Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erkänn Våra faderliga omsorger om Ert väl och upplyft Edra tacksamma hjärtan och trogna förböner till den Allsmäktige, från vilken allt gott utgår. Av Er, älskade undersåtar förväntar Eder konung, att ni visar sådana tänkesätt, som överensstämma med det ljus försynens välgärningar upptänt. Vi kallar er till templen på de allmänna Bättringsoch Bönedagarna som inträffa den 3 mars, 28 april, 16 juni och 20 oktober 1822. Vi befaller alla, som inte är hindrade av sjukdom eller annat oundvikligt förfall att på dessa dagar tidigt och enhälligt träda upp i Herrens Hus och lyssna till de förordnade texter, psalmer och lovsånger. Vi har befallt Våra övervakare att hålla noga tillsyn, så att ingen bryter eller överträder. I alla församlingar kungörs tiden i god tid, så att ingen kan förebära okunnighet. Vi förbjuder strängeligen all handel med kramvaror och alla slags drycker. Både säljare och köpare bötar. Böterna fördelas så att 1 / 3 tillfaller närmaste hospital, 1 / 3 de husarma i församlingen och resten sockenkyrkan. Den som inte förmår erlägga böterna häktas och spisar där fyra dygn på vatten och bröd. Stockholm den 1 december 1821 CARL JOHAN Följer bönedagstexterna för år 1822. Kungörelse angående de om Häradsoch Bergsnämndemäns skjutsningsfrihet utfärdade nu gällande författningar. Stadgandet om konungens röster i högsta domstolen i § 21 ersattes 1909 med stadgandet om lagrådet. 1809: Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfwas och afgöras af Fem Ledamöter, så ock af Fyra, der alla fyra äro om slutet ense. Öfwer wigtigare saker skola minst Sju döma. Ej må flere än Åtta Ledamöter, Fyra Frelse och Fyra Ofrelse Män på en gång tjenstgörande wara. Uti alla mål, som hos Konungen i statsrådet förekomma, skall protokoll föras. Där rikets säkerhet eller eljest synnerligen viktiga skäl kräva hemlighållande av mål, som angår rikets förhållande till främmande makt, skall över målet föras särskilt protokoll.
Att, när frågan gäller förslagets godkännande elfer ogillande i dess helhet som förslag, och ett eller flere stånd derom omfatta olika tankar, äfven låta de olika meningarna bringas till enhet genom omröstning i förstärkt 8 Konslitutiöns-Uiskottets Memorial, N.o af. Utskott; skulle visserligen dermed vara i visst afseende analogt. Men, utom det alt, då flere om hufvudsaken förenat sig, ehuru de äro oense om en eller annan del, sådant är något olika med forhållandet, då sjelfva hufvudsafcen ännu ej tillvunnit sig flertalets bifall, bör en annan synpunkt härvid ej heller glömmas. Den är, att, i händelse ståndens pluralitet, eller, med andra ord, Irenne stånd förena sig uii alt ogilla förslaget, detta ar, enligt parlamentarisk princip, ett bevis, att den allmänna meningen ännu icke uppfattat eller godkänt dess nytta och vigt. I hvatje annan kombination deremot af ståndens olika beslut, må det vara skäligt, att förstärkt Konstitutions-utskott uppliäder som skilj-domare. Stanna Iva stånd mot två, uppväga väl de hvarandra, men Konstilutions-ulskoltels tillstyrkande är derigenom icke undanröjlt. Godkännes förslaget af Irenne stånd, men ogillas af det fjerde, är det öcken följd på en gång af sjelfbeslämningens frihet och den öfvervägande, allmännare meningens rätt, att i detta fall låta skiljedomaren afgöra. De gemensamma tankar, hvarom 2:a moni. 56 § regeringsformen talar, och som skola utgöra sammanfattningen af de anmärkningar, om hvilka pluraliteterna inom stånden förenat sig, då Konstitutions-utskottets förslag återförvises för alt undergå önskade ändringar, torde i sjelfva verket, derest d« ock i hvarje händelse finge antagas som ett klart uttryck af pluralitetens bestämda öfvertygelse, icke behöfva föreskrifvas som ett ovillkorligt moment af återförvisnings-akten, hvarken för ståndet att afgifva, eller för Utskottet att obetingadt iakttaga.
Skrifvelse N.o lS3. 243 i Krigsmanshus-Contoret skola blifvit förda; att dessa årens Laneoch Cassa-Räkningar dock icke skola blifvit afslutade och renskrifne samt Revisorn tillställda förr än i medio af år 182a, och sistnämnde års räkning år 1823, samt att, först efter granskning af dessa räkningar, Friherrinnan Eneschölds ränteskuld till sitt rätta belopp blifvit af Contoret till Krigs-Collegium uppgifven. Sedan derpå frågan om Landius ansvarighet, såsom af svårare beskaffenhet, blifvit af Krigs-Collegium frånskild och till allmän Domstols handläggning förvisad, hvarest han, genom Utslag, blifvit förklarad icke-kunna fällas till ansvar för förfalskningsbrott, utan endast ålagd att ersätta Friherrinnan Eneschöld de af honom förskingrade medel, jemte ränta, hvilket Landin dock icke förmått vidare fullgöra, än att utmätning hos honom skett till ett värde af 5o R:dr 16 sk. Banco; hade Krigs-Collegium ansett sig blott tillhöra att pröfva, huruvida Krigsmanshus-Contorets Kamererare och Revisor deras åligganden, enligt arbetsordning och föreskrift, fullgjort; dervid Collegium, genom Utslag, på anförde skäl, förklarat Kamereraren icke vara med någon efterlåtenhet i sin tjenstebefattning beträdd; men deremot skulle Revisorn förehållas underlåten uppmärksamhet; hvilket beslut E. K. M., på förd klagan af K rigs-Col I eg i i Ad voeat-Fiscal, genom Utslag den 1 December 1826, funnit skäJigt i så måtto upphäfva, att Revisorn dömdes ätt böta ett belopp, svarande emot en månads Revisorslön. Och har Enke-Friherrinnan Eneschöld hos E. K. M. i underd. anhållit om eftergift och afskrifning af ifrågavarande medel, men till hvilken underd. ansökning E. K. M., af förekomne omständigheter och i anseende till dessa medels serskilda beskaffenhet, icke funnit skäL lemna Nådigt bifall.
Grunddragen för en sådan allmän hypotheksinrättning skulle blifva följande: l:o Den auctoriseras af Konung och Ständer gemensamt och förvaltningen uppdrages till en början antingen åt en särskild af Rikets Ständer vald commission eller åt fullmäktige i Riksgälds-Contoirel. Sedan inrättningen kommit till stadga, kunde delegarne tillåtas att sjelfve välja de personer, sorn under allmänt inseende skulle föra förvaltningen. 2:0 Uti inrättningen öppnas hypotheks-böcier , deri landtegeridomar , hvilkas egare det åstundade, läne-vis erhålla sitt conto, dock med limit för minsta fastighets-värde, som skulle kunna intagas , till undvikande af alltför stor vidlyftighet i förvaltningen. Minsta värdet kunde bestämmas till a 000 R:dr i silfver, och hemmansdelar af mindre värde få sammansättas till erhållande af räkning i hypotheks-boken. 3:0 Hvarje egare af landtegendom har fritt att i allmänna hypotheks-inrättningen ingå eller icke. 4so I hvart län välja delegarne i inrättningen en biträdande administration till bevakande af deras rätt och credit. 5:0 Egendomen värderas efter bestämda grunder : och hälften af värdet införes i credit af conto, då egaren inlemnar skuldsedel förskrifven med 6 procents ränta och intecknad vid domstol , jemte gravationsbevis och egande-rätts handlingar , hvaröfver honom tillställes en tryckt depo - 416 Betänkande om Rikets Pennin ge-Verk; sitions-attest, deri summor och dccumenter uppå tagas. 6:0 Ar egendomen alldeles gravations-fri J så erhåller egaren hypotheks-förvaltningens obligationer, ställda till innehafva ren, till så stort belopp inoni halfva värdet, sorn han sjelf åstundar j på fem eller 10 års uppsägning, (hvilketdera sorn i allmänhet antages} med årlig ränta efter fem för hundrade. Obligationerne fördelas till capitalet i sådana summor, som begäras, dock alltid på jemna hundradetal och icke under loa riksdaler i silfver, samt förses med ränte-coupons; hvilke kunde göras betalbara vid hvart halft års förlopp.
Förordningen den 17 April 1733 var så lydande: ”På Sönoch Högtidsdagar skola alla Krogar, Kiällare och Caffehus vara tilslutne Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 119 til klåckan 7 om aftonen, ifrån samma tid af den föregående dagen, och ingen, utom de, som giästa och spisa, under förenämnde tid där inlåtas, vid Tio Dal. Silf.mts. vite: Börandes til den ändan andre, som på sådane dagar behöfva ifrån kiällare til deras nödtorft några varor låta afhemta, sådant giöra dagen förut, inan klåckan 7 eftermiddagen: Dock må dem, som äro vane att hämta sin spis ifrån Värdshus eller kiällare, och vilja äta hemma i sina Camrar, samma frihet på Sönoch Högtidsdagar lämnas, så väl som dem, hvilka på sådane ställen ordinairt spisa, äfven som ock den, hvilken är sink, och antingen efter Medici förordnande, eller sielf längtar efter någon mat eller dryck, at styrkia sig med i sin svaghet, må på sådane dagar kunna der utinnan saklöst betjänas. Men på alla de öfrige dagarne ifrån den 1. Augusti til den 1. Maji, böra alla Krogar, Kiällare och Caffe-hus vara tilslutne klåckan 9. om aftonen, och ifrån den 1. Maji til den 1. Augusti klåckan 10 om aftonen.” Denna allmänna författning kan ingalunda anses npphäfd genom den i l:sta punkten 8:de § 3 kap. Missgernings-Balken meddelade föreskrift, att ”mat och dricka må säljas til nödtorft, sedan Gudstiensten är förbi;” och det desto mindre, som författningen, delvis anförd i 1807 års offlciela lagsamling, i allmänhet ansågs gällande till dess Kongl. Förordningen emot fylleri och dryckenskap den 24 Augusti 1813 utfärdades.
Likväl tillåter jag mig erinra, att då en af motionärerna i ämnet, Hr Brun, hemställt att låneunderstödet skulle lemnäs i form af räntebärande obligationer, samme motionär icke föreslagit huru hög H iben 5 September e. m. räntan skulle vara å dessa obligationer, samt att motionären framställt den önskan att de måtte utlottas under 20 år. Utsk:t har likväl icke medgifvit detta, utan, bland annat* bestämt att lånet skall återgäldas inom en tid af 18 år. Af dessa förhållanden ledes man ovilkorligen till den åsigt att södra Sverige vill hafva för dess del billigare vilkor än dem som förunnats det norra. Man bör taga sig till vara att det ej kommer att heta, att det södra Sverige vill »lefva på» hvad det norra tillskjuter. Jag tillstyrker att låneunderstödet måtte tilldelas bolaget på samma vilkor som för Boråsbanan. Gr. Lagerbjelke: Meningen med Statens understöd till jernvägarne lärer väl icke vara, att Staten skall göra liksom en utdelning ur gemensam kassa till hvar och en lånesökande, utan att Staten skall träda emellan med sin hjelp, då den enskilda omtanken icke kan åstadkomma nämnde företag; och detta endast i den mån, som nödvändigt för företagets bringande till verkställighet är erforderligt. Ostridigt lärer väl ock vara, att då det ena företaget är svårare än det andra, samt följaktligen äfven erfordrar större utgifter än ett annat, jemväl större hjelp måste gifvas åt det ena företaget än åt det andra. Att nu omhandlade företag behöfver mindre hjelp än Boråsbanan, synes mig ådagalagdt deraf, att motionärerue sjelfve icke derför begärt högre belopp än Utskit föreslagit. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Ros: Jag afstår från mitt yrkande om antagande af PresteSt:ts inbjudning, och förenar mig uti den af Gr. Taube gjorda framställning. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Som jag omöjligt kan inse konseqvensen deruti, att ifrågavrde bolag skola på olika vilkor understödjas, förenar jag mig uti det af Gr. Taube gjorda yrkande. Hr Bildt:
Jag röstar för bifall till Ulsk:s betänk, och önskar, att någon G56 D u n 15 Maj f. m. gang ett undanlag kunde göras från de entoniga återreruisspropositionerna. Frih. Cederström, Jacob: Genom en 25-årig fred har antalet af invalider i Sverige blifvit så inskränkt, att jag ej vill bestrida möjligheten att, för nu befintliga, det måhända vore till deras egen belåtenhet att fördela deni på landsbygden. Men, mine herrar! Sverige är icke försäkradt oin en evig fred, som troligen ingenstädes på jorden lärer kunna påräknas; derföre lärer ock förhållandet visa sig annorlunda; det är för kriget, som invalid-inrättn:r fordras. Man bör göra afseende på den olika opinion, som hos de stridande uppkommer, då de veta, att, ifall de stympade återkomma från striden, de äga visshet om treflig bostad och godt underhåll; ty om de känna, att detta kan blifva beroende, dels på communers vilja, dels på Statens tillgångar, huruvida de kunna få något eller möjligen intet, utan tvingas att bettlande söka sig bröd; så går soldaten lill striden med tanken på möjlighet att undandraga sig farorna, i stället att obekymrad kasta sig deri. Jag skulle för min del tro, att R. St. ej böra förgäta motiverna för det beslut, hvarigenom bifall lemnades till K. M:s propos. om Ulriksdals till lustslott anslagna kungsgårds användande till en invalidinrättn. samt anvisande af de indragna adelsfane-boställena till inkomster för densamma. Denna fond var för ögonblicket så klen, i jemförelse med det dåvar. behofvet, att den icke på långt när svarade emot ändamålet. Men antagom, alt den fred, som vi nu varit lycklige att åtnjuta, ännu räcker några år; låtom ränteinkomsterna vid invalid-inrättnrn samlas till en capitalfond, hvars afkastning kan blifva tillräcklig, då ett krig inträffar, för underhåll åt dervid stympade krigare: och man skall finna det vida fördelaktigare, än att förena dessa fonder med krigsmanshusets eller aromens pensions-cassor för att utdela några r:drs större pensioner åt i landsorterna bosatta personer.
Konungen pröfvar behofvet af en expropriation vara för handen, jemväl varder, efter en förut uppgjord fullständig plan för det allmänna företag, som är i fråga, med noggrannhet bestämdt, huru mveket den enskilde ägaren skall af sin egendom afstå, och dels att, i händelse det härvid skulle befinnas, att blott en del af en viss lägenhet för ändamålet erfordras, men alt återstoden för ägaren blifver onyttig eller icke medför besutenhet, han dä är berättigad att fä lösen för hela lägenheten. — Sällan eller aldrig skall dock en tillförlitlig utredning i dylika eller andra möjligen uppkommande tvistefrågor kunna vinnas, utan undersökning vid domstolen i orten; och i likhet med hvad 25 cap. 1 § Byggn.b:n nu innehåller, tror jag således en föreskriftjemväl vara behöflig derom, att då emellan ägaren och exproprialionssökandeu stridigheter uppstå, som Den 30 Januari. 625 som icke röra ersättningens belopp, frågan alltid bör, innan Ko nungen deröfver fattar Sitt beslut, biinskjutas till domstolen i orten, som skulle äga att, efter föregången undersökning, meddela utlåtande öfver alla så beskaffade stridigheter, på det des sa sedermera må kunna i eli sammanhang af Konungen pröfvas och afgöras. Jag hemställer således, om icke vid en återremiss Ulsk. bör taga i öfvervägande, huruvida icke ett så besk a lfa dt tillägg bör göras vid 1 §, eller ock såsom en särskild § införas. Gr. Lagerbjelke, Guslaf: Jag ber alt få förena mig i hvad llr Gunther i ämnet yttrat, men anhåller äfven få till lägga, att, efter hvad jag tror mig vela, något missnöje hittills icke ägt rum öfver den makt, som nuv.ar. lagstadganden i delta fall tillägga Konungens Bef:h:de. Jag skulle derföre tro det vara mindre visligt af lagstiftaren alt draga en hop obetydliga fall under K.
9. om srefcitm ©eban Venersborgs ©tab, i October titånab förltbne år, blif-. till *encré; ' . bor9« ©tas. voit f>emföft af en f>ärjanbe elböroåbn, pmilfen näfrätt l)elt och palle t förflört bettfantma, hafroe Vi, meb fjemtab anlebning tiilifa af ^Congl. 3)}aj:tö, uti aflåten %tbig fj3ropofition, till Of gjorba framflällning, om beroiljanbet af ett låneunberftöb för näntnbe ©tabö återuppbpggam be, till ontförntälba änbamål anflagit od) på Vårt 3ei£ögälbeM£ontor anroifat ett lånebiträbe af 150,000 anroänbaö ort) återgälbaö, på fatt oct) meb be milfor Våt i betta ämne aflentnabe unberbåniga ©frifroelfe af ben 5 STRarö betta år närmare innehåller, cd) hroarpå Vi 0*3 bär till alla belar åberopa; Och hafroe 'Vi i öfrigt beroiljat Venersborgs inroånare, intill näfta Svifébag, lämplig linbring i allmänna 35erotllningenS tttgöranbe, em ligt b^ Vår utfärbabe S8eroillnmgö-.§örorbning beront roibare förmår. §.
Då jag icke åhört första delen af Gr. af Ugglas’ anförande, kan jag icke detsamma till besvarande uptaga, ehuru åtskilliga praktiska misstag, som Hr Gr:n deruti begått, borde påpekas och vederläggas. Jag får i stället hålla mig till den K. proposm och först fästa upmärksainheten på skadlig - ben 10 December. 107 beten af brännvinsbränningens föreslagna fördelning i 2:ne terminer, Nov, oell April månader. Detta afbrott i näringens bedrifvande måste ovilkorligen för tillverkaren medföra betydlig skada. 11 var och en, som har praktisk erfarenhet härutinnan, känner ganska väl, att det åtgår minst en vecka, innan bränvinslill verk ningen vid en större fabrik komnier i gång och att således endast 3:ne veckor återstå, hvarunder fabrikanten kan beräkna tillbörlig afkastning ä de använda materialerne. Genom bränvinsbränningens fördelning i 2:ne terminer går således minst en veckas tid förlorad för tillverkaren, hvilket naturligtvis tillskyndar honom stor förlust och jag för min del anser det vara ganska orätt och i ekonomiskt hänseende skadligt att för en tillåten och drygt beskattad närings bedrifvande onödigtvis föreskrifva sådana vilkor, sorn hämma tillverkningens fortgång, jtld då man, efter att derå hafva nedlagt ett ansenligt förlag, skulle börja derutaf draga en skälig vinst. Afven eli annat skäl, som visar olämpligheten af bränvinsbränningens afbrytande, ber jag all fä omnämna. Sedan kreaturen om' hösten blifvit vana vid drankfodring, är det för dem ganska otjeniigl, att nämnde fodringssält uphör och ett annat vidtager, hvilket blir en nödvändig följd deraf, alt bräuningstiden på hösten är för kort att lemna tillräcklig drank för kreaturens utfodring öfver vintren. Att tjenligaste årstiden för bränvinstillverkningen är hösten finner man ytterligare, om man tager i betraktande, att vid denna tid är det merendels riklig tillgäng på potates, hvilket deremot sällan är fallet om våren.
För att erhålla visshet i sistnämnde afseende fordras sä många åtgärders vidtagande och så många documenters anskaffande, att blotta kostnaden för erhållande deraf betungar låntagaren öfver höfvan, 63 ven 3 Octole.r c. m, och dessutom är det nästan omöjligt att erhålla bevisen om icke ägande förmynderskap eller upp.; börd så bestämde, att de medföra den säkerhet, som deras kostsamma anskaffande skulle åsyfta. Då jag varit den förste, som vid innevarande Biksdag väckt denna fråga, har jag haft den tillfredsställelsen att finna den af mig yrkade grundsats inom Utskottet gillad af en minoritet utaf fem personer, och att afslaget uppkommit medelst pluraliteten af en enda röst. Denna fråga blir med hvarje dag mera interessant för Nationen; ty både långifvare och låntagare inse nu, att utan en lagförändring i detta afseende, kan troligen icke landets financiella ställning förbättras, och fasthet deruti tillvägabringas. Da stadganden, som i detta hänseende ägde rum före Konung Carl Xlltes tid, voro mest enlige med sakens natur. Då funnos ännu icke dessa tacita contracta, hvilka bedraga långifvarne; ty bedrägeri är det, att på god tro lemna sitt Capital emot fastigbetspant i den ordning vunnen som lag bjuder, och dock omsider finna, att panterätten allt efter omständigheterna kan vara och icke vara gällande. Den som med opartiskhet betragtar den tid, då ifrågaställde förmånsrätt för omyndige på de myndiges bekostnad stadgades, skall finna, att lika mycket ofn icke mer än vården om de omyndige, den tidens rikes och mägtiges begär att i deras familier bibehålla en stor förmögenhet, och med detsamma stort inflytande, hufvudsakligen bidragit till desse skadlige föreskrifter, som allt sedan af Sveriges lagstiftare bibehållits. Vår tid är ej utan bedröflige exempel af följderne af lagens stadgande i detta Den 5 October e. nu 69 hänseende.
Och deras tankfulla anleten ljusna, när de höra, huru pansar rassla, sköldar rämna och pilar 6 u s a i kämpapannor. Till sist slutar striden. Kung Håkon har fallit och ligger där på valplatsen, omgifven af fällda kungar och jarlar, som vänta att hämtas af Odins mör till Valhall. Det heter: Där slumrade kungar med blottade slagsvärd, med skurna sköldar och skjutna brynjor; än var den här ej glad, som hade till gudars hem att gånga. De båda valkyrjorna, som från sin plats öfver stridstumultet rådt för att Håkon fallit och hans fiender flytt, häjda nu sina hästar och hålla dem inne öfver den slumrande Håkon. Stödd emot spjutskaft, sade Gandul: » Godt varder gudars följe, när hem de hafva Håkon med många kämpar till bords bjudit. » Håkon där hörde, huru de talte, de härliga mör å hästrygg. Tankfulla de syntes, de sutto i hjälmar med skinande sköldar för sig. Odin att förkunna, det en konung kommer till den mäktiges möte. » Valkyrjorna sväfva ned, lyfta den fallue kungen upp på häatmanken; och så susar det af upp mot Valhall, där Odin snart hör dem närma sig; hvarför han befaller skaldernas sidskäggige gud att stå upp, gå fursten i möte och hälsa honom välkommen. Sedan skildras det glada och goda mottagande, som den af valkyrjorna framförde konungen röner i heden himmel. — Liknande uppgifter om valkyrjorna finnas i det kväde, som en skald ifrån det tolfte århundradet lägger i den bekante vikingahöfdingen Ragnar Lodbroks mun, där denne sjunger nere i ormagropen den sista strofen af sin dödssång: Gärna vill jag lifvet lykta; diser bjuda mig ett hem: mig att hämta upp till Valhalls salar Odin sände dem. Glad jag dricka skall bland gudar öl, som räcks af högrest mö. Lidna äro lifvets stunder; leende jag vet att dö. — Men de väna valkyrjorna tänktes ej blott som Odins tjänstemör eller sändebud; de hörde äfven till hans ständiga följe, liksom hans båda korpar.
Riddcrffapets och Adelns Plenum den 23 April 1810. E. D. Uplästes det Hö-wördigc Prcste-StändetS Protocolls-Utdrag af dcn 2 April, innefattande Förflag, det mätte hwarje Swcnst nian intill nästa Riksdag a.lizen till Wadstena Krigsmanshus-Catza erlägga twa procent af dcn summa som enligt den blifwande Bewillnmge-FvrorLningcn i Bcwillning pa honom belöper, mm. Wid öfwerwägande häraf, fann Ridrcrstaptt och Adeln icke anled» ning att med det Högwördige Preste-Ständet instämma, utan förblef wid sina i afseende pä Wadstena KrigsmanshusZnrättningen förrit fattade beslut. Vr ^aprs. Utdrag af Protokollet, fället i Högloft. Nködcrftapets och Adelns Plenum den 23 April IZio. S. D. I anledning af denna dag uppläst PrvtocollsUtdrag frän Lag-Utstottet, innefattande anhällan att Riksens Stander mätte widtaga någon ätgärd att utgifterne för Lag-Utstotters Skrifmaterialier, Ljus, inmbestigande sig till Fyratio Sep Riksdaler 26 still8 r-,st Baneo-Mynk, mätte godtgöras och till emottagande af Utskottets Secreterare anordnas, beslöt Ridderstapet och Adcln, att anmälan - 1V2L Den 3o Äprik. wälan härom hos Kongl. Majit ställe gora^, med un-erdänig anhäiian art edanö, Maj.t täcktes lära ofwanberdrde Summa af ret gzorda anflager eill ÄikZdags-utgifterne anordna. vt SUP-3. Utdrag af Protoeollct, hacket i Höglost. RiLderflapets och Aoelus Plenum oen 2g Aprill 18'°. S.