Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om hyran för en wäning blifwir mattstocken för den som för de öfrige i en wist proportion kunnat erhällas i om pä samma fält wärderingsgrunden fhe hus, som ensamme beboS af en ägare, hade blif - 6v2 Den ro Angust!- rvit kagen af hyrorne i de närmast af motswaran. be beskaffenhet »varande husen, hade, tror jag, asgisten blifwit rigtigare, än efter en osäker brandsörsakringsgrund, som ofta ej gör afseende pä husets läge och deraf upkommande fördelar. Grefwe Os la 6ar6ie, ^sacob: Utan all uprepa hwad jag sednast yttrat, rörande den i »mn ranka högst obilliga afgift som fordras af hus dä Le ej gifwa en serskildt inkomst, får jag endast an» hälla att fä reservera mig, i fall Ridder,kapet och Adeln skulle bifalla Utjkottets betänkande härutinnan. Grefwe von Lefverin, ssreänk l^oLpslaus: Ett hus wivNorrmalmstvrgochekt hus wid Danwikstull kostar lika myckel art bygga och blir lika högt asiecurerade, »nen ge olika inkomst att skatta för. Jag tror, au wärderingen borde upgöras efter hv > rorne, eller ester gängse inköpsprisen. Zerr Landt-Marskalken giorde proposition till bisgll ä de uti ftonare betänkandet förestagna förändnngar »vid 2 §. Aopades Ja Uplästes anmärkningarne wid z §. om beiviklning af jordbruk. Grefwe ve la 6aiäie: Af Utskottets swar ä mine härutinnan gjorde anmärkningar, har jag, ty wärr, ej kunnat erhäila en annan öfwertygolse, än den jag för 8 dagar sedan harvin ägde. Jag anser rustljenstmarken, säsom ägande egenjkap af grundskatt, ej kunna förändras, och har deruti äfwen ökade stal i det lika förhällande, svin wid högst slika bewillningssystemer alud blifwit söljvt. Hwad
Om detta allt beviljas bergslags-intressenterne är jag fullt öfvertygad att de, då man tager i betraktande att med afträdandet af silfververket kapitalbehållningen, med fordringar och inventarier uppgående till emellan 3 och 400,000 R:dr, kan realiseras och på dem fördelas, komma, när räntan derå äfven beräknas, i åtnjutande af större årliga inkomster, än de hittills haft genom silfververkets drifvande. Men om äfven Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, för att göra ersättningen åt intressenterne i silfververket så mycket fullständigare och för att förekomma de stridigheter, som kunde yppa sig om eganderätten till ränteersättningsfonden, skulle finna skäligt alt afstå från alla anspråk på denna till öfver 140,000 R:dr sig löpande fond och lemna äfven den till intressenternes fria disposition, blifva de besparingar, som genom arrendets upphörande uppkomma, genast årligen så stora, att de fullkomligen betacka de kostnader, som Staten, enligt ofvanstående förslag till reglering, skulle få vidkännas. Hvad nemligen Staten skulle komma att bekosta vore, StatsUtskottets Utlåtande JYS t09. It Pä indragningsstat: tjenstemännens och betjeningens aflöning, högst uppgåonde till 16,200 R:dr R:mt; den i litt. b) här ofvan upptagna fattigvårdsersattning till Sala stad, förslagsvis och högt beräknad till 4,800 » » På ordinarie stat: det ofvan upptagna understödet af 25 tunnor spanmål och 30 R:dr årligen till Sala stads fattigvård, förslagsvis bär beräknad t till 405 » » den årliga kostnaden blifver tillsammans 21,405 R:dr Runt. Den första af dessa summor minskas efter 5 år med omkring 5,400 R:dr och både den första och den andra i öfrigt småningom, åtminstone genom dödsfall.
192 §, angående anskaffning af de för jernvägs-anläggningar erforderliga medel, genom upplåning emot fonderade stats-obligationer, grundar sig på Rikets Ständers härom fattade och af Utskottets framställningar, i Utlåtandena N:ris 272 och 340, föranledda beslut. 193 §, angående föremålet för berörde upplåning, innefattar hvad Rikets Ständer beslutat, genom bifallandet af Usta momentet utaf de uti nyss åberopade Utlåtanden föreslagna stadganden, sådant detta moment lyder % i det sednare Utlåtandet. 194 §, angående samma upplånings verkställighet, öfverensstämmer med det af Rikets Ständer bifallna 2:dra momentet utaf Utlåtandet N:o 272. 195 g, angående de obligationer, som vid ifrågavarande upplåning böra utfärdas, innehåller Rikets Ständers derom meddelade och med Utskottets hemställan'i Utlåtandet N:o 340, 3:dje momentet, hufvudsakligen öfverensstämmande beslut. 196 §, angående räntan för nämnde obligationer samt rättigheten till medgifvan de! af kapital-rabatt å desamma, innehåller Rikets Ständers beslut, genom bifallandet af 4:de momentet utaf sagde Utlåtande. 197 §, angående obligationernas valörer, innefattar hvad Rikets Ständer beslutat, medelst 2:dra och 3:dje omröstningarne inom Förstärkta Stats-Utskottet, enligt dess Memorial N:o 370.
Det är inte längre uppror i mitt sinne, det är det lugna inordnandet under nödvändigheten, men mitt bröst pressas samman, mitt hufvud värker och mina ögon vilja ständigt fyllas af tårar, – de äro så fulla deraf att jag knappt kan skrifva. Det är visst inte så svårt att dö. Det går nog fort. Och hvarför skulle man inte kunna uthärda en kort smärta, när den befriar en från den stackars själen, som endast lider. Jag älskar mitt arbete, derför vill jag bära det som är tyngre än döden, – jag vill bära lifvet ännu en tid: jag vill skrifva om qvinnor. Och om jag, sedan jag skrifvit det farligaste och ärligaste jag vet, ännu känner det liksom nu, så vill jag dö. Jag har alltid ansett döden med snara om halsen som någonting skamligt och skymfligt. Men hvarför skulle jag rysa tillbaka för den sista lilla droppan af dräggen, om detta är det enda säkra? Det fins ingen bitterhet i mitt sinne. Jag har intet att förebrå honom. Det som skett har framgått som ett slags naturnödvändighet ur bådas våra karaktärer, våra så grundolika lynnen. Jag känner knappt någon smärta mer, den har sargat och gräft i mitt hjerta tills eggen förlorat sin skärpa. Min sorg är hopplös och derför resignerad. Min sorg? Hvad sörjer jag öfver? Öfver förlusten af mitt ”jag”. Min vilja, min tanke, min hela varelse har knutit sig till en annan, och jag kan icke mera bli fri, jag vill icke. Endast det som i närmare eller aflägsnare grad rör honom har intresse för mig, – verkligt intresse. Jag känner det som om jag ville vara god emot alla menniskor; ännu vänligare än förr – men jag känner mig som med en hemlig sjukdom till döds. Jag vill vara så god emot dem alla, just derför att jag icke kan lefva med dem. De kunna begära allt annat, men inte det. Jag kan icke bära det, att vara dömd af honom och förskjuten – dömd bara derför att jag älskat så gränslöst. Hans goda tanke om mig och hans välvilja tycks mig vara mer än allt i verlden. Jag kan icke tänka mig någon ersättning för hvad jag mistat.310 Hörby d. 5 April 1888.
Friherre Wetterstedt anser det icke vara Ständernas utan Konungens rätt att disponera om Tullverket. Grundlagen Sr i denna del ganska tydlig 5 den förklarar Tullmedlen för Bevillning. Det är kändt, att ifrån 1719 sill 1772 ägde Ständerne ensamt dispositionen öfver alla Statens inkomster så väl som utgifter. Detta förändrades år 1772, då en maktägande oell, sedan Säkerhetsacten infördes, enväldig Konung tillvällade sig dispositionsrätten öfver Statens Penningverk; hvilket åter iSogupphäfdes. Till Konungen öfverlemnades väl då dispositionen af alla Statens medel att använda efter en gifven föreskrift; men den rättigheten för Ständerna att föreskrifva huru de skulle anskaffas hafva de på intet sätt afsagt sig. Tullmedlen så val som Brännvins-skatten, Fustoch Chartte Sigillatae-medlen äro förklarade för Bevillning. Då Tullarrendet med år 1813 gick till ända, öfverlemnade Riksens Ständer, vid 1812 års Riksdag, 2:ne alternativer för Konungen att välja: antingen att åter bortarrendera Tullen, eller att låta den genom någon Direction administreras. Något kraftigare bevis på Ständernas rätt lärer icke behöfvas. Hade det varit Konungens rätt, så hade Ständerne icke kunnat föreskrifva något sätt, huru härmed skulle förhållas. Jag begär derföre att Friherre Wetterstedt så val sorn Grefve Mörner villja ' 224 Dell 5 Juli f. nr. bestämdt yttra sig', om de bestrida Stärn derna denna rättighet. Herr Finch, Carl: Jemte instämman de i hvad Gretve Schwerin yttrat, a niia Iler jag, att lian mätte anmodas låta befordra sitt nu upplästa förträffliga Anförande till Trycket. Friherre Wirsén instämde i samma anhållan. Herr LancltMarshalken: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att de flere ledamöter, hvilka i detta ämne sig yttrat, må anmodas att befordra sina Yttranden till Trycket. Bifölls.
Vid förra Riksdagen förbättrades de Ordinarie Professorer nes lönevilkor till 1,600 R:dr för hvardera, med derunder inbegripne 62 tunnor spannemål; Pharmacieoch Anatomie-Adjuncternes löner förhöjdes lill 400 R:dr; och ett belopp af 400 R:dr anslogs för en serskild Lärare i Medicinal-Lagfarenheten. För vård, underhåll och förökande af Bibiiotheket och Samlingarne beviljades 1,200 R:dr, för eldning, lysning, egendomens underhåll och onera, 900 R:dr, till 32 Laboratorium Chemicum 200 R:dr och till Analomie-salen 141 R:dr 34 sk. 8 r:st. Den al’ Eders Kongl. Maj:t den 27 Julii 1841 i Nåder utfärdade Stat uppgick, i följd deraf, till 14,600 R:dr. Institutet har numera 6 Ordinarie och 1 Extra Ordinarie Professor, 1 Lärare i medicinal-lagfarenheten, samt 5 Adjuncter; utom Föreståndarne för clinikerna vid Allmänna Barnhuset och Curhuset, hvilka icke i deras egenskap af Lärare åtnjuta någon lön. c) Gymnastiska Central-Institutet. Stats-anslaget för detta Institut har blifvit ökadt, så att Föreståndaren numera uppbär 1,600 R:dr, Öfverlärare!! 800 R:dr, och 3:ne Lärare hvardera 400 R:dr; hvarjemte till Betjening, Gymnastik-attiralj och diverse utgifter äro anslagne 800 R:dr; hvilket tillsammans utgör 4,400 R:dr. Under loppet af de år, hvilka denna berättelse omfattar, hafva 41 personer, dels Officerare, dels Skol-Lärare blifvit utexaminerade; och dessutom har ett betydligt antal andre personer följt de särskilda lärocourserna. Sammanräknade antalet af äldre och yngre, som från början af år 1838 till slutet af år 1842, antingen för att bildas till Gymnastik-Lärare, för sjuklighet eller för kroppskrafternes utvecklande, begagnat Institutet, uppgår till 3,225. d) Skogs-Institutet.
Ytterligare Utlåtande af 1822 års Revisorer, s. 5i5-525. Ringqvist, Yice Magazins-FÖrvaltare i Norrköping, af Advocat-Fiscals-Ämbetet tilltalad, s. 847» 848. Rosen, von, Grefve. Se Medel. Rotars hjelp-ersättnings-skyldighet, till StamRotarne, om; Motion, rem. till Ekonomiutskottet, s. 1218. Rotefrihets-afgift, om; Motioner, rem. till Bevillnings-Utskottet, s. 1187, 1233. <— hjelpen, om förhöjning i; Motion, rem. till. Stats-Utskottet, s. 1199. •— hållen, om jemnare Regleringaf; Motion, rem. till Ekonomi-Utskottef, s. 1213. i438 Roteliällares, om befrielse från skyldigheten att oftare och hvart 6:te år, bestå Soldaten ny beklädnad; Motion, rem. till Ekonomi-Utskottet, s. 1290. Roteringen, i anledning af Extra-; Motioner, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1147 » 1182, 1201. — om deltagande i Soldat-, efter Hemmanens uppskattningsvärde ; Motion, rem, till Ekonomi-Utskottet, s. 1254. iom jemnkning af Roteringen; Motioner, rem. till Ekonomi-Utskotten, s. 1291, 1294^ i3o2.
Det ena att indraga, om ej alla, åtmindstone 4 honorarier af dem sorn RiddarhusDirecteurerne, sex till antalet, nu åtnjuta, med 200 R:d. hvardera ärligen; men som dessa Herrar redan voro valde vid denna Riksdag, och man just inte kunde projectera indragning af denna deras urgamla rättighet, sedan de utan vilkor om honorariers indragning blifvit till dem berättigade; alltså föreslår RiddaihusUtskottet: att till nästa Riksdag upptaga en Famille-afgift af Adelns Capita, till fyllnad för bristande tillgång, så länge honorarierna orubbade skulle utgå; ehuru väl jag inser att dessa alltför snart kunde blifva lediga; emedan jag af egen känsla kan sluta till de aktningsvärda mans tänkesätt, som nu är® utsedde till RiddarhusDirecteurer, af hvilka väl icke någon enda skulle vilja begagna åtnjutande af ett sådant honorarium, sedan Ridderskapet och Adeln in Pleno hade ansett dem öfverflödiga att gifvas; men blott af personlig consideration för de nu valda Herrarne ville låta dem fortfara till nästa Riksdag, för att sedan indragas. Båda dessa utvägar, så väl af honorariernas indragning som en vidare sort taxation på Ridderskapet och Adeln, synas mig, af flera särskildta skäl, betänkliga att vidtaga. Först om honorarierna får jag anmärka: Att Riddarhusets ärender, sorn af Direction sko* Den 1 Augusti. la besörjas och vårdas, icke ä'ro så ringa, att möda och arbete ju icke härvid måste användas af dem som nitiskt vilja omfatta dessa föremål, och fordra derför, om icke betydlig Vön, åtmindstone någon fördel, till ersättning för deras omtanka och besvär, samt för den ansvarsskyldighet desse Directeurer emot Ridderskapet och Adeln ställa sig uti vid handhafVande af Riddarhusets kassor, hvilka redan, med de flera fromma stiftelser dervid, utgöra närmare 140,00x3 R:d.
Dermed hade jag för min del också varit nöjd; men Utsk:t har tillika hemställt om afslag å det af Gr. Anckarsvärd framställda förslag, och dermed velat gifva tillkänna att R. Skr skulle öfverlåta till K. M:t att föreslå en organisationsplan, dock så att denna icke blefve sådan som Gr. Anckarsvärd f öreslagit. Detta kan jag icke godkänna, och anser derföre en återremiss vara nyttig. Rifölles nu föredragna punkt, hade K. St:r uttalat sitt ogillande af Gr. Anckarsvärds förslag och afsluirit utvägen att af detta förslag använda, hvad som kan vara tjenligt. Jag anhåller derföre fortfarande om återremiss. Hr Nordenfelt: Jag afstår från mitt förra yrkande och förenar mig med Gr. af Ugglas, på grund af de utaf honom anförda skäl. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utslcts förevarande hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren ut föllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten (sid. 4). 9 Gr. Anckarsvärd: Sammansatta Utsk:t yttrar: »Genom den föreslagna indragningen af andra landtmätaretjensterne komme den utväg till biträde åt förste landtmätarne, och till företrädande af desses ställe, vid binder af jäf elier sjukdom, att gå förlorad, som nu, med föranledande af andra artikeln i landtmäteri-instruktionen, torde kunna anses ega rum. Härigenom ginge ock för den talrika lönlösa landtmäteripersonalen förlorade de enda platser, på hvilka de mera förljente inom densamma, vid annalkande ålderdom och allagande helsa och kroppskrafter, nu kunna, uti en ringa lön, finna skydd mot faran al verklig nöd.
Jag vet väl, att man sökt förklara detta dermed, att stadgandet i regeringsformen afser allenast, att statsoch utrikesministrame skola tillhöra högsta rangklassen och statsrå- * den den demäst varande, och att ingenting hindrar konungen att i dessa rangklasser intaga hvilka han vill. Att detta icke är grundlagens mening är dock alldeles sjelfklart. Dermed afsågs visst icke att bestämma några rangklasser såsom ett slags spets på rangordningen, utan man afsåg att så fastställa värdigheten hos statens främste tjenare, att ingen i rang skulle föredragas dem eller gå framför dem. I sina minnen och anteckningar har Carl XIILs och Carl Johans utrikesminister Lars von Engeström åtskilligt att förtälja om detta rangförhållande mellan statsministrame och riksmarskalken. Han yttrar: » Riksmarskalken grefve Axel Fersen, som icke kunde neka mig och Gyllenborg (riksdrotset) tvennesärskilda taöuretter vid sidorna af tronen, såtte sin taburett midt emellan och kom således i en slags likhet med statsministrame. Vid konung Carl XIII: s begraf-ning flyttade baron Fleming, som då gjorde riksmarskalks-sysslan, min och grefve Gyllenborgs taburetter in bland de andra excellensemes och satte sig sjelf och grefve Essen (äldsta excellensen) framför tronen. Då ingén kunde förutse något sådant, blef det dervid, men då konung Carl XIV Johan skulle krönas, anmärkte jag skriftligen till baron Fleming, att statsministrames ställen voro framför tronen, och att de, ehuru ceremonielet syntes ämna annorlunda, hoppades dervid blifva bibehållna. Derå erhöll jag ett svar af innehåll, att ehuru konstitutionen icke gåfve statsministrame rang framför äldre excellenser, så skulle dock särskilda platser blifva anordnade för dem nedanför tronen. Jag svarade åter, att konstitutionen icke lemnat statsministrame mm hvarken före eller efter rikets s. k. herrar, emedan deras tillvaro icke vore konstitutionen bekant; men i densamma voro statsministrame förklarande att innehafva rikets högsta värdigheter.
” Denna del af utlåt, äger deremot alla skäl för sig och jag anhåller alltså, att R. o. Ad. ville bifalla densamma. Frih. Fleetwood, Carl Gustaf: Då ingen af de 15 reservanterne angifvit skälen, hvarföre de reserverat sig, har jag begärt ordet och är hufvudsakligen förekommen af Hr Bildt, men anhåller att få till hvad han yttrat, göra några tillägg. Utsk. har uptagit det belopp, hvartill rcg:tets underhållskostnad in totum et tantum årligen upgår, och Utsk. har funnit detta belopp ganska betydligt. Vidare säger Utsk.: ”Vidkommande nu K. M:s högstberörda nåd. förslag, så anser Utsk. att det icke är öfverensstämmande med en rationel organisation”. Jag erkänner, att jag icke förstår hvad Utsk. menar med en rationel organisation. Dock tror jag, att, om man med den ringa summa, som erfordras för Wermlands fältjägarereg:te, kan underhålla truppen, sådant måste vara en rationel organisation, men Hr Bildt har i sitt anförande vederlagt detta Utsk:s 422 Den 13 Mars. yttrande så att jag kan förbigå det. Utsk. säger ytterligare: ”att jemte indelta soldaten och bevärinsmanskap, använda värfvade trupper, som icke göra ständig garnisonstjenst. Med det reg:le, hvars ombildning, på sätt ofvan nämndt är, blifvit af K. M. i nåder föreslagen, företer sig dessutom det egna förhållande, att detsamma, såsom endast en kort tid af året sammandraget till vapenöfning, består af manskap, som, för denna obetydliga tjenstgöring högst ringa aflönadt, måste vara betänkt på åtskilliga utvägar för sitt uppehälle, och derigenom måhända vänjas vid ett ombytligt och ostadigt lefnadssätt.” Jag har sett Wermlands fältjägare-reg:te under krig användt både bredvid värfvade och indelta trupper, och det är väl efter det sätt, hvarpå reg:tet fullgör sina skyldigheter, detsamma bör bedömas, och i detta afseende har reg:tct sannolikt icke gjort sig skyldigt lill någon anmärkn.
Man har anmärkt såsom en inkonseqvens, att så snart efter en ny lagstiftning i ämnet nu vilja förändra denna lag, och såsom stöd härför åberopat, att den år 1858 utfärdade författning, hvarigenom ogift qvinna, som fyllt 25 år, medgafs rätt att blifva myndig, innefattade det uttryckliga stadgande, att derigenom »icke gjordes någon förändring uti hvad allmänna lagell om giftomannarätt innehölle»; men jag hemställer, huruvida nyss anförda tillägg icke i viss mån innebär ett partielt uphäfvande af det nyss gifna stadgandet, enär detta uttryckligen säger: »att ogift qvinna skall råda öfver sig och sin egendom.» Den nu föreslagna ändringen är således att betrakta såsom en komplettering af 1858 års lag. Man har talat om de praktiska svårigheter, som skulle möta det föreslagna stadgandets tillämpning, samt att man icke särdeles mycket skulle komma att begagna sig af denna rättighet; men en föregide talare, Hr Nordenfelt, har redan ådagalagt behöfligheten af denna förändring, hvad allmogen eller de lägre klasserna beträffar. Gr. Sparre har tor öfrigt sagt, att hvarken han sjelf eller någon annan omr täuksam fader skulle kunna antaga denna reform, emedan han derigenom blottstälde sig för möjligheten att framdeles få se sin dotter uti händerna på en probenreuter eller en spetsbof; men gifves icke det bästa och enda säkra korrektiv häremot uti det moraliska inflytande, hvilket hvarje fader eller moder, som känner sin pligt, alltid utöfvar inom familjen. Då Gr. Sparre derpå uttalat den öfvertygelsen, att denna reform endast skulle vara att anse såsom en inbjudning till qvinnan att ännu mer än f. n. söka rättighet att blifva myndig, så ådagalägger ett sådant yttrande bäst den fiendtliga sinnesstämning, Grin hyser äfven mot den sednast antagna lagen, och mot hvarje qvinnan medgifven frihet. Jag hemställer vidare, om, då öfverenskommelsen att ingå äktenskap obestridligen är att anse såsom ett aftal, det också kan vara rättsenligt, som å den ena kontrahentens sida utan full frihet afslutas.
Dessa senare broderier äro afsedda för en af rumsinteriörerna i svenska utställningsbyggnaden i Chicago, nämligen sängkammaren, som först nu blifvit färdig. Teater och musik. K u n g l. o p e r a n. Till förmån för k. hofpakellets pensionsinrättning gafs påskdagen fjärde symfonikonserten efter ett i allo intressant program. Huf vudnumret inledde konserten och utgjordes af Anton Andersens symfoni n:r 2 i essdur. Denna komposition har en gång förut utförts härstädes och väckte redan då uppmärksamhet. Sedan dess har densamma åtskilligt omarbetats, tydligen till fördel för det hela. Motiven framträda nu klarare och bestämdare, symfonien har blifvit mera genomförd, och verkan af det hela blir mera slående och imposant än förut. En synnerligen framträdande egenskap hos denna komposition är den ovanligt rika och gedigna instrumentationen, hvarigenom hr A. visat sig fullt behärska orkesterns alla resurser. Kompositören, som själf anförde, rönte lifligt bifall efter hvarje af de fyra satserna. Vidare utfördes tvänne mindre kompositioner af Scendsen, nämligen den poetiska och romantiska legenden » Zorahayda » för orkester samt en utomordentligt vacker romans för violin och orkester. Violinsolot i sistnämnda stycke utfördes högst förtjänstfullt af konsertmästaren Zetterqvist. Programmets slutnummer utgjordes af Griegs orkestersuite n:r 2 ur musiken till » Peer Gynt ». Den originella och karaktäristiska suiten, som dock ej tyckes gå upp mot suiten n:r 1, väckte det lifligaste bifall, särskildt andra satsen, » dans af Dovregubbens datter », hvilken måste omtagas, och den femte, den underbart sköna » Solvejgs sang ». Konserten, hvars senare afdelning leddes af hr A. Hallen, var talrikt besökt. Under inöfning att gifvas på k. operan redan i nästa vecka är Meyerbeers » Profeten » med hr Odmann för första gången i titelpartiet. I går skulle i k. operan af direktör August Lindbergs sällskap från Göteborg gifvas Ibsens nyaste stycke » Byggmästar Solness ». Samma stycke gifves äfven i morgon.
Cirkulär-Brefvet den 13 Oktober 1696, vid prestmöten bör anställas förhör med det lägre presterskapet i de ämnen, hvarom det företrädesvis bör ega kunskap, hafva af detta, med hvad mera berörda lagrum i ämnet innefattar, Rikets Ständer visserligen funnit ådagalagdt, huruledes ändamålet med omförmälda möten är att undersöka och befordra presterskapets bildning, lemna erfarenheten tillfälle att uppgifva verkningar och föijder af gällande ordningar och stadgar, Expedilions-Vtskottels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 160. 423 öfverlägga om utvägar för afhjelpande af tilläfventyrs befintliga brister, samt åstad-, komma enhet och ordning i kyrkans förvaltning, hvadan nyttan af ändamålsenligt ordnade prestmöten är obestridlig; men Rikets Ständer hysa derjemte den öfvertygelse, all det åsyftade ändamålet svårligen kan uppnås med ett strängt iakttagande af alla de föreskrifter, som nu äro meddelade rörande dessa möten; i hvilket hänseende hufvudsakligen synes nödigt ej mindre alt, med borttagande af påbudet om disputationsakten, en friare diskussion och ett friare val af ämne derför tillåtas, än äfven att ofvanomförmälda examina eller förhör, såsom numera öfvergångna till en blott formalitet, gagnlösa och alltså olämpliga, samt ej heller i sjelfva kyrkolagen påbjudna, vid prestmöten upphöra. Men äfven efter det prestmötens förhandlingar blefve befriade frän de nu anmärkta banden, hvilka tilläfventyrs vållat att dessa möten mer och mer kommit ur bruk, skulle dock samma möten, om de årligen återkomma, deri röna ett qvarstående hinder för sina välgörande verkningar, enär årliga möten lätteligen kunde leda till minskning i interesset för sjelfva institutionen, hvaremot en längre mellantid satte presterskapet i tillfälle att vid hvarje möte kunna meddela en rikare erfarenhet och alt bättre bereda sig för upplysning och deltagande vid mötets förhandlingar.