Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han erkänner, att sainhallct sjelft bidragit att undergrafva aktenska-ets helgd, genoni att vid dess sida ställa det legaliseradc otuktvascndet, och han finner icke ord, nog starka att brännmärka skändligheten af det system, som derinom råder. Slikt, utbrister han. arskrimde orattfardighet. Hvarför sAh72 skihnd mllnit Instbnm, vziiiz och pvaitnor? Gent emot sadana fakta, anser förf. att sjelfva bohemens djuriska uppriktighet kan vara i viss man befogad. Med utomordentlig klarhet och styrka uppvisas i andra sidan det oskiljaktiga sambandet mel !an moral och kultur: liiiri:. ett sedligt lif ar e t t lif under sjelfstyrelse, huru .icke naturen utan viljan är den styrande makten, huru moralen intager i menniskolifvet samma plats som naturlagen i djiirlifwt. I hr, visar huru friheten icke, som bohenicn förmenar, ar iiägonting färdigt som man kan pocka sig till, iitan ett kulturens förvarf; huru frihet är menniskans förmZiga att göra sig gallaritle i öfverensstämmelse med sitt högre väsende. Han vederlägger pä- ståendet om naturens oemotståndlighet och visar att menniskolifvets grundlag ar att göra anden till herre öfver naturen. Han skildrar kärleken inoni och utom äktenskapet, visar huru den skall uppfostras för att konima till full kraft, huru den erotiska känslan skall stallas under moralens tukt för att bli äktenskapet värdig. A andra sidan visas huru boliemen vill njuta kärleken men icke öfva den, huru han föraktar moralen och håller sig blott och bart till erotiken, hvilken derför blir för honom, såsom han sjelf säger: en roffigel, som konimcr och försvinner, men aldrig! ; an bindas eller tämjas. För ögonblicket,. det erkänner hr P., kan väl en sådan flyktig känsla bereda njutning. Meii lifvet förlorar derpå sin glädje, sitt varde. Tillfredsställelse är oskiljaktigt förbunden med ett sedligt lif i arbete. Njutningen Icoinmer deraf sjelfmant.
I den till Banko-Utskottet, vid sednaste riksdag, afgifna berättelse yttrade Fullmägtige, med anledning häraf, att då, endast i de fall, att lånen upptagits å tolf månader och derutöfver, särskilda ränteoch provisionsförbindelser ifrågakomma, antagandet af det väckta förslaget skulle föranleda dertill, att lindring i ränteoch provisionsvilkoren icke tillkomme de flere låntagare, hvilka undfått lån å kortare tid, än tolf månader, Fullmägtige funno sig böra tillstyrka, att låntagare i Statslånefonden må af rän Bih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 A/d. 16 Håft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial 32 '28. tan och provisionen för dea iånetid, suni öiverskjuter sex månader, eftergifva» skilnaden emellan 8 och 9 procent. Med tilikånnagifvande. att beloppet af den eftergift i ränta och provision, sora, genom bifall till Fulimägtiges berörda framställning, skulle ifrågakomma, uppginge: å den genom Fullmägtige omedelbart verkställda utlåning, till 586: 25.
Då dessutom ingen motion är väckt om någon förändring i folkundervisningsstadgan, så är det väl icke lämpligt att nu, innan skolorna ännu äro mera än partielt inrättade, ifrågasätta en partiel utsträckning till några vissa slöjder. Trädgårdsodling och trädympning m. m. finnas dessutom redan omnämnda i den gällande författningen. Kan man vidare utvidga skolorna, sedan de kommit i gång, så är det väl, men att nu begära särskildt statsanslag för sockenskomakare eller sockenskräddare eller sockensmeder, finner jag olämpligt, hvarföre jag tillstyrker bifall å Utsk:s betänk. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Gr. Posse har så fullständigt utvecklat den ide', som jag velat nedlägga i min, betänk, vidfogade reservation, att för mig intet annat återstår, än att förena mig med honom. Det har likväl icke varit min mening, att Staten i något hänseende skulle belastas med några nya förslag för införande af undervisning i handslöjder. Jag har endast ansett, att då motioner i en dylik syftning voro väckta, och då, efter min tanka, just allmogens barn skulle vara vida mer tryggade för sin framtida utkomst genom en sådan undervisning, än om de t. ex. få inhemta litet geometri, linearteckning eller naturlära etc., hvil - Den 21 December e. m. 635 ket visserligen icke innefattas i det för folkskolorna bestämda minimum, men hvartill undervisningen likväl enligt författningen kan och bör utsträckas, åtminstone för vissa individer; så hade jag trott, alt Utsk. åtminstone bade bort uttrycka en opinion, att en sådan undervisning i handarbeten vore af vigt för allmogens barn. Att så helt och hållet kasta motionen ifrån sig, utan att yttra det aldra ringaste till förmån för en vigtig sats, ansåg jag icke rätt och derföre reserverade jag mig. Skulle 11. o. Ad. täckas återremittera betänk., sä att del får komma under nytt skärskådande inom Disk., så hoppas jag der kunna ytterligare utveckla skälen för min åsigt. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Vi torde känna litet hvar, på hvad sätt frågan om folkundervisningen har blifvit mottagen i landsorterne.
Flere af våra större possessionaten utöfva äfven densamma jemte redningsrått i Fartyg. Skulle de då vara förbundne, att inställa sig vid närmaste småstads-magistrat, för att undergå examen ? Friherre Cederftröm: Jag år öfvertygad, att Ridderskäpet och Adeln icke mera ån andra vill undandraga sig de vilkor, som i allmänhet stadgas för vinnande af rått till idkande af Den 30 Augusti e. 351 borgerlig näring. Utskotten hafva således ej dragit i betänkande att föreslå, att äfven Adelsmän skulle taga examina. Hvad åter beträffar, att sådana skulle kunna åläggas de possessionaten, sorn reda ut skepp, så behöfves ej dertill burskap, och således ej eiler examina. Herr Hjerta har anmärkt om qvinnoköneta rätt att idka handel, och den i 2, §;n lemnade rättighet för Enkor och ogifta qvinnspersoner öfver 5o år. Detta har ej sammanhang med hvad i denna §. förekommer, ty om man erinrar sig, hafva qvinnor, som vilja ingå uti handel, rättighet dertill, enligt 5 §:n. Detta är en annan slags handel, nemligen småhandel, och dervid hafva Utskotten föreslagit, att fruntimmer må få försälja i egna bodar sådane varor, sorn de kunna tillverka. Friherre T-Vrangel; För min del ämnar jag ej idka handel, ty jag har dertill ej ringaste fallenhet, men jag kan ej förstå, hvartill examina skoja tjina. Jag vet ej att en köp—i man kan äga annan skyldighet, ån att han skall lemna en god vara. Jag skulle således, i likhet med flere, tro, att examina kundo uteslutas. Herr Hjerta: Min mening är visserligen icke, att icke detta är olika slags handel , meri jag har trott, att det borde förtydligas, och att man ej borde nyttja sä ofullständiga beskrifning gar, som kunde leda till chicaner, beslag, rn. m. Dessutom finnas saker, som af könet å— stadkoinmas, men ej få försäljas, och det torda blifva svårt att utreda, huruvida fruntimren, 358 •>
Sedlarnes inlösen med silfver, vöre alltså att önska, hvarvid deras värde efter cours i silfver naturligtvis skulle läggas till grund. Ingen vunne elier förlorade derpå och Banken erkände blott hvad Banken redan genom bristande inlösen ådagalägger. Man föregifver likväl allmänt, att Banken icke äger tillräcklig 939 Den 23 Februarii. reel fond dertill. Då nu Bankens egenskap ef långifvare icke lärer utan inrättning af någon annan LäneBank, kunna upphäfvas, återstår till realisations verkställande, att förstärka den reela fonden , om detta skulle kunna till någon del åstadkommas genom enskildtas bidrag emot actiers erhållande i den nya blifvande VäxelBanken så mäste likväl största delen af det möjeligen föreställbara beholvet förskaffas g^nom utrikes lånI båda händelserna aro sådana försträckningar icke tänkbara utan vinst ät försträckaren, actie-ägaren, och Bankens räntor, nu redan till fullaste belopp pårä1 nade för Rikets flerfalldiga behof, skulle erfordras till realisationen, samt Riket dessu tom fästas vid utrikes gäld Uppoffringen af Bankens räntor eller inkomster kan omöjligen genom hvilken konst-tillställning som hälst, förekomrnas och utländska actieägare skulle ej insätta sitt silfver i den nya VäxelBanken, utan att actierne voro användbare j verldshandel. Hvad förtroende detta Rikes penningeförhållande kan äga utrikes, tillkommer mig icke att bedöma; men det sätt hvarpå Rikets utländska skuld nyligen blifvit, dels betald, dels betalning derföre erbjuden, samt d<n erfarenhet som Rikslånen i Europa nu synas uppdaga, leder mig på den förmodan att utlänningen, uti möjligheten af en öfverdrifven vinst, söker ersätta h vad i capital-säkerhet kan efter hans bedömande brista. Förstärkningen af Bankens reela fond, skall till följe häraf dels genom Bankens ärliga afsakning i inkomst eller utgift i räutor, dels genom capitalbiträ - Den 28 Fehruarii, 94o dets dyrhet, blifva Riket ganska kännbar och sjelfva det införskrifna sillret ovilkorligen utgå igen till vida större belopp, än det blifvit införskrifva.
A t t man gisslar mänskl iglietens dåliga egenskaper, är ju redan det tamligen djarft, inen:] tt inari finner fel i de goda: att afven de goda, de soin goda: insedda, icke 1i811ii profvet, att de iiro ett sken, detta iir diktaid@irfliet A, la Lokes forta1 af gudarna. Ibsens geni raddade honom i i h allt för liarda efterräkningar. Hans process med mänskligheten har sitt intresse. Man kan föreställa sig det narinast under fornien af en dialog mellan brothlingen-människan och undersökningsdomaren-diktaren. Först framträdde den @ strakta idealisten, när Brand och Kjarlighedens Komedie vor0 utglfna ' och sade: » Tack, kare diktare, du förstar oss som ingen anilaii; vi äro alla syndare, vi lia endast att böja oss i känslan af vår syndaskuld. Ödmjukhet, det ilr vårt räddande ord., Men diktaren sade: w Vänta litet, eder ödmjukhet är intet annat an hyckleri, jag skall visa eder, att eder alskvärdhet ä r intet annat än lättjans och intetsägandets lösen, att I .blott viljen dröja med alla förändringar och vänta till dess en ideel reformator kommer, för att slippa reformera eder ocli uppskjuta bättringens dag.,. Den abstrakta idealisten kände sig kuslig till mods och drog sig tillbaka. Och så skapade diktaren dessa gripande stycken De zcnges förbund ocli Samhallets pelare, där han gisslade öfverklassegoismen. Det ar teckningen af sainhallets styrande som vanans slafvar och rutinens pedantiske förfliktare. De styrande leddes af sinå kotteriintressen, allt sar underkastadt ett laisser-aller system, kårandan och sammanhållningen står i kotteriandans tjänst. Då höres från andra håll ett jublande tillrop till diktaren:, Bravo ni ar en folkets man, det ar tydligta. Demokraterna framstorma för att ta honom i besittning. ~ B I i s s t a g säger ~, diktaren, wni ha ej heller gissat inin gåtas.
Skulle icke tilläfventyrs den der allmänna rösten rätteligen vara ingen annan än den som ränlegifvarne uttala, i händelse de dertill lemnat tillfälle. Och om nu dessa räntegifvare säga nej till förändringen, månne ej den värde talaren då skall nödgas medgifva, ali den allmänna röst han åberopat, får stå för deras räkning, hvilka egenmäktigt upphäfva sig lill allmänhetens målsmän, och i denna allmänhets namn yttra meningar och åsigter, som han sedermera icke vill vidkännas. Hr Rosenblad har, till vederläggning af mitt anförande, yttrat, att räntegifvare, genom det nuvaride sättet för räntornas utgörande, skulle af uppbördsmännen laederas. Att sådant kan ske är en möjlighet, men man äger ingen rätt att förutsätta oredlighet hos Statens tjenstemän för att derpå sedan grunda ett beslut. Dessutom finnes häremot garantier, som komma den skaltskyldige tillgodo, ty häradsskrifvarne debitera räntorne i sina uppbördsböcker, hvilka ligga till grund för fogdens uppbörd, och ingå, jemte fögderiräkenskapen, till landskontoret. Summan af dessa uppbördsböcker, skall öfverensstämma med specialräkningen, och finnes dervid någon olikhet, vare sig till Statens eller den enskiltes skada, så kan det icke undgå att blifva föremål för både anraårkn. och rättelse. För att bevisa Konungs och Ständers rätt, alt verkställa den ifrågavande ränteförvandlingen, har Hr Stuart uppläst, ett koncept lill de skattebref, kamm.collini vanligen utfärdar. Bevisningen skall förmodligen ligga uti den strof af skattebrefvet, som innehåller att köparen skall utgifva de räntor, som efter lag och författningar hemmanet åligger.
1 alla händelser är det nödvändigt att gifva fullrmge i Riksgälds-kontoret bestämda föreskrifter i afseende å lånets upptagande, emedan de eljest skulle komma i en alltför svår och nästan outhärdelig ställning. För 318 Den 13 itnj f. lil. min del anser jag att man bör ovilkorligen fullborda en stambana, nemi. den södra, och 0111 sådant icke låter sig göra, utan att upptaga nytt lån, så må man då göra det, hurudana utsigterna än må vara. I afseende å de öfriga föreslagna sträckningarna, vore visserligen önskligt, att de så snart som möjligt kunde komma till stånd, men jag tror det ej vara klokt att föreskrifva medels ankatlande för dem till hvad pris som helst; och man borde derföre lemna föreskrift om upptagande af lån för detta ändamål endast under vilkor, att dessa ej komme att stå staten till högre pris än man förut kunnat betinga sig. Då emellertid Ståndet beslutat en tillökning, hvad jernvägsbyggnader angår, utöfver hvad Stats-Utsk:t föreslagit, så hemställer jag, med åberopande tillika af förut anförda skäl, huruvida icke detta Betänk, bör till Utsk:t återremitteras. Frih. Sprengtporten: Den slutsumma, som kommer att erfordras för jernvagarne, beror visserligen till en del på voteringar i förstärkt Stats-Utslcf, men man kan antaga den till 29 å 30 millioner. För min del kan jag icke tillstyrka att ett så stort belopp upplånas utom landet, och jag tror äfven att en stor del deraf kunde utan svårighet erhållas inom detsamma. 1 en tidpunkt, då våra handelsförhållanden gestaltat sig så ogynnsamt, som de gjort alltsedan 1857, och dä på en gång staten upptager så oerhördt stora lån samt de enskilda belasta sig med så betydliga skuldsummor, vore det ock i sanning en ej onaturlig sak, om krediten skulle gifva något vika.
Ismene och Berenike voro infödda Athenskor och Hermiones barndomsvänner, ännu likasom hon, fria från Hymens band – Berenike en mörklockig flicka med själfulla drag och lugn värdighet i sin gestalt, Ismene en blond, leende och barnsligt sjelfsvåldig sextonåring, hvars ansigte var den klaraste spegel för en glädtig, känslig, af nycker regerad sinnesstämning, och hvars hållning och åtbörder förenade med mycken liflighet mycket behag och oskyldigt koketteri. – Hvad tyckte du om den lilla visan, min Julia? frågade Ismene, i det hon lade bort lyran och lyfte sina små fötter upp i den svällande soffan, mot hvars gröna grund sandalernas perlor glittrade. – Har du hört henne förr? – Nej, svarade Julia; – dess melodi är enkel, men oförgätligt vacker. Jag slutar deraf, att hon är mycket gammal. – Du dömer riktigt, sade Hermione, – hon är ett skott ur Simonides’ vinstock. – Och om jag sjungit henne i min mormors mormors tid, inföll Ismene, – så skulle jag blifvit utskrattad, för att jag kunde tycka om en så gammal urmodig visa. Ser du, i min mormors mormors tid, då hade verlden smak! Då buro damerna en hårklädsel hög som Vindarnes Torn, och männerna muscher, som gjorde dem alldeles oemotståndliga ... Fy, Alkmene! Ser du icke, att en fjäril sitter i dender blomman? Tror du, att en blomma törstar, sålänge hon kysses af en så vacker liten kavaljer? Vänta tills han flygit! Han flyger snart, ty fjärilar äro ombytliga och och trolösa, Alkmene, men att dränka dem för den skull vore i alla fall ett för hårdt straff. Det är deras natur att vara trolösa ... begriper du icke det, enfaldiga flicka? – Julia, sade Hermione, – nu är ordningen hos dig att föreläsa det nya stycke, som du öfversatt till vårt språk, af din romerske Ovidius. Sången om Pyramus och Thisbe var så vacker, att vi längta att höra mer af samma skald ...
Offentliga anslaget å Statens sida till skolläraren i Strömstad är endast i5 tunnor spantnål; en alltför ringa belöning för den möda, som äfven vid en pedagogi måste nedläggas, helst då elevernes antal vid denna offentliga skola vanligen uppgår hvarje år till 3o ä 35 och skolläraren således har föga tid öfrig till biförtjenst genom privat undervisning för ett och annat af de ganska få bättre bemedlade innevånarnes barn: ett förhållande, hvilket föranledt, ntt consistorium i Götheborg redan för i5 ä 20 år tillbaka sett sig föranlåtet att förordna den såsom pedagog fungerande (hvilken derföre under samma tid alltid varit en prestman) till vice pastor vid stadens kyrka, och att med fullt ansvar föreslå denna församling, hvilken är annex till moderkyrkan i Skee pastorat, der ordinarie pastor är boende. Det lärer ock icke vara obekant, alt handelsconjuncluren inom Strömstads samhälle inom de sednäsle åren betydligen aftagit, och deputeraden derifrån kan delta fullständigt vitsorda, så alt ej af stadens ringa tillgångar kan väntas något bidrag till skollärarens ansländiga aflöning, helst staden redan gjort en betydlig uppoffring till en 1826 derstädes inrättad vexelundei visnings-skola, som af behofvet varit högst påkallad, då antalet af barn i staden, under i5 års alder, uppgår vanligen till mellan 4 ® 5oo. Att således något ytterligare bidrag, än ofvannämnda i5 tunnor spanmål, måtte af Staten beviljas till upphjelpande af stadens skollärares högst ringa lönevillkor, är en anhållan, 0111 hvars nödvändighet R. St. visserligen göra sig fullt öfvertygade, och derföre ej dertill vägra att benäget bifalla. Stockholm den 14 December 1840. A. Bruhn. Vidimeras Claes Gartz. B. Hjort. "lindert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att detta betänk, blifvit af de öfriga 3:ne Stånden återremilteradt. Gr. von Platen, Baltzar: I sådant fall vill jag visst icke uppehålla tiden, då i alla händelser detta utlåt, kommer tillbaka till Utsk:n.
Jag vill blott derföre i förbigående nämna, att, emedan Bankens omedelbara försträckningar till D isconternes Gäldenärer skulle blifva större än 5'ag vågar anse nyttigt: emedan af Götheborgs Discont, som likväl i Creditorernes behandlande har företräde för de öfrige bägge, påräknas återbetalning till Banken af hela dess förskott Statsoch Banko-Utskottens Betänk anderi', ii 99* på samma tid Octroijen gär till anda, hvilket ej kunde lata sig göra, utan att sätta så väl dess Borgenärer, sorn' Gäldenärer i sämre cathegorie, i afseende på liijvidations-terminerne,' än Malmös och Götha Canals; och äfven emedan jag icke finner utveckladt, hvad jag likväl anser så vigtigt„ nemligen huruledes, då intet öfvertagande till allmän utredning komme att äga rum, alla de gränslösa omgångarne af för*, dringarnes bevakning och fullföljande under en Concoursmässig behandling möjligast skulle kunna inskränkas, till lättnad för de spridde Fordrings - ägarne m. m., som i sådant fall ifrågakommer; så har min öfvertygelse förblifvit oförändrad, att den reglering, som kunde grundas på en generel af Rikets Ständer sjelfve fastställd plan, under Öfverstyrelse af deras Fullmägtige, företrädesvis borde antagas. Det .är en obestridlig sanning, att någon osäkerhet om Utslaget är dermed förbunden, och denna sanning bör ej döljas. Men jag öfverlemnar till Beredningens eget omdöme hvad som skulle blifva inflytandet på Discont-papperen af denna opinion om osäkerhet, som alla speculanter skulle få interesse att underhålla, derest utredningen finge ankomma på Curator rer, såsom i vanliga Concours-rnassor. Jag har för öfrigt i denna del redan förut yttrat mina tankar. Medan tiden förlöper under öfverläggning gar, ökas förlägenheten med hvar dag. Näringarna sakna förlag. Tiden tillstundar, då beting och köpslut skola afgöras. Tiden är förhand, då Utskyl-derne skola afbördas.
Ty om jag till exempel äger 2§ Hemman, och innom Församlingen ingen annan Egendom fanns, af precist samma storlek j så kunde vid Voterings-Sediarnes öppnande , alla veta på hvem jag röstat, fvlen om Den 17 Februarii. till exempel minsta Hemmans-klyfningen vöre g:de delar, oell jag hade aflemriat 20 slutna och omärkta Voterings-sedlar, sä skulle förmodeligen ingen dödlig känna mina Sedlar, åtskillda ifrån de öfrige, och således ingen möjlighet vara att upptäcka på hvem jag röstat. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham.- De täta tillfällen jag i följe af min Embets-befattning har att känna de många chicaner, som vid Prestval förefalla, göra att ingen lifligare än jag kan önska stadgandet af utvägar till dessa chicaners förekommande 3 men hvarken den Motion, som gifvit anledning till det nu under öfverläggning varande Betänkande, eljer det förslag, som den värda Ledamoten Herr Cederskjöld nu uppgifvit, synes mig leda till detta ändamål. De fleste klagomål öfver Prestval komma att af Domare-magten afgöras, och frågan ingår då merendels, hvilka varit berättigade att välja, och till hvad grad de dertill varit berättigade. Vid undersökningen derom beror resultatet af utredningen, om hvilka röster lagligen kunna fastställas eller böra förkastas. Skulle Voteringen genom slutna sedlar •förrättas, så tjenade denna pröfning till intet, och all möjlighet vore häfven att slita anförde Besvär. Hvad Lag-Utskottet nu i sitt Betan: kande yttrat, anser jag således vara rätt och tillräckligt i afseende pä den gjorda Motionen, ehuru jag visst tror det vara vigtigt om andra utvägar kunde utfinnas, till hämmande eller Den 17 Februarii. 391 minskning af täta chicaner, hvilka dock ej i anledning af denna Motion nu kunna föreslås. För min del anhåller jag att Lag-Utskottets Betänkande måtte bifallas, eller att, om Högloflige Ridderskapet och Adeln deraf skulle besluta Återremiss, detta mitt yttrande måtte detsamma åtfölja.
Bergslags privilegier, om upphörande af. XLIV. B. 3q5. XLVIII. A. 182. LI. E. 63. Skjutgevär, angående rättighet för Patrull, Post, Vaktkarl eller Fångförare att deraf begagna sig till förekommande af fånges flykt. XXXII. 218. R. 312. XXXIV. 199. XXXVI. R. 35. XLVII. B. 2o5. XLVIII. LVIII. U. 189. LX. A. 181. LXII. E. 118. Skjutsen, Gästgifvare-, Kronooch Kungs-, angående förändring uti. Skjutsoch Postlnrättningarne angående. X. 153. XII. R. 100. XIX. B. 390. XXL 3q. XXII. Å. 124. XXXIII. U. 477. XXXVI. 24. XXXVII. A. 203. XLIX. E. 26. Skjutsning af Ekevirke, om lindring i. Se Ekevirke. Skjöldebrand, Hans Excellence Grefve Anders Fredrick, yttrande. I. 216. Skog, om dess underqvistning på håda sidor om landsväg. II. 172. IV. R. 220. IX. B. 278. X. Å. 6a. XVI. U. 107. XVII. Skogarne i Riket, angående föreslagne förändringar uti i8o5 års Kongl. Förordning derom samt i andra med Skogshushåll - 458 ningen gemenskap ägande Lagar och Författningar. HL 4oq. V. 261. YL R. 395. VIII. R. a58. XXI. B. 126. XXIII. Å. 3oo. XXXVI. U. 3o2. XXXIX. 23o. XLI. A. i2o. XLVI. B. 117. XLVII. A. 194. LXI. E. 166.