Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu förefaller det i sanning oväntadt, att, då StatsUtsk. å ena sidan hos Const.Utsk. till ansvar anmält Konungens rådgifvare för det de tillstyrkt att å besparingarna anvisa permanenta löner och orfvoden, StatsUtsk. å andra sidan, och innan Const.Utsk. yttrat sig öfver dessa anmärk:ns-anledn:r, nu likasom vill legalisera ett sådant förfarande genom att anvisa en särskild fond för möjligheten af enahanda anordningar, ehuru Ständerne äfven vid denna riksdag torde komma att afslå de af Regeringen begärda förökade anslag å andra och tredje hufvudtiteln, samt oaktadt detta afslag skulle fullkomligen öfverensstämma med SlatsUtsk:s eget betänk, öfver ordin, statsreglerln. Genom StatsUtsk;s förslag om en bestämd förskotts-summas anvisande af under händer hafvande medel, hvilka, expressis verbis, linge användas lill ständiga löner och arfvoden, skulle det nemi., oaktadt R. St. ytterligare afslogo deras uppförande pä ordin. stat, likväl blifva för Regeringen möjligt alt låta lönerna och anslagen utgå tili det belopp Regeringen föreslagit. Åtminstone hade detta betänk, kunnat och bort dröja, intilldess 7 II. 11 Den 20 Bl a j f. m. Ständerne afgjort ordin. statsreglertn, så att dervid visat sig, huruvida Ständerne voro benägne eller icke att bifalla Regeringens fordringar. Jag har sålunda ett ytterligare skäl för återreraiss uti den stora inconseqvensen deraf att, innan Ständerne ännu yttrat sig öfver de ordin, slalsbeliofven, för dessa behof göra en särskild anvisning på en fond, i fråga hvarom jag, lika med Hr von Hartmansdorff, skulle önska, att StatsTJtsk. ville upplysa hvari den består, hvarom man för närvar, har ett högst dunkelt begrepp, då den i sista revisionsberättelsen blifvit omförmäld på ett så otydligt sätt, att man svårligen kan fatta, hvar denna reservfond finnes. lag anhåller att dessa änmärkntr, ifall återremiss beviljas, må få densamma åtfölja. Hr von Hartmansdorff:
Jlvad åter den Motion särskildt angår, som jag tagit mig friheten väcka, nemligen om en ny inomskärs-leds öppnande ifrån Dalarön till Stockholm, förmedelst genomgräfningen af en smal landtunga vid Södra Stäket, så hafva de förenade Utskotten, som gjort sig mödan att uti ifrågavarande Utlåtande nästan copiera hela mitt sista Memo - Bera 26 Februarii f. m. vial i ämnet, likväl icke funnit ett encia ord att deruppå svara, annat än med det mindre tillfredsställande uttrycket, att Utskotten icke funnit sig å min motion kunna tillstyrka något särskildt afseende. Jag skulle likväl tro, att frågan om begagnandet af de stora fördelar, natur och konster bjuda, för att bereda en oskattbar förkofran åt hufvudstadens trafik och Rikets kusthandel, icke just borde räknas bland de mål, sorn man, för deras absoluta obetydlighet, kan, så Randlöst man vill, kasta från sig. Dennaöfvertygelse bär,genom ett mångårigt begrundande af saken, hos mig blifvit orubbelig, och det är ledd af densamma, sorn jag å mitt förslag nu ber att få fästa Höglofk Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, sedan detsamma ej varit nog lyckligt atö väcka de förenade Utskottens. Härvid bör jag likväl hafva äran upplysa , att ett svårt inkast halt säkert kommer att göras emot förslaget, hvilket inkast jag anser mig böra i förhand mota och vederlägga. Det har, efter fleråriga bemödanden, skriftvexlingar och öfverläggningar, fö.r ett antal Vermdöboer lyckats, att få ideen genomförd om en brobyggnad emellan Skum på Sickla-ön och Björknäs-landet på Vermdön, tvärtöfver Skuru-sundet, i afsigt att bereda Vermdöns invånarne en fortsatt landväg ifrån deras bostäder till Stockholm, i stället för att de nu måste på färja öfver - Den 26 Febriiani f. ro. 2o5 fara Skuru-sundet. För detta företag har snan velat förskaffa sig låne-understöd och förskott af allmänna Medel, och åtskillige förberedande åtgärder äro redan vidtagne.
Det kan väl så tyckas, att den, som allt går väl i hand, som skonas för sorger och motgångar, som arbetar med framgång, som har fullt upp och att dela med sig af denna världens goda, att han skall veta, livad lyckan är, att han skall alltid vara lycklig. Bättvisligen borde han också vara det, men är han det alltid? Sanningsenligt måste härpå svaras: nej, icke alltid. Nästan alla hafva vi gjort den erfarenhet, att de människor, som vi ansett vara — och som verkligen också borde vara lyckliga, vid närmare påseende dock befinnas icke vara det. Och här visar det sig, att lyckan beror icke af yttre omständigheter, utan af hjärtats och sinnelagets beskaffenhet. Detta bekräftas än ytterligare däraf, att människor, som lefva i djupt betryck och måste kämpa med svåra lidanden, dock ofta äro lyckliga. Hvaraf kommer då lyckan? Icke af rikedomen, ty i så fall skulle de rika aldrig hafva en ledsam dag, och det veta vi alla, att de hafva. Icke af höghet och ära, ty just på samhällets höjder gäspar mången munnen ur led af blott tråkighet. Icke i obegränsade njutningar, ty det se vi blott alltför ofta, att just det att ingen gräns är utstakad störtar i olycka. Det är för den tänkande nästan solklart, att det som mängden räknar för lycka, nämligen öfverflödet, just detta är ofta nog ett hinder för lyckan. Snarare skulle man då kunna säga, att måttlighet i allt är lyckan, så vida icke detta just vore ett medel att nå lyckan — och ganska ofta också att behålla henne. Lyckan är alldeles personlig. Det kan ej nekas, att somliga människor äro mer än andra personligen disponerade för lycka. D e hafva något soligt i lynnet, något varmt i hjärtelaget, som gör, att de alltid försöka se den bästa sidan af allting, alltid äro tillhands med ny tröst både åt sig själfva och andra, alltid med nytt mod resa sig efter ödets slag. Detta är, som sagdt, en förmånlig disposition, och icke alla äga den. Men skulle den ej kunna i viss mån förvärfvas? Man talar om, att barnen » brås på föräldrarne », och naturligtvis spelar också detta någon roll.
Secreteraren rättighet att ytterligare under en månad, efter den i Riksdags-Ordningens 24 §. omnämnda tid för beräkningen af Utskotts-Tjenstemännens aflöning, få tillgodonjuta det för Secreteraren vid ExpeditionsUtskottet under innevavande Riksdag bestämda arfvode , att utbetalas, när Secreteraren med behörigt betyg styrker sig hafva till Riddarhus-Cancelliet aflemnat samtlige i Expeditions-Utskottets vård förvarade Handlingar; och får Utskottet derjemte vördsamt 73 Expeditions*Utskottets Memorial N.o 485. anhålla, att till vedergällning för den Extra Cancellist, hvilken med utmärktaste arbetsamhet och omsorg, under det Secreteraren varit sysselsatt med Riksdags-Beslutets uppsättning och med annat arbete, som påfordrat mera grannlaga behandling, enligt Utskottets uppdrag , förestått de egentliga expeditions-göromålen, måtte i ett för allt beviljas ett arfvode af i33^ R:dr, äfvensom, att likaledes till vedergällning måtte anslås 66f R:dr åt den Extra Cancellist, hvilken, utan att han i Utskottet uppburit annat arfvode, än hvad för Correctur-läsning till honom utgått, oftast med uppoffring af hvila nattetid, då Utskottets Antecknings-böcker varit tillgängliga, completterat sådana anteckningar, hvilka för Utskottets Ordförande varit oundgängligen nödvändiga till beredande af behörig controll och reda å hvad som bordt blifva föremål för Utskottets handläggning. Och behagade R. H. St. låta underrättelse härom till Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret expediera. Expcditions-TJt skottets Memorial N.-o 486.- 70 N:o 48G. Memorial j med hemställan om arfvode för upprättandet af Registret öfver Bihanget till Rikets Ständers Protocoll vid innevarande Riksdag.
•• Under tiden har Asta ett samtal med vägbyggaren, en lifskraftig ung man, som tror, att lifvets svårigheter kunna lekas bort, och som älskar Asta. Ingeniören friar till den unga fröken, men Asta har blifvit så underlig på sista tiden, och när de återkomma från sin promenad, förstår man, att hon svarat nej. Asta som förut synts benägen för den hurtige mannen, tycks på senare tider ha fått mycket att tänka på, ocn hon lämnar Allmers en packe gamla bref, som beröra familjeförhållanden o c h som hon genomläst. Och medan de fullvuxne ha fört sin kamp om sina intressen, har lille Eyolf därute på fjorden kämpat sin sista strid. Vid bryggan därnere vid fjorden, där har han tumlat i, medan råttjungfrun rodde bort, just som en liten råtta, en af dessa, som gnaga och skafva och s o m huset bör befrias ifrän, och ingen af de duktiga trasiga barfotaungarna, som kunna simma, har räckt h o n o m en hjälpsam band. Blott kryckan flyter därute på vattnet. Skrik och tumult därifrån väcka Allmars o c h hans fru. Skräckslagen, lam förtviflan hos dem bägge. Lille Eyolf är blott ett minne nu. Andra akten visar oss lif och sorg i sin förfärliga motsats. Allmers sitter i dof förtviflan och ser utat fjorden. Hvad är lifvet, när döden finns, döden, som afklipper, dumt och obarmhärtigt, före mognad och fruktsättning; hvad är lifvets mening, när slumpen, tillfälligbeten har rättighet alt gripa in pä delta sätt? Är dä hela tillvaron ett skeppsvrak, som drifver vind för våg. Hvad finns det för möjlighet att iefva med detta minne, som evigt förebrår? Hvad är lifvet utan mål, och lifvet med en sådan oläklig sorg, kan detlefvas; Iefver man, när man Iefver utan hopp, utan möjlighet att godtgöra? En förlust, s o m man ej kan reparera, är en evig förtviflan, o c h lifvet med evig förtviflan hvad är det? Hvad är det för ett gäckeri i allt detta outgrundliga?
”Jag vill slå vad,” yttrade gubben Askenberg leende, ”att något kärt minne äfven fäster sig vid de der blommorna? Jag har märkt att fru syster lemnar dem en sorgfälligare vård än deras grannar.” Gumman Arnman såg vänligt på sin gamle vän, och det låg något obeskrifligt godt, nästan tacksamt i den blick, hvilken sedan föll på de präktiga balsaminerna. ”Jag ser de hafva sin historia – och efter fru syster är i taget att berätta, så låt höra!” ”Åh ja, hvarför icke! Jag behöfver ej skämmas för min kärlek till dem. Alltifrån den dag jag fick dem eller rättare deras föregångare – ty dessa ä’ bara afläggare förstås – hafva de burit mig glädje, och mången gång har det varit min tröst att se dem knoppas och blomstra. Jag har alltid dervid tänkt på den dagen de först prydde mitt fönster. Ser bror, jag fick i dopet af mina saliga föräldrar namnet Maria Kathrina. Men i min ungdom, den tid jag ännu icke haft kopporna, och var fjäsad och bortskämd, kallades jag allmänt Majsen och skön Majsen, hvilket jag väl ock kände, fast jag ej låtsade om det. Men nu hände sig så, att den första af mina namnsdagar, som inföll efter min trolofning med Arnman, var Kathrina. Salig far kom i god tid på morgonen att önska mig lycka, och hade då under armen en kruka med en hög grann balsamin, omkring hvars stam var lindad en pappersrimsa, som jag ännu i dag förvarar, och på rimsan stod, i en liten rad af grannt målade förgät-mig-ej, namnet Kathrina. ’Jag vet icke,’ sade Arnman, i det han bjöd mig sin gåfva, ’om jag har så dålig smak; men Kathrina ljuder bättre för mina öron än Majsen. Och om du riktigt håller af mig, så låt mig hädanefter kalla dig så!’” ”Jag förstod nog Arnmans mening, så fin hon var. Namnet Majsen tyckte han erinrade om den tiden jag var vacker och fåfäng; Kathrina passade bättre efter de nya omständigheterna. Jag var nöjd med förändringen, föresatte mig i mitt hjerta att alltid göra mig värd det nya namnet; och från den dagen kallades jag aldrig annat än Kathrina.”
N:o 330» lunda, att hvarje år, inom November månads utgång, öfversåndes från RiksgåldsContoiret till Konungens Befallningshafvande en fullständig förteckning på hvad, som af hvarje låntagare skall erläggas, hvilken förteckning derefter från Konungens Befallningshafvande remitteras till Magistraten, som det åligger att, under enahanda redovisnings-ansvar, som för Krono-uppbörden, medlen indrifva och till RiksgåldsContoiret kostnadsfritt lefverera; 16:0 Skulle antingen förste låntagaren eller ock den, som, genom köp, arf eller testamente, kommer att inträda i hans rättigheter och skyldigheter, afstå sin egendom till Borge-* nårers förnöjande, eller ock, i anledning af Årsproclama, fatalier skola bevakas, innan ännu den för lånet utgifna förbindelsen till RiksgåldsContoiret inkommit, böra Comiterade opåminte, vid ansvar, till Fullmågtige Uppgifva det uppå länet uttagna belopp, som skall bevakas; 17:0 Hvarje gång en för RiksgåldsContoirets räkning in tecknad tomt ombyter egare, åligger det Magistraten att till Commissarierne i RiksgåldsContoiret uppgifva namnet på den nya egaren, på det anteckning härom må kunna göras uti RiksgåldsContoiret; äfvensom skeende ombyten bland Stadens Äldste och Comiterade likaledes Commissarierne tillkånnagifvas; och 18:0 Hvad som utaf lånebitrådet icke år lyftadt inom i854 års slut, får derefter icke från RiksgåldsContoiret utgifvas, Hvad Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. N& 330- 81 Hvad härefter beträffar Staden Norrköping, hafva R. St. beslUtit: det må för det Vigtiga ändamålet äf Stadens snara återiippbyggande; densamma beviljas ett låneunderstöd ifrån RiksgåldsCöritoiret af ioo,ooo R:dr, att utlånas åt enskilde personer emot 5 procents ränta; och Under följande vilkor: 1:0
Sverige och Norrige hafva för närvar, ej mindre än 363 skärgårdsfartyg af alla ».-lasser , och om. under ett krig t. ev. med Byssland, jno af dessa samlades i ofvannämnda skärgård, bemannade, såsom sig borde, med omkring i3,ooo man, antager jag, alt denna flotta säkerligen kunde uppehålla och slåss med ett hälften större antal eller 4~° dylika fartyg, bemannade med minst 20,000 man. Men vid uppgörandet af denna beräkning har jag blott ett enda villkor aft göra, det nemi., att fienden må komma »‘ifver för utt slå-s med oss. Den minsta eftertanke skall likväl tydligen ådagalägga, att ingen af oss känd, möjligen blifvande, fiende kan vara till den grad rå och okunnig, alt han öfverkommer till vår skärgård med en armada af 400 roddfartyg, bemannade med 20,000 man, endast för att inäta sina kralter med den Svenska roddflottan , och för alt bereda sistnämnda flotta tillfälle alt skickligt begagna försänkningar, bommar, kedjor, prickflyttningar, försäter, bakhåll, klippor och invecklade localer m. 111., samt såmedelst slå och förstöra fienden. Tyvärr kan man icke länka sig fienden så fullkomligt blind. En expedition af den utaf mig förslagsvis antagna storlek, göres endast för att med en betydlig annee bana sig väg till Sveriges fasta land. och platser, tjenfiga till landstigning, finnas lill öfverflöd vid våra kuster. Alla slag af fartyg, stora och små, som aro försedda med Pen 13 M n j f. m. ett tillräckligt anini af ångfartyg, hafva banade landsvägar till våra kuster, hvarest (le kunna uppsöka passande ställen, der etablera sig och försvara sina magaziuer, saint hålla communicationen öppen. Bilt krig endast emellan Sverige och Ryssland ar väl numera knappast tänkbart, och man måste erkänna, att om ett sådant krig i åratal finge ohejdadt fortsättas, så vore Sveriges öde också besegladt; men deremot kan och bör man antaga, alt, vid någon större politisk brytning, den af mig omnämnda händelse kan inträffa.
Och här torde vara på sin rätta plats att framhålla ett faktum, som icke blifvit nog behjertadt och uppfattadt: att ehuru nya testamentets författare å ena sidan måste i hög mån influerats af gamla förbundets urkunder, der namnet Gud stundom brukas i relativ och mensklig betydelse, samt de å andra sidan lefvat i en tid och i en omgifning, uti hvilken det hellenisk-polyteistiska elementet gjorde sig så starkt gällande och gudsnamnet hade blifvit till en vanlig äretitel åt de romerske imperatorerna, de syriske furstarne, åt heroer, filosofer, undergörare o. s. v., ja der allt, som något höjde sig öfver det vanliga, hedrades med epitetet gudomligt (hos den bland grekerna allmänt läste Homerus är en svinaherde god nog att blifva benämnd „den gudomlige“) – så afhålla sig dock samtlige skriftställare i nya testamentet ifrån att bruka Guds namn i annat än dess aldrasträngaste och renaste betydelse. Förgäfves hafva sedermera många och långa mörka århundraden af en beslöjad polyteism, som tillegnat sig namnen kristendom och katolsk kyrka, bemödat sig att i dessa urkunder insmyga sina egna föreställningar. Vetenskapen har återupprättat den rena texten, förfalskningarne och missförstånden hafva blifvit blottade, och fast de läror, som hedningen Konstantins verktyg på kyrkomötet i Nicæa hopsatte, ännu beherrska församlingsmedvetandet och skymma nya testamentets innehåll för de flestes blickar, skall väl den tid nu icke vara långt borta, då Gud återfår sitt och Kristus åter framstår i sin förnuftiga, klara och herrliga gestalt, som den himmelska menniskan, skapelsens förstfödde, sina bröders vägledare och föresyn samt historiens slutpunkt. Orden: „Jag är A och O, den förste och den siste“ (Uppenb. 1, 11), samt „Jag är A och O, begynnelsen och ändan, den förste och den siste“ (Uppenb. 22, 13) hafva vidare blifvit åberopade såsom bevis för Kristi gudom, emedan äfven Gud sjelf (Uppenb. 21, 6) betecknar sig med ett liknande uttryck.
Karantäns-omkostnader Balans till påföljande år: Vid 1851 och 1852 års redogörelse för karantäns-bevakningen å rikets vestra kust har jemväl funnits bilagd en dermed i sammanhang stående särskild redovisning för karantänsinrättningen på Känsö för år 1852; hvilken räkenskap derjemte utgör verifikation till samma års hufvudbok för Kongl. Konvoy-kommissariatet, hvarifrån medlen till utgifternas bestridande hufvudsakligen utgått. För år 1853 är deremot någon så beskaffad redogörelse icke särskilt afgifven, utan endast bifogad Konvoy-kommissariatets hufvudbok; och inhemtas af dessa redogörelser följande förhållande: Debet. år 1852. år 1853. Balans från föregående år: Uppbörd: Credit. Utgifter: Karantäns-inrättningen i Malmö. Dess räkenskaper äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1853 utan anmärkningar samt utvisa: 1852 med och för år Debet. Balans från föregående år: Tillgångar — 817: 4. 6. Uppbörd: Af kreditiv-rhedel, från Kongl. Stats-kontoret — •— Af handelsoch sjöfarts-fondens medel, från Konvoykommissariatet 5,000: —* Karantäns-afgifter ' 337:32. 6. 26,000: — 21,000: — 6,362: 11. 3. Credit. Utgifter: Balans till påföljande år: Honyl. Tullverket. Af räkenskaperna, som för båda revisions-åren granskats i Kongl, anmärkning, inhemtas: Kammar-rätten utan Debet. År 1853- Balans från föregående år: Uppbörd: Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Utgifter: Balans till påföljande år: Uti riksstaten påräknas såsom inkomst . 3,730,000: 3,730,000: Netto-öfverskott, synligt i rikshufyud-böckerna, 414,830: 30. 9. 441,047: 13. 4, V — 78 - § 1.
Handlingarne i detta mål skola tillställas det Utskott, som kommer att med målet taga befattning; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Komjl. ilaj:ts Mätt. Proposition K:o 80. 13 Utdrag af Protokollet öfver FinansÄrenden hållet inför Hans Maj: t Honungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 10 Januari 1860. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Stats-rninistern för Utrjkes-Årcndena, Frih. Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj-.ts af Stats-Rådet enhälligt tillstyrkta beslut, uppsatt förslag till nådig Proposition angående utbyte af skogvaktare-bostället Nytorp mot kronofjerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket i VesterRekarne härad och Södermanlands län; Och behagade Kongl. Majit, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att nådig Proposition i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Carl von Schants. bill. till ItSt. Kongl. Maj:t$ Nådiga Skrifvelse N:o 81. M II. Ank. till Kxp.-Utk. den 19 Jan. 1860, kl. 12 midd. Kongl. Majsts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om forändrade grunder för mjöloch såqqvarnars beskattning; Gifven Stockholms Slott den 10 Januari 1800.
STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den ar 1855 af dem verkställda granskning af STATS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under aren 1852 och 1853; jemte de, i anledning af samma berättelse, infordrade och till KONGL MAJ: T afgifna underdåniga Utlåtanden. STOCKHOLM. TRYCKT HOS KRIG WESTREM., 1856. / Sedan den revision af Stats-verkets, jemte dertill hörande fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1852 och 1853, hvilken, i följd af 68 §. riksdagsordningen, Rikets sednast församlade Ständer utsatt och Kongl. Maj:t, den 30 sistlidne Maj, kungjort, att taga sin början den 15 September innevarande år, blifvit af undertecknade i behörig ordning verkställd; få Revisorerne derom nu afgifva den, i 7 §. af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer den 17 April 1841, föreskrifna berättelse. Från nedannämnde Verk och inrättningar hafva Revisorerne, vid förrättningens början, fått emottaga så beskaffade berättelser om tillståndet och förvaltningen af de, ifrågavarande två år, till deras disposition ställda anslag, som omförmälas uti instruktionens 1 §., nemligen: från Kongl. Stats-liontoret, angående sjelfva stats-verket, det stämplade papperet, statens spanmåls-förvaltning, kreditiv-fonden och f. d. allmänna magasins-fonden, » » Krigs-kollegium, » » Förvaltningen af Sjöärendena, » » Sundhets-kollegium, » » General-tullstyrelsen, » _ » General-poststyrelsen, » Ofver-direktörs-embetet för Myntoch kontrollverket, » Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket, » Riksmarskalks-embetet, » Kanslers-embetet vid Kongl. Krig s-akademien, 1 »
M 120. borg och sedermera i Stockholm, hvarjemte han år 1858 erhöll nådigt förordnande att vara inspektör öfver navigations-skolorna i riket Dessutom har Pettersson från trycket utgifvit åtskilliga vid undervisningen allmänt begagnade arbeten i navigationsvetenskapen och jemväl, enligt dertill erhållet nådigt uppdrag, verkställt astronomiska ortbestämningar i Norrbottens län, att tjena till grund för det under utarbetning varande ekonomiska karteverket öfver nämnda län. Vid öfverlemnandet af berörda ansökning har Kommers-kollegium i underdådighet anfört det Kollegium, beträffande Petterssons verksamhet såsom navigationsskole-lärare och inspektör öfver navigationsskolorna, ansåge för en dyrbar pligt att vitsorda ej mindre den framstående skicklighet och det oförtröttade nit han såsom lärare städse ådagalade, än ock den oaflåtliga omsorg och det redbara allvar hvarmed undervisningen vid ifrågavarande läro-anstalter af honom öfvervakades, på det att dessa skulle kunna tidsenligt uppfylla sitt ändamål; att, om dessa hans egenskaper i och för sig syntes innefatta anledning för det allmänna att lemna något vedermäle af erkänsamhet åt hans efterlemnade enka och fyra barn, af hvilka det äldsta nyss uppnått tolf år, en verklig förbindelse härutinnan förefunnes vid betraktande af den nödställda belägenhet, hvaruti, på sätt den efter Pettersson hållna bouppteckning utvisade, den aflidnes familj kommit, genom hans alltför tidiga bortgång; samt att Kollegium, med afseende å dessa förhållanden och då Petterssons enka icke vore berättigad till pension efter sin man, på grund af någon af de befattningar, han i lifstiden innehaft, funne sig böra hemställa det Kongl. Majit måtte för sökanden och hennes oförsörjda barn af Rikets Ständer äska årlig pension från allmänna indragningsstaten. Då af handlingarne inhemtas, att f. d. Kapiten-löjtnanten Petterssons efterlemnade qvarlåtenskap betydligt understiger boets skulder, samt Pettersson genom sin gagnande verksamhet i de honom uppdragna befattningar gjort sig så förtjent af det allmänna, att hans i behöfvande omständigheter efterlefvande familj ej bör lemnäs utan det understöd, som för dess tarfliga utkomst är behöfligt, vill Kongl.