Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då hos Biks-Stånden ... i deras ställe derom besluta. 30. 1:0 Stats Utskottet, som skall • böra fyllas. 2:0 Detta Utskott bör utgöras. 3:0 I händelse kunna förrättas. Slim Bevillningsutskottet Plena underställas. 2:0 Yppar sig den . .. ofvan före* skrilvet är. 54 Constitutions• Utskottets §• 33- Lag - Utskottet ; utom KrigsStaten. Justitias-Ombudsmannens denna Berättelse förvises. 1:0 Lag-Utskottet .. utom KrigsStaten. 2:0 Justitias-Ombudsmannens denna berättelse förvises. §• 34* Allmänna Besvärs bör afgöras. 1:0 Allmänna Besvärs ... är stadgadt. 2:0 Tilja Riksens Ständer bör afgöras. §• 36. Utom förenämnli0 Utom förede förfalle frå- nämnda. Konun6an' ge*18 yttranden. 2:0 Ständen kunna .. besvär och angelägenheter. 3:0 Skulle Riksens Ständer Constitutions - Utskottet. Constitutions-Uskottets betankandcn. 55 §• Alla Riksens Ständers omedelbarligen öfverlennäs. i §• Konungens Propositioner frågan bör förvisas. Hvar och en allmän fräga till expedition betagas. 4'o Blifva göromälen för falle frågan, 37* 1*0 Alla Riksens Ständers till Ståndens Plena inkomma. 2:0 Intet Utskott omedelbarligen öfverlemr nas. 44. 1:0 Konungen^ Propositioner betänkandens afgifvande. 2:0 Hvarje Riksstånd härom meddelas. 3 o Vill Utskott ... frågan bör förvisas. 49* 1:0 Hvar och en allmän fråga .. ovägerligen fattas. §6 Constitutions-Utskottes betänkanden. S De allmänna beslut . . högt uppläsas. §. Till följe af Regerings-Formens skulle med döden afgå. 2:0 Då saken Acter och Handlingar. 3:0 Aterförviser
Vidare har man sökt visa det olycksbringande i den långt drifna parlamentarism, hvilken öfver höfvan försvagar regeringsmakten, åstadkommer så täta ministärförändringar, att dennas utöfning niåste komma att bli lidande däraf i väsentlig mån, såsom förhållandet särskildt varit i det republikanska Frankrike, samt möjliggör det majoritetstyranni, som fortfar år efter år, och det äfven i strid mot monarkens åsikter och sympatier såsom t. ex. i våra dagars Belgien. Slutligen har man bittert beklagat, att folkrepresentanterna ofta mycket illa motsvara sin benämning och sin uppgift, då de tala och votera i strid mot den allmänna meningen eller åtminstone i strid mot sina resp. kommittenters uppfattning och önskningar. I den stora transatlantiska republiken ha flera af representationssystemets, här antydda olägenheter under tidens lopp blifvit så kännbara, att de föranledt sträfvanden, åtgärder och stadganden, hvilka afse begränsning af folkombudens makt, dels genom att göra dessa så beroende som möjligt af valmännen och dels genom att vidga och stärka de styrandes och ämbetsmännens maktbefogenhet. Detta gäller icke blott Kongressen, utan äfven de särskilda staternas lagstiftande församlingar och själfva kommunalråden. Ty man har funnit på alla dessa områden, att folkrepresentanternas vidsträckta rättigheter, hvilka skulle utgöra ett värn för folket gent emot regeringarnas och de lokala myndigheternas maktmissbruk och öfvergrepp, kunna själfva blifva farliga för det, då de begagnasREAKTION MOT REPRESENTATIONSSYSTEMET. ensidigt i partisyftemålens eller i de egennyttiga beräkningarnas tjänst. Att detta ofta egt rum, torde förekomma helt naturligt, då man erinrar sig den obenägenhet för emottagandet af representantkallet eller andra offentliga uppdrag, som alltjämt förefunnits hos så många af republikens ädlaste och dugligaste män, och det dels på grund af behofvet att egna odelad kraft och uppmärksamhet åt egna yrken och affärer och dels af farhåga att utsätta sig för valförberedelsernas obehag och de sedvanliga på heder och ära gående beskyllningar och smädelser, med hvilka mot-partiets agenter öfverhopa den oförvitligaste kandidat, då han möjligen kan göra deras egen segern stridig.
Jag kan ej heller emottaga den beskyllning, som en talare framställt, alt de, som afgifvit nu förevarande förslag, varit af en fiendtlig sinnesstämning emot privatbanksinraltningen, helst jag under hela den tid jag härmed sysselsatt mig insett och erkänt nyttan och nödvändigheten af sådana, väl ordnade creditanstalter. Jag har varit ense med Utsktn i fråga om den i5 §:ns ordalydelse, och jag har äfven deltagit i Utskins tillstyrkande af den 1 §:n. Jag kan ej finna att förstnämnda § är oantaglig. En sådan förutsättning tillkännagifver deremot, alt man vill bereda tillfälle för directionens ledamöter att draga sig ur spelet, då bankens förvaltningssätt hotar med betänkliga följder. Vill man åter att en bank skall inskränka sin sedelrörelse inom den sfer lagen utstakar, så bör man icke kunna emotse att ett sådant förhållande inträffar, som är förutsatt, eller att banken blir oförmögen att inlösa sina sedlar. Då den solidariska ansvarigheten omöjligen kan i all sin stränghet tillämpas, helst man ej kan vända sig till hvar och en lottägare i en bank för att erhålla betalning; så måste det väl vara nödvändigt att äga rättighet att kunna hålla sig lill några visir o H. 76 6oa Den a4 Fubruari f. m. sa personer. I sådant fall måste väl directionens ledamöter vara de lämpligaste för att i första rummet uppgöra 1 iqviden för de oinlösta sedlarna. Att de skulle vara oskyldige till bankens obestånd och den uppkomna oredan i bankens affärer, kan jag ej medgifva ; det är just dessa verkställare af bolagens möjligen oriktiga och olagliga beslut, som för desamma böra först ansvara. Lyckas man komma derhän, att en redbar och allmänt aktad direction icke drager i betänkande att åtaga sig verkställigheten af bolagsbeslut och ansvara för följderna deraf, så synes man äga skäl tilt den förmodan, att dessa beslut äro både ändamålsenliga och med lagens föreskrifter öfverensstämmande.
2S^eb bifall till bwab ^ongl. SMaj:t, uti nåDig ^topofttion af ben 22 2lpril betta åt, D|j förcjlagit, l)afwe <SSi antagit ben npa 2Bepel»^ag, font i bögjl* berörbe nåbiga ^ropofition innefatta^; bwilfet f2Bi, i unberbåntg fftifmelfe ben 13 Slugujli innemaranbe åt, boé JCongl. 01aj:t anmält. §* 40. ©å 2Bi anfett, att, i lifbet meb bwab, genom 1 §- 9 fap. Utföfningé» Valfén, 2 §. 2 fap. fatnnta £3alf, fåban ben Ipber i Äongl. förorbningen ben 29 5Roo. 1823, famt Sötigt. förorbningen ben IS näjtpåföljbe december, reban blifmit flabgabt i affeenbe på metfflälligbet af ^onungenö SSefallningö» bafmanbeet utflag i ffulbforbringémål, ber fafen ej går öfmet ©:e äpunbta ©alet elier ber gälbenären boö åxommgcnö 23cfallningöbafwanbe uteblifmit ellet utan 46 3bibéDag$*S5eflut 1851. allt jäf ellet inroänDning jbulDen erbänt, utmätning å ^Contmgené SSefallningé» l>af\r>anDeö utjlag äfroen i öfrige mål må, utan l)inDer af Deremot anförDa be', ftttär, genafl följa, meD rättighet för Den föfanDe att
N:o 62, med den förändring att, i stället för orden »under förutsättning», införas orden »med vilkor», röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej. varder förenämnde punkt utaf Utsk:s Utlåt, af E. o. Ad. afslagen. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 70. Nej — 90. Gr. Björnstjerna: Jag anhåller att få till prot. nedlägga min reservation mot det beslut, som E. o. Ad. nyss fattat, hvilket jag anser vara särdeles olyckligt. E. o. Ad. har nu beträdt samma bana, på hvilken vi alla beklagat att det Norska Storthinget inträdt. Genom ett barnsligt begär att straffa våra bröder hafva vi endast straffat oss sjelfva. Erih. Cederström, Thure: Jag vill blott anhålla, att till prot. få nedlägga min reservation mot det beslut, som blifvit fattadt ang:de 8:de punkten af StatsUtslcs Betänk. Hr Lefrén: Jag får vördsamt anhålla, att till prof. få antecknad min reservation mot det beslut E. o. Ad. nu genom votering fattat. Hr Adelborg: Mot det af E, o. Ad. nu fattade beslut får jag anmäla min vördsamma reservation. Hr af Funck, Carl Oscar: Då jag icke kan instämma i det nu af E. o. Ad. fattade beslut, så får jag mot detsamma anmäla min reservation. Hr Lannerstjerna, Adolf: Då E. o. Ad. i en fråga, hvilken, enl. min tanke, är af den största vigt, fattat ett mot min åsigt stridande beslut, så får jag till E. o. Ad:s prot. nedlägga min reservation mot detta beslut. Sedan härefter 9:de punkten af Utsk:s Utlåt, blifvit föredragen, anförde Hr von Troil, Sam. Gustaf: Under det nyligen slutade allmänna sammanträdet hade jag tillfälle att för de församlade E. 154 Den 10 Jani e. m. St:r framhålla den stora vigten af ifrågavule bana. Jag tog mig då friheten påpeka det särdeles egna förhållande, sora eger rum med den stora inre delen af Sverige, som vi benämna Småland.
Deremot skulle, enligt motionärens mening, borgenärernes bästa kunna tillgodoses genom detta stadgande och gäldenären förmås att i tid afträda sin egendom, om såsom ett ytterligare vilkor för ackords fastställelse i denna § stadgades, att ackord ej finge understiga 50 procent. Grundade tvifvelsmål kunna uppstå om rättvisan af tvångsackordet, och det har ej utan mogen öfverläggning fått sin plats i nu gällande konkurslag. Ändamålet har varit, att, om det öfvervägande antalet borgenärer funne med sin fördel öfverensstämmande, att gäldenären, för att med sitt arbete kunna bidraga till gäldens betalande, åter komme i verksamhet, sådant ej af en eller annan halsstarrig borgenär skulle kunna förhindras, hvilket ofta inträffat vid de försök att åstadkomma ackorder, som äfven under äldre konkurslagar varit brukliga. Härmed sammanfaller äfven Statens intresse, att, så vidt möjligt är, undanrödja de hinder för allmänna rörelsen, hvilka alltid i någon mån följa af näringsidkares iråkade obestånd. Det kan icke undvikas att en eller annan borgenärs enskilda vilja härvid måste stå tillbaka för pluralitetens mening och det allmännas fordringar; men sådana försigtighetsmått äro af lagstiftaren vidtagna, att någon Lag-Utskottets Betänkande Jfå 38. 13 verklig förlust för borgenären häraf icke kan uppstå. Genom att uppdraga den af motionären åsyftade gränslinien, — hvilken i och för sig är fullkomligt godtycklig, — skulle berörda ändamål motverkas, utan att ändock rättvisan emot borgenärerne kunde fullt tillfredsställas. Då konkurser finnas, som ej gifva 50 procent, äfven om gäldenären, i hvad som vanligen kallas god tid, afträdt sin egendom, så skulle, derest ackordet gjordes omöjligt för dessa, denna del af konkurslagstiftningen möjligen komma att beskyllas för orättvisa äfven emot gäldenärerne. Borgenärernes och samhällets intresse för gäldenärens återinträdande i en nyttig verksamhet är lika, ehvad hans konkursmassa lemnat större eller mindre utdelning; och en gäldenär, som tillfälligtvis drabbats af större förluster, bör icke beröfvas en förmån, som tillkommer den mindre olycklige gäldenären.
Skrifvelse , i afseende på jordlegans förvandling och ersättningens utgörande , funnit endast Kneckte-Contracten och Indelnings-Vetket böra tjena till grund, samt i enlighet dermed föreslagit åtskillige närmare bestämmanden ; så hade, efter det E. K. M.ts Befallningshafvande blifvit hörde, samt E. K. M. och Rikets Krigsoch Kammat* Collegier deras underd. utlåtande afgifvit, E. K. M. detta ämne i hela dess vidd uti Nådigt öfvervägande tagit, och Jarit Dess Nådiga beslut genom bemäldte Collegiers Kungörelse den 14 Januarii 1818 meddela. Häraf är upplyst, dels att, vid de fleste indeldte Infanteri-Regementen, öfverenskommelse! redan blifvit träffade, vid hvilka E. Underdiiniga SkrifvelSerl K.
"Jo jo, det slår allt in, det", menade Nisse Styf. Utan att fortsätta sitt tal red han rakt fram till den spöklika madonnabilden, bröt den lös och slungade den med kraftig arm ned i bäcken under det han utropade: "Det var inte underligt att hästen blef rädd för dig. Nu ska' du åtminstone inte bringa flere på fall, det är säkert." "Det var väl inte så rätt gjordt", inföll ryttmästaren under det en mörk skugga drog öfver hans manliga anlete. "Åh", inföll korporal Styf rättframt, "det är ingen synd att göra de påfviske hundarne ondt." Fredrik Dahlspets var icke nu hågad att byta meningar med den käcke korporalen. Han befallde för den skull, att marschen skulle fortsättas. Längs eländiga bergvägar, utför branta sluttningar och leende dalar tågade den lilla truppen oafbrutet framåt, allt under det den bibehöll säker förbindelse med den efteråt kommande hufvudstyrkan. På det ställe, der den förut omnämnde bergsbäcken utvidgade sig till en liten sjö, gjorde ryttmästaren halt för att vattna hästarne och låta folket njuta en timmes hvila. Landskapet, som omgaf de protestantiske krigarne, var storartadt. Invid deras fötter grönskade leende ängar och mjuka saftiga björkskogar, mellan och genom hvilka den lilla bäcken, som der och hvar växte ut till större bredd än vanligt, slingrade sig i djerfva krökningar; i norr, öster och vester de höga böhmiska bergskedjorne och slutligen i söder en landssträcka der flere byar aftecknade sig vid horizonten. "Men, hvad är det för ett slott, som höjer sina tinnar längst bort?" sporde ryttmästaren mera sig sjelf än de honom omgifvande karlarne. "Det kanske är en stad", inföll korporal Styf hastigt. "Ja, då är det måhända Prag", menade en annan gråskäggig krigsbuss tvärsäkert. "Den frågan blir snart lätt besvarad", invände en af underofficerarne och pekade åt det håll, der hästarne stodo bundne. Ett par ryttare syntes der, ledande en böhmisk landtman emellan sig.
Eljest tnåste en okad utgift nödvändigt Uppitftnma. Friherre Cederström•• Skillnaden emellan det anslag, IotsBirecsionen begärt, och det Utskottet föreslagit, kan ej afdragas från hvad söm blifvit påräknadt för Flottornes behof» D et är hvad Utskottet af FyringsMedlen påräknat, som kommer att afdragas. Grefve af Ugglas: Utskottet har icke föreslagit någon viss summa tili utgift för Fyrings-staten ; utan den,ar inberäknad bland dö 585,000 B:dr, som äro anslagne till Flottornas materiel. Annat är Eotseri-stafen, som, enligt Kongl. Majus egen begäran, är särskildt tippförd. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: Efter hvad jag kunnat fatta, är Friherre CederströmS mening, att öka anslaget för sjöförsvaret med 5000 B;dr. fférr Hjerta, Grustaf: Jag vågar utbedja mig Bidderskapets och Adelns uppmärksamhet å min i detta ämne gjorda reservation. Jag har deruti sökt visa nyttan deraf, att inrätta en särskild rubrik för fyringarne. Det är naturligt, att när detta anslag står hopblandadt med Flottans , beror det af SjöFövaltningen, att disponera besparingarne å denna rubrik, inora Titeln» Eatia vållar, att man ej använder dessa. Med#! Den 18 September f. m. 9'7 Medel till rätta ändamålet i hela sin vidd; och Sorn detta är för handen vigtigt, bör det skiljas Från Flottans anslag* -lag tillstyrker således den äskade förän» dringen. Då likväl anslaget är mera tillfälligt» torde Vara lämpligast, att uppföra det på åttonde HufvudTitejn. Mert Bruncrona, Nils'. Till livad i ämntet redan blifvit anfördt anhåller jag få foga ett bevis på Otillräckligheten af det hitintills Varande an» staget för fyrings-staten»
Och då jag ej kan tro att Konungen äger i Lagstiftningen, annan eller större magt än Riksens Ständer, med undantag blott af promulgationen; så måste äfven de på sin sida äga rätt, att i händelse ett af deni afgifvit Lagförslag blir af Kongl. Majrt stympadt, få yttra sig, huruvida de erkänna ett slikt stympverk för Lag, innan detsamma kan såsom verklig Lag anses. Grefve von Schwerin, Fredric Fogis laus; l)å jag vid Riksdagens början fästade Ridderskåpets och Adelns uppmärksamhet på bristerna uti vår Riddarhus-Ordning, uppgal’ jag äfven, hvaruti de hufvudsakligast, i min tanka, bestodo, nemligen deri, att stadgandena, heträfRidd. 0. Ad. Prot. XI. Den ai December f. m. fande adeliga värdigheten, voro sammanbiande med föreskrifterna för utöfningen af Riksdagsmanna-rättigheten. Jag föreslog, att, till förekommande deraf, Riddarhus-Ordningen borde delas i tvenne serskildta stadganden. Den förra, innefattande föreskrifterna rörande Adeiiga värdigheten och Adelsmannens rättighet att blifva Folksrepresentant, bör, såsom en lagstiftnings-åtgärd, underställas Konungens pröfning, och sedan erhålla Dess sanction; den senare, innefattande föreskrifterne för Riksdagsmanna-rättighetens utöfning, grundar sig på Riksdags-Ordningen, och behöfver icke å nyo underställas Konungens pröfning.
Jag är dock uti hufvudsak förekommen af fö reg: de talare, Frih. af Ugglas, och får derföre hänföra mig till hvad han sagt, endast tilläggande några punkter, som jag dessutom tror böra tagas i betraktande. Först får jag likvisst fästa uppmärksamhet. vid Frih. af Ugglas’ ord, att han ej, vid yrkande af anslag för den s. k. Östgötabanan vill tala utur synpunkten af provinsielt intresse, utan endast i det allmännas. Jag tror nemligen icke att en sådan provins som Östergötland hvarken kan eller bör betraktas ensam för sig, utan i samband med det hela; jag tror att en fördel, som tillskyndas denna provins, äfven är en fördel för .hela riket, att sålunda beviljande af en jernbana genom Östergötland, om ock till nytta i första rummet för denna landsdel, likvisst derjemte är af fullt motsvarande nytta för det allmänna, således, ehuruväl i mer eller mindre mån för hela landet. Om jag likvisst kommer att betrakta denna banas verkställighet utur något mera provinsiel synpunkt än Frih. af Ugglas, fritager jag mig dock från möjlig beskyllning att tala uteslutande i.. provinsens intresse. Östergötland är, närmast Skåne, Sveriges företrädesvis jordbrukande provins; den största delen af dess be - Den 17 Maj f. m. 365 folkning lefva uteslutande på jordbruksprodukter och dessa produkter afsättas i betydlig mängd, dels till närgränsande landsdelar, dels till utlandet. Vid sådant förhållande måste en jernbana hufvudsakligen afse jornbruket och befordra dess intressen. Huru är nu förhållandet med jordbruksnäringen uti denna provins? Den härunder många år befunnit sig uti kritisk, ja bekymmersam belägenhet, oöh måste fortfarande så förblifva, intilldess den erhåller tillräckliga kommunikationsmedel för afsättning af sina produkter medelst en jernbana, som åtminstone leder till provinsens medelpunkt, om den ej kan utsträckas att genomskära densamma från Norrköping till Nässjö. Hvilken är orsaken till jordbruksnäringens inom Östergötland betryckta belägenhet? Denna orsak ligger, om ej uteslutande, dock till stor del, uti de af statsmagterna under sistförflutna decennier stiftade lagar, som afse inskränkande af bränvinsbränningen.
Vid Lånens upptagande hade, till Långifvarnes säkerhet, blifvit aflemnade Konungens Authorisation och Riksgälds-Contoirets garantie för Hufvud-beloppet af den, hvarje gång, upplåna, de Summa, samt Riksgälds-Contoirets, emot detta beopp, svarande Obligationer, å 1000 Gulden hvardera, hvaraf förstnämnde Documenter alltid qvarstannat hos Banquiershuset, Enkan J. M. Smets, hvilket ombesörjt Låne-Operationerne och de sistnämnde, eller Obligationerne, genast utgifvit till de serskilde Långifvame, i mon af deras försträckningar. Sedan Liqvidationen med Svenska Statens Creditorer i Holland hunnit antaga en bestämd rigtning, tilb allmänt erkännande af största delen ibland desse, af de hufvudgrunder, sorn, i anledning af Riksens Ständers ar 1812 fattade Beslut om Stats-Skuldens nedsättning, blifvit för samma Liqvidation antagne , har Kongl. Majit låtit inlösa alla uti Brabant utelöpande Svenske Stats-Obligationer, i den mon desamma förevisades, och tillika återfordrat Authorisationsoch Garantie • Documenterne. I följd deraf, hafva ock utaf liela massan Partiela Obligationer, som utgjorde 7359 st., redan ingått och till Riksgälds - Contoiret blifvit aflemnade 6,982 st,; så att allenast 377 så - Stats-Utskottets Betänkanden. 'Stais-Ut skottets Betänkanden. »937 dane ännu brista, deraf likväl dock 121 sedermera ytterligare äro inlöste och under vägen, ehuru de ännu ej hunnit hitkomzna; återstoden, utgörande icke mer än 25C st., som ej presenterade blifvit, inlösen genast vid uppvisandet. Af Hufvud * Documenterne hafva följande redan blifvit till Riksgälds Contoiret aflemnade': 1:0 Kongl.
Figeholm, Wirbo eller Draget, Lilla Saltvik, Stångehamn, Påskallevik, Em, Mönsterås; omkring Calmar: Timmernabben, Tillingenabben, Pataholm, Hästenäs, Ljungnäs, Korsudden, Skäggenäs varf, Björnö, Botorp, Kolboda, Ekenäs, Wärnanäs, Djursvik och Bergqvara. Pä Oland finnes, utom vid Borgholm, icke någon sådan hamn, der större fartyg kunna inlöpa och finna skydd. Följande arbeten hafva under perioden blifvit dels påbörjade, dels fullbordade, i ändamål att inrätta nya eller förbättra redan befintliga hamnar eller segelleder: i Calmar hamn: årlig uppmuddring och stenupptagning till fördjupande af hamnbassinen, äfvensom uppläggning af sten å skären emellan vågbrytarne, hvarjemte den i förra femårsberättelsen omnämnda nya kajbyggnad blifvit fulländad; i Westerviks hamn: en större reparation af skeppsbron jemte muddring i hamnen; i Oscarshamn: brobyggnad m. tu. för en sammanräknad kostnad af 15,000 R:dr Runt; hvarförutom der nu är under anläggning en skeppsdocka, hvilket arbete dock icke tillhör perioden 1856—1860; vid Mönsterås köping: uppmuddring af den för kustfartyg beräknade inseglingsrännan till köpingen, till hvilket ännu icke afslutade arbete köpingens innevånare år 1858 erhöllo ett statsanslag af 12,000 R:dr Runt utan återbetalningsskyldighet; vid Gamleby köping: byggandet af en större lastningsbrygga med duc dalber, hvartill beviljats anslag af statsmedel till belopp af 6,000 R:dr Runt; vid Borgholm: fullbordandet af den under förra perioden påbörjade hamnbyggnad, som beräknats kosta 48,650 R:dr Runt, deraf Staten bidragit med 32,400 R:dr samma mynt; vid Färjestaden på Öland: en ny hamnbyggnad, beräknad att kosta 38,550 R:dr, deraf intressenterne erhållit af allmänna medel J såsom anslag och såsom lån.
Detta förhållande ådagalägger ändamålsenligheten af de kostnader hvilka användts till Myntverkets förbättrande sedan år 1822, då Myntverket blott hade 2:ne myntprässar, hvarmed endast 12 ä 13 myntstycken i minuten med hvardera kunde utmyntas, och då, enligt hvad Mynt-Comiten yttrat, ”knappast fanns något enda af de verktyg och ”redskap, sorn från den första till den sista af de serskildte operatio”nerne vid myntets förfärdigande begagnas, äga den beskaffenhet, sorn ”fordras för att utan öfverflödig tidspillan, känbar förlust och dryg ”arbetskostnad kunna åstadkomma ett felfritt mynt.” För det närvarande äro Mynt-Verkets Machinerier uti det bästa skick och lill största delen förfärdigade på stället samt kunna i öfverslag anses uppgå till ett värde af 80,000 R:dr B:co, förutom byggnaderne. Kostnaderne för Myntverkets iståndsättande och bringande i den goda ordning, hvaruti detsamma nu befinnes, hafva blifvit bestridde med det för myntets underhåll och drift af Rikets Ständer beviljade Anslag, utgörande för åren 1822 till och med 1833 årligen . 7,500: samt 1834 och 1835 årligen 8,000: derutöfver år 1823 en summa af 3,420: som på Extra Utgifts-medlen anvisades; och åren 1826 och 1827 tillsammans 10,000: hvilken sistnämnde summa af Statsmedlen anordnades såsom förskott, att af Mynt-Verkets tillgångar successive afbetalas. Någon återbetalning af detta förskott har emedlertid hittills icke skett och Revisorerne hysa den öfvertygelse att Myntverkets tillgångar icke medgifva en sådan återbetalning, utan att Rikets Ständers Bank — 46 — i samma mohn skulle öka det förskott, som af densamma blifvit kmnadt Mynt-Verket, i och för bedrifvande af sjelfva utmyntningen, hvarvid alltid erfordras ett ej obetydligt förlag uti guld och silfver.