Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror dock icke att detta blefve fallet, ty om alla Svenska Statsråderne hyste samma åsigt, som jag, att de borde följa grundlagens föreskrift, så behöfde naturligtvis ingen af dem nedlägga sitt embete, utan skulle de tvertom då, i enlighet med grundlagens bud, öfvertaga regeringen, Jag har dessutom icke upfattat bestämmelserna i RiksAkten på det sättet, att Riks-styrelsen, vid Konungens förhinder, skulle i alla frågor föras af en interims regering. RiksAkten, såsom jag läser den, ger åtminstone dertill icke bestämd anledning. Det är endast ett fall, då det stadgas, att den skall föras af en interimsregering, och det är, om Konungen är minderårig. 7 § RiksAkten säger nemi.: »Intill dess begge Rikenas representanter äro församlade och hafva förordnat om Regeringen under Konungens minderårighet, skall ett af lika antal Svenska och Norska ledamöter sammansatt Statsråd, under namn af Sveriges och Noriges interims-regering, förestå Rikets styrelse, med iakttagande af dessas ömsesidiga grundlagar.» Till och med i detta fall kunna de icke fortfara med interims-regeringen, utan det kan endast ske till dess båda rikenas representanter äro församlade och hafva förordnat om regeringen. Sedermera heter i slutet af 7:de §:n: »Vid alla de tillfällen då, efter Sveriges och Noriges grundlagar, Rikets styrelse föres af Statsrådet, skola begge Rikenas Statsråd, till lika antal och efter ofvan anförda grunder, sammanträda.» Här står således uttryckligen, att Rikets styrelse föres af Statsrådet i hvartdera Riket; men att då så sker, skola ledamöter till lika antal och efter ofvan anförda grunder från hvartdera riket sammanträda. Och hvarföre? Påtagligen lör att handlägga de för båda Rikena gemensamma ärenden. Jag kan åtminstone ej fatta någon annan anledning till detta sammanträdande än för handläggning af de ärenden, som äro gemensamma för båda rikena.
I Göteborg. I Malmö. I Wisby. Summa. Granskning af Låne-kontörens i Göteborg, Malmö och Wisby räkenskaper, styrelse och förvaltning under är 1864 har verkställts af särskildt utsedde Revisorer, som meddelat Styrelserne decharge, hvilken, på grund af 5 § i Revisorernes instruktion, blifvit Banko-fullmäktige underställd och af dem godkänd. § 52. Den i Bankoreglementets § 53 bestämda och i sistlidet års revisionsberättelses 56 § omförmälda fördelning emellan Diskontoch Låne-kontoren af Handelsoch Närings-diskontfonden har förbiifvit oförändrad, allenast att till Låne-kontoret i Wisby under den 30 sistlidne Mars utanordnats de vid förra riksdagen till förökande af dess fond anvisade 25,000 R:dr. Meri på grund af reglementets 4 i; hafva förstärkningar från Reservfonden meddelats: till Lånekontoret i Göteborg den 16 Februari detta år R:dr 600,000, samt till Lanekoutoret i Malmö den 2 Januari 350,000 och den 16 Februri 200,000 R:dr, eller tillhopa 550.000 R:dr. Vid meddelandet af dessa förstärkningar föreskrefvo Banko-fullmäktige, beträffande Göteborgs Lånekontor, att förstärkningen till detta kontor skulle återbetalas 4 månader derefter, och beträffande Malmö Lånekontor, att utaf först erhallne 350,000 R:dr 10i>,00. > R:dr skulle återlevereras sednast i början af Maj månad 1865 och återstoden vid tid, som framdeles komme att bestämmas, samt att de sedermera erhallne 200,000 R:dr skulle 4 månader derefter återbetalas; men i anledning af Lånekontors-styrelsernas anmälanden att medlen än vidare vore för rörelsen behöfiiga, medgäfvo Bankofullmäktige den 11 Maj och 1 Juni anstånd med återbetalningen af förstärkningsmedlen till September och följande månader af detta är, under hvilka Göteborgs Lånekontor har att återleverera 150,000 R:dr i hvarje månad och Malmö Låne - Decharge för Styrelserne öfver Lånekontor en.
vårt är det redan att vara en annan underdånig och att lyda någon, men ännu svårare är det att lyda sig själf, att underordna sig sin egen vilja. Om den, som förmår detta, säger man, att han äger själfbeherskning. Själfbehersknicg innebär alltid i sig en hög grad af själfförnekelse, och att » förneka sig själf » vill säga detsamma som glömma sig själf för andras vilja, en dygd, som utgör ett af de vackraste dragen hos en ädel kvinnokaraktär. Kvinnan bör och måste i sina handlingar och sitt uppträdande bevara en måttfull jämnvikt. Den kvinna verkar frånstötande, som häjdlöst ger vika för sina uppbrusande känslor och sin häftighet. De hos kvinnan så ofta förekommande hysteriska anfallen härröra mestadels från bristen på själf beherskning. Och likväl är det just utöfning af denna dygd, som är nödvändig, för att man skall kunna uppfylla sällskapslifvets plikter. I detta senare fordrar hänsynen till medmänniskorna, att man tiger, då man kanske kände det största behof att med ett spetsigt svar bemöta ett skarpt omdöme, eller att man väntar lugnt, tills förbittringen lagt sig, och då först besvarar - en skrifvelse, på hvilken man kanske i första uppbrusningen skulle ha gifvit ett hårdt, bittert svar. Detta är själfbeherskuing, själfförnekelse. Man måste medgifva, att utöfningen af densamma fordrar stor moralisk kraft, men den stärker människans karaktär till allt godt och ger motståndskraft mot lifvets frestelser. Men själfbeherskningen måste läras och inskärpas hos oss genom uppfostran. Den, som ej genom uppfostran i hemmet redan vants vid själfbeherskuing, får sedermera göra det i lifvets skola, och de lärdomar denna skola bjuder på, äro mycket hårda. Hemmet bör vara en förberedande skola för lifvet; inom familjelifvets trånga gränser måste karaktären redan danas, därute i lifvets bränningar, i umgänget med människorna, får den först sin fulla utbildning och mognad. Föräldrar, som alltid böra tjäna barnen som förebild, måste genom sitt föredöme lära dem själfbeherskning.
Njål ropade gossen till sig, tog en guldring af fingret och lemnade honom. “Vill du hafva den“, frågade Njål. “Jag vill“, svarade gossen. “Vet du“, sporde Njål, “hvem som vållade din faders död?“ “Jag vet att Skarpheden slog honom, men ock att det icke är skäl att minnas det, då förlikning är gjord och fulla böter betalade.“ “Svaret“, sade Njål, “är bättre än frågan. Du månde blifva en god man.“ “Goda synas mig dina förutsägelser“, svarade Höskuld, “ty jag vet, att du är förutvetande och ljuger aldrig.“ Då sade Njål: “jag erbjuder mig att uppfostra dig, om du sjelf vill det.“ Han jakade och följde med Njål till Bergthorshval, der han hade allt godt. Njåls söner voro hans vänner, de höllo alltid tillsammans i ord och gerning. Njål visade honom alltjemnt stor kärlek. I en senare tid friade Njål för honom till Hildegun, Floses syster, men hon svarade, att hon icke ville gifta sig med någon, som icke vore gode. Njål begärde då trenne års uppskof. Under tiden genomdrefs femtedomens införande och de nya godordens inrättande och då de senare skulle bestämmas, sade Njål för allt folket: “det är mången kunnigt, hur det gick mellan mina söner och Thråen med hans män, att de dråpo honom, men vi förliktes derefter. Jag har uppfostrat Höskuld och kan åt honom få ett godt gifte, ifall han hade ett godord, men ingen vill sälja sitt. Derföre vill jag bedja eder, att I låten mig upptaga ett nytt på Hvitanäs för Höskulds räkning.“ Alla gåfvo sitt bifall och Höskuld fick Hildegun. Emellertid voro de vidtagna förändringarna ingalunda angenäma för alla. Sommaren år 1009 kom Valgård grå åter till Island, ännu odöpt. Han hade haft ett godord, men vid sin utresa öfverlemnat detta åt sonen att förvalta.
Då det anses nödvändigt, att en åldrig embetsman, som befrias ifrån arbetet, t. ex. att inregistrera handlingar, och i ett embetsverks diarium göra, dag ut och dag in, likartade anteckningar, bör det då anses obilligt, om äfven en Hen 16 November f. m. gammal prest skulle befrias ifrån sitt mångartade och ansträngande arbete? Bör det ieke fastmer anses obilligt och grymt att fordra, att den gamle presten skall t. ex. förrätta gudstjenst i oeldad kyrka under vintertid, då den andre ålderstigne embetsmannen knappast vågar sig dit, eller att fordra, att han skall på embetsresor utsätta sin al ålder vacklande helsa för ihållande mödors och en svår väderleks alla olägenheter? Vore det endast den gamle mannen sjelf, som lede af denna brist i kyrkans författning, så vore väl derom föga att säga, emedan den enskildes fördel dock alltid bör vika för det allmännas. Men med någon eftertanke bör hvar och en kunna inse den olägenhet, som drabbar församlingen i hennes helhet deraf, att hennes tjenare längre än de förmå, qvarhållas i ntöfningen af sitt ansvarsfulla embete. Invändes: att dessa olägenheter afhjelpas sålunda, att genom vice pastorer och i allmänhet biträden en gammal prestman befrias ifrån det mest betungande af sitt arbete. Vi vilja här endast i förbigående anmärka det allom bekanta förhållandet, att i hela den Svenska kyrkan på de sednare åren upkommit en kännbar brist på yngre män, hvadan behöfliga biträden till de ålderstignes understöd knappast kunna erhållas. Antagom, att de erhållas — men huru länge qvarstanna dessa? Vanligast ombytas de ouphörligen. Det ligger i sakens natur, att de icke längre, än nödvändigt är, nöja sig med den allför knappa aflöning, som kan erhållas, utan söka bättre och ordinarie anställningar. så fort tillfälle erbjudes. Att församlingens själavård under ett dylikt interregnum ieke ordentligt kan uprätthållas, torde icke möta någon motsägelse. Slutligen må en annan omständighet ej med tystnad förbigås.
I enlighet med dessa mina anraärkntr får jag framställa till det H. Utsk:s närmare uppmärksamhet, såvida renhiss af denna fråga blir bifallen, behofvet af att följa ett sysleme i helhet, för att undgå bristfäilighelerna af flera, utan alt se dem ersatta med fördelarna af något; och får jag, till följe häraf, föreslå, att förslaget för förändrade stadganden för brännvinsfabrikationen antingen stödjes på fullkomlig liberaliletsoch frihets-princip, nemi. att det måtte varda hvar och en tillåtet, att, när och hvarest sorn helst, Den 27 Juni f. m. 4 17 saint med redskap, obegränsad lill form och 5,1,01 lek, lill■ veikn brännvin mot bestämd skalf, då jnq likväl, såvida •(li nna, efter mili lanke, lör Sverige olämpliga princip gör sig gällande, ville sorn amendement till della sysleme föreslå, alt hvarje hemmantal innehafvande jordägare eller brnkaie malle, mot ingen eller högst ringa skatt, åtminstone 6 månader »I aiel, få tillverka brännvin med en t. ex. i5 kannors enkel panna i ira classen; eller att lagstiftande makten inträder med conseqvens på förmyndare-gebitet och på så säll begränsar lid, ort och redskap, så alt nationens allmännaste fordran upplylles, hvilken ovi dt rsägligen är brännvinets fördyrande, endast ernådd genom minskad fabrikation. Den förra åsigten medför en hyllning för den naturliga rältighelen att bestyra om sin egendom, och, i det den tillåter jordbrukaren sjelf’ tillverka sitt h 11 sbehofsbränn v i 11 jemte den nyttiga dranken, afleder den ovillkorligen deras rättighet att klandra eller motsäga den beskattning lagstiftande måklén behagar best mina för all öfrig eller fahrikshrnnning.
Alla slag af orättvisligen utfärdade orlofssedlar skulle genom så beskaffade enkla tjenstebetyg förekommas, såsom ock tvister af misshälligheter i nämnde afseenden; och likväl tillräcklig garanti finnas, huruvida personen varit i tjenst eller icke den och den tiden, 1' samt hvartill tjenstehjonet kunde och ville användas. Iakttoges noggrannt vid orlofssedlars utfärdande, hvad som redan finnes derom stadgadt, tror jag dessutom alla vidare föreskrifter vara öfverflödiga. Jag förnyar min vördsamma anhållan, att detta och mitt föreg:de yttrande må fä åtfölja remissen till H. Allm. Besv:s o. Ekon.Utsk. Uppå i anledn. häraf framstäld propos., biföll R. o. Ad., att Hr Lilienstolpes ifrågavar. yttrande finge remitteras till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Sedan härefter prot. blifvit upläst till slut, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt. Hr Den 14 December. 145 fir af Wannqvist, Fred. hade inlemnal följande Till Höglofl. Ridderskapet och Adeln! Underrättad, att jag blifvit vald till Sti[i|ileant i Exped.Utsk. får jag härmedelst vördsammast afsäga mig detta förtroende. Stockholm d. 14 December 1850. Fredr, af Wannquist. II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anförde: I öfverensstämmelse med den praxis, som hittills allmänneligen varit följd vid de tillfällen, då hos II. ii. o. Ad. långvarigare öfverläggning^ egt rum, hvilka slutats med votering, hade jag den äran uti plenum d. 11 dennes, före voteringens början, till H. R. o. Acl. framställa den frågan om R. o. Acl. behagade åtskiljas efter slutad votering. Denna fråga blef med enhälligt ja besvarad. Till följd deraf var plenum slutadt i den stund, dä voteringen var fulländad och voterings-prot. upläsl.
Med afseende å allt detta, finnér Utskottet sig ingalunda böra, i strid mot omförmälde, för realisationens bestånd vigtiga, grundsats, tillstyrka Rikets Ständer att nu disponera den vinst, som ännu icke till Banken ingått eller är, enligt upprättadt bokslut, salderad; hvadan ifrågavarande anmärkning torde förfalla. Sedan Utskottet numera frångått dess uti Betänkandet N:o 64 framställde förslag, enligt hvilket 960,000 R:dr utaf den reserverade Banco-vinsten skulle hafva användts till afbetalning å Riksgälds-Contoirels till Banken utfärdade obligationer, finner Utskottet, på grund så väl af hvad bär ofvan, rörande Bankens ställning och metalliska cassa samt den senares förhållande till sedelstocken, är vordet upplyst, sorn de inom 3:ne Riks-Ståndi framställde yrkanden, angående Bankens förstärkande med någon del af berörde vinst, att Banken, i enlighet med hvad uti åberopade Betänkande jemväl finnes antydt, bör beredas en tillgång, dels för låne-rörelsens utvidgande, och dels för metalliska cassans förstärkning vid förefallande behof. 1 öfverensstämmelse med dess uti nyssnämnde Betänkande yttrade åsigt, tror likväl Utskottet grundfondens belopp, af Rikets senast församlade Ständer bestämdt lill 5 millioner R:dr, böra icke vara underkastadt någon rubbning, utan förblifva oförändradt. Utskottet finner således, att, för ofvan antydde ändamål, en serskild så kallad reservfond bör afsättas. En ledamot af Högloft. Ridderskapet och Adeln och en ledamot af Vällofl.
St:r år 1823 antogo, att hvar och en, vare sig med eller utan lön vid annat Verk, som indrogs, skulle bibehållas vid sin innehafvande lön vid MagazinsDirectionen; denna senare princip kunde i afseende på Sökanden, som i egenskap af Ordinarie Tjensteman i 23 år tjent vid Direetionen, men till följd af K. Resolutionen den 29 December 1821 blott åtnjöte en extra lön af 200 R:dr B:co årligen, få gälla, samt honom således tilläggas full Revisors-lön ifrån den tid dess Revisorstjenst indrogs, i likhet med hvad de Revisorer åtnjutit och åtnjuta, hvilka sedan år 1823 blifvit indragne. 2 B. Uti häl öfver afgifvit uoderd. yttrande har K. Mits och Rikets StatsContor upplyst: att, vid den förnyade organisation, som f. d. Allmänna MagazinsDirectionen, i följd af K. M;ts under den 25 Februarii 1818 mecldeldte Nådiga förordnande erhöll, allenast 5 Revisorer, i stället för 4> å den den nya Staten uppfördes: att Kamereraren af Sille'n, sorn då var Revisor vid Verket, iugifvit en alternativt ställd ansökning, att antingen blifva befordrad till RevisionsCommissarie, eller erhålla afsked med bibehållande af sine löneförmöner på ExpectanceStat; i anledning hvaraf Allmänna MagazinsDirectionen beviljade afskedet och föreslog i underd. utlåtande till K. M:t den a6 November nämnde år, att Revisorslönen 33.3 R:dr 16 sk. måtte på ExpectanceStat blifva af Sillen tillagd; men som K. M:t i Nådigt Bref den 23 Januarii 1819 förklarade, att de genom nya regleringen indragne Tjenstemän, hvilka å
Men af alla jordbrukarens besvär^ är detta det sista, som jag inser någon sannolikhet, att få afskaffadt. Ingen känner denna tunga i högre mått än jag, emedan jag har nära 7 mil till mitt vägstycke; men det oaktadt vågar jag icke tillstyrka bifall till "Utskottens Betänkande. Jag är öfvertygad, att den inre rörelsen i landet icke är i tillstånd att kunna draga en sådan väggärd. Den skulle komma att utgöras blott af de resande, och detta blefve så litet och obetydligt, att det är en stor fråga, om icke uppbördskostnaden blef större Den 3 April. större än afgiften. Dessutom tror jag icke, att det är på denna väg jordbruket bör lindras. Om vi fingo något mera naturenliga skjutsförfattningar, skulle jordbrukets fördel mera afses, och jordbrukarens önskan mera uppfyllas, än genom en sådan gärd. Genom detta förslag skulle de resande få vidkännas en betalning för sjelfva vägen, som jag tror mycket lämpligare kunde läggas till sjelfva skjutslegan. Jag anser för öfrigt representationen böra vara varsam vid framställningen af sina underdåniga önskningar , då man med skäl fordrar, att Regeringen bör fästa afseende på dem, som äro af natur att kunna och böra bifallas. I annat fall åstadkommer man genom sådane önskningar, hvilka blott uppfylla eli enda motionärs idée, att andra för fäderneslandet nyttiga förändringar derigenom med lätthet förbises. På denna grund förenar jag mig med de Talare, hvilka yrkat afslag. I anseende till hvad af Friherre Ehrenborgh blifvit upplyst, skulle jag tro, ast som Betänkandet innefattar flere momenter, de föregående kunna bifallas, och de efterföljande afslås, utan att Utskotten behöfva besväras med någon återremiss. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Då Utskotten fattat det beslut, att till Rikets Ständer framföra, om jag så får säga, den idée, som innefattas i Betänkan19 H. 9 i3o Den 3 April. det, hafva de visserligen ägt ganska litet hopp, att dertill vinna Ståndens bifall.
Utskottet sluteligen, att derest Riksens Ständer skulle täckas härtill lemna sitt bifall, lära Rikets Ständer äfven finna rättvist och billigt, att samma förhöjning, som vid denna Riksdag bevilljas Embetsoch Tjenstemännen samt Vaktbetjeningen i Ranken, får beräknas å Lönerna vid RikfgäldsContoiret, sådana de, efter nu föreslagna jemkningar, å Staten komma att uppföras; offe att denna förhöjning utgår ifrån samma tid, som, i afseende på Banken, varder bestämd. 8:0 Från BancoUtskottet, af den 26 Juli, i anledning af väckt fråga om förhöjda arfvoden för Bankens Fullmägtiga; och föreslår Utskottet, uppå anförda grunder, att ifrån och med nästkommande år en tredjedels förhöjning derå må bevilljasjhvarigenomsammahonorariumkommer att för hvar - 1334 Den 27 Juli e. m• dera af de Respectiva Ståndens Fullmägtiga i stället för 500 R:d. utgöra Sexhundrade Sextio Sex Riksdaler 32 sk.
Hon vågade sig bort till dörren, som stod litet på glänt, och hvarifrån en het luft böljade ut, och nu såg hon, att det var ett bageri, och att bagaregesällerna voro sysselsatta med att sätta långa rader med brödbullar på plåtarne och skjuta in dem i ugnen. »Ett helvetes arbete!» ropade en af dem. »Att baka bröd till så många af så få skeppor mjöl. Strö mera bark i degen, annars slita de fattiga skälmarne oss i stycken!» En af de andra bagaregesällerna skulle just till att slå ett helt tråg med bark i degen, då Kärleken gick öfver tröskeln och sade: »Låt mig hjälpa med brödet!» De stannade midt i arbetet och sågo på henne. »Hvarifrån kommer den där kvinnan?» frågade en. »Hvad har hon här att göra?» »Kasta in henne i ugnen,» sade en annan och skrattade. »Så liten hon är, kunde hon ändå bli en pinne till.» »Låt henne vara!» sade en annan. »Hon är i alla fall två händer till, och vi behöfva skynda oss, om allt detta skall hinna bli färdigt, tills det blir dag.» Kärleken hade redan vikit upp sina ärmar till armbågarne, och utan att svara hvarken den ena eller den andra, började hon raskt med arbetet. Gesällerna sågo med förvåning, huru fort det gick för henne. Medan de gjorde ett bröd i ordning, hade hon tre färdiga, och medan deras bröd föllo ihop, flata och torra, svällde degen under hennes händer till runda och doftande bullar. »Du är ingen dålig bagare, du,» sade en af gäsällerna och sneglade bort till henne. »Men väntar du dig lön för din möda, så tar du miste. Det bröd, som här bakas, är för de fattiga. Nöden har varit stor, och alla och en hvar har fått lof att skramla ihop för att köpa mjöl till de mest behöfvande. Men allt, som har flutit in, fick lof att passera rådets och borgmästarens händer, och, som du ser, kunna vi just inte klaga öfver öfverflöd. Folket väntar det dubbla, och har inte brödet full vikt, få vi allt gå till sängs utan hufvud i morgon kväll.»
Priset, ei~lial] .et gciioiii eii sldclas fyilcostigliet, slxil1e utcle1.a~ för cden. imta insa11 dn slid ' te~i sröram cle Beh o h e t af L I der ~ visi~ii-ig for deii 1win.- li g.2~ niigcloinei i. i griiii.cleni.a för lieliiiiiets v årcl, j %nite clärtill. l i ii.i:; i ri il e s y d os, samt en. pI.a,n. för ori1i.i am c1.e af en tic1sen.l.i.g s&amp;- d.si i m1 clei: visi.iii.ig, a.f+ecld att ri tbil.ila, a; ntingeii en.clas t h.usni öd ra; .^ ' och Iiiisl ign lxitriiileii. eller cliirjiiiiite o (: ksk, tj i %i.a,~i~iiior r. Priset y. Den. iiriiiii viktillclel.ides fr 11 - Hed: \ rig Haglriii d i Nori.köl~.ii tigi~~re iiyheten för detta AJ: ii.r ntiwt,etttiidet rtf en. plaii tiU inat~iiiliiig af eii foi id för A,Stadkommaiiiie af st~idieocli yrkesstipeaclier i syfte att bereda lwiiiiior till. s,j jal.ffoi: .söijni~ig sani t börj WI. till för ve19illigaiidet af chma plm .. Arbetet för ', t 1 7 A ' bil.daiiclet af.
Såsom exempel ina, utan at wittja gPoa anledning kil någon slutföljd om Rikshushällnirigen den tiden, anföras, at af Zancinsn är 167g mäste uplänas 523 D:r Gilsivermynt i Nyärs-penningar ät H>s-Bstjeniligen och 1200 D:r Silfwerniynt för en Konungens resa: af snart inflytande räntor'anslogs klanenen derföre betalning; ät! v en som för et förskott lil Kmicsuitets LoUe^ii astöning, Lankjnoii af insiutna Lnllnrcdel fick göra sig betald. Deremot utsträcktes detta anlitairds det päföljande äret sä wida, at Lankinen för sintöreclit nödgades neka ytterligare län til Kronan rr^s föreställning om angelägenheten, at de redan erhällna försikringar om betalning af Sjötulls-medlen, fvm Lan^ueu n!fades at orubbadt källa Kongl. Mastt tilhanoa, blesiro ä sagdan tid upfyrlda. Nyttan af Kanco - Werkst hade redan kydeligen wisät sig; uti icke ringa män hade det allmänna rönt den; och oförmodadt borde således dek förekomma, at Kongl. Maj:! uti Skrifwelfe d. gOclober 1674 underrälfade Lunonen, det oräres more afgängna, at icke allenast Kronans räntor moro tagna under Kongl. Majtts egen äispotltion, utan ock myntet samt stycke-handeln til Kronan Återlända, för owillrgb-slen at göra förskott ti! Rikets (ionkervation. Einedlertid underläto ej Lancjuons Fallmagtige och LummiskariLi-, hlvarken at yrka ttauciuLns rätt iil betalning för desi redan gjord r Krono» ian, ej eller at gemensamt hos Kongl. M.j:t göra underdånig föreställning om Kananeus nytta bade för det allmänna och enMldta, under åberopande af den i Kolig!.
Jag anhåller alt det nu upplästa Exped.Utsk:s förslag till underd. skrifvelse måtte 26 H. 25 i£>4 Den 11 Juni f. m. få hvila på bordet, emedan der förekomma oriktigheter i den punkt, som rör upprensning af skärgården vid Söderhamn, hvilken icke öfverensstämmer med hvad R. St. beslutat; och som möjligen äfven andra oriktigheter deruti kunna finnas, tror jag att detta förslag bör hvila till nästa föredragning. I anledn. häraf förklarade Hr Frih. o. Landtm., att det nu föredragna förslaget komme att hvila på hordet till nästa plenum. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s nedannämnda förslag lill §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: N:o 43, angtde ändring i hittills gällande stadganden rör:de bancoverkets styrelse och förvaltning; N:o 45, ang:de de i 63 §:n Reg.Ftn föreskrifna creditiv summors belopp; N:o 46, angtde ofullständighet i Riksactens stadganden rör:de förmyndare val för omyndig Konung; N:o 47, o™ statsverkets inkomster; W:o 4$, om upphörande af Avesta kopparoch manufacturtull. Likaledes upplästes til justering, men begärdes på bordet af Frih. Cederström, Jacob, Exped.Utsk:s förslag N:o 49 till § i riksdagsbeslutet, om knekterotefrihelsmedlens upphörande. Upplästes Exped.Utskrs mern. N:o 54, i anledn. af erhållna återremisser af Exped Utsk:s förslag W:o 38 till § i riksdagsbeslutet, ang:de tiden för nästa lagtima riksdag. Derefter upplästes till justering och godkändes Exped.- Utsk:s förslag N:o 5o, till § i riksdagsbeslutet, ang:de tiden för nästa lagtima riksdag. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 4 e* In fidem protocolti, F. O. Silfverstolpe. Den u Jiioi e. m. Lördagen den 12 Juni 1841.