Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Sin till Rikets Ständer afgilna nådiga Proposition angående statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit i pag b3 N:o I föreslagit "lill en särskild fond att, efter Kongl. Majlis nådiga godtfinnande, användas såsom anslag, ulan återhetalnings—skyldighet för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens, Westerbottens, Westernorrlands, Jemtlands, Gefleborgs och stora Kopparbergs län, 50,000 R:dr årligen, eller för ifrågavarande tre år, tillsammans 150,000.’' Alt denna loud är högst otillräcklig synes deraf, att länsstyrelserne inom ifrågavarande län föreslagit 50,000 R:dr årligen lill hvarldera länet, hvilken summa styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader ansett böra till hälften nedsättas. Granskar man Landshöfdinge-embelels i Norrbottens län sista femårsberätelse, skall man linna, ali della län ensamt innefattar 21,567,955 tunnland, deral (se pag 5) allenast 58,645 tunnland äro odlade. Om man från återstoden, 21,509,510 tunnland, afräknar naturliga ängarnes vidd, måste dock ofantliga sträckor finnas, hvilka innehålla många och vidsträckta myrtrakter, som väsendtligt bidraga lill frost och köld; och alldenstund många af dessa äro af det omfång, att de enskilde icke förmå bekosta deras uldikning, särdeles då kärren äro al den beskaffenhet, att icke vara Ijenlige till åkerodling, så får jag, i likhet med Konungens Befallningshafvande, vördsamt föreslå: alt en summa af 50,000 R:dr årligen måtte under nästa statsregleringsperiod anvisas lill verkställande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens län. Stockholm den 29 November 1862. J. O. Almqvist, från Norrbottens län. Häruti instämmer: Herman Öbom. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Olaas Svebilius från Golland, om ändring i Kongl. Kungörelsen dm 15 Juli 1859 angående laga skiftens verkställande på Gotland.
stjärnor försedda rutorna följande: 1 — 14 namn på en af de danska öarna, 13 — 2 en städ i. Danmark. Idun LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR UTGIFNINGSDAGAR! IDUN — KR. 5: IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. » 5: IDUNS MODETIDN. UTAN PL. ELLEN VON LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. BAHR. REDAKTIONSSEKR. : JOHAN NORDLING. BYRÅ O C H EXPEDITION: ALLM. kallet lyckligt utrustade, jag skulle vilja säga benådade, särskildt utvalda kvinnor, som ej kunna skattas nog högt af det samhälle och de föräldrar, som hafva lyckan att få anförtro sina barns andliga vård i deras händer. Redan vid helt unga år kände hon håg för och längtan efter det kall, hon sedan valde. Hon började undervisa sina yngre syskon, enligt andras mening med mycken framgång, hvilket väl torde vara ett af de svåraste lä- rarinneprof, som kan afläggas, då hemoch syskon förhållande naturligen ökar en nybörjarinnas svårigheter. Själf kände hon emellertid bristerna, och behofvet af speciel lärarinneutbildning vaknade mer och mer hos henne. Man kan väl förstå, att det icke var lätt för en ung flicka — äldsta systern i en stor syskonkrets — att slita sig från ett hem, så dant som hennes föräldrahem (i Upsala), där den ömmaste kärlek, de varmaste intressen, förfinad bildning och rika tillgångar af alla slag bundo henne fast med de starkaste band. Därtill fordras i sanning en mer än vanlig offervillighet för ideela mål, och en mer än vanlig förståndets och hjärtats mognad. : H. Osti foto. L Ä R A R E K A L L E T ÄR FORVISSO ett af de allra högsta, ett af de allra viktigaste och mest kräfvande en människa kan välja till sitt lefnadskall. Icke blott därför, att undervisning i och för sig utgör en af h u v u d - betingelserna för den mänskliga odlingens framåtskridande;, utan äfven därför, att läraren bär en så dryg del af det stora ansvaret för det uppväxande släktets uppfostran och moraliska utveckling.
1 — Hudar och skinn: ej hänförliga till pelsverk: — 16 — oberedda: torra 1 skålp. 2 — 8 —, andra slag 1 skålp. 1 beredda eller läder: hvita samt sämskade: 1 — skinn och hudar 1 skålp. 12 — karduans-, samt färgade eller 6 — tryckta skinn 1 skålp. 1 24 — 1 32 — lackerade hudar och skinn 1 skålp. 20 — finare skinn för tillverkning af handskar samt' portföljoch etui-arbeten, efter pröfning af behofvet och med serskildt tillstånd af Kommerskollegium 100 R:dr v. 10 — 1 sulläder 1 skålp. 12 andra slag, ej specificerade, hu2 — dar och skinn 1 skålp. 24 — 478 Expeditions-Utskollels Förslag till tmd. Skrifvelse t N.-o 211- Tull värde. Bauko. lt:dr sk, r:st 8 16 — 20 6 12 — 2 4 24 — 4 3 16 — 2 16 — 3 16 — 12 1 16 — 3 — 24 — 60 5 _ 18 — 40 3 — Hudar och skinn: pelsverk: oberedda: bäfver-skinn chinchilla-skinn fåroch lammskinn: erå krimska och äkta svarta ö kalmuck svarta öfriga slag alla andra oklippta , hermelineller lekatt-skinn hiller-skinn . jerfeller filfras-skinn . lo-skinn , mård-skinn och mård-svansai nertzeller menucker-skinn renskinn räfskinn sjupp-skinn skäl-skinn sobelskinn och sobel-svansar utter-skinn alla andra slag beredda, mer eller mindre, eller betade och till s. k. säckar hopsydda, införtullas med 25 procents förhöjning uti den för oberedda här ofvan utsatta tull. Humle .. Hår: häst-, eller tagel . nötHäcktorp hakar och hyskor Qvantitet för tuliberäkningen. Jnförselstull. Banko. | Hållrot, hanföres under Apotheksraror. Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Att en Ledamot af Presterskapet anser Annandagarne kunna och böra in n * J 100 Den 9 Mars e. m. dragas, vet jag förvisso. Jag hat redan sagt, att jag var emot motionen i alla dess delar, då den gjordes, och jag kan försäkra, tätt det yttrandet var uppriktigt, att det är af Utskottets klena argumentation i denna del, som jag blifvit väckt till granskning af det förhållande, i hvilket desse dagar äro till den Evangeliska kyrkans grundsatser. Herr von Havttiiansdorff, August: I sjelfva saken har jag, då målet remitterades, så fullständigt yttrat mig, att jag har intet att dertill lägga. Men då återremiss här blifvit yrkad af hvarjehanda anledningar, gällande i synnerhet Utskottets sätt att skrifva Utlåtandet, anhåller jag att få upptaga ett par, som ej hittills blifvit vederlagda. En Ledamot har ansett det vara en slags missaktning för Ståndet i allmänhet, alt Utskottet öfver en motion, som kommit härifrån, yttrat sig på sätt som skett. Jag får deremot erinra, att denna motion, likasom hvarje annan, ingalunda är att anse såsom Ståndets tanka, derföre att hon ifrån Ståndet utgått. Tvärtom gjordes här så starka anmärkningar emot motionen, att man snarare borde förmoda, att den var stridande mot än enlig med pluralitetens mening. Ståndet är således på intet sätt förnärmadt genom det begagnade skrifsättet. En annan Ledamot bar ansett mindre värdigt att behandla ämnet, såsom Utskottet gjort. Jag Ben 9 Mars e. m. toi hemställer dock till samme Talare, hvilken sjelf ofta plägar göra dylika afvikelser och locka Ridderskapet och Adeln till munterhet, om det ej må vara Ekonomiutskottet förunnadt att någon gång äfven göra ett undantag. En munter författare har fordom ansett Embetsprosan vara ett språk, som uppkommit vid den Babyloniska förbistringen; och jag befarar, att Riksdagsprosan är af samma slägt.
Han såg filosofen timmen före hans död i fängelset, omgiven av sanningssökande unga vänner, som kommit för att höra och uppfylla sin älskade lärares sista önskningar och omgiva honom i hans dödsstund; men vilkas klagan och tårar hämmas genom hans egen lugna, lyckliga stämning och giva rum för en aningsfull känsla av en närvarande högre värld, en obeskrivlig blandning av fröjd och smärta, en till döden bedrövad segerviss och segerglad hänförelse. Det är under inflytelsen av denna sinnesstämning, medan fångvaktaren river giftet varmed dödsbägaren skall tillredas, som Sokrates inleder samtalet med sina vänner om själens odödlighet, ber dem framställa sina inkast och tvivelsmål och upptager dem till genmäle. Och när samtalet är ändat, går han lugnt att bada, hör sig för om vad han bör göra för att underlätta giftets verkningar, tager farväl av hustru, barn och vänner, inkallar fångvaktaren, som gråtande räcker honom bägaren, och han tömmer den utan motvilja, sedan han bett till gudarne om en lycklig färd till den andra världen. Han förebrår milt sina vänner de tårar de nu icke längre kunna återhålla, och ber, innan hans ögon brista, sin lärjunge Kiton offra å hans vägnar åt hälsans gud det offer, som tillfrisknade sjuklingar hade att ägna honom. Hermione tillade: - Du finner, Medes, att Sokrates löste sin uppgift ej blott genom förståndsskärpa och forskning, utan även genom sin levnad och död. Med mogen vishet förenade han en innerlig fromhet; han var redan i denna värld genom sin rena sedliga vilja och sin till sanningen riktade vandel en medborgare i den högre och delaktig av odödligheten. Om du icke lugnas av de bevis, som nu äro anförda, så tänk på Sokrates själv, och denna tanke skall ur din själ förjaga varje oroande tvivel. Rädsla för döden höves icke ett så vördnadsbjudande silverskägg som ditt, min gamle vän. - Däruti har du rätt, min härskarinna, sade Medes, i det han avtorkade de tårar, som skildringen av Sokrates' död hade framkallat i hans ögon. Jag tackar dig, Hermione. Du har nu återgivit mig lugn. Den där Kimon måtte icke vara filosof, utan en skramla och pratmakare.
När dan i lördags här i Stockholm. Det var kvinnvaggvisa med sitt jovialiska lullerilull-omkväde, liga Idun, som ägnade sin marssammankomst till O. Oisens stämningsfulla Solefaldssang, O. Winhan ändtligen slumrade in, drömde han ca en hyllning åt Henrik Ibsen. Sammanträdet terhielms manligt friska » Ved du Vejen, ved du allt detta om och omigen, och när han illustrerades nämligen af en serie korta föredrag Maalet », den dråpliga Hildebrandlied, Otto Lindvaknade var han, hvad han föröfrigt varit öfver Ibsenska kvinnofigurer eller de idéer, de blads fagra » Orpheus sjöng » och framför allt Körrepresentera, bl. a. af fru Alfhild Agrell, fröken lings storslagna ballad » Herr Sten den unge Sture » redan innan han somnade, djupt förälskad Valborg Hedberg, fröken Anna Sandström, frö- väckte allmän genklang. I den sistnämnda firade — för en lång tid, för hela lifvet. Sedan ken Selma Giöbel, fru Gurli Ulff och fröken Anna herr. Salomon Smith genom sitt noblasföredrag gick det, som man kan tänka sig, efter de af Sten Stures parti en välförtjänt triumf, .som gemensamma måltiderna drog han sig icke Whitloek. Då föredragens rad var slut, beslöt man att fick en värdig afslutning, då sångaren på estratill Ibsen på hedersdagen afsända en textad hyllden af ordens stormästare ikläddes insignierna längre tillbaka till sin kammare, utan stanHans ningsadress, hvartill förslag af fröken Ellen Key till en högre grad. Mendelssohns trio, O-moll, nade kvar med de andra i salen. op. 66, utförd af hrr Zetterqvist, Carlsson och aflägset belägna lilla stol kom så småningupplästes och godkändes. Hägg, vittnade vältaligt om sällskapets betydande om närmre och närmre det stora, runda * resurser på instrumentalmusikens område. bord, där kronofogdeskan och mamsell Karin sutto vid sitt handarbete, en gång och Fröken Tora Hwass ' andra musiksoaré ägde rum Teater och. musik.
Liljencrants, att §:n måtte återremitteras, och dels slutligen af Frih. Alströmer, att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förslag, skulle bibehålla §:n vid dess nuvarande lydelse. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n med de af Gr. Hamilton föreslagna uteslutningar, hvartill svarades flera nej. jemte ett eller annat ja, och seder - Den 8 M»j. 123 mera propos. på §:ns återremitterande, då svaren utföllo med många ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. § 25. Frih. Cederström, Rudolf: Höglofl. Ståndet finnér, att Hr von Mentzer i afseende på 25:te §:n föreslagit ett förtydligande, som Utsk:t å sin sida utsträckt på ett sätt, som icke obetydligt modifierar såväl Hr von Mentzers förslag, som det förut gällande stadgandet. Då kanske icke alla R. o. Ad:s ledamöter torde hafva tillgång till den gamla bränvinsförordningen, ber jag att derur få uppläsa ifrågav:de §. Der heter det: »Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverkningsafgiften beviljas.» Behandlingen inom Utsk:t af Hr von Mentzers förslag har ledt derhän, att Utsk:t icke blott tillstyrkt en förändring i afseende å beräkningen af det belopp, för hvilket bränvinstillverkaren eger tillgodonjuta afkortning eller återbäring, utan har Utsk:t jemväl förändrat det hittills begagnade uttrycket: »varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt» till: »varder tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse urståndsatt att anmäld bränvinstillverkning utöfva eller fortsätta». Häri ligger dock en ganska stor skilnad. Om ett bränneri blir genom eldsvåda förstördt, är detta en sak, som alldeles icke kan vara något tvifvel underkastad.
Geijerska tomten skulle, sedan detta hus år 1859 blifvit för Kronans räkning inköpt och derefter befriats frän sin förra omgifning af smärre och förfallna byggnader, kunna med fördel åter upptagas samt nämnda stenhusbyggnad, äfven utan tillförene föreslagen utvidgning och deraf föranledt inkräktande ä kringliggande område, innefatta tillräckligt och tjenligt utrymme för Arkivets dåvarande behof och för någon tid förestående tillvext, under förutsättning, att mindre vigtiga handlingar finge, likasom dittills, förvaras i Kongl. Slottets källarhvalf. Under den 18 Oktober 1859 öfverlemnade, i följd häraf, Öfver-IntendcntsEmbetet till Kongl. Majit ritningsoch kostnadsförslag till en sådan förändring; hvarefter nådig Proposition i ämnet nfläts till Rikets Ständer, hvilka likväl icke funno sig böra förslaget bifalla, hufvudsakligen af det skäl, att derigenom ej kunde beredas utrymme för mera än en del af Riks-arkivets dåvarande handlingar, utan tillfälle till utvidgning genom husets tillbyggnad för kommande tiders behof, hvarjemte skulle för framtiden omintetgöras det ändamål Rikets Ständer hufvudsakligen afsett med Geijerska husets inlösande till Statsverket, eller beredandet afen öppen platå vid östra ändan af Riddarho 1 mskyrkan, vid hvilka förhållanden det syntes Rikets Ständer, att med bestämmandet af ny lokal för Riks-arkivet lämpligen kunde anstå till följande riksmöte, helst genom detta uppskof, hvaraf någon väsendtlig olägenhet icke ansågs vara att befara, erforderligt rådrum kunde vinnas för anstäl Bih. till B. St. Proposition j\u 84. lande af undersökningar angående beskaffenheten af andra lokaler, sorn för ifrågavarande ändamål, tilläfventyrs kunde finnas tjenligare, än den sednast föreslagna byggnaden.
Då Jag, efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, funnit ofvanberörde tillägg och förändringar stå i öfverensstämmelse med de för JustitiajOmbudsmannens Embetsbefattning i Regeringsformen lagde grunder, har Jag velat dem till allmän efterrättelse i nåder kungöra; och låter Jag derjemte, i enlighet med Eder tillika i underdånighet gjorda framställning, under denna dag å nyo utfärda Instruction för Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman, hvarvid komma att iaktagas icke allenast de nu omförmälte förändringar och tillägg, utan ock de, som tillförene tid efter annan blifvit beslutade. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, med all Kongl. Nåd och yiv* nest, städse välbevågen. CARL JOHAN. 26 Den i Mars f. m. Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällarde, Ä r eborne, Förståndige,Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske Män! Genom underdåniga skrifvelser af den 2p sistlidne Januari, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, till Mig i underdånighet öfverlemnat de af Eder vid denna Riksdag antagne Lagar, angående Myntbestärnningen och för Banken, samt derå begärt Min sanction. Jag hyser ej något tvifvelsmål, att J icke noga öfverlänkt vigten af den föreslagne åtgärden, då J öfverlemnat verkställigheten deraf, ej allenast till Mitt Konungsliga Beslut, utan äfven till livad tid och förhållanden kunna kräfva. Jag kan ej annat än erkänna och värdera det nya bevis på förtroende, som J härigenom lemnat Mig; och efter att hafva bort Högste Domstolen samt inhemtat StatsRådets tankar, förklarar Jag, att Jag antager dessa Lagar. Jag skall till Rikets och hvarje Medborgares bästa använda denna makt, då Jag anser Mig utan olägenhet kunna det göra.
Den af H. Ex. till R. o. Ad. gjorda framställningen hade icke afsett något annat, än huruvida R. o. Ad. ville bemyndiga honom att gifva H. M. tillkänna, att, på grund af de upplysningar, som Ulsk:ns Ordförande meddelat samt den utredning ämnet erhållit i Talmausconferencen, R. o. Ad. ansåge, Den 3 Maj. 355 att Bevillnings-, Bank-och Statsreglerings-ärenderne borde kunna vara afslutade inom d. 24 dennes; hemställande H. Ex. nu, om R. o. Ad. behagade lemna honom ett sådant bemyndigande. Ropades ja. Upplästes till justering och godkändes nedannänmde från Exped.Utsk. inkomne förslag lill und. skrifvelser lill K. M.: N:o 172, med öfverlemnande af förslag till ny författning om stämplade pappersafgiftens beräkning och utgörande; N:o 173, i anleda, af R. Sl:s Revisorers afgifne berättelser om verkställda granskningar af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1838 till och med 1841; N:o 174, ang:de tiden för nästa revision af Stals-, Bancoocli Riksgälds-verkens räkenskaper och förvaltning; N:o 175, ang:de ett staden Sölvitsborg beviljadt låneunderstöd; N:o 176, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de sättet för återbetalning af lån, beviljade utaf allmänna medel, lill understöd för vattenaftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odliugsföretag; N:o 177, ang:de ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas; samt N:o 178, ang:de tillägg lill K. förorda, d. 9 Nov. 1844, ang:de inteckning af ej mindre lifstidsstäd ja och undantagsaftal, än ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet.
angide hemmansegares representationsrätt. Hr Cederschiöld, Gustaf: Som jag icke hört någon an nan talare anmäla sig, och detta förslag är af stor vigt, hvarföre det torde vara olämpligt att försläget framställes till antagande eller förkastande, utan att någon deröfver yttrat sig, har jag ansett mig böra upträda. I enlighet med de grundsatser jag nyss antydde, antager jag äfven detta förslag. Hade det gällt blott huruvida antalet af BondeSt:s valmän skulle blifva större eller mindre, så hade jag icke lagt stor vigt derpå; men detta förslag innefattar ett ännu vida större steg framåt till en representations-förändring, än det nyss behandlade. En reservant har nämnt, att dessa f. d. embetsman, som Utsk. föreslagit skulle inrymmas i BondeSt., borde lämpligare inmutas på något af de båda första Sl:n, och detta är sagdt i en ton, som stöter på hån emot dessa personer. Att det skulle vara något skamligt att hafva tjenat Staten, förefaller mig högst besynnerligt, då det deremot i andra länder anses som den största ära att hafva gjort sig väl förtjent af sitt fädernesland. I afs. å dessa reservationer, finner man, att en reservant anser denna förändring - Den 30 September f. m. 417 ändring alltför ofullständig, då han talar om denna »lappning» på de gamla formerna. Det har blifvit en vana att begagna detta ord, ett sätt att uttrycka sig; men just denna lappning är det enda sättet att på en lugn och fredlig väg komma till målet. Lars Magnus Knutsson har deremot ansett denna förändring innebära allt för mycket. Det är medelvägen mellan dessa båda stridiga meningar, som Utsk. funnit, och i öfvertygelse om att den är den endp rätta och lämpliga, får jag tillstyrka bifall tili förslaget. Hr v. Koch, Nils Samuel:
Kontraktet bör vara så upgjordt, att KompaniChefen får en billig ersättning forsin omtanka, sitt besvär och sin risk, men ej så upstäldt, att han på passevolancen skall uttaga en lönefyllnadssumma, och denna kanske ofta på truppens bekostnad. Kronan tillkommer det, att upgöra ett så beskaffadt kontrakt, att ej KompaniCheferna få en oskälig vinst, och Majorerna tillkommer det, att vaka öfver att truppen får fullt ut sitt. På grund af hvad jag haft den äran att anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att Art:s militäre, civile och ecklesiastike tjenstemäns löner upföras å stat, i närmaste likhet med hvad t. f. GeneralFältTygmästaren och Chefen för Artilleriet föreslagit af d. 22 Juli 1 856.” 202 Den 15 November f. nu Löncstat. Grad. Af Chefen för LandtförsvarsDepartementet föreslagen lön. Tillökning. Af t. f. GeneralFältTygraästaren och Chefen för Artilleriet föreslagen lön. Summa tillökning. 23 o' O Öfverste (3 hästar) R:dr r:mt 6,000 R:dr r:mt 1,500 R:dr r:m( 7,500 R:dr r:mt 3.1500 Bste Konstapel . Af Chefen för LandtförsvarsDepartementet föreslagen lön. Tillökning. Af t. f. GeneralFältTygmästaren och Chefen för Artilleriet föreslagen lön. Summa tillökning. R:dr r:mt R:dr r:mt R:dr r:mt R;dr r:mt Särskildt anslag: Ersättning för stallhyra m. m. för 41 tjenstehästar å 100 R:dr hä- sten 4,100 Arfvoden: Reg:tsQvartermästare med yngre kaptens lön 500 500 3.500 Förrådsförvaltare: Af Chefen för LandtförsvarsDepartementet föreslagen lön. Tillökning. Af t. f. GeneralFältTyg mästaren och Chefen, för Artilleriet föreslagen lön.
På akterdäck gjorde passagerarna det så trefligt för sig s o m möjligt, sökte upp lä o c h skugga, togo fram böcker o c h tidningar eller roade sig m e d att betrakta naturen o c h sina medpassagerare. En herre, som vandrade fram och tillbaka på däcket, väckte en viss uppmärksamhet. Det var en lång, medelålders man, m e d ett allvarligt utseende; det låg något visst utländskt öfver hans dräkt, o c h hans obesvärade sätt häntydde på att han var van att röra sig ute i världen bland människor. Han gick oaflåtligt af o c h an, stannade endast då o c h då för att se på något af de vackra landtställen, som båten passerade. Så småningom slappades de nyfiknes intresse, o c h han fick fortsätta sin vandring ostörd af frågande blickar. En dam k o m nedifrån salongen upp på däck, med en bok i handen; hon satte sig på en lugn, skuggig plats och skulle just börja läsa, då hennes blickar föllo på den ensamme vandraren. Hon ryckte till o c h betraktade honom noga. » Nej, det är icke möjligt, det är ej han, » tänkte hon, o c h öppnade sin bok, m e n så såg hon på h o n o m igen, deras blickar möttes, frågande, undrande — så gled ett igenkännande leende öfver hennes ansikte, o c h han skyndade fram till henne, » Och det är verkligen ingeniör Warin, som jag ser framför m i g? » H a n böjde småleende på hufvudet o c h satte sig bredvid henne. » Det var då lika kärt s o m oväntadt, att vi skulle sammanträffa. » Hans röst var mjuk o c h behaglig, o c h ansiktets stränga uttryck var nu nästan försvunnet, då han såg på den täcka unga frun. Det hade nog blifvit en o c h annan rynka på hennes panna, sedan han såg henne sist, o c h hyn var ej så fraiche som förr, m e n ögonen, de klara, gråblå ögonen, de voro sig lika och på- minde h o n o m så m y c k e t o m ett par andra » Ja, » sade fru B3 ' man lifligt, » det är så oväntadt att möta en person, s o m man nästan upphört att räkna bland de lefvandes antal!