Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med Kongl. Maj:ts förslag, tillstyrker utskottet, att »broderduk, marle och stramalj» må i noten hänvisas till väfnader; och att »brundier» likaledes må i noten upptagas med hänvisning till plommon. På de grunder Kongl. Maj:ts förslag angående artikeln bränvin och sprit innehåller och i öfverensstämmelse med samma förslag, anser utskottet, nu gällande tullbestämmelser å fransk konjak böra bibehållas oförändrade, samt att alla andra slag odistileradt eller distileradt bränvin och sprit af till och med 8 graders styrka må under en rubrik åsättas 24 sk. införseltull per kanna; och att för hvarje överskjutande full grad införseltullen må ökas med 1 sk. kannan. I afseende å artikeln, har Herr af Grubbens inom höglofl. ridderskapet och adeln yttrat den åsigt att tullfrihet vid införsel borde ega rum. Utskottet kan icke dela denna åsigt, utan föreslår, att, i enlighet vned Kongl. Maj:ts förslag, införseltullen å bröd af hvete må bestämmas till 1 sk. och å andra slag till 6 r:st skålpundet.
UplästeS anie Protocolls Utdrag frän dethögwördige Preste-Ständet af den 4 Maji, innefattande, det ena, bifall kill Epedilions-Utstkottels anhållan art fä antaga e» Canhlist m. m. och det andra, bifall till meddelande ät Constitntions-Uttzkottct till dest efterrättelse af Riksens Ständers underdäniga abretz till Kongl. Majit rörande KronPrinfens förordnande, att under Konungens sjukdom förestå Riksstyrelsen. Uplästes följande fran Stats-Utstkottet inkomne betänkanden: 1:0 Angående räntan pä det län ägaren af Roscnfortz jernbruk, Majoren UotenborA af Wadstena KrigsmanshusCatza innehafwer, hwilken ränta, såsom ett köpewilkor stadgad, StatS-Ulffotket anser icke kunna förhöjas. 2:0 Angående tryckningen afBihanget till RiksStändens protocoller, hwilken StatS-Ukffottet tillstyrker mätte af Riksdags utgif smedlen bestridas, och genom LxpeditionS-UtffotketS försorg werkställas. z:o Angående en särffilt författning om dcätselwerket pä Swenffa ultramarinffa besillningarne; tillstyrkandes Utskottet bifall ä Konungens Nädiga Proposition rörande Drätselwerket pä ön Sk. Barthe emi, under förestände af det »vilkor, att administration pä St.
Hon är fritagen från alla de personliga Den a September*, m servituter, sorn samhällets mångfalldiga omsorger af mannen fordra: och ehuru hon, under äktenskapet, visserligen har sin del i hushållsbestyren, är och blir dock oförnekligt, att jordens odling och boets bestånd beror vida mera på mannens, än på hustruns tillgöranden. Till lättnad uti berörda olikhet, gaf lagstiftaren icke blott åt den gifta qvinnan morgongåfvorätten, ulan han gaf äfven öppen rätt åt makar, alt, dels genom förord, och dels genom testamente, af förvärfd egendom godtgöra den mindre loiten i arfvtjorden. Efter öfvervägande af allt detta, anser j ig mig skyldig att också taga i betraktande de följder, som den föreslagna förändringen skulle medföra, nemi. jordens ytterligare splittring, och den svårare ställning, hvari allmogen, vid hvarje arfskifte, skulle försättas, då sonen nödgades antingen lemna den ärfda jorden åt auctionsklubbon, eller också fördjupa sig i skuldsättning, för att, dubbelt högre än hittills, utlösa sina systrar, samt ändtligen, för R. o. Ad. särskildt, de förökade svårigheter, som skola uppstå för hvarje son af ett icke rikt hus, alt förvärfva bildning och framkomst i verlden, sedan lagstiftaren förnekat honom samma arfsrätt, som hans far fått tillgodonjuta. Jag tror icke att någon husfader skulle känna tillfredsställelse af en lag, som uppoffrade sonens väl, för att förbättra den blifvande mågens ställning; och jag kan för min del icke anse den föreslagna förändringen annorlunda, än såsom ett sätt att undergräfva Adelns individuella bergning. Såsom bevis att någon obelåtcnhet med nu gällande lag angrde arfsrätten och giftorätten icke heller är hos allmänheten rådande, är jag berättigad att antaga, dels att de särskilda utvägar, som lagstiftaren lemnat till lättnad deri, nemi. förord och testamente, sällan varit i sådan afsigt begagnade; och dels att vid de 3:ne sistförflutna riksdagarna är förändringen afslagen så väl af Adeln som af BondeSt. Vid denna riksdag lärer det Hederv.
Hidderskapet och Adeln. S. D. Efter föredragning af Vällofl. Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 508, med inbjudning tili de öfriga Riks-Slånden att lorena sig uti Borgare-Ståndets beslut, att det Betänkande, som af Kongl. Majit iörordnade Kommitterade, angå ende den Medicinska undervisningen i Riket, afgifvit och hvilket blifvit på statens bekostnad tryckt, skulle till Riks-Ståndens medlemmar utdelas, blef, med bifall till inbjudningen, enahanda beslut af Ridderskapet och Adeln faltadt. Frän Välloft. Borgare-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Betänkande N:o 25, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, samt om användande af upplupen odisponerad Bankovinst. Härvid förekommo: Första och andra punkterna. Biföllos. Tredje punkten. Godkändes med den rättelse, att det här upptagna lånet lill Landskrona stads kyrka 12,000 Ridr, skall uteslutas, såsom redan betaldt. Fjerde punkten och följande till och med den tolfte. Biföllos. Trettonde punkten. Afslogs i hvad berörda punkt angar beloppet af kreditivet lill ManufakturDiskonten, hvaremot Ståndet beslöt en indragning å nämnda kreditiv af 250,000 R:dr under loppet af åren 1861 och 1862. 1 öfrigt gillades trettonde punkten. Fröt-Utdrag den 20 Juni 1860. Ali bjortondc punkten och följande punkter till och nied den tjugondesjelte. Biföllos. Tjugondesjunde punkten. Andra momentet antogs, af denna lydelse: ”Vid utlåning Irän allmänna Diskontfonden är räntan fastställd till fem procent;” och skulle de öfriga Uiks-Ståndeu vördsamt och vänligen inbjudas, alt i delta Borgare-Ståndets beslut instämma. Öfriga momenter af denna punkt godkändes. Tjugondeåltonde punkten och följande punkter, till och med den treltiondeandra Biföllos.
Af de 150,000 R:dr, sorn under statsregleringsperioden 1864—1866 få utgå utan återbetalningsskyldighet, hafva blifvit använda: under år 1864 R:dr 74,650. och under år 1865 intill den dag då Stats-kontoret afgaf sin berättelse „ 14,150. eller tillsammans Enligt meranämnda berättelse utgjordes, vid densammas afgifvande, undsättningsfondens tillgångar af: medel innestående hos Riksgälds-kontoret R:dr 1,188,731: 66. dito hos Kongl. Stats-kontoret , 16,749: 25. eller tillhopa R:dr 1,205,480: 91. utom hvad i afbetalning på utgifna undsättningslån komme att till fonden inflyta. Då de stadganden, hvilka för närvarande äro gällande i fråga om sättet och vilkoren för meddelandet af undsättningar vid missvexter och felslagna skördar, synas vara ändamålsenliga, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i dess ofvanberörda nådiga Proposition behagat föreslå, ansett sig böra hemställa: l:o att till Kongl. Maj:ts fortfarande disposition för behöfvandes undsättning vid inträffande missvext eller felslagen skörd må öfverlemnas såväl den hos Rikets Ständers Riksgälds-kontor och på Kongl. Räntekammarens räkning i Rikets Ständers Bank innestående behållning af undsättningsmedel, som hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kan inflyta; 2:o att af de sålunda till' Kongl.
Dock skulle jag önska — ja, jag tror till och med att jag skulle kunna tala rent offentligt i ämnet, så varmt ligger det mig o m hjertat — jag skulle vilja med ord o c h handling arbeta för, att i just denna punkt få hela den nu rådande tankegången vänd i motsatt riktning. » » Hur menar fru Haraldson? » » Jo, jag menar, att det är bättre att låta ens egna barn försaka något för att vi må i I r&gt; U I I LJ K \ IN m å n a d e n m e d d e l a r en f u l l s t ä n d i g m o d e - o c h m ö n s t e r t i d n i n g. Våra barn ha hem, lefva i en atmosfär af kärlek, ömhet o c h vård, om hvilken de andra blott drömma. Våra barn taga ej skada, vare sig till kropp eller själ, o m de bära tarfligare kläder, på det att ett föräldralöst barn må få en riktigt god drägt; jag tänker att detta tvärt o m skulle skapa god ömsesidig hjertevärme — —. » Men här ha vi j u föreståndarinnan! Hon har säkert en så stor o c h rik erfarenhet, att ni åt henne kunna lemna afgörandet af den närmast liggande saken. » Fru Haraldson pekade på de tre gråblå tygpackorna ... Om dessa blefvo använda eller utbytta? spörja Iduns läsarinnor. Det vet jag ej, ty en ung fru, man titulerade henne öfverstinna • — ropade till sig sin lilla flicka, tog af henne ett förkläde, klippt efter en särdeles god o c h vacker modell, lade det som mönster på det randiga tyget o c h klippte till några förkläden, som delades ut mellan damerna. Och jag såg äfven, att flera af fruarna kallade fram sina barn för att granska o c h jemföra förklädesmodeller för små flickor o c h gossar. Klädningstyget rördes ej. Och fru Haraldson? Hon fållade en garnering, tror jag. Men hon måste finna sig uti att bli tagen på orden, att hon ville tala offentligt o m den allmänna o c h enskilda välgörenheten. Deraf följde, att hon under följande veckor måste hålla några föredrag, o c h dessa ha gifvit anledning till mycket olika omdömen o m fru Haraldsons idéer.
Maji, angående satter til Fangars fortskaffande; och fann Högloft. Ridderskapet och Adeln, ester nagoc öfwerwagande, tjenligast at detsamma bifalla: hxvarom de öfriga R.elch?5UvL Scandeir skulle, genom Utdrag af krotoeollor, wänligen underrättas, IN Lu^rs. Dew Den 2z:dje Masi. S. D. I anledning as förekomna bevekande loinsiänojgh. rcr, diföl! Ribde-fkapet och Adeln den af -Herr Borgmästare» i Söderhamn Olof ttsmbr-eur, ä egna och floras wägnar, ingifva ansökning om befri, else fran den dem adömda ersättning til Riksens Stan» ders klsnguL, för dristande Stang - och Manufactur Iern a Söderhamns wagt hwarom, genom Utdrag af kromculisl, de öfriga stelpsÄivs Standell fsulie wän'!igen underrättas. Or Luprs. Den 2z:de Masi.
— Desom åka med flera hästar än 2, räknas merendels till de s. k. högmögende, och efter de omdömen en del tidningsskrifvare i flera år sökt att inarbeta i nationen, borde det vara mera enligt med den allmänna opinionen, som de säga sig föra, att för dem, som åjia med ett större hästantal, bereda ett lättare tillfälle att blifva ihjelkörda, än för dem som åka med ett mindre. Utsk. har utan tvifvel sökt anledn. till hvad det föreskrifvit deruti, att Utsk. ansett det vara svårare att köra 3 hästar än ett mindre antal, men efter min öfvertygelse är icke så förhållandet, och i alla afseenden kan jag ej annat än anse föreskriften för^alldeles olämplig; Vidare förekommer i 3:dje punkten af iakttagelserna: att lämplig plats att sitta skall anvisas den skjutsande å det åkdon han skjutsar. Efter denna föreskrift skulle man icke vara berättigad att, då man begagnar för en vagn flera än 2 hästar, anvisa den skjutsande plats å en åtföljande kärra, om han icke äfven för densamma har en honom tillhörig häst. — Föreskriften ”lämplig plats att sitta”, är dessutom, åtminstone i hvad den framlysande meningen skall uttrycka, alldeles olämplig, ty hvarken må vi tro, att vår allmoge är, och ännu mindre böra vi i lagstiftningsväg söka göra den så veklig, att den icke, likasom hitintills, kan sitta eller stå under ett skjutshåll. Får åsigten framgång, torde det vid en annan riksdag blifva nödigt att föreskrifva, det de resande skola vara försedde med sådana särskilda korgar på fjädrar bakpå vagnen, som här i hufvudstaden nu äro brukliga, på det den skjutsande deri må kunna sitta lämpligt.
Vid uppfattande af allmänna grunderna för 2:de Artikeln, bar Commitséen uti sitt Betänkande redovist de orsaker, hvarföre den ej, i likhet med förra författningar upptagit' det ovilkorliga åliggandet för hvarje församling eller Socken att nied fattighus vara försedd , eller i allmänhet föreslå uppbyggandet af Arbetshus inom hvarje fattigvård. Utskotten kunna icke annat än gilla de anförde skälen. Det tillhör en allmän Stadga, att bestämma fattigvårdens allmänna akyldigheter, icke sättet för deras uppfyllande. Uppbyggande och underhållande af Fattigoch Arbetshus samt deras förseende med Föreståndare och inventarier medföra betydliga kostnader, och deras nytta eller verkan på hälsa och lynnet, i afseende på den oftast sammanträngda folkmängden och svåra tillsynen är dessutom ganska problematisk. Det synes således vara af ingen vigt, om Fattigoch Arbetshus finKas eller ej, då Fattigvården ändock ordentligen besörjes , och att de kunna umbäras, derpå hafva flere Församlingar gifvit berömvärda bevis. På vissa localer och särdeles i Städerne torde vården på annat sätt ej kunna bestridas , hvarföre sådana byggnaders uppförande bör öfverlämnäs åt bsdömmandet af dea enskilda omtanken. 650 Lagutskottets Betttnkanien, Art. lil. §. i. Då det stadgas, att den fattige anse* tora till den Församling, der han sist varit mantalsskrifven, synes dervid bora bero och den ti Hägde meningen: eller i Irist deraf lov dt enligt B evillnings Förordningen vara mantalsskrifven, böra utgå. Ett dylikt stadgande skulle, enligt Utskottens tanka, endast medföra långa undersökningar, vacklande Domsgrunder och ständiga tvister, hvartill äfven kommer, att de fruktade oiägenheterne synas vara reciproca, då hvad en Församling någon gång tyckes förlora vid ett tillfälle, den lått kan återvinna vid ett annat j men Riksens Höglofl.
Först sedan man sålunda fått liksom ett bouppteckningsvärde för hvarje särskild del af riket, kunde man tänka på att börja införandet af repartitionssystemet; men snart skulle mödan af en efter detta system gjord uppskattning vara förspilld och vexlande förhållanden tid efter annan fordra ny uppskattning. Vid beskattning af inkomst eller förmögenhet har man flerestädes råkat in på en afväg, så mycket farligare och svårare att undvika, som den, intill de aldra sista tiderna, blifvit icke allenast af åtskiliige utmärkte författare anvisad och förordad, utan äfven af flere praktiske statsmän och rådslående församlingar beträdd. Denna 72 afväg är det sä kallade progressiva bes k a 11 n i n gssät tet, hvilket, tillärnpadt redan i det gamla Grekland, under sednare tider varit användt äfven annorstädes, isynnerhet då ett fåvälde, som länge undandragit sig sin tillständiga andel af skattebördorna, blifvit från styrelsen undanträngdt af ett mångvälde, som velat utöfva vedergällningsrätten. Så tillgick ännu år 1818 i Tyskland, då progressiv-skatt temligen allmänt der infördes. I Sveri&e, der åtskilliga till en del ännu märkbara försök i smärre skala skett med O ’ O progressiv-afgifters uttagande, gjordes, såsom ofvan är anmärkt, dylikt försök i stort genom 1810 års bevillningsförordning, hvarest afgifterna bestämdes t. ex. i lista klassen till 1 proc » 4:de d:o » 1J» »
Stats-utskottet, som ansett sig icke böra lemna utau afseende de med nu fastställde sätt för ifrågavarande ersättnings utbekommande förenade olägenheter, hvaribland Utskottet får anföra, att, för utfående af oftanämnde ersättning vittnet måste antingen sjelf begifva sig till läne-residenset, eller anlita ombud, på landskontoret förete eller låta förete utdrag af domstolens utslag, anskaffa och förevisa intyg, efter föregången undersökning af vederbörande kronobetjent, derom att den sakfällde saknar tillgång, afbida brottmålets slutliga afgörande i högre instans, hvarunder tiden för ersättningskrafvets anställande ofta kan tilländalöpa, samt att, då slutligen vittnet är boende aflägse eller utom det län, hvarest ransakningen försiggått, så väl svårigheterne som kostnaderne så ökas, att desse sednare lätt kunna, om ej öfverstiga sjelfva ersättningsbeloppet, åtminstone medtaga största delen deraf, biträder den af motionären gjorda framställning och får i följd deraf hemställa, att Rikets Ständer ville besluta, att den ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, hvilken af första domstol bestämmes, må, oberoende af målets fullföljd i högre rätt, eller skedd underställning af under-rätts utslag, till vittnet uppå dess anmälan förskottsvis utbelalas, å landet af kronofogden i det fögderi, der ransakningen hållits samt i städerne, utom Stockholm, af magistraten; hvarefter, sedan genom slutligt utslag blifvit bestämdt, hvem gäldandet af denne kostnad åligger, vederbörande exsekutor har att, derest någon varder skyldig känd att förskottet till staten återgälda, detsamma hos denne uttaga, men, om tillgång saknas, kommer den redan utbetalda ersättningen att af Konungens befallningshafvande, författningarne likmätigt, under behörig litel uti stats räkenskaperne afföras; skolande, hvad Stockholms stad angår, ersätt ningsmedlen direkte af Kongl, stals-kontoret utbetalas. Stockholm den 10 Februari 1851. Ant. till Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1851 kl. 10 f. m.
Derföre att en och annan felar, bör väl icke alla de öfri ge, som icke felat, beröfvas sin rätt. Och det mätte väl vara en genom den sednaste näringsförfattningen utvidgad och bekräftad rättighet för hvarje välfräjdad Svensk man, att. få resa omkring och på ett ställe uppköpa samt pä ett annat försälja hvilka varor han behagar. Frih. Cederström, Claes Rudolf, har påstått att presterskapet skulle vara nödsakadt att alltid på begäran lemna fräjdebevis, och att, i händelse något brott eller något klandervärdt icke blifvit emot den ifrågakomne personen anmärkt, presten skulle vara skyldig alt gifva honom bevis om god fräjd. Detta tror jag icke vara enligt med verkliga förhållandet. Jag förmodar nemi., att om individens fräjd icke är för presten så väl känd, att han anser sig kunna lemna honom bevis om oklanderligt uppförande, han då, sin pligt likmätigt, i det äskade beviset införer något yttrande om att personens fräjd är under så eller så lång tidrymd för bevisets utgifvare ”okänd”. Om man nu betraktar saken från pappersbruksägare^ sida, så måste man inse obilligheten deraf, att beröfva honom ett lofligt sätt att skaffa sig för hans fabrikation nödiga rudimaterier. Det skulle verka ganska menligt på denna numera ganska betydliga närings gren, om dess idkare tvingades att för lumpornes anskaffande hålla sig ombud i hvarje socken. Dessutom skulle det mycket fruktade kringresandet derigenom alldeles icke upphöra, emedan bruksägarne naturligtvis måste skicka personer till de särskilda socknarne för att afhemta de der uppköpta lumporne. Detta sätt skulle naturligtvis Den 8 Mars f. m. 91 förorsaka honom mycket mera besvär och kostnad än det närvar., hvarigenom näringen naturligtvis skulle lida. Vid föreg:de riksd. väcktes äfven en motion i samma syftning, ehuru likväl icke till den utsträckning som Utsk. nu gifvit åt frågan. R. St. afslogo då all förändring af gällande författningar i ämnet, och jag hoppas att Utsk:s nu förevar, betänk, matte få samma öde. Frih. Cederström, Ja k.:
— För underofficersbildningen finnes deremot ingen särskild undervisningsanstalt, vidare än att på hvarje kompani en volontär kan antagas såsom underofficerskandidat, hvilken har tillfälle att genomgå samma kurs som korporalen — 1 ändamål att bereda tillgång på kunnigt och dugligt underbefäl för fredsorganisal ionen, och för att, vid öfvergång till krigsorganisation, kunna genom uppflyllning från lägre grader och ledet fylla de befälsplatser, som under den förra, eller fredsorgauisationen, på sådant sätt kunna undvaras eller under kriget blifva vakante, får jag, utom hvad förut är föreslaget, angående en nummer på kompani eller sqvadron af indelta stammen för volontär, som aflönas en ligt hittills gällande grunder, i underdånighet hemställa: alt den, som till volontär antages, bör hafva fyllt 17 år, vara konfirmerad ega en för sin ålder kraftig och i öfrigt' till krigstjenst passande kroppsbildning samt, i afseende på kunskaper, till det minsta kunna läsa val innantill, skrifva en någorlunda redig stil och räkna quatuor species, hvilket kunskapsmått bör vara styrkt med betyg, som af Regements-Chef godkännes, eller ock pröfvas på sätt han förordnar; att volontär skall vara skyldig att tjenstgöra under vapenöfningarne vid det regemente, han tillhör, samt att deltaga i utgående kominenderingar, hvaremot han deremellan må njuta tjenstledighet, dock bör han fritagas från arbetsoch andra kommenderingar, som icke kunna bidraga att utbilda honom till underofficersämne: varande han i öfrigt underkastad de bestämmelser, som härutöfver nu äro för volontärer gällande; samt att underbefälsskolor må bildas samt utgöras af 3 afdelningar: den första, för korporalsbildningen, hvilken skola afses för dem, som icke genomgått korporalskursen; Bth. lill It. St. N-.o 3 a. till Kongl Maj-.ls Nåd.
Alt jag, hvad den värde Talaren förmodar, icke skall kunna uppgifva något antagligt .sätt till beskattningens utgående, hoppas jag komma i tillfälle att vederläggande bevisa, så snart jag hinner författa mitt reglera entariska ppoject, och detsamma till Utskottet aflemna. Att en beskattning af j6 sk. kannan låter öfverdrifvet för Svenskar, raedgifves, mea icke för Engelsman, bosthvilka redan 1819 nära s>.-J R.'dr afgift, på hvarje kanna Bränvin, ägt rum. 318 Den 4 December e. m. Herr Hjerta, Gustaf: Det kan visst e] förundra mig, att personer, som, endast med uppmärksamhet å verkningarne af Bränvinets bruk, åskåda våra landsvägar, våra Marknadsplatser och våra Städers talrika krogar, ifra emot det samma, och uti sin ifver fördömma både bruket och tillverkandet. Men om de rigta sina undersökning till orsakerna för detta tillstånd och söka att utreda förhålla liderne, anser jag, att de lätt betra öfvertygas om otjenligheten, att genom pålagor å varan, det vare sig vid tillverkningen, försäljningen eller förtäringen, söka att förekomma fylleriet, och att de tvärt om skulle finna, att alla dylika åtgärder snarare skada eller motverka det ändamål de åsyfta. Jag vill dela min bevisning i tvänne delar. Först vill jag visa, att all skatt på Spannmålens förädling till Bränvin, är otjenlig, och sedan att, i händelse den beskattas, bör åtminstone ingen högre beskattning påläggas de förbättrade tillverknings-apparater, som kunna uppfinnas och begagnas. Hvad det första angar, tror jag, att hvar och en, som kan göra sig reda för det sätt, hvarpå våra omsättningsbruk, vårt Credit-system och vår beskattning äro beskaffade, lätt skall öfvertyga sig, att det i vårt Land ovillkorligen skulle blifva producenten, som fick betala hela taxan. Våra ofantliga kuster, orngifna af Länder, der Den 4 De ceni Ii er e. ni.
UtsökningsBalkeu måtte ändras till följande lydelse: f,SÖker någon tillegna sig gods, som i gäldenärs bo finnes, och menar borgenär, att det honom till förfång sker: bjuder sökanden bevis för sig, och ställer han hos utmätningsman borgen för den kostnad och skada, som af hans anspråk komma kan\ varde godset satt i qvarstad, intill dess tvisten om eganderätten af Domstol prof vad blifvit; stämme dock sökanden, i thy fall, vederpart en i staden inom en och på landet inom tre månader sedan godset i 6 LagVtskoltets Betänkande N:o 4,’ qvarstad sattes, eller håfve sin talan emot honom förlorat. — Anmäler, vid utmätningstillfället, gäldenären, att godset hörer annan till; varde det och med qvarstad belagdt: borgenären underrätte härom den uppgifna egaren; och stämme han, inom den tid ofvan sagd är, räknad från den dag, dä underrättelsen honom meddelas, eller vare sin talan qvitt. Finnes gäldenär hafva svikligen uppgifvit annan såsom egare till godset, gälde all skada, och bote godsets halfva värde'. ■—• Vill, i dessa fall, borgenär sjelf stämma , stärn de det honom fritt. Samma lag vare der borgenärer söka f öreträde hvar för annan.” Dock varder detta förslag, hvilket hufvudsak* ligen är hemtadt ur Lagcomiténs senaste förslag till Allmän Civil-lag, Rikets Högloflige Ständers ompröfvande vördsamligen understäldt, Stockholm den 31 December i8?8« LagUtskottets Betänkande. N:o 5. 7 N:o 5, Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen från Östergöthland Botvid jonssons förslag till ändring i 26 Capitlet i§. ByggningaBalken, I ledervärda BondeStåndet liar den 10 sist» lidne December till LagUiskottet remitterat, ett af Riksdagsfullmägtigen frän Oster-göthland Botvid Jonsson väckt förslag till ändring af 26 Capitlet 1 §.