Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. särskildt eller hufvudsakligen rörande protokoll och handlingar, fr. o. m. 1627 t. o. m. 1714 års Eiksdag, hvilka finnas i RiddarhusArkivet uti handskrift förvarade, från EiddarhusKassan anordna en summa af 400 Bdr Bko årligen, fr. o. m. 1855 intill slutet af det år då påföljande Eiksdag uphörde, för att dermed åt den eller de vetenskaps-idkare, som, efter anmälan hos EiddarhusDirekt:n, och dess derom fattade beslut, åtoge sig att besörja utgifningen af berörde protokoll och handlingar, garantera en afsättning af högst 200 tryckta exemplar utaf omkring 24 ark, hvilka derefter skulle aflemnas till EiddarhusKansliet, att der blifva för subskription inom E. o. Ad. tillgängliga. Såsom bekant är, har Lektorn uti Historien vid K. KrigsAkademien, Magister Wilhelm Tham benäget åtagit sig utgifvandet af nyss omförmälde protokoll; och enär jag blifvit af EiddarhusDirekt:n utsedd att, å dess vägnar, med närmare upmärksamhet följa arbetets fortgång; så anser jag mig pligtig att, efter lemnad uplysning om huru långt arbetet tills dato fortskridit, till Högloft. E. o. Ad. hemställa, huruvida icke detsamma bör fortsättas jemväl under följande tre år. I dessa dagar har 3:dje häftet utkommit, som går till år 1642. Utgifvarens afsigt är, att inom årets slut trycka ännu ett häfte, hvarigenom arbetet blifver fördt till slutet af EörmyndareStyrelsen under Drottning Christinas minderårighet. Kostnaderna för dessa fyra häften lära komma att upgå till högst 1,100 Bdr, således icke fullt den anslagna summan 1,200 Edr. Härmed är omkring ^:del af arbetet fullbordadt. I enlighet med sålunda vunnen erfarenhet skulle hela arbetet till år 1714 kosta ytterligare 4,800 Rdr, och, med beräkning af 400 Edr Bko årligen, afslutas på 12 års tid.
Hr Crusenstolpe yttrade i anledn. af den då förevar, frågan, rör.-de Frih. Klingspor: ”Jag gillar icke, att Frih. klingspor ”nyttjadt ett utländskt uttryck. Jag skall begagna mig af ”ett Svenskt; det finnes ordet skälmstycken, och jag går att ”uppdraga en liten tafla af Regeringens förhållande sedan ”1809.” Efter mitt begrepp om språk och mening har Hr Crusenstolpe här icke ogillat något annat af Frih. Klingspors yttrande, än valet af ett främmande språk. Han liar deremot upptagit detta yttrande och öfversatt det med ett Svenskt uttryck, som här ovilkorligen mäste tagas i sin allvarsamma acception, emedan det rörer regeringsärender och således allvarsamma saker, och sorn är vida skarpare och gröfre än det, hvarför Frih. Klingspor erhöll varning, i anseende dertill, att det har åtskilliga acceptioner. Då Hr Crusenstolpe sålunda vidtagit, der Frih. Klingspor slutade, sägande, att han i följd deraf ville uppdraga en tableau öfver de åtgärder, Regeringen vidtagit sedan 1809, har han, efter min tanke, ganska tydligt tillagt, hvad Frih. Klingspor alfing sagC nemi. hela denna tableau af åtgärder jern-, te den grofva benämning, hvarmed han betitlat dessa åtgärder. Jag har här hört omtalas, att Hr Crusenstolpe möjligen genom afbrott af buller och Hr Gr. o. Landtm, kunnat få sin blod i jäsning och af sådan anledn. icke begagnat de rätta uttrycken, utan sådana uttryck, som jag icke hört någon gilla; men jag hemställer till liva;- och en, som vifi tillfället var närvar., om afbrottel kunnat föranleda ifråga», var. uttryck, {sådana afbrott kunna endast verka på hvad sorn derefter säges, men icke på hvad dprförinnan blifvit S£»gdt, och hela det nu ifrågayax’. yttrandet var redan utsagdt, innan Hr Crusenstolpe afbröts. I följd af afbrottet kunde således förhetsningen ej äga rum.
Borgare-Ståndets redaclion af iatle punkten, samt derefter genom votering utrönas, huruvida antingen denna puukt skall förfalla eller qvarstå, med den redaclion, som vid voteringen emellan Borgare-Ståndets och Bonde-Ståndets olika meningar blifvit godkänd. I händelse vid i2:le punkten antingen de ajne Riks-Stånds mening skulle blifva gällande, som afslagit samma punkt, hvarigenom måste anses vara beslutadl: att småsedlar af nu brukliga valeurer komma att fortfarande tillverkas och utgifvas, eller Hederv. Bonde-Ståndets åsigt, enligt hvilken den småsedels-valeur, Banco-Styrelsen lämpligast funné, lomme att intill nästa Riksdag fortsatt tillverkas och ulgifvas, skulle af Rikets Ständer antagas, lära Rikets Höglofl. Ständer finna, att, till följd deraf, jemväl stadgandet i i3:de punkten måste förfalla. Antages åter vid i2:te punkten Borgare-Ståndets med Utskottets förslag öfverensstämmande mening, och således beslutas, att sedlar af skillings-valeur ej må tillverkas längre än till och med år 1887, blifver derigenom i3:de punkten försatt i sådant skick, att den icke kan förfalla, utan bestämdt måste förklaras, hvilken den minsta sedelvaleur skall blifva, som, efter berörde års utgång, får tillverkas. Men då förekommer åter, att, sedan Rikets Ständer numera ansett ett mynt, motsvarande en R:dr RGS eller 12 sk. silfverspecie, böra, under benämning af R:dr Courant, till mynt-enhet antagas, måste Utskottet, i händelse denna mynt-enhet skulle utaf Kongl. Maj:t i Nåder fastställas, till Rikets Höglofl. Ständer ingå med serskildt utlåtande, angående de valeurer å hvilka Bankens nya sedlar må lyda, vid hvilket förhållande Rikets Höglofl. Ständer torde finna lämpligast uppskjuta afgörande! af denna punkt, intills Utskottet blifver i tillfälle att berörde utlåtande afgifva. Det af Yällofl.
Riksgäldens förestående betalning hörande ärender, och blifwa Riksens Ständer allena redo skyldiga." 1792 ars Riksdag, dä intet sarskilldt Utskott fores slogs i detta ämnet, företog Hemliga Utskottet sin arbets-m-tboäs i den esprit. Utskottet sakte sig pa twänne vivilionsr, af hwilka den ena upgaf en ny kmsncs* plan, och den andra öswersag Riksgälds. Bada Oivistonernar arbeten upgjorda, förs enade de sig lil et klenurn, der deras göromäl as olika natur bleswo granskningsämnen,' och de ärender, hivarmed i egentelig mening Hemliga Utskottet befattade sig. Har jag irrat mig i detza uttryck, äfwen af mig anförda för nagra ?leni dagar sedan — hafwa orden en annan bemärkelse, sa tilstär jag offenteligen at jag ej förstår Swenska språket eller at andre förstä det bättre än jag.. Jag talle om hmad som är, men ej om dek som tör Hända borde«wara. Den antagna arbets-me» tkoäs kan onekcligen förbättras. Den förwillar begrepe», den insweper i et och stimma hemlighets moln det som kan wara kändt med det som bör wara doldt; och den mindre upmärksamhet Sranden gäfwo häruppä wid den brådska, som regerade wid 1792 ars Riksdag är ej et skäl at icke wid andra Riksmöten göra gällande deras ostridiga rätt at k de wäfenteligaste delar af Riksgälds-Lonrorets Wärf wara redofordrande. I de uri nämnda krarvcoll omrörda wilkor och 'förbehåll inflöt den rättigheten för Konungen, ak fa kundskap om Riksgälds-Lomoreks tllstand, at med detta Werk hafs wa öppen communieakion och til detta ändamalet der ' sätta sic ombud, dock utan röst och stamma; Äfwen ansag ansag
Vill ni icke, så går jag väl till en annan skräddare; men då skall ni genast betala mig, hvad ni är skyldig, för jag har gifvit mig f-n på, att Bellman skall ha nya kläder innan aftonen. Tycker ni det är skick och reson, att en sådan man, som han, skall gå klädd nästan i trasor?“ “Det tycker jag visst icke, och efter ni talar så resonabelt, så skall ni få dem för den spottstyfver ni bjudit; men jag vill åtminstone se, huru en poet bor, och skall därför själf bära kläderna till honom.“ “Det kan ni få; men låt oss nu göra upp våra räkningar, och sedan begifva vi oss i väg. Vid den här tiden är han aldrig hemma.“ Bellman aflägsnade sig, nyfiken att lära känna den, som hade åtagit sig att sörja för upphjälpandet af hans garderob. I stället för att, såsom han hade ämnat, gå och träffa Kexél och Hallman, vandrade han till sin enkla boning. En half timme förflöt, utan att någon kom att störa hans ensamhet; men nu hördes steg i trappan, och någon frågade: “Är herr Bellman hemma?“ “Nej, han är utgången,“ svarade städerskan. “Går det an att få lägga in de här kläderna i hans rum?“ frågade den främmande. “Å ja, det går nog för sig,“ svarade städerskan. En nyckel sattes i låset, och dörren gick upp. Något förbluffad öfver att finna Bellman sittande i soffan, drog städerskan sig åt sidan, och en karl, som stod i begrepp att inträda, steg tillbaka och hade vid denna rörelse så när knuffat omkull en liten figur, som befann sig i hack och häl efter honom, bärande ett knyte. “Hvad söken I, god’ vänner?“ frågade Bellman och kom emot dem. Karlen blef förlägen; men den lille mannen, som bar knytet, tycktes helt gladt öfverraskad. Han sköt sin företrädare åt sidan och inträdde med belåten min. “Jag är skräddare,“ yttrade han, “och har blifvit anbefalld att bära hit de här kläderna åt herr Bellman. Vi kunna därför begagna tillfället och profva dem, eftersom jag träffar er hemma.
Under den 15 sisth Februari har den Kongl. Interimsregeringen beslutat öfver' min i i sista berättelsen omförmälta underdåniga hemställan angående rätta förståndet af en år 1834 beviljad förhöjning i lösen för visering af resandes pass hos Svenska och Norrska Generalkonsuln i Finland; och innehåller detta nådiga beslut, att alldenstund nu varande Generalkonsuln G. af Forselles behörigen blifvit bemyndigad att uppbära den i fråga varande högre lösen för passvisering af två R:dr svenskt banko och, i den händelse densamma nu skulle undergå någon nedsättning, borde berättigas till ersättning för den derigenom under hans återstående tjenstetid uppkommande minskning i inkomster, men något högre belopp än det, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Beslut af den 10 Juli 1850, från Handelsoch Sjöfartsfonden till Generalkonsuln utgående -anslag af 500 R;dr Kamb. banko årligen, icke kunde för närvarande honom varda tilideladt, Kongl. Maj:t funnit för godt i Nåder besluta, att någon förändring uti den för Generalkonsulatet i Finland beviljade särskilda förhöjning uti passviseringslösen icke må under Generalkonsul af Forselles’ tjenstetid äga rum, meri att efter hans afgång den i fråga varande förhöjning skal! upphöra, samt den i expeditionstaxan till Kongl. Maj:ts nådiga Konsulssladga bestämda lösen i stället inträda. Min i sista berättelsen omförmälta, hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga hemställan, angående Justitiä-Borgmästarens i Göteborg behörighet att ålägga stadssoldater derstädes extra judiciella bestraffningar för mindre förseelser i tjensten,' har nu mera blifvit besvarad med Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse den 10 sisth Maj af innehåll, att då, efter hvad vitsordadt blifvit, någon olägenhet ej försports deraf, att vid de tillfällen, då personer hörande till Stadsvakten i Göteborg gjort sig till extra judiciell bestraffning förfallna, Justitiä-Borgmästaren derstädes derom förordnat, Kongl.
Härtill får Utskottet svara, alt Utskottet ansett uppmärksamhet företrädesvis böra lemnäs åt straff-bestämmelserna för det nyssnämnda brottet, emedan detsamma oftare inträffar och merendels bestraffas med spö eller ris, då deremot, i afseende på de öfrige förbrytelserne, för hvilka berörde bestraffningar alternativt äro stadgade, det förekommer, att nå - 16 Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 63. gra af dem äro af en grofvare art och mera sällsynta, men andra åter af den beskaffenhet, att tillämpningen på dem af spö- eller ris-straff numera lärer vara utan exempel. I följd af allt detta och enär, genom Kongl. Circuläret den 26 November 1812, det i Krigs-Artiklarne för vissa brott stadgade spöstraff redan blifvit afskaffadt, endast med undantag af de fall, då antingen allmänna lagen ovilkorligen föreskrifver denna bestraffning för det begångna brottet, eller ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt eller fängelse å fästning följa bör; anser Utskottet skäl ej vara för handen att göra ändring uti eller tillägg till dess förut afgifna Betänkande, hvilket alltså ånyo vördsamt underställes pröfningen af de respective Riks-Stånd, som detsamma återförvisat. Stockholm den 12 Juni 1840. Herr Cederschiöld och Herr Friherre Cederström hafva reserverat sig emot detta beslut, under åberopande af deras emot förra Betänkandet framställda anmärkningar. TRYCKT HOS J. A. WALLDÉN, 18 40. La^-UIs kottets Utlåtande, IV: o 64. i N:o 64. Alik. till Exp. Utsi;, den 15 Juni, kl. §2 e. a.' Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkning ar emot Betän kandet N:o 14 öfver vuckt motion om rättighet för parter att deras till domstol ingifne handlingar återbekomma. Sedan Lag-Utskottet, genom dess Betänkande Nio 14, förklarat sig icke kunna tillstyrka bifall å Herr L.
Föredrogs ånyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, LagUtskottets, den 24 sisth Junii afgifne, samt den 28 i samma Månad e. m. på bordet lagde Betänkande N:o 103, öfver flere motioner, innefattande yrkande, att Gäldenär bör vara pligtig sin skuld med arbete aftjena. S. D. e. m. Föredrogos å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorde anmärkningar, följande StatsUtskotteta, den 27 sisth Junii afgifne, samt den 28 derpåföljde e, m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 240, I anledning af Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition, angående anslag så väl till åtskilliga byggnader vid Veterinairelnrättningen i hufvudstaden, sorn till en årlig Stat 420 Prot, Utdr. d. 5 Julii 1825. för samma Inrättnings framtida underhåll uti dess fullkomnade skick. N:o 242, I anledning af väckt motion, om indragning af Medico Theologiska Stipendierne samt deras användande till andra behof för medicinalverket. N:o 243, I anledning af väckt motion, om tillökning i Löneme för de fyra StatsSecreterarne. N:o 155, T anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om Statsverkets tillstånd och behof i hvad den angår RiksStatens 5:te HufvudTittel. S. D. e. m, Föredrogos ånyo och biföllos följande StatsUtskottets den 27 sisth Junii afgifne, samt den 2S derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 221, I anledning af Herr Prosten V. I. Herlitz,’s Memorial, om Löneanslag å Stat för en Djurläkare på Gothland. N:o 254» Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, uti hvad som rörer RiksStatens fjerde HufvudTittel.
Denna föreskrift behöfver visserligen ett förtydligande, men endast i så måtto, att den, såsom den siste lalaren yrkat, bestämdt upptager, hvilka anslag äro att betrakta såsom så beskalfade förslagsanslag, att, vid uppkommande brist, ersättning derför bör äga rum; ty om t. ex. 3:dje hufvudtiteln lemnar besparingar, som bereda tillgång till lönförhöjningar, hvilka R. St. afslagit, finnér jag ingen D e ti sä April e. m. billighet deri, att föra pä Riksg.contrs conto dc brister, som kunna uppkomma i mindre betydliga förslagsanslag på samma hufvudtitel. Gr. Posse har väl för en sådan händelse hänvisat oss till Cönstit.Utsk.; men man behöfver icke gå längre än till denna riksdags erfarenhet för att finna, hvad dermed uträttas.- Yi hafva sett anmärkn:r göras af StatsUtsk. sjelf, hvilka Cönstit.Utsk. lemnat utan afseende; och detta uppmuntrar ej till medgifvande af någon vidsträcktare magt i afseende på statsmedlens disposition. Dessutom bör man, i fråga om lagars stiftande, alltid i främsta rummet tillse, att man ej öppnar vägen för missbruk och misstydning. Jag tror visserligen icke, att Gr. Posse, hvarken som fullmägtig i Riksg.cont. eller ledamot af Konungens Conseil, skulle tyda stadgandet på det sätt, jag befarat; men onekligt är, att det, enligt Svenska språket, kan tydas på detta sätt, och jag ser då intet skäl att gifva någon anledn. till cn sådan misstydning. Jag finnér tvärtom ett förtydligande af rätta meningen behöfligt, och jag fortfar altså att yrka återremiss. Gr, Gyldenstolpe: Episoden om behandlingen inom StatsUtsk. af Riksg.cont:s fulimägtiges skrifvelse, rör:de i832 års statsbrist, föranleder mig att ännu tillägga några ord.
Barnhusets medel ulan egentlig nytta dermed. Icke eller kan jag inse, att denna högst ringa vedergällning skall i större mån än pligtkänslan kunna väcka Kyrkoherdens eller Pastors nit för sina åliggandens upfyllande, eller att han för dessa 2 r:dr skall mera vårda sig om de inom Socknen befintlige Barnhusbarns upfostran än annars; hvadan jag yrkar bifall till betänk. Hr af Harmens: På sätt Frih. Palmstjerna omförmält, up1 yste PresteShs ledamöter inom Utsk., ali afgiften 2 r:dr b:co icke upbäres inom alla Stiften, och då desse ledamöter derjemte lillkännagåfvo, att Presterskapet alldeles icke vore angeläget att emottaga den, vet jag sannerligen icke, hvarföre man med afslag å betänk, skall bibehålla en utgift årligen af 2,800 r-.dr b:co, hvartill denne afgift upgick år 1843. Dessutom har den fond, Barnhuset äger, blifvit ganska mycket medtagen, och jag anser det vara vida bättre, att desse 2,800 r:dr besparas till något mera 312 Den 1 Februari e. m. ny Iligt ändamål. Derjemte anser jag mig böra nämna, att Utskrs ledamöter af PresteSt. ansågo det vara under deras värdighet att upbära desse 2 r:dr. På dessa skäl tillstyrker jag bifall till betänk. Frill. Tersmeden: Stora Barnhuset tillhör Slockholms stad enskildt och således hafva landsförsamlingarna icke något att skaffa med desse barn. Såsom vi känna utsättas barnen lill upfostran på landet. Deras öde är icke alltid det lyckligaste, och det är således af vigt, att inom hvarje församling finnes någon, som har moraliskt ansvar att tillse vården om desse barn. Jag medgifver visserligen, att afgiflen 2 r:dr är ganska ringa, men den utgör dock ett ”gif akt” för Preslerskapet, som upbär den, att vårda sig öra barnens upfostran.
Dä Ortens Jnwanare troligen icke ffulle ensamme forma bestrida de kostnader/ som til det ondas förekommande finnas nödwändige; sa torde ej eller detta Riksgagneliga företag utan annat understöd kunna werkställaS; men ehuruwäl Riksens Högloft. Ständer ofelbart likasom Utskottet aga den öfwerrygelse, at allmänna medel knappast kunna bättre anwändas/ än dä Rikets bördige k>oviucer derigenom skulle kunna räddas ifrän förödelse, har likwäl Utskottet ansett betänkeligl at tilstyrka, det nägot af Statens nog knappa tilgängar härtil mätte anstäs, utan fär Utskottet L stället wördsammast förestä, ar en witz afgift, til exempel I h., mätte erläggas för hwarje Tunna Spannemal, som ifrän Skane sjöledes utföres, hwilka medel ffulle öfwerlemnas til de blifwande Lommitteerne, som ägde, at dem efter behof anmanda, och derföre wiv nästkommande Riksdag redvwisa. Dock warder detta allt til Riksens Högloft. Ständers egen pröfning wördsammeligen öfwerlemnadt. Stockholm den azne Februarii l8io. Pa Högl. Ridderffapers Pä Högwördige Preoch Adelns Wägnar steständers wägnar lob. 6. Lrie borssön. Pä Walloft. Borgarer - Standets wägnar L. O. LLbonberr. L. Lriclisson. k. ä - Sjette Bandet. N:o ss. ZZ8 Den 8 Mars» Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswarsoch Oeconomis-Utstötts Betänkande, angående Sillfisket i Bohus Läns Skärgård.
Utskottet anser sig afven böra särskildt fästa uppmärksamheten derpå, att då Utskottets nu framställda förslag om Riks-styrelsens förande i vissa fall icke kan vinna tillämpning, så vida icke i den norrska lagstiftningen motsvarande förändringar verkställas, så bör man vara angelägen att ifrågavarande Grundlags-ändringar icke medföra nödvändigheten af sådana ändringar i den norrska lagstiftningen, hvilkas vidtagande kunde möta motstånd. Detta kunde möjligen blifva händelsen, om den för Thronföljares behörighet att föra Riks-styrelsen erforderliga ålder bestämdes annorlunda än till 18 år. Åtminstone hafva de norrska ledamöterne i den kommitté, som varit förordnad lili den unionela lagstiftningens öfverseende och förbättring, enhälligt antagit 18:de året såsom den ålder, dä Thronföljaren ansåges mogen att tillträda mellantids-styrelse. Dessa skäl hafva bestämt Utskottets öfvertygelse. Och då den, hvilken förklaras mogen att föra Riks-styrel sen, äfven i öfrigt bör vara myndig, har Utskottet föreslagit ett tillägg uti 41 § Regerings-Formon, innehållande en sådan föreskrift. Det har synts Utskottet angeläget, att Riket icke i något ögonblick skulle sakna styrelse. Det är likväl icke omöjligt, att, vid sådana tillfällen, då styrelsen skall af Regent eller Interims-Regering öfvertagas, detta öfvertagande icke ögonblickligen kan verkställas. Utskottet har derföre uti 39:de §Regerings-Formen tillfogat detstadgande, att Stats-Rådet i sådan händelse skall med samma makt, som blifvit Regent tillagd, föra styrelsen tills den kan af Regenten eller Interims-Regeringen tillträdas.
Under tiden och i anledning af farvattnets uppgrundning vid Fröbygårda hade, på föranstaltande och under ledning af Chefen för Ottenby stuteri, Hofstallmästaren m. m. J. W. Beijer, bildats ett bolag, som, med understöd af statsmedel, anlade en ny hamn \ mil utanför Fröbygårda vid Gastholmen, dit en i vattnet utfylld farväg byggdes; och sedan fråga uppstått om behofvet af en ytterligare färjeplats på denna del af Ölandskusten, blef nämnde nya hamn, som derefter erhöll namnet Beijershamn, år 1857 förklarad för färjeplats, med enahanda skyldigheter och skydd emot intrång, som de förut befintliga tre färjeställena. Sedermera har Kongl. Maj:t under den 30 November 1860 dels förklarat, att endast Röhälla, Färjestaden och Beijershamn hädanefter skola bibehållas såsom allmänna, under kontroll och tillsyn i afseende på stadgade skyldigheters uppfyllande ställde, färjeplatser, dels fastställt nya, efter tidens fordringar förhöjda taxor för passagerare och gods, som öfverföras emellan nämnde tre färjeplatser och Calmar stad, samt dels upphäft det förut gällande vitesförbud emot idkande af färjefart från andra ställen af kusten emellan färjeplatserne, det senare dock emot möjlighet för innehafvarne af de bibehållne allmänna färjeplatserne att, om, efter upphörandet af deras förut åtnjutna skydd emot kustboernes täflan, kostnaderne för dem åliggande färjehållning icke skulle blifva af influtne afgifter till fullo betäckte, undfå godtgörelse af statsmedel, i den mån tillgång dertill funnes uti det för sådant ändamål af Rikets senast församlade Ständer till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för tre år ställda reservationsanslag af 1,500 R:dr R:mt årligen. Nyssnämnde tre allmänna färjeplatser äro äfven gästgifvaregård ar, der resande kunna erhålla icke allenast mat och herberge, utan äfven skjuts.
Tolags-inkomster och dels controllör öfver deras användande till bestämda ändamål, och att emedlertid och intilldess Tolags-afgifterna icke mätte ökas, eller någon ny Tolag beviljas; hvarjemte Rikets då församlade Ständer, i afseende å de så kallade stadsandelarne i uppstäderna, hvilken afgift, ehuru den under denna benämning uppbars endast i städerne inom Wermlands Län å vissa slag af tunneoch styckegods samt å träd varor, likväl utgick såsom ett slags accis uti flere andre städer, som äro belägne vid de större segelbara insjöarne, hos Kongl. Majlt i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj-.t jemväl måtte täckas låta infordra nödiga upplysningar, angående omförmälde stadsandelar och dylika afgifter, sorn för samma ändamål, ehuru under annan benämning, uti åtskillige städer i Riket kunde egarum, samt deraf åt Rikets Ständer vid denna Riksdag lemna kännedom och då tillika i