Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Främlingarne genmälte, att de voro tvänne prinsar, hvilka dragit ut att leta efter de tre bergtagna jungfrurna; men deras färd hade haft liten framgång, så att de nu måste vandra hem, snarare som staf-karlar än som konunga-söner. När pojken hörde detta, gjordes honom ondt om de begge vandringsmännen, och han frågade om de ville fara med honom i den fagra karmen. Prinsarne tackade mycket för detta anbud. De färdades så tillsamman, och kommo i landet som konungen, prinsessornas fader, hade att råda öfver. När nu prinsarne fingo veta huru svennen frälst de tre konunga-döttrarne, kände de en stor afund, och tyckte att deras egen färd varit dem till ringa båtnad. De lade så råd, huru de skulle svika ungersvennen, och sjelfve vinna ära och hyllest. Men de gömde sitt onda anslag, intill dess de kunde finna ett lägligt tillfälle. Då kastade de sig plötsligen öfver sin följeslagare, grepo honom vid halsen, och qväfde honom. Derefter hotades prinsessorna med döden, om de inte ville aflägga ed, att förtiga hvad som skett. Som nu konunga-döttrarne voro i prinsarnes våld, dristade de icke vägra till denna begäran. Men det gjordes dem stor ynk om ungersvennen, som för dem låtit sitt lif, och den yngsta prinsessan sörjde honom af allt sitt hjerta, så att hon icke mer ville njuta någon glädje. Efter denna stora ogerning drogo prinsarne till kungs-gården, och man kan väl veta hvad fröjd der blef, att konungen fick igen sina trenne döttrar. Undertiden låg den fattige svennen uti skogs-snaret, såsom död. Men han var icke alldeles öfvergifven, ty de trogna hundarne lade sig omkring honom, värmde hans kropp emot kölden, och slickade hans sår. De vände icke åter härmed, förrän deras herre qvicknade vid, och kom till lifs igen. När han så hade återfått helsa och krafter, begynte han vandra vägen fram, och kom efter många vedermödor till kungs-gården, hvarest prinsessorna hade sitt hemvist.
Men mångenstä - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. 3 des är denna tid alltför otillräcklig, enär nemligen en och samma lärare har både en fast och en eller flera flyttande skolor att sköta, hvilka tillsammans upptaga honom nästan alla månaderna af året. Utskottet kan icke biträda motionärens åsigt, att användandet af en del utaf sabbatsdagen för berörda ändamål, skulle ur principiel synpunkt vara förkastligt. Utskottet kan nemligen ej finna, att det i ett kristligt samhälle är okristligt och störande sabbatens helgd, att den uppvexande församlingen några timmar under söndagens lopp samlas kring skolläraren och presten för ett sådant ändamål som kristlig bildning, i stället att öfverlemnas åt sysslolöshetens frestelser. En så synnerligen orimlig fordran torde väl icke heller ställas på skolläraren genom föreskriften, att han bör egna någon del af söndagseftermiddagen åt församlingens äldre ungdoms undervisande, helst han alltid finge en tillökning i sina göromål, hvilken dag i veckan än anvisades till delta ändamål, såvida icke, såsom motionären före slagit, de yngre barnens undervisning skulle åsidosättas för de äldres, hvilket åter förde förra vore föga gagneligt och af Utskottet ej kan tillstyrkas. Men söndagsundervisningens förflyttande till någon annan dag i veckan möter dessutom i tillämpningen ett väsendtligt hinder i det afsevärda förhållande, att allmogen mångenstädes under arbetsveckans dagar behöfver sina mera försigkomna barn tilli biträde i sina göromål, och erfarenheten har allestädes visat, att icke många föräldrar låta de större barnen försumma arbetet för att besöka skolan, sedan de en gång genomgått densamma. Följden af ett sådant utbyte af söndagen mot en söcknedag, som af motionären föreslagits, kunde således lätteligen blifva den, mot hvilken lagstiftningen svårligen skulle kunna sätta något korrektiv, att de påräknade äldre barnen uteblefve, under det att den dagen de yngre finge gå sysslolösa, och läraren erhölle ledighet.
I Afd. 10. i46 jDen 5 Junii. Stane!, med undantag af BondeStåndet, sorn Betänkandet afslagit, och således i alla fall icke genom beslut lagt hinder i vågen för hvad nu yrkas, innefattar ett afslag på Grefve Hamiltons och min ifrågavarande framställning, så får jag vördsamt upplysa, att icke så sig förhåller, och’tillika anhålla, att få föra Högloflige Ridderskapet och Adeln till minnes, hvad StatsUtskottets 2:ne Betånkanden i detta ämne innehålla. I det första Betänkandet yttrar sig StatsUtskottef, att föreskrifterne i 1812 års Förordning icke stå att förena med KneckteContractens i 80 §, af Grundlagen försäkrade helgd; att Rotehållare blifvit derigenom obehörigen betungade; och att rättelse för framtiden deri borde ske, på sått Utskottet närmare bestämmer, men att den yrkade ersättningen för förflutne år kunde Utskottet icke föreslå, då fråga derom vore hos Konungen anhångig9 som ock, jemlikt bilagde kungörelse, för ett år i Nåder anbefallt nedsättning till hälften, eller ifrån 17 R:dr 7 sk. till 8 R:dr 42 sk. af det affordradc beloppet för en Soldats slåpklådning, hvari likväl för följande år ingen rättelse erhållits, ehuru, i afseende derpå, Södermanlands Rotehållare gått alla instancer igenom, men Kammat Collegii af Konungen infordrade underdåniga Utlåtande öfver Pcotehållares underdåniga besvär i tvenne år uteblifvit. I det sednare Utskottets Betänkande gillas hufvudgrunderne i det förra, men, i anledning af gjorde anmärkningar, yttrar sig Utskottet icke vidare om ersättningen annorlunda ån, att om ock denna fråga vore utredd, kunde en sådan utgift icke drabba Den 5 Junii. lij Statsverket.
Jag hemställer till Ståndets pröf ning, huruvida mig bör blifva betagen en rättighet, som blifvit lemnad Gr. Löwenhjelm. Jag hade trott, att samma rättighet, som blifvit honom medgifven, icke heller hade bort betagas mig. Jag anser mig således böra fortfara. Jag ansåg det vara tvänne frågor att betrakta, nemi. om vi bort återtaga Finland, och om vi kunnat återtaga Finland. Att vi kunnat återfå Finland anses vara temmeligen gifvet, men är dock obevist. Jag för min del tror att mycket talar för denna åsigt och anser det troligt, att vår thronföljare, med sitt utmärkta krigaresnille och sin erkända militäriska talang, hade för ögonblicket kunnat föreskrifva hvad villkor han behagat. Hvad åter angår frågan om vi bort återtaga Finland, så beror omdömet derom på huru man betraktar frågan. Betraktar man den ur politiska och cornmerciella åsigter, så måste frågan besvaras med nej! Betraktar man den åter ur en varm fosterlandskärleks synpunkt, så blir svaret ja! D e n i i u 1 i e. m. aG3 När man då ansåg sig icke böra eller icke kunna återtaga Finland, så uppstår fråga om hvilka garantier Sverige hade för att skaffa sig ersättning derför. Här framställer sig åter frågan om Norrige, nemi. så, att Sverige skulle kunna erhålla någon ersättning för Finland genom Norriges besittning; men hade Sverige verkligen någon garanti att få Norrige? Jag besvarar åter denna fråga med nej! ty det stod ännu i vida fältet, huruvida de allierade makterna skulle lyckas att störta Napoleons öfvervälde. De historiska documenlerna visa ju också, att man ville afspisa oss med Trondhiem, och att vi måste ålereröfra Norrige på egen bekostnad och med uppoffring af den sista öfverlefvan utaf den store Gustaf Adolphs eröfringar och af våra stora historiska minnen; men sedan återstår ännu en fråga, nemi. på hvad sätt Sverige borde begagna besittningen af Norrige, — underkufva Norrige eller bibehålla det under en foederativ författning. I detta afseende får jag uppriktigt bekänna, att jag anser den politik, som följdes, vara den riktiga.
5 Svaret till Longberg tryckt därstädes, sid. 220. 86 Den 12 Oktober 1810 vid en innevarande Riksdag kunde blifva gällande eller ens leda till att bestämma meningarne om deras rätta förstånd; äfvensom Utskottet ej till pröfning kunde upptaga, hvad förra Riksdags-Beslutet bekräftade, ännu mindre kunde uppte någon original-act, som ej kunde finnas i Utskottets förvar. Derefter föredrogs ett af Borgmästaren Arsenius till Utskottet ingifvet memorial rörde rättighet för Konungen att efterskänka det allmännas rätt vid uppbördsmäns balancer: hvilket mål Utskottet ej ansåg höra till dess befattning, och skulle utdrag af protocollet herr Borgmästaren Arsenius meddelas. Utskottet åtskilljdes kl. 1/2 till 12. Justerat d. 15 October 1815. A. G. Mörner. Lördagen den 18:de October kl. 1/a till 10 förmiddagen sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då alla Ledamöterne utom Herr Assessor Gahn voro närvarande. Till justering upplästes och godkändes fölljande förslag till svar uppå enskildte personers hos Utskottet väckte frågor, n[em]l. l:o till Herr Assessor Galin-, 2:o Riksdagsmannen Oxelberg; 3:o Herr Prosten Joli. Wijkman; 4:o till densamme; 5:o St [ock] holms Stads Hrr Riksdagsfidlrnägtige; 6:o till Riksdagsmannen Longberg; 7:o till Riksdagsmannen Wessing; 8:o till densamme; 9:o till Herr Häradshöfding Mannerstam; 10:o till Borgmäst. Arsenius; 1 samt Utskottets memorial om tryckningen af dess handlingar rör:de Grundlagsförändringarne. Utskottet åtskilljdes kl. 11 förmiddagen. Justerat d. 18 October 1810. A. G. Mörner.
Comp. för enahanda vara jemväl endast från ett fartyg, år 1887, fått i Sundsk tull erlägga 3,899 IHdr '4 sk. 8 rst. förmycket, och att Handlanden Morsing, Timi, äfvenledes för artikeln caffe, och blott från ett enda fartyg, år i834, nödgats i lull vid Öresund utgifva 7,365 R:dr 32 sk., i stället för 1,722 R:dr 8 sk., och följaktligen 5,643 R:dr 24 sk., allt Banco, mera än, sorn vederbordt. Ehuru Allm. Besv.- och't Elon,-TJ/.slottets Betänkande, N:o 112. 29 Ehuru Utskottet, för sin del, emotser, att de underhandlingar, som i ministeriel! väg redan äro hragle å bane^ till vinnande af nödig rättelse i uppbördsoch beräkningssättet af ifrågavarande tull-umgälder, skola ändamålsenligt dertill medverka, likväl, och då en från Nationens Representanter uttalad bestämd åsigt om behofvet att skyndsamt vidtaga de kraftigaste medel för hämmande af de ingripande förluster, som tid efter annan vederfarits Svenska handelsrörelsen, genom godtycklig tolkning å Danska sidan af de med Sverige, rörande Sundska tull-umgällderna, ingångne Tractater, ostridigt bör lemna än mera stöd åt de förhandlingar, som hitintills egt rum, får Utskottet, med frångående af dess förra beslut i frågan, nu tillstyrka Rikets Höglofl.
JDwio-Allmänningar, ingående lill hemmansegare i stället för till Kronan af den skatt, som erlägges för vissa odlingslägenheter, upptagne å 64, litt. D. 226» Fogdar och Häradsskrifvare i Ljunits och Herrestads Häraders Fögderi i Malmöhus Län samt Ingelstads och Jerrestads d;o i Christianstads Län, löne-förhöjning för dem . Ärorao-hemmans, 2:ne, i Stockholms Län, anslående lill Boställen åt Landtstats-tjenstemännen . hemman och Kungsgårdar, förändring i vilkoren för deras utarrenderande — „ deras försäljning lill skalle —- Hospitalet i Götheborg, ersättning till det för för lorad centonal Lägenheter, åtskilliges försäljning Magaziner Park en Rådaås, utsyning deiå Halleoch Hunneberg d:o d:o , — Säteriet Ollestad, anslående lill boställe åt Dom hafvanden i Åhs, m. fl. Häradets Domsaga — Tionde, bestämmande af sättet för dess utgö rande , . , , , « — „ på Öland dess lefverering — „ i sju socknar af Helsingland , faslställan de till samma belopp, som år 1789 Kronprinsens Hussar-Regemente, anslag för detsamma Krutmeijers ansökning om befrielse från ersättningsskyldighet till Kronan för dess förlust genom senare utarrenderiug af hemmanet Rinkeby Kungsgårdars försäljning . Kungsgården Halltorps återvinnande till Kronan , Kungsörs Slott Kyrka i Wermlands Finnbygd, anslag dertill . 354, litt Kyrkors underhåll ... Kållands Lag-beredning, anslag till densamma 5o8, 55 r. Lagercrantz, Assessor, hans ansökan om prolongation å arrendet af Barkarby hemman 85, 189, 299,344.
För försvarets betryggande vöre visserligen önskligt, att äfven för den öfriga beväringsstyrkan öfningarne kunde utsträckas åtminstone till lika lång tid, som nu är stadgad, men i anseende till den stora kostnaden derför och den derigenom uppkommande förlusten af arbetskraft för uäringarne, å hvilken sednare omständighet Rikets Ständer också fästat så stor vigt, att beväringsmanskapets nuvarande vapenöfningar blifvit fördelade på två år, med föreskrift att de begge klasserna icke må samtidigt vapenöfvas, torde böra tillses, om icke någon Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd, Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 7 lindring härutinnan kan medgifvas, utan att försvarets styrka i någon betänklig mån nedsättes. Härvid förekommer, dels att genom den medborgerliga krigsbildningen, som vid undervisningsverken meddelas, ungdomen bör blifva invand vid uppmärksamhet, hörsamhet och snabb uppfattning af hvad som skall verkställas, på samma gång det egna herraväldet öfver kroppens rörelser utbildas, hvilket, jemte kamratbandet, enighet, samverkan och hastigt utförande af den ledandes befallningar, utgör grunden för soldatbildningen; dels att det varma nit, hvarmed det frivilliga skarpskytteväsendet omfattas och utvecklas, synes hos den manliga befolkningen hafva väckt tanken på nödvändigheten af att kunna bidraga till fäderneslandets försvar; Och om den första krigsförstärkningen, på sätt förut nämndt är, kan lå en fullständigare öfning och sålunda möjlighet beredas för den öfriga delen af samma förstärkning att, före behofvet af dess användande, tilldelas en nöjaktig undervisning, borde en lindring i beväringspligtens fullgörande kunna medgifvas, så länge omförmälda, försvarskrafteu betryggande, förhållanden fortfara. Under förutsättning häraf och af ofvannämnda fullständigare öfning för en del af beväringen, skulle nemligen den öfriga delen kunna helt och hållet befrias från vapenöfning i fredstid; dock med förbehåll att, om den medborgerliga krigs bildningen icke behörigen handhafves, eller de frivilliga skarpskytteföreningarnes öfningar icke med fortfarande nit omfattas, beväringens allmänna vapenöfning åter må vidtaga.
Hvad sålunda blifvit af Utskottet anfördt, föranleder Utskottet att till Rikets Ständer vördsamt hemställa, l:o att Herr Björcks omförmälda framställning icke mätte till någon lagstiftningsåtgärd föranleda; — 2:o att Herr Rydins ifrågakomne motion icke måtte bifallas; — samt 3:o att Rikets Ständer, i anledning af öfrige ofvanberörde motioner, mätte för sin del besluta en författning af denna lydelse: »Med uppluifvande af 20, 26 och 27 §§ i Kongl. Förordningen angående handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1855, samt med ändring af 12 och 23 §§ i samma Förordning, förordnas att sistnämnde tvänne §§:r erhålla följande förändrade lydelse: 12 §• Handelsböcker, som vederbörligen förde äro, kunna i handelstvister emellan köpmän inbördes såsom bevisningsmedel tjena, efter hvad derom här nedan sägs. 23 §• Räkning å varor, utborgade till köpman, utan aftal om öppen kredit, skall, vid den påföljd 25 § utsätter, gäldenären bevisligen tillställas sednast inom tre må - Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. 1? tre månader efter utgången af det år, hvarunder det utborgade i handelsboken inskrefs, der ej annorlunda uttryckligen aftaladt är. Hvad genom denna Förordning stadgadt är, skall ej blifva gällande i mål, som göras anhängiga före den 1 Januari 1862.» Stockholm den 24 April I860.j Reservation: af Herr Staaff: »Mot det af Utskottet framställda förslag tili förändring i gällande lag om handelsboks vitsord, får jag anmäla min reservation: Jag anser nemligen 12 § böra få följande lydelse: »Handelsböcker, som vederbörligen förde äro, kunna i handelstvister emellan köpmän inbördes såsom bevisningsmedel tjena, på sätt nedan stadgas. I tvister mellan köpmän och icke-köpmän må det ankomma på domaren om och i hvad mån ordentligen förd handelsbok kan såsom bindande omständighet och liknelse anses.»
j L J en fruktade asiatiska fienden nalkas allt närmare våra gränser, och äfven om vi _ ännu kunna hysa förhoppning att helt och hållet undgå hans besök, är det vår plikt att för alla händelser vara väl rustade. Svenska läkaresällskapet har till allmänhetens tjänst utarbetat några » underrättelser om koleran », hvilka som ströskrift skola spridas så vidt som möjligt. V i låna härifrån följande om de särskilda försiktighetsmått, genom hvilka den enskilde kan bereda sig skydd under hotande eller gängse kolerafarsot. Lefnadssättet bör icke förändras, om det är måttligt och ordentligt. Särskildt har man att undvika öfverdrifna kroppsoch själsansträngningar samt utsväfningar af alla slag; att vara måttlig i mat och dryck och ej missbruka starka drycker; att ej gå ut på fastande mage; att ej sofva ute på marken; att omsorgsfullt behandla hvarje oordning i matsmältningen, äfven om den synes obetydlig; framför allt bör man ej försumma att söka erhålla lämplig vård, om diarré påkommer. Personlig renlighet måste iakttagas med ytterlig noggrannhet. Särskildt är detta viktigt med hänsyn till händerna, hvilka böra tvättas, så snart man utomhus tagit i solkiga eller fuktiga föremål. Smutsiga kläder böra icke förvaras i bostaden, utan snarast möjligt tvättas. Födoämnena kunna, om kolera finnes på platsen, på mångahanda sätt komma i berö- ring med personer eller saker, som äro smittade, och böra därför, om man ej noga känner deras ursprung ocb föregående behandling, innan de införas i m tnnen, renas genom hetta. Då alla föremål, som äro smittade med kolerabakterier, göras oskadliga genom upphettning, kan den egna eftertanken lätt anvisa, huru man härvid bör gå tillväga. Händerna böra alltid före måltiderna tvättas noggrannt med tvål eller såpa. H 0 3 den, som tillreder maten, bör inskärpas nödvändigheten af att under koleratiden mera än annars iakttaga ytterlig renlighet med hänsyn till händerna. Tallrikar, skedar och andra saker, som användas vid måltiderna, diskas i kokt vatten, och det linne — serveter, kökshanddukar o. s. v. — som brukas vid matens beredning och servering, tvättas helst i eget hem. Å t endast kokt eller stekt mat!
Iltdr. et. 4 Fcbrttnrii iS’4» 9 1:0 all till Ståls-Utskottet remittera så Val elen väckta frågan om en fullt, anständig ersättning St Talmännen för egne Riksdagskostnader, samt befrielse för deni Iran all representation genom måltider, sorn frågonie om minskning i de dryga klubbkostnaderne ocb i aflöningen för Ståndens ocb Utskottens Cancelliet; 2:0 att afsäga sig för sin del alla representationS-måltider bos Ländtmarskalken; 3:o alt då 24 §. Riksdags-Ordningen bestämmer antalet af Utskottens betjening, och åt Riks-Stånden öfverleinnar att under Riksdagens lopp besluta, om någon tillökning deruti finnes nödig, ingen förutgående åtgärd i della afseende kan iakttagas; 4:0 att någon minskning i den för Ridderskapet och Adeln redan antagne Cancellie-personal icke kan göras; 5:o att skyndsamligen till afgörande företaga det, sedan sista Riksdag liv ilande förslag, till ändring af irsla punkten i 5$ §. Riksdags-Ordningen; meu att, till följd af samina §:s nuvarande ordalydelse, Ridderskapet och Adeln ej kan fatta något beslut om uppskof med Stånds - Protocollens tryckning. S. D. Vid förnyad föredragning af Tryckfrihels-Comiteens, elen i5 sistlidne .Januarii afgifne och den 1 dennes på bordet lagde memorial, angående verkställd tryckning af Grundlagarne och iS3o års Riksdags-beslut, beslöt Ridderskapet och Adelu att samma memorial borde läggas till handlingar lie. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Kongl. Majrts den r?a sistlidne Januarii afgifne och den 3i i samma månad på bordel lagde Nådiga Proposition, ora Stats-Verkets tillstånd och behof; Lag-Utskottet: Rikets Höglofl. Ständers Justiliae-Ombudsmans den i5 sistlidne Januarii afgifne och den 1 dennes på bordet lagde Riksdags-berättelsc. S. P. Öppnades Höglofl.
Husbehofsbränneri-medlen måtte upptagas till *tt belopp af Sjuhundrade Femtiotusende R:dr Banco 750,000: — «— Utskottet förmodar denna summa desto hellre kunna antagas att till Stats-Verket komma att ingå, som, i händelse Kongl. Maj:t endast skulle medgifva egare af mindre pannor, till och med 20 kannors rymd, rättigheten att emot half skatt till bränvinsbi anning sig endast under 3:ne månader anmäla, med all säkerhet den här tillstyrkta summa kommer att inflyta. Likväl, och på det den bär beräknade inkomsten till Stats-Verkels behofs fyllande icke måtte komma att understiga hvad Rikets Höglofl Ständer i detta hänseende komma att stadga, vågar Utskottet, under den säkra förmodan, alt beslutet angående rättigheten till anmälan för endast 3:ne månaders bränning och half skatts erläggande icke afsett deras fördel, hvilka såsom en näringsgren idka brännerirörelsen, utan fastmer blifvit bered t såsom en lättnad för dem, hvilka, i ordets egentliga mening, såsom husbehof begagna brän vinsbränningen, vördsammast tillstyrka, att Rikets Högh Sländer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, såvida rättighet till mindre bränningstid emot förminskad skatt af Kongl, Maj:t medgifves, likväl måtte täckas, i händelse husbehofsbrännerimedlen ej skulle uppgå till den af Rikets Högh Ständer fastställde årliga summa, nämnde rättig Transport 4>^<4>5oo: Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 56. Transport 4*514t5oo het till erläggande af hälften af den skatt, sorn tariffen innehåller emot bränvinsbränningens idkande under 3:ne månader, endast måtte tillgodokomma egare af pannor af 20 kannors rymd och derunder. 6:0 Tidnings-Stämpel-Af giften.
Redan i det betänkande, hvarmed särskilda Utskottet vid 1853—1854 årens riksdag till Riks-Slånden inkommit, hade i detta ämne blifvit yttradt, att berörda inskränkning i och för sig sjelf och under vanliga förhållanden hvarken/vore ett tillförlitligt medel för åstadkommande af förminskning i tillverkningen eller det i ekonomiskt och industrielt hänseende fördelaktigaste, emedan en handtering, som finge drifvas endast tidtals, icke kunde framkalla eller bibehålla arbetares största möjliga konstfärdighet; emedan arbetets företagande hindrades under den tidpunkt, då det, efter olika orters olika natur och handelsförhållanden, kunde vara beqväinligast och fördelaktigast; emedan det kapital, som låge uti den oftast ganska dyra redskapen, måste under en stor del af året vara dödt och utan afkastning; och emedan varans tillverkning måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse huru pris och efterfrågan kunde komma att visa sig, då hon skulle aflåtas, — en omständighet, som kunde, innan nästa tillverkning inträffade, framkalla antingen brist och oskäliga pris, eller ock underpris med deraf följande öfverdrifna spekulationer och vingleri. Bemälda Utskott hade emellertid, oaktadt vigten af dessa skäl, ansett en tidsinskränkning nödvändig i anseende till de faror, som oinskränkt eller till och med lång bränniugstid kunde medföra under de i Sverige genom vanor och föregående författningar framkallade förhållanden. I sin nådiga Proposition till Rikets Ständer den 27 Oktober 1859 hade Kongl. Maj:t uttalat den åsigt, att farhågan för nämnda vådor icke vidare borde uppehålla tillämpningen af den för näringarna i allmänhet antagna grundsats af största möjliga frihet i deras utöfning, och medlen att förekomma en öfverdrifven bränvinstillverkning icke sökas uti dess inskränkning genom sådana hinder, som för både enskilde och Staten medförde förlust och olägenheter, hvarföre ock Kongl. Maj:t föreslagit, att bränvinstillverkningen i större bränneri måtte tillåtas under hela den tid af året, då tillverkning kunde med största fördel bedrifvas.