Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af alla Europeiska stater, som antagit grundsatsen att bilda armeen ensamt af beväring, är Preussen den, som strängast och följdenligast utfört detta system, hvarföre ock detta land, i högre grad än något annat, skördar systemets förnämsta frukt, som är: att större delen af landets vapenjöra folkmängd är i besittning af en fullt utbildad förmåga att föra vapen till fäderneslandets försvar. Men denna vigtiga fördel, till hvars eftersträfvande Preussiska staten företrädesvis uppmanas af sitt geografiska läge emellan Irenne, hvar för sig mäktigare, grannstater, måste denna stat gälda genom högst betydliga kostnader och en serdeles betungande utsträckning af beväri11 gs-skyldighcten. Af hvad ofvanföre blifvit uppgifvet synes väl: att andra stater, der samma hufvudgTund för kigsmaktens sammansättning blifvit antagen, ansett sig kunna, i jemförelse mot Preussen, betydligen nedsätta, så väl årens antal för bevärings-skyldighetens fortfarande, sorn öfningstidernas längd; att det, äfven inom dessa Stater, visar sig, huruledes systemet att bilda arméen ensamt af bevärings-manskap ovillkorligen påkallar tjenstetidens och vapenöfningarnes betydliga utsträckning, och såmedelst bevärings-skyldighetens ansenliga förtyngande. Men hvad, som vid detta tillfälle bör såsom serdeles anmärkningsvärdt anföras, är, att, oaktadt de utsträckta vapenöfningar, som i dessa länder ega rum, likväl bland kunnige militärer öfverallt i Tyskland den öfvertygelse råder, att arméerna, i brist af stående stamtrupper, svårligen kunna ega eller vinna den flir en krigshär nödiga militärisk a stadga, äfvensom att. arméernas befäl, genom den ständigt sig förnyande långa rekryt-undervisningen, som detta system kräfver, oundvikligen blifVer nedstämdt till lynne och håg, samt i förtid utnött och obrukbart; och märkligast är, att i Preussen, der tjenstetiden och vapenöfningarne äro mest utsträckta, klagan öfver bristande stående stamtrupper är lika, om ej större, än inom de öfriga Tyska staterna.
Vidare har Grefven velat insinuera, att den vidsträcktare granskning af tulltaxan, som Utsk. verkställt, skulle vara högst obehörig; men Grefven har dervid förbisett, att bland de omförmälde 164 artiklarna, 34 st. icke gjorts till föremål för förändrade tullbestämmelser, annorlunda än att Utsk. föreslagit exporttullens borttagande å desamma, hvaruti Hr Gr. sjelf har instämt. Om man nu lägger dessa 34 artiklar till de 30, för hvilka, på sätt nyss är nämnt, Utsk. blifvit af Grefven oriktigt debiteradt, så får man 64 artiklar. När åter dessa afdragas ifrån de 194 af Grefven uppgifne artiklarne, så återslå icke fler än 130, rör:de hvilka Utsk. egentligen föreslagit förändringar. Om jag nu vidare går till dessa, så belinnes, att för 10 eller 11 ibland dem någon förhöjning af importtullen aldrig varit ifrågasatt, utan att Utsk:s förslag endast afser tullbehandlingens förändring från värde till vigt, för att derigenom komma den rationella ideen af tull-lagar så nära som möjligt, och om då dessa artiklar ytterligare dragas ifrån de 130, så återslå omkring 120 arliklar af 854, ang:de hvilka Utsk. tagit sig friheten att föreslå förändringar. Om jag nu räknar Grefvens artiklar, så äro de 42 stycken. Lägger jag dertill dem, som Frih. Åkerhjelm velat införa såsom ett amendement till Gr. Cronhjelms förslag, äfvensom flera andra artiklar, hvilka åtskilliga talare ansett och Grefven äfven medgifvit böra komma under pröfning, så tror jag sannerligen icke att mycket återstår, som ger stöd för tillvitelsen emot Utsk. att hafva vid behandlingen af detta ämne öfverskridit den princip, som Grefven sjelf i sin reservation förfäktar. Skulle nu denna reservation af det H. Ståndet antagas, så blefve följden, för det första", att alla de artiklar, för hvilka Utsk. föreslagit exportfrihet, icke skulle kunna komma under någon pröfning, ehuru Gr.
Sedan uti serskilda till Kongl. Maj:t ingifna ansökningar Statskontorets ledamot för Magazins-ärendens föredragning, förste Hof-iritendenten Pehr Gustaf Welin samt t. f. Kamererare!) uti det under bemälde embetsverk lydande allmänna Magazinskontoret Jakob Fredrik Miillern och Bokhållaren i samma kontor Jonas Bille, den förstnämnde under åberopande jemväl deraf, att, enligt Kongl. Brefven den 29 November 1781, den 29 November 1815 och den 15 Januari 1819, f. d. Allmänna Magazins-direklionens ledamöter fått sig tillagde enahanda löneoch pensions-rätt med vederlikar inom Kongl. Majrts och Rikets Kollegier, underdånigst anhållit, alt, när de uppnått den för erhållande af pension å allmänna Indragnings-staten i allmänhet föreskrifna ålder, komma i åtnjutande af pensioner till enahanda belopp, som de vid deras förenämnda befattningar för närvarande i lön uppbära; så har Kongl. Maj:t, uti en till Rikets Ständer aflåten nådig proposition af den 15 November sistlidet år, yttrat, att af de vid ansökningarne fogade handlingar inhemta - 8 Slals-U(skottets Utlåtande, N:o 90. ries: att förste Hof-inlendenten Welin, sorn efter år 1804 vunnit inträde i statens tjenst, under den 25 Februari 1818 erhållit nådigt förordnande att vara ledamot af då varande Allmänna Magazins-direktionen, hvilken befattning han innehaft till April månad 1824, då han, såsom löijd af nämnde Direktions upplösning, förflyttades på expektans-stat, blifvit, jemlikt Kongl.
Aflöning till Magistraten samt dess och Drätselkommissionens tjenstemän och beljeute 98,155 20 — Publike byggnader, muddrings-arbeten, underhåll af stadens hus, hamnar, broar och bryggor m. m 110,116 45 10 De hufvudsakligaste byggnadsföretag, som blifvit bekostade, äro: hamnoch lastageplatsers, roddare-och tvättbryggors, passagebroars och afloppstrummors underhåll och nybyggnad 54,552 R:dr 12 sk. 11 rst.; hamnanläggning vid Eldqvarnsviken, hamnskoning vid nya Kungsholmsbron m. 11 6,525 R:dr 24 sk. 10 rst.; Duc d’albes och moringar i hamnarne 1,467 R:dr 51 sk. 9 rst.; nybyggnader och reparationer å allmänna reservoirer 11,041 R:dr Transport 1284,815119 4 i 89 ters 1852. 1853. 1854. 1855.
Jag får härmed i R. o. Ad:s prot. nedlägga min reservation emot R o. Adis i f: m. plenum fattade beslut, äfvensom min protest emot Hr. Frih. o. [,and(m:s vägran af plropos. å Coust.Utsk:s betänk. Nio /t5, så mycket hellre, soth, nied den kännedoul af riksdagshistorien jag äger, det är för första gången som ett Stånds Talman upphäft sig till tolkare af grundlagen emot det Lisk;, hvilket af samma lag är satt soth högsta tolkaren af just denna grundlag. Gr. voii Pia teti, Baltzar: Lika lugn och lika oberoende al det klander och del ogillande, sorn blifvit yllradt å ena sidan, Snitt jag skulle vara af denna sidus beröm, anhåller jag att lå förena mig i hvad Fiih. Tersmeden oeli Hr Stuart yttrat, på den grund, att jag anser det vara alldeles stridande så val emot grundlag sorn hittills varande praxis, att framställa propus, till alsing i en fråga, hvarå man icke anser si^ kunna framställa propus, till bifall. Jag afgifver denna förklaring med fullkomligt lugn derföre, alt ehvad den elia eller andra sidan strider emot deri grundlagsulveckling, Sorn för närvar, äger runi, jag dock ar öfvertygad, alt när icke mera hvarken den ena eller andra sidan finnes utan öfvergått i fullkomlig glömska, så qvarstå dock och fortgå till sin utveckling dessa gfundlagsprhiciper* hvilka hinder mati än må sälta deremot. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag skulle visserligen icke med ett förnyadt yttrande fallit besvärlig, om icke det ovanliga förhållandet inlrädt, att vid ett tillfällej då minoriteten afgifver en reservation, majoriteten finner sig befogad att ingå i vederläggning deraf. Skulle äfven denna, minoriteten hittills obestridda, rättighet att i prot. nedlägga sina tankar densamma betagas; då intrader i sanning en majoritets-leri-oi ism, hvars farligd följder jag nu ej vill afmåla.
Hon föll på knä vid bädden, tryckte sina läppar mot den lilla flickans kind och hviskade: » Jag skall träffa dig igen, lilla Signe! Hon sade, att jag skulle lefva på minnet af hvad som varit, men Gud har gifvit mig något bättre och större: Han har gifvit mig ett visst hopp om återseende, och med det hoppet har Han redan nu återskänkt, hvad Han tog ifrån mig! » I D U N S byrå och expedition flyttas den 27 dennes till Hamngatan 16, 21 tr. (midt för Kungsträdgården). Teater och musik. Kungl. operan gifver sin första föreställning för säsongen fredagen den 22 dennes, då » Carmens uppföres med fru Edling och fröken Karlsohn samt hrr Odmann o c h Edberg i hufvudpartierna. På söndagen gifves » Leonora » med fröken Jungstedt i titelpartiet o c h hr Odmann som Fernando. Fröken J. afreser inom kort till utlandet för sångstudiers idkande. Till uppförande förberedes » Oberon » med fru Östberg som Rezia o c h » Lohengrin » med fru Heintz som Elsa. K. Dramatiska teatern öppnar spelåret torsdagen den 21 dennes med » Galeotto ». Fru Rundberg spelar Julia, hrr Hillberg o c h Palme utföra Don Manuels o c h Ernestos roller. På fredagen gifves » Chamiliac » o c h på måndag » Revisorn ». Första nyheten på spellistan torde bli ett originalstycke af Frans Hedberg vid namn » Hårda sinnen ». Svenska teatern, som nu öfvertagits af direktör Viktor Holmquist, den framstående o c h uppburne skådespelaren, har börjat sina repetitioner. Bland nyheter, som först k o m m a att gifvas, märkas » Kampen för tillvaron » af Alphonse Daudet, öfvers. af Karl Benzon, samt » Salig Toupinel », lustspel i tre akter af Alexander Bisson. Herr o c h fru Engelbrecht hafva tagit engagement vid denna teater. nu skulle hennes man tillbringa ett par timmar i hennes sällskap, var det sagdt, medan Sonja o c h Karl Stråle tillsammans företogo en promenad i vagn utåt Djurgården. Tysta sutto de vid hvarandras sida, njutande af den väna aftonen o c h hvarandras närhet.
Spanmål, smör, dagsverken, kött, ved t. ex. äro af den art, att ett någorlunda bestämdt värde derå kan utsättas; men hvem kan deremot efter någon tegel bestämma priset på en laggild oxe? hvem kan rätteligen afgöra, när en gås eller tiona kan anses afradsgild, eller när stockar, bräder, (som nu i markegångs-taxan förekomma till 19 olika värden) lärft, garn o. s. ,v. äro af antaglig beskaffenhet eller icke? Det torde således vara tydligt, att de hufvudpersedlar, sorn skola bibehållas, icke böra vara andra än sådane. som tillhöra den 3:dje klassens förstnämnda afdelning;, och sorn der ingå till en så betydlig qvantitet, att de icke, utan alltför stor rubbning i persedelräntornas totalvärde, kunna utlemnas. På dessa grunder och med syftemål att uppnå den största möjliga jemlikhet emellan de olika länen i afseende å beloppet af de persedlar, som i hvarje län skola förvandlas Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. 35 till penningar, har jag uppgjort förslag till de hufvudpersedlar, som, enligt min (anka, borde komma att bibehållas. Om nu dessa förslagsvis beräknade hufvudpersedlar för alla länen sammanföras, och deras värden till den qvantitet, som, enligt samma beräkning, skulle bibehållas, i runda tal utsättas, så blir resultatet följande: Spanmål Kdr 1,365,000: — Dagsverken „ 471,000: — Smör 286,000: — Hö 144,000: — Kol „ 91,000: — Ved , „ 79,000: — Kött „ 78,000: — Fläsk „ 43,000: — Tackjern „ 25,000: — Strömming och Lax „ 15,000: — Summa Itdr 2,597,000:
—- angåenbe oftoerlåtelfe till ©tecf£olm£ ©tab af en bel utaf Q3eribarebanan, till «£)6torget$ utroibganbe; 33:0. angåenbe afbbne Shunererareu Everst arfwingar^ anfofning om befrielfe fran fferbljufet åbomb erfåttning af 33emilinuig(mebcl: 34:0. angåenbe ©alpetergårbeng uppfjoranbe; 3^:0. ben 19 Slugufh, angåenbe af ^arfiranb# ©tab foft erfåttning får utgjerb ingmartering; 36:0. i anlebning af £ongl. *D?a/:t£ STbåbiga fjåropofition cm unbfåttning^jTulberne i ©foraborg# £ån; 37:0. — i anlebning af åvcngl. CRåbiga ^ropofltion, angåenbe efefTogarne i Drif et; 38 0. ben 10 (september, i anlebning af <j\ongf. ^ojtt# 9?åbtga £Re? mif i fråga om inbragning^ af ocb [Ror#* famt Snfocfne^fripcten å tjern* man, forn blifroit ffilbe från fåtericr; 39:0. o i anlebning af ^ongl. 'D^apfö 9?åbiga 3temi§ uppå anfofning om upplåtelfe af en orebro ©lott tillhörig tomt, för uppforanbe af ett nptt ©follju# i orebro ©tab; 40:0. i anlebning af £ongl.
Det har skrifvits rätt friskt om Bjönstjerne Björnsons nya stycke, och man bar i allmänhet bemött det så, som arbeten af mindre ansedda författare sällan bli bedömda, jag menar så, att man fastat sig vid förtjensterna, gladt sig åt dem och framhållit dem men brytt sig mindre om att rada upp bristerna till benäget påseende. Styckets andemening är lätt insedd. Man skall van menniska först och främst — åtminstone när man är gift. Vårdslösar man sin familj, så kan det gå galet, man må för öfrigt vara ventenskapsman eller storhet i hvilken genre som helst Detta är ju sundt och friskt. Det är till och med såfriskt, att vår akademiska tidning helsade stycket såsdm » en flägt af den forne skalden Björnson », — ty nu, när Björnson skrifver sådant som Over Evne, är han inte skald längre. Det är äfven så sundt, att det enligt samma tidnings åsigt gifver » hugg åt den giftiga, sinligheten eggande literatnr, som buren af modets strömning allt mer vill tränga sig fram » — åt denna literatur, som enligt samma tidnings åsigt predikar Hennings rätt att för hans höga nöje vilja föra både moder och dotter på villovägar och som föreskrifver för skolflickor lektyr, sådan som » Autour du inarriage » eller.Paul Bourgete » Cruelle enigme, * — hvilken för öfrigt är en med fin och ädel känsla skrifven bok, som en skolflicka skulle gäspa åt och aldrig orka igenom. Geografi och kärlek skulle bli ett lustspel enligt författarens mening, när han satte sig att skrifva. Och det måste enligt undertecknads åsigt vara ett lustspel, man måste kunna skratta riktigt god t åt Tygesen, och det måste skarpt framhållas att han är hustyrann, egoist och bråkma-kare vida mer än han är vetenskapsman. (Så gjorde också — i parentes sagdt — Emil Paulsen i Kjöbenhavn. Hans Tygesen blef en filister, en uppblåst obetydlighet).
Prop. om Statsverk. 1850. 35 i) den för åren 1851, 1852 och 1853 belöpande summa af 1,080 r:dr årligen, hvarmed Staten, enligt Kongl. Brefvet den 14 April 1837, bör under 19 års tid bidraga till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptaget lån r:dr 3,240: k) för muddring och rätning af Stångån, till förbättrande af segelleden mellan Roxen och Linköpings hamn 16,66G: 32. — l) till hamnbyggnad vid Mariestad 34,890: m) till hamnyggnad vid Hjo 50,000: n) till kanals öppnande genom Tjufholmssundet i farleden till Luleå 8,000: o) till rensningen af Rörå-elfvens forssar i Norrbottens län 2,400: Vidare tillstyrkte Stats-rådet i underdånighet, att för anläggning af nya samt förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, Kongl. Ma:jt må hos Rikets Ständer föreslå anvisandet af 166,666 r:dr 32 sk. årligen i tre år eller tillsammans 500,000: — —, dock att häraf högst 30,000 r:dr må kunna för understödjande af mindre strömoch å-rensningsarbeten samt smärre hamnoch brobyggnader användas; samt att för befrämjande, medelst lån eller anslag utan åter betalningsskyldig het, af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlings företag, Kongl.
Fahlun, Sala, Östersund,.Marstrand och Waxholm, samt på de skäl, som. nämnde Embets-Verk anfört’, anse sig böra tillstyrka; Rikets Ständer, att, för deras del„ besluta:: att för ali inom Stockholms, och, öfrige städers staquet. varande jord, som icke är till tomter indelad, skall bevillningssumman. sammanläggas med den för städernes lius och. tomter, och samma jord såmedelst deltaga i: ro teringen, och att till stadsjord, underkastad serskild ordinarie rotering, endast må hänföras; den, utom städernes nuvarande barriere; belägna, dera tillhöriga; fundation»-, donationseller sjelfegande jord, sorn är ständig rotering underkastad, på hvilket sätt dem till Rörstrand hörande; jord, likasom Stadsskogenoch Långholmen skola i ordinarie Båtsmanshållet med städerne deltaga; att städerne Fahlun och Österlund endast för. hus och; tomter, samt: borgerlig rörelse, men ej för innehaf - Statssamt Oeconomit-U Iskottens Betänkande N:o 28. vande jord, komma alt bidraga lill slädernes Båtsmanshåll; samt att åter Sala, Marstrand och Waxholm skola från rotering belt och hållet vara frie; dock komma sistnämnde 3:ne släder samt Fahlun att åtnjuta berörde förmoner, endast så länge ide dertill föranledande orsaker fortfara. Deremot, hvad städerne Bords och Borgholm angår, kunna Utskotten icke dela de förvaltande Verkens tanka.
Ledamöter med lika drift och nit vårdat sina kall, härröra af tillfälliga omständigheter : af svårigheten för Götha Höf Rätt, ätt, jemte de årligen inkommande ärenden, afgöra den från äldre tider tillkomna balance , och af den längre tid, som erfordras för pröfning af åtskilliga i sednare åren inkomna särdeles vidlyftiga och invecklade saker. Af sådan anledning vidtog Kongl. Maj.t, år 181,3$ den utväg, att på någon tid förstärka Götha Hof-Rätt med så många adjungerade Ledamöter , att Hof Rätten kunde på fyra Divisioner förrätta sina arbeten, och derigenom sättas i tillfälle att, utan hinder i ärendernas vanliga gång, med slut afhjelpa de äldre säkernä ; en utväg, vid hvilken Kongl. Maj:t då så mycket hellre ville stadna, som verkan deraf borde afbidas . innan , genom någon förändrad 3:dj« Del. N,o 17, 18. för - 13° Den 5 Maj. fördelning af Hof-Rätternes Jurisdiction, en rubbning gjordes i allmänna Lagens särskildta stad. ganden och i hvad sedan Hof-Ratternes inrättning varit antaget och följd t, samt erfarenheten ela ännu icke visat behofvet af en skyndsammare förändring, hvilken eljest i sammanhang med det nya Lag-Förslag, sorn är under utarbetning, lämpligast kunnat ske. Men då Kongl. Majit ifu mera erfarit, att, oaktadt Hof-Rattens oförtrutna bemödande, de dithörande Rättegångsärenden icke möjligen kunna behandlas med den skyndsamhet, de rättsökande hafva skäl att vänta : då Götha Hof-Rätts Doms-örnråde sträcker sig öfver de mest odlade och starkast befolkade Provinserna, der således, de flesta ämnen till tvister, äfvensom största antalet af brottmål yppas : då jemväl visar sig, att antalet af de till Götha Hof-Rätt inkommande vädjade mål och underställda brottmål vanligen med mera än en tredjedel öfverstiger dem , som årligen komma till Svea Hof-Rätts handläggning; anser Kongl. Majit, med afseende å sin pligt att befordra rättvisans jemna och skyndsamma handhafvande
Det är fdrst -edan Stars, utgiften,e äro bestämde, sedan hwar Medborgare i följe deraf kan ätmlndstone ungefärligen uträkna hwad som kan salla pä betz lott, som den drift, den säkerhet' wid närings företag och industrittis utweckling kan äga rum, hwarnll framrida utsigter gifwa bäde ett grundat hopp och nya anledningar. Jag skulle derföre tro att Swertges Laastif, kare icke Mindre äli dest Regering borde skynda art uppfylla Nationens wäinär, och Kmva ben, säkerheten icke blott för hwad den kan förwärfwa, men äfwen i anseende till hwad den mäste utbetala. Med en berömlig men mödosam och tillfordrande grannlagenhet, hafwa Riksens Ständer ock) deras Utskott granfkadt hwarie ärende; sökt gifwa fullkomlighet äfwen ät delalllerne. Under etr sädant sätt att tillwägagä, är nu snart 8 mänader sedan Riksdagens början färflutne och ännu icke Bewillntngens belopp bestämdt, ännu ar icke näZon plan faststald för de mest trängande Stats - bchofwcn. Det är ej min ranka att derföre klandra Stots - Utskottets arbete, men jag tror att det nu tillkommer Riksens Ständer alt lätta betz mödor, »lt -256 Den 29 Ianuarit. att sjelkwe afhjelpa en ^vidlyftighet, dm de kan hända till nägon del wällat. Med detze skäl tror jag mia kunna tillstorka att Rtdderffapet och Adeln t> stämmer uti Bonde» StändttS önskan och meddela Stats, Mffoktet den föreskrift, att dä det sk» dar »ned fastställandet af hufwud-grunderna i anseende till St^kS-bchsfwen och Financeplan, icke af den mängd andra dit remitterade disaker läka uppe!,älla sig, innan dista hufwudsakeliga arbeten Mwit i deras hela sammanhang lagde för Rikens Ständers ögon. Dä Riksens
Man har sagt, att herr Gründer ej vore fin nog i rollen, detta måtte komma sig af svenskarnes öfverdrifna beundra^ för allt utländskt, men alla italienare äro väl ej markiser, och den där advokaten i en italiensk småstad, som haft ett litet uppträde med ett par officerare på en bal, men absolut ej vill duellera, skäll just vara litet bracka. Herr Fredrikson sade en gång i ett proverb en kvick replik som lät så: » Lifvet handlar för det första om pengar, för det andra om kärlek, för det tredje om — pengar ». Det samma kunde han nu säga om det stycke, som erbjudit honom hans senaste triumfroll, och han kunde tillägga, att det ej är så mycket med kärleken däri heller, åtminstone intet nytt eller originelt, det är pengar, pengar och åter pengar, som man talar om i Blumenthals » Dubbelspel ». Men penningen är ju det moderna lifvets förnämsta vehikel, så för den skuld kunde ju » Dubbelspel » vara en intressant och slående samtidsmålning. Men det är » Dubbelspel » icke. Jag inbiliar mig, att ett dylikt dramas fabrikation tillgår på ungefär följande sätt. (Förarbetena, som bestå i att skaffa sig scenisk teknik och i att studera en oerhörd massa franska-komedier, hoppar jag Öfver). Förf. hittar först på en pikant titel, som ej säger eller betyder något, som ej behöfver utsäga något om det stycke, han ämnar skrifva, men som kan definieras på ett ganska långsökt sätt inne i pjesen. Vidare har förf. vanligen på lager en stor del mödosamt uttänkta men ganska lyckade kvickheter och uddiga repliker, han skrifver nu en dialog, i hvilken han kan få användning för dessa, så bildar han sig några personer, som skola föra denna dialog, en ruinerad grefve, en rik mjölnare, en kvick men oförskämd betjänt, en borgerlig men fin och spirituell arftagerska. Den näbbiga ingenuen och hennes något flabbige tillbedjare bör det ej hafva kostat honom mycket hufvudbry att » dikta ».
Och då blir det uppträden ... ja ... som äro pinsamma, för att de ideligen upprepas, för att de äro så ändamålslösa, och för att de gifva bitterhet och ett slags egendomlig antipati som resultat. Det var emellertid min mor, som uppfostrade mig. Ty min far anser det vara kvinnans särskilda kall att uppfostra barn. Och det är mycket bra för honom. Min mor gjorde mig isynnerhet ytterligt samvetsgrann. Hon lärde mig att aldrig ljuga, och hon frågade mig om alting, och alting skulle jag svara på. Jag mins, att när jag hade sagt något, kunde jag ibland gå hela dagen och plåga mig med att utleta, om jag sagt riktigt sanning, om det inte fans en liten, liten smula tvetydighet i mina ord angående den allra betydelselösaste sak. Och då kunde jag komma till mamma och bekänna med tårar i ögonen, att jag hade visst inte sagt riktigt sanning. Ty så och så hade jag sagt, och så och så var det. Och då fick mamma tårar i ögonen öfver att jag var så sanningskär, och kysste mig och bad mig alltid hålla mig till sanningen. Och då var jag så lycklig och kände mig så lätt om hjärtat, som om jag blifvit befriad från en tung börda. Det hade t. ex. blifvit upptäckt en gång, att jag svor. Och det blef en gräslig räfst, och pappa tog mig högtidligt in på sitt rum och lät mig knäppa ned byxorna och smorde upp mig med en lineal. Då var jag nio år, och afstraffningen, men isynnerhet förberedelserna gjorde djupt intryck på mig. Jag mins än i dag, hur jag efteråt satt på gården och såg på, hur trädgårdsmästaren krattade, i afsigt att efter vanan fördjupa mig i en af Coopers indianromaner, under det jag gjorde fåfänga försök att känna mig som vanligt. Jag tyckte, att alla människor föraktade mig. Ty när man nyss fått ris på bara ändalykten, är det litet svårt att drömma sig vara en ädel, friboren skogens son, som aldrig böjt sin nacke under de hvitas ok. Och det var min dröm på den tiden. Grane hade omedvetet låtit sig dragas af själfva nöjet att berätta. Han skrattade, men fortsatte allvarsammare: – Men hvad tror du mamma gjorde efter detta?