Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
TJplästes och lades till handlingarne från de öfriga Stånden ankomne prot.-utdr., nemi. från PresteSt. af den 21, 25, 28 och 30 sistl. Okt., samt den 1 och 3 dennes; från BorgareSt. af den 25, 27, 28 och 31 sisth Okt., samt den 1 och 3 dennes; och från BoudeSt. af den 25, 27 och 28 sisth Okt., samt den 1 och 3 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 7 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 11 November 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot:t för den 22 sisth Juli. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsktns den 7 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. JVs 29, i anled. af väckte frågor om förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i Riket. Efter af Hr Gr. o. Landtm, gjord hemställan om R. o. Ad. ansåge detta Betänk, böra punktvis företagas till afgörande, anförde Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den blifvande författn:n eller det underd. förslaget dertill kommer, enl. min tanke, att väsendtligen rätta sig derefter, antingen R. St. hos Konungen begära en författn., som Han later utfärda, eller om de anhålla, att Konungen ville i ämnet låta afgifva Propos. vid nästa Riksdag. I sednare fallet hade man fördelen, att dels kunde man fullständigare utreda saken, än nu är möjligt, då R. St. skulle inskränka sitt yttrande till de hufvudgrunder, som Utsk:ns Betänk, uplager, dels kunde alla dithörande föreskrifter, sorn nu äro spridda i åtskilliga 352 Den 11 November f. m. förfaltn:r, rättas derefter, dels kunde R. St. begära, att Konungen täcktes föreslå staten för den ökade skogsbetjening, som behöfves, i händelse närmare tillsyn öfver enskilda och allmänna skogar hädanefter kommer att ega rum.
StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProlocollsUtdrag: om indragningen af ve» dfcrlags-spamiemålen. Maji P. 44» 148» *66. »— i anledning af anmärkningar vid Utskottets förslag till aflöning för RiksSlåudens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbetjening. Maji P. 2, i5^, 166, om rättighet för Aboer å de till Upsala Academie donerade, äfvensom på Preste, Klockare-, Annexoch Mensal-Hemman, att lösa dem till skatte m. nr. Maji P. 160, 247, 205. — om bidrag af Staten lill PensiotisCassa» Inrättningen för Civile Embelsoch Tjenstemän. Julii P. 200, 545, (infi. Sept. P. g4. «*>*> öfver särskilte motioner om EÖnbespa» ringarne å Embetsoch Tjenstemäns aflöning. Dec, P. 465, 478* — om Embetsoch Tjenstemäns behof att innan 70 års ålder taga afsked med oafkortadt åtnjutande af lönen. Sept. 2 A. P. 475, 524» Oct. P. 427. om lindring i inqvartéringsbesväret för Städerne i allmänhet, samt särskilt för Götheborg, Warberg och Wadstena, Maji P. 161, 270, 338. Julli P. 1238. Aug. Oct. OcL 2 A. P. 170. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProlocollsUldrag: i anledning af anmärk* ningar vid Ulskollels yttrande öfver 1822 års Revisorers Berättelse rörande StalsVerkets förvaltning. Maji P. 260, 279, 33p. Atig. P. 474. —■ om större frihet i Jerntillverklling och försäljning.
Nu väl, jag skall åter uppbygga dig, så att du skall uppbyggd heta, du jungfru Israel; du skall ännu med fröjd slå i trummo, och utgå i dans. Du skall åter plantera vingårdar på Samarie bergom; plantera skall man, och pipa dertill. Ty den tiden skall ännu komma, att vaktare på Ephraims berg ropa skola: Upp, och låter oss gå upp till Zion, till Herran vår Gud. Ty så säger Herren: Roper öfver Jacob med glädje, och fröjder eder öfver hufvudet ibland Hedningarna. Roper högt, priser, och säger: Herre, hjelp dino folke, dem igenblefnom i Israel. Si, jag skall låta dem komma utu nordlandet, och vill församla dem ifrå jordenes ändar, både blinda, halta, hafvande qvinnor, och dem som nyfödt hafva, så att de skola i en stor hop hit igenkomma. De skola komma gråtande och bedjande, så skall jag leda dem. Jag skall leda dem utmed vattubäcker en slätan väg, att de icke skola stöta sig; ty jag är Israels fader, så är Ephraim min förstfödde son. Hörer, I Hedningar, Herrans ord, och förkunner det fjerran på öomen, och säger: Den som Israel förskingrat hafver, han varder honom ock igen församlandes, och skall taga vara uppå honom, såsom en herde på sin hjord. Herren skall förlossa Jacob, och hjelpa honom utu dens mägtigas hand. Och de skola komma och glädjas på Zions höjd, och skola med hopom söka intill Herrans gåfvor, nämliga till korn, must, oljo, och ung får, och oxar; så att deras själ skall varda lika som en vatturik örtegård, och skola intet mer bekymrade vara. Alltså skola, jungfrurna lustiga vara i dans: dertill unge män och gamle, den ene med den andra; ty jag skall förvandla deras ångest i glädje, och trösta dem, och fröjda dem efter deras bedröfvelse. Och jag skall göra Presternas hjerta fullt med glädje, och mitt folk skall mina gåfvor hafva tillfyllest, säger Herren.
Denna senare var belägen alldeles midtemot och hade en vida ofördelaktigare plats. Bakom altaret, vid kyrkans andra gafvelvägg, fanns nämligen en utbyggnad för sakristian, så hög att därofvan fanns som ett loft, där några bänkar blifvit ställda. Genom den till en liten förstuga utanför sakristian ledande dörren kom man till en kort trappa och upp till läktaren. Hvarför herrskapet just utkorat denna läktare åt sig, är ej godt att veta, ty man satt där alldeles bakom ryggen på presten, när han stod på predikstolen, och midtöfver hans hufvud, när han stod för altaret. Möjligen var det därför, att denna läktare på visst sätt liknade en griljerad loge, då den från själfva kyrkan skildes af ofantligt tjocka fyrkantiga pelare, som gingo ända upp till taket, så att man mera obemärkt kunde komma litet sent till gudstjänsten. Men kyrkans största märkvärdighet var dock den långa, vindögde klockaren, som åtminstone själf ansåg sig som en af socknens notabiliteter. Väl hände det ofta, att stormen skakade fönsterrutorna, men ändå oftare inträffade det, att de skallrade vid klockarens väldiga basröst, när han » tog upp psalmerna », dem han vanligen sjöng på sin egen behagliga melodi, som dock stundom hade en aflägsen likhet med koralen. Klockaren talade ofta om, huru han » ledde » sången, men icke förty fick sången då och då gå deuna ledning förutan, ty af en viss känsla för det passande fördolde kloekarfar alltid sin väldiga snusdosa i sakristian, dit han, då hans näsa så på- fordrade, gick in för att förfriska sig med en pris eller två, då församlingen fick sjunga på egen hand. På det man emellertid ej skulle vara i tvifvel om, hvilken viktig sak som bortkallat honom, paraderade han vid återkomsten alltid med en stor, blårutig näsduk, som han sedan omsorgsfullt upphängde på dörren till den lilla enskilda bänk bredvid predikstolen, där han tronade. Stundom bröt han med tordönstämma in i sången, redan när han kom i » sakristi-dörren », och skrålade sedan med full hals, under det han gick in i bänken och sysslade med den ofvannämnda blårutiga.
— I följd häraf, och då den förenings-länk emellan desse båda magter, som sålunda är beredd, i sjelfva verket nästan ensamt består uti JustitiaeStafs-Ministerns åliggande, att vara ledamot både i Stats-Rådet och i Högsta Domstolen , 2fne Stånd, enligt hvad förut är nämdt, stannat i den öfvertygelse, att detta förhållande desto heldre borde fortfara , som det skall utgöra ett af Grundlagens vasendtliga stadganden, och jemväl åsyfta, att åtminstone ea 80 icke godtyckligt afsättlig Ledamot, till Nationens säkerhet, i Stats-Rådet må finnas: — Förmodande i öfrigt dessa håda Stånd, att de befarade olägenheterne af den magt, Grundlagen gifver denna Rikets första Ämbetsman , destomindre kunna uppkomma, som Konungen i Stats-Rådet eger ensam beslutande rätt, och , i de fall Stats-Rådet förer Styrelsen, antingen i följd af Konungens förordnande , eller Grundlagens stadgande, ärenderne blifva efter de fleste rÖsterne afgjorde. Med anledning häraf blifver Utskottets förslag till uppställning af Justitiae-Förvaltningen grundadt på dessa 2:ne till Riksens Högloft. Ständers upplysta granskning nu öfverlemnade alternativer: det ena, hvilket förutsätter Constitutions-förändring , att ffustitice-StatsJVUnisterns befattning, såsom Ledamot i Högsta Domstolen må upphöra j och det andra , att den bör fortfara.
Medan denna tankegSng flöt fram som en stilla understr (ini, satt .den gamle och lyssnade till den unges berattelse om de smi hiinrlelser, soin bildat hans och hans filjeslagernkas Iefnailsöilu. Pojken sprang omkring, lekte för sig sjelf, slog med sin piska, och sn19pratade, soni om han haft nigon till sillskap. Attraherade af rörelsen, följde herr ' I ' obiusons ögon hans lek, i I&gt;örjan tanklöst, men srniniiigoni med vaknande intresse. För den gamle enstöringen rar denna inenniska i tillviirt rent af ett fcnomen. 0111 barn visste han lika litet soni om iiktenskap: imga stuileiitrr och gamla ungkarlar haile varit hans hela unigriige. Visserligen var han van att pS gator och i promenader möta sidana smS kriik, rallade af mödrar eller barnflickor; han .hyste en viss vördnad för dem, som för nSgonting af en djup och hemlighekf1111 betydelse, men derjemte som för nigot, hvilket var honom okändt - som en främmande kult. Barn voro det uppräxande slägtet helt enkelt den kommande generationen och bestodo för honom egentligen icke af individer. Han sknlle lika litet kunna känna dem atskils, som han kunde känna det ena myrägget frlln det andra. Att qrinnor vardade barn var lika bersttigadr, som att myror släpade sina otympliga larver omkring i solskenet; men att detta pa nagot satt kunde röra en man, det hade aldrig fallit honom in, derför hade han aldrig känt den ringaste lust att närma sig en af dessa tjocka, kringrultande sma menniskolarver. Tvärtom; han gick ur vagen för dem. Hrad som först &amp; te hans uppm3rksamhet rid den lille rar. att han i det ~ndkindade ansigtet trodde sig märka ett spel af skiftande sjalsrörelser, hrilka han aldrig sknlle ha tillskrifvit en sil outvecklad varelse.
» Följ med, ers excellens », bad Lucca, » jag måste till fotografen. » » Jag kan inte, jag väntar mina chiffrörer, de tyckas vara ute och promenera. » » Ah, ers excellens, ni kan läsa depescherna sedan », sade Lucca, och de gjorde båda IDUN 1898 sällskap. Hos fotografen lät först Lucca och sedan Bismarck porträttera sig hvar för sig. Därpå sprang plötsligt den lilla förförerskan upp med utropet: » Ers excellens, en superb idé! Hur skulle det vara, om vi skulle låta porträttera oss tillsammans? » Bismarck gick leende in därpå, och fotografen gjorde, hvad på honom ankom. Om några dagar fanns porträttet i hundratals händer. Hela Ischl talade ej om något annat. O m någon tid funno likväl båda kontrahenterna, att det vore bäst, om denna fotografi försvunne ur konsthandeln, och så måste fotografen förplikta sig att ej göra några nya kopior. Att en verkligt ädel kvinnas kärlek inverkat välgörande på den väldige statsmannen och att han utan den skulle ha känt sig olycklig, tillstår han öppenhjärtigt i bref till sin hustru. A f talrika ställen anföra vi endast följande utgjutelse, som kastar ett klart ljus öfver hela hans tänkesätt. » Jag vet inte », skrifver han, » hur j a g förut härdat ut; skulle jag nu lefva som då — • utan Gud, utan dig, utan barn — vet jag verkligen inte, hvarför jag inte skulle kasta bort detta lifvet som en smutsad skjorta. » Han tröttnade ej att vid hvarje anledning visa sin gemål en liten uppmärksamhet. För att öfverraska henrje på hennes födelsedag, skref han t. ex. till sin syster Malwine: » Du vet, att den 11 april föddes grunden till min husliga l y c k a; mindre bekant är dig kauske den omständigheten, att jag i fjor uttryckte min glädje öfver denna dags återkomst genom en present af två briljantörringar, köpta hos Wagner, Unter den Linden, och att den älskvärda mottagarinnan för kort tid sedan förlorat dessa, troligen g e n o m stöld.
Utskottet jemväl för sin del; och 4:o en serskild post af 53: 21. 10. balancerad uti Fahlu Magazins-räkning, såsom ännu utestående på 1818 års undsättningsraedel. Denna post utgöres af följande: För Westerdaliis fögderi lefvererade medel, hvilka i 1817 års räkning blifvit oriktigt afförde 22:47. 3 samt forlön, som ej blifvit i 1818 års rakning godtgjord ■ 28: 42. 6. tillsammans 53: 21.10. hvilkas afskrifvande II. St:r jemväl torde bifalla. Utgörande sammanlagda afskrifningsbeloppet inom Fahlu Län 4^,735: 44- 3. Hallands Län. Under d. i5 Oct. 1828 har till afskrifning i detta Läns Räkenskaper anmälts en summa af 352: — 5. oguldne ersättningsmedel för åren 1818 och 1819 jemte derå upplupen ränta g3: 26. 2. Af denna summa äro 33o: 36. 5, behörigen verificerade genom fullständiga och rigtiga befunna Afkortnings-längder, hvadan Utskottet, i öfverensstämmelse med RevisionsGontorets hemställan, tillstyrker deras afskrifvande. — Beträffande räntebeloppet har den upplysning vunnits, att detsamma i MagazinsVerkets räkenskaper ej debiterats och således icke heller kan till afskrifning ifrågakomma. —- Blifvande det, i händelse R. St:r bifalla Capitalskuldens afskrifvande, en följd, att räntebeloppet ur Fögderi-räkningen, der det nu balanceras, a fföres.
5 Utskottet finner sig emedlertid af allt detta föranlåtet afgifva det yttrande, att ett så ofullständigt och opålitligt redovisningssätt minst bort förmodas kunna få oförändradt fortfara en så lång tid, som här varit fallet, vid ett Verk, uti hvars administration allt från början personer deltagits å hvilkas insigt, om hvad till en fullständig bokföring hörer, man eger rättmätigt anspråk, och der icke allenast en Kamererare och en Kammarskrifvare aflönas för bokföringen och redogörelsen, utan ock en öfver höfvan utsträckt tid till räkeöskapernes afslutande blifvit medgifven, eller alt hvarje års bokslut ej behöft vara färdigt förrän vid nästpåföljande års utgång. Deremot anser Utskottet, att Kongl. Convoy-Commissariatet bort redan för flere år tillbaka hafva funnit sig föranlåtet hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå icke allenast till besparing i kostnaden för delta redovisnings-arbete, utan oek till en högst erforderlig förbättring deraf, att, i stället för de nu bestämde lönvilkoren till Kamererare och Kammarskrifvare med ii å 1200 R;dr, förutan ljuspenningar och skrifmaterialier samt hushyra till Kamereraren, — bokoch räkenskaps-föringen fått uppdragas någon annan med slika göromål mera hemmastadd person, emot ett årligt arfvode af högst 25o å 3oo R:dr i ett för allt, och med skyldighet att föra löpande Bok, hvilken vid hvarje Commissariatets sammanträde hade kunnat vara att tillgå för ständig kännedom af Verkets ställning och som för hvarje år kunnat vara afslutad, senast i Februarii eller Mars månad det påföljande äret.
Som jag haft den äran, att äga direct befattning med Reparationen af detta Palats, genom det smickrande uppdrag , som blef mig lemnadt i detta afseende af den Auctoritet, som emellan förra och denna Riksdag dertill var berättigad , nemligen Hans Excellence Herr Grefve Brahe och mina Herrar Camerater af då varande RiddarhusDirection ; så torde det tillåtas mig, att vördsamt få framställa mina tankar öfver nu förevarande uppvärmnings -methode i detta rum. Den stora kostnad , sorn af Höglofl. Ridderskapet och Adeln ar använd på denna Reparation, är allt för betydande, för att icke IQ Den 2 Januarii, största afseende , inligt min tanka , derå bor fästas, helst en så total renovation som denna, troligen lärer vara gjord för nära ett seculum. Af sådan anledning kan jag hvarken nied liknöjdhet eller stillatigande uraktlåta att göra ett par anmärkningar vid den flytt, kakelugn, som här är anbragt. För min del anser jag den skadlig för lagadens utvändighet, derigenom att den af rök sotas ner, som redan börjat synas på taklisten , oaktadt dessa få eldningar i stilla och lugnt väder Vid inträffande blåst eller storm skall det ofelbart blifva mycket betydande , och Reparation af sådant låter sig icke göra , med mindre man vill affärga och ommåla så det sorn behofs , som det oskadadt är; alldenstund accurata likheten i färg nästan intet är möjlig att träffa vid en sådan påbättring. Här invändigt, befarar jag att dessa kakelugnar, ehuru eljest nyttiga, skulle i detta rum, på längd af tid, skada den i taket anbragta dyrbara Tafla igenom immanj och således ovanliga ombyten af luft; äfvensom de Vapenplåtar närmast intill en sådan värma troligen ej heller blifva oskadadeJag tar mig således den friheten för min del afstyrka denna värmnings - methode, och tror, att, sedan under en tid af omkring 140 år, och under så många förflutna vinterRiksdagar, man kunnat i detta rum med pel. sar och lappskor bevara sig för förkylningar, samma preservativer nu hädanefter möjligen torde äfvenledes göra tillfyllest.
På sätt jag i den utförligare redogörelse för fattigantalet, som är lemnad i ofvan åberopade underdåniga berättelse af Statistiska Central-Byrån, haft tillfälle visa, ligger en orsak i qvinkönets öfvertalighet öfver mankönet inom vår befolkning, en annan i den större lifslängden hos qvinnorna, af hvilka fattighusen vanligen innesluta en mängd ålderstigna. Då såsom å anförda stället är ådagalagdt, enkor utgöra ett särdeles stort antal af den qvinliga fattigpersonalen, häntyder detta onekligen på det bedröfliga förhållande, att familjefadrens arbete alltför ofta varit otillräckligt att be trygga familjen mot nöd vid hans frånfälle. Tabh. Bb. g£som af det här ofvan anförda ådagalägges, tynger fattigvården mest på städerna, och för att visa skilnaden så väl mellan städer och landsbygd, som länen, har jag, efter att hafva beredt mig tillgång till uppgifterna från städerna i de län, för hvilka dessa ej särskildt upptagits, låtit utarbeta de å följande sidor stående tabb. Litt. Bb och Cc. Uppgifternas ofullständighet i några fall har dock 1111 icke tillåtit att göra tabellerna så upplysande som önskvärdt varit; emellertid torde de dock kunna gagna såsom antydning af hvad som bör i upplysningsväg eftersträfvas, och äro jemväl egnade att fylla en del luckor i tab. N:o 13. Allmänna fattigvården. 87 Såsom redan år anfördt, faller största relativa antalet fattige på städerna, och detta antal är i sjelfva verket större än tabellen utvisar, då i densamma ej äro upptagne andra fattige, än de sorn njutit under - Tab. Litt. Bb. Län. Antal fattighus. Antal i fattighus försörjde äldre hjon. Antal barn, som erhållit full försörjning i och utom fattighus. Summa fattighjon, som erhållit full försörjning. Anta! understödde, men ej fullt försörjde. Uttaxerade personliga bidrag m. m. R:dr R:mt. Fattigvårdens inkomster. R:dr R:mt. Utgifter för fattigförsörjning. R:dr R:mt. Kol. 18 fördelad på de från mantals pengar ej befriade.
Vid 1817 och 1818 årens riksdag förevar icke någon hemmansklyfning eller jord-afsöndring rörande fråga, men vid 1825 års riksdag hemställde Rikets Ständer hos Kongl. Majit, dels om den förändring i dåvarande författningar om hemmansklyfning, att ändring i Lagmans-rätts dom rörande hemmansklyfning å skattejord finge sökas och fullföljas till högre rätt, dels att egare af enstaka hemman, hvars egorymd genom sitt naturliga läge befunnes i ett sammanhang samt från angränsande hemman lagligen frånskild, måtte njuta samma rätt till afsöndring under full eganderätt af ouppodlad jord, som genom 15 § i 1807 års Enskiltes-förordning i allmänhet blifvit innehafvare af enskiftadt hemman tillagd; hvilket sednare förslag Kammar-kollegium och Öfver-direktören vid iandtmäteriet, derom hörde, i afgifna utlåtanden tillstyrkte. Efter sådana förberedelser och sedan Landshöfdingarne, hvilkas yttranden 0 7 J blefvo infordrade, i allmänhet ansett jord-afsöndringar enligt Enskiftes-förordningen, såsom gagneliga, böra tillåtas, öfverlemnades förslag till förordning i ämnet till .granskning al Högsta Domstolen, som enhälligt tillstyrkte iörslagets utfärdande såsom lag, likväl med den utsträckning, att lägenheter linge på viss tid upplåtas till huru ringa jordrymd som helst och emot lösen vid besittnings-tidens slut; och den 19 December 1827 utkom Kongl. Förordningen, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. Denna förordning föranleddes således af ett lemligen allmänt insedt behof, och en i följd deraf lill Kongl. Majit framställd underdånig önskan, att hemmans klyfningen och jord-afsöndringen måtte genom en särskild författning ordnas på ett sätt, som försäkrade den tillvexande folkmängden om utvägar till sjelfständig bosättning och på samma gång genom hämmande af klyfningens öfverdrift betryggade samhället för en farlig förökning af fattigklassen.
En ändring uti Kongl, resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär den 8 Januari 1735, i enlighet härmed, vore, efter motionärens tanka, behöflig, helst billigheten syntes kräfva, att, då allas fördelar vid skiftet blifvit afsedda, äfven de härmed åtföljande oriera delegarne emellan jemnt fördelas; 4:o af riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Örebro län: att alla, som begagna gästgifvareskjuts, målte åläggas betala skälige väg-penningar, hvilka af gästgifvare eller entreprenörer borde uppbäras och genom granskning af dagböckerna kontrolleras; att bruksegare, som medelst transporter af tunga lass försämra vägarne, måtte tillförbindas ersätta underhålls-kostnaden för desamma, enligt deras smideseller tillverkniugsrätt att jordbrukaren efter billighet äfven borde härtill bidraga; samt att vägbyggnadsoch underhållsskyldigheten måtte ställas på entreprenad och i öfrigt allmänt bekostas; 5:o af riksdagsfullmägtigen Ola Pehrsson från Blekinge län, med hvilken samtlige riksdagsfullmägtige från nämnde län äfvensom Johan Wettermark från Westerbottens samt Pehr Pehrsson Ede'n från Wester-norrlands län instämt: att det allmänna väghållnings-besväret måtte skiljas från jordbruket; för åstadkommande af hvilken ändring motionären hemslälit, att vägstycket emellan hvarje gästgifvaregård i riket på entreprénad-auktion under vissa år upplåtes åt den, som vägen ville underhålla, hvarvid entrepenören skulle ega att af hvarje åkande eller ridande person, såsom ersättning härför, uppbära en, i förhållande till antalet af de hästar eller dragare, som härvid begagnas, lämpad mindre afgift; och borde, för sådant ändamål, vid hvarje station inrättas ’’en fällbom tvärs öfver vägen samt en vaktstuga,’' hvarest den stadgade afgiften skulle erläggas; 6:o af riksdagsfullmägtigen Lars Gezelius från Stora Kopparbergs län, med hvilken Lars Olsson från samma län, jemte flere ledamöter af det Hederv.
Herr Grefve Cederström uppburit åtskillige summor, emot skeende redovisning, men hvilken sedermera icke annorlunda, än sum-j mariskt och utan ail verification, blifvit verkställd: och som ett sådant förfarande icke in-i stämmer med ett ordentligt och fullständigt re-j dogörelse-satt, hvilket utgör vilkoret för an« vändandet af Statens medel, hafva Riksens Ständer alltså velat hos E. K. M. frambära den underdåniga anhållan, ätt vederbörande, som a£ Stats-medlen uppbära förskott, emot redovisning, måtte i Nåder anbefallas att derföre afgifva specifike och verificerade räkningar, hvaröfver det Werk , som medlen utbetalar , bör hafva tillsyn. alo I följd af E. K. M:ts, tid efter annan, meddeldte Nådiga Förordnanden, hafva de Militaire Eedamoterne uti E. IC. M:t$ och Rikets Krigs-Hof-rRatt bestådde Tiaciamenten utgått af 'Underdåniga Skrifvelserl 157 4 änslagét på Riks-Statens 2ldra Hufvud-Titel, till Reseoch Tractaments-Penningar vid Civile förrättningar. Hå likväl denna utgift, såsom nödvändig för den del af Militaire-Systemet, som afser upprätthållandet af ordning och disciplin, icke egenteligen tillhör berörde anslag, utan rätteligen bordt anvisas på 3fdje Hufvud-Titelns tillgångar, få Riksens