Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till den allmänt erkända nylla denna inrättning visat sig medföra, torde Slaten fortfarande böra anvisa de medel, som kunna erfordras för att sätta inspektionen i tillfälle alt ändamålsenligt utveckla sig, vare sig genom förökande af arfvodet för hvarje inspektör eller genom förminskning af dislrikternas vidsträckthet eller genom samtidigt användande af båda dessa utvägar, allt eller olika lokala förhållanden. Den gällande förutsättningen, att hvarje folkskola inom distriktet skulle under en tid af tre år åtminstone en gång besökas, synes nemligen, om inspektionen skall blifva af verksamt gagn, böra förändras så, att hvarje folkskola åtminstone en gång hvart år besökes. Af synnerlig vigt bör del äfven vara, alt, på säll Doktor Landgren hemställt, inspeklörernes berättelser blifva af trycket ulgifna och sålunda blifva allmännare kända. Alt inspektionen för folkskolorna icke kan komma att upphöra ulan bör äfven framgent fortfara, torde vara allmänt erkändt. För alt för framliden trygga dess bestånd är det, på grund deraf, efter Utskottets tanke, nödigt att den summa, som för nämnda ändamål erfordras, blifver å ordinarie stat uppförd. I enlighet med dessa åsigler och under åberopande i öfrigt af de skäl, som i den Kongl. Propositionen finnas närmare anförda, får Utskottet, som finnér betänkligt alt tillstyrka särskilda ijensters inrättande för della ändamål, hemställa till Rikets Ständer, f) alt, med bifall till hvad Kongl. Majit i berörda hänseende föreslagit, till arfvoden och resekostnader för folkskole-inspektörer bevilja 50,000 R:dr årligen, alt på åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras, med underdånig anhållan, det inspektionen måtte så ordnas, att, der icke särskilda hinder möta, Stats-Utslcottets Utlåtande N:a 139. ior hvarje folkskola malte i allmänhet en gång om året besökas samt att inspektörernes berättelser måtte blifva på allmän bekostnad tryckta, för alt till samtliga Konsistorier och Skolstyrelser i riket utdelas.
Vi ha sagt ' farvgl Bt Saharas sandhaf, Bt oknens kala Inen i sB underbara fBrger sl+ %ande bergslcedjor, vi h d v a besokt Constantine - den ointagliga bergsstaden, soin likt ett holcbo ligger uppfluget pB lod1 %ta slryhoga klippor, vi ha haft nBgra kyliga dagar med regn och diinma, och vi hvila nu ofver en dsg vid Meslcontines svafvelkidlor for att se dess markrardiga forstenade vattenfall oah Bter fB njuta af full sominnr de sista dagnma af februari. Hvillset blidt, viinligt lczndskap med ~ n j ~ l formade l~t kullar, son1 resa sig bakoin hvarann ' allt nlera blBnande i fjarmn! Jorden Br fuktig och varm och tackes af en rik buskvegetation, af vilda olive]: och fos vBrvinden vajande eucalyptus - och i hvar bnske drilla srnBf8glar och bland de starkt doflande gnla och hvita blommorna fladdra otaliga fjiirilar. Det ar s&amp; tyst, s&amp; tyst i naturens stora ensamhet. Inga nndra manniskoboningar finnas, sB lHngt ogat n&amp;r, an de som hora till badinratt. ningen, hvillzen nu stBr ijfvergifven och folktorn, for att forst langre franl pH soinmaren besiilsas af badgiister. Dock hvad &amp; r det for ett sakta bubblande, kokaude, porlande liite, son1 triinger sorn en underton genom tystnaden? Det underliga ljudet drager oss till sig, och snart befinna vi oss midt i de varina kdlornas region. Sjiilfva marken vi trampa, lsiins varm under foten, ocll rundt om oass sjuder det i en nlassa hogre och liigre lconiska upphojningar i marken.
Inom afdelningen för val genom elektorer skall vid elektorernos utväljande de valberättigades rösträtt beräknas sålunda: a) de som äga eller med stadgad åborätt, eller såsom fideikommiss, innehafva i mantal salt jord, beräkna för hvarje åttondedel af ett helt hemman y8:dels röst och, då egendomen ej uppgår lill ett åttondedels hemman, Vedels röst; b) de som äga eller på lika sätt innehafva annan fast egendom, beräkna Vs:dels röst för hvarje 1,000 riksdalers uppskattadt egendomsvärde, oph Vedels röst, då egendomen i sådant värde ej uppgår till 1,000 riksdaler; c) arrendatorer af fast egendom, tillhörig Kronan eller allmän inrättning, tillgodonjuta ‘Vdels röst för hvarje helt hemman, då egendomen är i mantal satt, och eljest för hvarje 8,000 riksdaler af dess uppskattningsvärde; d) arrendatorer af fast egendom, tillhörig enskild gerson, likaledes Vedels röst för hvarje två hela hemman, då egendomen är i mantal satt, och eljest för hvarje 16,000 riksdaler af dess uppskattningsvärde; e) idkare af handel, fabriksrörelse, handtverk eller annat yrke beräkna för hvarje fulla 100 riksdaler i uppskattad årlig inkomst Vedels röst; och, då deras årliga inkomst icke är till 100 riksdaler uppskattad, Wdels röst; f) tjenstemän och öfrige enligt § 8. litt. d och e valberättigade åtnjuta hvardera en hel röst. Bill. lill B. St. Skrifvelse, N:o 85. § 19- Vid beräkning af rösträtt för jord, satt i mantal, skall, der förmedling ägt rum, det förmedlade hemmantalet tagas till grund.
Vid den välkända rösten tystnade Anton ovilkorligen; men hvarje muskel i hans ansigte uttryckte en dödlig återhållen ångest; och ju längre Haraldsons genomträngande blick fixerade honom, desto mattare tycktes han blifva, och slutligen återföll han i det tillstånd af slapphet, hvarest det endast i den inre verlden var de rysliga bilderna tillåtet att uppträda till lif och verksamhet. ”Jag vet icke, huru ni så kan se på honom!” sade Erika och vände sig till Haraldson med ett uttryck af harm och afsky. ”Det är ju klart att er blotta blick skrämmer honom ifrån förståndet, så snart en enda gnista deraf vill bemöda sig att framtränga.” ”Hvad är det för prat?” svarade Haraldson sträft. ”Skall hela huset oroas af hans galna skrik!” ”Husfolkets känslor äro väl icke så ömtåliga, att de behöfva skyddas på den sjukes bekostnad. Dessutom får ju ingen komma hit. Men på detta sätt kan det ej gå i längden. Jag förmår ej, så gerna jag ville, att beständigt vaka; och att lemna honom åt er, är min förskräckelse, emedan hvar gång, då jag återkommer, gossen är så förskrämd att icke flera timmar förmå lugna honom.” ”Jag är van att göra hvad jag tycker, och tar inga föreläsningar!” yttrade Haraldson, som under Birgers frånvaro utöfvade sin råa vilja otyglad. ”Vill mamsell gå hit, må det så vara; vill hon deremot vara härifrån, är jag mera tjent med det: ty flickungen saknar henne, och pojken sköter jag bäst sjelf.” ”Nej, Haraldson, mitt samvete tillåter icke att jag lemnar den arme gossen i edra händer; och än mer, min pligt, den er döende hustru öfverlät på mig, uppfordrar mig att fråga, om ni på samvete kan säga att ni icke känner orsaken till gossens kroppsoch sinnessjukdom. Han var frisk, då han om aftonen tvingades af er att följa med på er hemliga resa. Hvad har derunder förefallit? något, derom är jag fullkomligen öfvertygad, Haraldson!”
Dessa förslag kunna först då användas, när medelmarkegång af föregående år kan tillämpas, emedan så länge rättighet att uppsäga och leverera räntor in natura mäste bibehållas, bör årliga markegången vara bestämd och kungjord före Thomae dag; således kan ej följande vårpris deruti inflyta. Att ändra methoden för markegångssättningen på sätt Utsk. eller på sätt KammarColhm föreslagit, innan åtgärder till ett förbättradt sätt för grundskatternas utgörande blifvit vidtagna, skulle, såsom det synes mig, endast leda till att få högre markegångspris än hittills, och således till att föröka bördorna för räntegifvare. K. KammarColhm har till Utsk. öfverlemnat fullständiga handlingar, rör:de prisförhållandena under åren 1831, i832 och i 833, jemte sammandrag, utvisande resultatet af uppgifterna för hvarje af dessa år. Om Utsk. ville jemnföra resultaten af de sålunda uppgjorda årsprisen för nämnde trenne år med de markegångspris, hvilka under samma år och för samma orter varit gällande, samt om Utsk. derefter ville meddela Ii. St., huru jemnförelsen slår ut, tror jag man skall få se, huruvida methoden leder till förhöjning. Man säger, att förslaget till förändrad method för mai kegångssättningen åsyftar att befordra någorlunda jemna och stadgade pris å spannmålen, hvilket ändamål är ganska godt och nyttigt, men kan ej vinnas förutan användande af andra medel. Då i sednare tider ofta handt, att spannmålsprisen i November varit mycket olika med spannmålsprisen i följande Februari, har denna stora olikhet i pris egentligen haft sin grund i den tröghet, som existerar i all vår inre rörelse, isynnerhet i spannmålshandeln; ty hvarje landtman kan i Nov. bedöma sin inbergade gröda, hvarefter hans försäljningspris bör rättas, men ej, såsom i sednare tider oftast sker, efter den nöd och förlägenhet, som råder hos större delen jordbrukare, härrörande af felande rörelsemedel och af för inskränkt rörelsecapital, och deruti ligga rätta orsakerna till den stora olikheten emellan Nov.- och Februari-prisen.
Landtm., såsom jag förmodar, icke anser denna remiss vara olaglig, så återstår för Ståndet i delta ögonblick icke något annat, än att deröfver besluta och såsom jag hoppas densamma bevilja, hvarefter vi torde få öfvergå till andra ärenden. Frih. Raab: Det har aldrig varit min afsigt alt hindra remiss af Frih. Palmstjernas motion, men jag har till det H. Ståndet hemställt, huruvida icke ändamålsenligare vore, alt antaga den redaction, som jag tog mig fri heten uppläsa. Den skillnad, som finnes emellan denna redaction och den af Hr Frih. föreslagna, kommer ofelbart endast deraf, att Hr Frih. afgaf sin motion innan ännu kändt var, huru de öfriga Stånden i denna fråga beslutit. Då nu emedlertid alla fyra RiksSt:n stannat i alldeles lika beslut öfver detta ämne, skulle jag anse föga lämpligt alt från detta Stånd afgifva en, i motsats emot detta beslut slående motion, och är detta skälet, hvarföre jag vidhåller den mening, att det vore lämpligare, om Frih. Palmstjernas motion endast omfattade frågan så till vida, att R. M. måtte till nästa riksdag afgifva en nåd. propos. i ämnet till R. St., men icke att nu, sedan alla fyra Stånden stannat i lika beslut, med frångående deraf, i samma motion begära, det R. M. täcktes, oberoende af R. St:s beslut, sjelf i frågan reglera. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Om den af Frih. Palmstjerna väckta motion blifver till Ekon.Utsk. remitterad, tillika med de yttranden, som deröfver här blifvit afgifna, så torde saken blifva fullkomligen utredd och upplyst, helst Frih. Palmstjerna i sitt sednare yttrande gjort alla de rättelser, som kunde anses behöfliga, äfvensom han deruti förklarat sin mening, såsom öfverensstämmande till alla delar med Frih. Raabs. R. o. Ad. biföll, uppå härefter af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att Frih.
& hemställan, att af Bankens, sedan 1848 års början, upplupna behållna vinst, ett belopp al 700,000 riksdaler, årligen må från Banken, i och för Statens allmänna behof, lil! Riksgäldskontoret aflemnas, slädnät i följande beslut, nemligen: Höglofliga Ridderskapel och Adeln har, jemte bifall till berörde hemställan, förbehållit sig, alt framdeles, vid pröfning af Utskottets afgifvande förslag, besluta om återstodens användande på det sätt, som är mest öfverensstämmande med allmänt bästa, eller behofvet att försäkra Bankens orubbade bestånd och myntvärdets upprätthållande. Högvördiga Prcsteslåndct och vällofiiga Borgareståndet hafva bijallil Utskottets ifrågavarande hemställan, hvilken deremot blifvit af hedervärda Bondeståndet återremitterad. Som Irenne Riksstånd sammanstämmande förordnat, att af Bankens, sedan 1848 års början, upplupna behållna vinst, ett belopp af 700,000 riksdaler banko årligen skall från Banken, i och för Statens allmänna behof, till Riksgäldskontoret aflemnas, hvilket sålunda utgör Rikets Ständers beslut; så torde, till följd af 49 § 3 momentet Riksdags-ordningen, Bondeståndets återremiss icke föranleda till någon åtgärd af Utskottet. Stockholm den 27 Wars 1851. Aidi. till Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1851, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af utlåtandet Ko 16, angående J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfoer-ränla.
• 5 % af värdet Platina, arbetad .. ort 1 50 Porslin, äkta för Pharmaceutiska m. fl. behof • 5 % af värdet Potates ... tunna \ - 10 Potatesmjöl .. skålp. I . 2 Pozzolana . • o % af värdet /{edskap och Machinerier, eller delar deraf, ej specificerade » d:o d:o Ris, oskalad eller paddy ... skålp. l 1 Russinsljelkar .. » 1 —. 1 Rötter, ätbara, alla slag Centn. 50 Salpeter, oraffinerad eller raffinerad skålp. I ■ 15 » Chilisk eller salpetersyradt natron 1 15 Sand ... • s % af värdet Serpentinslen, oarbetad » d:o d:o Silfver, bokäkta . ort ] . 2 » » oäkta . skålp. I 25 » musiv-, målare-, pudereller unsen ort - 2 Silke, rått, ofärgadt . skålp. 1 50 Skafgräs ... • 5 % af värdet Skrifta flor, alla slag . skålp. 1 1 Sköldpadd, oarbetad . » -1 Smergel ... Centn. 30 Smör ... skålp. 1 1 Soda eller kolsyradt natron Centn. 1 ■ 10 Spanmål, alla slag, malen eller omalen . lunna 1 25 Spillning, affall och spån, ej specificerad . 5 % af värdet 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. Slen, Cornvalls-, Eldfast etc. oarbetad eller i block . Stenkol, Stenkolsstybb samt Coakes Stoffl, ofärgad eller färgad till tapet-tillverkning Stål, alla slag . Svafvel, Sicilianskt . Talg Tegel, alla slag .. Tenn, oarbetadt samt arbeladt, gammalt och sönderbrutet Tennoch blyaska • • < Terra sigillata Tester eller Kreitz . Tjära, tjärbärma Och vrakt jära Tonkabönor .. Trippel Tråd, jernoch stål . » kopparoch annan ej specificerad metall-, andra slag Träd, friska, alla slag.
Den ovilja, som ett sådant upförande af en enda eller två individer förorsakar, afväpnar icke dessa, då de sätta en fräck panna deremot. Genom sin vägran kunna de tvinga de öfriga borgenärerna att lemna dem full betalning. Ju mera ett sådant förfarande blir bekant, desto mera skall det efterföljas, tills det slutligen inträffar, att så snart ett ackord sättes i fråga, skall någon försöka att genom nekande erhålla full betalning på de öfrigas bekostnad. Kan det vara billigt att lagen är sådan, att just der ackordet är förmånligast, (ty det är naturligtvis framför allt då. som vägran att ingå derpå kommer i fråga), en eller annan individ skall kunna tvinga de öfriga att göra npoffringar. Man har vid 35:te g:n talat om mensklighet; man har sagt, att det vore ett slafveri, ett barbari, att allt hvad gäldenären ärfver eller förvärfvar under konkursen skall tillfalla konkursmassan. Men, Mine Hrr! man måste ihågkomma, att äfven den stränga rätten har sina gränser; man måste upfätta lagstiftningen, sådan den under olika förb iden varit. Under ingen tid har den varit så obillig, att den icke erkänt nöden och sökt afhjelpa den. Men detta sker under olika former. Jag ber att få tillkännagifva, att om jag i går syntes hård, så var det endast derföre, att jag ansåg gäldenären böra af sin egen fördel upmanas att erbjuda det förmånligaste ackordet, för att sålunda blifva i tillfälle att återtaga sin förra verksamhet. Men, om han gör hvad. han kan lör att tillfredsställa sina borgenärer, och en enda individ kan tillintetgöra detta, så kallar jag sådant barbari, och den lagstiftning, som tillåter sådant, kallar jag barbarisk. Ackordet är en ur förhållandena nödvändigt framgående sak för att lindra nöden. Jag nämnde i går att efter den gamla lagen gick man i afside å konkursmål tillväga med barbarisk stränghet, ja, i de allra äldsta tiderna ansågos cessionanterna såsom grofva brottslingar; de utställdes på påle för att skämmas Ehuru 1734 års lag icke var så grym, betraktade den dock cessionantens obestånd tillkommet antingen genom vårdslöshet eller olycka.
Med anledning häraf och som Rikets Ständer funnit angeläget, att saknad föreskrift om jords upplåtelse endast till nyttjande, emot ersättning, icke må utgöra hinder för anläggande af nyttiga inrättningar, för hvilka nyssomförmälda hittills icke i lagstiftningen förutsedda förhållanden inträffa, hafva, jemväl med serskildt hänseende till nyttan af elektriska telegrafers begagnande, på sätt i andra länder redan visat sig vara fördelaktigt, Rikets Ständer beslutat, såsom författning i ämnet, följande: Derest, för anläggning af allmänt nyttig inrättning, jord eller lägenhet måste användas, utan att likväl jorden eller lägenheten genom inrättningen göres för egaren oanvändbar, må anläggningen af honom ej förhindras, der Konungen, i den ordning, Kongl. Kungörelsen den 27 November 1845 stadgar, så förordnar; njute dock egaren, för det intrång, inrättningen medför, full ersättning och hälften derutöfver, hvilken ersättning, i händelse frivillig öfverenskommelse derom ej träffas kan, skall bestämmas, på sätt i Kongl. Förordningen den 20 i nyssnämnda månad och år föreskrifves. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 9 Augusti 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anseende aj väckt fråga om ersättning för kreatur, sorn inom Eldsberga församling måst nedslagtas till följe af lungsjuka bland boskapen. (Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Uti. N:o 23.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmäldt, hurusom, under den svåra kreatursfarsot, som år 1848 utbröt i Halland, Eldsberga socken råkat att blifva den ort, der lungsjukan först härjade bland boskapen.
Genom brist pä förnuftige Läkäreräd och tilfälle at genast i sjukdomens början ärhälla dem, blifwa mänga pä Landet upoffrade som kunnat räddas; mänga andras lott blifwer en ständig fortfarande sjuklighet eller klen hälsa. Snar urstillning om sjukdomens natur och derpä grundade botemedel i dest början, är det hufwudsakeliga ock kan endast winnås dä i hwarie Socken Läkare wore at tilgä, lika lätt snart för den fattige som för den rike. Ingen farsot stulle dä kunna La öfwerhand säsom nu dä den ofta rasat til slut innan werksamma anstalter binna widtagas. Bene rist a sjukdomen stulle härigenom säkrast och med minsta kostnad utrotas, Denna sjukdom är i sin början bäde lätt at igenkänna och at bota, och dä Prosten tillika wore Läkare, stulle detta dubbla förtroende snarare förmä besia sjuke at i tid uptäcka deras belägenlM, hwarefter de lätt kunde Den 18 Augusti. 10-9 kunde stötas hemma i deras Socknar och såmedelst kostsamma Curhus undwikas, der sjukdomen oftast icke radiealt star at bota i anseende bertil at de sjuke ej anmäla sig förr an sjukdomen tagit för mycket öfwerhand. Koppympningen (vaccination) stolle äfwen härigenom gä ordentligare och fullkomligen kunna utrota smittkopporne. Dä kunde belöningarne för ympningar indragas, som mera förleda til ympning af et större antal an bidraga til koppympningens werkeliga befordran och tilsyn at de ympade wal genomgä kopporne. För Presierne sjelfwe wörö det en ökad tilfredsställelse at af sine ähörare äga det dubbla förtroende at lindra sä wäl deras kropps som fjäls lidande; och huru mycket skulle denna dubbelt ^välgörande ätgärd latta och fullkomna bwarje del för sig. Ljuf och tilfredsstättande were denna utöfning af Läkare-Wetenstapen som oberoende af utkomsten blott hade den lidande menstligheten til föremäl.
Om R. o. Ad. bifallit Hr v. Köchs förslag vid den 8:de §:n, skulle jag ingenting haft emot att älven bifalla detta; men då så icke skett, anser jag det af Hr von Koch föreslagna sättet att uphjelpa saken vara det sämsta. Det är nemi. en grundsats i denna lag, att man röstar i samma män som man betalar skatt, och att de afgifter, man erlägger till kommunen, utgöra grunden för rösträttiglieten. Nu är det en sanning, att det finues kommunalafgifter, som erläggas efter oförmedladt mantal; och det hade derföre varit klokast och bäst, att i denna lag säga, att vissa afgifter skola fortfarande utgå efter oförmedladt mantal, och i dessa frågor röstas efter oförmedladt mantal. Men då K. o. Ad. icke godkännt detta, skulle resultatet blifva att en pluralitet, efter förmedladt mantal röstande, skulle pålägga det oförmedlade mantalet allt för dryga utskylder. Utsk:t hade sannerligen gjort bättre uti att föreslå uphörandet af beskattningen efter det oförmedlade mantalet, hvilket visserligen redan skett i ett eller annat afs:de, såsom t. ex. vid fattigvården. Densamma ansågs i början såsom en kristlig pligt, och såsom tillhörande kyrkans gebit, i följd’ hvaraf äfven det bestämdes, att oförmedlade mantalet skulle tagas till beräkningsgrund. Men detta stadgande har sedermera befunnits olämpligt och förändrats. Kör min del tror jag dessutom, att det är lämpligare, att tillämpa det förmedlade mantalet, äfven om det kunde inträffa, att detsamma finge till en början vidkännas större utskylder. Dessa blifva dock i alla fäll mindre kännbara än ifall, såsom Hr von Koch föreslagit, rösträtten skall beräknas efter förmed ladt, men bidragen efter oförmedladt mantal. Detta enda fäll, i hvilket beräkningen efter oförmedladt mantal kan vara af vigt, är vid utskylderna till presterskapets men då genom ordnandet af dess löner, dessa utskylder regleras på annat sätt, anser jag, att denna beräkning efter oförmedladt mantal bör uphöra. För min del får jäg således anhålla om bifall till § 61 alldeles oförändrad. Hr von Ehrenheim:
Jorden kan uthärda dess dryga beskattning . är Potatoes-odlingen, och Agaren häraf bör väl ej underkastas en Författning, sorn sätter honom i den härda belägenhet, att antingtn kasta Skörden förruttna*! på gödselhögen eller b:gagnas såsom foder åt kreaturen, hvartill denna växt är alltför ädel och otjenlig , då man med Turneps och andra för kreaturen bättre födande Rotfrukter lärt sig, att begagna hvart och ett slag till sitt rätta ändamål. Af hvad jag nu anfört , torde finnas en grund för Utskottets Betänkande, att tillåta stöire Pannerymder för PotatoesOdiaren ; men, ehuru jag sjelf har min Brännvins-tillverkning grundad ensam på denna Jordfrugt, kan jag ej annat, än, i likhet med Utskottet, ogilla en sådan Tvång-lag , som hindrade det fria användan. de, som hvar och en bör äga af sin Jord och dess producter. Om således den nu gällande Författning får i naturlig och ostörd ordning fortfara, sparas kostnaden, som till förändringen erfordras och skall den ej tvinga Landimannen att åter förändra sin hushållning, till hvars fullkomnande han användt flera års mödor och hvarefter han inrättat sin Ladugård. Tvångets förändringar kunna anses för höjden af all beskattning och Författningars ombytlighet gränsar till Mång-konungars tyranni. Författningar böra vara af den natur, att försvara enskilt ägande rätt, då de uppmuntra Industrien. Att temporelt göra uppoffringar , då frågan är att frälsa Fäderneslandet, anser jag för Den 24 Martii, t. m. 425 en pligt; men att genom Lagar jemt blifva prässad , kan jag ej anse för en patriotisk åtgärd. Fri Näringsrättighet har jag alltid trott vara ett Lands enda uppkomst; således böra Städerne visserligen äga rättighet till Brännvins-bränning och att få begagna (vänne 00 kannors Pannor innom ett Verk, emedan de, lika litet som Landtmannen, böra bringas till större kostnad vid Productionen.