Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vissa lärer vara, att åkerbrukets största fördelar ernås, då det rättas efter jordmånens och ägornas beskaffenhet, och att hvad som på en egendom är fördelagtigast, skulle på en annan medföra mindre förmåner; samt att ordnandet af ett riktigt cirkulations-bruk erfordrar långt större insigter, såväl uti jordbrukets grundsanningar som uti de vetenskaper, frän livilka hjelpmedel kunna hemtas till befordrande af dess högsta utveckling. Förr än sådana insigter blifva allmännare och exemplen på deras lyckade tillämpning uti landshushållningen talrikare, förr kan man ej förvänta att det rationela cirkulations-bruket blir i denna landsort antaget af mängden. Hvete och råg sås nu mera än förr, men korn mindre. Vissa trakter, som för längre tid tillbaka varit ryktbara för att lemna ymniga kornskördar, producera nu långt mindre af detta sädesslag. Genom oförsigtig och utsugande behandling har åkern blifvit magrare och bär snarare höstsäden än kornet, som fordrar fet och djup jord. 12 Rågen är och förblifver troligen lmfvudsädet, emedan detta sädesslag först och främst lemnar det allmännaste och nödvändigaste födoämnet för det alltjemt tilltagande antalet menniskor och derjemte det drygaste foder för kreaturen; samt dernäst derföre att det har en särdeles god afsättning uti bränvinspannan, sedan nu bränvin och spritdrycker med andra benämningar utträngt öl och dricka hos åtgången af råg ökats samma förhållande, som den af korn min - mängden, samt skats inom orten. Ärter begagnas nu långt mindre än fordom, sedan potäterna vunnit så mycket insteg uti hvarje hushåll, och bönor hafva varit nästan sällsynta. Sedan likväl" potates-sjukan blifvit så allmän, hafva bönorna åter begynt att visa sig på en och annan åker. Rofvor och kålrötter begagnas jemväl endast till ringa myckenhet uti köket; der de odlas i större mängd, begagnas största delen af dem till kreaturen. Hafra sås gemenligen blott på nyodlingar och begagnas nästan uteslutande till hästars utfodring.
Flera af dessa blifva, under nuv:de förhållanden, billigare genom hufvudstadens granskap, än om de skulle utföras längre derifrån. Skulle nu erforderligt antal lärare, jemte all för öfuingarne nödig atiralj, förläggas till hvartdera universitetet, samt den theoretiska och praktiska undervisningen der meddelas lika fullständigt, som vid Statens nuv:de officers-bildnings-anstalt, så är jag förvissad att motionärens förslag skulle för Staten medföra ökade, i st. f. minskade, utgifter. Bland fördelarne af en särskild krigs-skola, i st. f. officers-bildningens förläggande till universiteterna, torde dessutom böra nämnas: att undervisningen, genom hufvudstadens större tillgång på skickliga militär-lärare, blifver bättre, fullständigare och lättare kontrollerad; att ynglingarne tidigare och Den 3 Deeember e. m. tattare viinjas vid deri militära ordningen; att föräldrar med mora tillförsigt kunna lemna sina söner till upfostran långt från hemmet, då de veta, att dessa komma att lefva under ständig tillsyn, hvarjemte fördelarne af den fullkomliga likbeten i behandling, beklädnad och ett tarfligt lefnadssätt ej heller böra förbises. Skulle motionärens mening åter vara, att krigs-skolan borde fortfarande förblifva der den nu är, kan naturligtvis ifrågasättas, huruvida skolans nuv:de organisation är ändamålsenlig, eller om någon förändring deruti bör ega rum. Då motionären yttrar, att Callberg borde uphöra att vara en elementar-läroanstalt, och kunde förenas med Marieberg, vill jag blott erinra, att likasom Marieberg är och alltid varit en militärisk högskola, måste äfven Krigsskolan å Carlberg vara ett militäriskt elementarläroverk — och att, då dessa begge olika slag af läroverk afse helt olika ändamål, olika elever och olika förmågor, samt kursen vid det lägre eller elementar-läroverket naturligtvis måste föregå den derefter följande kursen vid det högre, någon förening af dessa läroverk ej kan komma i fråga. Detta inses af enhvar, som gjort sig någon reda för. huru de militära bildningsanstalterna äro och måste vara inrättade, ej mindre hos oss, än i andra länder. För den händelse åter, att motionären med det nyssnämnda yttrandet om
Majrt måhända ej saknar medel att påöka både Rectors i Hudiksvall och öfrige här nämnde Skolelärares löner; men detta hade, sedan Utskotten en gång erkänt billigheten (jag hade önskat Utskotten sagt nödvändigheten) af Rectorslönens i Hudiksvall förhöjande, så mycket mindre bordt förhin - 4 Statstamt Allm. Besv,- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande , IV:o 4.3. dra Utskotten att tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att, genom en underdånig skrifvelse, fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på denna billighet, (hvilken så väl i motionärens, som Herr Erkebiskopens, framställningar af saken antager utseende af både ren rättvisa och fullkomlig nödvändighet, ) som de Höglofl. Utskotten belt nyligen och, som mig synes, visst icke med någon större befogenhet, men, på sitt sätt, i strid med nu yttrade grunsatts, uli deras Utlåtande N:o 32, företagit sig ett dylikt tillstyrkande i afseende på en Apologists aflönande vid Fahlu högre Lärdomsskola. Den äskade lönetiliökningen af 40 tunnor till förr innehafvande 100 tunnor för Rector i Hudiksvall, hade, om man så behagat, så mycket heldre kunnat föreslås att utgå såsom arfvode under afvaktan pä Elementar-Läroverkens slutliga reglering, enligt ordalydelsen i nyssberörde Utlåtande N:o 32, som Kongl. Skol-Revisionen föreslagit, att alla Rectorslöner vid fullständiga Lärdomsskolor böra bestämmas till 160 tunnor årligen." Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Jan., kl. 3 e. ra. Utlåtande, i anledning af väckta frågor om förändrad reglering af den åtskilliga hemman i Skaraborgs och Elfsborgs Län medgifna rättighet till muhlbete å Kronoparken Edsmären. Uti detta ämne äro hos Hederv. Bonde-Ståndet motioner väckta af: l:o Ephraim Larsson från Elfsborgs Län, hvilken anfört, att Kronoparken Edsmären, belägen på gränsen mellan Skaraborgs och Elfsborgs
Cl enom remisser, under serskilda dagar, hafva ifrån Riks-Stånden Statssatnt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten fått emottaga Högstberörde, under den i Februari innevarande år utfärdade, Nådiga Proposition, derutinnan Kongl. Majrt, som, af de från samtlige Consistorierne i Riket infordrade uppgifter och utlåtanden, rörande Folk-skolorna och folk-undervisningen, väl erfarit, att, genom den mängd nya Skolor, hvilka, under de senare 3o åren, tillkommit, folk-undervisningen blifvit betydligt utvidgad och förbättrad, men också att mångenstädes den ännu är bristfällig och otillräcklig, samt icke motsvarande, hvarken sitt förnämsta syfte och ändamål att utbilda och förädla den religiösa och moraliska känslan, eller tidens stigande fordringar på bildning i allmänhet, Nådigst behagat meddela Rikets Ständer Sina åsigter, i fråga så väl om de nu befintlige hindren för vården af förevarande stora national-angelägenhet, som ock om de lämpligaste och säkraste medlen för folk-undervisningens förbättring och fullkomnande; och har Kongl. Maj;t, jemte detta Nådiga meddelande, föreslagit Rikets Ständer att, till befrämjande af meranämnde undervisning, antaga nedanstående allmänna stadganden och bevilja följande anslag: 1:0 I hvarje Stifts-stad bör genom Dom-Capitlets försorg bildas ett Seminarium, eller Läro-anstall, der tillfälle beredes för dem, som vilja egna sig åt Folk-lärare-kallet, att erhålla undervisning och öfning i de nödvändigaste dithörande ämnen; hörandes en Föreståndare af Dom-Capitlet förordnas att hafva inseendet öfver denna practiska undervisnings-anstalt, att Bih. till R. St.
Från vår expedition utsändes ven framför glasoch porslinsburkar, jag älska hvar andra uppriktigt: men han tidningen alltid på bestämd dag, H ö t o r g e t 1 1, 1 tr., har i sitt lynne en tillsats af svartsjuka. E. S. Ja; uppgif adress och kom snart som åter hafva den olägenheten att Hvardagar 2 — 3. Detta inverkar störande på vår lycka, som åter. vara i högsta grad ohållbara. ChocoAllm. telef. 09 10. annars skulle vara fullständig. Jag försöker Greta G. G. Hvarom rörde sig det insända; ladoeh senapsburkar, som samlas i allt hvad jag kan, för att hans svartsjuka ej och dess rubrik? Vi kunna cj erinra oss det. skall vara befogad, men utan gynsamt resulhvarje hus, kunna användas till minRed. Skulle någon af Iduns läsarinnor bedre förråd af kryddor, och beställer man hjerta detta ledsamma förhållande och gifva Tandläkaren mig några råd, vore jag mer än tacksam. Innehållsförteckning: sig C il 8 stycken större hos en bleckBekymrad ung fru. slagare, böra de ställa sig billigare, än Vi och våra barn; efter A. Skards föredrag N: r 91. Finnes något bepröfvadt medel att om man i kryddbodarne köper tomma af J. N — g. ^Senare artikeln.) — För öppna Humlegårdsgatan 8, 2 tr. försöka med rosor, så väl krukväxtsom trädfönster; dikt af Daniel Eallström. — Fördosådana för 50 öre st. Frida N. N. gårdsrosor, då de ej blomma, ehuru de årliEådfrågningstid 1 — 2. [1201 mar och åter fördomar; af Karna. — Förnöjgen grönska, frodas och se friska ut? samhet; af Sten. — En intressant utställning. Tacksam prenumerant. — Från våra badorter: I I. Särö saltsjöbadN:r 92. ort, prisbelönad uppsats af Elsie CalHau de gifva fullständig beskrifning på, huru god Lisle (slutet). — Q vinn ogymnastik; en serie glace tillagas, emotses det med stor tackL. A — g.
Må produceuterne icke undandraga sig att till det allmänna skatta hvad billighet och rättvisa kräfva; må man ä andra sidan icke påyrka en alltför stor och alltför hastig tillökning i beskattning, hvilken skulle hafva lill följd en beklagligtvis alltför menlig återverkan på utöfvandet af ifrågavar. vigtiga handtering, af hvilken så många nyttiga och i mödosamt arbete stadde medborgares existens är beroende. Jag anhåller således vördsammast om bifall till förevar, betänk. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Utom det att jag, i afseende på sjelfva saken, är lill en del förekommen af Frih. Cederström, C. R., har jag en ytterligare anledn., att icke upptaga R. o. Ad:s tid med denna frågas diskuterande, uti den omständigheten, att StatsUtsk:s förevar, betänk, uti denna punkt redan är af 3:ne Stånd bifallet och att således det beslut R. o. Ad. går att fatta icke 484 Den 1C Februari e. m. kan verka någon förändring uti hvad Utsk. härutinnan föreslagit. Jag afstår följaktligen frän allt vidare yttrande i saken. Hr von Schantz, Carl Jakob: Då R. St. år 1844 medgåfvo en nedsättning uti den skatt, som då ålåg tackjernstillverkningen, så skedde det visserligen på goda skäl. Man visste nemi. allmänt att rörelsen i sin män led utaf den dåliga konjunkturen, som dä tryckte jerntillverkningen. Sedan har tillståndet derutinnan förbättrat sig. Det var således välbetänkt af föreg:de Ständer alt bestämma det nedsättningen endast skulle gälla lill den påföljande Slatsregleringen. Den tiden är nu inne, och får jag dä på de af StatsUtsk. anförde skäl tillstyrka bifall till hvad Utsk. föreslagit. Jag bor nära den egentliga bergslagsorlen och har således varit i tillfälle att följa utvecklingen af jernhandteringen; och finner jag för min del Utsk. hafva riktigt förfarit, då det föreslagit en medelväg emellan den gamla skatten, och den som sedan sista riksdag utgjorts.
Stliteligen hemställer Herr Aubiteuren om icke allmänna Magajins-Jnrättningen bör simplifieraS, och före - Den 14 September. 417 sbrcslär säsom utwäg dertill, akt Jordebok^ och Hem» mantals-Räntorne mätte fbrwandlas till en enda Persedel , hwilken pä de fleste ställen skulle bestä uti Span» Ncmäl och aflemnas till Krono - Magazincrne, m. M. Detta är ej sä alldeles enligt med min tanka, tp ivid mitzwäxtär, dä Kronans Magaziner framför alla öfrige tillfällen, böra öpnas till de nödlidandes biträde, torde de fleste skattskyldigwara i behof af att med penningar lösa den Spannemäl de skola lefwerera. Erfarenheten wisar, att oftast wid ett enda mitzwäxtär ganska fä Räntegifware nfbbrdat deras utlagor ia natura, och i händelse flere swärn är efter hwarandra komma att inträffa, kunde en sädan fkpldighet blifwa odräglig, ja kanske omöjlig att fullgöra. Ätminstone skulle detta FbrflagS antagande owedersägeligen förord» saka ännu större brist än eljest ä de orter, där initz» wäxt inträffar. Herr Majoren von 8teiserr>: Utan att wik» sa afbryta Herr Baronens uplysande anförande, wä» gar jag likwäl göra ett inkast emot hwad nu nämn» des om swärigheten att wid mitzwäxt-är kunna Utgifwa Ränte-Spannemälen in natura, tp jag förmodar, att de fleste Räntegifware wäl äga förmöga att utgöra denna kontribution om de wilja, men deras egit intcrctze förmär dem att häldre betala den samma om hösten med penningar efter K»-ono-wärdi, och sedan vin währcn sälja sin Spannemäl med flere Riksdalers winst pä tunnan.
Han tycks icke förstå det eller gifva akt på det – i alla fall rör det honom alls icke. Arbetet absorberar honom helt, och när det är förbi, sjunker han trött ihop och behöfver hvila. Det är väl så världens gång, tänker hustrun resigneradt. Hon har sett många äktenskap, där det innerliga förhållandet mellan makarna tagit slut långt tidigare än hvad det gjort för dem; hon betänker sin mans sjuklighet, hon betänker det naturliga i att en ansträngd, af arbete öfverhopad medborgare icke kan i evighet bibehålla sin kärleks första innerlighet, och hon slutar med att vara tacksam mot försynen, som låtit henne så länge vara i full besittning af sin mans kärlek. Och så börjar hon föra sitt behof att gifva ömhet öfver på barnen, och där får hon den igen i fullt mått. Sålunda skulle väl allt gått förträffligt och deras lugna lif utvecklat sig förnuftsenligt mot en trygg ålderdom, om hon icke en kväll, ungefär tre månader efter mannens hemkomst, företagit sig att göra en grundlig städning på och i hans skrifbord. Han var själf ute i sällskap. Vid ordnandet af skrifbordslådorna stöter hon nämligen på en liten, elegant portfölj, som är låst och som sväller af papper. Hon har aldrig sett den förut, förundrar sig öfver hvad det kan finnas däruti, ty så mycket ser hon på det yttre, att den icke tillhör banken. Hon tager den i handen, betraktar den noga och märker att det tränger en ganska stark parfymdoft ur den. Nästa ögonblick fäller hon portföljen i bordet och gör en ofrivillig slutsats, som både harmar och oroar henne. Denna samma egendomliga parfym har hon känt flera gånger förut. Hvar? Jo, strömma från sin mans kläder och händer. Och hon har låtit nöja sig med förklaringen att den kommit ifrån tvålen, de använda på banken. Men hon vet att det är en mycket rar parfym och att de visst inte bruka dylik tvål på banken. Nu är det klart att den härleder sig härifrån. Alltså har hennes man ljugit för henne! Hvarför har han ljugit? Saken är sjuk – det är den enda förklaringen! Ögonblickligen gör hon en djärf gissning, som råkar sanningen på pricken: Det är hans korrespondens med fransyskan, som han skref till en af de första kvällarna han var hemma! Hvarför har han ingenting sagt om sin korrespondens?
Under periodens sista år strandade vid Oxelösund slupen Josephina från Norrköping och förd af Skepparen Johan Alfred Hartzell samt lastad med tegel. Besättningen räddades, men fartyget och större delen af lasten gick förlorad. Samma öde träffade under snötjocka en mindre, med tackjern lastad, segelbåt vid grannskapet af Läppehamn i Hjelmaren. Fartyg och last befinna sig ännu i sjunket tillstånd, men besättningen räddade sig i en mindre båt. Handeln bedrifves dels uteslutande med landtmannavaror, dels ock af handlande i öppna salubodar med alla slag af köpmannavaror. Antalet handelsbodar på landet, som 1855 utgjorde 29 stycken, harvid fernårsperidens slut nedgått till 25. Flertalet af dessa äro belägna inom Oppunda härad, der större delen af befolkningen har 4 å 5 mil till närmaste stad. Handeln med landtmannavaror är inom nämnde härad företrädesvis liflig, och allmogen inom Westra Wingåkers socken drifver med sådane varor vidsträckt rörelse. Utom i städerna höllos vid periodens slut en gång i månaden särskilda torgdagar å dertill anvisade platser i Westra och Östra Wingåkers, Julita, Malms, Floda, Bettna och Björnlunda socknar. De hufvudsakligaste afsättningsorterna utom länet äro Stockholm, Norrköping, Örebro, Arboga och der ofvan belägna bergslag. Vid femårsperiodens slut idkades å 3 ställen minuthandel med bränvin och å 17 ställen utskänkning deraf. Flertalet af dessa försäljningsrättigheter tillhöra Oppunda härad, hvaremot inom Osteroch VesterRekarne härader icke finnes någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin. 5. Kameralförliållanden. Under den tid, som förevarande berättelse afser, hafva 21 stycken qvarnverk, f-dels hemman och 3 stycken lägenheter blifvit skattlagde, med af Kongl. Kammar-Kollegium fastställd ränta, hvarjemte 23 lägenheter och 13 stycken hemmansdelar om 2{|§-dels mantal blifvit skatteköpte, hvaremot 3 stycken qvarnar raserats. Underdånigst bilagde tabell N:o 10 utvisar i öfrigt befintlige hemman till antal och beskaffenhet; Tab.
Antar man åter, att, jemte de år 1844 i Haparanda förtullade 7,767 LS’ smör, allt det öfriga smöret, som sagde år derifrån afsändes eller 20,233 Lf?, äfven var utländskt, då det naturligtvis pä oloflig väg inkommit till riket, så har ju detta betydliga smörqvantum år 1844 blifvit tullförsnilladt, oaktadt tullafgiften då endast utgjorde 32 sk, per LS?; och då ligger häruti ett ovedersägligt bevis på riktigheten af den sats jag städse försvarat, att man må göra en tullbestämmelse huru låg som helst, så skall den dock aldrig blifva något värn emot det af vinstbegäret framkallade srnugleriet. En värd talare, Hr Wästfelt, har ansett den ökade smörtillverkningen inom landet icke så mycket härröra ifrån de höga tullarne å victualievaror, som icke fastmera ifrån ett ordnadt jordbruk. Om jag nu medgifver att det ligger en viss grad af sanning häri, så får jag dock anmärka, det Hr Wästfelt sjelf erkänt att den högre tullen å victualievaror, hvaribland smör är den förnämsta, också kan i någon mån bidraga till den högre production, som i sednare tider skett af denna vara. Hvarföre ej då till detta lyckliga förhållande låta de båda orsakerne fortfarande verka gemensamt, såsom hittills, enär de bägge tillsammans utgöra det säkraste medlet lill ladugårdsskötselns förkofran? Eller ligger det något ondt uti, om man på detta sätt skulle lyckas bringa saken derhän, att smörimporten inom en icke aflägsen framtid kommer alt alldeles upphöra? Hr Aminoff synes hafva ställt sitt sednaste yttrande egentligen till mig då han omtalat huruledes jag skulle hafva medverkat till ”den, såsom Hr Aminoff uttrycker sig, omättligt höga tullafgift”, som vid sednaste riksdag blef bestämd å smör. Men om mitt minne icke felar, så fans den der så omåttliga lullafgiften redan bestämd i 1841 års tulltaxa.
Då svarade Haggai, och sade: Alltså är ock detta folket, och dessa menniskor, för mig, säger Herren; och allt deras händers verk, och hvad de offra, det är orent. Och nu, ser huru det eder gånget är, ifrå denna dagen och tillförene, förra än en sten på den andra lagd vardt af Herrans tempel; Att när en kom till kornhopen, som skulle hålla tjugo mått, så voro der som nogast tio; kom han till pressen, och mente uppfylla femtio åm, så voro der som nogast tjugu. Ty jag plågade eder med torko, brandkorn och hagel, uti allo edro arbete. Likväl omvänden I eder intet till mig, säger Herren. Så ser nu deruppå ifrå denna dag, och tillförene, nämliga ifrå fjerde och tjugonde dagen i nionde månadenom, allt intill den dagen då Herrans tempel grundadt vardt, ser deruppå. Ty säden ligger ännu i lårarna, och ingen ting bär ännu något, hvarken vinträ fikonaträ, granatträ, eller oljoträ; men ifrå denna dag vill jag gifva välsignelse. Och Herrans ord skedde annan gången till Haggai, på fjerde och tjugonde dagen i månadenom, och sade: Tala till Serubbabel, Juda Första, och säg: Jag skall röra himmel och jord; Och skall omstörta rikens säten, och förgöra de mägtiga Hedningarnas rike, och skall omstörta både vagn och resenär; så att både häst och man skola nederfalla, hvar och en genom den andras svärd. På den samma tiden, säger Herren Zebaoth, skall jag taga dig, Serubbabel, Sealthiels son, min tjenare, säger Herren, och vill hålla dig såsom en signetsring; ty jag hafver utvalt dig, säger Herren Zebaoth. Uti åttonde månadenom, i andro årena ([Konungs]) Darios, skedde detta Herrans ord till ZacharIa, Berechia son, Iddo sons, den Propheten, och sade: Herren hafver vred varit uppå edra fäder.
Endast ett litet utvaldt sällskap af lärde och andlige var inbjudet till aftonmåltiden i slottet, där man täflade att betyga den nye biskopen sin tillgifvenhet. Eders högvördighets varning i dag skall icke falla på hälleberget, sade Kristina med en vacker blick till sin forne lärare, där de efter måltiden sutto i ett förtroligt samtal. Torde hända, att vi, stackars högtuppsatte, mången gång skulle önska oss en ringare lott, än andra föreställa sig. Jag förstår, det är intet berg så högt och ingen dal så låg, som höjderna och djupen i en människosjäl. Men skall ock småfolket, som afundas oss, uppfatta eders högvördighets ord efter deras inre betydelse? Skall man ej tillämpa dem på kronan och adeln? Undskyll min dristighet, svarade biskopen. Inför denna dagens text stå hög och låg lika. Hvad är stort? Hvad är smått? Efter Guds rikes lag är det de i anden fattige, som höra himmelriket till, och de i Gud saktmodige, som skola besitta jorden. Man skall intet förglömma, att det var till fattige fiskare, som Mästaren sade: eder är gifvet att veta Guds rikes hemlighet. Jordisk höghet står fast hårdare mot försakelsen af sig själfvan. Har ock tornspiran längre väg att falla till marken, än löfvet af videbusken. Nådigaste fröken, tag intet illa upp ett afskedsord af eder gamle lärare, som nogsamt vet, hvilka höga gåfvor äro eder förlänade med ett konungsligt sinnelag, för hvilket jag hvar dag prisar Gud. Men de höga gåfvor äro att förlikna vid höga master och segel på skepp, som skjuta starker fart och mycket kränga. Där skall vara mera barlast i dem, än i lågt byggda galejor, och menar jag, att under det skrymmande gods, som regementet med sig för, skall där vara en stark bottenlast af ödmjukhet och hjärtats försakelse. De skola nog finnas, som ropa till eder: fri och myndig, fri och myndig! Men si, fri och myndig är allenast den, som icke trälar under hjärtats vankelmodiga begärelser, utan står frigjord i Guds sanning på eviga fästen.
S. D. Till handlingarne lades Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer den 21 sistlidne November, i anledning! af åtskillige utaf Rikets Ständer vid sistförflutne riksmöte föreslagne lagförändringar. Prof.-Utdrag den 7 December 1850. 17 S. D. Föredrogos ånyo Kongl. Maj:ts afgifne nådiga propositioner: i:o I anledning af Nya Trollhätte Kanal-Bolags Direktions underdåniga ansökning, att få till Skatte lösa gamla slussen vid Lilla Edet med tillhörande område. Denna Kongl, proposition, jemte Hr vice Talmannen Kallings, i anledning deraf, lemnade anförande; remitterades till Stats-Utskottet. 2:o 1 anledning af Byggriads-Kommitteéns i Wexiö underdåniga ansökning om rät tighet, att få disponera 7500 rdr af det nämnde Stad år 1813 beviljade byggnadslån, ehuru de föreskrifne viikoren icke kunnat i allo uppfyllas. Remitterades tili Stats-Utskottet. 3:o Angående anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Salpeterhjelpen inom provinserne Småland och Oland. Remitterades till Stats-Utskottet. 4:o Angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår. Remitterades till Stats-Utskottet. 5:o I fråga om upphörande af så kallade vakansoch förslagsliggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. Denna Kongl, proposition, jemte Hr vice Talmannen Hadings anförande i ämnet, remitterades till Stats-Utskottet. 6:o I fråga om ersättning till Handelsoch Sjöfarts-fonden för förskjutne medel till Slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy. Remitterades till Stats-Utskottet. 7:o Angående eftergift till förmån för Sallerups församlings fattigvård af Kronans rätt till ett efter Husmannen Nils Hansson Modig fallet dana-arf.