Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den talrika befolkningen inom ifrågavarande ort, sorn haft till sin hufvudnäring väfnadsindustrien icke blott såsom fabriksyrke, utan förnämligast såsom husslöjd, lider brist på arbetsförtjenst och hotas af tryckande nöd Stats-Vtskottets Utlåtande J\s' 58. '[ i följd af omständigheter, sorn hvarken kunnat förutses eller förekommas, lärer lika litet kunna förnekas, sorn att. den bekymmerfull ställning, hvari den idoga befolkningen sålunda, utan eget förvållande, råkat, är förtjent af Rikets Ständers synnerliga deltagande. Dä Stats-Utskottet, sålunda anser, att omständigheterna ovedersägligen påkalla, att arbetsförtjenst, så vidt ske kan, må inom ifrågavarande ort beredas, har Utskottet destoheldre trott sig kunna biträda motionärens i detta hänseende framställda förslag, som Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uti ofvanberörda underdåniga generalförslag, på sätt motionären ock uppgifvit, funnit nu ifrågakomne vägomläggning, i anseende till dess stora vigt för ortens transporter, bland första klassens arbeten böra åtnjuta statsbidrag till det af motionären nu föreslagna belopp. Utskottet får pä grund häraf föreslå: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition pä Riksgälds-kontoret anvisa ett anslag af Sextiotusen Riksdaler Riksmynt, att, med iakttagande af de uti 140 § af det för Riksgälds-kontoret nu gällande Reglemente meddelade föreskrifter, användas tili utförande af den utaf Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader förordade vägomläggningen emellan Borås och Sundholm* gästgifvaregård; samt att Rikets Ständer, jemte underdånig anmälan härom, måtte lios Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit för anslagets tiligodonjutande ville meddela sådana föreskrifter, att genom ifrågavarande anslag arbetsförtjenst må beredas de arbetslöse och fattige inom Marks härad. I anledning af motionärens framställning om anvisande af anslag till understöd ät utfattige inom förenäinnda härad, skall Utskottet framdeles afgifva yttrande.
Hvad vore vår bildhuggarekonst utan en Sergel, en Byström , en Fogelberg. Hvad vore vår målarekonst utan en Westin, en Södermark, en Fahlkrantz, en Sandberg? Hvad vore vår litteratur utan en Tegnér, en Wallin, en Franzén, en Kellgren, en fru Lenngren? Hvad vore vår hufvudstads theater-scen utan en Almlöf, en L. Hjortsberg, en fru Lindström, en Torslow och hans fru? Alla dessa genier och otaligt många fler äga vi, och jag kan icke utan en upplyftande, ädel stolthetskänsla tänka att de äro Svenskar. ”Men,” hör jag dig säga, ”allt detta vet jag; jag har ju ej aldrig bestridt sanningen af att snillen äro nyttiga, nödvändiga, angenäma, när de hinna till den höjd af fullkomning som dem du anfört.” – Väl, min goda Emelie! Men man kan äga snille utan att väcka publikens uppseende; man kan dermed för sig sjelf förljufva många ledsamma stunder; man kan upplysa den enfaldiga, tillrättavisa den vilseförda och är man icke då lycklig, ack då gifves ingen lycka! En författare har sagt: Snillet har, näst dygden, rätt till allas aktning; jag är äfven af samma tanka. Du torde invända, att dygden icke alltid är snillets följeslagerska; du torde påminna mig, att jag hört omtalas många snillrika personer som sjunkit, djupare än andra, i laster och brott. Dock låtom oss förbigå dessa olyckliga, som missbruka de anförtrodda punden tvertemot gifvarens afsigt. Också är det icke min mening att skrifva en predikan; jag vill blott förfäkta min sats, att det är ljuft att framför många andra äga en skapande bildningskraft, och jag frågar dig på ditt samvete: ville du vara af med ditt snille? – Säkert svarar du nej. Oförmärkt har jag från den barnsliga beskrifningen öfver mina julnöjen öfvergått till ett så alfvarsamt ämne. Jag förflyttade mig, vid min skrifbyrå, i inbillningen, i din kammare, der jag förr så ofta bortjollrade flera timmar, under det min syster var på musikaliska soiréer eller visiter och jag slapp vara med.
Herr von Törnes Memorial om Postfrihet för sådana Tidningar som anses lända till allmän upplysning, 3:0 Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition om ersättning af den förlust i årlig inkomst, som Allmänna Barnhus - Inrättningen i Stockh dm mast vidkännas, genom Stor-Eurstendömet Eini lands afträdande; samt jPen g Juli, 953 samt Allmänna Besvärs Utskottets på bordet livilande yttrande af den 4 Juli, öfver skedda anmärkningar vid dess afgifne Betänkande, örn Allmänna upphandlingar för Kronans läkning; Blefvo nu åter föredragne; hvarvid Hedervärda Bonde-Ståndet , med åberopande af sina i dessa ämnen fattade Beslut, lät dervid, utan någon ändring eller tillägg, bero, Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin, s. D. Med gjorda anmärkningar vid Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets den 29 sisth Juni meddeldta samt den 5 i denna månad upplästa och på bordet lagda Betänkande, i anledning af åtskilliga till Utskottet remitterade Memorial och Dictamina , angående Gränse-Tullarne imellan Sverige och Norrige samt Landt, tulls-Jnrättningén i Riket och den dervid bibehållna Tull bevakning m. m.; blef samma Betänkande till Utskottet återremitteradt. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. H. Stats-Utskottets den 4 Juli afgifna, och den 7 påföljande på bordet lagda Berättelse och Utlåtande om General-Assistance-Contoiret , föredrogs nu åter; och fann Hedervärda BondeStåndet för godt att låta dervid bero; skolande Be - 954 lien g Juli. Berättelsen läggas till förvar bland Ståndets Handlingar. Ut supra. Ex Profocollo Olof Werlin. S. D.
Majit täcktes i Nåder medgifva, att de ofta omförmälda 12\ Domkyrko-tunnorne måtte tillkomma Stifts-kyrkan i Hernösand; varande af Rikets Ständer dessutom 6 Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottcls TJ Hatande, W;o 'lo6. i berörde underdåniga skrifvelse, dels omnämndt, att det anslag af fiondespanmål, som ännu utgår under benämning af Domkyrko-tunnor, egentligen härleder sig från Konung Gustaf den f:s tid, då, enligt Westerås Recess år 1527, Domkjrrkorne åtnjutit stundom en, stundom två tunnor af hvarje kyrkolid berge inom Stiftet, och att Upsala Domkyrka uti Konung Gustaf II Adolfs försäkran den 3i December 161 1, erhållit löfte att blifva bibehållen vid och njuta Domkyrko-lunnan i alla kyrkoherbergen, dels ock anförde flerfaldiga exempel och deribland äfven de af Herr Professoren Grafström i sin motion uppgifna, rörande det förhållande, att, oagtadt Domkyrko-tunnan anslagits till sjelfva Domkyrkan, den likväl-stundom blifvit använd till andra kyrkors behof. Sedan Kongl. Maj:t öfver berörde underdåniga skrifvelse infordrat utlåtande från Consistorium Ecclesiaslicum i Upsala, och lemnat Consistorium i Hernösand tillfälle att samma Utlåtande med underdåniga påminnelser bemöta, har Kongl. Majtt, genom Nådigt beslut den i3 Mars 1835, förklarat, att Kongl. Maj:t icke funnit några nya skäl hafva förekommit till att betaga Upsala Domkyrka ifrågavarande Kronotionde, hvilken lion från urminnes tider åtnjutit. Efter hvad Utskottet har sig bekant, utgjorde Upsala Domkyrkas capital sistlidet år i83q, 53,469 Riksdaler 1 sk. 5 rst. B:co, deraf 4^,522 R:dr 41 sk. 3 rst. skola vara utlånte, och Utskottet är äfven i tillfälle att upplysa, det
Likaledes hafva mångfaldiga anmärkmr blifvit gjorda emot detaljerna i mitt förslag och Frih. von Kramer har, ruride 20 § 2 morn., anmärkt, att Läns-nämndens rättighet att stadfästa eller ändra redan gifne reglemcntariska stadganden vore större än den, R. St. äga. Denna anmärkn. förfaller, om 2 mom. i 20 § jemföres med 23 §, ty i den sistnämnde § är föreskri tvet, att förändring af reglementariska stadganden, som af K. M. äro fastställde, skola underställas K. M:s nådiga pröfning. I afseende pä sältet för beskattningen har man sagt, att Läns-nämnden genom densamma skulle blifva en stat i Staten, och att till och med ändring af R. St. fattade beslut skulle kunna äga rum. Att likväl sådant icke varit min afsigt torde Frih. von Kramer, som framställt denna anmärkn., lätteligen inse. Mitt förslag kan i delta fall vara behäftadt med fel i redaktionen. Min mening har varit, att nämnden skall äga rättigheten att uttaxera afgifter till alla föremål, hvaröfver den kan besluta. Nämnden, beröfvad en sådan rättighet, skall snart uphöra af sig sjelf, ty dess bestånd beror just af möjligheten att förskaffa sig medel till sin verksamhet. Frih. Raab har gjort anmärkn. emot den af mig updragna skillnaden emellan stad och land, ehuru enl. Frilns åsigt, dessa borde i samma intressen vara förenade. Jag har trott, att ett dylikt serskiljande varit af nöden, emedan jag föreställt mig, att en stor stad gemenligen har ett större antal fattige och en mängd göromål, som afse uteslutande stadens egen nytta, och att landet skulle frukta, att genom sin förening med stad i allt för stora kostnader blifva indraget. Jag har likväl vilkorligt uttryckt detta stadgande, ty jag har sagt, ”såvida icke genom emellan staden och nämnden träffad öfverenskommelse annorlunda blifver beslutadt” till giltigheten af hvilken öfverenskommelse erfordras | af nämndens samtlige röster, och befarar jag icke hvad Frih. Raab förespeglat, att nämnden stundom icke till detta antal skulle ens sammanträda. Frih.
Det är dock alltid tjenligt att begagnas af vetenskapsmannen vid de undersökningar, som i ett eller annat afseende kunna erfordras, och, såsom sådant, är och lörblifver det nya syste. met af ett sannt och varaktigt värde. Det är gifvet att från den dag nya författningen rörande Mått, Mål och Vigt, får 2o Bil.t.Lag-s.dllm.Besv.o.Oec.Uisk.JDtl. N:o 46, gällande kraft, böra alla offentliga handlingar, och hvad som kan vara underkastadt den administrativa magtens mellankomst, vara inrättadt i enlighet med de föreskrifter, som det anbefallda nya systemet stadgar. Det är också en gifven regel, att om de förordningar, som utfärdas, icke skola förlora allt anseende hos folket, så fordras det nödvändigt, att Styrelsen håller en alfvarsam hand olver deras efterlefnad. Jag inser alltför väl, att fullständiga Mått-, Mål-och Vigt-tabeller kunna till en betydlig del afhjelpa den förlägenhet , användandet af de anbefallda nya målkärlen och nya vigterna ovilkorligen måste i början åstadkomma, men dels fordras en viss undervisning att rätt förstå och tillämpa dessa tabeller, dels kan det lätteliligen inträffa, att de icke äro alltid till hands, och dels är det utan en närmare kännedom af decimal-räknesättet omöjligt för allmänheten att i frågan om decimalbråk hjelpa sig sjelf. Det förekommer till exempel att förvandla |;del till bråk af decimaler. Denna fråga är, jagmedgifver det, högst enkel, men huru många , som icke äro vande vid calculer eller sorn påminna sig proceduren från deras ungdomsoch skoltid, kunna genast göra det ? Huru skall väl menige man då kunna reda sig ? Följden måste ovilkorligen blifva, att han i många fall måste komma Bil.t.Lag-$.Allm,Besv.o.Oec,Utsk.Utl. JV.-o 46. 21 i förlägenhet och nödgas anlita andra om biträde. Detta skulle dock, enligt min tanka, kunna undvikas örn till exempel 1 :o de Jyra Bergslags vigter ne aflystes och endast frictualievigten hädanefter blejve gällande.
Borgare-Stan-ets protocoll, hället wid Urtima Riksdagen i Orebro den r6 2lug. l8is. S. D. ^edan Rikets Ständer förordnat att af den be - Den i6A ugustk. 268; bestämde Ersättnings,Summan för upphäfne LandtTulls, Inrättningen, Städerne borde answara för twä femtedelar eller 60,020 N:dr Banco, samt att Bergare-Ståndet särffildt agde öfwerenskomma om grunderne för Ersättnings-Summans fördelning Städerne emellan; sä har Borgare-Ståndet bestulit, att i berörde afseende bibehålla samma delningsgrund, svin wid 1809 och iLio ars Riksdag blifwit antagen. Ut LUprs. klx krotocollo, p p Lertzström. Utdrag af wällsflige Borgare-Ständcts prorocoll, hållet wid Urtima Riksdagen L Orebro den 16 Aug. 1312. S« D. nu ytterligare föredrogs BewillningsUtssotlels hemställan i afseende pä det Justitie-Ombudsmannen gierde uppdrag, att söka möjligen nödig ändring t ärliga Markegängs - Taxorne, fann Borgare - Ständer för godt att hos Kongl. Majtt i underdånighet anmäla detta beslut och tillika anhålla, dek Kongl. Ma>:t, med bifall härtill, i Näder täckteS anbefalla »vederbörande Einbetsinän, att iagktaga hwad Riksens Ständer för werkställighet deraf ansett nödigt förordna samt om beslutet lemwäl meddela Justitie-Ombudsmannen underrättelse Ult suorra. kx krotocollc», p Lerg ström. Utdrag af pcotocollct, hället hos Heder/ wärda Bonde-Btandet wid Urtima Riksdagen i Örebro den ?6 Zlug. 1812. S. D. Ä)^ed Högloft.
Det var visst i någon af de tarfligare stadsdelarna, på Söder eller Kungsholmen, eller kanske det var på gamla Ladugårdslandet; här i Stockholm var det emellertid. Det var ett tämligen gammalt plank, och det hade i alla världens tider begagnats som en genväg mellan gatan och hökar Wålbergs trädgårdstäppa af en skara skrattande och gråtande och grälande barn; och på det sättet hade planket blifvit bortskämdt med lif och rörlighet och gladt sällskap. Nu hade det i hast blifvit öfvergifvet. Fattigt folk har inte alltid pelsverk ens åt sig själfva och ännu mindre åt barnen; därför stodo de nu bara i portgången en stund och stampade och fröso, och så gingo de in igen och satte sig i ett hörn att läsa i katekesen. Ja, det var nu bara de allra snällaste barnen; de andra kanske bundo en papperstuss i svansen på katten och läto honom springa rundt, och det kan man förresten ha ganska roligt åt. Jag har själf gjort det många gånger, och dessutom är det ju också en förströelse för katten. Men planket hade tråkigt. Jag är rädd för att det hade fallit framstupa af ledsnad, om det inte haft till granne och trätobroder en gammal tämligen murken påle, som i oljelampornas tid hade gjort tjänst som lyktstolpe. Oljelamporna voro också den enda form af upplysning han erkände; men planket var af olika mening, och så hade de strax någonting att diskutera, och det gjorde de också. Planket hade nämligen hvad man i våra dagar skulle kalla en smula halfbildning. De små barnen hade ritat dess sidor fulla med sina namn och initialer och litet annat smått, som de själfva hade hittat på; och så en dag hade en lärd man gått förbi med sin son och sagt, att skrifkonsten vore det viktigaste i hela upplysningen. Det var ungefär hvad planket visste, och det hade ju inga skäl att hålla det hemligt. Men pålen blef inte svaret skyldig. Den hade förr i världen, under sin glansperiod, då den var lyktstolpe, kastat sitt sken in genom fönstret till en blek ung man, som läste Rousseau, men inte hade råd att bränna ljus.
Det klarnar, doktor Haxton det klarnar. Hvar? 69 BUNSEN. För den samlade oppositionen, fröken. HANS (torrt. Ännu i den öppna dörren). Den delade oppositionen, menar ni väl. BUNSEN. Ja ... Men nu är den andra parten också halfverad! HANS (ironiskt. Utan intresse). mord. Det artar sig alltså till fullständigt politiskt massBUNSEN (utan att höra honom). missionär han har en del att säga och nu ha samt.) Jag får säga, att det var undertecknad, som det. Jag fick in en liten artikel i en inre missions Det är en hemmansägare därute, som är inre de upptäckt, att högerkandidaten är fritänkare. (Blyg så att säga hänledde deras uppmärksamhet på tidning »Fredsklockan» ... (Han tar fram ett blad.) FRU SCHWARTS-HANSEN (tillgjordt naivt). ropet». »Fredsklockan»? Jag trodde det hette »KrigsBUNSEN. Hansen något helt annat. Men i verkligheten kan det vara precis detsamma. KATRINE (ifrigt, afgörande). Det är något annat, min bästa fru Schwarts ge det. Ja, det kommer bara an på, hvad namn man vill Får jag se? (Tager bladet och studerar det.) 70 Nu skall vi se, att de plåga honom så länge, att han måste bekänna färg. BUNSEN. jag brydde mig inte om att säga något om artikeln, förrän jag fick se, hvad verkan den hade. KATRINE (läser i bladet). Ja, jag tyckte själf, det var rätt fiffigt. Men Utmärkt. En rent af förträfflig idé BUNSEN. (Gör en vippande rörelse med handen.) Litet lätt. På tråden så att säga... HANS. De vet också där ute högern, att han är litet... Men den dygdige hemmansägaren, herr Bunsen? BUNSEN. kandidat. Ja han ämnar nu ställa sig som agrarernas SCHWARTS-HANSEN (stojande). kunde göra oppositionen. Det skulle bara fru Leonora höra! (Till Haxton.) Det förbättrar ju edra chancer väldigt det kommer att glädja henne.
Hofrätten öfver Skåne och Blekinge „ „ 78,100. tillsammans 403,100- men nu gällande staterna, inberäknade de särskilda anslag, sorn under nu varande statsregleringsperiod, på sätt tabellerna utvisa, endast utgöra: för Svea Hofrätt 132,700. Götha Hofrätt 131,200. och Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 60,400. 324,300. blefve den föreslagna tillökningen 78,SOO. deraf för Svea Hofrätt Runt R:dr 30,300. Götha Hofrätt „ „ 30,800. och Hofrätten öfver Skåne och Blekinge „ „ 17,700. Summa R:mt R:dr 78,800. hvaremot genom godkännande af detta förslag, för dem som i den nya staten ingingo, skulle upphöra all beräkning af spanmål under lönerna samt rätt till redan beviljad ersättning för ljuspenningar och förlorade sportler. Då i Hofrätterna för närvarande finnas dels åtskilliga tjenstemän, hvilkas befattningar skulle komma att upphöra och dels andra tjenstemän, hvilkas göromål och sportelinkomster skulle i väsendtlig mån förändras, och enär uppförandet af de till indragning 22 Bil. N:o 1 till Kongl. bestämda tjensterna på indragningsstat, med rättighet för inriehafvarne ait utan vidare tjenstgöringsskyidighet undfå ersättning för löner och sportler sannolikt skulle medföra en icke obetydlig utgift för Statsverket, hemställer jag slutligen i underdånighet, att ehuru till följd häraf löneregleringen icke torde genast kunna bringas till full verkställighet, Eders Majit i nåder föreslår, att Rikets Ständer ändock nråtte medgifva att intill dess sådant kan ske, de nu begärda anslagen må få utgå och af Kongl. Majit disponeras på sätt lämpligast finnes, för befordrande al göromålens obehindrade gång.
För uppförandet af en ny kyrka i Knäreds församling af Hallands län, hvilken församlings kyrkobyggnad genom olyckshändelse hösteliden 1848 blifvit förstörd, har ett lån å Sextontusen Riksdaler af Rikets Ständer blifvit beviljad t, emot vilkor att, sedan detta län under fem års tid fått utan ränta innehafvas, sex procent å det sammas ursprungliga belopp skola, före slutet af hvarje år, till Riksgäldskontoret inbetalas, af hvilka sex procent beräknas fyra procents årlig ränta för det återstående lånekapitalet; hvarefter det öfverskjutande beloppet kommer att såsom kapitalafbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord; börande nämnde församling, innan ifrågavarande lån af Riksgäldskontoret utbetalas, hafva till detta Verk afgifvit en, af Fullmäktige godkänd, förbindelse, att behörigen fullgöra de för lånet stadgade betalningsvilkor; bland hvilka jemväl bör intagas det stadgande, att deri ersättning, församlingen för den genom kyrkans förstöring förorsakade förlust möjligen i laglig väg kan erhålla, uteslutande må till afbetalning af lånet användas. § 124. Jemte de särskilda, efter anslagens och låneunderstödens föremål och beskaffenhet lämpade, föreskrifter, som i föregående §§ af detta Reglemente finnas införda, böra äfven nedanstående allmänna stadganden i afseende på dessa anslagsoch lånesummors utbetalning iakttagas: l:o hvad som af ett anslaget belopp under ett år icke blifvit frän Riksgäldskontoret uttaget eller behöft användas må, der ej annorlunda blifvit särskildt före skrifvet, under ett följande år disponeras och utbekommas; och 2:o. de besparingar, som å anslagen for hvarje särskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, till andra behof disponeras, utan böra oafkortade till kommande Ständers disposition reserveras. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Stats-Utskottets Memorial, N:o 325. 'I \:0 Ank. lill Exp.-Utsk. (i. 15 Augusti 1851, kl. 11 f. m.
Han såg upp från sin kopp ett ögonblick. »Men så tänkte jag vi kunde skicka någonting hem till dem i stället.» »Det var snällt af dig», sade Marianne med lamt beröm, som om det hela varit något man icke kunde vänta att hon skulle intressera sig för. »Jag ville att det för folket skulle bli en minnesdag, då du kom hit till oss.» Marianne kände sig förlägen. Hon visste inte hvad han ville att hon skulle svara. Men så sträckte hon sig bort och klappade honom på handen. »Och så ville jag så gerna att du vore med om det och delade ut hvad de skola ha till barnen. »Jag skall hjelpa dig. Jag vet på pricken hur många ungar hvar och en har. Det är annars ingen lätt sak: man får ändra siffror så ofta.» Marianne höll på att skratta. »Ja, det är förskräckligt», sade han godmodigt, man får väl hoppas att det ändrar sig, annars öfversvämma de jorden som gräshoppor.» »Hur dags är middagen?» »På punkten klockan tolf. Vill du då vara klädd?» »Ja.» Efter frukosten hade Börje räkenskaper och dylikt att syssla med, och Marianne skar upp ett par nya böcker, som hon skulle ha att fördrifva de första dagarne med. Hon satt i sitt arbetsrum, beqvämt uppkrupen i soffan och med fötterna på en pall. Hon stördes af att hushållerskan kom in och helsade sitt god morgon med på en gång vänlighet och värdighet. Det var alltid bäst att vara försigtig i början, menade hon. Hon hostade dämpadt och diskret. Det var en grannlagenhet emot matmodern, att hon kom in just nu medan Börje var ute. Man borde naturligtvis inte vänja herrar vid att ha sin näsa i alla hushållsbestyr. Unga frun kunde naturligtvis inte vara så van ännu, när det gälde sådana ting, det måste derför vara bäst för henne att få sköta de husliga öfverläggningarna när herrn icke var tillstädes. Det är lätt att göra ett litet mankemang. »Ja, jag har ju inte kunnat fråga frun på förhand om maten, så att i dag får jag väl laga middag så som jag sjelf hade hm – bestämdt den?» »Kära jungfrun, det får jungfrun alltid; det bekymrar mig inte det ringaste hvad vi skola ha till middagen.» »Ja, men nog »
St:rs dyrbara tid bör alltså ej heller så alldeles onödigtvis uptagas med gemensamma öfverläggningar i detta ämne, enär hufvudsyftet är det ofvanupgifna och mindre lämpliga, men hvartill blott såsom bihang äro fästade frågorna om de begge andra Hufvudtitlarnes öfvervägande å gemensamt möte, till stöd för hvilken framställning icke några skäl blifvit af motionären andragne, sorn kunde ådagalägga erforderligheten af denna åtgärd. Vördsamt hemställer jag af dessa anledningar, att R. o. Ad. ville afslå Hr Stjernsvärds motion. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Att nu ingå i nå got närmare besvarande af de anmärkningar, den siste värde talaren framkastat ang. regleringen af utgifterna under RiksStatens Första Hufvudtitel, anser jag ej riktigt, aldenstund frågan nu en - 3!I8 Den II Feb roar i f. m. dast rörer mitt förslag, att de tre första Hufifudtitlarne måtte blifva föremål för allmänna öfverläggningar. Till stöd för denna min framställning, tager jag mig friheten återuprepa, hvad jag vid ett föregående tillfälle redan anfort, att jag anser det vara vår pligt att, sedan vi en gång betriidt den vådliga skuldsättningsbanan, äfven tillse, huru vi på andra håll må bereda oss tillfälle, att så småningom betala de skulder, i hvilka landet blifvit försänkt. Vidtaga vi ej nu några genomgripande åtgärder härför, så fruktar jag för, att vi aldrig skola kunna repa oss igen. Vi behöfva ju blott kasta en blick på Österrike och vi skola finna, i hvilket bedröfligt tillstånd det landet blifvit försatt genom att ouphörligen uptaga lån på lån, utan tanke på återbetalningsskyldighet. Då jag nu ej inser annat sätt för detta eftersträfvansvärda måls upnående, än att med sparsamhet förvalta medel, så har jag trott, att det ifrågav:de ämnet borde utgöra föremål för gemensamma öfverläggningar. På grund deraf fortfar jag att påyrka bifall t,ill det förslag, jag i förra plenum hade äran framställa. Sedan öfverläggningen förklarats afslufad samt H.