Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag utfärdade eller framdeles lifgifvande Obligationer emot 5 procents ränta icke få i Banken belånas Ntill fulla capitalbeloppet. Emedan således lika litet Högv. Preste-Ståndets som Vällofl. BorgareStåndets i denna fråga yttrade meningar kunna antagas, samt af öfrige 2:ne Riks-Stånd, det ena, nemi. Hederv. Bonde-Ståndet, i allo biträdt den af Utskottet yttrade åsigt, hvilken äfven kan anses såsom en medelväg emellan Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt Vällofl. Borgare-Ståndets meningar; får Utskottet hemställa, det måtte ej mindre Höglofl. Ridderskapet och Adeln, än llögv. Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, med Hederv. Bonde-Ståndet sig förena derom : ”att Riksgälds-Contorets sedan sistlidne Riksdag utfärdade eller framdeles utgifvande Obligationer med 5 procents ränta icke må i Banken belånas till högre belopp, än tre fjerdedelar af vanliga försäljningspriset under månaden näst före belåningen.” Vinner icke detta förslag bifall af åtminstone 2:ne Riks-Ståud, utom Banco-Utskotttts Memorial N.o 3o. 21 Hederv. Bonde-Ståndet, lärer omröstning i förstärkt Utskott böra verkställas öfver följande proposition: Den, som bifaller, att Riksgälds-Contorets sedan sistlidne Riksdag utgifne eller framdeles utgifyande Obligationer med 5 procents ränta få belånas till tre fjerdedelar af vanliga försaljnings-priset under månaden näst före belåningen, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, komma Riksgälds-Contorets efter sistlidne Riksdag utgifne Obligationer med 5 procents årlig ränta oell försedde antingen med viss förfallotid eller uppsägbara å fordringsegarnes sida, att till 90 procent af capitalbeloppet belånas. * c * Mom. b. är af samtlige Riks-Stånden bifallet. * * Sedan 2:ne Riks-Stånd, Högv.
Diconternes kreditorer, Rikets, Bankens och allmänhetens rätt fordrat, det de ock bordt skiljas från all befattning med sina skulder och fordringar; men då detta icke skedt, yrkas en skyndesam underdånig anhållan hos Kongl. Majit att det genast måtte verkställas, samt att ali utredning af dessa stora concours-massor måtte hvila, till dess Rikets Högloft. Stander i behörig ordning yttrat sig öfver Kongl. Majrts nådiga proposition, huru dermed förfaras bör. lfi.o (Högl. Ridd. och Adeln. Hr. Lagerhjelm P). Att om Riksens Ständer biföllo hvad Utskottet uppgifvit som Resultat af sihe brydsamme öfverläggningar, Banken likafullt efter sannolik beräkning, grundad på Discont-papperens nuvarande värde mot Banko-Sedlar, skulle komma att förlora omkring En half million: och att Banko Utskottet följakteligen genast med uphäfvande af den preliminair-åtgärd Banko-Fullmägtige vidtagit, borde låta lagligen bevaka Bankens rätt , utan att härom vidare inhämta Riksens Ständers förordnande. Och har i sammanhang härmed : 17:0 Den mening utaf Utskottets Betänkan-’ de blifvit fattad, som skulle liqvid med Discont-papper blott för förfallne men ej för hädanefter förfallande Lån vara medgifven. Då Banko-Utskottets Betänkanden. Då Banko-Utskottet nu åligger besvara hvad sålunda vid dess förra Betänkande erinddrat blifvit, tror Utskottet sådant lämpeligast kunna verkställas genom ett omständligare framläggande af de Fact a, som till Utskottets ifrågavarande anmälan föranledt. Banko-Fullrnägtige hade under den 16,23. och 25 Oktober 1817 lemnat Directionerne öfver Malmö och Götha-Kanals Disconter den föreskrift:
Detta Memorial har Välloflige BorgareStåndet till Dag-Utskottet remitterat, tillika med ett Utdrag af det i bemälte Riks - Stånd den 15 December nästlidit år hållne Protocoll, innefattande de anmärkningar, hvilka vid ofvanomförmäldte förslag blifvit gjorde af Herr lagmannen Kjellander, hvarigenom han sökt visa, att då hvarje Domstol , vid tillförordnande af Förmyndare för omyndige, under eget ansvar, sträckande sig jemväl till betalningsskyldighet, är pligtig att tillse och vårda, det den eller de personer, åt hvilka omförmäldte befattning anförtros, äro dertill skicklige och vederhäftige för hvad de om händer få, skulle såmedelst ett tillräckligt band vara lagdt för en sådan Domstolen* vårdnad, äfven vid de tillfällen när personer antagas, som äro boende utom dess Juris - Lag-Utsiottets Eetänkanden. 4*3 «ficiion f att' det skulle innefatta en obillighet, jemväl medförande oräkneliga hinder i vården af omyndiges egendom, om desses föräldrar och närmare skyldeman, ehuru bofaste och véderhäftige, icke af Domstolen kunde antagas till Förmyndare blott af det skäl, att de voro boende utom
Sköt nu dig själf; här kommer folk, och du får sällskap vid din kanna, åtminstone så länge den är full! Men råkar du i klammeri och längtar åter efter doktorn så ropa blott; jag står dig bi! (Går genom stora porten.) 38 Andra scenen. SMEDEN ensam. Därpå ÄLSKARINNAN. SMEDEN. Filosofi! Bah! Horisont och Archimedes! Hvad rör mig väl om jorden rullar, eller hon går på fyra fötter! ÄLSKARINNAN. O hjälp! O hjälp mig, ädla herre! SMEDEN. Hvad står då på, min sköna fröken? ÄLSKARINNAN. Jag är en stackars ensam kvinna, som blifvit plundrad nyss på öppen landsväg. SMEDEN. Af hvem? Af hvilka? Säg ett ord och strax min arm till ert försvar jag bjuder som det anstår män af ära. Har eder blygsamhet, er dygd man sårat, jag låter hänga hela röfvarhopen! Men tala blott: hvem är ni? Hvar hände det och hvem är gärningsmannen? ÄLSKARINNAN. Om ni en ädling är, som det vill synas, så frågar ni mig ej om namnet! 39 SMEDEN. Jag frågar ej, jag satte blott i fråga... ÄLSKARINNAN. Sätt allt i fråga om ni vill, men tro blott på min ärlighet, min dygd och mina lidna oförrätter... SMEDEN. Jag tror på eder dygd som på er skönhet, ty den jag ser med mina öppna ögon, som aldrig skådat ha dess like förr. ÄLSKARINNAN. Jag visste det: ni var en ädel man... Nåväl: min far till giftermål mig ville tvinga! SMEDEN. Ha! Då förstår jag allt! Och ni, ni älskade en annan! ÄLSKARINNAN. Nej! Men detta är min hemlighet! Ni får ej fråga mer! Mig lofva blott, att jag får kalla mig er syster, och under detta namnet söka huld och skydd. SMEDEN. Min syster? Alltför gärna, ädla fröken, om ej er skönhet och ert nobla sätt mig ställer allt för djupt i skuggan och gör det hela mindre sannolikt! 40 ÄLSKARINNAN. O, tala ej om skönhet, minst om min! Det sköna är blott sken. SMEDEN. Ett härligt sken, som värmer och som lyser! ÄLSKARINNAN.
Till Riksens Ständers Stats-Utskott har Kongl. Majit, under den 9 sisth April, täckts aflåta följande Nådiga Proposition: ”Sedan, nied anledning af Wetterns annalkande förening med Westerliafvet, fråga hos Kongl. Majit i underdånighet blifvit väckt, om anläggandet af en Stad vid Motala, och det befunnits, att den dertill föreslagne plats till en del tillhörde Bisp-Motala Kungsgård, sora för närvarande arrenderas af Kammarherren Friherre G. M. Fleetwood, så ock efter det de egorymder, hvilka Kungsgården skulle komma att till Stadsanläggningen upplåta, blifvit genom vederbörlig Landtmätar-förrättning utmärkte, har Arrendatorn, hörd öfver frågan om deras afträdande och den ersättning, som derföre fordrades, förklarat, alt han vore villig desamma afstå emot följande vilkor, nemligen: 1:0 Att för den tid, som återstår af arrendet, eller till Midfastan i83i, årliga arrendesumman, såväl i Spannenrål som Penningar nedsättes, i mån af den förlust han kunde komma att vidkännas; 2:0 Att, som 124 Sluts-Utskottets han redan år 1812, då ingen lämplig jord var att tillgå, för att ersätta de genom Götha Canal lidande [jordegare, måste af Kungsgården tillsläppa Sju Dagsverkstorp och fråga nu vore att uppoffra halfva Åkerjorden i Kungsgårdens bästa gärde, hvilket
Banko-Reglementets 29 § berättigar Fullmäktige, att utfästa ett preemium åt den eller dem, som innan Riksdagens början aflemnar ett till enkelhet i förvaltningen och räkenskaperna inom Banken samt till besparing i Banko-Fullmäktiges Berättelse. 5 förvaltningskostnaderna ledande förslag till en förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af dess Tjenstemannapersonal. Denna §, tillkommen redan vid 1844—1843 årens Riksdag, föranledde ett förslag, som, upprättadt af person utom Banko-verket, inlemnades före senaste Riksdags början, men hvilket, vid derå anställd granskning, befanns sakna de för detsammas godkännande nödiga egenskaper. Sedermera har något förslag icke inkommit, ehuru om det ulfästade praemiet kungörelse fortfarande blifvit åtskilliga gånger i allmänna tidningarne införd. Att emedlertid felaktigheter förefinnas i Bankens nuvarande organisation bör icke bestridas. Göromålen torde kunna både förenklas och jemnare fördelas till fördel för Banko-verket och den allmänhet som dermed har beröring. Granskning och kontroll kunde möjligen i vissa fall, utan skada, förminskas, men bör i andra åter skärpas. Aflöningen, nu till en del beroende af tillfälliga inkomster, behöfver ordnas efter tidens fordringar och de anspråk, Verket måste ega på tjenstemannens odelade tid och arbetsförmåga. Utgiftsposter, belastande förvaltningskostnaden, torde böra borttagas och denna kostnad nedsättas. Med ett ord: hela förvaltningen erfordrar en reorganisation, som, delvis verkställd, icke kan åstadkomma full belåtenhet.
Borta från hofvet, när allt stod att vinna – icke ens ha tillfälle att upptaga täflingen med er! Hvem vet, hur saken eljes kunde ha gestaltat sig. Troligtvis hade envåldsmakten då i stället hvilat i mina händer – hvilket kanske ursprungligen varit försynens mening, att döma af mitt namn! Enevold I – det låter legitimt! Emellertid – sådana förhållandena nu äro, vill jag lugna er med en försäkran, att jag respekterar er illegitimitet! – Jag är er naturligtvis mycket förbunden – säger Struensee med ett småleende, som förefaller tvunget och som omedelbart slocknar i ett uttryck af stenhårdt allvar. – Men tillåt mig varna er för obetänksamma slutsatser och än mera för ovederhäftiga yttranden! Drottningen, som litar på er trohet och tillgifvenhet, har nämligen utsett er, min käre vän, till att bekläda en ansvarsfull post i kungens närmaste närhet. – Schuit! – Brandt hvisslar till. – Jag förstår halfkväden visa! Nåväl, jag är Hennes Majestät tacksam för förtroendet – hoppas få visa, att det icke lämnats åt en ovärdig. Men jag anser mig böra hemställa till er – för vidare befordran – om Högsta domstolen verkligen i längden kan undvara mina juridiska insikter? – Minsann! Ni har kanske rätt! Jag skall framlägga frågan för drottningen, och tror mig redan nu kunna förutspå en kunglig befallning till er att åter taga säte och stämma i Högsta domstolen – ehuru jag fruktar, att ni icke får mycken tid öfrig åt jurisprudentian; ty den post, ni kommer att bekläda vid hofvet, är verkligen af högsta vikt. Ni måste ständigt vistas i majestätets omedelbara närhet. Faran att främmande inflytelser skola göra sig gällande, är visserligen ringa, men försiktigheten är i alla händelser en dygd. – Naturligtvis – instämmer Brandt, redan på förhand full af viktighet öfver sitt värf. – En främmande hand skulle ju eljes lätt kunna vända kungens vilja mot drottningen och er! – Förutsatt att det i Danmarks land finns en man, som vågar intrigera mot själfva envåldsmakten! – Ja, ja! Var icke för säker! Men jag skall veta hindra det, om det gäller!
Då nu ifrågavarande jernväg just genom sin egenskap att ingå i en transitoled bör i viss mån kunna jemföras med en Statens stambana, så lärer väl den omständigheten, att den skulle blifva kort och sålunda fordrar en jemförelsevis mindre kostnad, icke böra föranleda dertill, att densamma anses förtjena mindre afseende. Det lärer väl ock kunna antagas, att den tid en gång skall nalkas, då norra delen af Sverige och Norge kommit derhän i odling och välstånd, att en stambana från Sundsvall öfver Jemtland ej längre kan umbäras. Denna stambana skulle, när tiden för dess anläggande är kommen, blifva en fortsättning af den jernväg, hvarom här är fråga. På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte till en 2,41 mils jernväg af 4 fots spårvidd för lokomotiv från Hemgrafven till Sundsvall bevilja såsom anslag utan återbetalningsskyldighet 1,540,000 R:dr. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Gabriel Hallström. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr Berggren, E>, om anslag till anläggning af ny väg från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön i Medelpad till allmänna landsvägen åt Sundsvall. Vid sistlidet riksmöte framlades för Rikets Ständer en plan, i sammanhang hvarmed jemväl anslag äskades, för fortsättning at den stora, intill Bräcke gästgifvaregård då redan färdiga, kommunikationsleden emellan Vesterhafvet och Bottniska viken, — innefattande dels Ljunga elfs kanalisering, dels anläggning af åtskilliga chausséer och omlastningsställen och dels slutligen byggandet af en jernväg från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön till Sundsvalls stad.
Dor. gare-Sländet meddeladt Protocolls Utdrag med dertill hörande Bilaga, innehällande anmärkningar wid Utskottens gemensamt afgifne Betänkan - Den 14 October. 221 kande i anledning af Kongl. Majtts Nädiga Proposition om Allmänna Magazins.Inrättnin. gen i Riket, och beslöts, att Utstotten till sivar derä endast stulle förklara: att Utstotten icke in. stämt uti Allmänna Magazins-Directronens yttrande, att bränwins. bränning och distillering för desi räkning i Stockholm och Götheborg ej utan förlust kunde anställas, utan twertom, lika med Stats. Beredningen och de sammansatte Utstotten wid förra Riksdag, förmodat, att desia tillwerkningar, under en nitisk och klok styrelse, äfwen med de derwid fästade willtor stulle lemna nägon winst, samt att Utstotten nu blifwit styrkte i denna förmodan derigenom, att, enligt Herr Åldermannen Lychous förslag, en. stilte troddes finna uträkning att utöfwa samma tillwerkningar och erlägga jemwäl den progres. siva bewillningen efter pannerymden, hwarifrärr Magazins.Inrättningen wore befriad: i ansten, de hwartill Utstotten funne sä mycket mindre skäl att tillstyrka antagande af berörde förslag, som bränwins-bränning för Magzins.Inrättnin. gens räkning wore nödwändig för omsättning af desi Spannemäls lager, och controll deremot, att det för Stockholm fastställte tillwerknings. qwantum af 20 000 tunnor ej af enstilte Bo. lagsmän öfwerstreds, icke utan största swärig. hct kunde winnås, ltte supra. Lx Urotocvllo Carl O. 8ko^man. v?»- L22 Den October. Ko; ki<I>I. ock ^äsla äsn 16 Oöiok. rIis. Wördsamt Memorial. ^-^om wid föredragningen bos Högloft.
I anledning af hwad Grefwe von 8clrrverin yttrat, att grunden af en half per mills as hemmonswardct i allmänhet borde anragas, sär jag anmärka att, när en hemmansåbo som sitter pä den aldraminsta hemmansdel äger rättighet att bränna med lika stor panna, som den som sitter pä ett hemman af 500 R:drs »värde, sä anser jag deras afgift böra wara lika hög. Grefwe von 8ctnvsrin: Se der följden as hemmansasgtst, som ger anledning art åberopa rättigheter, hwilka ej böra existera. Herr Landt Marstalken proponerade bifall pä itsta momentet as Dewilinings-Utstotlets utlätande. Ropades Ja 2:dra momentet, angående panne-afgiften, up» lästes. Grefwe von 8cl>rver>n: Jag bekänner, att jag ej finner »nig öswertygad af de stät Högloft. BewillningS-Utstoner anfört för sitt nekade afseende ät mitt gjorde påstående, ark de af Oeconomiä-Utstottek söresiagna proportioner till äfgifterna för pannorna frän 60 till 90 kannor borde bibehållas, och icke, som Bewillnings-Ulstottet förestagit, nedsättas lill hälften. Wal ser jag af bifc" gade calculer, att för en 90 kannors panna, 4 gän - 664 Denis Augusti gänger större än en 22^- karins anna, betalas 24 gängcr större afgift, men deraf följer ännu icke att dest ägare beralar hivad han bör betala eller i mon af fin winst. I den calcul jag underställ Rid» derstapet och Adenis pröfning, beräknade jag as» »verkningen öfwer hufwude» med en zo kanus panna ill 8 tunnor, och afwerkningen meden 90kamis panna till goo lunuor. Hwad det förra förhållandet beträffar, befarar jag ej att hafwa miflräk nat mig. Wi känne pann antalet i 17 län 117, 000 pannor frän is till 50 kannors rymd.
Friherre Cederström: Med Herr Grefven och LandtMärskalken instämmer jag deruti, att då en proposition blifvit med Ja besvarad, äger ingen Ledamot rättighet att genom ny öfverläggning söka upprifva beslutet, utan endast att reservera sig deremot; men här är fråga om ett helt annat förhållande, nemligen om det slutliga afgörande, sorn fordras för att bringa de särskilda RiksStåndens föregående beslut i sammanhang och till ett resultat. Det preliminaifa beslutet fattas efter opinionen för ögonblicket, och får icke upprifvas; men då, till följd af ett från Utskotten inkommit jemkningsförslag, fråga blir om sakens definitiva afgörande på sätt, att ett Rikets Ständers beslut kan uppkomma, hemställer jag, hvad Utskottens inbjudning kan göra Den 17 December e. m. 91 till eller ifrån i Ståndets rätt att besluta efter eget godtfinnande med afseende på hvad som kan vara nyttigast. Om således Ridderskapet och Adeln skulle finna BondeStåndets beslut, med den redactionsförändring jag föreslagit, bättre och ändamålsenligare, än det beslut Ridderskapet och Adeln förut fattat, sedan tre Stånd numera beslutat, att slagskatten skall äga rum, ehuru de icke äro ense om sättet, och om Ridderskapet och Adeln till följd häraf vill besluta att, efter saken i alla fall skall ske, den skall ske på det eller det sättet, såsom för samhället nyttigast, så finnes, efter min öfvertygelse, intet hinder för en dylik frågas upptagande, eller för en sådan förändring af det förut fattade beslutet, i anledning af Utskottens nu föredragne jemknings-memorial. Ärendet är ännu icke slutligen afgjordt; ty jag torde få erinra, att i sådant fall Herr Grefven och LandtMarskalken aldrig varit i tillfälle, att nu å nyo föredraga detsamma. Men då det blifvit föredragit, och ett JemkningsBetänkande kan antagas med hvilka förändringar sorn helst, måste ock Ståndet deröfver kunna fatta ett beslut, oberoende af hvad Utskotten föreslagit.
Besa. neli Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. 5 föreskriften i 2 kap. 1 § af Kongl. Skiftes-stadgan, alt jordegare icke må vägras att till landtmäteri-förrällning erhålla den landtmätare de begära, der hinder deremot icke möler. Enligt Ofver-direktörens åsigt, skulle emot denna föreskrift ej något vara att erinra, om meningen dermed vore, att förordnande ej må vägras, då förrättningen ensamt rörer den eller dem, hvilka densamma begära $ men enär samina föreskrift blifvit förstådd och tillämpad på det sätt, att sökande jordegare icke förvägras att, der laga hinder icke möler, till landtmäteri-förrälluing erhålla den landtmätare han begär, äfven om sökanden vore den minste jordegare i ett skifteslag och öfrige delegare önskade fri annan landtmätare förordnad, hade den, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, gifvit anledning till eller åtminstone underlättat högst skamliga och skadliga, fastän sällan bevisiiga, öfverenskommelser émellan mindre grannlaga eller ock fattige jordegare och landtmätare, då de sistnämnde velat genom köpslagande förskaffa sig förordnanden lill skiftens förrättande.
Jag finnér således intet, som gör att detta förslag beli öfver motsägas, men jag hemställer, om det behöfver inflyta, och jag vågar fråga de ledamöter, från hvilka detta förslag uppkommer, om det verkeligen behöfves, och oin icke deri gamla §:n, som är bibehållen från de äldre Regeringsformerne af år 1720 och 1772, ärli! träckig, om man blott utredde det sista begreppet i densamma eller denna mening, sorn för mynt i Riket må erkännas. Det är missförståndet om detta ordet må, som gjort hela villervallan, ty det är gifvet, att Kongl. Maj:t ägt rätt att säga, alt ett underhaltigt mynt ej af Uppbördsmännen får antagas bland Kronans skatter. Om man utredde denna mening, så tror jag, alt 73 § är sådan den bör vara, ty hitintills haiman ansett, att ordet må, i den sisla meningen , vore synonymt med ordet bör. För min del skulle jag tro, att man blott behöfdc tillsätta: ägande Rikets Ständer rätt att utgifva sedlar, som skola af Banken med mynt efter deras lydelse inlösas; då vore §:n tydlig. Då ConstiliilionsUtskottet likväl Den 17 Febr. tiar ii f. ru. 141 skall sammanjemka dessa förslag, vill jag icke med någon votering hindra, att iifveu Herr Rosenblads redaction må få dit medfölja, enär det nu icke är fråga om att antaga detsamma. Herr Rosenblad: Jag kan ej med den siste talaren instämma deruti, att 72 § älsa obehöflig af all ändring. Vi vela t. ex., huru man velat tyda de orden: ”efter de ordningarj stadgandeti och Reglementen” såsom om dessa skulle innebära rättighet för Rikets Ständer alt införa Stadgar och Ordningar inom Banken, slående i strid med allmänna lagens hud och ingripande i enskild mans rätt. Ehuru detta ej varit min tanka, ej eller majoritetens inom Stånden, veta vi dock, att det gjorts mägtiga försök att göra den gällande. Men utom dessa skäl finnes ett annat. Om man ock erkänner, att dessa ord!
D|en 1 Maj. förefaller mig således gifvet, att, då Serskilda Utsk. icke förrän nu inkommit med ifrågavande Betänk., har dess mening varit att upskjuta behandlingen af nämnde motioner, lill dess lagen om bränvinstillverkning blifvit af Ulsk. utarbetad och lill R. St:rs ompröfvande aflemnad: ty Utsk. bar förklarat, att det ansåg dessa tvenne frågor stå i ett omedelbart sammanhang med hvarandra. Det är också gifvet, om man tänker närmare på saken, alt, i fall R. St:r bifalla en sådan lag alt från och med nästa år varda gällande, det förslag som Utsk. nu afgifvit äfven bör, efter min öfvertygelse, bifallas. Då R. o. Ad. i allmänhet gillat icke allenast de grundsatser, som voro uttalade i Serskilda Utsk:s Betänk. JM 8, utan äfven de serskilda hufvudbestämmelser i vissa punkter af lillverkningslagen, som Utsk. der föreslår, så kan jag för min del icke deraf draga annan slutsats, än att då nu förevar:de Betänk. redan då låg på Ståndets bord och en hvar lätt kunde deraf taga kännedom, så borde man också med sig sjelf hafva kunnat afgöra, huruvida man ville bifalla detsamma, eller icke, emedan, såsom jag förut sagt, det icke lärer undgått någon att dessa 2 frågor stodo i omedelbart sammanhang med hvarandra. Då jag med mig sjelf öfverlagt, hvad jag skulle för min del vilja bifalla i afseende på lagstiftningen för framtida bränvinsbränning, så bar jag ansett det vara nödvändigt, att i denna fråga, mer än i någon annan, nedtysta de considerationer, som naturligtvis framstå från olika intressens sida. Vi vela att i denna fråga, framför andra, de enskilda intressena äro diametralt stridande mot hvarandra, och man skall, enl. min tanke, icke kunna komma lill något resultat med sig sjelf, så framt man icke betraktar saken från synpunkten af det helas, Statens och landets allmänna intresse. Jag bar funnit det vara svårt att skilja mig från inflytelsen af de enskilda intressena, ehuru jag visserligen för egen del i detta afseende icke har något sådant.