Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t infordrade slutligen OfverTnteudents-EmbetetsUtlåtande i frågan ; älven detta Embete tillstyrkte anslaget, likväl med den skillnad, att flertalet ledamöter ansåg tornet icke böra, såsom på ritningen föreslogs, sammanbyggas med kyrkan, utan upföres såsom fristående campanile. Jag tror således att frågan genomgått alla de stadier, man möjligen kan fördra, hvilket äfven torde upplysas, ifall StatsUtsk:t behagade från Ecklesiastik-Dep. infordra handlingarna jemte dertill hörande ritningar. Kongl. Maj:t fann dock skäligt afslå stadens begäran på den grund, att hvarje församling borde underhålla sin egen kyrka. Jag är långt ifrån att ogilla detta Kongl. Maj:ts beslut, synnerligast i en tid, då noga hushållning med statens medel är j:u Den 14 Januari. en oafvislig nödvändighet, men Ständernas rätt att sjelfve taga saken om hand, det är denna som motionären tagit i anspråk och, som mig synes, icke utan goda skäl. Jag hemställer till Eder, Mina Hrr, huruvida det för en liten stad, som Sigtuna — en stad med 400 innevånare — skall vara möjligt att iståndsätta en sådan kyrka, hvars reparationskostnad är upptagen till 65,000 Rdr eller till mer än hela stadens upskattningsvärde! Det har redan under seklar visat sig, att staden icke kan underhålla kyrkan. En så kallad större reparation företogs på 160Otalet; den skedde på det sätt, att koppartaket refs af och försåldes. På 1700talet behöfdes ånyo en reparation. Då måste man tillgripa det 65 alnar höga koppartornet. Det fick nedtagas och säljas för att skaffa tak öfver kyrkan. Sedermera hafva under detta sekeJ, oaktadt årliga bidrag af församlingen, de oundvikliga mindre reparationerna så betydligt medtagit kyrkokassan, att denna för närvarande befinner sig uti en skuld af omkring 500 rdr Nu har choret remnat och hotar att helt och hållet nedfalla. Som förut nämndt är, för staden är omöjligt att verkställa den nödiga reparationen.
Huruvida den manliga alltid motsvarar hygienens fordringar är väl en omtvistad fråga — att den ej, i synnerhet i sina » festföreteelser », tillfredsställer skönhetens ideal, torde väl de flesta vara ense om. Men den saken kunna vi kvinnor lemna åsido — åtminstone tills herrarne fråga oss till råds. I alla kulturländer arbetas för antagandet af hygienisk kvinnodräkt genom föreningar och deras skrifter och modeller, föreläsningar m. m. England torde i detta, som i så många andra afseenden, stå främst i närvarande stund. En stor förening, » National Health Society », har gjort och gör mycket för helsoläran i allmänhet, utgifver en stor mängd skrifter i ämnet, håller föreläsningar öfver hela landet om helsoäam föda och dess rätta användning, hygienisk klädedräkt, vård af barn och sjuka, sanitära bostäder o. s. v. Föreläsare och författare äro både manliga och kvinliga. Hvad angår klädedräkten hålla de sig uteslutande till underkläderna — ej utdömande snörlifvet, när det begagnas med moderation — samt anse den moderna öfverdräkten ganska hygienisk. » Rational Dress Society » ledes egentligen af damer och har skrifvit » Divided Skirt » som hufvudpunkt på sitt program jämte en hygienisk underklädsel i allo. Jägers yllekläder få en allt större spridning och finnas nu nästan öfverallt, där underkläder säljas, åtminstone i engelska upplager, samt rekommenderas ifrigt af läkare. Sistlidne vår bildades här dessutom en förening med ändamål att verka för hygienisk och på samma gång konstnärlig klädedräkt. Det är den nya tidens kvinliga läkare som bäst kunna bedöma kvinnodräkten ur helsans synpunkt, ty med all aktning för hvad herrar läkare gjort i den vägen, ha de dock ej på sig själfva kunnat pröfva de olika klädeplaggens fel och förtjänster; och därför blir det helt naturligt ej möjligt för dem att döma i denna fråga med samma säkerhet som de kvinliga läkarne. Hvad den konstnärliga sidan angår, är i min tanke denna förening i sin fulla rätt, i det den betonar dess stora vikt; ty vill man allmän spridning för en dräkt, som motsvarar helsolärans alla fordringar, måste man samtidigt framhålla och framvisa hur, detta kan ske, utan att det yttre i något förlorar därpå.
Under måltiden är man vanligen omgifven af en talrik, på golfvet nedhukad qvinlig tjenstepersonal, som med gästen, i fall han förstår deras språk, underhåller ett lifligt, af hjertliga skrattsalvor afbrutet samtal. Flickorna dröja qvar, medan denne kläder af sig om aftonen, och tillåta sig ofta anmärkningar öfver olikheten i europeens och japanesens kroppsgestalt, som efter våra begrepp ej allenast äro föga passande för unga flickor, utan äfven högst närgångna mot gästen. Den manliga tjenstepersonalen ser man föga till, åtminstone i de inre rummen. Om morgonen tvättar man sig på gården eller på balkongen, och om man vill undvika att ådraga sig värdfolkets ogunst, får man noga akta sig att spilla något på mattan eher att spotta på densamma. Den nu brukliga japanska tobakspipan liknar tschuktschernas, är mycket liten och rökes ut i ett par drag. I stället röker japanesen utan afbrott ett tjog pipor efter hvarandra. Tobaksrökningen är nu mycket allmän bland hög och låg af båda könen. Den infördes på slutet af femtonhundratalet, ovisst om från Korea eller från de portugisiska besittningarna i Asien, samt spred sig ytterst hastigt. Liksom hos oss gaf den äfven här i början anledning till Tobaksrökare. Japansk teckning. stränga förbud och en liflig vexling af skrifter för och emot. I ett arbete af den lärde japanologen Mr E. M. Satow (The introduction of tobacco into Japan; Transactions of the Asiatic Society of Japan, Vol. VI Part I, s. 68) meddelas bland annat följande härom: »År 1609 fans det i hufvudstaden tvenne klubbar, hvilkas hufvudnöje var att tillställa gräl med fredliga borgare. Öfver femtio af dessa klubbars medlemmar blefvo plötsligen gripna och kastade i fängelse, men rättvisan var tillfredsstäld, sedan fyra eller fem af ledarne blifvit afrättade; de öfriga benådades. Emedan dessa sällskap ursprungligen voro rökklubbar, kom tobaksväxten genom klubbmedlemmarnes dåliga uppförande i vanrykte, och dess bruk blef förbjudet.
– Ett varmt nit för Mänskligheten, en gemensam dyrkan för det sanna sköna, har altid fästat deras inbillning vid samma föremål, och skapat Idealet för deras önskningar i hvarannan. Icke deras ord, utan deras blickar hafva först sagt hvarannan att de älska; icke deras löften, utan sambandet emellan deras själar yrkar deras förening. Tro icke att blotta yttre skapnaden kunnat väcka min böjelse för Lotta; nog behaglig för att blända, hade hon likväl aldrig kunnat fängsla mig. Jag känner flera som kunna jämföras med henne i skönhet, jag känner ingen som liknar henne i förståndets och hjertats egenskaper. TOLFTE BREFVET. En lycklig förändring har skedt i Merenssons tillstånd; som hans sjukdom, till en stor del, härrörde af bekymmer, har jag mycket hopp att, innom kårt tid, se honom frisk. Den belägenhet hvari han skref mig till, var mera ömkansvärd än vi förmodat: lagsökt af en obillig borgenär, som såg huru fruktlöst han bemödade sig att förnöja honom; bedröfvad öfver annan, som, sjelf i behof, likväl lämnade rum åt medlidandet och gjorde rättvisa åt hans redlighet; döm hvad det skulle kosta, för en samvetsgrann människja, att vara döf för naturens rop, att sönderslitas af nedriga beskyllningar, och att se en like, för sin skuld, invicklad i besvärligheter dem han var förbunden, men oförmögen, at afböja. – Hans sinne är nu mera lugnt, hans nedslagenhet skingrad, och jag hoppas så mycket kunna öfvervinna hans granlagenhet, att jag vid min afresa kan lämna honom i anständiga vilkor. Mer och mer börjar jag längta hem; då jag nu icke finner mig vidare vara nödig för min Vän, har jag ganska litet som uppehåller min resa; innom förloppet af de åtta dar, som jag ännu låfvat tillbringa här, förmodar jag se honom frisk, och då är mitt ändamål vunnit. Utom denna afsigt skulle jag finna mitt vistande här oändeligen ledsamt. Tusende nöjen, dem jag vandt mig att njuta, återkomma ouphörligt till mitt minne; ofta att skänka mig ett ljuft ögnablick, oftare att reta min saknad.
Därför bör lagen på detta område ej sträfva att söka bli norm, utan fastmer lemna så stort rum som möjligt åt den fria själfbestämmelsen, ända intill den gräns där den som de olyckliges hjälpare med kraftigt stöd bör träda emellan. Föredragarinnan uttalade sig bestämdt för vidgande af hustruns myndighet och själfbestämmelserätt inom äktenskapet. Ofver sitt förvärf må hon odeladt förfoga; och om ock hela hennes arbete, som ju allmänt är, vändes inåt inom hemmet i husets bestyrande och barnens vård, borde formlig lön härfor beräknas i proportion till mannens ställning och inkomster. Då hade enhvar sin särskilda intäkt att fritt råda öfver, och af denna skulle afsättas en gemensamhetskassa för husets och barnens omkostnader. Om den unga kvinnan för öfrigt före sitt äktenskap utöfvat något yrkeseller fackarbete, borde, oftare än sker, den gifta kvinnan ' tillstädjas fortfara härmed, dels för att ej låta anlag och värdefulla studier falla till intet — ett oerhördt nationalslöseri! — dels för att därigenom möjliggöra äktenskap vid tidigare ålder. Meningen är därför lika litet att stänga hustrun ut från hemmet som att stänga henne in i detsamma. Eätt och frihet att gå ut och in, efter som hennes egna, mannens och de gemensamma intressena fordra och betinga — se där, hvad som må eftersträfvas! Från många håll påstås, att en mindre sträng lagstiftning i fråga om äktenskapsskillnad skulle medföra lättsinniga skilsmessor. Föredragerskan trodde ej på något sådant som lättsinniga skilsmessor, men väl på lättsinniga äktenskap. Vid ingåendet af detta viktiga förbund lägges beklagligen allt för ofta det största lättsinne i dagen; men nog torde det vara kureradt, när saken skridit så långt att kontrahenterna med lagens hjälp äska att få bryta bojan. Och för barnen kan väl intet vara sämre än lifvet och uppfostran inom ett oenigt äktenskap. För att åstadkomma något verksamt till vinnande af dessa genomgripande lagstiftningsreformer fordras först och främst en stark och enig sammanslutning mellan kvinnorna om ett bestämdt program. Detta program måste öfyerst på sin lista ställa orden: rösträtt äfven åt kvinnan! Ty endast genom denna går vägen till öfriga sociala önskningsmål. Sen till, att finnes hos alla edra bekanta! Brudgummen.
Riderstapek och Adeln anmält hurusom fliljaktigheter uti de af LandsContoren upprättade General Förslag öfwer Bewillningen sig yppat och hwarigenom det af RiksGälds C-ntorer, enligt Jnslructionen upprättade och pä desie Förslag sig grundande sammandrag af Bewillnings Forstagen icke kunuat tved den noggranhet som * we - Den 26 Februarii. rggz wederbör, ukwisa huru mycket Vewillning af ät,Adlige Inrättningar såsom K ut, Alunoch Sockerbruken borde ulga, hwarförman och enir esree hwad ocksä kändt blifwit de tilt Kongl. Kammarrätten inkomne Räkenskaper för flere är ännu stola wara oreviderade samt de för KrutBruken sedan 1823 aldeles icke inkommit, någon säker underrättelse i detta amne, ej eller wore att frän Kongl. KammarRätten förwänta, anser Herr Friherren af största an, gelägenhet art till befordran af RiksGälds Contorets framtida säkerhet om Bewillnings afgiftens behöriga taxerande, indrifwande och öfwerremiterande till Contoret, nya anstalter och Författningar, bidragande till mera ordning wid detta angelägna ärende w?rda wivragne, i hwiiket afseende Herr Friherren förestagit, att Bewillningen sä wäl wid taxeringen som indrifningen och redowisningen wid Lands-Contoren Med flere ställen der densamma inflyter helt och hällit mä stiljas frän Statens eller andre medel samt ask salunda. 1:0. Särstildte Taxeringslängder för sagde medel upprättas. 2:0. Särstildte Debet Sedlar utfärdas och wid fleende betalning qwitteras. g:o. Upbördsmännen likaledes derföre afgifws särstildte räkningar och Balanre Exkracter 4:0.
Slutligen reserverar jag mig emot den af Utskottet föreslagna Tull af 33J^ procent å införseln af utrikes på Svenska språket tryckta Bocker_, hvilka jag deremot, i likhet med hvad för Böcker på alla andra språk, Musikalier, Notoch Rit-böcker, Målningar, Handteckningar och Ritningar af Svenska Konstnärer m. m., blifvit antaget, anser böra vara från Tullbevillning alldeles fria, Herr af Wingård förenade' sig med Hr Uggla i afseende på sistnämnde punkt. 3:o Herr af Geijerstam, Olof: Emot det af Bevillnings-Utskottet fattade Beslut, hvarigenom en Tull-afgift af 4 H-dr B:o blifvit bestämd på hvarje Skepp:d Tackjern, sorn exporteras, får jag reservera mig Bil. till Bcvillnings~Utshottels Bet. N.o 27. io5 på den grund, att ja g anser rigtigare, alt å en sådan vara, sorn Tackjern, å hvilken priset för kommande år icke kan med visshet beräknas, bestämma Tull-afgiften till vissa procent af varans värde, och hvilken jag tror borde å Tackjern bestämmas till 75 procent, samt att jag, äfven med hänsigt till närvarande Tackjernspris, anser den föreslagna Tull-afgiften icke nog hög, för att förekomma, det icke, genom betydligare export af Tackjern, Stångjerns-tillverkningen inom Landet skulle, i brist deraf, minskas vid de Bruk,der Smideslättigheten är grundad på Köpe-tackjern. Herr Prosten Nibeliusj S. D._, förenade sig härmed. 4:o Herr af Rolen: Under öfverläggningen inom Utskottet, har jag sökt visa, och jag upprepar nu, såsom min reservation, att frågan, om mer eller mindre frihet uti inoch utförsel af varor till och ifrån Riket, ligger utom den gräns, RiksdagsOrdningens 3i §. utstakar för Bevillningsutskottets Göromål och Betänkanden. Enligt åberopade §., skall Bevillnings-Utskottet uppgifva Grunder för Bevillningen och Förslag till dess fördelning. I dessa ämnen hafva Rikets Ständer afgörande rätt, 34 §•
Han har stödt denna sals, såsom mig tyckes, hufvudsakligen derpå att icke något prejeri skulle ega rum, och jag vill visst icke heller påstå att enskilda räntetagare i allmänhet utöfva ett sådant prejeri emot räntegifvai ne; men jag vet också med visshet alt åtskilliga corpser och stater bruka öfverlemna sin uppbörd åt deras enskilda uppbötdsmän efter vissa öfverenskomna priser, och då dessa uppbördsman sedermera upptaga räntorna af de enskilde, på sätt dem lämpligast synes, och dervid, utom besväret, emellanåt måste vidkännas äfven andra olägenheter, såsom t. Den 9 September e. m. 233 ex. genom restanliers indrifvande och mera dylikt, så är det tydligt och klart ali de också måste söka sin ersättning för allt detta i uppbördens högsta möjliga uppdrifning genom alla lagliga medel. Ctan att lasta dessa personer, kan man således säga, att i sjelfva naturen af det nuvaride uppbördssättet ligger någonting som ovilkorligen leder derhän att göra detsamma för de skattdragande mera betungande, mera tryckande än om uppbörden skedde genom Kronans embetsman. Jag ville väl också gerna veta om Hr Rääf och Hr von Hartmansdorff, som egentligen yttrat detta, kunna eller vilja drifva denna sats lill sin fulla couseqvens och påslå att ett uppbördsväsende, som helt och hållet vore ställdt på entreprenad, såsom det ifrågavar:de partiel t är, skulle vara önskligt och nyttigt att införa. Vri hafva, såsom jag vid ett föregående tillfälle erinrat, andra länders och tiders erfarenhet att i detta afseende rådfråga, och att ett sådant system, der det blifvit användt, varit gagnelig!, torde vara mera än hvad dessa Hrr med godt samvete skulle vilja påslå. Ett annat inkast var, att genom persedlarnes lösande efter markegång, skulle på en viss lid af året så stora qvantiteter af spanmäl inkomma på marknaden, att priserne derigenom nedsattes.
Sedan det på räkningen: »Kopparvärdet i Riksgälds-Kontorets utelöpaninlösen af de Koppar skiljemynls-poletler» den 30 Juni 1851 befintliga saldo B:ko öoprorskiije R:dr ' . 54,331: 37. 8. getter. blifvit, genom ytterligare från Riksgälds-Kontoret till Banken lefvererade dylika poletter, minskadt med . 124: 23. l. till B:ko R:dr 54,207: u. 7. 36 har, i följd af Banko-Reglementets lil att nämnde poletter skola invexlas i Bankens Kassor, sistnämnde belopp under den 11 December 1851 blifvit liqvideradt, medelst insättning, för Låne-Afdelningens räkning, af de för Riksgälds-poletternas inlösande förut på serskild räkning i DepositionsAfdelningen afsatte medel. §• 54. tinvmifé) bankens lili 147 och 148 §§. af Banko-Reglementet omförmälda, balanserade in om linien balanserade fordringar hos Slaten och Södertelge Kanalfordringar. Bolag Ilar endast på Kongl. f. d. Allmänna Magazins-lnrättningens skuld för Ivftadt Kreditiv till uppköp af mvntbara metaller, influtit ett belopp af 5,000 R:dr B:ko. h’rcd'nfrii Likmätigt nu gällande Banko-Reglemente äro följande summor anvisareisen. de till Laneoell Kreditiv-rörelsen genom Banken ocb derunder lydande Diskont-inrättningar, nemligen: Till låne-rörelsen mot pant af guld och silfver, jern m. m. 3,500,000. » » mot pant af fast egendom (5,500,000. » » för skiften ocb odlingar 80,000. » Kreditiv åt Kongl.
Hvad åter beträffar frågan då 2 Ständ i förevartde fall stadnat emot 2, så medgifver jag att det är betänkligt, att föreskrifva ett absolut afgörande af saken; ty då den ena hälften af representation stadnar emot den andra, så mäste saken vara af mycken vigt och det icke höra lemnäs åt en delegation att afgöra striden, då denna delegation utgöres af medlemmar af R. St, sjelfve och icke af någon främmande auktoritet. Det faller sig nemi. klart att, om partiifvern framdeles kommer ätt drifvas sä långt som det skedde under frihetstiden, så skulle det gifva en anledning till att göra Ctsk:n i allmänhet, men besynnerligen Const.Utsk. till R. St:s Hrr. Det är det som är farligt, och som jag hyser farhåga emot. Jag är verkligen obeslutsam, huru jag i detta fall skall göra. Jag erkänner att tiden varit mig för kort, för att bestämma mitt beslut; men att alldeles vilja förkasta hela förslaget, anser jag icke vara rätt. Jag anser detta förslag vara ganska nyttigt i afseende på bestämmandet att, då 3 Stånd stadnat emot det ena, dessa 3 Stånd skola hafva afgörande-rälten. Det stadgandet anser jag vara både nyttigt och behöfligt. Den andra frågan åter hade jag önskat skdjd derifrån, men då jag måste besluta mig för det ena eller andra, sluter jag mig heldre till Hr von Hartmansdorffs förslag, likväl med anhållan att dervid efter orden ”stadna 2 Stånd mot 2” få tillägga; 478 Den 26 Seplernber. och sig ej efter hvarandra vilja foga. I dessa ord vill jag inlägga en uppmaning till Ständerna, alt genom inbjudningar söka alt pä något sätt komma öfverens. I öfrigt instämmer jag till fullo i samma gemensamma tanke, som Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr Prin tzensköld: Gr. Lagerbjelke har trott det vara större fara för magimissbruk under nuvar:de förhållande, än om denna magt skulle öfverlemnas till Const.Utsk.
Kungörelsen angående inrättande af enskilda banker eller diskonter al den 14 Januari 1824, i hvad densamma rörer banker utan rätt att utgifva egna banksedlar, samt Kongl. Förordningen angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker af den 6 Oktober 1848, måtte täckas i nåder utlärda Lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar, af den lydelse bifogade Förslag innehåller. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 November 1863. Förslag till Lag om enskilda banker utau rätt att utgifva egna banksedlar. § i De, som vilja ingå bolag, i ändamål att genom en vald styrelse drifva bankrörelse, utan rätt att utgifva egna banksedlar, skola bos Kongl. Maj:t om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de al bolaget antagna bolagsreglor. Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Kongl. Maj:t dem eljest vara af beskaffenhet att kunna godkännas, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio år, räknade från bankens öppnande. Önskar bankbolag förlängning af oktrojen erhålla, gore i den ordning, som nu är sagd, ansökan derom aderton månader innan den löpande oktrojen tilländagår. § 2. Delegare i sådant bankbolag, hvarom denna lag handlar, skola icke vara förbundne till ansvar för bolagets skulder med större belopp, än en hvar till bolagets grundfond insatt eller åtagit sig att insätta, derest de icke till vidare ansvarighet sig särskildt utfåst, eller, enligt donna lag, vidsträcktare ansvarighet kan komma att en eller annan delegare åligga. § 3. Bland dem, hvilka om sådant bankbolag sig förena, skola finnas minst tjugu svenska medborgare. § 4. Delegare vare berättigad att till annan person öfverlåta eganderätt till sina lotter; skolande likväl anmälan om sådan öfverlåtelse af den nye egaren hos bolagets styrelse göras. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. I banken skall finnas en förteckning öfver samtlige delegare, hvilken förteckning tillika skall innehålla uppgift om det antal lotter, en hvar innehar.
Hofrätten, att särskildt ansvar för hvad Unger, innan samma nådiga Utslag hill, under utöfningen af nämnde tjenst underlåtit eller felaktigt tillgjort, icke kunde honom ådömas; hvaremot och enär Rådstufvurättens öfrige tilltalade Ledamöter haft åliggande att tillse, det de protokoller, som, då de i egenskap af Ledamöter i Rådst.rätten närvarit, blifvit förda, och de beslut, hvartill de bidragit, blifvit ordentligen uppsatta och justerade, men sådant underlåtit, bemälte Ledamöter jemlikt I kap. 12 § Itätteg.balken dömdes att derföre böta hvardera sex lf:dr 32 sk.; Dock förpligtades Unger, vid vite al' trettiotre R:dr 16 sk. att inom tre månader uppsätta de saknade delarna af Rådst.rättens domböcker för åren 1843, 1844 och 1846, samt de sålunda i ordning ställda domböcker till Rådst.rättens arkil aflemna och genparter deraf till Hofrätten insända, äfvensom inom samma tid öfriga anmärkta brister i domböckerna afhjelpa. Detta utslag har hos Kongl. Maj:t blifvit af förre Borgmästaren Unger i underdånighet öfverklagadt; och afvaktas derå nådigt Utslag.
Dessa staters ringa makt och geografiska läge gör det icke tänkbart att de skulle komma i strid annat än under skyddet, antingen af det statsförbund, de tillhöra, i hvars spets stå tvenne stormakter, eller också under någon främmande makts skydd. Detta förhållande har således ingenting tillämpligt för en stat, som måste i främsta rummet lita på sig sjelf och möjligen kan ensam nödgas bestå striden med en mäktigare. I vårt grannland Danmark har dess beväringsarmé, utan särskild stam, endast haft 16 månaders tjenstgöring, men den klagan öfver otillräcklig öfning och bristande sammanhållighet hos det i öfrigt villiga och tappra manskapet, som under sista fälttåget temligen oförbehållsamt uttalades,- lemnar icke fördelaktigt vitsord om organisationen och öfningstiden. Preussens beväringsorganisation anses i allmänhet, och isynnerhet i Frankrike och Österrike, vara svag, i följd af den endast treåriga tjenstetiden. Rörande denna tid fortfar ännu den långvariga striden mellan regeringen som håller på 3 år, såsom på en grundpelare för byggnaden, och folkombuden som icke vilja gifva medel till mer än 2 års tjenst. Landtförsvarskommitt. Det bör dock här anmärkas att vid alla de nämnde arméerne, samma tjenstgöring och öfning åligger en betydlig del af det manskap, som kan komma att under krig ingå i arméens led och icke endast en mindre del, utgörande stam eller ledare för det öfriga. Ehuru kommitterade för sin del visserligen anse 2 år vara för kort tid, äfven för vårt begripliga folk, att dana en stam, som sedermera upplöses och skingras i det medborgerliga lifvet, utan allt fortfarande krigsmannaband, hafva de likväl, för att icke synas hafva velat, till förmon för jemförelsen med indelda trupperne, öfver höfvan uppdrifva kostnaden för en beväringsarmée, grundat sina beräkningar på endast 2 års första tjenstgöringstid, visse att ingen, som hos oss verkligen vill hafva en duglig beväringsarmée, skulle, om en sådan ifrågakomme, yrka en nedsättning i tjenstetiden under den, som de ifrigaste motståndarne i den preussiska arméefrågan medgifva.