Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att till Commissarie - beställningarne torde kunna flyttas Contoirets nu warande Embetsmanaf hwilka flere såsom i alla fall Umbärtige med större eller mindre Expectanee lönet skulle komma att gravera StateN s:ö Akt en och annan Syfta, hwilken efter tili warande inrättning ak oumbärlig, kan aldeles indragas, Säsom en med Reglementet för Riksgalds-CoNtoiret gcmenstap ägande omständighet har Stats-Utskottet ansett flg böra wördsammeltgen anmäla hurtt sorn uti de af Högloft, Hemliga Utskottet Utfärdade Reglemen en Riksgälds - Comoiret bliswit försäkradt om nödig handräckning af sä wäl högre som lägre Embetsman och Betjente, Uti alla sädana Contoiret rörande mål, h,varom de kunde anlitas och pä deras ätgärd ankomma. En sädan handräckning blir hädanefter säsom hittills oumgängeligen nödwändig, sä wida Contoirets rätt och säkerhet skall kunna wärdas och befrämjas. Dä de af Högloft. Hemliga Utskotttt utfärdade Reglementen altid af Kongl. Majlt bliswit sanetronerade, och sjelfwa Itcglemenket således kommit att innefatta den Nådiga befallning som »vederbörande skulle stalla sig till underdänig efterrättelse, sä har nägon särskild underdånig anhållan om handräckning för Riksgälds-Comoiret af Kongl. Collegier och Den 14 ZcbruariL. 647 Embetsman icke warit behöflig. Men sedan enligt Rikets nn warande grundlagar Kongl. Majus Nådiga sanetion ä Reglementet för Niksgälds-Contoiret icke torde komma uii staga, sä lärer Riksens Högloft.
6 Stycket fr. o. m. orden Uplästes Beredningens protokoll t. o. m. orden den samma skrifteligen afgifva är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 956 ff. Se även nedan sid. 721. 718 Den 12 Juli 1815 märkte at om en reservation ifrån en ledamot skulle åtfölja Utskottets betänkande, borde de särskilda meningar de anmält äfven blifva detsamma följagtiga. Herr Baron och Ordföranden förklarade sig hafva i förra pleno gjort sin reservation endast til Utskottets protocoll, samt at han ej yrkade at den med expeditionen til Riksens Ständer skulle afgå. Herr Rothoff anförde til protocollet. (lemnadt skriftligt, bilägges)1 Då jag såsom ledamot af Höglofl. serskillta Utskottet, hvarest d: 14 sistledne Junii förehades frågan om botemedlen för den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen, icke kunde hafva äran at samma dag deltaga i Höglofl. Constitutions Utskottets öfverläggningar, hvaraf nu förevarande ämnes afgörande blifvit en följd, anser jag mig nu icke kunna anföra något egentligt yttrande öfver de ämnen hvilka nämnde dag inom Höglofl. Utskottet blefvo afgjorde: men får dock äran reservationsvis anföra at jag enligt min öfvertygelse icke kan instämma i den del af Höglofl. Utskottets förenämnda dag fattade beslut, som innehåller at hos Riksens H. Ständer anmäla endast behandlingssättet af det den 30 Septemb. år 1812 inom Stats-Rådet afgorde mål angående tilstånd för Götheborgs Stad at införa sådane manufacturerade Bomullsvaror och Bomullsgarn sorn till införsel i Riket voro förbudne äfvensom at jemte det jag instämt i Höglofl. Utskottets nu tagne beslut at från den af Utskottets Beredning föreslagne och upläste expedition uttaga det som rörande 106 och 107 §.§. i Regeringsformen blifvit infört, jag likväl icke kan förena mig med Utskottets pluralitet at för öfrigt antaga den föreslagne expeditionen oförändrad.
Vid tillämpning af en dylik redogörelse i afseende på ämnets natur och behandling, hemtar Utskottet motiver till följande slutsatser: 1:0 att näringsfrihetens tillämpning och reglementerandet derom icke innefattar egenskap af Stånds-privilegium, samt att båda Statsmagterna blifvit ense derom, att frågan om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk, är af ekonomisk beskaffenhet, och följaktligen beroende endast af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande; 2:0 att samma fråga, så vidt den önskningsvis kunnat bero och framställas af Rikets Ständer, redan vid Riksdagen 1823 blifvit slutligen behandlad medelst Tre Stånds i grundlagsenlig ordning vidtagna beslut, samt Borgare-Ståndets till Kongl. Maj:t i underdånighet aflåtna serskilda skrifvelser, jemte i sammanhang dermed år i83o ingifne förslag till regletnentariska stadganden i förevarande ämnen. 1 följd hvaraf, under loppet af sistlidne Riksdag, de tre Stånden gemensamt och Borgare-Ståndet enskildt, ytterligare hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att näringsfrihets-frågan i sin helhet måtte snart, medelst allmänt lagstadgande, blifva slutligen afgjord ; och Bih. till R. St. 3:o att under de många år, som förflutit, sedan striden begyntes om näringsfrihetens bestämmande, åtskillige jemkningar i detailler skett, men att icke dess mindre de egentliga principfrågorna ännu förblifvit oupplöste, ogIi antagit, å hvardera af de tvistandes sida, den rigtning efter motsatta opinioner, att någon vänlig förening icke kan tillvägabringas, och att förthy allt debatterande inom representationens serskilda afdelningar för ett dylikt ändamål måste bli onyttigt och föranleda snarare till ämnets inveekling, än utredande; hvaraf åter tydligen följer, att en allmän önskan antyder, såsom enda möjligheten att snart komma till reda i ett tillstånd af oordning och förlägenhet, att Kongl. Maj:t täckes begagna sin afgörande rätt, och sålunda, genom ett utfärdadt lagbud, afsluta striden och derigenom upplysa alla vederbörande örn deras lagliga rättigheter eller reglementariska förbindelser.
Vid det äldsta af dessa institut, nemligen Ultuna, utöfvades högsta vården af en styrelse, som egde att tilloch afsätta lärare och tjenstemän, besluta alla vigtigare verkställighetsoch förvaltnings-åtgärder, samt disponera intrader, m. m., väl jemlikt ett reglemente, men hvilket dock vore så evasivt, att det iemnade rum för stömsta möjliga godtfinnande å både styrelsens och föreståndarens sida. Lärares och tjenstemäns ställning vore härigenom nästan lika osäkra sorn tjenstehjonets, hvilket icke kunde båta institutet; och i afseende å lärareprof och kompetens funnos nästan inga föreskrifter, hvadan styrelsen härutinnan förfarit olika och efter omständigheterna, så att stundom undervisningsprof aflagts af lärare, stundom icke. Afven hade inträffat, att till föreståndare, således till lärares och medlärares öfverkontrollant, och styresman förordnats person utan några vederbörligen dokumenterade theoretiska insigter eller lärdomsprof, utan hvilka dock svårligen någon bestämd garanti kunde presteras för dylika insigters verkliga tillvaro; och förmenade motionären, att om äfven detta förhållande hittills icke ådagalagt vådorna deraf, borde likväl Staten icke ens vid en så praktisk läroanstalt som ett landtbruksinstitut kunna låta den rena praktiken vägleda och kontrollera theoden, hvadan ett sådant förhållande hvarken kunde eller borde fortfara, såsom varande oförenligt med läroanstaltens uppgift, värdighet och bästa. Vidare har motionären mera vidlyftigt sökt utveckla sättet för och beskaffenheten af Bih. till B. St. Prot. 1865 & 1866. 8 Sami, 12 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 37. den ifrågasatta regleringen samt slutligen hemställt, huruvida icke, då saken vore högst angelägen och Kongl. Maj:t å sin sida skulle vara betänkt på någon omorganisering af bemälda angelägenheter, lämpligt vore och ledande till snabbaste och säkraste samverkan med Regeringen för vinnandet af ändamålsenligt resultat, att Utskottet för detta ärendes behandling bland sina ledamöter utsåge eller bildade sig, eller någon afdelning, till komité, som förstärktes dels med lämplig ledamot af Kongl.
Men mig tillvitas ej blott en åsidosatt skyldighet att uti lagarnes brister och deras ålder finna ursäkt för all misslyckad lagskipning, och på sådan grund förorda lagförslaget; utan mig förehålles derutöfver min kända fiendskap mot detta förslag, till hvars motarbetande jag just enkom skall anse mig kallad. Som det nu tages för afgjordt, att lagförslagets framgång är den enda rätta lagreformen; så behöfves intet annat bevis, att jag äfven mot lagreformen är fiendtligt sinnad. Jag borde vidkännas denna beskyllning, i läll jag icke förnekade sjelfva hufvudsatsen, att lagförslagets antagande är det enda rätta sättet att reformera lagarna. Med denna förnekelse har man rätt att belasta mig; men det öfriga i beskyllningen är falskt. Min skuld består dock ej blott deruti, att jag icke erkänner lagförslagets företräden, utan jag är skyldig äfven till den tankan, att från samma förslag, och nemligen från sjelfva dess tillvarelse och sättet för dess tillkomst, härrört det största bland alla hinder för de reformer i lagarna, som bordt och kunnat ändamålsenligt och till verkligt gagn företagas. Denna skuld, ehuru mina klandrare nu derom ingenting nämnt, kan jag icke undandraga mig; och om än derifrån hämtas den mest giltiga anledning till det missnöje, de mig visat; så måste jag dock fördraga samma skuld gemensamt med alla de medborgare, som lika med mig beklaga, att den behölliga och ändamålsenliga lagreformen, hvilken borde alltjemt fortgå, blifvit genom lagförslaget och sättet för dess tillkomst (d. v. s. genom afvikelse från Lagkommittéens första instruktion)*) uppehållen under en så lång tid, och så många brister i lagarna lemnade oafhulpna, hvilka eljest lätteligen kunnat hjelpas. Och jag bär min andel i denna skuld och hela oförsonligheten endast lättare i den mån, jag möjligen kan tillegna mig någon andel äfven i vållandet till villfarelsens skingrande i detta ämne och förökandet af dessa medborgares antal, hvilka nu mera veta, huru lagförslaget förhåller sig till lagreformen.
De anförde moraliska, philosophiska och politiska skäl med och mot ärftligt adelskap, voro mig icke okände. Tvisten derom drefs för flere år sedan i särskilt utkomne skrifter. Om man äfven skulle gifva den satsen företräde som var emot ärftligt adelskap, är likväl nu icke derom fråga, utan huruvida enahanda organisation innom ståndet bör finnas: huruvida ärftligheten i vissa familier får vara utsträkt til alla barn och ättläggar, i andra inskränkt innom en enda. Jag kallar detta för en ny Class-inrättning innom Adeln, svårare, obilligare än den gamla, och en värklig orättvisa. I vårt gamla fria regerings sätt. då folket genom 4 riks stånd representeras, och så länge denna representation får äga bestånd, anser jag för en hufvudprineipe at hvart stånd innom sig bibehåller den gamla ordningen, och at ledamöterne hafva lika rättigheter. Om äfven en konstigare låt vara visare inrättning kunde uptänkas, må den blifva lika för alla.1 Detta måtte icke allenast vara moraliskt, utan politiskt klart; all annan författning måste om ej precist hafva til afsigt at oförmärkt bereda ståndets obestånd — likväl troi. göra i längden den värkan. Då är politiquen väl använd: men hvarje redlig medlem, om han har urskillning at fatta det, må han ock äga mod at sätta sig deremot. Jag tror detta angår alla riksstånden. Hvad nu händer et, kan en annan gång beredas för et annat, och ordningen komma til alla. Det måste icke kunna nekas, at den adel, som tilkommit sedan den 6 Junii 1809 är satt i sämre belägenhet än den förut varande. Den är missnöjd och skall altid blifva det, missnöjet skall ökas med hvar och en som ökar antalet, följderne innom ståndet med tiden svåra, oberäknelige. Nu hafva Ständerne, utan mycket eftersinnande i brådskan antagit denna nya ordningen som innom Adelsståndet kommer at göra villervalla och bereda schisme. En annan gång finnér man at något af de andra Stånden kunde bättre organiseras och väcker derom motion. Til exempel, i Borgareståndet finner man Magistrats personer icke böra äga säte.
Ständer sålunda i underdånighet hemställt, genom skrifvelse af den 10 Juli i 1739 anbefallt Öfver-Ståthållaren här i Stockholm, att om verkställigheten af Kongl. Maijts Beslut, i hvad pä honom kunde ankomma, draga försorg; så har Öfver-Ståthållare-Ämbetet , uti skrifvelse den 3 October 1748, i underdånighet anmält, att en vid namn 38 Om fast egendoms försäljning å Lotteri, Norman låtit trycka en plan till ett Jouve!- , Silfver-, Meubleoch Varu-Lotteri , samt att flere Lotterier af dylik beskaffenhet förut blifvit dragne, och af sårfan anledning i underdånighet tramstållt, att vid 200 Daler S;mts vite mätte varda förbudet , att inrätta och verkställa andra Lotterier, än sådana , som ad pios usus, med Kongl. Majlts Privilegier, under vederböraudes inseende fingo anläggas; till svar hvarå Kongl. Maj:t, uti skrifvelss den 7 Nov, jyyo, i Nåder förständigat Ofver - Ståthållaren , att utfärda en Kungörelse , sorn vid 200 Dalers S;mt vite förböd inrättandet af Lotterier , af hvad namn de vara måge , utom dem , som redan voro privilegierade; i följd hvaraf Öfver-Stäthåilare-Ambetet, genom Pubiication d. 2 Jan. 175 1 , Kongl. Maj:ts berörde beslut till efterlefnad allmänneligen kungjort; hvarefter, enär icke dessmindre enskildta Lotterier fortforo , Kongl. Maj:t, uppå R. Ständers underdåniga tillstyrkande, d. ig Junii 1772 låtit utfärda Dess förbud mot alla Lotterier till enskild förmån, ehvarest de heldst kunde inrättas och hållas , vid ett vire af 400 D:r Sunt, och derjemte i Nåder stadgat , att den eller de, som antingen hos Kongl. Maj;t eller II.
»Det är sant, det är ju en norrbagge, nå då heter du något annat, men vacker är du i alla fall.» Pojken fortfor att se lika oberörd ut och stirrade bara efter dem med stora ljusblå ögon i det solbrända ansigtet. »Ack, mina vänner, hvilken härlighet!» utropade Julia, då den kyliga luften i skogen slog emot dem. Framför dem gick en stig, som förde in i skogsdjupet, och till höger genom en uthuggning såg man det vågiga höglandet med fjällen i bakgrunden. »Här stanna vi hela dagen», sade Julia och tog Nina förtroligt under armen. De stannade der icke hela dagen, ty de måste hem till frukosten, men de kommo snart igen, och från den dagen var Julia ständigt i deras sällskap. Hon presenterade också Tofte och Nina för »sin grefvinna» och hennes systerdöttrar, och de togo med mycken vänlighet emot Nina, som de alla funno behag i. Men dessa damer hade många andra bekanta och deltogo gerna i sällskapslifvet, hvaremot Julia förklarade, att hon hade mer än nog af detta »tråkiga menniskopack», och derför smög sig bort från badsocieteten så ofta hon kunde och deltog med Tofte och Nina i deras promenader. Ibland uppsökte hon Nina, när hon visste, att hon skulle träffa henne ensam, och vid andra tillfällen kunde hon sitta timtals med Tofte på en bänk på ett eller annat ställe i parken, när Nina skötte sina bad och sin hvila. Det var icke godt att säga, hvem af dem hon höll mest af. Tofte trodde, att det var Nina, ty Julia utgöt sig alltid i långa loftal öfver henne till honom. — Hon var naturen och behaget sjelft! — Så som hon uppförde sig var att vara lady-like i ordets bästa betydelse! Och hvad hon var god! Det var något så välgörande och tröstande i hennes godhet för en så orolig natur som Julias, och så hade hon ju ett ypperligt godt hufvud, fastän hon icke skröt med det som de flesta begåfvade menniskor! — Tofte hörde på Julias loftal och gaf henne rätt. Han hade verkligen en ovanlig hustru, medgaf han, och det gladde honom att Julia kunde se det.
eller 1 nov. anställning finnes i finare 2:ne familj i Stockholm. Svar till » E. N. », Iduns exp. väl vitsordad OBS. I Goda löneförmåner. E (latinare el. realist) elevplatser å apoteket » KRONAN », Christianstad. Vidare meddelar Carl Arhén. E N ANSPRÅKSLÖS FLICKA med god hälsa och godt lynne, något van vid sjukvård och enklare sömnad, erhåller plats i familj. Den som är kompetent gifva masmage äger företräde. Svar med fotografi, referenser och löneanspråk torde snarast sändas till » Vestkusten », adr. Iduns exp., Stockholm. (118) T ÄRARINNA, ej under 25 år, med underI i visningsvana i vanliga skolkurser, språk, musik och handarbete, önskas till hösten. Upplysningar, betyg och referenser, åtföljda af fotografi jämte löneanspråksändes under adress Apoteket, Odensbacken, Nerike. (112) (7 TT 30-ÅRIGT FRUNTIMMER söker till hösten plats (helst i Norrland) som husföreståndarinna eller husmamsell, fullkomligt hemmastadd i skötandet af ett landthushåll. Fina ref. Svar till » 30 år », Iduns exp. (94) Yngre, bildad flicka, från stilla godt hem, önskar jolats i höst att gå frun tillhanda samt om sa önskas tillse och undervisa mindre barn. Genomgått hushållskurs, 7-klass. läroverk m. m. Goda referenser. Svar till » H. S. », Skåne, Broby station. (G. A. 50094) FIL inl / nnccföl Scbatzengel taef ts e cb-Saraerbrani e des A. Thi i. erry Ul lUd rf a IIIKUpSSl dl B. laPregrada bei - Apot Kobi D e p ö t e r å d e flesta a p o t e k. och fina rum Campagnestraed34,Köpenham Centraldepåt för Skandinavien: angenäma Fabriken Farma, l n böra lör billigt pris tapetsera väggarne med enfärgadt tapetpapper.
Först får jag besvara Friherre Anckarsvärds ahmärkning, att Utskot» tet icke yttrat sig öfver hans Motion oni ert undersökning angående Götha Canal Directio* nerts förfarande, dermed att Utskottets Betan* kande redan var uppsatt när Friherre Anckarsvärds berörde Motion till Utskottet ankom* Derefter får jag 4 i anledning af hvad Grefve V. Platen yttrat* jemte förklarande att hvar och en annan Ledamot i Utskottet opartiskt granskär Directionens förhållande, till Ridderskapet och Adeln hemställa, huruvida de Medel, Sona i Disconten blifvit upptagne, till Canal-Arbe. tet lika säkert blifvit placerade, sorti om de varit till Enskildte mot säkerhet utlånte; det lärer icke kunna betviflas att den nu varande bristen i sådant fall icke uppkommit. Mitt yttrande angående Götha Canal-Discortts obe* roende af Malmö Discont*ställning har ick* Den 25 April. 287 blifvit rätt fattadt. Jag ville blott upplysa, att då Götha Canal.Discont redan i Februarii månad 1817 var i den förlägenhet, att om den ej erhållit understöd, den måst inställa sina betalningar, kati man icke med skäl säga att orsaken till dess fall tillkom i påföljande October månad. Friherre Cederström har icke heller rätt fattat ett yttrande af mig. Jag har icke sagt att Discont-Directionen förhållit sig felagtigt deruti, att Utlåningarne blifvit utsträckte öfver Creditivets belopp, men väl att Assignationer derutöfver blifvit utgifne. Hvad vidare angår Grefve Spensss anmärkning rörande omsättnings-procenten, får jag upplysa att denna fråga framdeles till Riksens Ständer inkommer. Med Grefve Spens är jag i denna fråga af motsatt tanka. Långt ifrån att försvåra, tror jag att Utskottets Förslag underlättar Lånens afbördande. Den använde liknelsen gifver mig äfven anledning till den anmärkning att efterverlden ofta beundrar så kallade Storverk , som samtiden med skäl o* gillat. Friherre Anckarsvärd:
Det skulle nemi, kunna sägas: att nian spärrat för att frälsa Stockholm och de dyrbara lif, hnfvudstaden innesluter, men att nu, sedan choleran härstädes utbrutit, man sorglöst låter den sprida sig hvarthän den behagar. Nå Väl! det är just för den händelse, att sakerna Stå sålunda, sorti det är den församlade Representationens skyldighet att, å folkets vägnar, ej allenast disculpera Regeringen, utan ock offentligen påkalla den magtyttring, sorn kan anses så vådlig, och må det moraliska ansvar, som tnan i de flesta fall är så benägen att pålägga R. St., äfven i detta drabba deni, jag hoppas de skola förmå bära det, och jag undandrager mig icke den drygare andel deraf, mig, såsom motionär inom detta Stånd, kan på fa lia. Jag anhåller 0111 Hi* Gr, o. Landtmls propus, till R. o. Ad, att en tind, skrifvelse till R. M. af R, St, måtte tillstyrkas, i afsigt att genom en nåd, kungör, öfver hela Riket 12 II. 4-i 36a Den 29 Augusti f. ra. skyndsamligen utverka en återkallelse af alin påbud, som kunna anses ålägga eller berättiga polismagten, sundhetsnämnderna eller communerna att inrikes spärra de allmänna communicationerna till sjös eller lands, sä att spärrning hädanefter inrikes må bero endast på den dispositionsrätt af enskildt territorium, som på grund af allmän lag ager rum, och att i afseende på den spärrning i hamnarna eller å kusterna intill hafvet, som K. M. kan pröfva nö'dig, i nåder måtte tillses, att utrikes handeln så litet som möjligt störes eller förhindras. Hvarom remiss till Allm. Besv.-o. Oecon.- Utsk. torde meddelas, med föreläggande att skyndsamt afgifva betänk. Frih. Ehrenborgh, Gasp. Wilh.:
Men Utskottet har trott billigheten fordra, att vid öfvervägande af grunderna för domslut bör sättas i beräkning, huruvida de Ansvariges handlingssätt, icke uti något sällsyntare fall, utan i det hela framvisar något klandervärdt; huruvida det bevittnar en verklig böjelse att anse sig öfver lag och vanvörda föreskrifter; eller huruvida det icke snarare företer blott en tillfällig ovårdsamhet, föranledd dels af en ej alla stunder närvarande vana vid en förbättrad sakernas ordning efter födelsen af ett nytt Samhällsskick, dels af sjelfva Embetsmännens tätare ombyte, dels af desse Embetsmäns nödvändiga användande till många befattningar i ett land, der den nya ordningen ännu hvarken hunnit tilldana många skickliga män eller tillåtit sjelfva befattningarne väl redas ifrån hvarandra, dels ock sluteligen af de tillfälliga civila och politiska händelser, som under dessa sednaste år ofta måst hänföra desse högre Embetsmäns sinne och verksamhet utom den bana, å hvilken de hufvudsakligen varit bestämda att handla. Det är efter ett sådant öfvervägande, som Utskottet för sin del funnit den anmälta uraktlåtenheten ej kunna tillskrifvas något annat än denna sistnämnda orsak. Då, uppå sådan grund, Utskottet nu inskränker sig till en enkel anmälan hos Riksens Ständer, utan tillstyrkande af det slags afseende derå, hvartill 107 § RegeringsFormen och 6 § af Ansvarighets-Lagen skulle föranleda; och då, såsom en följd häraf, Utskottet vörd - Bilaga N till Mein. 951 samligen tillstyrker Riksens Ständer att meddela StatsRådets samtelige Ledamöter och de Föredragande vederbörlig decharge, gör sig Utskottet den förhoppning, att Riksens Höglofiige Ständer lära täckas inse, huruledes å ena sidan Riksens Ständers väckta och vakande uppmärksamhet och å den andra billigheten och värdigheten af deras förhållande emot skicklige och rättsinnige Embetsmän skall hos desse underhålla deras efter Utskottets öfvertygelse ostridiga böjelse och bemödande att i möjligaste måtto tillbakahålla äfven sådana afvikelser från föreskrifter och grundsatser, som från alla menskliga befattningar äro oskiljaktiga.
Hofrättens dom upphäfdes eller på något sätt förändrades, så borde den revisionssökande parten återfå revisionsskillingen, och denna bestämmelse, som påminner om “vadet“_ i dess ursprungliga betydelse, upptogs 1734 i 30 Kap. 17 § Rättegångs-Balken. Äfven under denna form fortfar emellertid revisionsskillingen att utgöra ett hinder för manga måls dragande under högsta domaremagtens pröfning, och verkar i detta hänseende på samma sätt som de nu ur lagen uteslutna föreskrifterna om en viss s. k. summa appellabilis vid klagan öfver Underrätternas dom. Ursprungligen kom det väl aldrig i fråga att med uppoffrande af 200 Daler söka revision i en sak, som angick ett mindre värde; och ännu lärer en försigtig part ej äfventyra nämnda summas förlust i en sådan ringare sak, om dess utgång är i någon mån tvifvelaktig. Samma skäl, som föranledt upphäfvandet af föreskrifterna om en summa appellabilis, tala derföre för afskaffande äfven af revisionsskillingen, och i detta afseende har redan Lagkomitéen anmärkt, att en öfverdomstols tid väl ej borde förspillas på mindre betydliga saker, men att, då rättvisan vore ännu dyrbarare än tiden och det, som för en rik man vore, i afseende på penningevärdet, en obetydlig sak, kunde för den fattige vara en välfärdssak, samt det följaktligen endast för den rike kunde med något slags skäl förbjudas att i flera instanser tvista om en ringa penning, äfven denna skilnad emellan rik och fattig borde af lagen lemnäs å sido, och för alla vara lika öppet att söka sin rätt. Man har väl understundom sagt, att, då en sak utan afseende på dess värde synes den deraf intresserade så tvifvelaktig, att han för densammas vinnande ej vill vedervåga revisionsskillingen, det ej heller synes vara värdt, att högsta instansen med en sådan fråga besväras; men man har härvid förbisett, att domstolarnes uppgift ej uteslutande är att taga den uppenbara rätten i skydd emot våldet och orättrådigheten.