Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här vill jag äfven sluta; dock, för att icke missförstås, med den bestämda förklaring, att äfven jag anser den nya fattiglagen vara behäftad med ganska väsendtliga brister, men att man likväl för närvar. borde uppskjuta med dess reformerande intill dess några års erfarenhet hinner att närmare ådagalägga så väl bristerna, som medlen att dem afhjelpa. Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Akerman, Fredr.: Den siste värde talaren har så fullständigt och, enligt min öfvertygelse, så väl visat olämpligheten af att verkställa fattigvården på det sätt, Hr Cederschjöld föreslagit, att jag för närvar, ej anser mig behöfva tillägga något till hvad jag yttrade då denna motion sist utgjorde föremål för diskussion, hvilken dessutom, då motionen redan är remitterad, må anses slutad. Det är den ytterligare motion, Ilr Cederschjöld afgifvit, och som lill i dag är bordlagd, hvilken jag helt kort skall fästa mig vid. Denna motion från en jurist förvånar mig! Icke nog med alt motionären vill hafva strafflöshet för en gerning, som både moralen och alla länders lagstiftning ogilla, utan han besinnar ej en gång svårigheten alt konstatera det villkor, han framställt för en sådan strafflöshet. Han säger nemi., att den, som till nöds afvärjande tillgriper andras egendom, skall ej erhålla något straff. Hvar och cn som är i den belägenhet alt han behöfver stjäla, antingen af nöd eller derföre alt han ej vill arbeta, skulle utan tvifvel, om Hr Cederschjölds förslag blefve lag, anföra, att det varit af nöd som han tillgripit sin nästas egendom. Det skulle dä åligga aktor, att bevisa motsatsen; men då tjufvarne ej pläga taga några vittnen med sig, så torde denna bevisning blifva temligen svår om icke omöjlig. I 2:dra punkten säger motionären, att ingen bör kunna dömas lill tvångsarbete för saknad af laga försvar så framt han anmält sig till arbetes erhållande. Jag känner ej att man enligt nu gällande författningar kan döma någon, som saknar laga försvar, till tvångsarbete, så vida han icke tillika begått brott.
— I anledning åter af hvad 1865 års Revisorer-, vid fortsatt granskning af denna bytesaffär, anmärkt derom, att sedan Fullmägtige, för att underlätta optionsandelens öfvertagande, beslutat verkställa ifrågavarande obligationsbyte med lånets öfvertagare i stället för att på annan väg föranstalta om försäljning af Thaler-obligationer och uppköp på marknaden af obligationer för det nya lånet, ändamålet med den sålunda anlagda operationen i lika grad uppnåtts, om Fullmägtige, efter aftalets träffande, icke genast afhändt sig Thaler-obligationerna, utan uppskjutit bytets verkställande intill dess sig visat, om långifvarne komme att öfvertaga någon del af den på option ställda låneandelen, — göra Fullmägtige i sitt afgifna svar den erinran att, då den hufvudsakliga afsigten med detta utbyte just var att förbereda och befrämja öfvertagandet af nämnda låns optionsandel, kunde verkställandet af den för sådant ändamål beslutade transaktionen, så vida det egentliga syftemålet skulle vinnas, icke uppskjutas ända till dess optionsbeloppet eller någon del deraf redan öfvertagits. Beslutet om ifrågavarande obligationsbyte fattades nemligen under förutsättning, att de Pund-obligationer, som i byte erhöllos, skulle tillhöra den del af 1864 års lån, som vore ställd till låneöfvertagarnes option. Hade vid detta tillfälle Fullmägtige, såsom Revisorerne synas hafva anbett lämpligast, fogat anstalt 0111 Thaler-obligationernas försäljning och uppköp i deras ställe af Pund-obligationer, skulle naturligtvis endast sådana obligationer genom detta uppköp kunnat erhållas, som tillhörde den fixt öfvertagna låneandelen, enär inga andra voro från Riksgälds-kontoret utlemnade och funnos i marknaden tillgängliga; hvarigenom alltså det förbehåll eller den förutsättning, som afsågs, att utsprida obligationer, tillhörande optionsandelen, skulle genast hafva lemnats ur sigte.
Dr klosé,r^ursk yttrade mening, att ett bifall till samma Käd. proposition skulle innebära någon slags öfverlåtelse pä Dogsta Domstolen ak en K. 8t:rs bittills killkommancle rätt, att ät en deras pullmägtig eller Direeteur återgifva cless tjenstebefattning; utav tro Dtskotten framställningen i K. lVIaj:ts ?läd. proposition t^cleligen ådagalägga, att genom clen föreslagna körändringen allenast ät Dogsta Domaremagten förvaras rättigbeten, att, mecl gällancle krakt, änclra en ak IInder-Domstol kälcl Dom, i bändelse Dogsta Domaremagten kinner Dagen oeb rättvisan clet korcira; i bvilken bänclelse clen tilltalade Kullmägtige eller Direeteuren mäste anses bibebällen vicl clet ak R. 8t:r bonom lemnscle körtroencle, pä clen grund, att bsn samma förtroende ej nägonsin förverkat.
Ständer antagandet af de reglementariske stadgande!!, rörande Beredningseller Taxerings-Comiléerne på landet, jemte Pröfnings-Comitéerne, som af det blifvande beslutet, huruvida förstnämnde Comitéer skola bibehållas i sitt nu varande skick, eller Taxerings-Comiteerne på landel indragas, äro beroende; så har Utskottet,; för att i möjligaste målto kunna påskynda s unmanjemkningen af de skiljaktiga besluten, angående Bevillnings-Sladgan i sin helhet, ansett sig böra hos Rikets Ständer serskildt anmäla berörde omständighet, hvarvid Utskottet, enär Preste-Slåndets ofvannämnde beslut skiljer sig från Borgareoch Bonde-Ståndens blott deruti, att Taxei ings-Cornitee på landet, sådan den i nu gällande Bevillnings-förordning finnes vara bestämd, bibehålies endast under första året, då en ny Bevillnings-förordning tillämpas, skolat vördsamt inbjuda Preste-Ståndet, att med Borgareoch Bonde-Stånden sig förena, i hvilket fall denna fråga, sorn allenast afser en verkställighets-åtgärd eller formen för Bevillnings-taxeringen på landet, är genom d:ne Riks-Slånds sammanstämmande beslut afgjord., i enlighet nied Utskottets förslag; men för den händelse att Preste-Ståndet vidblifver sitt beslut, och frågan således mäste underkastas votering, hemställer Utskottet, all, till bestämmande af contra-propositi nens innehåll, votering först må företagas ölvec följande proposition:: Bevillriings-Utskotlets Memorial, IV:o 5i. 3 I:o. Den, som vill, att contra-propositionen uti hufvudsak] iga voteringen skall upptaga Ridderskapels och Adelns beslut, att så väl Berednings-som Taxerings-Comileerne på landet böra bibehållas, i enlighet med nu gällande stadganden, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner
Enahanda förhållande är det äfven med Riddarhus-Ordningen; och om det anses för en formalitet, att Konungen skall sanctionera densamma, så är den dock högst nyttig, oell äfven laglig, så länge stadgandet derom> star qvar; och jag hoppas att Ridderskapet och Adeln på sista dagen af Riksdagen icke vill åsidosätta lagligheten i sina åtgärder, samt derföre instämmer uti det förslag till underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, sorn Herr Rosenblad' afgifvit. Grefve Cronhjelm: Jag beklagar, att jag icke kan instämma uti Friherre Cederströms yttrande, emedan jag nödgas på det högsta bestrida den jemförelse, som af honom blifvit gjord emellan Grundlagsfrågor och förändringar i Riddarhus-Ördningen. Konungen har tillkännagifvit att Han ej medhunnit pröfva Ridderskapets och Adelns hela förslag till en ny Riddarhus-Ordning, och sålunda har Han hvarken bifallit eller afslagit detsamma. Då ett arbete är i helt fattadt, så ligga derföre vissa principer till grund, och då Konungen sagt, att Han af tidens knapphet icke hunnit att pröfva hela förslaget, så torde, vid en sådan pröfning, de af Konungen antagne §. §. i Riddarhus-Ördningen komma att undergå någön modificalion, i händelse ej hela förslaget af Konungen godkännes, och af sådan anledning anhåller jag om bifall å Riddarhus-Utskottets nu ifrågavarande Memorial; Det har blifvit af en annan Ledamot Herr Ro - 228 Den 31 December f. mi senblad anfört, att Konungen endast skall uppskjutit pröfningen utaf den återstående delen af den föreslagne nya Riddarlius-Ordningen; och att förra Riksdagen lemnar flera praejudicat derpå, att Konungen antagit en del och afslagit en annan, del af ett till Hans granskning utaf Riksens Ständer ofvérlemnadt Lagförslag; men jag tror, att vi ej äga praejudicat i en dylik fråga som denna, emedan Konungen här icke pröfvat förslaget, och det gör skillnaden. Herr von Hartmansdorff, August:
Samtliga de skolor inom provinsen Halland, till hvilka landtgille ulginge, hade derjemte haft och egde ännu rättighet till städja af klockareboien vid ombyte af klockare, hvilken rättighet för skolorna i Lunds stift väl likaledes förefunnits, men upphört genom de i nådiga Brefvet den 9 Januari 1798 meddelade föreskrifter. Denna städja hade vanligen beräknats till ett års ränta af lägenheten samt derjemte något kontant belopp. För afträdandet af denna rättighet hade vederbörande lärare dock icke begärt någon ersättning. Följande tabell lemnar en öfversigt af samtliga de under namn af landtgillen och klockarepensioner till skolor inom såväl Lunds Stift som Hallands län utgående afgifter; utvisande sista kolumnen dessa afgifters sammanlagda värde, enligt af Kammarkollegium gjord beräkning, med ledning af medeltalet utaf markegångsprisen för de tio åren 1851—1860 å de i afgifterna ingående naturaprestationer. Lunds stift. Skolor: Räg. Korn. Hafre. Riksmynt. Summa. a) Landtgillen: T:r. kpr. T:r. kpr. T:r. kpr. R:dr. öre. Riksmynt. St. Lund R8gKorn. Hafre. Riksmynt. Summa Riksmynt. T:r. kpr. T:r. kpr. T:r. kpr. Skolor: Landtgillen: Halmstad Warberg Laholm Råg. Korn. Malt. Smör. Bokved, Lass. Riksmynt. Summa Riksmynt. kpr. kpr. T:r. kpr.
I)U underdänig skrifvelse den 8 duni 1841, »nicolia Rikets dä församlade 8tänder vicl öfve, lemnandet af nu gällande Levillnings-Körordning. att Lt»ä,der mätte »k Kanzi. Majit vidtagas fö.- infordrande af statistiska upnlvsningar om bemmanens medel-afkastning oeb salu-värden 1 allmänbet inom liv».k Kön. samt att ciesse upplysningar. i tabellarisk larm upps,alicia mätte vicl »ästpakoljande Riksdag Rikets 8tänder föreläggas, 1 ändamäl att' de. med ledning deraf, mätte blifva i tillfälle att, efter en allmän ofversigt, bestämma i" bvad man rättelse uti minimi-taiiden öfver bemwansvärdet kunde ega rum. 8edan Kongl. Majit i anledning bäraf, medelst Oireulair-bref afdon SO Vu^usti förrberörde är, i ljäder anbefallt Dess samtlige Refallningsbafvaude. stt° l.var för sitt Kän. i underdädigbet köreslä lämpligaste sättet att insamla 00b i ett belt uppställa ibägavarande uppgifter; bofva dvlika förslag tid efter annai, till Kongl. Majit frän Käns-^relserne inkommit ocb derefter i ett sammanbang utgjort föremäl för Kongl. Majits gianskning. Oä Kon"I.
Och sedan sutto de och sågo så nyfikna och deltagande på den unge herrn, när han, omedveten om sina upprörande familjeförhållanden, åt sin söndagssoppa hos dem, men de vågade ingenting säga till honom. Dina hade ofta upprepat: »Han är i hög grad ömtålig för, att någon skall röra vid de sorgliga förhållandena hemma, så att, söta tant Mina och kära tant Birgitta, låtsa för all del, som om ni inte vet någonting!» Hvarför hon gjorde upp alla dessa historier, är icke godt att veta. Hon visste det knappt sjelf, och det var troligtvis endast för att få någon omvexling i det enformiga hvardagslifvet. Midt i den mest spännande situation hon hade framkallat, när tant Mina satt med den gröna ögonskärmen på ena örat och tant Birgitta lyssnade med öppen mun, kunde Dina plötsligt brista ut i skratt. »Usch, du skrämmer mig», jämrade sig tant Mina och hoppade högt upp. »Skrattar du åt, att han gick i sömnen uppe på taket?» »Nej, det var något annat», sade Dina och kysste henne. »Det var något så komiskt jag kom att tänka på.» »Nå — nå», lugnade tant Mina sig sjelf. »Men låt oss nu höra. Fick de ner honom igen?» En annan gång hade hon inbillat dem, att den unge Edvard Krygers far led af fixa idéer och vissa perioder icke tillät medlemmarna af sin familj att äta. De måste gripa till allt, hvad de kunde få tag på, knappar, grifflar, ja, till och med sina gamla galoscher. Edvard hade lidit mycket af detta och vågade aldrig äta sig riktigt mätt, när han var borta. Följden häraf var, att när den unge mannen åt hos de gamla damerna om söndagarna, voro de nära att qväfva honom med all den mat de stoppade i honom. »En liten smula till!» — »Ni kan bestämdt mycket väl», och fastän Edvard hade en adertonårings strykande aptit, kunde han dock omöjligt tillfredsställa deras fordringar. En af de flickor, som Dina oftast förde med sig hem, var Maria Heller, som under det sista året hade varit hennes förklarade hjertevän, och fastän tanterna icke kunde tåla hennes korta hår och herraktiga sätt, togo de emot henne tidigt och sent.
Herr 3 erc; k tsZt, kria, utbad sig fä göra en anmärkning wid sista orden af denna H: Sädan ben nu är af (konstitutions - Utskottet förestagcn» syntes som Stats-Rädet skulle äga rätt att afflä Konungens propositioner, en rätt, hwiiken RegeringsFormen dem icke tilldelade; han föreslog delfine, att H sä ffulle styliscras: i tilleller af-styrkande. Hans E x c c l l e n c e H e r r G r e f w e w och Ordföranden gjorde proposition pä den af (konstitutions - Utskottet förcflagna 27 §, med de förändringar som Grefwe Ds ia LsrcUs och Herr Lsr§ stestt tillstyrkt, hwilken biföllS. 28 Z Bifölls. 29 §. Herr Klrnx-lpor, 6srstt, förklarade sin förundran, att ingen af de mänga wid denna H gjorda anmärkningar blifwit af (konstitutions. Utskottet begagnad. Grefwe Ds Is 6 srstIs, Hscod: DL mina anmärkningar ej ägt den lyckan blifwa antagna, nödgas jag dem äter upprepa. (Herr Grefwen uppläste härwid sina wid denna Z gjorda anmärkningar). Hwad angär wädan af den stora magt (konstitutionsutskottet synes hafwa sig tillagt, anser jag öfwerflddigk widare derom tala, ty enligt hwad en wärd Ledamot här behagade nämna, en god sak talar nog för sig 4376 Den 18 Octsber. sjelf. Men dä jag högeligen yrkar, att Utskottet bök Ständen meddela allt hwad till detsamma inkommer, anhäller jag lika ifrigt, att intet mä till Ständen i» frän Utskottet inkomma, som ej är ätföljdt af Utskottets betänkande och noggranna yttrande. Herr öelorntk, Larl ^xel, uppläste följande anmärkning:
– Jag vet det ej, hvem bryr sig också derom? svarade han ännu med hetta. Men de vidskeplige, galna Hinduerne köpa dem, och kunna för dessa leksaker uppoffra hela sin egendom. Detta samtal gaf anledning till en närmare förtrolighet mellan mig och min vresiga landsman. Han berättade mig att han vore från Abuschär vid Persiska Viken, förde ett eget fartyg, ämnade sig till Colombo, men att han i förbivägen lagt till vid perlfisket, der han hoppades träffa några bekanta. Under ditresan hade hans fartyg råkat i fejd med en arabisk sjöröfvare, och i striden hade han erhållit ett sabelhugg, som tvang honom att betäcka ansigtet. – Och när är du färdig? frågade jag. – Jag är just nu stadd på återvägen och har endast för din skull ett par timmar uppskjutit afresan: min slup ligger en fjerndels mil härifrån, vinden är gynnande och mitt folk väntar endast min återkomst. – Du vägrar väl icke, frågade jag, att emottaga en landsman som söker lägenhet till denna stad? Det är mig ganska svårt, svarade köpmannen med en ledsen uppsyn, mitt skepp är mycket litet och der är redan brist på utrymme. – Om det skulle besvära dig, återtog jag något förargad, så afstår jag med nöje ifrån min anhållan. – Vänta, min unga vän, ropade han, besinnande sig. Resan är så kort, vinden god, och vi skola väl packa oss tillsamman. Du kan annars tro att jag endast vore hjelpsam i orden. Till lands äro vägarna osäkra, och ingen båt torde du finna, ty hvem vill gerna ge sig härifrån, så länge perlfisket varar? Utan uppskof begåfvo vi oss på vägen till slupen. Snart befunno vi oss i en skogig bergstrakt, som på ena sidan ständigt begränsades af hafvet. – Du har dock din perla med dig? frågade min ledsagare: – Visserligen, svarade jag, i det jag hastigt bockade mig för att upptaga några bär. – Du har stulit den från mig för en kopparfanam! ropade en bekant röst på mitt fäderneslands språk, och innan han ännu sagt första ordet, susade en kula tätt förbi mitt öga.
B:co, beslående i Finska Utidersålares fordringar dels för verkställda men obetalile Transporter och Förskott åt Svenska Armeen under sista Kriget, dels ock från äldre tider hos Svenska Kronan innestående medel m. m.; hvarförutan äfven reclamerades lör f. d. Finska Armeens räkning fdel af Svenska Armcens PensionsCassas CapitalFond. Af högstberörde Nåd. Skrifvelse inhemtas vidare, sid. 4°; > hvad mohn Kejserlige Ryska Regeringen ansåg Svenska fordringsanspråken ersättningsgillde och kunna till Fredrikshamska Traclalens bestämda innehåll hänföras, samt huru, efter de långvariga underhandlingarne, Sverige sluleligen tillerkändes den nu erhållne Summan, 100,000 R:dr, t stallet löi del be - Betan kan den, N:o 288. 397 lopp af 134,037: 9. g., hvarföre ersättning i början med någon sannolikhet syntes vara att påräkna. Innehållet af Fredrikshamska Tractaten, så vidt den ägt afseende på ifrågavarande liqvid, är jemväl i K. Skrifvelse omnämndt. Och anser Utskottet väl således nu, lika litet, sorn då dess förra Utlåtande afgafs, någon vidare utredning, äu den K. Mits Nådiga Skrifvelse upptager, i frågan örn liqviden med Hyska Regeringen, grunderne för den skedde qvittningen och orsaken lill de Svenska fordringarnes så betydliga nedsättning, erforderlig; Men tilt närmare upplysning om lydelsen af den åberopade i3 Art. af Fredrikshamns-T rada ten, varder dock densamma här ordagrant införd: A r t. XIII. ”Genast efter skedd utvexling af denna Tractals ”RatiJicationcrj skola de höga Contraherande Delarne "låta upphäfva all Seqvcstre som blifvit laggd på båda Ländernes respective Invånares egendomar, fordringar och inkomster, samt på dervarande Allmänna ”Inrättningar.
Ropades ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. rn. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 428 Den 2S April c. m. Onsdagen den 28 April 1841. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m. Ånyo föredrogs Allm. Besvärsoch Ekon Utsk:s den 7g sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda utlåt. JV:o ii|i, i anledn. af återremiss på betänk. Hr Rosenblad, Bernh., begärde att PresteStrs beslut i detta ämne måtte uppläsas. Upplästes PresteSt:s prot.utdr. af den 14 dennes, af innehåll, alt Ståndet, som ogillat hvad Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. så väl i betänk. N:o 116, som utlåt. N:o 141 föreslagit angtde fastställandet af olika tjenslårsbeiåkning för samma tjenst vid ansökning till olika slags presterliga lägenheter, för sin del beslutat att endast förnva den und. anhållan, som i R. St:s und. skrifvelse af den 29 Sept. ]834 innehålles, ”att dubbel eller förhöjd tjenstårsberäkning må i allmänhet upphöra, men lärare vid Rikets lärdomsskolor, nya skolor undantagna, få tillsvidare för ett tjenstår räkna 1^, nuvar. innehafvares rätt oförkränkt;” hvarvid dock Ståndet, med godkännande af hvad Utsk. i första punkten af betänk.
I detta afseende tror jag mig, utan alt träda gränsen af qo§ Reg.F. för nära, böra nämna, att sedan Arboga ärsmittadt, finnas observationsquarantainer vid Strengnäs och Mariefred, hvarest invånarne i orten, som bruka afsätta sina produeter i Stockholm och der afhemta sina förnödenheter, måste underkasta sig 10 dygns quarantaine, då jag presupponerar, att de icke vilja göra sig skyldiga till lagbrott genom att gä förbi qvarantainesanstalterna. Jag hemställer till Frill. Cej delström, hvilka olyckor häraf skola uppstå, äfven gertöm.*-^' den brist på läkarevård, som i landsorterna skall uppstå genom sådana åtgärder. Jag nämner detta icke för att klandra dessa åtgärder, utan blott för att upplysa följderna deraf, och jag öfverlemnar till Frih. Cederström sjelf alt bedöma, om jag har rätt uti hvad jag anfört, eller ej>. I afseende på sjelfva saken förnyar jag min anhållan om den propos. till Ståndet, jag förut begärt. Frih. Cederström: Det är endast i anledn. af den af Hr Gr. v. Fersen sednast yttrade sats, ang:de svårigheten för invånarne i provinserna att få afsätta sina elfecter i följd af qvarantainesanstalterna, som jag begär att få fästa uppmärksamheten dervid, att då å ena sidan det är angeläget, att icke en smittad ort blir utan födoämnen, fordrar å andra sidan en försigtig omtanka om folkets väl, att icke de, som fört sina varor till smittad ort, såvida de varit i beröring med någon smittad (deröfver de kunna erhålla betyg, emedan man kan välja sådana ställen till försäljningsplatser, der ingen smitta finnes), må återkomma till den obesmittade orten, innan de undergått en observationsquarantaine till dj*h tid, sorn af läkare kan pröfvas behöflig, såvida man icke anser menniskolif utan allt värde. Den 3 September, 45 Hr Silfverhjelm, Carl Adam:
Uti Riksdagsbeslutet af 1649 är denna skatt för framtiden faststäld, och genom Kongl, försäkran af samma år är i Nåder förklaradt, att Kongl. Maj:t ville för den skjuts, som för dess räkning begagnades, äfven erlägga betalning. Dessa Lagar synas mig vara fullkomligen bestämda och äro äfven så tydlige, sorn de La* gar hvilka handla om öfrige Jordbruket åliggande onera. De bafva också blifvit erkände, och för gällande ansedde under de särskilde Statsförfattningar, som Sverige i sednare tider ägt, hvarom vittna Kongl. Förordningarne den i:ste Mars 1789 och a8:de Juni 1809. I sjelfva saken har jag icke något vidare att tillägga, och skulle hälst önskat, att dermed kunna sluta, men jag har Herr Grefve Horns motion här i min hand, och deri finner jag yttranden, hvilka jag ej med tysthet kan förbigå. Jag ber Ridderskapet och ådeln ursäkta, att jag, för att undvika beskyllningen att misstyda, tar mig friheten besvära med åhörandet af en hel period i Herr Grefve Horns motion. Den lyder sålunda: ”Detta förhållande (nemligen med Kungsskjutsen) är så barbariskt, så våldsamt, att det omöjligen kunnat i någon ”lag föreskrifvas, också saknas alltifrån våldgästningens tider, intill våra dagar något ”stadgande i denna del. ”Kungsskjuts utgår alltså endast i följd af ”gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig ”sjelfförsakelse, då den aldrig kunde affor”dras såsom en medborgerlig pligt. Jag har ”med bekymmer åsett, huru ett så laglöst tillstånd kunnat upplefva samma ål”der, som vårt lagbundna Samhälle, och ”erkänner, det jag, med känsla af de plig”ter, dem medborgerliga rättigheter förutsätta, trott mig böra möta godtyckets förfarande häruti med det ogillande, som ”Samhällsordningen kräfver. Jag har sålun”da vägrat hörsamma den kallelse till Kungsskjuts, hvilken utkräfves, icke såsom en ”frivillig gärd af medborgerlighet, utan så”som den mäst slafviska tjenstepligt vid ”högt vites ansvar.”
Pottaskeoch Tjäru-tillverkningen, som blifvit genom premier af ej mindre dertill beviljade statsanslag un af Länets Hushållnings-Sällskaps enskilda medel uppmuntrade och varit en vigtig binäring för skogsbygdens befolkning samt i väsendtlig mån bidragit att upphjelpa och understödja de nybyggare, hvilka bosatt sig å kronoskogarne, har under de sednare åren betydligen aftagit, hufvudsakligen till följd deraf att arbetet med upphuggning och framforslande af trädvaror befunnits mera lönande. 13 Salpeter-tillverkningen tiar under hvarje af de fem sista åren i medeltal utgjort 81 i LU.. Från Wahlbo, Arsunda och Ofvansjö socknar i Gestrikland bernias årligen och i Gefle stad försäljas qvarnslenar, trappstenar och masugns-ställen, hvarigenom de hemmansägare, som hafva tillgång på sådane varor, anses bereda sig en god inkomst. För utbyte och försäljning af varor hållas årligen uti städerne Gefle och Söderhamn tre och uti Hudiksvall två marknader; hvarförutan årligen hållas två marknader uti Skjästra by uti Jerfsö kocken, en uti Knåda by uti Ofvanåkers socken och en uti Lia by i Bjuråkers socken. Å landet äro bosatte Nittiotvå handlande, som på grund af Kongl. Handels-Ordningen af den 22 December 1846 erhållit handelsrättighet, och Tjugusju landtman försälja i öppna bodar landtmannavaror. Tjugusju båtar af fern läster och derutöfver ägas af landtmän och begagnas till inrikes sjöfart. Dessa båtar innehålla tillsammans 746 läster.