Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Her fra Kontoret bliver jo nok i Aarets Lob bortfsstet en Del svenske Piger, men det er saadane Piger, som tidligere har haft Tjeneste i Daninark. :) A t t utvandringen af ven till den danska landsbygden niinskats framgk genom följande uttalande af bibelkvinnan IkIargaretha Jonsson, soin iiiider flera somrar rest omkring p&amp; de danska agendoinarna, dar svenskt arbetsfolk förekommit. Hon skrifver: » Att utvandringen aftagit är nog sanning, ty sockerfabrikerna ' 121 på Laaland liadc af brist p % svenska flickor införskrifvit ett 30-tal ryska pigor sista soiiimareii., A t t afven tyska flickor börjat arbeta i Danmark fram&amp; af en notis i NationalticZende, livari nyligen. meddelats, att från Ostpreiissen ankommit 400 flickor för att i sommar arbeta på de danska livitbetsfälten. Dessa flickor stå under uppsikt af en äldre gift ~ Q k o n o m ~ som, följt med frhn deras hemort. d e t a r ock att hoppas, att flickorna genom denna anordning koinnia iinder battre skydd, 211 hvad förliållandet varit med de svenska arbeterskorila. Vid de förfrågningar, som gjorts hos en del försainlingar i södra Sverige, liar från de flesta af dem kunnat svaras, att iitvaiidringsn aftagit. Så skrifves från en försainling, att iitvandringen af allmogeflickor därifrhii till Daninark nitstaii alldeles upphört, från en annan församling, att utvandringen till Danmark betydligt aftagit o. s. v. A t t iitvandriiigen minskats torde man sålunda kunna anse som ett faktiiin; detsainina visa afven nedanstående siffror, eliurii de på samma gång vitna 0111, att utvandringeii likväl fortgår i ganska betydlig skala.
Förordningen den g Februari 1802, angående stängsel skyldigheten, hafva Utskotten, i anseende till berörde i fråga satte ämnens med hvarannan ägande gemenskap, funnit sig kunna i ett sammanhang till pröfning företaga. Dervid förekommer först den af Olof Olofsson gjorda anmärkning, att då, enligt 3 §. i omförruähe Nådiga Förordning, uti frågor om stängsels upprättande och underhållande imellan byar och enstaka gårdar uti skog , utmark och beteshage, den hemmans-åbo, sorn stänga vill, äger vitsord, skyldigheten för angränsande hemmans innehafvare, att uti berörde hägnads upprättande , efter den i nämnde §. stadgade delningsgrund deltaga, skall i synnerhet för dem, som äro ägare af mindre hemmansdelar, vara betungande och kostsam samt jemväl föranleda till en betydlig åtgång af stängningsvirke ; men som i afseende derå, den följande 4 §. stadgar, att, enär tvist angående berökde hägnads■>skyldighet - Den 7 Juli. 775 Vighet uppstår, det må vid de händelser att skillnadslinien , hvarefter stängas skall, utgör en sträckning af tre tusende famnar, och att den by, hvars deltagande i hägnaden äskas, icke kan af markens frånskiljande draga särdeles nytta, på Domarens beprofvande fä ankomma , om och hvad lindring uti ett mindre deltagande , än sorn emot hemmantalet svarar, en sådan by må erhålla; alltså och då härtill äfven kommer den omständighet att den skog, som för de till utmärkande af skillnadslinien i 6 5 §. af Landtmäteri Förordningen föreskrifna rä-ga'tor mäste fällas, sällan kan med fördel begagnas, men till hägnadens uppförande och underhållande kan användas, anse Utskotten icke någon anledning vara att tillstyrka ändring uti det ifrågasatte Stadgande.
Möter man hvarandra, är det nästan alltid med glädje, med en hemlig förhoppning att träffa en vän, en af de gamla, kära vännerna. Man ser först efteråt ömsesidigt, hur förändrad man har blifvit. Det är icke längre glada barn eller unga modiga människor, som se in i hvarandras ansikten. Det är två gamla människor, som lifvet ruskat i, hvar och en på sitt sätt. Börjar man tala med hvarandra, stöter man på patrull. Liksom lifvet har skilt våra vä- gar, så ha dess händelser och erfarenheter skilt våra tankar, åsikter och sympatier. V i ha egentligen ingenting att säga hvarandra, till och med mindre än de flesta obekanta, ty vi möttes med den föreställningen, att vi voro » gamla vänner ». Men så komma vi att tala om gamla dagar, och då ha vi mångfaldiga ting att på- minna oss. Vi ha ju alla våra första intryck af lifvet gemensamt. Våra första lekar, våra första studier, hela den första början af lifvets stora upptäcktsresa. Det är dessa erinringar, som ha varit oss båda så kära, att vi gifvit hvarandra en vacker plats bland dem, det är de lifliga och oförgätliga minnena om de första barndomsintrycken, som göra, att man med en egen ömhet minnes sina barndomsvänner. Man begår blott ett misstag, det, att kalla dem » vänner ». Barndomskamrater är ett rättare ord. Det är blott med eget medvetande man väljer sina vänner. Det går, som Vennerberg uttrycker det, när man möter en » gammal vän ». » Nu ha vi träffat hvarann igen, Och vänner äro vi, — ja ja men, Och säga: A c k, huru hjärtans roligt Att se dig åter! ' — och helt förtroligt Vi skaka hand, och vår mun den ler, — Men vänskap — det är det icke mer. » (Forts.) På frälsningsestraden. Bilder ur nutidslifvet, tecknade för Idun af " Wilh. Lundström. Röda rosor. on var nitton år, när jag lärde känna henne. Öfver det lilla ansiktet med de fina, regelbundna dragen hvilade ett uttryck af djupaste vemod, och det blonda, burriga håret bildade liksom en gloria däromkring.
Berodde det numera af mig, skulle jag vara villig att återtaga min anhållan: men sedan Ståndet bar svarat på en af Hr Frih. o. Landtm, derom framställd propos., och Hr Landtm, förklarat sig öfver Ståndets svar; så ankommer det icke pa mig ensam att återtaga min begäran. — I anledn. af hvad Hr Lagerhjelm yttrat, får jag nämna, att rriin anhållan icke kan verka på II. o. Ad:s beslut ronde ordningen för målens föredragning nästa plenum, emedan min begäran endast nfser ordningen för ärendenas föredragning i afton. Gr. Frölich: För en stund sedan bordlädes SlatsUtsk:s betänk. ang:de lönerna för Statsråden. It. o. Ad. beslöt då att sätta detta mål främst på föredrag!).listan för nästa plenum. Jag hemställer nu, om icke, såsom en jemkningsåtgärd, det kunde beslutas att betänk:ne ang:de statsregleringen uppföras på föredraga.listan för nästa plenidag näst efter det mål, som, enligt R. o. Ad:s beslut, skall ställas främst. Då är bordläggning förandra gången de facto verkställd, och Frih. Gederström torde då icke hafva vidare att invända. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det visserligen ännu vöre flere ledamöter, som begärt ordet, men hemställde, om det icke skulle tillåtas honom att till justering uppläsa vo ter;s-propositionen. Hr Hjerta, Lars: Såsom jag fattade Frih. Tersmedens sista yttrande, afstod Friherren från sin begäran, för att vinna den tid han åsyftat, och som Frih. Cederström motverkat. Skulle det vara händelsen, föreslår jag Ståndet en annan utväg, hvarigenom jag tror ändamålet kan vinnas, och Frih. Cederström vara fullkomligen tryggad mot den surprise, sorn han, af samvetsgrann omtanka för grundlagarnas helgd, ansett sig böra omorda. Det vore nemi., om R. o. Ad. ville besluta att icke åtskiljas i afton, förrän de ifrågavar. betänktna blifvit föredragna, dåde Lunna andra gången bordläggas.
Hon hade några förhoppningar om att blifva nämnd till ordinarie akademiker i Petersburg, hvilket skulle varit den fördelaktigaste anställning, hon någonsin kunnat önska sig, en stor lön och inga skyldigheter, utom att vistas några månader af året i Petersburg, dessutom den största utmärkelse Ryssland äger för en vetenskapsman. Hon fäste sig mycket vid detta hopp, som skulle frigjort henne från det nu mer för henne olidliga tvånget att behöfva bo i Stockholm och gifvit henne möjlighet att förverkliga sin gamla önskan: att slå sig ned i Paris. Hon sade ofta under vår vistelse där: Kan man ej få det bästa i lifvet, hjärtats lycka, så blir dock lifvet i alla fall drägligt, om man åtminstone har det näst bästa, en andlig milieu, där man trifs. Men att hvarken ha det ena eller det andra, det är outhärdligt. – Och hon tyckte vid denna tid att hon ännu skulle kunnat försona sig med lifvet, om hon åtminstone nått detta. Jag visste ingenting om hur dessa planer lyckats, ingenting om hvart hon ämnade resa efter Petersburg – ty hon hade denna vår varit mycket hemlighetsfull mot alla – då jag i början af juni helt oväntadt sammanträffade med henne i Berlin, dit jag som nygift kommit med min man på genomresa till Sverige. Hon hade samma dag anländt dit från Petersburg. Jag fann henne nu i denna egendomligt uppspelta sinnesstämning, som af främmande alltid togs för en sprittande glädje, men som jag kände allt för väl för att ej veta, att det alltid låg något brustet där bakom. Hon hade varit ofantligt firad i Helsingfors och i Petersburg, hade jagat från fest till fest, hade råkat de intressantaste personligheter och hållit tal inför en samling af tusen personer. Hon försäkrade, att hon haft mycket roligt samt att hon hade goda förhoppningar, var dock alltjämt hemlighetsfull och vägrade alla närmare förklaringar. Hon undvek sorgfälligt att vara ensam med mig, som om hon fruktat mer närgående frågor. Vi tillbragte några muntra dagar tillsammans under oaflåtligt skämt och glam, som dock på mig gjorde ett pinsamt intryck, då jag såg och kände hur nervöst öfverretad och oharmonisk hon i själfva verket var.
Om någon del deraf skulle vara af den beskaffenhet, alt Ekon.Utsk. deröfver bör höras, så ligger intet hinder derför mera i afseende på denna än andra frågor, lili hvilka sådant anses behöfligt. Hvad för öfrigt det angår, att frågan skulle vara en ny motion, så lärer, enl. Riksd.Ordn., som Friherren torde känna bättre än jag, min obestridliga rättighet vara att väcka en motion , som äger sammanhang med ett förut under riksdagen upptaget ämne. Örn derföre mitt förslag betraktas såsom ny motion, så åberopar jag, såsom grund för rättigheten att väcka densamma, StatsUtsk:s förslag ang:de ökade löner för länsmännen, ehuru denna fråga redan kan anses fullständigt väckt uti det för6 H. 68 &3ä Deli i3 Maj r. in. slag, som en ledamot förut framställt ang:de behofvet af föreskrift om undergående af kameral-examen för befordran till hinsmans-1 jenster, såvida lönelillökning borde äga rum ; hvilket föi hållande Hr Frih. oell Landtm, sjelf torde erinra sig , oell således äfven finna, att den sist gjorda invundningeu ieke förljenar afseende. Frih. Cederström: Jag anhåller, att Hr Ribbings yttrande måtte få hvila på bordet. Ånyo föredrogs StatsUtskts den 55 och 29 sisth April på bordet lagda utlåt. N:o 53, ang:de reglertn af utgifterna under riksstatens fjerde hufvudtilel. Hr Nordensköld, Otto Gustaf, anförde skriftligen: Då jag uppstiger, för att hos 11. o. Ad. vördsamt anhålla om återremiss af StatsUtsk:s betänk. rör:de 4;de hufvudtiteln, är det med ett visst obehag jag i detta betänk, finner rör:dc linieskeppen, såsom en beståndsdel af flottan, en discussion upplifvad, den jag ansett för alltid vara obehöflig.
Naj:t villo lill sökandens oller do88 rä1l8 innekakvares fraintic!» säkerket, i Mder förklara:" n) "»11 dol kittills genom uppiätelse-krekvet don 13 8ept. 1757 ock skattekrekvet den 13 kkkruari 1760 gällande stadgande, enligt kvilketOr1»I» f. d. Kronokruk ock Norrtelje Oevärs-I^gctori kordo för alla tidor vats oskiljagtigt förenade, är uppkäkvet, samt »11 de88» lägenketer kädavefler utgör» tvänno serskilda possessioner, med rättiglret för egaren »11 rood desamm» lagligen förfara, pa 8ä11 konon» käst ock nyttigast s^nes"; ock ö) "»11 8ed»n iXorrtelie Oevärs-lkactori klifvil nedlagdt ock detsamma» Killill8 varande gemensamket nied Ortala Bruk, enligt nästkörestäendo moment, uppkört, någon inskränkning ej egor ruin i de privilegier, formoner ock rättigketer, 8orn, enligt skatte-krekvet, samt serskild» Korfattningar ock kesolutioner äro Orlsl» Lruk tillerkände ock dorlill keg»gn»8." 4:o 'KV t t Ikuksegaren i stället för en i cle88 för8l» propo 8ilion äskad ock »f Lollegiorue i underdäuigkel tillstyrkt keställning sk 1000 Oevär numera ätnöjer sig ined en Ke8lällning ak end»8l 500 gevär, motsvarande kvad kör innevarande »r 1841 kordt Kantorist tillkomma; dock nied körkokäll, »11 mod samma keställnings slutlig» fullgörande anstånd erkalles lill 1842 ärs utgäng."
Enär i allmänna rörelsen, med få undantag, silfvermynt å högre valör än 50 öre icke användas, och i liqviderna man och man emellan silfvermynt å 4 Riksdaler eller “hela Riksdaler silfver11 endast med motvilja emottagas; så skulle det ovilkorlig^ tillhandahållandet af största silfvermyntsorten ieke afse rörelsens underlättande inom landet, utan mera uteslutande att bereda fördel åt den eller de enskilde, hvilka hafva utländska liqvider att verkställa och som kunna tillgodogöra sig skilnaden i värdet mellan 4 R:dr R:mt stycket i silfver och 1 R:dr Hamburger Banko. Omöjligheten att, på förhand, beräkna till hvilken höjd dylika affärer kunna uppdrifvas, förutsätter bchofvet af en ständigt fortgående, stark myntning, och enär mvntningen för Banken och för Statsverket medför ganska betydliga förluster, har Utskottet icke kunnat understödja förslaget om ovilkorlig skyldighet för Banken att vid vexling tillhandahålla största silfvermyntet; och som Fullmågtige redan hafva sig ålagdt tillse, att, så vidt ske kan, prägladt, silfvermynt af alla fastställda sorter ständigt finues i förråd; så får Utskottet vördsamt tillstyrka: , 14:o. att föreskriften i 98 § af Reglementet må bihehållas, oförändrad, vid denna lydelse: Enligt § 1 i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §§ 1 och 2 i Lagen, angående myntbestämuingen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när så'påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund, att 128 skillingar Banko eller 4 R:dr R:mt gälla lika med en Riksdaler i silfver, efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot; börande Fullmägtige tillse att, såvidt ske kan, prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter ständigt finues i förråd.
Ah, hur kan ni tro det! ALLAND. Det gör en kollega alltid. JOHANSSON. Ja men ni är ju hors concours. BERGSTRÖM. Jo, Lind ville gerna slippa in i er atelier och kritisera gruppen, som ni håller på med. ALLAND. Det gör mig ondt, käre kollega. Men jag tål aldrig att någon ser hvad jag har för händer ^med ett fint småleende^ och naturligtvis allraminst en så talangfull yrkesbroder, som ni. LIND. Jag ber, jag ber! VIGGO ute i trädgården; knackar i bålen. Mina damer och herrar! Låt oss dricka ett glas med den sist anlände gästen! Allmän tillslutning. Alla strömma ut i trädgården med undantag af Erna, som blir sittande orörlig. HENRIK som gått ut med de andre kommer in igen från trädgården. Så ensam! Hvar har du din tillbedjare? Har han öfvergett Venus för Bacchi skull? ERNA vänder sig bort, utan att svara. HENRIK. Jaså, du ger den stumma! Aj, aj! Då står det illa till med samvetet. ERNA. Låt mig vara i fred. HENRIK. I fred med ditt onda samvete? En skön duett! ERNA vänder sig emot honom. Ställ inte till uppträde nu! Jag är inte i humör att tåla dina dumheter! HENRIK. Jaså! Du är inte i humör! Det var ju tråkigt, det! Hur kan det komma sig? Du skulle väl inte ha lagt ut dina garn förgäfves? ERNA. Gå din väg! HENRIK. Gå! Ja, det är just det, jag tänker göra. Men jag skall säga dig sanningen först. Jag låter inte sparka bort mig som en hund. Jag har tålt det alltför länge akta dig nu, för nu bits jag! ERNA. Så bit då, om du törs, din byracka! HENRIK knyter händerna och far emot henne; hejdar sig. ERNA. Se bara! Du törs ju inte slåss en gång. HENRIK. Jag slåss inte med en kvinna. ERNA. Nej, åtminstone inte med en som är starkare än du. Kvartetten stämmer upp i trädgården och sorlet derute dämpas. LOUISE
Icg har ockfä gan» sta wäk wäckt, att Herrar Full mag eige deremot betingat en ärlig afbetalning stor goo,oOQ Rckr kill amorterande af de erbudne 4,216,94Z Jocke, men ehuru det» ta synes gansta stiljakligt i afseende pa ersättning för Vanquen bör likwäl märkas. i:s Att samma amortisiementSifond kunnat begäras till Credit sedlarnas inlösen. 2:0 Alt om än den eira utgiften ägde en amorr>§enienrs»fond som den andra saknade, — minstas -enne komparative förmän deraf, alt dä länet till beta lan - Dm i6 December. 905 lande af lefwerants m. m. pä en gäng och straxt skulle Ittgä, kunde realisationen med ali trolighet gansta snranurgom w.rkställas. 8:0 all succetziv återbetalning icke hindrar det mistöee, som senast kan drabba be banco - jedlar, som ulan motswarande reel valuta utgifwas. Och dct är endast emot denne afmikelse frän Barqnens grund principer, hwilken är gemensam wid bägge d-e omfönnälde mgisterne som jag högeligen ijrar och prorefterar — icke ä egne men ä Stålens — och mine CrcditorerS wägnar. Herr IVorösnxtoIps. Jämte det jag förenar mig med hwad Major kieurerslcolä nyst anfört, sär jag bedja Rkdderstapct och Adeln besinna hwad rnädga medborgare, genom förmögenhets afgiften och den waldsamma realisationen, samt genom de dageligen tillmgrnde priser blifwit innom 10 är bringade i satt kigdvm. Lätom ost icke genom ett lika owarsamt och vvilligr för. Mande (fastän "wi - hafwa magten i wara hand r) äkiL föröka liggarehöpen samt twinga dests akt med wild taga bröd der det sinnes.
A förlik ning, som, enligt Amtmannens bevis, medförer exekution, tnå, der förlikningen angur penningars utgörande och gäldenären ej visar att han uttagit stämning till Norrsk OfverRätt om förlikningens upphäfvande, utmätning genast ske, men till godsets försäljning ej skridas förr än sex månader från för Bih. till R. St. Brot. IS b G & IS öl. 1 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Höjt. 2 Knngt. Maj:ts N tuli» a Proposition N:o '109. likningens afslutande tilländagått. Är utmätning företagen, men gäidenären sedermera visar,- att han inom sagde tid sådan stämning uttagit, förblifve utmätningen ståndande och galle i thy fall hvad i 4 § om utmätning å domar, som öfverklagas, sagdt är. Der förlikning angår annat än penningars utgörande, må utmätning ej ske förr än ses månader från förlikningens afslutande förllutit. Visas då eller sednare att stämning till Öfver-Rätt om förlikningens upphäfvande är inom nämnde tid uttagen, förfalie all verkställighet och det utmätta gånge åter. Stämning om upphäfvande af förlikning vare ulan verkan, der den sednare än sex månader från afslutandet uttagen är. § 6. Kungörandet (forkyndelse) i Norrige af dom eiler utslag, hvarå verkställighet i Sverige sökes, bär hafva skett genom ortens stämningsman (staevnevidner), hvilkas omförmälda egenskap af Notarius Publicus intygas, eller genom Notarius Publicus. Sker kungörandet i Sverige bör domen eller utslaget tillställas genom Stadseller Kronobetjent med vittne, eller genom två Nämndemän. § 7- Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag a/sades, må på grund, deraf, så vidt fråga är om penningeskuld eller böter, utmätning icke ske med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exekutiv kraft.
I anledning af hvilken hemställan Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret, efter hållet sammanträde och den 28 December 1887 fattadt Beslut, åt de Ombud, hvilka blifvit af Fullmäktige utsedde Lill de årliga Revisionerne af Götha-Canal-Verks Räkenskaper och förvaltning, uppdragit att jemväl deltaga i Revisions-förrättningen af Motala Mekaniska 'Verkstads Räkenskaper och förvaltning; äfvensom Fullmägtige förklarat, att, lill följd häraf, det utsedda Ombudet i Gölha-Canal-Direclionen fortfarande ägde att i öfverläggningar och beslut rörande nämnde Verkstad deltaga, hvarom Canal-Directionen blifvit uti afgående skrifvelse underrättad. Enligt hvad det af Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret utsedde Ombud i Canal-Directionen för Banco-Fullmägtige anmält, har dock Götha-Canal-Bolag vid sednaste Bolags-Stämman förordnat, att Motala Mekaniska Verkstad, hvars hållande till salu då blifvit beslutadt, skulle under tiden förvaltas af en serskild, af Bolaget utsedd och af Canal-Directionen - Berättelse af Banco-Fullmägtige. g tionen oafhängig Styrelse; Hvilket Fullmägtige ansett sig böra för Högloft. Utskottet tillkännagifva. (Banco-Fullmägtiges Protoeoll den 9 Januari 1840.)
St. skola utveckla, hvarföre de icke anse sig tillständigt att nu ingå i pröfning och afgifva förslag till en lagstiftning i detta afseende samt derföre anföra de skäl, som motivera detta R. St:s beslut, nemi. att man ansåg först och främst att frågan redan är hänskjuten till Konungen, att Ilan kände den ifrån föregrde riksdagar, och att således härvid skulle förekomma blott ett onödigt upprepande af hvad som förut blifvit sagdt, hvilket icke vore passande; för det andra, att man tror alt derigenom skulle uppkomma ytterligare splittring inom RiksSttn, hvilket skäl efter min tanke synes vara ensamt tillräckligt för att icke onödigtvis och gagnlöst gifva sig in på denna bana; oell för det tredje det skäl, som innefattas i den uteslutna meningen, som börjar med orden: Om tiden blifvit begagnad. Dessa ord hafva flere ledamöter fästat sig vid, och jag har ingenting att invända emot att de blifvit borttagna, då det är anmärkt att de kunna anses sårande för Regeringen, utan är jag tacksam för alt uppmärksamhet derpå blifvit fästad. Men något annat är att utesluta 3 sidor i sak, derföre att ett eller annat ord icke behagade eller var olämpligt. Ett ord är en småsak i ett R. Sirs beslut och hade kunnat ulstrykas utan att derföre hela perioden beliöft utgå. Man hade i allmänhet kunnat uttala den åsigt, att Standerne i und, anhålla att K. M, måtte snart göra slut på nuvar. missförhållande, till undvikande af alla de ledsamheter, hvilka man ansett vara en följd deraf att det icke skett förut. Jag fäster mig, som jag redan sagt, icke vid ett eller annat ord, men tror ej att man bör taga bort hela den period, som innehåller den egentliga motiveringen , hvarför man icke mera bestämdt uttalat sin önskan i frågan om näringsfriheten, och utan hvilken sjelfva beslutet skulle komma att framställas helt naket, hvarföre jag, lika med Gr. Frölich, yrkar, att dessa 3 sidor måtte åter inkomma i skrifvelsen, likväl med fullkomligt medgifvande för Exped.Utsk. att adoucera de uttryck, som i dess tycke kunna vara obehöriga. Frih. Rehbinder, Fredr.
Ve Wirsén beträffar, får jag offentligen förklara honom min tacksamhet, för det han, undertillkännagifvande att Utskotten ej kunde uppgifva grunderne för den tillämnade financeplanen, sjelf förekommit ruin önskan och på ett så fullständigt sätt utvecklat grunderne för desa egen åsigt i ämnet. Den inflytelse dess insignier och sakkännedom bereda honom i de förenade Utskottens arbeten, föranleder mig att tro det Utskotten, följande dess efterdöme, äfven torde kunna uppgifva grunderne, på hvilka de ämna uppföra den finandella byggnaden, då föremålet för min motion blir uppfylld. Friherre Boijet Jag kan fela i min uppfattning pch fela i mitt omdöme; men frivilligt Den 7 April f. m, *37 ställer jag mig då under dom af förstånds Jaröfningen hos hvarje Ledamot af detta Stånd, äfvensom hos Allmänheten. Jag villeuppfylla loyau (étensfordran på öppet handlingssätt, och jag ville likväl icke såra något minne, någon känsla. Frimodigt, men utan uppsåt att förnärma någons ömtålighet, afkläder jag alltså ämnet eina omgifningar, och uppdrar frågan, sådans sorn den i sin enkla beskaffenhet, står i min Öfvertygelse. Å ena sidan vill man, med friskt minne af det sätt hvarigenom de tvenne sista Riksdagars financeplaner blifvit genomdrifne, förekomma ett likadant förfarande vid denna Riksdag; män Vill, att en sådan tid blir Utskotten förelagd, till financeplanens ingifvande, ätt icke dermed må utdragas tills dess en långsam Riksdags efterlängtade afblåsning må tvinga Ständérne att göra hvad de Ogilla; man vill, med ett ord, förekomma att Ständernas bifall ej omå aftvingas deni af andra omständigheter, än pröfningen; och å den*andra, vill man, att tiden skall lemnäs Utskotten lika obegränsad, nu som vid förra Riksdagar, hvarmed då också följer, att tillfället qvarstår till alldeles samma sätt att behandla Standerhe, nu som förr. Hvad är då ämnet för striden, mine Herrar!