Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
70 samt 71 §§. handla endast om dessa samma bevillningars grunder och fördelning; oell den sista af de uti 75 §. såsom undantag citerade §3. af Reg.F., nemi. den 72:dra, angar endast och allenast Banken. Jag tror mig härvid böra tillägga, att i händelse 5y jj. Reg.F. så finge tolkas, att R. St. ägde obegränsad ratt att afskaffa alla ordinarie inkomster, kunde denna rätt slutliged utsträckas ända derhän, att de mest ömtåliga ägandeWitlsförhållanden kunde blifva emot 16 §. Reg.F., Konungen oålspordt, rubbade genom de egentliga grundskatternas förändring, samt att 114 §■ äfven kunde blifva för närä trädd, hvilket icke möjligen kunnat vara lagstiftarens afsigt, oell hvaraf följer, att 57 § icke kan få tillämpas uti så vidsträckt mening som den, Hrr reservanter uti SlaisUtsk. velat deruti igenfinna. Någon uppmärksamhet torde väl äfven böra fästas vid lagstiftarens påtagliga syftemål med stadgandet i 10g §. Reg F., hvarest det heter: ”Der så oförmodadt hända skul”le, att vid den föilängda riksdagstidens utgång R. St. icke ”hade staten reglerad, eller någon ny bevillning sig åtagit, ”då skall Konungen kunna R. St. åtskilja, och fortfare den ”förra bevillningen till nästa riksdag.” Detta syftemål var att, oberoende af Ständerna, i fall de ingen bevillning inora riksdagstiden sig åtoge, kunna dem åtskilja, med statsverkets bibehållande åtminstone i dess förra ställning; men detta för Konungamagten nödvändiga prerogativ blefve ju alldeles kringgånget och upphäfvet, om Standerna, hvilkas gamla bevillning qvarstode, utan Konungens begifvande hade under tiden kunnat borttaga sjelfva de permanenta ordinarie in - D c ii jS April f. m. komsterna, hvilkas otillräcklighet till behofven de derutöfver anslagna bevillningarna varit ämnade att fylla.
Hufvudboks-formuläret innehöll serskilda konti för de förvaltande myndigheter, som redovisa för alla å 4:de hufvudtitcln uppförda anslag äfvensom 9:de hufvudtitelns anslag till W adstena krigsmanshus-kassa och invali dhus-fonden; — men sedan Kongl. Krigs-kollegium från och med år 1850 fått emottaga förvaltningen af och redovisningen för hela 4:de hufvudtiteln med dertill hörande anslag jemte sistnämnde 2:ne fonder, hafva ofvanberörde förvaltande myndigheter ej vidare erhållit egna konti i riks-hufvudboken, emedan deras redogörelser, som alltifrån nyssnämnde år varit intagna i Kongl. Krigs-kollegii hufvudbok, följaktligen äfven i riks-hufvudboken måste sammanföras å det deruti förekommande konto med Kongl. Krigskollegium. 3:o. Till beredande af fullständigare upplysning om förhållandet med de till hästafvelns förbättrande anslagna medel, har, enligt Kongl. Stats-kontorets förord 2 - — lö - nande, en serskild, förut saknad, general-räkning med Kongl. Stuteri-öfver-styrelsen och stuterierna blifvit uti 1853 och de följande årens riks-hufvudböcker intagen.
som återremisserne meddelat. Stockholm den 2 October 1840» Reservation af Herr Friherre Cederström, Anders, sorn åberopat dess här ofvan intagne yttrande. Ank. till Exp. Utsk den 2 Oct., kl. 5 e. m* Utlåtande , i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 59, öfver väckta motioner om upphäfvande af en del serskilda domstolar. Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva bifallit omförmälde Betänkande, hvaremot de öfrige respective Riks-Stånden återTemitteral detsamma, på grund af anmärkningar, framställde: a) Hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln: af Herr. von Hartmansdorff, August, som dels ogillat den af Utskottet föreslagne indragning af Bergs-Tings-Rätterne, emedan, i händelse Idof - 14 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 140. Rätterne i mål, som nu fullföljas från Bergs-Tings-Rätterne, lomme att salina ledning af dessa sakkunniga Under-domstolars beslut, det Liefve för HofRätterne svårare, än hittills, att rättligen afdöma sådane mål, dels, i fråga om de Academiska domstolarnes upphörande, erinrat, att, på sätt två ledamöter af Högvördige Preste-Slåndet yrkat, Utskottet bordt iagttaga, att Academiernes domsrätt skulle bibehållas i mål, angående fel emot den Academiska disciplinen; dels ock hemställt, att af Utskottet måtte bestämmes hvad, som till dylika förseelser bör hänföras; af Herr Munck af Rosenschöld, som ansett, afl de Academiska Jurisdictionerne borde fortfara intilldess
Kä diga dissvosition, för stt snvänds8 till förbättring sf de pastorats inkomster, som ieke temns sine innsbalvars nödtorftig bergning." ! » I7ti detta yttrande instämde 8tats-Räden Herr Kriberre ^/ver/r/e/nr neli Idsns Kicell^vs Herr OrelVe /iömen/ne/m. Kongl. lVl«j:t bebsgsde gilis den mening, 8tst8-8eeretersren yttrat; i öfverensstämmelse bvsrmed Lliiculaire skulle till vederbörande Lollegier, Kandsböfdingsr oeb Lonsistorier sfgä, sädsnt det linnes vid detta jvrotocoll bikogsdt, samt Kädig Rrojvosition till Rikets 8tsnder, vid nästkommsnde Riksdag, algifvss. Kx Rrotocollo, 6. Zuc/r/nu?n N// /t. <5t. I^roti //.ts 2 10 Long/. dV«rdr'g<r /'ropo^rNon dV:o 2§. ^:o 29. till Rxp.
Under de sistförflulna 4 åren hafva, som kändt är, dylika fullmakter ytterst sparsamt, och endast då de af verkligt behof påkallats, blifvit utdelade, till följe hvaraf det, enligt min tanka, vore riktigt och 1848 års Ständer värdigt att, med erkännande häraf, icke fortfarande vidhålla en opinionsyttring, som numera är obehöflig, utan återgå till det belopp för bevillning å karaktersfullmakter, som vid 1834—35 årens riksdag bestämdes. Det undantag från bevillning å ifrågavarande fullmakter, som 3:dje mom. innehåller, anser jag ej heller vara tillfyllestgörande, utan deremot högst 0- billigt, alt, om Kongl. Maj:t till en viss statens tjenst, hvartill en viss värdighet hörer, vill använda en person, och denne sålunda tilldelas den erforderliga karakteren, samma person sedermera, då tjénstgöringen af en eller annan orsak upphör, skall betala bevillning för karaktersfullmakt, hvilken han hvarken erhållit för tillfredsställande af egen fåfänga eller endast af Kongl, nåd, utan derföre att den var nödvändig för den tjenstgöring, hvartill han varit använd. Min åsigt är således, att den, som erhållit karaktersfullmakt och så lång tid gjort deremot svarande tjenst, att hans skicklighet hunnit pröfvas, icke allenast må för det året, under hvilket han tjenstgjort, utan äfven allt framgent, befrias från bevillning för denna karaktersfullmakt.
Till sitt qvarter han ensam stälde färden, Sitt ritstift återfann och om en stund Sitt hårda läger och sin ljufva blund, Med bibeln och sitt svärd vid hufvudgärden. »Hej, muntert lif och lustig karnaval! Upp med dig, eremit, och kom på bal, Jag stjelper annars bläckhornet i boken! Der ligga mask och mantel från i går, Nå fort, att ej den sköna vänta får –» Så larmade den vilde unge token. »Du säger, att du re’n fått nog se’n sist; Adjö då, tråkige herr moralist!» Han ropade och ryckte till sig kappan – »Jag svär att skämma din reputation Och i den här agera din person! Farväl! – Som blixten var han utför trappan. Ja, Dahlberg hade re’n fått mer än nog Af denna yra, som ej ände tog. Nu vill han resa – hans beslut är fattadt. Ifrån sitt sällskap säger han sig fri; Åt karnavalens fantasmagori Förliden natt han sista gången skattat. Likt fjerran toners brus det ännu gnyr Uti hans öra, ännu tanken styr Sin väg bland hopar, ystra, glädjedruckna. Än ser han dyka upp ur maskers haf Den fagra fresterskan, som rosen gaf, Med krumma horn bland lockarne förstuckna. Från hennes läppar ljöd som trolsk musik: »Jag älskar dig, jag gör dig stor och rik!» För kärft kanske den sköna bort han stötte, Ty då i vimlet åter hon försvann, En afskedsblick, der genom masken brann Ett oförsonligt hat, hans öga mötte. På minnets envishet till hälften vred, Han sätter sig vid arbetsbordet ned, För tankarne den bästa hvilostaden. I dessa papper ligger sammanförd De långa mödors fåfängt mogna skörd. För resan ordnar han de strödda bladen. Det bär mot nord. Han finner sig för god Att lefva fritt hos adligt öfvermod, Som tydligt visar, att han ej är nödig. Ur junkerns börs, då snart de skiljas åt, Han ärnar icke taga mot en plåt Af resehjelpen, lofvad öfverflödig. Alltså mot nord! Han skall nu vända dit Med frukten af sin obemärkta flit,
Jag erkänner riktigheten af den allmänna grundsatsen; men det är icke R. o. Ad. obekant, att det dels finnes särskilda statsanslag för presters aflöning i fattiga, aflägsna orter, der församlingarna ej kunna löna dem, dels ock från catholska tiden lemnade enskilda donationer för ändamålet. Samma förhållande är äfven med åtskilliga folkskolor. Allmogen i dessa skärgårdsförsamlingar borde väl genom den lätta afsättningen i hufvudstaden kunna äga sin bergning och försörja sina comministrar; men han förderfvas af krogarna der och i granskapet, så att ingen förmögenhet samlas och att moraliteten hos dem är så förstörd, att staten behöfver om dem taga en närmare vård, derest de icke skola nedsjunka i råhet. Dessa församlingars belägenhet kan således i moraliskt hänseende jemnföras med dem, som finnas på öde gränsorter och derföre njuta understöd. Det äskade anslaget är ock ganska ringa , så att om R. St. för dem gjorde ett undantag, synes ej något farligt prejudicat föranledas. I afseende på i2:te punkten anhåller jag få göra följande anmärkningar. Hr von Hartmansdorff uppläste härefter ett så lydande anförande: 12 punkten, om Lappska Ecclesiastikverket. StatsUtsk. föreslår dess hädanefter blifvande inkomster af statsverket till 7,000 r:dr. Likväl utgjorde de 1826, jemlikt TJtsk:s uppgifter, 9,356 r:dr och 1832, 8,507 r:dr, eller den ena gången 2,356 och den andra i,5oy r:dr eller i medeltal 1,930 r:dr mera, än statsverket hädanefter skulle lemna. Hvarföre skall ecclesiastikverket vidkännas denna förlust, eller staten göra en motsvarande vinst? Ecclesiastik - i6 Den 2 Juni f. m. verket mister i alla fall den årliga förkofran, sorn förut ägde rum, och blifver hädanefter inskränkt till det bestämda statsanslaget. Man invänder att collectmedlen, utgörande i medeltal för de begge åren i,345 r:dr, skola upphöra såsom en statsinkomst. Men hvarföre det?
hans ögon, som ett utomordentligt sändebud från lyckans och kärlekens hof. Han visste nu precis, hvar han skulle sitta hvarje qväll, sedan han slutat sitt arbete; då skulle de sitta der och prata, och om hon ville, skulle han läsa högt för henne; hon skulle sitta bredvid honom eller midt emot i länstolen på andra sidan bordet. Så såg han henne le emot sig och de små ögonen plirade, under det att skälmska skalkar lskte i de välformade kindernas små gropar. Hvad det var skönt att endast tänka sig det. O, tänk, att upplefva det! Det var nu hans dröm. » Nästa gång skall jag säga henne allt, » suckade han. Så träffades de på en soaré. Lektorn giek på soaréer nu. Och hvar Ellen var på aftonen, så befann sig alltid lektorn » händelsevis » i hennes närhet. An fick han springa efter hennes solfjä- der, som hon glömt i andra ändan af salen, eller också var han utskickad för att skaffa henne ett glas vatten, riktigt kallt seltersvatten. Och det var förfärligt, hvad hon var törstig ofta. Men för hvarje gång, som han skulle fram med hvad han hade på hjertat, så liksom fastnade orden i hans strupe. Så uppfann han en krigslist. Älskande hjertan äro alltid uppfinningsrika. Helt plötsligt sade han till henne: » Det var en person, som i dag berättade, att ni var ond på mig — har jag på något sätt gjort mig förtjent af er ovilja? » » O », sade hon och blef helt allvarsam, » hvem kan det vara, som narras så på mig! Jag som tycker så bra om lektorn. Det har jag alltid sagt. » Den natten sof lektorn mycket litet och när han sof, så drömde han, att Ellen höll honom om halsen och hviskade i hans öra: » Jag tycker så mycket om dig! » Efter soarén träffade lektorn alltid Ellen » händelsevis », när hon var ute oeh promenerade. De pratade om allt möjligt, och lektorn hade blifvit så bekant med Ellen nu, att han hade beslutat sig för att fria endera dagen. Han tänkte, att nu skulle det ej falla sig så svårt, när han visste, att hon tyckte om honom.
Uti den reservation, som Xriberre XeutersiöLf i denna del alleinnst. Xk llr /7c/smgms^ O..- Oä jag i^iufvudsaken fö, enut mig i den Xeservativn, lie, r Ofverste 8pai re allemnat, beböfver jag nu blott anmäla min Reservation emot åtskillig» puncter af detaillerna, nemligen: 1:0 billiot den nu fö, ändrade Xedaetion, bvarigcnom lide» för utvexlingens böljan blifvit mera obestämd, reserverar jag mig pä den grund, alt, da efter min öfvertygelse, den nu föreslagna IVl^ntbestäm»ingen oell Realisation ieke är sä 1 ättvis, eller beståndet deraf sä lörsäkradt, att icke X. äl:t, dä den allmänna opinionen derom binner att utveckla ocb )-ttra sig, möjeligen skulle kunna fä andra grundade anledningar att fördröja åtgärden, än oförmodade inträllan - L e t ä n k a n d e n , ?bo iH2/jr) de bsndelser, jag icke anser mig ega rätt, eller anser del vara billigt, att öka X. äl:ts redan nog vidsträckta bekymmer ocb omtanka med en sak, för bvais utgång X. 8t:r alltid böla skalla sig sjelfva.
Så har t. ex. en löntagare med 300 R:dr i årlig lön, som lemnat tjernsten i Juni månad och följaktligen det sisla tjensteåret ej åtnjutit mer än 150 R:dr, blifvit påförd 1 R:dr bevillning, äfvensom i öfverensstämmelse dermed löntagare med 800 R:dr i årlig lön som afgått i Juni och följaktligen ej åtnjutit mer än 400 R:dr, måste i bevillning erlägga icke 3 R:dr, såsom tariffen bestämmer för 400 R:dr, utan hälften af den för 800 R:dr bestämda bevillning eller 6 R:dr 24 sk. Är sådant rätt? 2 24 Den 14 December. Men äfven om detta skulle anses vara rätt, synes en annan hos K. Kammar-R:n gällande åsigt, som lärer vara en förmodad konseqvens af den nyssnämnda, ej kunna under något vilkor gillas. — Om nemi. en löntagare, hvars årsinkomst, boställe inberäknadt, upgår till 1200 R:dr, leranat tjensten, men innehar bostället på fardag, så blir lian ej för fardagsåret befriad från lönbevillning, äfven om boställsafkastningen, efter vederbörlig beräkning, understiger eller icke upgår till mer än 200 R:dr, utan ålägges honom t. ex. för 200 R:dr bevillning med ’ af det för 1200 R:dr bestämda belopp, således 5 R:dr 16 sk., oaktadt lian för hela året ej åtnjutit mer än 200 R:dr. — På enahanda sätt förfares i andra likartade fall, så att om bostället under fardagsåret anses lemna i behållning 400 R:dr, påföres ej bevillning med 3 R:dr utan med ?, af 32 R:dr eller 10 R:dr 32 sk. Och torde finnas ytterligare skäl till ogillande af K.
Eller hade dessa så träffat hjertats strängar på åhörarne, att de blifvit stämda, från den yrande glädjens buller, till en inre, stilla och djupare sjelfåskådning Morianen med sina begge följeslagare stego åter i slupen, hvilken afbidade deras ankomst på samma ställe, der de landat. När de kommit ut på fjerden, yttrade den mindre herrn till den tjockare: – «I morgon skall främst på din föredragningslista stå anmälan om någon lämplig uppmuntran åt detta sällsynta snille, och sedermera förer du Bellman upp till mig på samma gång med Lidner.« – «Hvad Sveriges skalder äro lyckligare än Roms! De behöfde en förespråkande Mæcenas: vår Augustus ser allting sjelf med egna ögon, känner med eget hjerta och beslutar med opåmint ädelmod« – svarade den andre. De begge sålunda samtalande voro: – Gustaf III och Schröderheim. SJETTE KAPITLET. Från första Majs dryckesgillen anhålla vi att få, i förbigående, ledsaga läsaren till en hufvudstadens våning, der länge rådde det yppigaste lefnadssätt, den angenämaste umgängeston, och der man, om hvarandra, träffade personer af hög samhällsrang och af hög själsodling. Hvilken excellens menar ni? Ursäkta, läsare, frågan är icke om någon excellens. Nå, lika mycket, hvilkendera af Skeppsbrons penningefurstar? Icke heller någon bland desse. Tålamodet förgår; skynda då att nämna värdfolket vid namn, medan betjeningen springer omkring och bjuder gästerna thé och punsch, limonad och glacer. Aftoncirkeln är hos öfverdirektören vid stora sjö- och gränse-tullarna i Sverige och Finland samt licenterne i Pomern och Wismar: von Stapelmohr. Det är dock mindre han, som ådrager sig uppmärksamhet, än hans spotska, bitande qvicka hustru och deras vackra, lifliga, snillrika dotter, kanske icke det skönaste, men sannolikt det älskvärdaste fruntimmer, som någonsin trampat den svenska jorden: Anne Charlotte von Stapelmohr, – Schröderheims oförgätliga maka.
'; oell 8tats-käclsts börancle, clerölver i lVäcler Fillat oell antaFet cl« ak Oöer, zenom köljancle unclerciäniza skrikvelser, öl verlemnacle korslsA, nemligen: i.o Oenom skrifvelse 6en 3 3uni sistlidet är öerom, att, meä anörinF ak OonF>. OöroröninFen 6en i6 luli 1776, anAäencie stralk ä elem, som körsätliFen öfverfalla busbonclelolk, m ii staÖFas: "Dä euskilöe tjenare, lancltbonöer eller torpare, ii villia meri gillete eller cigFsverken betjena, sätta siF kör busbonöen eller matmoliren i korsat, ellvar clet belst är, att clem skala Föra till lik eller lem, oell sarFa lem, eller slä blänacl eller blodvite, skola säöane stralkas mecl 3a pär spö, 2-^ par ris, eller 2/^ claFars länzelse viel vatten oell bröei, samt clerjemte arbeta ä OastninF Iva eller liera är, elter brottets beskallenliet." 2:0 Oenom skrifvelse elen >3 loui sistliclet är lerom, att OonFl. Lrskvet elen 3 3uni 1702, anFäencle tillåtelse kör Dol-bätterna att i elräpmäl loma till lottkastninF, ela ej utrönas kan, bvilken al llere uti ciräp elel»ktiFk varit elen elöeles baneman, mätte förklaras bakva uppbört att vara zällancle. 3:o Oenom skrifvelse elen 2A 3uli sistliclet är om meöclelanöe ak elen föreskrift, att busesvner ä
För hvarje år uppgöres och afslutas en serskild Hufvudbok öfver Riksgälds-Contorets samtliga tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter, af hvad namn och beskaffenhet de vara må. Denna Hufvudbok bör vara afslutad och renskrifven inom den r Juli året efter det, för hvilken den är uppgjord, samt före den 1 derpåfoljande October behörigen granskad. §. 28. Hör till Stats-Utskotlets Memorial, Jf:o 315. 9 §• 2^> (Lila lydande med 133 §. i 1841 års Reglemente.} Under loppet af Juni månad hvarje år, böra, till upplysning för allmänheten om Riksgälds-Contorets ställning, serskilda, efter det härmed afsedda ändamål lämpade, Utdrag af detta Verks Räkenskaper för det nästföregångna året genom trycket offentliggöras och jemte allmänna Ticlningarne utdelas. §• 2.9* (Lika lydande med §. 134 i 1841 ars Reglemente.) I April månad hvarje år, upprättas uti Riksgälds-Contoret en ordentlig Liqvid med Stats-Verket för det sistförflutna året. Af denna Liqvid meddelas Kongl. Stats-Contoret tvenne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmäktige tecknat sitt godkännande, bör derstädes qvarstanna, samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om Liqvidens godkännande af Kongl. Stats-Contoret, bör till Riksgälds-Contoret återställas, för att, såsom verification, dess Hufvudbok biläggas. §. 3 o. (Lila lydande med 135 §. i 1S41 års Reglemente.) Då Riksgälds-Contorets Hufvudbok, inom den i §. 27 stadgade tid, blifvit vederbörligen afslutad och i fulländadt skick till Commissariatet aflemnad, utbetalas det för Hufvudfcokens upprättande och afslutande, från längre tid tillbaka, bestämda serskilda arfvode af Två Hundra (200) Riksdaler. §. 3i.
Herr Justitise-Stats-Ministern, urefve Sparre, Hans Exc. Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fähraeus, /Vallensteen, Grefve Mörner, Finer, Il euterdalil, Grefve Gyldenstolpe. Siats-Ministern för Utrikes Ärendena anmälde i underdånighet, alt sedan nu svar från alla främmande magter, hvilka erhållit meddelande af den å Kongl. Majlis höga vägnar allåtna neutralitets-förklaring ingått, med undanlag af det från Kejserliga Brasilianska Regeringen förväntade, hvilket, i anseende till det långa afslåndel, ej ännu hil hunnit ankomma, Kongl. Majit i Nåder tiickls anbefalla honom att uppsätta förslag lill en Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer, med underrättelse om det erkännande, som de Förenade Rikenas neulralitets-förklaring vunnit, hvilket underdåniga förslag nu af StatsMinistern upplästes; Och behagade Kongl. Majit, jemlikt Siats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i Nåder gilla, och befallde att, i enlighet dermed, Nådig Skrifvelse, sådan den finnes närvarande Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. In fidem profocolli C. Albert Ehrensvärd. Bih. Ull R. SI. Vrot. 1853 & 1854. 1 Sami. i Afd. 16 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1854. Kongl. Maj:ts Nåd. Änk. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1854, kl, 6 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående den å de Förenade Rikenas vägnar afgifna Neutralitets-förklaring samt de, med anledning deraf, från främmande magter ingångne svar; Gifven Stockholms Slott den 15 Mars 1855.
Mot dessa stadganden har nu blifvit af mbtionärerne anmärkt, alt i dem låge en uppenbar orättvisa mot församlingarne, hvilka ensamme finge löna de ifrågavarande tjenstemännen och ensamme finge draga nyttan eller skadan af deras verksamhet, men icke betroddes att ensamme utvälja dem. Kyrkoherdarnes rätt i delta afseende grundade sig ursprungligen derpå, ait presterskapet måste pröfva och examinera de sökande, men, då numera åtminstone orgeinisler och skollärare af andra auktoriletcr erhölle examens-betyg, hade preslerskapet upphört att examinera dem, och dermed anledningen till de ifrågavarande föreskrifterna försvunnit. Det vore för öfrigt orätt alt icke tillerkänna den Svenska allmogen tillräcklig omdömesförmåga för att med urskiljning kunna begagna sin rösträtt vid dessa val. Af anförda skäl föreslår Hultman: ”alt, med upphäfvande af ofvanberörda Kongl. Resolutioner, törsta punkten i 12 Kap. 50 § Kyrkolagen skall erhålla följande lydelse: ”orgelnisten väljes af kyrkoherden och församlingen i kyrkostämma, och ege pastor dervid alt beräkna en hel röst för sitt embete, utom rösträtten för pastorsbostället”, samt första punkten i 31 § samma kapitel lyda som följer: ”Klockaren skall i lika måtto och efter samma röstberäkningsgrund, som för organists antagande stadgadt är, väljas af kyrkoherden och församlingen.” Rundbäck åter föreslår, ”alt, med upphäfvande af alla hitintills gällande föreskrifter rörande val af orgelnist, folkskolelärare och klockare, stadgas måtte, att vid folkskolelärare-, orgelnistoch klockareval, som vid kyrkostämma handläggas, beräknas rösterna så, som Kongl. Förordningen angående kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862 rörande rösträtts utöfvande föreskrifver; dock bör ingen lill dessa Ijenster under omröstning komma, som icke, enligt gällande lagar och författningar, styrkt sin kompetens medelst betyg från vederbörlig auktoritet.” Förslag i enahanda syftning, som de ifrågavarande, hafva vid begge de sistförflutna riksdagarne blifvit framställda, men icke lyckats alt i någon mån tillvinna sig Rikets Ständers bifall.