Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorialet gjorde yrkande om Urfjällars utbrytande, finner wäl Utskottet det wara af största nytta och wigt för en Jordägare, att hafs wa fina ägor tillsammans pä ett ställe och icke kringfprid, de, hwarföre Utskottet äfwen skulle önsta, akt Urfjällar hädanefter klindt af ägaren mot annan Jord fä utbytas, och sädane Urfjällar falsas, som med särskild Ränta ut. Kronans Iordabok äro Upförde och ej i Hemmantal Med Gärden beräknade, meri Utskottet tror det icke kunna äläg° gas nägon säsoM skyldighet, Utan lärer det samma pä wcderbörandc Jordägares eget friwilliga begifwande böra ankomma. Hwad äter zidje puncten angär, anser Utstottct, att, dä de deruti nämnde öfwerenskommelfer onekeligen medföra ett betydeligt hinder för Jordbrukets tlphjekpande och förkofran, deras undanröjande med alt skäl bör tillstyrs kas. — Utskottet förmodar delning af sädäN i fräga wa ,-ande mvrk kunna ester fig företeende omständighetex werkställas pä Let fält att Jordägaren bekommer t. ep» ^ eller jidclar af bästa Jorden, och ägaren af dcn stäende flogen ekler Betes-rättigheten den öfriga andelen, begge till fullkomlig ägo, med rättighet likwäl för Jordägaren oM han sa Lstundar, att ä den mark han nödgaö asstä förut 212 Den 6 April. förut afhugga Skogen. Börandes denna delning af Landt, matare förrättas, och i brist af godwilligt äsämjande, bestämmas utaf tillkallade gode män eller? wid Laga Domfiol, med tillämpning af nu upgifna grunder. Beträffande fluteligen Förslaget om Häradsoch Sockne-Allmänningarnes delning, k^rn Utflottet nu mera sig dermed icke befatta, sedan Utstottet, uti sitt till Riksens Högloft.
Stat anvisa ett belopp af 3,000 R;dr, att såsom lönefyllnad, med 300 R:dr utgå till hvardera af de tio till de verldsliga Faculteterna hörande, å Upsala Universitets Stat uppförde, Professorer, hvilka äro närmast i ordningen efter de sex, som redan en sådan erhållit, meu med uteslutande af dem, som innehafva praebenden eller åtnjuta andra deras tjenst åtföljande löneförmoner, hvilka motsvara den ifrågavarande tillökningen. c) Då det vid sistlidne Riksdag beviljade anslag för Universitetens materiella behof, 12,000 R:dr, att emellan båda Universiteten i lika lotter fördelas och utgå intill närvarande Riksdag, visat sig vara fortfarande erforderligt, om icke Universiteten skulle nödsakas att stå efter sin tid och, i brist på materiella hjelpmedel, inskränka sin verksamhet, har E. K. M:t Nådigst föreslagit, att samma anslag äfven hädanefter måtte få utgå på samma sätt, som hittills, med 12,000 R:dr årligen, eller tillsammans för tre år 36,000 R;dr; och hafva Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande anslag af 12,000 R;dr årligen till Universitetens materiella behof må, med hälften till hvarldera Universitetet, utgå intill nästa Riksdag. 6:o Elementar-Läroverken. a) På grund af Revisionens öfver Elementar-Läroverken afgifua yttrande, att, ehuru Lärdomsoch Apologist-skolan borde förblifva från hvarandra skiljda, och Revisionen således antagit en annan grundsats, än den, som gällde för Nya Elementar-Skolan i Stockholm, det likväl vore nyttigt, att denna Skola, hurudan än Svenska Läroverkets framtid blefve, måtte fortfara i åtnjutande af offentligt understöd och uppmuntran, samt då E. Expeditions-Ulskotlels Förslag lill und. Skrifvelsej N.-o 88. 177 K.
Kungörelse ang:de några omständigheter ”ronde den religions-frihet, som beviljad är i anledn. af 7 § uti ”Sveriges R. St:s Beslut vid riksdagen i Stockholm d. 26 Januari ”1779! (Gifven Stockholms Slott d. 24 Jan. 1781)”. Och är detsamma så lydande: ”Förbudet Kir Wäre Lutherske undersåtare att bevista fremmande Gudstjénster, häfver K. M. icke kunnat uphäfva emedan ”ingen, af nyfikenhet alt se andras, bör försumma sin egen; utan bote ”den det gör Tio Dal. S. M:t, efter omständiglielernc”. Ett stadgande i afseende å böterna, hvartill vi troligen litet hvar — ja till och med mången af vårt Lutherska Presterskap —- gjort sig förfallen, oaktadt nämnde förbud rättvisligen och såsom icke i nåder uphäfvet, finnes anslaget på yttre dörren till härstädes varande Catholska församlingens kyrka. Om uphäfvande af detta förbud samt motionens remitterande till H. LagUtsk. får jag härmed ytterligare vördsammast anhålla. Denna motion begärdes på boillet. Hr Liljenstolpe upläste härefter följande motion: ”Det vore i vår tid oförlåtligt att vara intollerent emot ”fremmande rcligions-förvandter: den broderliga kärleken, äfven ”emot dem, som med oss i religions-saker tänka olika, är hufvud”draget i vår kristna lära”; så yttrade sig uti bref af d. 13 Okt. 1796 till Hertig Garl, i afseende på infordradt utlåtande, ang:de den 17-årige Konungen Gustaf IV Adolphs tillämnadc förmälning med 140 Den 23 December. Ryska Storfurstinnan Alexandra, tillhörande den Grekiska Trosbekännelsen, — Sveriges dåvar. Erkebiskop
Omrids af den Nordiske Mythologi, till skolebrug, ved Chr. Dorph. Die Edda von Hermann Lüning. Om de Nordiska Gudanamnens betydelse, föreläsning af Carl Säve. Westerås i Oktober 1884. D. A. S. Inledning. Mytologi är en systematisk framställning af ett folks myter. Ordet myt kommer af grek. Greek: muthos, tal, ord, berättelse, sägen, och med myter förstå vi de fornsägner, hvilka innehålla folkens äldsta religiösa föreställningar. Den kunskap om det gudomliga och den ändliga verldens förhållande dertill, hvilken är en yttring af föreställningsförmågan (inbillningskraften, fantasien), men ännu icke af förståndets verksamhet, utgör innehållet i ett folks myter; ty likasom hos människan i hennes barndom föreställningsförmågan vaknar till lif och verksamhet, innan förståndet utvecklas, likaså är hos ett folk i dess barndom uppfattningen af mångahanda ting inskränkt till blotta föreställningar derom, enär det samma ännu icke är så utveckladt i intellektuelt afseende, att det kan komma till begreppsinsigt deri. Så t. ex. när tordönet dånar öfver människans hufvud eller eko svarar på hennes rop i skogen, så kan icke barnet eller ett folk, som är i sin barndom, med förståndet fatta dessa företeelser, men inbillningskraften låter dem föreställa sig, att ett lefvande väsende der är verksamt. Sålunda uppstår snart hos människorna den tro, att dessa i naturen verkande, för dem främmande krafter äro mäktiga väsenden, dels milda och välgörande dels fruktansvärda, och af såväl kärlek som fruktan tillbedja och dyrka de dem såsom gudomligheter, personifiera dem. Detta är den religiösa trons första utveckling, hvilken vi återfinna hos hvarje folk. Det religiösa är således grundelementet i ett folks myter, och att förklara en myt, är att angifva hans religiösa betydelse; men då ande och natur stå i så nära samband med hvarandra, hafva myterna också en fysisk betydelse, hvarjämte äfven historiska tilldragelser kunna hafva medverkat vid deras bildande.
Det behöfves ej eller nu, ty BevillningsUtskottet har funnit, att Bevillningen ändå kan minskas med 4oo,ooo R;dr. Jag 394 11 September f, m.' lemnar nu derhän, om tillgången af 416,666 R;dr 3 3 sk. år för stor; eller om den behöfves hel och hållen. Det beror af Ridderskapets och Adelns beslut, huruvida fastighets-lånen skola med Silfver eller Sedlar återbetalas. Skulle Ridderskapet och Adeln bifalla, att, som BondeStåndet beslutat, de skola återbetalas med Silfver, så minskas behofvet af fond till Silfver-inköp, i synnerhet om Ridderskapet och Adeln inståmmer i RondeStåndets beslut med någon modification. I RondeStåndets beslut står, att de skola återbetalas ined Silfver eller Sedlar efter den cours RancoFullmågtige bestämma. Jag tror, att det kunde bestämdt sågas, att de skola återbetalas med Silfver, om ej coursen går till i44 sk., och att de då först med Sedlar få gäldas. Om man med den modification antager BondeStåndets förslag, så år en gifven Silfverfond att påräkna, hvilken, i händelse en half million utlånas, på 5 år gör mera ån 100,000 R:dr Specie. Detta kunde inöjeligen gifva anledning, att minska summan till Silfver-uppköp, då den kunde användas till fastighets-lån, i händelse Ridderskapet och Adeln af sitt beslut om Disconterne anser sig bundna , att icke derifrån taga till förstärkande af fonden för fastighetslån. Jag har på detta sått sökt visa, att man kunde gå BondeStåndet till mötes på halfva vågen, eller med en half million örn året. Om man vill göra det, tror jag det vara högst angeläget, såsom Friherre Björnstjerna yrkat, att först öfverlägga om 12 och i3 punkterne, för att bestämma om creditiivet för jernbelåningen ovilkorligen skall vara inberåkriadt uti den jemnt utelöpande
201 men seelan våra barn lärde sig denna räkning i skolorne och vi af dem, äro vi nu nöjda med förändringen oell skulle, för ingen del, vilja hafva den gamla tolfräkningen tillbaka, såsom besvärlig och tidsödande. Denna förklaring från en allmänhet, som i bildning icke öfverträffa!' vår allmänhet, måtte vara ett säkert bevis på fördelen af införandet af decimal-räkningen i Rikets mynt. Man behöfver blott gå i bodar och på torg i de länder, der decimal-räkningen är antagen, och man skall med förvåning finna med hvilken lätthet och hastighet räkningen bedrifves. Då jag för en stdnd sedan hade ordet, samt lemnade en förteckning öfver de Länder, som antagit decimal-systemet, glömde jag tillkännagifva, att en sakkunnig och uplyst man inom detta hus, lemnade mig den underrättelsen, att nästan hela Asien antagit decimal-systemet. Jag fortgår att yrka bifall lill Ulskts Betänk, i den ifrågavartde punkten. Ropen på propostn förnyades: Hr von Krtemer: Jag nödgas uptaga R. o. Ad:s lid med vederläggning af de anmärkntr, som gjorts emot mitt förra anförande. För alt börja i den ordning, som de blifvit framställda, så får jag först bemöta ett yttrande af Hr Brakel, som, ehuru på det hela instämmande med mig, fästat sig vid ett uttryck, som jag skulle hafva haft att pendeln vore lika kring hela verlden. Om jag haft detta uttryck, hvilket kan vara möjligt, så står det för Biskop Agardhs räkning, ur hvilkens arbete jag citerat det i förbigående, men det är möjligt att det icke är pålitligt. Gr. von Rosen har med sin stora kännedom om de fransyska förhållandena motsagt min under en kortare lid inhemtade, och underrättat mig alt mängden äfven i Frankrike vid dagligt bruk antagit det nya raeter-sysleniet, men jag kan försäkra att jag under mitt vistande der hörde talas om både piéds och lieue, och hvad rymdmåttet angår, anhåller jag få uplysa huru en läst beräknas i olika städer.
•för instundande statsregleringsperiod; men då betydlig fördel skulle vinnas genom fortsatta inköp förnämligast af goda afvelsdjur ulaf utmärktare racer, samt deras spridande tili olika delar af landet, genom uppställandet antingen vid Stamholländerierna eller hos enskilde, tillstyrkte Stats-Rådet, att för nämnda ändamål borde hos Rikets Ständer äskas uppförande under instundande statsregleringsperiod å anslaget till »Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar» af enahanda belopp, som vid förra riksdagen å Riksgälds-Kontoret anvisades, eller 10,000 Riksdaler årligen. I anledning af Stijrelsens för Svenska Trädgårdsföreningen ofvanupptagna framställning tillstyrkte Stats-Rådet i underdånighet, att Kongl. Majit mätte i nåder föreslå Rikets Ständer att för deruti omförmälda ändamål bevilja Svenska Trädgårds - Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. SI föreningen, utöfver det nämnda Förening till underhåll af dess elevskola redan tilllagda och å Sjette Hufvudtiteln uppförda belopp, ett ytterligare årligt anslag derå af 4,300 Riksdaler under nästinstundande statsregleringsperiod, mot samma vilkor som hittills, nämligen att Föreningen, så vidt ske kan, verkställer utdelning af fruktträd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare och, jemte behörig redovisning för det erhållna statsbidraget, till Landtbruks-Akademien årligen afgifver berättelse om antalet af de elever, hvilka vid inrättningen njuta undervisning, äfvensom rörande verkställd utdelning af fruktträd, samt om öfriga föremål för föreningens verksamhet. Med afseende å vigten deraf, att vid Sekreterarebefattningen hos LandtbruksAkademien kunna fästa en man, som innehade de för behöriga skötandet af denna maktpåliggande tjenst erforderliga, mera sällan hos en och samma person förenade egenskaper af vetenskaplig bildning, skriftställareförmåga och erfarenhet såsom praktisk jordbrukare, och som derigenom kunde på utvecklingen af landtbruket och dess binäringar utöfva ett omfattande och gagneligt inflytande, hemställde Stats-Rådet i underdånighet, att Kongl.
Lagerbjelke har sagt att det sednare mom. i min motion skulle vara mindre lämpligt, och jag anhåller då att detta mom. måtte få borttagas, men det andra qvarstå, och att då propos. framställes Hr Frih. o. Ordf:den måtte observera icke blott ordet, upmanas utan äfven berättigas. Jag anhåller således om remiss med uteslutande af sista morn. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja bestrida den siste tala rens rättighet att väcka motion ber jag blott få säga att om Utsk. anser sig behöfva vidtaga de åtgärder hvartill Grundlagen berättigat Utsk. för förstärkande af dess kansli, så skulle Utsk. icke hafva underlåtit detta. Hvad åter angår den uprnaning hvarpå den siste talaren lagt så mycken vigt, så ber jag å Utsk:s vägnar att lå slippa upmaningar. Föreläggande att inom en viss tid inkomma med Betanien kan Ståndet afgifva, men upmaningar till Utsk. dem undanbeder jag mig. Beträffande vidare talarens yttrande, hvilket jag äfven sett i åtskilliga tidningsblad omtaladt, att på svarta taflan skulle befunnits att LagUtsk. icke haft sammanträden, så vill jag börja med att tillkännagifva det sådant icke ofta inträffat, ty om ieke LagUtsk. haft sammanträde, så har det skett på den grund att LagUtskis ledamöter sammanträdt med andra Utsk. eller om detta icke varit fallet har LagUtsk. ändå haft att göra. Det är således ett misstag, och jag ber den villde, talaren upmärksamma detta, att tro det LagUtsk:s ledamöter icke hafva något att göra. derföre att icke något anslag står på svarta taflan, det röjer en obekantskap med förhållanderue, som icke kan ursäktas hos den värde talaren, hvars yrke det är att vara jurist." Det är klart att när mål förekomma i Utsk., så är det vanligt att motionen om lagens innehåll utarbetas i den och den syftningen, föremålet för Utsk:s beslut blir då, skall detta ske? Och man resonnerar tillika i Utsk. i allmänhet om de grunder hvarpå byggas skall; men mine Hrr! detta är icke det svåraste.
Men af ett så olämpligt förhållande torde R. o. Ad. finna ännu ett skäl vara lagdt till de af Utsk. mot motionen redan anförde. För min del får jag alltså tillstyrka att R. o. Ad. måtte bifalla LagUtsk:s ifrågavar. betänk. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Äfven jag trodde att diskussionen om denna sak vore slutad; men då Hr von Hartmansdorff funnit för godt alt åter upptaga densamma, anser icke heller jag mig af grannlagenhet vidare hindrad, all med ett genmäle förlänga tiden. Emot motionärens förslag har man, såsom mig synes, egentligen endast gjort 3:ne hufvudsakliga anmärkmr. Den första hvilken utgör sjelfva grunden för de öfrige, är den, som Gr. Sparre flere gånger upprepat, nemi. att ifrägakomne åliggande skulle för K. bef:de blifva ett enskildt bestyr, främmande för dess egentliga embetsbefattning. Della är ett skäl, som redan anfördes vid remissen af motionen, och jag yttrade då, hvad jag 2 H. 22 338 Den 5 Februari. nu vidhåller: att jag icke inser huru nian kan använda detta påstående såsom ett argument mot förslaget. Hr Gr. Sparre hade visserligen då den artigheten alt säga, alt skulden dertill låg i min klena fattningsgåfva, men jag skall nu ej svara lika fint och belefvad!, jag vill blott hålla mig till saken. Om man nemi. eflersinnar orsaken och ändamålet med länsstyrelsernas så väl som alla andra embetsmyndighelers inrättande, skall man finna ursprunget dertill vara att då det förr i verlden gick så till, att hvar och en sjelf tog ut sin rätt på egen hand, fann man slutligen alt detta icke har sig, utan man uppdrog i stället offentliga myndigheter att dermed taga befattning samt enligt ordning och lag hjelpa hvar man lill sitt. Men hvad skedde då i sjelfva verket? Jo, man förvandlade ett enskildt bestyr, som man ansåg icke böra fortfara, till ett embetsmannaåliggande.
Men det fans ännu några ord, som det låg honom om hjertat att få säga och han uppläste med en gripande känsla slutklämmen i en predikan om tidens ondska. Ja, tiden var ond! Röster höjde sig från östan och vestan, förnekande, hånande, bespottande kristendomens heliga sanningar. Allt starkare och starkare ljöd koren af de moraliskt sjunkne gudsbespottarne, det grep omkring sig, förgiftande ungdomens religiösa och sedliga begrepp. Dessa föraktfulla otrons agitatorer aktade icke för rof att drifva sin skändliga propaganda vid sjelfva härden för kristendomens civilisation, vid universiteten. Med sorg och blygsel hade man nyligen varit vittne till, att den förpestade tidsandan vunnit insteg vid det uppsvenska systeruniversitetet. Han bad sin Gud, att förderfvelsen aldrig skulle få insteg bland den ungdom, hvars lärare han varit. Och nu, i afskedets stund, ville han höja ett sista varningens ord. Måtte den fräcka gudsförnekelsen aldrig fläcka Regia Universitas Carolina, måtte den förpestade tidsandan aldrig tränga in under Lundagårdens kronor, måtte aldrig i de lärosalar, han älskade, aldrig öfver tröskeln till det nyss invigda universitetshusets aula, der inskriptionen µηδέν ἂμουσον — intet orent härin! — prålade, träda en af de moraliskt sjunkne religionens och moralens hädare och hånare, hvilka icke kunna karaktäriseras annorlunda än som vrak på lifvets strand! Här slutade biskopen och steg ned från talarestolen. Han hade eldat upp sig till en värme, som ryckte publiken med, och det utbröt en skallande applådsalfva. Max hade under föredragets gång kommit att se sig omkring bland åhörarne, och lagt märke till ett blekt och nervöst ansikte, som han aldrig sett förut vid någon af afdelningens fester. Han kunde sedan icke vända sina blickar från det ansigtet. De djupt liggande ögonen hade ett feberaktigt uttryck af fanatism; och för hvarje gång biskopen utslungat något af sina kraftord mot den nya tiden, hade det gått som en skälfning af smärta öfver de sjukligt bleka och nervösa dragen.
Efter härmed slutad öfverläggning och uptagande af yrkanderne å dels bifall till, dels återremiss af förev:de §, gjordes propos. fl bifall till densamma och besvarades med ja. §§ 11 och 12. Btföllos. § 13. Gr. Sparre: Sedan R. o. Ad. beslutat återremittera Lag Utsk:ts Betänk. N:0 35 ang:de underpant, torde konseqvensen fördra, att äfven den nu förev:de 13:de §:n återremitteras; och anhåller jag fördenskull, att H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, måtte härå framställa propos. §:n återremitterades. 1) en 17 .luli. §§ 14 — 20. Biföllos. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. nu genomgått Författningsförslagets samtlige §g, återstode att pröfva Utskit.s framställning om uphörande af frälsemans förmånsrätt för fordran hos dess upbördsman, samt ingressen; och hemställde H. Exc., att nämnde privilegiifråga först finge företagas; hvartill svarades ja. Härefter förmälte H. Exc., att Gr. Lagerbjelke hade föreslagit, att R. o. Ad. skulle medgifva uphörandet af ifrågav:de för månsrätt, dock med vilkor och under förutsättning, att Utskrts författningstörslag till dess hufvudsakliga delar blefve af R. Stir samt K. M. antaget; hvarefter propus, å bifall till detta förslag framställdes samt besvarades med många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja haft öfvervigten. Sedermera föredrogs Ingressen till Författningsförslaget. Gr. Mörner: Då frågan om 9:de §:n förevar, hemställde jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja göra sitt beslut om bifall till npgifne förslags antagande och uphäfvandet af nu gällande stadganden i lagen beroende deraf, att K. M. äfven skulle god känna det beslut, som R.
N:o 2. 1059 möterne i Konungens Högsta Domstol gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, kunna ej misskännas af någon: de tala öfvertygande till hvarje medborgare, de visa uppenbart det välgörande af en sådan allmänna Opinionens Dom, som, någon gång sträng emot personer, icke kan blifva orättvis emot Samhället, hvars fordringar alltid öfverväga den enskilde mannens fördelar. Då nyttan af denna allmänna Domsrätt i afseende å Högsta Domstolens Ledamöter är obestridlig, så kan man ej undgå finna, huru fördelagtig densammas tilllämpning bör blifva äfven å Presidenterne i Rikets HofRätter, om man härvid å ena sidan betraktar det vidsträckta Chefskap för Hof-Rättens Ledamöter, Tjenstemän och Underdomare, som Presidents-Embetet i förening med Domarbefattningen nu tillhör, samt å dea andra ser på beroendet och följderne, hvilka af detta förmanskap kunna uppkomma. Det är öfverflödigt åberopa, huru vigtigt det för Samhället blifver att i desse högt uppsatte Embetsmän finna personer, lika utmärkte af redlighet, rättvisa och nit, som af kunskaper och skicklighet — huru äfventyrligt, att hos dem sakna desse egenskaper. Fördelen af det förra och vådan af det sednare framställa sig lifligt för hvar och en. Från Ledamots-Embetet i Konungens Högsta Domstol är Presidents-Embetet en verkelig befordran. Denna befordran bör ej blifva ett skydd emot Opinionens Domsrätt. Om den svage eller Intrigeuren älskar ett sådant skydd, så skall den upplyste och redlige Embetsmanneu aldrig eftersträfva det; han skall i känslan af uppfylda pligter, i medvetandet af ett oförviteligt förhållande städse äga den säkraste borgen emot faran af Opinionens Dom, hvilken ännu aldrig varit missbrukad. Till allmän granskning och Högloflige ConstitutionsUtskottets pröfning vågar jag således vördsammeligen öfverlämna den frågan: Om icke Presidenterne i Rikets Svea och Götha Hof-Rätter böra vara underkastade RiksNämndens
Borgareoch Bonde-Stånden hafva deremot godkänt den i nämnde hänseende föreslagne voterings-proposition. Vid sådant förhållande har Utskottet funnit sig böra Slats-Utskotlels Memorial, N:o 2G9. 3 inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att, med instämmande i Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, medgifva förenämnde frågors hänskjutande till förstärkta Stats-Utskotlets afgörande medelst votering öfver den af Utskottet föreslagne, och af de 2:ne sistnämnde Riks-Slånden gillade, proposition. 3:o Hvad slutligen angår Utskottets i utlåtandet, N:o i 13, gjorda förslag, rörande inleverering till Riksgälds-Contoret af Handelsoch Sjöfarts-fondens nuvarande och blifvande tillgångar, hvilket förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet afslaget, men af de 2:ne öfriga Riks-Stånden bifallet, hade Utskottet i 3:e punkten af memorialet, N:o 208, med afseende derå, att här icke vore fråga om hvad, som för det närvarande till Riksgälds-Contorets inkomster och utgifter hörer, utan blott huruvida nämnde medel framdeles skulle komma att dit höra, yttrat den åsigt, att denna fråga borde förfalla; varande sistberörde yttrande godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvaremot ifrågavarande 3:e punkt återremitterats af Borgare-Ståndet, med föreläggande för Utskottet att uppgöra voterings-proposition, i enlighet med hvad yrkadt blifvit uti den emot Utskottets beslut i denna punkt afgifne, vid memorialet fogade, reservation; och har Bonde-Ståndet afslagit memorialet i denna del samt förelagt Utskottet att uppsätta och till Riks-Stånden inkomma med sådan voterings-proposition, som i nyssnämnde reservation intagits och af BondeSlåndet gillats.