Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, äfven om man, med förbiseende af allt detta, vid frågans pröfning vill taga i betraktande det indelta löningssättets inflytande på Tjenstemännens verkliga fördel, skall, efter Comiterades åsigt, jemväl ur denna synpunkt, ett ytterligare stöd för ofvanomförmälde förändring vinnas. 81 Härvid synes med skäl kunna i första rummet anmärkas, att Tjenstemannen genom ifrågavarande löningssätt kommer i en ställning till de skattdragande medborgarne, som af många skäl bör undvikas, serdeles då fråga är om dem, som med dylika ärender skola bafva befattning och ej mindre vaka deröfver, att Statens rätt iakttages, än tillse, alt ingen obehörigt betungas, samt således, i afseende å vidtagande tjensteåtgärder, böra vara helt och hållet skiljda från egna intressen, hvilket derjemte är af serskild vigt, då man erinrar sig de missbruk, som, enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, vid räntornas infordrande kunna ega rum. Det är dessutom, efter Comiterades åsigt, ej heller i öfrigt lämpligt, att Tjenstemännen sjelfve skola belastas med omsorgen att indrifva de löner, som de af Staten böra åtnjuta, hvilken uppbörd, då den skall ske hos en mängd, ofta aflägse boende räntegifvare, föranleder både besvär och omkostnader.
Hur är det med den gudlöse throninkräktaren? – Uppror inom hans trupper! Två galliska legioner hafva gått öfver till Kristendomens och Konstantii fana. Men jag besvär dig, Eusebia, bevara denna hemlighet i djupet af din själ! Den sköna botgörerskan sammanknäppte händerna och höjde en tacksam blick till himmelen. Då prokonsuln gaf sin gemål förtroende af denna underrättelse, visste han, att den inom några timmar skulle vara bigtad för biskop Petros. Meddelandet var också afpassadt derefter. – Och nu, min Annæus, förmodar jag, att du är på väg till kyrkan, för att lofva Herran och bedja om fortsatt framgång för kejsarens vapen? Eusebia, jag känner detta både som plikt och behof. Men statsgöromålen, ve mig, statsgöromålen! Prokonsuln såg sig om och gaf ett tecken åt en man, som stannat i hans grannskap. – Stackars Annæus! Jag vill icke uppehålla dig. – Sköna! Din åsyn är min lycka, men det är sannt, att jag för tillfället har brådtom ... och äfven du bör skynda, ty der ser jag redan biskopen och klerkerna. Eusebia blickade ut genom palankinen. Hon sökte någon i skaran af de prester, som i högtidlig procession följde biskopen till kyrkan. Förmodligen fann hon äfven den hon sökte, ty blixten i hennes mörka öga upplöste sig plötsligt i trånfullt skimmer, hennes barm häfdes af en suck, och drömmande sjönk hon ned på bärstolens kuddar. Ett ögonblick derefter gaf hennes ringklocka tecknet till bärarne att sätta sig i gång. Så snart prokonsuln blifvit ensam, vinkade han mannen, som väntade i hans grannskap. Denne smög ett bref i hans hand. – Hvar? frågade prokonsuln. – Midt emellan Athen och Korinthos. – Gå! Prokonsuln lossade med sin stylus det band, hvarpå sigillet var tryckt, och genomögnade hastigt öfverskriften: „ till Petros, biskop i Athen, broderlig helsning och frid af Fadren, såsom ock af Sonen, af lika, men ej samma väsende med Fadren!“
Läns-styrelserna äro emellertid både i anseende till länens vidsträckthet och af andra lätt insedda skäl urståndsätta att på närmare håll och med mera oafbruten uppmärksamhet följa Länsmännens förhållande och äro derföre härvid i behof af nödigt biträde; hvaraf således följer att den mellanlänk emellan den högre embetsmyndighetcn och den lägsta tjenstegraden, som uti länsförvaltningen af Kronofogdarne bildas, lika litet derstädes, som inom andra Embetsförvaltningar, kan, utan äfventyr för ordning och reda, undvaras. Af den föreslagna förändringen skulle följa icke allenast att alla de flerfaldigt regleringar, som äro grundade på den hittills följda fögderi-indelningen, skulle komma att upphäfvas, utan ock att det för närvarande i enlighet dermed ordnade uppbördsväsendet inom hvarje län splittrades i lika många fördelningar och särskilda redogörelser, sorn Länsmansdistrikten inom länet utgöra. Detta skulle åter ej blott betydligen öka göromålen för Häradsskrifvarne, synnerligast genom upprättande af de sålunda mångfaldigade, besvärliga räkenskaperna, utan ock mycket försvåra den Lands-lcontoret åliggande kontroll öfver länets uppbörd; och skulle för öfrigt den direkta skriftvexlingcn med Länsmännen, särdeles inom de större länen, der 20 å 30 Länsmansdistrikt förekomma, säkerligen till den grad mångdubbla arbetet vid Läns-styrelsernas båda afdelningar att göromålen derstädes svårligen och åtminstone ej utan anställande af ökadt antal tjenstemän skulle kunna medhinnas. Det vore dessutom att befara efter en sådan förändring som motionen afser, största SATårighet skulle möta för erhållande af tjenliga personer till Länsmans-tjensternas bestridande.
Reservation af Herr Strussenfelt’. ”Då af Motfonairen fråga blifvit väckt, huruvida testamente, upprälladt af omyndig mansperson eller enka, kunde såsom lagligt och Lag-Utskottets Betänkande N:o 126. och beståndande anses, så hade, enligt min tanka, Utskottet icke bort gå utom motionens gränser in på bestämmande af ogift qvinnas eller mös testamentsrätt; och som Utskottet derjemte, efter mitt förmenande, icke besvarat denna fråga i öfverensstämmelse med nu gällande föreskrifter, har jag trott mig böra emot Betänkandet afgifva min reservation samt anföra de skäl, hvarå densamma sig grundar. Utskottet har argumenterat på detta sätt: att i allmänhet man eller qvinna vid i5 år ej kan anses ega erforderlig mognad i förståndet, för att genom testamente förordna om ärfd egendom, att mannen ej får råda öfver allt sitt gods förr, än han fyllt 21 år, och qvinnas testamentsrätt ej kan vara vidsträcktare, än mannens, enär 16 Cap. 2 §. Ärfda-Balken härtill endast fordrar moget förstånd hos henne, utan alt bestämma någon viss ålder, och en sådan mognad i förståndet ej kunde antagas inträffa förr hos qvinnan än mannen. Detta synes mig vara en kretsgång i bevisningen, ty man antager såsom premisser Just det sorn borde bevisas: nemligen att hvarken man eller qvinna vid i5 år ega tillräcklig mognad i förståndet, för att genom testamente förordna om sin ärfda egendom, och att en slik rättighet för yngling inträder först, då han hunnit till myndig ålder. Af dessa premisser har man vidare dragit den conclusion, att qvinna icke heller förr än vid 21 års ålder kan upprätta lagligt testamente. Då, på sätt Utskottet anmärkt, Lagen i 16 Gap. 2 §. Ärfda-Balken antager endast mognad i förståndet såsom vilkor för mös testamentsrätt, så förekommer det mig som en verklig motsägelse, att, i likhet med Utskottet, Bestämma denna rättighets inträdande forst med det 21 året.
Linsädet i Länet är tillräckligt för behofvet och medgifver i Norra Ångermanland äfven någon försäljning, ehuru detta säde under sednare åren icke blifvit utvidgadt, utan snarare inskränkt, en följd dels af den minskade lirine vä fnadsti 11 verk ningen och afsättningen, dels deraf att linet anses vara det säde, som mest mattar jorden. Emot sättet för linets beredning hafva anmärkningar blifvit gjorda, hufvudsakligen bestående deri att jorden icke nog sorgfälligt afdikas, alt åkern icke nog djupt bearbetas, att linknoppen icke aftröskas om vintern, ulan straxt efter uppryckningen afrepas, hvarefter linet genast lägges i vatten, att linrölningen icke sker om våren, eller före försommaren, att man torkar linet vid eld, att linstänglarne icke blekas, att linet upphänges på gärdesgårdarne, hvarigenom det får fläckar, och icke i kapeller, att man i stället för den i Belgien brukliga svingeln nyttjar bråka, som skall vara skadlig, att linstänglarnes sortering både före och efter rötningen uraktlåtes, m. m. Alla dessa anmärkningar, grundade på iakttagelser under en resa i Belgien, har Hushållnings-Sällskapet låtit komma till allmogens kännedom, i det hopp att förr eller sednare nyttiga förbättringar skola uttränga den gamla slentrianen. Linlröet är merendels från Riga och tillhandahålles jordbrukarne af städernes handlande vid marknaderna. Berättelse öfver Wester-Norrlands Län för åren 1846—1850. 5 34 Hampa odlas nästan ingenstädes och humla på icke många ställen,denna sednare växt ej en gång till husbehof, ehuru den dryck, hvari humlan väsendtligen ingår, nemligen öldrycken, icke kan anses allmän i Norrland. Några förbättringar i åkerbruksredskapen hafva under de sednare fem åren icke införts.
Ilr von Hartmansdorff, Äng.: Föregtde talare hafva redan så utförligt och väl yttrat sig i denna fråga, att för mig föga annat återstår, ån att förena mig dem, hufvudsakligast med Grafvarne Lagerbjelke och Erik Sparre. Jag vill fördenskull nu blott genomgå några sådana punkter af mina värda motståndares anmärkn-.r, hvilka icke blifvit besvarade eller icke blifvit det så fullständigt, som jag hade önskat. Jag tror mig likväl böra yttra något om saken i allmänhet, innan jag öfvergår till de särskilda anmärkningspunkterne. Frågan om den lika arfsrättens införande har vid 3 riksdagar före den innevar. blifvit bragt å bane. 2:ne gånger afslogs den, 3:dje gången fick förslaget 3 Stånd för sig och ingick till K. M. såsom R. St:s beslut, men erhöll icke K. M:s De» 8 Februari e. m. 219 bifall. Vid denna riksdag har saken återupptagits och blifvit med häftighet framtvingad. J ihågkommen nog, mine Hrr, alt när Ståndet, efter att hafva afslagit denna förändring i arfs-lagarne, ville inbjuda PresteSt., (som då ännu icke fattat sitt beslut), att sig med R. o. Ad. förena, så satte sig våra motståndare deremot och nödgade oss till en fördröjande votering. När fråga var om den särskilda puukt, som nu är under öfverläggning, så tvingade de oss till 3:ne omröstningar. Hvarifrån kommer den ovanliga ifvern i denna sak? Utan tvifvel måste något ligga der bakom. Jag förmodar, att hon betraktas såsom en förelöpare till den nya civillagen, hvaraf arfs-lagen är den betydligaste och måhända mest genomgripande delen. Kan man bara få denna på förhand antagen, så är, tänker man, ett stort arbete redan undangjordt för den nya civillagens fullständiga införande. Hvad är dermed vunnet? Månne icke der bakom ligger ett annat syftemål, det nemi. alt sä mycket som möjligt undergräfva det monarkiska statsskicket och införa det democratiska? En ledamot af detta Stånd, känd och berömd för sin uppriktighet, uttalade en sådan åsigt redan år 1829. Denne talare var Hr Dalman, Wilhelm Fredrik.
Skattskrifvaren må, såsom ersättning för de debetsedlar, hvarom inom:ne i och 3 denna § stadga, tillgodonjuta för hvar och en debetsedel, hvars hufvudsumma uppgår: till och med fem r:dr i sk. deröfver till och med tjugu r:dr „ 5J o trettio , fyratio „ i H. 1 JO Den i Februari. deröfver till och med femtio r:dr 6 sk. oell öfver femtio r:dr ' 8 „ hvilken lösen i debetsedeln intages. Likväl må, vid ansvar såsom för annat tjenstefel, särskilda debetsedlar icke utfärdas för sådana tjenstehjon, sorn å husbondens förteckning blifvit upptagne. § i85. TJp p b ö rd ss t ä m m o r skola hållas inom de tre första månaderna af påföljande året, och böra utsättas med afseende, dels på det för uppbördsmannen erforderliga rådrum till redovisning, dels på den tid, som för de skattskyldige tan anses lämpligast att skatterna erlägga, jemte andra localförhållanden. § 186. motsv. §§ 153, i55 Bev:s-f. Öfver-ståthållaren och Konungens Bef:h:de utfärde allmänna kungörelser om tid och ställen för uppbördsstämmorna; hvarjemte till de skattskyldiges efterrättelse bör utsättas: i:o att deras debetsedlar, näst uppbördsmannens qvittens, skola, för att vara gällande, förses med annotation af häradsskrifvaren , och i städerna, af den vid -uppbördsstämman närvar, magistratspersonen eller skattskrifvaren ; 2:0 att den, som härvid underlåter sina utskylder enligt debetsedeln erlägga, är till böter förfallen; 3:o att i uppbörden endast Rikets mynt får emottagas och, hvad pappersmyntet beträffar, i det skick, som för dess inlösen, enligt gällande författningar, är föreskrifvet; samt för öfrigt den ordning, som under förrättningen kan anses nödigt att föreskrifva.
Ständer i underdånighet aflemnade fsislag till lagförändringar, öfver hvilka Kongl. Majit, innan Ständerna åtskiljdes, icke Kongl. May.Is Nåd. Skrifvelse, A’:o 3. 3 'kunnat fal ta och meddela sitt Nådiga beslut, har Kongl. Majit sedermera till pröfning förehaft, men icke funnit godt att i Nåder bifalla; och Kongl. Majit vill nu, på sått i 87 § Regeringsformen förordnadt är, underrätta Rikets Ständer om de skäl, som hindrat samma förslags antagande. Uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti 1848 (Nio 160) hade Rikets Ständer föreslagit utfärdandet af en Förordning angående inteckning i fast egendom hvars ingress, sådan deri i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 22 nastpåföljde Oktober (Nio 239) blifvit rättad, skulle innehålla att, med ändring af 7:de Kapitlet Rättegångs-Balken och Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, med deri genom Kongl. Kungörelserna den 18 December 1823 och den 30 Maj 1835 gjorda tillägg och förändringar samt med undanrödjande af 3 §. i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, angående vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfartoch nyttjanderätts inteckning, så vidt densamma ej har afseende på nyttjande rätts inteckning, förstnämnde Kapitel komrae att erhålla, den lydelse förslaget vidare upptager. Sedan Stats-Rådet och Högsta Domstolen häröfver blifvit hörde, har Kongl. Majit tagit Rikets Ständers berörde förslag i öfvervägande; Och som behofvet af en helt och hållet omarbetad inteckningslag icke visat sig vara för handen, men en sådan, om den skulle uppgöras, äfven borde innefatta föreskrifter, rörande inteckning af lifstidsstädja och aftal om nyttjande rätt af fast egendom, samt härförutan förekommer att, på sätt Högsta Domstolen, bland annat, anmärkt, Rikets Ständer bland de äldre författningar, som genom den nya inteckningslagen skulle till all vidare verkan upphöra, jemväl upptagit Kongl.
Det finnes en verklig invändning i min tanka emot edgångens borttagande, och det är att denna ed utgör nu ett skydd för taxeringsmannen emot hans vänijer och bekanta, samt hans ovänner. Alla hans ovänner kunna nu gerna attackera honom för hans taxeringsålgärder, Den 27 Maj e. m. 407 emedan han alltid har att åberopa sin gångna ed, men detta skulle de möjligen kunna göra på ett mera oförsynt sätt, om denna ed icke funnes. Jag återkommer i alla fall till den slutsatsen, att den, som icke står såsom en man för sitt ord och sitt samvete utan ed i detta afseende, han gör det icke heller med ed, och jag finnér alltså alla skäl tala för edens borttagande. Hr Printzensköld: Jag gör mig verkligen icke sådana begrepp om edens verkningar, som dem jag hört af Hr Gr. Sparre upgifvas. Hr Gr:n har nemi. ibland annat framhållit huruledes det kunde hända, att taxeringsman funnos, som möjligen skulle utan edgång låta serskildta förhållanden och konsiderationer verka på deras handlingssätt, och hvilket Hr Gr:n ansett genom edgången vara förekommet. Beklagligen bestyrker erfarenheten ett alldeles motsatt förhållande. Har då icke Gr:n hört omtalas, att äfven andra auktoriteler, som jemväl varit bundna af ed, någon gång låtit konsiderationer gälla framför rättvisan? Vi sakna icke ens exempel derpå ibland Domare, som svurit Domare-ed och äro bundna af den lika strängt, som någonsin taxeringsman af den ed de aflägga. När man således ser, att den af taxeringsmänncn gångna eden icke leder till något ändamål, när man till och med har exempel på huruledes personer öppet låta förslå, att dä man icke kan komma åt sin nästa på annat sätt, så skall man göra det vid taxeringen, så bevisar detta temligen klart, huru pass man sätter värde på edgången, och detta just derföre, att densamma alltför ofta begagnas, ty om jag t. ex. är taxeringsman tio år efter hvarandra, sä skall jag ändock tio gånger svärja laxeringsmanna-eden, ehuru, hvad domare-eden beträffar, den aflägges blott en enda gång.
Lag; då jemväl flere af de gvarstående Lagbestämrrielserne äro lör närvarande tid olämplige, oell då ändtligen en genomgripande förändring i della hänseende måste blifva af nöden, derest de förslag, sorn de sammansatta Stals-, Lagoch Ekonomi-Utskotten framställt uti Belänkandena N:ris 8g och 162, varda godkände, få Utskotten, sorn liafL tillfälle taga kännedom om ett af Styrelsen öfver Fäugeiserne och Arbets-in rättningarne i Riket nlarbetadt, och den 20 Juli sistlidet år till Kongl. Maj:t ingifvet underdånigt förslag till Förordning, angående fångars bevakning, ordnings upprätthållande inom fäugeiserne och fåqgfprslingen, hvilket visserligen i många hänseenden synes innehålla ändamålsensliga stadganden, men dock torde erfordra att i åtskillige delar förändras, serdeles om ett förändradt fängelse-system härstädes varder antaget, till Rikets Ständer vördsamt hemställa, att Rikets Ständer bos Kongl Maj.-t i underdånighet anhålla, ett en allmän Författning måtte varda utarbetad, hvarigenom alla serskildte förhållanden med fångars förvarande, forslan de och öfriga vård noga bestämmas, äfvensom disciplinens handbafvande inom allmänna fängelserne; och att derest, till följd härutaf, några förändringar i en eller annan del af nu gällande Civil-Lag erfordras, eller tillägg dertill blifva af nöden, Kongl Majit då täcktes låta för nästkommande Ständer derom framlägga förslag; men att de föreskrifter i öfrigt, som Kongl. Majit, till följd af Rikets Ständers underdåniga anhållan, kan finna för godt att, i afseende på fångvården, besluta, må, ju förr desto heldre, varda lill efterrättelse kungjorde.
Dessa skäl är för mig tillfyllest alt yrka återremiss på betänk, med afseende å den deruti uttalade grundsats om Riks-bankens afskiljande från delaktighet uti Filial-bankernes föreslagne rörelse. På samma gång som jag gör detta, vill jag icke förtiga min öfvertygelse att jag, uti det hufvudsakligaste gillar det af Utsk. åberopade af Hr Hörnstein afgifna utlåt.: (se BankoUtsk:s betänk. N:o 43 — pag. 9 hela sidan från ”Banken måste hur anskaffa” etc. till och med slutet af andra punkten). Ehuru jag i öfverensstämmelse med min reservation för närvande vill inskränka tillämpningen af dessa åsigler, med den grannlagenhet, att jag icke vill tillstyrka, att Bankens ej disponerade vinst bör i låneväg nu utgå annorlunda än till K. M:s nåd. disposition för större företag af allmän nytta, såsom för lättade kommunikationer, vattenaftappningar och större odlingsföretag, enär sannolik anledn. ej är för handen, alt, före nästa riksdag, någon Privat-bank uphörer och dessutom inkommande betydlige utländska kapilaler öka sedelemissionen, och af sådan anledn. ej synnerligen behof af nya låneanstalter göres, finner jag af vigt, att redan vid denna riksdag beslut fattas och berättigande för medels disposition meddelas Hrr Fullmäktige, ej allenast i afseende å supplerande af Privat-banker, utan äfven för bildande af nya penningeförmedlings-anstalter efter en sådan plan, att Riks-bankens och enskildte aklie-egares säkerhet och fördel i förening med allmän nytta för samhället kan beredas, Den 21 Jun;i. 159 och understödjer jag sålunda i sin helhet ändamålet med Utsk:s afsigt, ehuru jag icke kan instämma i sättet för utförandet, äfvensom jag vidhåller min förut å detta rum yttrade öfvertygelse, alt framdeles en viss andel af Bankovinsten för hvarje år bör till Bankens konsoliderande användas, och åter komma näringarne tillgodo, för ny fruktbarhet.
I alla de fall som 3 §. utstakar äge HofCanzlern eller dess ombud rättighet att då han det nödigt pröfvar, en skrift med quarstad belägga låta * (An ser HofCanzlern eller dess ombud något Dagblad eller Periodisk skrift4 innebära förbrytelse emot 7,5 9 och 10 mom. af 3 §. i denna lag, äge han eller Ombudet, att hela den gjorda uplagan af sådan skrift genast före dess utgifvande med quarstad belägga låta. I de fall åter då HofCanzlern eller dess ombud finner någon skrift innebära förbrytelse emot 3, 4, 5, (7) 12 och 13 mom. af 3 §. i denna lag äger han eller ombudet att den gjorda uplagan af samma skrift, senast inom 8 dagars förlopp med quarstad belägga låta). Börandes en månad efter den dag, då i Landsort quarstaden lagd blifvit, HofCanzleren meddela ombudet sitt gillande eller uphäfvande deraf.4 Är uti hufvud - 1 Marginalanteckningen är skriven med v. Hartmansdorffs hand. Anteckningen har ursprungligen börjat med orden Boktryckare som; dessa båda ord ha emellertid strukits; inne i texten ha i stället, i löpande följd med orden 50 Rd, med Mörners stil, tillskrivits orden och om han, vilka genom asterisk och ett streck förknippats med den av Hartmansdorffs skrivna marginalanteckningen. 1 Ursprungligen har stått: verkställas bör; jfr pleniprot. 19 juni, ovan sid. 213! Ordet hörandes anknytes till texten efter det överkorsade, där satsen börjar med detta ord. 8 Marginalanteckningen är gjord med Mörners stil. Jfr i fråga om 3:e mom. C. U. M. 1810—1815, sid. 65! 4 Jfr beredningsprotokollet 15 juni, f. m., ovan sid. 183! 5 Ursprungligen har stått 9, som rättats till 7; jfr beredningsproto kollet den 15 juni f. m., ovan sid. 183 och 184!
Beträffande åter Flyinge Hingst-depots räkenskaper, så enär deruti linnes balanseradt ett belopp af 1,250 R:dr, utgörande fordran för hästar, hvilka Ottenby Stuteri under föregående år bekommit, med anmärkning uti balansförteckningen, att fordringen berodde på framdeles skeende liqvid genom erhållande af unghingstar, hafva Revisorerne, som af räkenskaperna jemväl funnit, att från Ottenby blifvit till Flyinge aflemnade år 1844 tre hingstar och år 1845 en hingst, för hvilka Flyinge erlagt kontant betalning, fästat uppmärksamhet dervid, alt värdet af dessa 4 hästar icke fått gå i liqvid för Ottenby Stuteris ofvannämnde skuld. I anledning häraf får Stuteri-Öfverstyrelsen underdånigst upplysa, att denna skuld, utgörande värdet för åtskilliga ston, hvilka, då Flyinge organiserades till hingst-depöt, derifrån aflemnades till Otten - — 418 by, likväl sedermera minskats förmedelst årliga leveranser af unghingstar från Ottenby till Flyinge, intilldess, vid nu ifrågavarande tidepunkt, de större byggnadsarbetena på Ottenby så medtogo penningetillgångarne, att detta Stuteri icke kunde umbära kontant liqvid för de till Flyinge då aflemnade hingstar. Vid detta förhållande, och enär Flyinge dessutom för tillfället ej behöfde det återstående fordringsbeloppet, samt, om ett sådant behof skulle yppats, Stuteri-Öfverstyrelsen i allt fall ägde utväg att af under händer hafvande medel hålla depöten detsamma tillhanda, ansåg Öfverstyrelsen Ottenby böra erhålla anstånd tills vidare med afbetalningen å dess skuld till Flyinge. De nådiga remisshandlingarne återfölja, och Stuteri-Öfverstyrelsen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ls underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, F. BRAUNERHJELM. Stockholm den 18 Januari 1848. J. A. Lundström.