandet af länens jagtkassor, hvilka, derest Staten öfvertager omsorgen om roldjurens utrotande, blifva för del med dem afsedda ändamål umbärliga, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att dessa kassor borde till E. K. Maj:ls dis position öfverlemnas: men enär berörda kassor hufvudsakligen beslå af medel, som sainmanskjutits af länens innevånare på grund af ofvanomförmälda särskilda öfverenskommelse!, och det således kan vara tvifvelaktigt, huruvida Staten eger alt öfver dem förfoga, hafva Rikets Ständer funnit lämpligast, att, sedan den nya Jagt-stadgan (rädt i verksamhet, nu befintliga jagtkassor inom de särskilda länen varda, på säll E. K. Majit föreslagit, öfverleinnade till vederbörande landsting, att efter deras omprölvande användas; dock hafva Rikets Ständer icke ansett behöflig!, att förordnandet härom får sin plats i den nya jagtstadgan, hvadan detsamma ur förslaget uteslutits. Med underdånig anmälan om de anmärkningar hvilka sålunda vid granskning af E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga förslag i vissa delar förekommit, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet hemställa, att åt den jagt-stadga, som kommer att af E. K.
Mörner har ansett detta uttryck snarare kunna lämpas på den som bevistat de flesta riksmöten, men ora denna tolkning skulle stödja sig på det i utlåt, begagnade uttrycket: ”den äldste närvarande ledamoten”, så får jag fästa upmärksamheten på att i egenskap äf närvarande ledamöter äro alla samtidiga. Detta uttryck kan således icke hafva afseende på annat än lefnadsåldern. Och det låter tänka sig att just när Ordfms högre ålder bjuder vördnad hos församlingen, gå förhandlingarne mera ostördt sin gång, än när de skola ledas af en med flertalet mera jemnårig man. Åtminstone bör man erkänna att det både har gått för sig och kan hädanefter så göra. I afseende på det andra mom. i denna §, hade jag icke från början ämnat derutinnan framställa någon anmärkn. Redan under loppet af gårdagens plenum, har jag yttrat den åsigt, altman Den 28 Maj f. m. 271 borde låta det af Const.Utsk. framlagda grundlagsförslag blifva hvilande, utan någon deremot framställd gemensam tanke. Men en aktad riddersman, hvilken af ond vikliga tjenstepligter på denna timma afhålles ifrån våra öfverläggningar, har, i följd af likstämmighet uti våra åsigter, till mig ställt den upmaning, att hemställa till Ståndet huruvida icke det rättaste vore att benämna med titel af Landtmarskalk den ledamot, som Konungen väljer till Ordf:de för detta Stånd och som förordnas till Talman inom hela Riksnämnden, såvida dessa begge befattningar kunna af en och samma person bestridas, hvilket ej synes möta oöfvervinnerliga hinder. I annat fall torde Landtmarskalks-benämningen böra tillfalla Riksnämndens Ordf:de. För närvarande och under de tider vårt representationnsätt egt bestånd, har Landtm, varit främst ibland Talmännen. För den historiska continuitetens skull, vore det alltså skäl att iakttaga den lilla jemkning i Utsk:s förslag, att Riksnämndens Ordf:de må benämnas Landtmarskalk.