Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu StatsUtsk. alldeles icke på behörig väg fått kännedom om de missbruk, som inrotat sig i förvaltningen af stipendii-heramannen, hvaröfver Utsk. också blott i obestämda ordalag sig yttrat, och Utsk. således endast på en förmodan, att förenämnda missbruk ägt rum, tillstyrkt den ifrågavar. skrifvelsen, inser hvar och en lätteligen olämpligheten af Utsk:s förslag. Det må visserligen så vara, alt saken är vigtig, i och för sig sjelf, men det lärer väl icke kunna bestridas att många saker finnes, hvilka äro rigtiga i och för sig sjelfve, ehuru de derföre icke äro af beskaffenhet, att lagligen eller rimligen böra blifva föremål för R. St:s åtgärd och förevar, fråga hör just till denna kalhegori. Jag upprepar hvad jag redan nämnt alt den föreslagna skrifvelsen är onödig och alt om R. St. bifalla densamma, och göra sig till ombud för enskilda, hvilka vi hafva i författningarna sig anvisade den väg de böra begagna för erhållande af rättelser i förelupna missbruk, utan att R. St. i sådant afseende böra besväras. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Enligt min åsigt kan Ståndet icke, utan att begå en inkonseqvens, bifalla Utsk:s förslag, enär Ståndet nyligen i fråga om ett betänk, från Ekon.- Utsk. som har enl. grundlagen, sig ålagdt, att granska ekonomiska författningar och om otydligheter i dem förekomma, derå fästa R. St:s uppmärksamhet, afslagit Utsk:s tillstyrkande om en und. skrifvelse till K. M. StatsUtsk:s ifrågavar. tillstyrkande angår ett helt och hållet enskildt ämne och jag afstyrker bifall dertill. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. biföllo den utan anmärkn. lemnade första delen af förevar, utlåt. Ropades ja. Då sedermera Hr Landtm, hemställde om R. o.
I afseende å de vid 1861 års slut i Krigs-kollegii hufvudbok balanserade fordringar, tillhörande ordinarie anslagen, hafva Revisorerne utaf räkenskaperna inhemtat: dels att följande voro på utredningar och bevakningar i konkurser beroende, nemligen: hos Regements-skrifvaren C. L. » Tygvaktaren Zelling 268: 23. » J. A. de Rons söners konkursmassa 58: 47. » Snickaren P. Wellin 99: 13. » Läderhandlaren A. Wigelius 274: 40. » Handlanden C. A. Broms 148: 45. » D:o J. Lindgren 399: — » Fabrikören Ehrling 471: 25. » Skepparen C. J. Pettersson 157: 23. » f. d. Kommendanten E. L. v. Schantz’ konkursmassa 18: 50. » Landtbrukaren C. — 69 — dels att af fordringarne hos sterbhusen efter Öfverste D. v. Bildt, 2,616 R:dr 91 öre, och Kapten Bentselstjerna, 2,188 R:dr 50 öre, den förre berodde på afskrifning och den sednare på Kongl. Kammar-rättens pröfning. dels ock att följande personers vistelseort vore okänd, nemligen Underlöjtnanten M. L Barck och Skepparen Heim, af hvilka den förres skuld utgjorde 126 R:dr 50 öre och den sednares 7 R:dr 33 öre, samt Ammunitions-förvaltaren A. F. Hahr, hvars propriebalans blifvit af Kammar-rätten^fastställd till 36,204 R:dr 98 öre. Några upplysningar huruvida under revisionsåret några åtgärder för medlens indrifvande blifvit vidtagne, hafva Revisorerne icke af räkenskaperna kunnat erhålla. § 4.
a Årsafgifterna äro, såsom nyss antyddes, stälda efter graderad skala i förhållande till inträdesåldern, hvilket gifver kassan största möjliga trygghet. Men skulle d e i framtiden befinnas onödigt höga, ar det ingenting, som hindrar att genom ändring i stadgarnr minska dem. Kassan erbjuder obegränsade tillfällen för förmögna och frikostiga personer, hvilka deltaga far den arbetande qvinnans ofta tut1g.d lott, att genom gåfvor eller testainentariska donationer understödja kassans vackra andam51. blir Men icke nog harmcd; äfwrrii den fattiga deIcgare~~ wä, ' görare. Hvarjc hennes årsafgift blir en lijclp för lidandc medsystrar, då hon sjelf ar nog lycklig att ej behöfva taga kassans - det ar de öfriga delegames - hjelp i ansprak. Si hnr den ofvannïmda sjukkassan för sörnoicnkor redan efter a i g n in verksamhet förlidet i r anordnat ett sommarhem p&amp; landet, der de klmaste dcleprnc turvis konde hvila upp sig några veckor. Detta ar cn af de stora sidorna i associationens ide, att hon cj blott ger oss niedcl i hand att i större niatt an eljest vore möjligt frinija vart eget basta, utan derjcmte tvingar, cller rattarc bereder oss glädjen att i saiiiina niatt koniia tjena vara iiiednicnniskor. Frcdrika-Brcnier-I ' örb~~tidct liar tagit till en af sina uppgifter att p i olika oinridcn göra ocksi qvinnan till barare och briikarc af associationens niliktiga idC. M5ttc det lyckas! Och matte sarskildt dcn nybildadc .sjiiklijclliskassa~i onifattas mcd ilet förtroende den fortjcnar! a e * Till d e personer, Fru Elisabet Nyström, född Roseniiis, samt herr professor P. G.
Utskottet får på grund häraf afstyrka Rikets Ständers bifall till de af motionärerne begärda särskilda anslagen. 37:o Med afseende å den fara och flera andra olägenheter, som ofta voro förenade med öfverfarten å färja Öfver Hammars sund i Nerike emellan Askersund oeh Motala, och då förbättring i denna kommunikations-anstalt vore af bebofvet högeligen påkallad, har Riksdagsfullmäktige!! Henric Andersson från Örebro Ilin, under åberopande af det kostnadsförslag, upptagande en summa af 59,946 R:dr B:eo, som för anläggning af en fast väg eller bro öfver nämnde sund blifvit, uppå föranstaltande af Sundbo häradsboer, upprättadt och af Styrelsen för vägoch vattenbyggnader granskadt, uti afgifven motion, hvarå utskottet erhållit remiss, föreslagit, att Rikets Ständer för tillvägabringande af ifrågavarande vägoch broanläggning måtte bevilja 2:ne serskilda summor, hvardera å 26,918 R:dr, den ena att utgå såsom anslag utan återhetalningsskyldighet och den andra såsom låneunderstöd, mot låg ränta och amorteringsrätt, hvaremot de byggnadsskyldige ville förbinda sig att tillskjuta återstoden i den erforderliga kostnadssumman. Då vägen öfver
- Dessa underliga gafvelhus med sluttande tak, ögonformade takgluggar, smårutiga fönster, låga portar, ofta prydda a£ någon gamma1 hederlig sinnebild i form af helgon eller stadsborgare, sak samma, alltid något som ger fantasien lekrum; dessa små. egendomliga, utsprhg, liknande balkonger i tornforn, rikt skulpterade i järn eller brons frAn 13-14-hundratalet - allt detta ger staden en underbart säregen gammaltysk prägel. Xan försiittes fiillstiindigt tillbaka i tiden: - de t r h g a, sneda oregelbundna gatorna - marknadsförsaljningen längst ut på de öppna platserna - trängseln af människor - utbjudandet af varor - de otaliga broar, som föra öher den grå smutsiga Pegnitzfloden - broar prydda af helgonbilder - eller g m l n kejsarstatyer - torg fulla af stånd med matvaror, synnerligast grönsaker i ' brokig miingd, och så öfverfulla d kköpare att de likna den lifligaste tafla från södern, som jag sett, ngmligen torget i Verona -, allt detta framkallar ett medeltidslif af SH stark verkan att man förv %nar sig att ej finna Albrecht Dtirer eller Hans Sachs promenerande midt ibland folkmassan, i stället för att se dem uppe på nagon sockel, den förre troligen mer belåten med den färgverkan han ser ned pk, än den senare med det musikaliska oljud som presteras! - Beundransvärde handtverkare! &amp; skvärde drömmare! Store Hans Sachs! Du härskar i alla fall ii-n öfver Ntirnberg, dar alla stora minnen tyckas f&amp; fortlefva i frid och aktning. Sälla.n ha stora mans fö- delseort bibehållit vördnaden för ett förflutet, som just Ntirnberg. De nya husen, som uppförts, ligga ' mer samlade u t d ö r den gamla staden och bilda liksom &amp; helt för sig. Till och med hotellen, uppförda i den gamla delen a € Niimberg, göra intet modernt intryck.
Efter hvad bruket är i Göta hofrätt, och hvarom jag tror att ett särskildt stadgande äfven finnes, skola penningar till lösen af protokollerna inlemnas inom en månad från det revisionssökandet beviljats. Med förmälan, att Hr von Gegerfelt hade föreslagit, att Utsk:ts hemställan å sid. 12 skulle företagas till afgörande före Utsk:ts å sid. 9 och 10 afgifna författningsförslag, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade dertill lemna bifall. Ropades ja. Till följd häraf förekom nu Utskits hemstälan å sid. 12. Den 7 Mars e. m. 181 Hr von Gegerfelt: Då det ansetts behöfligt att införa högre instanser, måste meningen dermed hafva varit, att en del af parterna, icke alla, skulle komma dit, nemligen de som genom sin oförmåga att utveckla sin talan, eller domarens misstag fått orätt dom. Frågar man sig, hvilka åtgärder som böra vidtagas för att skilja sådana parter från de öfriga, så blir svaret ganska svårt; det blir lätt, om man inskränker sig till att fråga hvilka åtgärder som icke böra vidtagas. Till sådana åtgärder höra de, hvarigenom giller utläggas, uti hvilka somliga parter, utan afseende å beskaffenheten af deras talan fastna, äfvensom de, hvilka innefatta ändamålslösa trakasserier. Man behöfver blott genomläsa det af Utsk:t citerade lagrum, för att inse att deri föreskrifna åtgärder innefatta sådana giller och trakasserier. Om den, som vill fullfölja talan, icke kan göra ett, skall han göra ett annat, kan han ej detta, ett tredje, o. s. v., och kan han ej någotdera af allt, måste han träda i fängelse till sakens slut. Det är sannt, att målen nu ganska snart afgöras i Högsta Domstolen, vanligen inom ett år; men för den som skall sitta i fängelse och vänta derpå, är detta en ganska lång tid, isynnerhet om han ej får något att äta, ty det lärer ej förunnas honom att njuta fångkost, och ej får han såsom bysättningslange underhåll al motparten.
Här är föreslaget, att Riksg.cont. må köpa vissa 48 Den i April f. m. räntebärande papper, för alt derigenom göra medlen frukt bara. Samma förslag har iifven BancoUtsk. gjort, för alt bringa Bankens grundfond till det belopp, som den bör utgöra. Följden deraf torde blifva, att Banken och Riksg.con(. komma a t,t tafla om samma pappers inköp, alt dessa följaktligen stiga i varde, samt alt både Banken och Riksg.cont. förlora derpå. Mig synes derföre bättre vara, om det t. ex. öfverlåtes åt fullmäktige i Banken alt förränta de medel, som för Riksg cont:s räkning stå inne i Banken, utan alt af Riksg.cont. behöfvas. När Riksg.cont. i alla fall har ett creditiv på Banken, så har det derigenom alltid tillgång för smärre utgifter; om de större kunna bancofullmäktige på föihand underrättas. Då upphörde täflan emellan tvänne R. St:s verk, och förebyggdes de förluster, som eljest kunde uppkomma. Skulle R. o. Ad. ej vilja, vid detta tillfälle, deröfver besluta, utan afvakta det förslag, som BancoUtsk. i detta hänseende tillstyrker; så hemställer jag, att denna fråga måtte uppskjutas intill dess reglementet för Riksg.cont. inkommer, dit hon egentligen hörer. I sådant fall äfventyrade ej R. Stts verk att arbeta emot hvarandra. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag erkänner att den siste värde talaren haft fullt skäl för sitt yrkande på uppskof med beslutet i denna del , men då han såsom hufvudsakligt skäl för detta uppskof har anfört, att man borde invänta förslaget till reglemente för fullmäktige i Riksg.cont., så tager jag mig friheten göra den värda talaren uppmärksam derpå, att detta reglemente just grundar sig på den stora frågan, huruvida riksg.fullmäktige komma att aga ett sådant åliggande i afseende på dessa medel, och att StatsUtsk. svårligen kan inkomma till R. St. med förslag till ifrågavarande reglemente, förrän denna punkt blifvit afgjord. Frih. Sprengtporten:
Dessa motioner hafva likväl merändels alsell sådane familjer, hvilkas bortgångna stöd verkat inom kretsar, der de kunna blifva kända oell uppmärksammade af representanterna i nämnda Stånd. Det finnes dock verksamhets-fålt, som gifva tillfälle lill beröring endast med allmogen, och ehuru uppoffringarne och förtjenslerna i denna krets kunna vara lika befogade alt vinna erkänsla och vedergällning, hafva de dock föga utsigt att blifva uppmärksammade al representanter uti de tre öfriga Stånden. Det bör således icke kunna anses klandervärd! om äfven från detta Stånd hjelpsamhet förordas, då det gäller en fattig, värnlös och verkligt behöfvande enka med oförsörjd dotter efter en man, som med ospard möda i 21j år egnade sina kunskaper, sitt nit och sitt arbete åt det ringare folkets sjukvård uti ett stort läkaredistrikt. Inom den ort, som jag har äran representera, lefver nemligen enkan och dottern efter framlidne extra Provincialläkare!! i Arvika distrikt, Bataljonsläkaren vid Kongl. Wermlands regemente, medicine Doktorn och kirurgie Magistern Julian Fredrik Bergström, hvars dödliga frånfälle inträffade den 8 Juli 1857 under sådana ekonomiska förhållanden, alt bouppteckningen utvisar en behållning af blott 425 I\:dr 22 sk. och / rst. Banko. Denna enka, Fru Jeanna Maria Bergström, och hennes dotter, Jeanna Albertina Euphemia, född 1859 och boende ogift hos modren, befinna sig nu i fattigdom och värnlöshet, i yttersta behof af något understöd, och då den aflidne fadren och maken, enligt bi - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Riksdags-Ordningen. §. 11. l:o Med de i 2 §. omförmälda l:o Med de i 2 §. omförmälda föreskrifter förstås bestämmandet af föreskrifter förstås bestämmandet af skyldigheten for vederbörande Corposkyldigheten för vederbörande Corporationer eller Embetsman, att, utan rationer eller Embetsman, att, utan vidare påminnelse och utan annan vidare påminnelse och utan annan anledning, än, vid Lagtima Riksdag, anledning, än, vid Lagtima Riksdag, sista STOCKHOLMS HÖGSKOL Konstitutions-Utskottets Memorial, B Bf}L ^ TTIT/ sista Riksdags-Beslutet, och vid Urtima Riksdag, sjelfva Kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådana val äga rum, i laglig ordning och, vid ansvar, med all skyndsamhet verkställas; tillhörande det DomCapitlet, att för Presterskapet, Hufvud-Stadens Magistrat, att för dervarande Borgerskapet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfriga Städernas Borgerskap och Menige Allmogen om sådane Valförrättningar, å Embetes vägnar, föranstalta, med särskild föreskrift från Landshöfdingarne, att samma dag, då i Kyrkorna Riksdagskallelsen kungöres, skall Socknestämma till nästföljande Söndag, för Elektorsval af Allmogen, utlysas. Skulle uti en eller flera Kyrkor af ett Pastorat Gudstjenst saknas å den Söndag, då Kungörelsen borde uppläsas, åligge det Presterskapet, att genast genom Kronobetjente i Pastoratet besörja, det nästa dag ett exemplar af Kungörelsen skyndsamt cirkulerar från by till by, uti sådana Församlingar eller Capell-lag, med förständigande, att deras Ledamöter hafva alt nästföljande $öndag sig vid Moderkyrkan infinna till Elektorsval, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag bör hållas i egen Kyrka, då valet derstädes må för Socknen eller Capell-iaget förrättas.
Här upptäcktes, att till sällskapet hörde en handelsexpedit från Bremen, hvilken nu återkom från en resa i Sverge och Norge och temmeligen ledigt talade ett språk mellan båda dessa länders. Denna omständighet förskaffade oss båda nöjet af hvarjehanda ogenerade anmärkningar, isynnerhet som en grefvinna, hvilken härifrån medföljde och genom en förnäm dragning sökte neutralisera missödet att sitta i en postvagn bredvid kammarjungfrun, härigenom och genom sitt tal till denna gaf mångfaldiga anledningar till vår munterhet. Det är något besatt uti att, såsom här måste ske, med den allvarsammaste min säga hvarandra de löjligaste saker, att peka utåt skog och backar och tala om sin granne. Då vi kommo närmare Münster, visade sig vägen uppfylld af pilgrimer. De vallfärdade dock ej till denna stad – ehuru äfven der, som jag sednare såg, aflat lofvades alla, hvilka följande dagen ville besöka dômen – utan till Telkte, en liten ort hitom Münster, som i sin kyrka har någon serdeles helig benbit. Då vi anlände dit, var redan hela orten uppfylld af andäktiga, fastän de ej sågo så ut, deribland isynnerhet en stor mängd med de omtalta svarta hattarne och svarta plymer. På södra sidan om staden åtföljdes landsvägen till höger utaf en allee af gamla tallar, den enda jag sett, uti hvilken på bestämda afstånd funnos dels höga krucifix i sten, dels små helgonkapell, inför hvilka talrika skaror knäböjde. Sådana såkallade stationer finnas i närheten af alla katolska vallfartsorter. De knäböjande gåfvo sig dock god tid att vrida på hufvudet, först åt ena sidan, sedan åt den andra, för att bese postvagnen och dess innehåll. En stackars gumma, som just var på väg mellan tvenne stationer, gjorde i följd af sin naturliga nyfikenhet och hufvudvridningen en kullerbytta, hvaråt de öfriga endast förstulet skrattade: så bjöd andakten, som skulle finnas, men icke fanns. Münster är en ålderdomlig stad, men af det intressantare slaget – d. ä. här finnas stora, vackra ålderdomliga hus, större öppna platser och, som det tycktes, lif och rörelse.
Detta tänker jag ibland uppå, när jag ser bemödanden i mitt kära Fädernesland, att bibehålla laster, fördomar, samt allehanda moder, hvilka länge redan varit bannlyste ifrån deras ursprungliga Hem. Det är lärorikt att läsa Lefvernes-beskrifningar – att se, huru Lifvet bryter och formar sig olika i och för alla. Och likväl såge vi „menniskan på samma sätt lefva och dö!“ Då man bryter mot hvad man lofvat ursäktar man sig dermed, att löftet var förhastadt. Jag har sjelf begagnat denna ursäkt, men börjar ana, att liksom Jean Paul säger alla lögner vara hjelplögner, så kunna äfven alla löften, större eller mindre, under ögonblick af afmattning, slapphet och misslynne förefalla oss förhastade. Icke dess mindre anses blott den för hederlig, som står vid sina ord och håller sina löften. Huru sällan tänka vi, medan ett God dag flyger öfver våra läppar på att verkligen göra dagen god för den, till hvilken vi ställe denna önskan. Menniskan skall ju stå till rätta för hvart och ett ord, som utgår ur hennes mun. I anledning deraf ryser jag alltid vid åtankan af de högre Klassernas förhållande till de lägre. Huru många ord, lättsinnigt utkastade af den vekliga, overksamma Aristokratien (härunder inbegripes alla slag deraf utom själens och hjertats) hafva ej burit förfärliga frukter i den råare, mera till det praktiska vända hopens sinnen. Det är dufvan, smekad af den unga skönheten, som flyger med en af henne antänd tråd, bort till den på en enda gnista väntande minan. J lärde och kunnige verdshjeltar som sätten tro till – Er egen beqvämlighet, o! befatten Eder icke med att taga vidskepelsen ifrån de oupplysta. Hvad hafven J väl att gifva dem i stället derför?
Den nuvarande TullTaxan har emot förr utvidgat rättigheten för Utländska fartyg att utföra Trädvaror, och den ytterligare åtgärden beror på hufvudfrågans utredande, hvilken sedan 1815 varit ett föremål förundersökningar, Landshöfdingarne i de flesta Län hafva fått befallning att, sedan ortens och Städernes innevånare blifvit hörde, inkomma med utlåtande, om den af någre handlande begärte utvidgning Utaf Trädvaru-handeln i allmänhet ansågs såsom nyttig och önskelig. Utom ifrån 2 å 3 Län, hafva de fleste öfriga, med afseende dels på deras skogs-behof, dels på det intrång, som för Svenska sjöfarten skulle uppkomma genom större friheter för Utlänningar vid exporten af Trädvaror, afstyrkt all förändring uti det hittills gällande System. Dessa Utlåtanden hafva sedermera blifvit remittersde till CommerceCollegium, hvarest meningarne varit delade. Derifrån har saken blifvit öfverlemnad till Kammaroch BergsCollegierna, hvarest den ännu hvilar. Att nu, innan dessa sluteliga Utlåtanden inkomma, på förhand afgöra saken, synes mig åtminstone ett vågadt steg. Må min öf - 630 Den ij Juni i e. mi vervåga, huru vigtig en sådan förändring är,' då alla åtgärder i delta afseende icke kunna undgå att hafva ett omedelbart inflytande på Nationens behof af Byggnads-ämnen, stängsel och bränsle, på Bergshandteringens drift och fortgång, samt på vira SkeppsRederiers och vår Sjöfarts tilleller aftagande. Om på ett oförsigtigt satt man slösar ined de tillgångar, som nu finnas, om de rå-ämnen, hvilka under den strängare årstiden nästan äro lika oumgängeiige som lifsmedlen, blifva för de mindre bemedlade folk-classerne ovanligt stegrade i pris, eller svåra att erhålla; om Frakt-förtjensterne ifrån att tillhöra Svenska SkeppsRedare blifva till Utlänningar öfverflyttade, hvad hafva vi då gjort annat, än försämrat vår belägenhet, istället för att förbättra den, och skulle vi icke således hafva på vår bekostnad beredt fördelar it främmande Nationer?
Det är den följande dagen efter lunchen, vid hvilken Klercken lyckats åvägabringa ett slags försoning mellan fru d’Ottange och sig. På maten följer han henne ut i trädgården och därifrån ned till en terrass tätt vid sjön, där pensionen har sitt badhus och ett par soffor i skuggan af några öfveråriga, vissnande popplar. Framför dem låter en stor tårpil sin ljusa grönska svaja som plymer ned öfver vattenytan. De sätta sig som på öfverenskommelse, och Klercken säger lågmäldt och eftertänksamt, skyndande förbi alla sårbara punkter: »Vet ni, madame, jag börjar tilldela er undergörande kraft.» »Hvad vill det säga?» frågar madame d’Ottange och ger akt på Klercken misstänksamt för att upptäcka en ny ironi bakom hans ord. Klercken ser henne trovärdigt och sorgset in i ögonen, ser där hennes misstanke och svarar i nedslagen ton: »Ni tror att ni har med en lefnadsglad och belefvadt elak världsman att göra, men ni bedrager er tyvärr. Det är längesedan jag var lefnadsglad, och världsman har jag väl aldrig varit. Jag är i grunden en mycket beskedlig kälkborgare, och min lilla ironi är alls inte så farlig, att ni skall börja akta er för den – tro mig! Det är ni själf, som verkat så sällsamt lifgifvande på mig och kommit mina slumrande sällskapsmansinstinkter att flamma upp för några ögonblick – det är allt!» »Det ni säger nu är så pass artigt och ledigt, att ni bestämdt har en ganska uppöfvad vana att svarfva fraser.» »Det kan väl förefalla er så, men om jag får berätta er sanningen, så har det förgått långa år sedan jag fört en konversation med en främmande dam.» »Jag förstår då inte, hvarför just jag blifvit värdig er sällsynta uppmärksamhet ...?» »Vi skola tala förnuft, fru d’Ottange! Tro mig, vårt lilla missförstånd i går skall endast göra det lättare för oss att bli vänner. Det skadar alls inte att en bekantskap inledes med en liten dispyt, hellre gagnar det.
Om nemligen man ginge tillhaka till de författningar, som rörde denna fråga, skulle man tydligen finna, att Utskottens åsigt ej vore rigtig, ty, ehuru 8 § af Malmö recess den 18 September 1662 innehölle, att "Ridderskapet och Adeln blefve bibehållen viel de immuniteter och privilegier, som de af ålder njutit hafva, såvida de icke stöde i strid med Sveriges Fundamental-lag och stadgar och dess välfärd och intresse”, samt skulle förblifva ”oturberadt vid sine gamle privilegier efter handfästningens innehåll!', äfvensom angående rustljensten och kneklehållet, alt det ”skulle bestå vid det, sorn uti kommissariernas svar och resolution på Adelns besvär och gravamina funnes vara beviljadt och förklaradt", och derjemte uti \\ § af denna resolution förekomtne, att de Kongl, kommissarierne 'bevände vid Adelns anhållan angående utskrifningen, alt ingen sådan måtte blifva dem utan deras vetskap ålagd;” så förekomme deremot, att Ridderskapet och Adeln, genom 4 § i 1664 års Riksdagsbeslut, antagit, att ''allt frälse derefter mätte blif va lika gjordt uti båtsmanshållet”, och att jemväl Ridderskapet och Adeln i Halland derpå ingått, med förbehåll likväl af sätesgårDih. till R. St.