Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häri ligger den obotliga och förnämsta skadan, som blifvit en följd af efterlåtenhet i kontrollen öfver domboksrenovationen. Hade dennas försummande blifvit i rätt ordning beifradt; så skulle vederbörande icke kunnat så länge, som stundom skett, lemna sina originaldomböcker ofullständiga, någon gång alldeles icke uppsatta. Då genom upptäckten af dessa försummelser hos Underdomstolar min uppmärksamhet leddes på denna af Advokatfiskalsembetet i Svea Hofrätt under loppet af längre tid åsidosatta kontroll; fann jag mig föranlåten att närmare underrätta mig, huru nämnde embete äfven i öfrigt blifvit förval - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år tSåö. 135 tadt. Jag begärde således del af deri då senast eller för år 1847 till Kongl. Maj:ts Justitiaekantsler afgifne arbetsförteckning från omförmälte Advokatfiskalsembete, och inhämtade, att icke mindre än 41 särskilda åtal. af hvilka det äldsta före Mars månad 1837 blifvit dit remitteradt, och som alla vid 1847 års slut ännu voro bos Advokatfiskalsembetet auhängiga, blifvit så långsamt handlagda, att åtgärder dröjt i allesamman utöfver år, men i åtskilliga liera år, i några 3 ä 4, ända till 6 år, under hvilka dröjsmål de af ingen ting annat än väntan på Advokatfiskalsembetets handläggning, varit uppehållna. Vid min ytterligare handläggning af domboksmålen erfor jag dessutom, att uti minst 35 särskilda fall, der åtal för bristande domböcker bordt äga rum, sådana åtal blifvit försummade, och i allmänhet annan åtgärd aldrig kommit i fråga, än första anmärkningen vid den tid, domböckerne enligt lag bordt inkomma; hvarefter den fortsatta försummelsen, huru mångårig den ock blifvit, merändels undgått all vidare åtgärd; och hafva på detta sätt försummelser fortgått ganska lång tid, för hvilken jag dock icke sträckt min forskning längre tillbaka, än från år 1834. Vid en sådan vanvård af en så vigtig tjenst var mig icke tillständigt att låta bero.
Hufvudsakliga syftet med dessa förslag bar nemligen varit att mellan de skjutsskyldige hemmanen utjemna kostnaderna för skjutsinrättningarnas vidmagthållande länsvis. Resultatet af en sådan anordning blefve emellertid ingen annau än den, att flertalet af de skjutsningsskyldige derigenom finge en ökad, opåräknad tunga, som visserligen åt en mindre del af samma klass gåfve någon lindring, men lemnade orättvisan i så måtto qvarstående, som jordbrukaren fortfarande finge ensam vidkännas en utgift, till hvars utgörande han under ingen synpunkt kan anses mera förpligtad än hvarje annan klass af medborgare. En sådan åsigt bar också, såvidt jag kunnat finna, af de fleste landstiugen blifvit i frågan tillkånnagifven, och der denna åsigt icke i de fattade besluten blifvit positivt uttalad, har likväl densamma legat till grund för frågans olika behandling samt de öfvergångsåtgärder, sorn af en del landsting blifvit ifrågasatta. Det på en gång enklaste, naturligaste och derjemte det rättaste sättet så vål att få det nu öfverklagade skjutningsbesväret lyftadt från jordbruket, som ock att bespara Statens utgifter för detta ändamål, vore emellertid, såsom förut är antydt, att den resande sjelf betalade hvad den af honom begagnade skjutsen rätteligen kostade. Exemplet af en sådan anordning rörande sättet för resandes fortskaffning är också, om än inom ett inskränktare område, redan gifvet genom det af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag fattade och af Kongl. Maj:t gillade beslut, att, då behof af ny skjutsinrättning å farväg äfvensom vid jernvåg eller kanalstation uppstår, skjutsinrättningen på sådant ställe, efter entreprenadauktion, må öfverlemnas till den, som erbjuder sig att för minsta lega per mil befordra resande; och att resande förpligtas vid sådan skjutsinrättning betala för hvarje mil Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N.o 13. 115 det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen.
Af de vid sista riksdag till gevärsfabrikationen anslagne 240,000 r:dr har nemi. blifvit anordnade: till Carl Gustafs stads gevärsfaktori 107,083 r:dr 16 sk. och till Husqvarna factoriholag 30.000 r:dr, hvilka summor, sammanlagde med den d. 31 Dec. 1847 disponible tillgången 103,209 r:dr 29 sk. 2 r:st., gör 240,292 r:dr 45 sk. 2 rist. Om härtill lågges de för Husqvarna factori anordnade men ännu icke lyftade 28,895 r:dr 40 sk., blir totalsumman 269,188 r:dr 37 sk. 2 r:st., som med 29,188 r:dr 37 sk. 2 r:st. öfverskjuter den synliga disponibla anslagssumman 240,000 r:dr. Om detta öfverskott härleder sig från utaf äldre anslag reserverade medel, anser jag för tydlighetens och fullständighetens skull hade bordt i StatsUtsk:s betänk., hvarpå detta skrifvelseförslag sig grundad!, vara utredt genom anförande af den ingående balancen, likasom Utsk. i betänk, utfört den utgående balancen med den d. 1 Jan. detta år disponible tillgången 103,209 r:dr 29 sk. 2 r:st. Det var på dessa omständigheter jag ansåg mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet för den händelse roan skulle anse nödigt att, innan und. skrifvelsen till K. M. afgår, utredning i detta hänseende m& vidtagas. Exp.Utsk:s ifrågavar:de skrifvelseförslag N:o 109 blef häref - Den 7 Juni. 469 ter, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g.,'och Frih. Cederström, Claes Rud., lagdt på bordet. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Nödsakad att i dessa dagar från hufvudstaden afresa, får jag vördsammast hos H.
Eders Kongl. Maj:ts i undcrdånigste oell tropligtigäte tjenare och undersåtare B. v. Platen. jV. R. Kruse. H. J. Oldenburg. B, H. Santesson. II. von Steijern. Stockholm den 17 Mars 1829. O. J. Hollmers. Reservationer. Af Herr Öfversten P. Lefrén. Förenade Statsoch BancoUtskottens Pluralitet har icke ansett sig hafva skäl att afvika från den tanka Utskottens förra Betänkande, rörande förskott till Götha CanalBolaget af 100,000 R:dr innefattar; nu likasom förra gången har jag hört till minoriteten; jag har sökt grunda mitt votum på sakens beskaffenhet, utau att låta mig hänföras hvarken af Canalens loftalare eller af dess motståndare, och jag är öfvertygad att tänkesättet i allmänhet rörande denne fråga mottagit föga inverkan af all den vältalighet som så väl inom som utom RiksStånden blifvit slösad, å ena sidan för att bevisa företagets mångsidiga gagnelighet, å den andra, för att icke allenast betaga detsamma h4 S t a t s - U l s k o 11 e t s allt värde, utan afven att göra gällande den besynnerliga satts, att Canallnteresset skulle hafva föranledt falska åsigter och åtgärder för Rikets försvarsanstalter. — Friherre Wrangel, Henning, har i det yttrande sorn åtföljt aterrernissen, i få ord uttalat den tanka sorn äfven jag delar, och som jag tror vara rådande, så väl inom RiksSlånden som*Nationen ; den nemligen: att om , med den erfarenhet man förvärfvat om företagets dryga och tryckande kostnader, fråga nu vore att begynna.
sådant liar m m sett, om ocksi det förefaller niigot uuderligt, a t t det sker s&amp; med ett slag, inen a t t kärlek ar kärlek, passionerad kLrlek, och p % samma $ng förakt, och a t t dessa tri kg-lor proklameras som ett slags rasmärke för den ntvecklade kvinnan, har man ST %- rare a t t förstå. Det a r emellertid dessa bada ingredienser: förakt och passion, som iitgöra innehållet i deu kansla, hrarmed hjaltiniian i George Egertons roman betraktar sin man. Och i deniin sltildi * irig, nienái. författarinnan till denna bok, ligger nggot af d m moderua. kvinnans kiiltiiriippfattning af k#rleken. Hon behöfrer mannen som ett lifsvillkor. Hon älskar honom p % samma sätt som hon älskar syret i luften. ~ i k a s b n syret i luften ar i ?nderlaget för hennes fysiske föratgr hon, att lif s % ar niannen ock. H a r hon sjfilfiippeli~llelse~1rift det ena s&amp; val soin det andra # i. nödviindigt för henne. Tro f ö r all del icke, a t t Iion tillmäter mannen ett ~ i i i g a viirde; Iiaii a r iii soiir lifsvillkor fullkomligt. nödvändig, men nHgon högre makt In att verkx soin stiiniiliis med sin personliga tjiismake lias han jii icke. 8 % lange han fyller denna roll ä r allt bra. Duger h m ej till detta: adjii och farväl med lionoin! S&amp; har Eleoiiora Diise iippfattnt si~ken i Dockhemmet; det ar därför hon ar s % modern.
BondeSt. har beslutat, att uppsägningen borde få ske inom Jan. månads slut; men som detta är stridande mot allm. lagen, kan ett sådant beslut ej verkställas, utan alt en förändring i allm. lagen beslutas, tjppbördeti kan icke ske utan föregående debitering af räntornas belopp i penningar, och denna debitering kan icke ske, innan markegångén blifvit satt. Om, utan förändring af tiden för uppbördsslämmornä, markegångén sättes i Jan., så är det följaktligen omöjligt, att debiteringen och uppbörden kan ske inom Febr. och Mars månader, så att redogörelsen kan vara afgifven den sista April. Framflyttas åter uppbördsstämmorna tili Maj, Juni och Juli, så följer deraf, att de skulle inträffa på den årstid, då allmogens frånvaro från jordbruket blefve ganska skadlig, och att staten ginge iförlust af |:dels års inkomster, utan någon ersättning. Jag skulle derföre tro, att sedan nu jemväl BondeSt. instämt deri, att markegångén bör sättas i Jan., R. o. Ad. kan till StatsUtsk. förklara, att de af StatsUtsk. uppgifna hinder för upptagande af Gr. af Wetterstedts motion samt mitt derjemte framställda förslag till ändring i i8i5 års författning, hvilket i den hast det uppgjordes, nemi. inom 48 timmar, naturligtvis är underkastadt grundade anmärkntr, dem jag förmodar StatsUtsk. vara i tillfälle att framställa, numera upphört, samt att StatsUtsk. på grund deraf äger inkomma med förslag till den författning, hvarenligt märkegången skall sättas. Gr. af Wetterstedt utgick i sin motion från den synpunkt, att markegångspriset skulle vara en riktig bestämmelse af de pris, sorn varit löpande under det föregående året. Om detta kan vinnas genom den författning, som för markegångssättningen uppgöres, så instämmer jag med Gr. af Wetterstedt i afseende på nyttan af den ömsesidiga uppsägningsrättens upphäfvande.
Arbetaren åter kan säga, att ej han sjelf utan arbetsgifvaren valt den kamrat, som vållat honom skada, och ansvarigheten faller alltså indirekt tillbaka på arbetsgifvaren. Då nu arbetarekretsarne påyrkat sådan indirekt ersättnings * skyldighet, har man uttryckt saken så, att den moderna utveck-iogen medfört ett tillstånd, där man kan tala om ett » industrins ofier *, hvilket den beträffande industrin sjelf måste åtaga sig som bvaije annan börda, så mycket hellre som man nu till dags ju kan teckna försäkring mot sådana fall. Ty då arbetaren sjelf ej på något sätt bär skulden för sin olycka, så måste sådan skuld med thy åtföljande ersättningsskyldighet falla på den arbetsordning och de omständigheter, hvilka göra det lika omöjligt för arbetaren som för arbetsgifvaren att utöfva en verksam kontroll. Man må nu vara enig häri eller ej — i England har man innu ej hunnit till enighet — så betrakta de engelska arbetarne saken ingalunda ur en socialistisk synpunkt; de tro sig kräfva Ur Dagens Krönika. 19endast hvad som rätt är enligt vanliga ansvarighetBgrunds&amp;tser och begära ej nSgon gåfva, något som i högsta grad skalle strida mot deras själfkänsla. Om en olycka skett genom arbetarens egen försummelse och oförsigtighet, så kan det ej falla honom in att begära ersättning på annat sätt än genom sin egen hjälp * kassa eller det bolag, där han försäkrat sig mot dylika fall. Äf * venledes då en olycka skett genom en händelse för hvilken ingen människa kan sägas bära skulden. En arbetare, hvilken inkallats såsom vittne för parlamentets komité, tillfrågades, om han vore af den åsigten, att arbetsgifvarne borde vara ansvariga äfven för sådana olycksfall, hvilka vållats af arbetarne själfva, och han svarade: No, that would not be fair — det vore ej billigt. Lagen af 1880 faststälde gränserna för ersättningsskyldighet; men man aktade sig väl för att fastställa någon tariff eller fråntaga arbetare ooh arbetsgifvare rätten att på enskild väg komma öfverens om sättet och storleken af ersättningarne. Det var de båda parterna obetaget att enligt öfverenskommelse inrätta sig sä, som de funno fördelaktigast. Vi skola anföra ett exempel.
Om nu åtgärder föreslås, hvarigenom man börjar försvaga banken och, hvad som är ännu mer väsendtligt, undergräfva en grundsats af sådan vigt, som den att icke utgifva sedlar utan silfvertillgång i det stadgade förhållandet, så är detta högst vådligt. Den summa som uppgifvits, är, i händelse hon ej behöfde sammanläggas med llere andra betydligare, så ringa, att man deraf kunde föranledas att tro, att motiouären endast önskat sig ett prajudicat, för att sedan åberopa det vid större företag. Jag har känt en gammal embetsman, som syntes önska slippa alla reglor för sina embetsåtgärder. Hans bemödande var, att när ett mål förekom skaffa sig motsatta prmjudicat, för att sedan kunna åberopa hvilketdera som helst. Om man gör lika så med banken, så beklagar jag ställningen i allmänhet och dem i synnerhet, hvilka fästa tillit till den bancosedel de hafva i sina händer. Här har talats om att forcera sedelindragningen. Jag har ej begärt någon indragning, än mindre att anstränga den, utan jag har blott velat förekomma utsläppning af sedlar, innan man äger motsvarande silfverfond; aldraminst har jag velat medgifva skadliga åtgärder, vidtagna i förskott, innan DancoUtsk. hunnit begrunda saken i det hela och vidtaga de åtgärder, som rikets ställning och bankens tillgångar i det hela föranleda. IIr Rosenblads förevarande motion, jemte de dervid gjorda anmärkmr, blef derefter till BancoUtsk. remitterad. Remitterades till StatsUtsk. R. St:s Hrr Revisorers afgifna berättelse om är 1843 verkställd granskning af Statsverkets styrelse och förvaltning, jemte de i anledn. af samma berättelse infordrade och till K. M. afgifna lind. utlåtm. Remitterades till BancoUtsk. R. H. St:s revisorers åren 1841 och 1843 afgifna berättelser, ang:dc granskning så väl af bankens och Tumba bruks afslulade räkenskaper för åren 1839, 1840, 1841 och 1842, som af styrelsen och förvaltningen vid dessa verk.
— Säg bara inte det till Hilma, så fort hon kommer inom dörren, så att jag också får det att skämmas för! utbrast hans hustru i en ej alltför älsklig ton. Det var konversationen samma dag anmälningsbrefvet ingick och från och med den dagen räknades allting: »före Hilma har varit här», och »efter Hilma har varit här». Det första fru Linde var öfvertygad om, var att de resande omöjligt kunde hämtas i gamla halftäckaren, som den såg ut, »den måste nödvändigt repareras». — Faller mig inte in, det är just tider för onödiga utgifter, med det här eviga rägnandet, så skörden står och ruttnar bort på åkrarne, svarade brukspatronen första gången nämda förslag bragtes å bane. Han var vid det allra miserablaste humör, där han stod och knackade på barometern, som ideligen föll, liksom rägnet. — Tycker du värkligen vi kunna skicka ner det där åkdonet och hämta Hilma? — Ja visst, om hon inte vill gå upp, men det vill hon väl inte. — Jag kan ju ta’ af mina egna pengar, sade fru Linde lite spetsigt. — Ja, var så god, om det roar dig. Fruns »egna pengar» spelade på senare tider en stor roll i de husligt-ekonomiska tvistigheterna. Hon hade nämligen för några år sedan efter en gammal faster ärft tusen kronor. De sattes ögonblickligen in i sparbanken och hade sedan dess ej vidrörts annat än samtalsvis, då Pehr var »för snål» och fru Agatha genast passade på med ett försmädligt: »jag kan ju ta’ af mitt arf», hvilket alltid hade sin åsyftade värkan, nämligen att Pehr gaf med sig. Det var således ett skrämskott äfven nu. Men vare sig att Pehr verkligen tyckte, att halftäckaren var god nog åt Hilma eller att skördeutsikterna voro för dåliga, han upprepade endast vid hvarje förekommande allusion rörande reparationen och »att ta’ af de egna pengarne» sitt vänligt gillande: — Var så god, om det roar dig. Hans hustru blef betänksam, det var alldeles icke meningen. Hon lät emellertid hämta ut en sadelmakare från staden och öfverlade med honom och smeden.
Detta mom. öfverensstämmer med det förhållande, som för närvar, äger rum; men då jag vid det af Hr Rosenblad omnämnda tillfället blifvit upplyst derom, alt å en eller annan mindre sedelsort valören svårligen skulle kunna tydligen utsättas med både siffror och bokstäfver, tillstyrker jag bifall till BondeSt:s inbjuda. R. o. Ad. fattade enahanda beslut, som BondeSt. fattat. M o m. e. BondeSt. hade ansett detta mom. böra försvinna. R. o. Ad. biföll Utsk:s förslag till mom. e. 8o Deu 4 Maj a. m. M o tn. f Detta inom., hvilket af BondeSt. blifvit bifallet, bifölls äfven af R. o. Ad. ■ 9:de, io:de, n:te och ia:te punkterna. Dessa punkter hade blifvit bifallna af BondeSt. och biföllos nu äfven af B., o. Ad. i3:de punkten. BondeSt. hade gillat denna punkt med den förändring, att orden: å valörerna fr. o. m. 16 r:dr 32 sk. oell derutöfver, blifvit förändrade till: å valörer öfver 10 r: d r. Hr Rosenblad: Ehuru resultatet blir alldeles detsamma, torde likväl, sedan R. o. Ad. tagit ett olika beslut med BondeSt. i 3:dje punkten, det vara bäst att bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. R. o. Ad. biföll punkten, sådan den af Utsk, blifvit föreslagen. i4tde, i5:de och i6:de punkterna* Dessa punkter, hvilka af BondeSt. blifvit bifallna, biföllos nu äfven af R. o. Ad. * 17:de punkten. Denna punkt hade af BondeSt. blifvit godkänd med de förändringar, att i 1 mom. skulle införas 5o,oöo i stället för 20,000 r:dr, samt i 2 inom. 20,000, i stället för 10,000 r:dr. Hr Rosenblad:
N:o 24, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande, N:o 21, i fråga om anvisande af medel för godtgörelse af det lån som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustnings-kostnader. Förtydligandet vid slutet af memorialet N:o 24, i utlåtandet N:o 21, gillades, och i öfrigt lades nämnde memorial till handlingarne. N:o 25, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till beredande af rättelser i bevillnings-taxeringen för fastigheter. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 9, i anledning af väckta förslag rörande enskilda banker. Prot.-utdrag den 12 Juli 1848. 533 S. D. Föredrogos å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkanden och memorial: N:o 22, i anledning af väckt motion om tillägg och förklaring uti Kongl, förordningen den 20 Januari 1824, angående ändring eller utrifning af vatten-verk. Bifölls; N:o 23, i anledning af väckt fråga om bestämmande af ersättning åt bostälis-innehafvare för deltagande i vatten-aftappningsoch sjö-sänknings-företag. Bifölls; N:o 24, i anledning af återremiss å betänkandet N:o 2, med ogillande, lades betänkandet N:o 2, och memorialet N:o 24, till handlingarne. N:o 25, i anledning af väckta motioner om ändring af nu gällande bestämmelser, i fråga om hemmans-klyfning och besutenhet^ Med ogillande, lade Ståndet betänkandet till handlingarne.1 Och N:o 26, i anledning af väckt fråga om ändring af 28 kap. 1 § byggninga-balken i fråga om gästgifveriers afstånd från hvarandra. Bifölls. Från Hederv. Bonde-ståndet.
Lin BränwinZ-BränNingen och tt,inea-Skulders ligul. station. 8yz. om Gästvän kil Hertigarna samt Krönings-Garden, m. in. tiLY. Upstattningen, stvrelsctt af Riksgälds 'och vsnco Werke» , Salpetter-TIlwerk'nkngen, BewillningenZ utgörande söre UeslikstioNei,- Lonro)' - cstmmiLtarrLretr Gäld, Koppar - Polletterna^ Lepit.stne 8lLII»lNMÄr! arfwode och om RiksdagsrBesltiter. iz7y. Bonde - Ståndets: Med tilkannaginvande af Standets halkning, s. Om T nHagclse-,"Grasen samt Lagen til fredande af .konungens Person. ;6. 09. Fängföringen. 90. 09. z rr Om Ä' öninge.^cclaillen. roy. deltagande i Longnen. !go. 1088. instrnKion för Bcwillningk-Utstottet. 260. Lagfar-ens förlorrtande och xreeteriptian-.liven för fiuldfordringar. 442. On Knur Le!>,!>loii. sr a. Om kiusnce-Planen, ;yL. kanea Slulders iiquitlakian. 8chyBranwins - Brännängen. l -^z. Gafwa ril Hertigarna. n;z. Om Krönings-Gärde», m. m. 11 zä. ttpskatkningön ock styrelsen af Lnnea, och RiksgäldsWersen, >s6z. Om Vewillningeiis fördelning, >z6i. !;?i. O»! Salvekter - Tilwerkningen ; Bewillningens utgörande före Lcalliarionsn, Lnnva^- Lonnnislniiste s Gäld och Koppar-Pollekterna. lzäl.
Hans qvinligt sensitiva sinne kunde nu en gång icke med karlars burdusa sätt att utan vidare rycka en in på lifvet, att med tölpiga, grofva fingrar gripa efter ens fina känslor och utan betänkande nämna alla ting med deras verkliga men plumpa namn. Nej mycket, mycket mer uppskattade han samtal med qvinnor helst med äldre sådana, från hvilkas sida man icke behöfde befara några af ingénuernas omotiverade känsloutbrott eller ohejdade, tygellöst muntra skrattsalfvor, trettioårs verlds-damer, hvilkas glädje som missräkning voro beherskade, öfver hvilkas hela väsen åren lagt sin nerstämmande sordin, öfver hvilkas alla rörelser umgängeslifvet bredt sin affilade, förnäma ro. Han höll af den dämpade clairobscur, som är öfver sådana fruntimmers samtal, der alt vidröres lätt, graciöst på ytan, och blott fina naturella märka, hur ofta det glimtar fram bekännelser och känslor under de af formtukten strängt skolade orden, och man har den utsökta njutningen att plötsligen med en oväntad röstnyans, med en bråd öfvergång från ett ämne till ett annat eller med en omedveten ryckning i mungiporna få ett öfverraskande, klart perspektiv på alt det myckna, som darrar och rör sig derinnanför det convenabla sidenlifvet. Det var slikt som fängslade honom vid Camilla Stråle – hon var en lika exotisk företeelse som han med nycker och åsigter lika besynnerligt sammankopplade, som de voro hos honom och med just denna trettioårens smältande fernissa öfver sig, hvilken han älskade. Camilla hade tillbragt vintern i Nizza med en sällskapsdam och begagnade nu Clarens som öfvergångsort till Baden-Baden och Sverge. Han hade kommit dit från Lago di Como, der han legat och haft tråkigt i Bellagio i det han förgäfves sökt inbilla sig sjelf, att han intresserade sig för en liten Wienerska, som bodde der. Genast som de råkats här i Clarens hade de som de enda svenska gästerna i Beau Site, så fort som sådant endast sker på resande fot, blifvit bekanta och snart gjorde de dagligen turer och utfärder samman.
Perukmakare-arbeten 1 skalp. — 50 Pimpsten — Fri. Pilisback; hänföres under Metaller, sammansatta. Piphufvuden, med eller utan beslag: af sjöskum, äkta eller oäkta 1 skålp. 1 — andra slag 1 skålp. — 40 PipOr, tobaks-; hänföras under Piphufvuden. Pistacier; hänföras under Frukter och Bär, ej specificerade, torra. Pistoler; se Gevär. Fri Plantor — a. Platina, oaibetad eller arbetad — Fri • Platåer; se Dekorationer. 6 Plommon, Brundier och Sviskon 1 skålp. — Plymer, aila slag 1 skålp. 3 — Pläter; hänföres under Metaller, sammansatta. Pomada, burkarnes vigt inberäknad 1 skålp. — 15 Pomeranser 1 skålp. — 6 Pomeransknoppar och Skal 1 skålp. — 6 Porfyr; hänföres till Slen, ej specificerad. Porslin: oäkta, steneller fayence: hvitt eller enlärgadt, men omåladt: talrickar 1 skålp. — 3 andra pjeser *) 1 skålp. — 6 måladt eller tryckt: talrickar 1 skålp. 6 andra pjeser 2) 1 skålp. — 10 1) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 5 öre. *) » » » » » » » » 1868 » 8 öre. Porslin: äkta: livitt eller enfärgadt lorgyldt eller måladt i figurer eller med blommor Portemonnaier; se Portföljer. Porter; se Dricka. Portföljer, Penn inge börsar, Redikyler och Väskor: af heleller halfsiden andra slag Potates Potatesmjöl, eller malen potates Anni.