Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu all annan förmögenhet, likasom lösrycktes från allt beroende af den conianta» vore det obilligt, attej äfven åt psnnitigarnelemna samma frihet sorn åt alla andra vahror; tillfället nemligen till ali den vinst som är möjlig. Förekriften af laglig ränta innebär så vida ett våld, som den inskränker den naturliga rättigheten att på loflig väg till hvad grad sorn hälst Järkoff a sin förmögenhet'. Billigheten fordrar således, att hvar och en får taga i ränta så mycket han kan erhålla. Försigtighet. cn mähgdert af skuldsatte, att en dylik förän* dring först efter en viss tid tose sin början, men äfven samma billighet fordrade att den lagliga räntan, hvilken i alla fall måste bestämma för att vid arfskiften, allmänna Cassör, Rbcönter m. m. tjena till rättesnöre, nedSättes tiil ungefär 4 procent. Creditsystemet kan enligt min tanka delas i j:ne delar: no Statens enskilda Credit eller Statsobligationer. Bil, till Ridd. c. Ad. Privata assosiationers och hypothek Bankers obligationer. 3:0, Private personers assignationer och vexlar. Hvad först angår den del af allmänna Creditsystemet, som rör Statens obligationer; är den till sin beskaffenhet för väl känd, för att dermed upptaga Ridderskapets och Adelns tid; torde dock tillåtas mig, att föreslå, till hvad grad deras utgifvande vore gagneligt, (Jör att anticipera på Jramtiden utan att alltförtnycket belasta den med de skatter vi undgingo för det närvarande). Man torde kunna anse de ordinaira Statslnkomsterne och en betydligen nedsatt Bevillning tillräcklige för de utgifter, som till Statsmachinens orubbade gång äro nödige, såsom löner &c. &c. Deremot bor de Statsobligationerna användas för alla extraordinaira företag, som ej tåla uppskof, för Rikets skyddsmagt, flottans förökande, Ström* rensningar, Canaler och andra nyttiga anläggningar, &c. &.C., med ett ord, för allt hvad som » allmänhet lika mycket gagnar tillkommande generationer, sorn de närvarande.
Om hon varit riktigt finkänslig och anspråkslös, hade hon icke med en sådan påstridighet vidhållit sitt klander, då hon såg, hur det nedstämde och oroade honom, men hon resonerade tvärtom som så, att då han bad att få höra hennes mening, ville han naturligtvis höra den, och det var hennes skyldighet att säga den rent ut, hon kunde ej hjälpa, om den ej alltid var uppmuntrande. Han började skrifva mindre och med större svårighet och recensenterna anmärkte vid hans senast utkomna arbete, att det var mer konventionelt och i det hela taget underlägset hans föregående. Då han visade Edith recensionerna, svarade hon blott: — Ja, men käre Emil, inte tyckte du själf att den boken var bra; du kan omöjligt ha så litet själfkritik, jag sade ju från början, att den var tråkig och att ämnet inte var intressant, men du är alltid så envis. — Ämnet måtte ju inte vara så ointressant, efter Christian Falk behandlar ett mycket snarlikt i sin nya bok. — När kommer den ut? Det skall bli roligt att få läsa den, jag är så förtjust i allt hvad Falk skrifver. Han har en förmåga att göra allt så lefvande och åskådligt. Snart därpå kom boken ut. »Duktigt gjord», var Lindners omdöme och han förargade sig, att den ej vann så mycket erkännande, som den förtjänade. Lindner var alltid mycket snar att finna något att beundra i sina kollegers arbeten, han var alls inte småaktig eller afundssjuk, hvilket utgjorde en af orsakerna, hvarför han var så omtyckt bland kamraterna. Men Falks bok hade ganska betänkliga brister just i framställningen, och Lindner undrade hvad Edith skulle säga. »Hvad tycker du om: Svenska hem på sextonhundratalet? frågade han. Hon svarade: charmant, öfverdådigt, ja, han kan skrifva. Retad af tonen, hvarmed dessa ord yttrades, sade Lindner: — Och du har alls ingenting att anmärka — det var märkvärdigt, alls ingenting! — Nej, det är ju så öfverlägset, sade hon i samma ton. Han ryckte till. — Du är mer öfverseende mot andra än mot mig, sade han bittert. — Det är kanske därför, att jag inte frågar så mycket efter Falk som efter dig.
Hospitalsfonden, angående ett kreditiv för dess förstärkning » angående betäckande af deri uppkommen brist Hufvudtitél, se Statsreglering. Hundskatt, om sättet för verkställande af kommuns beslut i fråga derom Hus, Eikets Ständers, och f. d Ilebbeska, angående deras förändring för riksdagens inrymmande I anledning af skiljaktiga beslut Husarregementet Konung Carl XV, angående anslag till . Ridd. o. | Preste■ Borgarej Bonde Adela. j Ståndet. Ståndet. N:o Se Åttonde Hufvud - Titeln. b. 20 Jan. å. 9 Maj 17 Maj Se Se Stats Se Ban b. 20 Jan. b. 24 Jan. b. 20 Jan. 9 Maj b. 9 Maj 1 9 Maj j 18 Maj a. a. 18Maj a. a. 17 Maj Fjerde Hufvud-Titeln. bidrag till vägar, m. m. kens låne och kredi tivrörelse. 36 — e. Hypoteksbanken, Allmänna, om ändring i Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående I anledning af skiljaktiga beslut Hård af Segerstad, August Leopold, Direktör vid straff-fängelset i Norrköping, om pension åt Hägnad, om förbättrad sådan utmed Statens jernvägar . Häradet, om inrättande af en representation för Hästafveln, om anslag till en förbättrad sådan för Jemtland , Högsta Domstolen, angående verkställd omröstning öfver ledamöterna i » angående förändrade stadganden i afseende på vilkoren att fullfölja mål hos I anledning af återremiss I. Ifö sjö i Christianstads län, om sänkning af Ignell, Nils, Komminister, om pension åt hans enka Indigenatsrätten, om dess upp häfvande Indragningsstaten, allmänna, se Statsreglering: Nionde Hufvudtiteln. Infanteriets organisation, angående grunderna för Ingeniörkorpsen, angående anslag till Kongl. Proposit. eller Skrifvelser. CO 3, JQ > 2 CB 5” CT3 eller Memorial. Utlåtaude, Betänkande lliks-Ståiidens Beslut. j Underdånig | o i Skrifvelse. p; w sr cn Oj ■» 7Q CO w CO c y Kidd. o. Adeln.
Den ena, under benämning krigshjelpsfonden, hvartill skall ingå ^:delar af de öfverblifna ärliga inkomsterne och hvilken fond, så snart krig utbrutit, af Konungen får lyftas och användas såsom bidrag lill krigets utförande; den andra,' under benämning krig spensions-fondm., hvartill den åter - *) Medium af denna afgift utgör per rote-numnier circa 60 R:dr. Såsåledes skulle de föreslagna afgifterne för legning, efter 5 års förlopp och under antagande af hvad som nu är fallet, eller all 1,600 beväringsynglingar årligen lega, inbringa en årlig inkomst af 480,000 R:dr b:co(!), i st. f. dessa odugliga, onyttiga, lör rikets försvar, obehöfliga och till bestämdt förderf för beväringsmanskapet varande legokarlar, hvilka nu inkorporeras i dess leder. Den 4 Januari f. m. 43 stående |:delen af de årligen öfverblifna inkomsterne skall ingå och å hvars räntor skall bestridas mot behofvet svarande tillfälliga understöd eller ständiga pensioner till de af beväringsmanskapet, hvilka i krig eller annan tjenstgöring erhålla till menlig påföljd varande blesyrer eller skador *). 3:o
En omständighet bör dock anmärkas, den nemligen, att då flertalet af nyhemmanens innehafvare, genast efter det nyhemmanet erhållits, stundom under det ansökning om dess erhållande göres, till trädvaruhandlare afhända sig skogen till afverkning under vissa, vanligen femtio, år, en och annan, som ångrat den olagliga och förhastade försäljningen och deremot protesterat, underlåter att skattlösa samma hemman, hvarigenom väl afverkningen för tillfället förhindras, men förödelsen dock i en framtid säkerligen icke undgås, så att det är att förutse, det fjellbygden går i möte kustbygdens öde, att blifva utan säljbar skog. Af hvad nu är anfördt synes, att på få ställen inom länet en verklig hushållning med skogen äger rum, och att öfverhufvud misshushållning är rådande, så att en förbättrad skogslagstiftning, med kontroll äfven på den enskilda hushållningen, med glädje motses af hvarje fosterlandsvän. Slutligen må under artikeln skogarne äfven anmärkas de specielt rörande de norra provinserna under qvinqvenniet utkomne författningar, hvilka alla fördelaktigt bidragit till skogarnes bättre vård, nemligen Kongl. Brefvet den 19 April 1856, som stadgar, att de resolutioner Kongl. Majrts Befallningshafvande meddela för afhemtning af tjärutillverkningsämnen från kronans skogar ej må blifva gällande för längre tid än de näst derefter följande tolf månaderne, samt Kongl. Brefvet den 20 April 1859 om användande af skogsalster å sådana kronomarker inom länet, som af skogseld varit hemsökta. Tab. N:o 5. ])) Rojdjurs utödande. Under loppet af nu slutade qvinqvennium hafva, enligt inkomna rapporter, rof djur blifvit dödade till det antal, som tab. N:o 5 upptager. Vanliga sättet att döda björn är dels medelst skjutning i ide eller på brott, vintertiden efter förut på hösten skedd ringning, dels medelst slagjern, gillradt vid af björn fälldt husdjur. Skallgångar förekomma sällan och misslyckas vanligen, i anseende till markens vilda beskaffenhet i än brådstupande berg, än en mängd sjöar, tjernar och andra vattendrag.
Jag trodde at ingen borde under en sä förhatlig bcnä-m» ning anses, som har et hemwist, föder sig genom sitt arbete, och statkar til Skaten. Under dessa vilkor syncS hwarje Samhällets inwänarr wara fullt berättigad at njuta Samhälletskydd. Den arbetande Olasson» medlemmar mätte wäl mindre än nägon annan Olais kunna anset wara Staten til last. Sa fort en medlem, af hvilken Olols som hälst inom Samhället, begär brott, igenom svek eller väld »förrättar, genom tiggeri betungar nägon af Samhälletöfriga medlemmar? synes han höra under Lagennäpst. Oetta gäller om Landstrykare och Lösdrifware. Widare förekommer ordet: Lättingar. Detta ord anser jag äga en nog widsträckt och betänklig til, lämpning, dä wi fbrmodcligrn ej föresatt oss at bär stifta wid et Riksmöte ej ropwlenters. Jag tror at det bäde strider mot tidehvarfwetS uplysning och en klok Stats hushällningprivcipe, at utfärda twäng-,lagar, som berättiga Krono-Bctjentcr, Wärfvare och elaka Husbönder at anställa männisto-jagter. Jag tror äfwcn at Landtbruketframgäng, i likhet med alla andra näringars, be, ror pä billiga och tydliga Lagar, likasom SamhällS.lugnet äfwen inom dr lägre Olasisrne beror och befrämjasäkrast af öfvertygelse» at deras naturligaste rättigheter ef kränkas af Zörfattniiigarne. Wi äge en-Kongl. Förordning af den 8 östsrtii 1770, som sä kraftigt fredar gift Tjenstefolk och alla 3nhpseS-hjon, at jag anhäller, Set de - 14 innehöll inlager och läggeS kil gr^nd för ben i frägawarande Tjcnstehjons-stadgan, at förekomma ben twätydighet som nu röjer stg och däraf upkommande misslydningar och processer.
Summa vid denna Statsreglering 1,813,S08: 48- 9* rjZi Stats-TTtsktotets Betänkandem Tredje Hufvud-Titeln, hvilken innefattar Militaire Staterne och anslagen för F ö r s v ar s-Verk e t till Lands. Vid regleringen af denna Titel, sorn hittills upptagit anslagen för samtlige Militaire-Staterne samt Förs vars-Verket så väl till Lands som Sjöss, hafva Riksens Högloflige Ständer beslutit, att härifrån afskilja och under särskild Titel uppföra Flottornes Aflönings-Stater samt den del af anslaget för Försvars-Verket på det hela, som för Fiottorne erfordras: med iagttagande af samma proportion vid fördelningen, som de sednare åren egt rum i Kongl. Maj:ts depositioner, dervid 3:dje Hufvud-Titeln erhåller af anvisningen på Öfverskotten å Stats-Verkets Inkomster, 133,333 R:dr i& sk. Efter denna fördelning och med tilllägg af de 65,ooo R:drför Försvars-VerkeS till Lands, jemte någre andre mindre Summor, som Riksens Högloflige Ständer vid denna Riksdag ytterligare anslagit kommer Tredje Hufvud-Titeln att utgöras af Lönings-Staterne: - Penningar 1,028,95©: 22. Q? Stats-Utskottets Betäknanden. ^33 Hvaruti begripas vid denna Riksdag beviljade: Hushyra tillFortifications - Staten i Christianstad fördess till Idof-' Rätten derstädes upplåtne Hus 533: 16. Löner och Arfvoden för 7 nya Tyg-Stats-Tjenster i,5oo: Inqvarteringspenningar och Löntilökning till Gemenskapen vid Vermlands Fältjägare Regemente 3700: Summa 4>733: 16.
Utsk. har, enl. min tanke, haft all möda ospard, att upsöka och framhålla allt, som kunnat gifva anledn. till klander, och det har likväl icke lyckats Utsk. att uptäcka något, som rimligen kan föranleda till någon åtgärd. Att här punktvis genomgå hela detta Utlåt., skulle blott leda till allt för stor vidlyftighet, i synnerhet sedan de föregide talarne redan så väl utredt saken, och jag vill derföre blott hålla mig till den 9:de anmärkmspunkten, der klander blifvit framsläldt emot Chefen för Sjöförsvars-Departitet, derföre att han orätt skulle hafva användt medel, som blifvit anslagne till förhöjd aflöning för Usta klassens matroser. Jag instämmer till alla delar uti de af Gr. Lagerbjelke och Frih. Cederström afgifne reservationer, och vill dervid endast tillägga, att ingen torde kunna bestrida Konungens rätt att inom anslagstiteln bestämma personalens antal och lönevilkor, så länge Han håller sig inom de till aflöning anslagne medel, åtminstone har denna grundsats inom 5:te Hufvud-titeln många gånger utan anmärkn. blifvit tillämpad. Lägger jag härtill att de medel, som blifvit anslagne, utgjorde en slags ersättning för de Under-Offi cers-löner, hvilka voro afsedde att indragas, och att desse Usta klassens matroser voro beräknade att göra Under-Officers-tjenst, sä måste det Väl vara likgiltigt, om medlen användes till dem, som verkligen voro Under-Officerare, eller till dem, som, ulan att vara det, likväl gjorde sådan tjenst. Jag kan således icke annat än finna denna anmärkn. obefogad, och anhåller derföre, CO Den f> Juli f. ni. att så väl denna, sorn alla öfriga anmärknjs-punkterne måtte, med förklarande af K. o. Ad:s ogillande, läggas till handlingarne. Hr Tersmeden, Nils: Det är vanligt, att en ledamot utaf ett Utsk. upträder till försvar för detta Utsk:s Betänk., men det är i fullkomlig motsats häremot, som jag nu anhåller att fä yttra mig.
Sorn likväl hälften af det sålunda tecknade beloppet är alsedd alt utgöra säkerhet derför, dels att arbetet skall varda behörigen fullbordadt, dels att Statsverket, i motsatt fall, skall återbekomma de lyftade lånemedlen; så behöfva aklie-egarne, derest jernvägen genom bolagets försorg varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordad, icke erlägga denna hälft af teckningssumman; kommande följaktligen aktie-egarnes ansvarighet för densamma att försvinna så snart jernvägen blifvit, i enlighet med planen, behörigen fullbordad; hvarefter jernvägen, med allt hvad dertill hörer, ensam utgör säkerhet för lånesummans återbetalning. — De handlingar, som innefatta aktie-egarnes förbindelser alt fullgöra den, på grund af aktieteckningen, dem åliggande inbetalningsskyldighet å deras aktier, böra deponeras hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inom det län, der bolaget har sitt forum. 3:o Arbetet å jernvägen bör vara påbörjadt före den \ Maj 1864; skolande de vid jernvägsaniäggningen erforderliga arbeten sedermera oafbrutet fortgå, så alt jernvägen varder fullbordad och för allmänna trafiken upplåten inom förloppet af den tid, Kongl. Maj:t eger alt bestämma; och må Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader genom sakkunnige män, som på Styrelsens förslag af Kongl. Maj:t lörordnas, utöfva tillsyn derå, att arbetena varda i öfverensstämmelse med vederbörligen fastställda planer utförda, samt ali vid verkställigheten godkända arbetsmethoder följas, och fullgoda materialier användas. 4:o Lånet får innehafvas räntefritt under tre år från den dag, hvar och en särskild del deraf blifvit lyflad; hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalenderårs slut inbetalas fem procent efter år räknadt, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas fyra procents årlig ränta, och återstoden utgör kapilal-af - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 88. 11 betalning.
Proposition NI 105. uppgöras på Intendents-afdelningen, och således efter kollegialt samråd och beslut, såväl förslag till den årliga fördelningen af sistnämnda afdelnings andel i anslaget för försvarsverket i allmänhet, för de särskilda behof, hvartill denna anslagsdel blifvit afsedd eller det s. k. statsreqvisitionsförslaget, som ock de före hvarje riksdag erforderliga förslag öfver ordinarie och extra anslagsbehofven för den kommande statsregleringsperioden. Då Kollegium icke kan underlåta erkänna rigtigheten af den grundsats, att General-intendenten, — hvilken, lika med Kollegii öfriga 2:ne ordinarie Militär-ledamöter, har ett embete, som medför andra åligganden än de, sorn tillhöra honom såsom Kollegii ledamot, — äfven bör hafva en mera fristående ställning till Kollegium, än han nu innehar, så anser Kollegium för sin del, att General-intendenten bör, så vidt de honom tillhörande ärenden det medgifva, ställas i samma förhållande till Intendents-afdelningen, som General-fälttygmäslaren till Artilleri-afdelningen, och Chefen för Ingeniör-korpsen till Fortifikations-afdelningen; — hvilken förändring dock ingalunda påkallar Kollegii och dess President-embetes indragande. På grund häraf och hvad Kollegium för öfrigt anfört, har Kollegium ansett sig icke kunna tillstyrka nådigt bifall lill hvad Landtförsvars-komitéen, i fråga om Krigskollegii oinbildning till en Krigs/örvallning, i underdånighet föreslagit. För den händelse Kongl. Maj:t skulle finna Landtförsvars-komitéens ifrågavarande förslag i mer eller mindre mån till afseende föranleda, har Krigs-kollegium, beträffande förslagets öfriga delar, hufvudsakligen anfört följande:
Men vi haFve i andra länder sett de personer, hvilka klandrats, då de företagit stora arbeten, Och hvilka man velat krossa, sedermera hedras Sned äresloder. Det är alltid lättare, att hlands» än för* ICO Den 16 Junii e. nu svara hvad sak sorn helst, men efter de discussioner jag här afhört, finner jag enligt min öfvertygelse, att Grefve von Platen i allt haft rätt, och jag värderar på det högsta hans patriotiska nit, ihärdighet och entusiasm. Dä ifråga varande beslut rakt strider mot det, rom för några dagar sedan här fattades, anmäler jag till^Protocollet min reservation deremot. Herr Påhlman, Otto Fredric: Ehuru hvarje Ledamot äger att anmäla sin reservation emot ett fattadt beslut, tror jag likväl att denna rättighet ej får utsträckas derhän, att säga, det pluraliteten handlat emot Grundlagarne. Jag har väl deltagit i majoritetens mening: men jag kan ändock icke erkänna, att jag handlat hvarken emot Grundlagarne, eller andra Rikets gä.lande Lagar. I afseende a den anmärkte stridigheten emellan Ridderskapets och Adelns nu fattade, och Dess förra Beslut; så får jag endast åbe-* ropa mitt yttrande vid samma tillfälle, samt erinra, att Ridderskapet och Adeln förra gången ej bestämde, hvilken sorn skulle utgifva ersättningen j min mening är visst icke, att Bolaget skall ga i mistning deraf, men j-^g anser dess rättighet vara gifven, att hälla sig till Directionen lör en förlust, sorn genom dess förfarande blifvit Bolaget tillskyndad. Grefve Anckarsvärd, Michael, förenade sig med Herr Påhlman, Den 16 Junii "t. m. 101 Friherre Wrangel: Öfvertygelserne, när man handlar i allmänna affäirer, äro merändels olika. Men mina tänkesätt tror jag mig kunna bedomina, likaså väl sorn Herr påhlman; och är färdig att både inom och utom detta Riddarhus svara honom på hvad sätt han be, bagar. Friherre Boije, Ludvig".
Jag har sagt, att om man uppsatte räntan på Obligationer till 4 procent, skulle man kunna nedsätta räntan på Afskrifnings-räkningen till 1 procent. Följden blef annars, att allt insattes på Afskrifnings-räkningen, en sak som jag ansåg mig böra förekomma, emedan jag är öfvertygad, att Obligations-räkningen är af vida större fördel för landsorterna. Propositionen må blifva hvilken som hälst, förblifver jag min mening, särdeles som jag tror det vara fråga om att söka förstärka den fasta fonden, om så behöfves. Delta skulle sätta Styrelsen i tillfälle att, i stället för Couponssystemet, förstärka den fasta fonden genom upplåning på längre tider. Jag vill dock gå ifrån att yrka min mening, om Ridderskapet och Adeln blott vill göra början nied denna upplåningsrörelse på korta tider, så att allmänheten må finna, huru en verklig Bankrörelse ser ut. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMafskalkens proposition, hvilken kan blifva så enkel sora möjligt, synnerligen om Friherre 5a H. 5* 68 T)en 2 December e. m. Gederström vill afstå från sin mening;. Om mitt förslag blir Ja-proposition och Friherre af Nordins Contra-proposition, kunna vi slippa med en votering. Herr Tham: Såsom tillagg till Herr Hjertås proposition, föreslår jag den mening, att BancoStyrelsen må äga rätt, att afven mot 4 procent upplåna, om detta är nödvändigt för att uppnå ändamålet, som är att erhålla 3 millioner. Det är ej nijin mening, att det ovillkorligen skall ske, utan att BancoStyrelsen må berättigas att på fönnonligasle sätt bedrifva rörelsen. Jag tror ej en gång, att 3 procents ränta skall Behöfvas för erhållande af de 3 millionerna, ty då Disconterna funnos, blefvo af Götha CanalDiscont i 3 procentsedlar till och med 7 millioner upplånta; Götheborgs Discont hade 2 millioner, och Malmö Discont äfven 2 millioner, eller tillsammans 11 millioner.
Såsom onekligt lärer väl ock kunna antagas, att till förekommande af dylika söndringar kyrkans enhet alltid mäste betraktas som en fördel för samhället, hvars vidmakthållande, der den förefinnes, lagstiftningen icke bör underlåta att befordra, så långt det utan samvetstvång kan ske; och det är med afseende härå, som ifrågavarande lagförslag förklarar lärooch prediko-friheten utom eget trossamfund icke får sträckas till ett offentligt framställande eller till ett allmännare utspridande på annat sätt af sådana lärosatser, som äro stridande mot vår antagna Irosläras grundsanningar, med hvilket från 1781 års religions-edikt hemlade uttryck man i lagförslaget ansett sig lämpligast kunna beteckna sådana till sjelfva grunden för vår troslära hörande sanningar, om hvilka intet tvifvel är att lärarne af den rätta trosbekännelsen äro enige, såsom det i 1 Kap. 4 § Missgernings-Balken heter. Men omvändelsenitet, särdeles då det, såsom ofta är fallet, ledes af maktbegär eller andra verldsliga afsigter, framträder ej alltid med ett offentligt förkunnan de, för att genom en mer eller mindre hänförande framställning förleda de enfaldiga. Det söker äfven att vinna sina ändamål genom direkt inverkan på särskilda individer och begagnar dervid ej sällan medel, som stå i strid med den allmänna moralens bud; hvadan, och då lagen ännu mindre synes böra gilla ett sådant sätt att värfva trosbekännare, båda dessa yttringar af ett obehörigt proselytmakeri blifvit i lagförslaget belagda med den straff-påföljd, som för hvarje fall ansetts lämplig. Härvid har man, å ena sidan, föreställt sig, att om på sådant sätt lagen mera verksamt än hittills vände sig mot förledarne, Svenska kyrkan derigenom skulle finna sig mera betryggad mot befarade anfall, än genom bibehållande af ett mot de förledda rigtadt straffhot, som har det allmänna tänkesättet allt för mycket emot sig, för / Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 104. 35 att fortfarande kunna uppfylla sitt ändamål.
64 Prot. Utdr. d. 6 Mars 1841- 20:0 Utväljande af Sockne fullmäktige i beskattnings mål och andra ärender. 21:0 Intyg om personers förhållande hvilka anmälas till allmänna belöningars erhållande, äfvensom yttranden om gjorda uppodlingar m. m. d., i hvilka afseenden Socknestämma jemväl eger att meddela föreskrifter om de hvar och en tillhörande göromål, med iagttagande af hvad för serskilda fall genom denna förordning eller annars gällande lagbud finnes, stadgadt samt till noggrann efterlefnad häraf, der så nödigt finnes, hos vederbörande embetsmyndighet begära föreläggande af vitén efter dess bepröfvande. För ärenden, som, enligt serskilda Författningar, böra vid Socknestämma företagas, gälle hvad derom är föreski ifvet. Med vård och förvaltning af kyrkors medel och öfriga tillhörigheter förhålles, såsom serskildt är förordnadt. 11 §. skulle erhålla följande lydelse: Nu är Socknestämma protocoll och beslut justeradt och under skrif vet, då skall beslutet med besvärs-hänvisning, som alltid bör åtfölja, nästpåföljande Sön ■ eller Helgedag då Gudstjenst hålles från Prediksstolen uppläsas. Hogdin det ensamt någon person af församlingen, då skall honom ofördröjligen utdrag af Protocollet, innefattande beslutet, tillställas.