Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
DLI frågar: * livad skall jag hos denne konung, Som tr&amp;nar efter Österns kaj sardotter,? Oni dig lim l.iaii. ej clilrtnt några visor, Som g % från ii~uii till; u11 dlt öfver landet, För niig liar han i hjärtat ingen kärlek. Hvi rycker du s&amp; raskt i sammetstygeln? Hvart vill du? Hvarför kallar du ditt följe? Ack jungfru, &amp; r det du, som ropar &amp; dant? Som beder: * Följen med mig hein tillbaka, 0, Iiafven misskund med mitt arma. hjärta Liksom ined kungens. Hörden I ej visan? Det ar ej efter niig den mannen träi~gtar, Hniis trhiind heter Österns liitj~mdotte~. r) ' Men Ii oparna som tiitii at IN er och mer Allt som din nalkats alfveii, ropa h ö g l j ~ ~ d t,; ~Frecll&lt;iilla hell! B Och cle p&amp; andra st ra,~iiideii, Iivilka strömina l 3 5 n torg och gata ned till fär,jestadeii, U p ~ r e p a som ett tusenstämmigt eko X Fredk lilla 11 el1!)) Den milda rösten, jungfru, höj den icke! Säg icke &amp; dant:, Kära, goda herrar,. Och äclla friiar, fören inig tillbaka! 0, Iiördeil T? Vi göra s; yncl mot l.ui~.gen, J a g vill ej tvinga mig till clrotti~ingnninnet, Blott heni., I gode Iierrar, vil.1 Jag kom11i.a~. U FrecU u l l a ~ ropar. folket r ~ ~ omkring ~ &amp; dig, ~ F r e d k n l l a ropa ~ hoparna, som redan Att möta dig h a vhltrat ut ur staden., Du sätter haiidenm för ciiiia öron Och drifver fram deii stora, svarta liasten. &amp; Led höga tillrop. )) Ack, .att folket tege!
Kyrkorna stå här också icke så tätt som öfverallt annars: om jag minnes rätt, kan gatan ej skryta med flera än fem, högst sex sådana. Detta är dock jemförelsevis småsaker. Hvad som egentligen gifver Corso’n en mera europeisk, civiliserad, modern karakter än de andra gatorna, är menniskorna, som visa sig der. De likna i allmänhet dem man får se på Paris’, Berlins eller Stockolms gator, mer eller mindre klädda efter fransyskt mod, putsade och fina, med svarta hattar och hvita handskar. De spatsera fram och tillbaka på trottoarerna, betrakta hvarandra eller butikerna. Kort och godt, de se ut som vanligt folk och tala engelska, tyska, fransyska, allt utom italienska. Hvad butikerna beträffar, äro de temligen eleganta, och i fönstren äro uppstaplade fransysk granlåt och andra utländska varor. Det tyckes som funnes der ett spår af industrielt lif, men det är blott ett sken: de der varorna äro betalta med klingande mynt, icke med landets egna produkter 5. Också är det blott resande och förmögnare personer som komma i åtnjutande af dem. Folket får nöja sig med alstren af landets egna fabriker, hvilka äro otroligt dåliga. För öfrigt ser man knappast i hela det återstående Rom en enda butik i den mening, som vi äro vana att gifva ordet. I trånga, mörka kyffen säljas några få artiklar, såsom skodon och eländiga klädespersedlar, stengods och simplare glasvaror, enkelt husgeråd och kokkärl. De, som ha verkstäder, sälja uti dem. De flesta slå sig ned på trottoarerna eller vid träbänkar, som de ställa ut på torgen. Men också här är det hufvudsakligen främlingarne och de rikare, som handla något. I fattigare familjer söker man hjelpa sig sjelf och, så vidt möjligt, tillverka allt inomhus. Dervid kan just ej arbetets fördelning komma till sin rätt och yttra sin välgörande inflytelse. Då man från den moderna Corso’n begifver till det antika Forum och dess omgifningar, passerar man såsom ett slags förberedelse palazzo di Venezia, en värdig representant af medeltiden.
B:co i årligt arrende för lägenheten under 3o års tid, med villkor, att gamla contractet i öfriga G Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 226. ofseenden skalle under samma tid lända tili efterrättelse, tror jag StatsUtskottets yttrande häröfver icke hafva bordt blifva annat än bestämdt Ja eller Nej, och icke, såsom nu skett, innefatta förslag till nya arrende-villkor, hvilket förslag det naturligtvis beror på Lemkes arfvingar att antaga och förkasta, och således i fall förslaget af Rikets Ständer, för dess del, antages, skulle gifva anledning till en ny underhandling emellan Rikets Ständer och Lemkes arfvingar, hvilken jag icke kan anse annat än i högsta grad olämplig. Förslagets antagande skulle ock upphäfva Kongl. Maj:ts Nådiga beslut den 27 April innevarande år, att arrendet för bron i första rummet skall användas till brons underhållande, hvilket förfarande jag icke kan finna hvarken för Rikets Ständer passande eller förenligt med deras omtanka för vården af Statens egendom och hushållning med dess medel. Jag anser Utskottet hafva bordt afstyrka Rikets Ständer att bifalla Lemkes arfvingars ifrågavarande begäran.” Häruti instämde Riksdagsfullmägtigen Nils Pehrsson från Örebro Län. N:o 226. Alik. till Exp. Etsk. d. 15 Juli, kl. i c. m. Utlåtande, i anledning af äterremiss ä Utlåtandet N:o 64 och vissa dertill hörande bilagor. (I. A.) Då ofvannärnnde Utlåtande, angående beräknandet af Statsverkets inkomster, äfvensom åtskillige af dervid, såsom bilagor, fogade serskilda Utlåtanden, blifvit ifrån Riks-Stånden återremitterade, har Utskottet härmed skolat i ett sammanhang meddela det förnyade yttrande, som af de gjorde anmärkningarne påkallas. i:sta punkten: Ordinarie räntan:
Deri 10 Januarii. 655 Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 10 Januari 1818. S. D. Upplästes och bifölls ExpeditionsUtskottets, den 5 dennes aflåtne, och sistlidne gårdag på Bordet lagda ytterligare Utlåtande, angående förbättrad Redaction af Bihanget lill RiksStåndens Protocoll, Ut supra. Föredrogs och remitterades till nedannämnde Utskott, följande Eftermiddagen den 5 dennes på Bordet lagda Memorial och Motioner, nemligen: Till StatsUtskottet: 1:0 Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, Memorial , angående rättighet för Jordägare, att med Penningar afbörda sig SalpetterSkatten. 2:0 Herr Montgomeries_ Lars August, Memorial, angående Lönetillökning för Öfveroch UnderBefäl vid Wästerbottens Regemente. 3:o Friherre Löwenskjölds, Salomon, Memorial, angående Medel till inrättande af en BergsSchola. 4:o Herr Gripensvärds, Fredric, Memorial, angående erbjudande att emot vissa vilkor gö - 656
Ehuru öfvertygad jag är att afsättningens befordrande är en af de vigtigaste omständigheter i Stats-ekonomiskt hänseende, vidhåller jag dock min öfvertygelse om otjenligheten deraf, att skuldsätta efterkommande, för att bereda fond till företag, som skola bereda deras nytta, men hvilka de sjelfve med större kännedom, än vi, måhända skulle använda på bättre localer. Man har i öfrigt för anslagets förhöjande åberopat dess användande på en utsträektare local, än från början varit bestämdt, och man har omtalat nödvändigheten af arbetena i Götha Elf. En sådan disposition af det ifrågavarande anslaget är likväl rakt stridande mot ordalydelsen i Rikets Ständers första beslut, hvarigenom stadgades, att medlen ej finge användas åt sådane orter, sorn sjelfve ägde nog styrka, att bereda sig afsättning. Sådant är förhållandet med trakten ikring Götha Elf, der öfver 5 millioners varuvärde framgår, och jag skulle högeligen beklaga Rikets ställning, om en sådan ort icke sjelf mägtade underhålla Den 26 Februarii f. m. a33 sina communicationer. Denna disposition Lar ock varit föremål för Revisorers anmärkning, och jag var, såsom ledamot af StatsUtskottet, af samma tanka. Jag är det ännu, och anser medlens användande för ett sådant ändamål, som bevis på en oriktig disposition, samt mer än något annat talande emot anslagets förhöjande. Herr Munck af Rosenschöld: Herr von Hartmansdorff och jag hafva olika åsigter i afseende på gradationen af anslags nödvändighet. Just derföre att man redan beviljat så mycket till personalen, hvilka anslag icke, utom på ett ganska indirect sätt, kunna befrämja Näringarnes förkofran och afsättning åt productionen, har jag trott, att vi ej borde vara så sparsamme i fråga örn ett anslag, som directe befrämjar afsättningen och näringsfliten, samt derigenom, lättar utvägarne för Nationen att utgöra de skatter, som för de öfrige anslagen erfordras.
Wcrkets förwaltning, En sädan Revision mäste äspfta ct^öcra eller bägge af biha ändauail: antingen att tillse, det StatS-Eoutoirct och andi a StatS - medlen förwaltandc Me^k icke, utan este!' faststäld Stat ech Konungens lagligen lxpedierade beslut, ukgifwit nägra medel; att räkningarne öfwer inkomster och utgifter wörö till Astron rigtiga; alla dertill höranbk vcrifica, tioner i behörig ordning e. s. w. eller scksä: att utröna hururcida de under Konungens diSoosition stälda medel blifwit kill Riket» behof weberöd? ligen anordnade och anwände.'' "En Revision i det förra afsecndct bleftvr en sädan, som ben, hwilke» nu förrättas af KammarRitten. Skulle den ske med behörig noggranhet, och omfatta alla till Stats - Werkct hörande räkenskaper, sä blcfwc det omöjligt för Riksens Ständers Revisorer eller för veras Stats - Utskott, att fullända ben för 2:ue eller för s ärs förwaltning Inom den tid af z:ne mänader, som de borde dela emellan denna revision och bfwersernbet af Bankens och Riksgälds»ContojretS widlyftiga handlingar och böcker. Ett arbete, som sptzelsältcr dagligen flere af Kammar - Rättens Tjenstemän, kan omöjligen under nägra wecker hwartannat eller hwartfemte är, utföraS af Riksens Ständers Revisorer eller Stats-Utskotts Ledamöter, ofta mindre wäne wid räkningar i allmänhet och ännu oftare obekante med de räkenskaps, methoder, som serskildt! Kronans redogörande Werk, efter serskildt föreskrifter och för serskilda ändamäl nptta.
Hans TxeUencs Herr Grefwel>rLbc,^lLA» NN8 brectric, bestyrkte denna upgift, tiKaggandes, at just. pä den grund, at sädant förut warit ösiigt, bade bilecrorerne af första LM886N walt Friberre <-srpelan til Ledamot af eon8tiruuvn8 - Urffottel, utan at äska hans flyttning Den Ig Imrik. 729 ifrän Lxpe6itioii8 - Utskottet; baldst bagge Utffottens göromäl wal af en person kunde medhinnas. Tilkännagaf HerrGrefwen och Landtmarstalken, at Herr tskinfejm, ktorirjc Willielm, sedan Hans Maja Konungen i Räder behagat utnämna honom til Stats Lecrcnsrare för Krigsärenderna, trodde sig ej mera, sä lange hän denna systia innehafwcr, kunna utöfwa sin Riksdagsmanna-rätt; i följe hwaraf en annan Ledamot i Uxpcäitions - Utffottet af Herrar LlectoiLrue borde utwaljas. Grefwe tVlörner, ckrrrl Ltellan, upläsie til krotocoller et tck smörig,!, sä lydande: Under et Riksmöte dä sä mänga wigtiga öfwerläggningar förekomma och hwarje Riksdagsman' äger en mera öppen frihet at fä föredraga angelägenheter, hwilka pä et etter annat satt aga gemenskap med allmänhetens werkeliga, intcretze, wägar jag nu leda Ridderstapets och Adelns omtanka ät et ämne som torde förtjena någon upmärklamhet Männe wi ej, mins Herrar, med skäl kunna namna de sä kallade Bytesbristerne bland de stora olägenheter hwilka under en framfaren tid nog härdt och ofta lika obehörigt präsiat Swensta Medborgare samt i det närmaste wäldfört ägande ratten; och man. ne ej detta onda snart bor utplanas utur bekymrens lista?
Och beskaffenhet som helst, må upphäfvas, så att In^ teckning i fast egendom i följd deraf förklaras gällande ehvad egendomen äges af fot'» myndare, föreståndare eller uppbördsman, dock 42d Den. 15 Febriinrii. att detta stadgande ej må upphäfva hvad i öfrigt om förmånsrätt föreskrifvit ät* eller äga retroactiv verkan i hänseende till de lån mot inteckning, sorn hittills blifvit meddelade It så beskaffade personer som öfvannäinnde a* ro, eller meddelas inom ett år från den dag Lagförändringen genom trycket kommer till allmän kunskap. Med ördén éj retroactiv verkan förstårjag häri att Innehafvare af de inteckningar, son» uti Uppbördsmäns och föreståndares egendom finnas vid slutet af nämnde år väl få vidkännas det äfventyr lagen sådan den nu ar om*- talar, men att alla de inteckningar sorn efter dett tiden tagas i sådane personers fastigheter komma att blifva gällande till betalning ur pantén, ehvad sedermera upptäckes att fastighetsägaren åsamkat sig uppbördsbrist eller icJte, Och att hvad angar Inteckningar tagne efter samma års utgång i förmyndares egendom dé blifva gällande endast i det fall, att en sådan förmyndare inför de Auctöriteter, sorn här nedan skola närmare bestämmas, redogjort för det eller de förmynderskap han för lagförändringen innehaft, och hvilket hvarje lärin gifvars skall på sätt här nedan visas, kunna genast inhämta af de gravationsbevis, sorn ut* fordras då ett år förflutit från det lagforän: dringen genöirt trycket kungöres. Vidare, att uti hvarje Läns hufvudort* (med hufvudort förstår jag jjen Stid der Länstyrelsen har sitt såte?) organiseras ett Förmym Den 17 Febril arti". dareKammare för Länet, som benämnes efter Länen till ex.
Prot. 1862 Sf 1863. 6 Sami. 1 Afd. 2 Höft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 3. kommit til! Norra Amerika, hemställt, att Låne-kontorets hos bemälde Stenberg egande återstående fordringar, utgörande: a) den andel af Stenbergs proprie balans, för hvilken godtgörelse icke tillkommit Kontoret, R:dr 207: 91 öre; b) sådana lån, hvilka Stenberg, i egenskap af inlemnare eller af andra orsaker, blifvit dömd att inbetala till Låne-kontoret, R:dr 9,212: 64 öre samt c) åtskilliga lör nyssnämnde lån balanserade räntor och lagsökningskoslnader, hvilka Stenberg förklarats skyldig godtgöra med R:dr 3,453: 3 öre, måtte få afskrifvas, enär godtgörelse icke kunde förväntas för berörde fordringar, hvilkas årliga bevakning vore ulan ändamål och endast tillskyndade Låne-kontoret betydliga utgifter. I afseende å ifrågavarande balansmål bar Utskottet inheintat ali sedan, i November månad 1846, Låne-konlorels dåvarande Ombudsman, vice Häradsböldingen W. M. Stenberg från riket alvikit och det vid i anledning deraf verkställd inventering, befunnits, att Stenberg tillgripit medel, som han i egenskap af Ombudsman för Kontoret uppburit; så, och efter del nödiga åtgärder blifvit vidlagne med Stenbergs qvarlemnade egendom, för alt derutur söka bereda godtgörelse för hvad Stenberg, efter utredning af bans balans, kunde kännas skyldig Kontoret återgälda, bade sådan utredning, under ledning af ett utaf Ranko-fullmäglige utsett ombud, egt rum, hvarvid bliIvit ådagalagdt, att Stenberg tillgripit och förskingrat af honom, eller anställd lagsökning, uppburne inbetalningar å lån lill belopp af 14,407 R:dr 15 sk.
tÖtajit anfett af ftörfta roigt, att begå anftalter förfättaé i bet till(taub, att be må funna trop? fylla fitt änbamål, ()anbelné ocf) fjöfartené fäberget od) (ättnab, famt förefommanbe i möjligage måtto af be faror od) olycféljänbetfer, för tjroitfa ©jöfaranbe på 0roesigeS roibfträcfta, meb flippor ocf) jfär omgifna, fuger äro, färbeles ben mörfa årstiben utfatte.’’ ”öd) bå blanb be af Sörroaltningcn af ©jö?ärcnbcrna afgifnc alternativa Sörgag till få roäl föränbringar font nybyggnab af Syroåfar, Songl. 2Kaj:t anfett bet, font antager begå 23å? lavé inrättanbc till cn bel mcb fampsfyrar od) till en bet meb flutna gcnfols?fyrar, erforbran?
»Men så är jag ett yrväder, och så är jag egensinnig, och så är jag en slarfva, och så är jag näsvis, och så går jag ur och i folk med stora träskor. Och tror du mig inte, så fråga bara faster.» Han småskrattade och såg på henne. Hon var helt ifrig och höll ännu fast det sista finger hon lagt till räkningen, medan hon tänkte efter, om det fans mer att draga fram. »Och aldrig i verlden kan jag bli kär i dig.» Det var slutet, och så spärrade hon ut sina fingrar till tecken att nu var det sagdt. »Vi få väl se», mumlade han. »Nej var nu klok! Jag säger dig ju att jag inte kan. Vill du ha mig ändå?» »I alla fall, i alla fall», mumlade han. »Men då får du skylla dig sjelf. Kom inte sen och säg att jag lurat dig!» Hon trusserade honom med blicken, som om han vore ett oefterrättligt barn, hvilket jemt måste förehållas att vara förståndigt. »Nej, nej. Men vi gifta oss snart.» »Ja det får du tala med farbror om.» »Och nu är du min fästmö.» Han räckte fram sin hand, och hon gaf honom sin med ett högtidligt allvar. Så sutto de tysta en stund; det var så mycket att tänka på. Hon bröt tystnaden. »Vet du jag tycker det är mycket bättre att du är så här äldre än jag – när jag rätt tänker på saken. Om du vore jemnårig med mig, skulle du inte vara stort klokare än jag, och så skulle det käns lika otryggt som att vara ensam. Och dessutom så ... så skulle jag alltid vara rädd att du kunde glömma mig för andra flickor.» Hon bet sig i underläppen och såg på honom med sin allra slugaste uppsyn. »Nä–ä, det behöfver du aldrig vara rädd för!» svarade han smickrad. Han hade glömt att lägga vigt vid hennes fatala lilla »om». »Ja, och nu är det så mycket bättre», fortfor hon, »för nu är du gammal och förståndig och liksom ett stöd för mig.
Resetill utrikes ort: för husbonde eller hustru med ett eller flere barn samfäldt för betjent eller piga, om de än äro uppförde på samma pass, hvarje för gesäller, hvarje . för deni af allmogen, sora resa öfver gränsen i enskilde angelägenheter, för hvarje person tili inrikes orter eller Norrige: för husbonde, hustru eller barn med tjenstehjon, ett eller flere för gesäller, hvardera för allmogen, samt Corporaler vid Infanteriet, Dragoner, Ryttare, Soldater och Båtsmän, då de resa utom Länen eller till Norrige som af Kongl. Maj:t eller på Dess Nådiga befallning utfärdas åt personer till resor i enskilde angelägenheter Protester, se Notariats-bref. Prestebref . Sjö-Assurance-bref, till och med 100 R:dr . för hvarje 100 R:dr derutöfver Sjöpass, se Certificat och Pass. Skiijobref i ägt enskap och trolofningar ... Testimonia Academica Tillståndsbref att hålla näring och caffe och mera dylikt, hvarmed burskap icke är förbunden: i Stockholm och Götheborg Första och Andra Classens Städer i de öfriga och på landet Tullkammarepass för till utrikes ort gående: öppna båtar inhemska däckade fartyg Expcditions-Utskoltets Förslag till lind. Skrifvelse JV.-o 296. utländska däckade fartyg — 3a. — Turkiska Pass, se Pass. Våg-attester till låns erhållande — 5. — 3:o Följande handlingar charteras jemväl1 utan förändring, ehvarest de företes eller utgifvas, efter nedannämnde grunder, nemligen; Bouppteckningar, då beliållne summan utgörr ifrån och med 5o till roo R:dr — 4* 100 och vidare för hvarje fulla 100 Rrdr — 8.— Chartor, geometriska, som utgifvas från Landtmäteri-Contoret i Stockholm' samt af Landtmätare i landsorterne r för hvarje helt hemman — 6.— derunder till och med tre fjerdedel^ hemman — 5. — derunder — 3.
Af dessa tabeller framgår att utaf 132,852 postanstalter expedierats 8,404,058,350 försändelser af alla slag, under det likväl år 1881 lärer hafva afsändts mer än 11 milliarder. För Sverige ensamt uppgår summan till 80,144,810 försändelser samt för Norge till 34,790,045. Storbritannien ensamt har att uppvisa ett antal försändelser, hvilket motsvarar 25 % af det för hela Postföreningen uppgifna, nemligen 2,123,820,000. Då inom Sverige år 1881 expedierades 26,952,716 exemplar af abonnerade tidningar och tidskrifter, utgjorde antalet af samma slags försändelser år 1883 30,359,187, utvisande en tillväxt för endast tvänne år af * 3,600,000 försändelser. Inom föreningen i sin helhet expedierades icke mindre än 1,806,354,605 försändelser af nu antydda innehåll, hvilket, då man betänker att särskildt i Storbritannien hvarje enskild tidningsförsändelse merändeh utgör en väldig packe, ofta en fhll mansbörda, i sanning är en häpnadsväckande siffra. Andra rummet i anseende till antalet af försändelser intages af Tyskland, för hvilket uppgifves siffran 1,761,021,270, hvaraf 487,860,270 utgjorts af tidningar och tidskrifter. Alldenstund beträffande Nordamerikas Förenade stater uppgift finnes lemnad endast rörande antalet postförsändelser, som vexlats med utlandet, får man ty värr icke någon inblick uti den väldiga omsättning af bref och trycksaker som verkligen eger rum i detta land och hvilken redan år 1881 angafs uppgå till i det närmaste 3 milliarder och sannolikt för närvarande öfverskridit denna siffra.
Mor har tagit undantag af den gamla egendomen. Hon ville nog hellre flyttat med mig, ty jag tror att jag är hennes käraste barn, men så kunde hon icke skiljas vid torfvan, der hon bott i all sin tid. Gamla menniskor äro som huskatten, de byta hellre om husbönder än hem. Mor har emellertid sitt alldeles för sig sjelf och behöfver icke ha mer beröring med min bror och svägerska än hon sjelf vill. Studera har jag aldrig fått; min far tyckte det kunde vara onödigt, det var det kanske också, för det jag skulle bli, ty som landtman hade jag slutat i alla fall. Det riktigt ligger en i kroppen, när man som jag vuxit upp vid jordbruk. Att icke så och skörda, att icke ha kor och hästar, det skulle vara för mig som att icke lefva. Jag har nog kunnat tänka mig att det också fins andra intressen i verlden, men jag har med det samma känt att jag blifvit född för att bruka jorden. För mig kunde det aldrig bli tal om annat. Hellre dräng, om så skulle vara, än den lärdaste professor. Ty allt skall ju på sin rätta plats här i verlden, annars går det icke bra. Jag har således aldrig gått i elementarskola, aldrig legat vid universitetet; byskolan, folkhögskolan och landtbruksinstitutet, se der hela min bana! Jag säger det icke för att klaga. Och boklärda ha vi nog af. Far hade allt rätt. Men trots min landtmannanatur har jag en stark vetgirighet, jag brinner af begär efter kunskaper, som skulle kunna göra mig till en rikare utvecklad menniska än jag är, och om ni skulle finna mitt sätt något kärft, ber jag er dock tro att jag icke är rå till min inre menniska. Det innerliga förhållande som rådt emellan mig och min mor har säkert inverkat mycket på mig. Man säger ju att den som varit en god son också blir en god make. Men hvad tjenar det till att tala! Jag tycker det är alldeles omöjligt att hitta de rätta orden. Brefvet blir så matt och dödt, så helt olika hvad jag känner. Det är för resten någonting som vill tränga sig fram och som jag håller tillbaka nu så länge. Jag är en praktisk man och tycker icke om att låta fantasien löpa åstad med mig. Farväl så länge! B. O.»
Jag erkänner likväl alt det är svårt, att ställa en lånerörelse så, att den kan lemna förlag lill produktiva företag, utan all icke samma låne-lillfällen må kunna derjemte begagnas af personer, som ej hafva för afsigt, alt använda medlen till dylika ändamål; och jag beklagar alt en benägenhettill en demoraliserande skuldsättning uppenbarar sig, icke allenast inom de högre kretsarne i allmänhet, utan äfven hos alla andra samhällsklasser hela vägen igenom, ända ned till backstugusittaren, som skuldsätter sig i Sockenmagasinet och på auktionerna så långt krediten räcker, hvaraf allt följderna visa sig i upstående konkurser med thy åtföljande uptäckter af begångna bedrägerier. Ingenting vore önskligare än om en sådan skuldsättning skulle kunna hindras, men jag tviflar att sådant låter sig verkställa på den väg man nu beträdt» Den moraliska vägen lärer vara den enda fullt ändamålsenliga. Jag tror emedlertid, att skuldsättning eller låns utlemnande i kreditiv-väg, på sätt Privat-Bankerne förfarit, varit mindre farlig, än den diskontering Banken bedrifvit och tror derjemte, att de stående skuldernas öfvertagande af Hypotheks-föreningarne gagna samhället i dubbelt afseende, nemi. dermed att dessa skulder varda oupsägbara och årligen amorteras, och dermed alt tillgången till sådana lån försätter jordegaren i tillfälle att utföra värderika förbättringar af sin jord, och sålunda år det, som Hypotheksföreningarne bidraga alt öka egcndomarnes värde, hvilket måtte utgöra landets sanna fördel, då jordbruket utgör sjelfva hufvudnäringen. Jag skulle föreställa mig, att om också R. o. Ad. icke skulle biträda det förslag, som jag tagit mig friheten framställa, Ståndet dock derå täcktes fästa del afseende att det må få åtfölja den återremiss, som säkerligen i afseende på flere i betänk, förekommande punkter kommer att medgifvas, hvarföre jag äfven anhåller att förevarande punkt må varda återremitterad. Frih. Fleetwood: Jag har begärt ordet för att besvara Gr.