Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men du har förvrängt den dikten och förvandlat den till ett narrspel. Och jag skall straffa dig, du afföda af Hel. Jag skall straffa dig liksom Gud fader straffade den frestarn, som förde in synden i hans värld. Jag skall straffa dig.» »Men bed mig icke,» fortfor han, »att jag skall följa dig kvinna för att skydda dig för dig själf? Jag tänker på prinsessan hur hon lider af denna lek, som du drifver med kung Olaf. För hennes skull måste du straffas liksom för min. Och jag skall ej följa dig för att förråda dig. Det är min hämnd, Astrid. Jag skall ej förråda dig.» »Du får fara in till Kungahälla, du Astrid, och om du ej talar af dig själf, får du bli kungens brud. Men sedan, du orm, skall straffet gripa dig. Jag känner kung Olaf och jag känner dig. Så tungt skall ditt lif varda, att du önskar dig döden hvarje dag.» Då Hjalte sagt detta vände han sig från henne och gick. Astrid satt stilla en lång stund och tänkte på det hon hört. Men så kom ett löje och öfverfor hennes ansikte. Han glömde, den gamle Hjalte, att hon hade pröfvat alla lidanden, att hon lärt att le åt plågor. Men lyckan, lyckan hade hon aldrig pröfvat! Och Astrid reste sig och gick ut i tältöppningen. Hon såg den bistre Hjaltes skepp styra hän mot väster. Hon tyckte sig långt långt bort i fjärran se det dimhöljda Island, som med köld och mörker välkomnade sin vidtbereste son. Det är en solblank dag på hösten. Det är ej det minsta moln på himmelen. Det är en sådan dag, då man tänker: den väna solen vill ge jorden allt ljus hon har! Den väna solen är som en moder, hvars son skall resa bort och som nu i afskedsstunden ej vill vända sitt öga från den älskade. I den långa dalen där Kungahälla ligger, stå många små runda kullar, hvilka äro klädda med bokskog. Och nu på hösten hafva träden anlagt så granna skrudar, att man måste förvåna sig öfver dem. Det är som om träden ville draga ut på friarefärder.
Hon var - ej nu den " stränga tant Karinn, som för den slarfviga och lata mlngen g h g synts sh bister, hon var den hulda moder, som med samma ömbet, samma karlek omfattat alla sina skolbarn, de m&amp; nu ha silfver i: Mret eller annu oblekta ungdomsrosor p&amp; kinderna. Den knappa tiden hade ej medgifvit hvarken silngkörer eller !langa festtal vid denna hyllning, men de känslor af tacksamhet och tillgifvenhet, af iiterseende och vänskap, som besjalade de iigrvaraude, .skall göra denna högtidsstund till ett khrt minne för hvar och en, - som förstar hvad ett minne ar, minnen fran barndomen, minnen frln sngdonien. Under hela dagens lopp uppvaktades fr6ken Karin Ahlin med %lommor, bref och telegram frin niir och fjiirran. FrAn H. Maj: t Drottningen fick hon mottaga, jamte lyckönskningar, en vacker blomsterkorg. Hela dagen var i sanning en enda storartad hyllning. Från Fredrika-Bremer-Förbundets Bokgranskningskomité. Den af Fredrika-Bremer-Förbundet tillsatta komitén för grauskming af barnoch uiigdomsböcker har Ifveii under Aret 1890 fortsatt .sin verksamhet .. Komitén bar trott, att Daguys lasare, da det galler - att välja i den rika bokmarlznriden, möjligen kunna hafva niigon vlg.ledning af detta arbetes resultat, hvarföre det liar nedan meddelas. Hvarför? och Huru? Nyckel till naturvetenskaperna af D: v Thore 1Tahlmeter. Pris haft. 7 kr., iub. Detta arbete, som ar .delvis öfversattning, delvis bearbetning af ett utlilndskt original, besva rar icke mindre an 131 5 frAgor inom naturvetenskapernas omrAde, framför allt fysikens; 289 illustr. bidraga till att förtydliga de gifna svaren. Sisom exempel p&amp; de frigor, som behandlas, vilja vi namna: Huru beraknar man kraften hos ett segelfartyg?
St:r hafva antagit, att sedan den införda VexelUndérvisningsMethoden blifvit mera allmänt känd och begagnad, fortfarandet af en serskild anstalt för bildandet af Lärare deruti ej bör blifva af nöden; och R. St:r hafva derföre endast till nästa Riksdag beviljat de af K. M:t för NormalScholan till VexelTTndervisningens befrämjande äskade årliga anslag af 2000 Rjdr; Dock hafva R. St:r ansett de till ScholInrättningen af K. M:t upplåtne f. d. Mariae KronoBränneriByggnadér böra få af Inrättningen begagnas under den tid af 10 år, på hvilken de, enligt K. Brefvet den 26 April 1826 samt K. M:ts om Allm. Magaz. Inrättningens sluteliga utredning aflåtne Nåd. Proposition blifvit till Schollnrättningen öfverlåtne, med vilkor. Betänkan Jen, Nio 335. 81. vilkor, att Byggnaderne till Staten återgå, då de för parande föremål icke vidare erfordras. 4:o Såsom tillökning i anslaget för Gymnastiska dentrallnstitutet hafva B. Stir beviljat 1000 R:dr;och hafva R. St:r beslutat: att vid tillkännagifvandet häraf tillika frambära dert anderd, anhållan till K, M:t, att hela StatsAnslaget för detta Institut varder stäldt Under Uppseende af någon Utaf Siyrelserne öfver de i Hufvudstaden varande Allmänna Inrättningar^ såsom t. ex. Directionen öfver Stockholms Stads Undervis-» ningsVerk, som hör äga* att om fördelningen af de till Inrättningen beviljade anslag förordna. 5io I anledning af ett hos R. S‘r framstäldt förslag* örn nyttan af SpecialStaters uppgörande öfver Glerecieoch LäroVerkens anslag i KrönoTionde och Penningar m. m., hafva R.
Han harmades högligen och ville slunga ett strängt ord till den gycklande kusinen, men ett lent rosenfinger lades på de i vredesmod öppnade läpparne och bredvid honom i silfversnäekan satt leende och blid Aina Ros... "Ja, det gör mig ondt om Rosen", ljöd här hotelvärdens något gnällande stämma, synen försvann och Erik for upp ur sin dröm. "Ros " utropade han förvirrad, hvilket Petterson tog för tankfull uppmärksamhet, "Ros? hvad hör det namnet hit?" "Jo jo men", återtog värden, "det hör allt hit också. Han har en egendom här i nejden, men den är mycket illa skött. Doktorn har ju sjelf för det mesta varit på resor de senare tiderna och hushållet går som det går." Nu blef Erik vaken och afbrytande värdens vidlyftiga reflexioner bad han honom helt enkelt berätta huru det stod till med saken. Hvad han fick höra var af mera lugnande art än han väntat sig. Emellertid fyllde han glasen, tände en ny cigarr och ställde till värden några frågor angående de svenska fruntimren. Men här stötte han till sin förvåning endast på undvikande svar, till dess han slutligen meddelade att unga fröken var hans kusin, utan att han dock lät Pettersson ana den öfverraskning mötet med Jenny beredt honom. Han fick nu veta om "Ojala-herrskapet" hvad hotelvärden hade sig "med visshet" bekant; ibland annat att från Wiborg ankommit ett "dyrbart piano" och en präktig ridhäst till fröken äfvensom att hon "brukade företaga långa ridter utmed elfvens östra strand, till Wallinkoski och till och med längre". Detta ansåg dock Pettersson vara mycket oförsigtigt, ty vägen ditåt, som gick genom mörk skog, var enslig och fram på hösten "spökade det röfvare i ödemarken". Omsider begaf sig Erik till hvila och tillbragte en ganska lugn natt.
Jag tror mig blott behöfva gifve en bestämd rigtning åt Svenska Folkets? agtning och förtroende för Scandinaviska Halföns andra Folk, då jag går att för Ridderskapet och Adeln nu föreslå, det Riksens Ständer ville innan Riksdagens slut utvälja 1 2 Ledamöter eller trenne af hvarje Riksstånd, hvilka boede afresa tjll Trondhjem för att deltaga i Norrska Folkets aUmgnna glädje vid Hans Maj t Konungens tillämnade höga Kröning därstädes under innevarande sommarj att ExpeditionsUtskottet kunde anmodas uppsätta Förslag till den Adr ?se, hvilken Deputerade borde medföra och till Hans Maj t Konungen vid detta tillfälle afjemna, samt att StatsUtskottet kunde uppdragas att föreslå nödiga medej till bestridande af de för desse Ledamöters resa och underhåll erforderlige kostnader. Slqtefigen, får jag hemställa, om icke Han^ Excellence, Herr Grefven och LandtMärskalken täcktes inhämta HögJofJ, Ridderskapets och Adelns bifall, att den; flät. min Motion må på vanlegt sätt med de öfrige RiksStånden communiceras. Hans Excellence , Herr Grefven och DandtMarskalken hemställde, om icke Ridderpkapet och Adeln ansåg lämpeligt, att en De Jft • w ■ Den 16 Maji, 391 jputation af 12 Ledamöter, eller trenne af hvarje Riksstånd, måtte utses, hvilka bordeafresa till Trondhjem i Norrige, för att deltaga i Norrska Folkets allmänna glädje vid Hans Maj:ts Konungens höga Kröning därstädes, samt att så väl ExpeditionsUtskottet matte anmodas uppsätta förslag till en Adresse, hvilken Depute-' rade borde medföra, som äfven StaisUtskottet uppdragas föreslå nödige medel till bestridande af de i och för denna resa uppkommande kostnader. Bifölls y Hvarjemte Ridderskapet och Adeln, uppå gjord Proposition, fann för godt tillåta det H. E. Herr Friherre af Wetterstedts Motion finge med de öfrige RiksStånden communiceras.
På Borgare-Ståndets vägnar: L. J. Lundgren■ N. Sandblad. Carl Joh. Ekerman. På Bonde-Ståndets vägnar: Joh. O. Longberg. Mats Ericsson. J. Ericsson. G. Helsingius. Berättelse af Banco-Fullmägtige. 67 Enskildt yttrande, åtföljande Herrar JBanco-Fiillmägtiges Berättelse. Till Högloft. Banco-Utskottet! Då Herrar Banco-Fullmägtige, den 29 December i83i, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälde, det de icke hunnit fullborda de af Rikets Ständer anbefallde, förberedande åtgärder för Bankens öppnande till allmän vexling, hvaremot jag egde den öfvertygelse, att inga materiela hinder legat i vägen för desse åtgärders fullbordan, utan att uppskofvet var en följd af de stridigheter lill åsigter och viljor, som, i afseende på realisationens verkställighet, uppstått bos Rikets Ständers Ombud, Revisorer och Fullmägtige, afgaf jag till Protocollet en allmän reservation mot Herrar Fullmägtiges styrelse och förvaltning af Banken, i de delar, som stodo i sammanhang med realisationen och den bättre tingens ordning, som Herrar Fullmägtige blifvit uppmanade att genom ingifvande förslag förbereda. Ansvarighets-lagen och Reglementet likmätigt, har jag ansett mig böra under Högloft. Banco-Utskottets kännedom draga detta förhållande. Ett exemplar af min reservation följer härhos uti Bilagan A. Genom sjukdom hindrad att deltaga i Fullmägtiges öfverläggningar öfver de förslag till förändringar i Bankens organisation, som nog sent från Commissariatet inkommit, har jag, under åberopande af äldre bemödanden för detta ändamål, hvarom bifogade tryckta handlingar vittna — se Bilagan B*) — nödgats inskränka mig till att skriftligen under den iprde December meddela Herrar Fullmägtige mina åsigter öfver ämnet; de äro innefattade uti nedannämnde till Fullmägtiges Protocoll afgifna betänkanden: *) Denna Tillaga utgöres af: Handlingar angående
Det har alla möjliga, som är ännu mindre poeter än jag. ELISE. Det hjälper inte! Fundera nu öfver, medan jag springer efter bläck och penna! (Ut till vänster. Om ett ögonblick igen med skrifdonen, dem hon placerar på bordet framför Segerstedt). Se så, – här är de nu! Har ni tänkt ut något, doktor Segerstedt –? SEGERSTEDT. Om jag nu inte får inspiration? ELISE. Så skrif utan! SEGERSTEDT. När har ni hört att poeter skrifva utan inspiration? ELISE. När de skrifva dåligt. SEGERSTEDT. Ni är inte god att munhuggas med, fröken Brinck. ELISE. Därför ska ni inte göra det. Seså, kom nu hit i soffan! (Har Segerstedt att sätta sig bredvid sig.) Och nu ska vi författa något riktigt djärft, – det tycker pappa bäst om. SEGERSTEDT. Månne just det? ELISE. Jo det gör han visst! Ju djärfvare, desto bättre. Han blir aldrig ledsen öfver sådant, – han blir bara likasom litet flat. Jag tror inte han är van vid att man skämtar med honom. SEGERSTEDT. (ritar med pennan) Ni är mig just en snäll dotter, fröken! ELISE. Men ni är ingen snäll poet. Se så, – skrif nu! SEGERSTEDT. Det går inte. ELISE. Inbilla mig inte häller att ni glömt skrifva värs! En poet förblir alltid poet. Han kan inte bli någonting annat. SEGERSTEDT. Åh jo, – hvad han det kan! ELISE. Men aldrig någonting helt och dugligt! SEGERSTEDT. (ändrar ton) Hvarifrån har ni de där åsikterna om poeter, fröken Brinck? ELISE. Inte vet jag någon bestämd sida i en bok, där det står. Jag har det nu i allmänhet bara, – kanske ur luften –! SEGERSTEDT. Nej, det är just därifrån ni inte har det. Det lät så öfvertygande, när ni sade det. ELISE. (drager sig litet ifrån honom) Jaså, ni vill säga mig artigheter. SEGERSTEDT. Det är alltid roligt att säga angenäma saker.
Den, som instämmer i Utskottets förslag, att den vid artikeln Knifvar förekommande rubriken ''andra slag, samt gafflar, ej specificeradej bör åsättas 3 R:dr 16 sk. värde och 1 R:dr införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Tr. Tvr . , (T:a alternativet) Riddersk. och Adelns beslut; V.nner Ne, anlages j2;a a|ternalivelj Bergare-S.änJels beslut. "nickel. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit Utskottets förslag att i Taxan intaga Kopparnickel med 3 R:dr värde och 1 R:dr införselstull samt tullfrihet vid utförsel, hvaremot Ridderskapet och Adeln lemnat Utskottets härom gjorda framställning utan afseende; men som för denna artikel, hvilken för närvarande icke synes hafva kunnat tullbehandlas efter någon annan taxe-rubrik, än den sista, nemligen ”varor, som icke kunna ”hänföras till någon af de i taxan upptagne bestämmelser”, således hittills bordt, ehuru efter annan grund, nemligen uppskattningsvärde, hafva tillämpats enahanda bestämmelse af 334 procents tullafgift vid införsel, jemte tullfrihet vid utförsel, som Utskottet föreslagit; alltså, och då Ridderskapet och Adelns omförmäldta skiljaktighet, såsom afseende endast frågorna om för - 60 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3o, tullningsgrunden och om artikelns specificerande i taxan under egen rubrik, icke får anses kunna inverka på tullintradens belopp, lärer vid Utskottets af tre Stånd gillade förslag om artikelns specificerande i taxan med stadgadt värde af 3 R:dr och 1 R:dr införselstull skålpundet samt tullfrihet vid utförsel böra förblifva. Korkskruf var.
Den befrielse, motionären åsyftat för Domaren, ifrån skyldigheten alt före dess afresa från sammanträdesstället protocoll och utslag till parterne utgifva, anse Utskotten hvarken af något behof påkallad eller till någon fördel ledande, då Domaren alltid kan lämpa tiden för sammanträdet efter sine andra embets-göromål, och vid de tillfällen, då sammanträdet icke å Lagtima Ting hålles, protocoll och utslag icke kunna blifva af deri vidlyftighet,' alt deras utskrifvande, sedan de blifvit på föreskrifvet sätt justerade, serdeles lång tid erfordrar. Utskotten kunna på grund häraf, den föreslagna förändringen icke tillstyrka. 6 §. Alt här jemväl skulle stadgas arfvode tor Förste Landtmätaren, enligt Landtmäteri-taxan. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Ut sk. Utlåtande , A.-O t. 29 Da Utskotten afstvrkt förslaget, att Förste Landtmätaren må vara ledamot i Eg idelnings-R.illen, ar deraf en följd, att Utskotten anse denna anmärkning böra förfalla. 8 §. Af samma motionär: att denna §. må erhålla en sålunda förändrad lydelse: lili Egodelnings-R itls upplagande och afgörande höra alla de frågor, sorn i denna stadga' uppräknade linnas, med undantag af sådane mål, sorn ”angå pröfning af tvister om rågångar, hvarom 5 Gap. handlar. Fråga, som "i sammanhang med klander å skifte mot Skiftesman kan väckas om ersättning ”för delegare tillskyndadt lidande genom olagligen verkstäildt skifte, upptages ”äfven af Egodelnings-Rätlen.” I motsats mot motionären anse Utskotten det utförliga uppräknandet af dej serskildte frågor, hvilka tillhöra Egodelnings-Rätls behandling, leda till tydlighet och sålunda förekomma missförstånd i denna del.
När således den högre gamla tullafgiften icke förmått skydda oss för import af bränvin, huru skall då den vida mindre nya afgiften kunna göra det? Vi få alltså vänta stora förluster härutinnan, liksom vore måttet af industriens förlusterännu icke rågadt. Man påstår, och detta med rätta, att vår tid är de materiella intressenas gyldene epok. Det är endast ett 10-tal af år sedan kung Oskar och närv:de finansminister gjorde allt för att öfvertyga representationen att bränvinsfloden demoraliserade nationen, hvaraf man borde — ganska rigtigt — i moralens och fosterlandets sanna intressen sätta en horn för detta onda. Man ryckte bränvinstillverkningen, som var en ofantlig förmån för Svenska jordbruket, såsom den är ännu i dag för det Franska, ifrån den Svenska jordbrukaren, belade tillverkningen med en olantlig skatt (50 öre per kanna, som med vidare förhöjd skatt uppgår nu till circa 9 millioner riksdaler), allt för att reglera supandet. Hvad skatten beträffar, absorberas den afdevexande statsbehofven, ty sådant är vårt hushållssystem att det tarfvar högre och högre skatter. Hvad åter angår moralitetsbegreppen, så hafva de blifvit tid efter annan förhisedda i de olika tulltaxorna, ända derhän i den sista, att inga moraliska skrupler rörande denna fråga vidare förekommer, hvarför man öppnat artikeln bränvin till ohejdad konkurrens, på det att produktionspriset må blifva så billigt som möjligt. Innan jag vidare ölvergår till behandlingen af öfriga förut omnämnda frågor, nemi. till vinet och sidenvarorna, måste jag återigen framhålla frihandelns — d. v. s. den verkliga frihandelns — fordringar på tull-lagstiftningen. Den fordrar: a) För nödvändighetsvaror tullfrihet, så vidt möjligt är, för att förminska lefnadskostnaden hos den stora massan af folket. b) Tullfrihet, så vidt görligt är, för råvarorna, för att sätta fabrikerna i lilllälle alt producera för billigaste priser. c) Och slutligen lördrar den höga tullar på lyxvaror, för att lägga hand på lyxén och förskaffa statskassan goda inkomster. I Iråga om sådan konsumtion regleras tullen endast med beräkning deraf att man icke gynnar lurendrejeriet.
I sammanhang härmed lår Utskottet äfven anmäla tvänne genom remiss från Ridderskapet och Adelil samt Bonde-ståndet till Utskottet ankomna motioner af Hofpredikanten Tham och Guslaf Jonsson frän Kalmar län, hvilka äskat anslag till förhöjning af aflöningen för lärare, lärarinnor oell vårdare vid ofvannämnda institut, och den förre dessutom anvisande af lön för en särskild religionslärare derstädes. Dä, i händelse Rikets Ständer bevilja den af Utskottet här ofvan tillstyrkta betydliga förhöjning af institutets års-anslag, medel sålunda torde blifva att tillgå äfven för bestridande af de utgifter, som i omförmälda hänseenden må finnas oundgängligen nödige, hemställer Utskottet, att förevarande båda motioner må få förfalla. 69:o. För öfrigt, och då Utskottet af Rikets Ständers år 1855 församlade revisorers berättelse angående statsverket erfarit, att under revisions-åren frielevs-platser vid ineranämnde institut stätt längre eller kortare tid lediga, hvilket revisorerne ansett böra, så vidt möjligt vore, för framtiden undvikas, har Utskottet tagit del af institutets Direktions i anledning af revisionsberättelsen afgifna underdåniga utlåtande, al' hvilket Utskottet, i afseende ä förevarande ämne, inhemta!, att det anmärkta förhållandet visserligen, särdeles vid institutets afdelning för blinda, stundom egt rum, men att, då det, enligt 17 g i Kongl. Majäs för institutet den 19 Juni 1846 utfärdade förnyade reglemente, vore åt vederbörande konsistorier uteslutande öfverlemnadt att, hvar för sitt stift, utse, antaga och låta inställa de gratister, som på statsverkets bekostnad skola vid institutet vårdas och underhållas, sedan behöriga intyg i afseende å deras ålder, kroppsoch själsförmögenher m. m. blifvit afgifna och
Sedan de bildat sig och erfarenheten ådagalagt deras fördelaktighet, blir det tillfälle för staten att understödja dem; dock anser jag, att ett sådant understöd bör inskränka sig endast dertill, att Ständerna på dem öfverlåta Bankens hela utlåning på fastigheter, — en åtgärd, som jag anser nyttig både för Batiken och för landet; men innan sådana inrättningar ännu tillkommit, innan man vet, hvilka förmåner de komma att lemna, och innan man känner deras grunder och reglor, anser jag det åtminstone vara oförsigtigt att till deras understödjande inleda staten i några kostsamma lånetransactioner. Det gifves tvenne sätt att genom lån skapa tillgångar för statsutgifterna. Det ena sältet är, att staten directe lånar penningar för dessa utgifter, hvilka låns betalande förorsakar i sin ordning ökade skattebördor. Detta sätt har Representationen vid denna riksdag bestämdt ogillat. Det andra sättet består deruti, att genom statens medverkan penningar lånas åt de skattskyldiga, på det att dessa med de lånade medlen må kunna utgöra de fordrade skattebidragen. Det sednare lånesättet, som nu är i fråga, synes mig än mera förkastligt än det förra. Jag tillstyrker, på grund af hvad jag nu anfört, bifall till .StatsUtskrs utlät., under förklarande, att jag i allo instämmer uti det yttrande, som Hr Wasrn i statslånefrågan inom Utsk. afgifvit, och hvaraf jag anhåller att nu få uppläsa följande mening: ”En nation, som, utan tvingande behof, inträder på skuldsättningsbanan för att, på efterkommande åldrars bekostnad, göra sig goda dagar, är redan ett godt stycke sjunken uti moralitet, samt för uti sitt sköte elementer till fortgående försämring och depravation, deraf förlust af frihet och ära blir den slutliga följden.” 17 H. 62 49« Den 29 December f. m. Hr Gunther, Carl Gust.:
Just; men, enligt nu gällande Kongl. Förordningen den 20 Januarii 177g, med ett års fängelse, med eller utan arbete, efter omständigheterna, jemte böter till ofvannämnde belopp, hvilken bestraffning vore den högsta, som, med tillämpning af nu gällande Lag, kunde åläggas den, som härifrån bortförde någon till annan ort och der öfverlemnade honom till slafveri, enär öfverlemnande i slafveri icke synes mig kunna hänföras under begreppet 0111 rån, hvartill hörer, jemte våld å person, beröfvande al egendom. Om nyssberörde bestraff» ning, afseende egentligen en mera öfvergående våldsam behandling, finnes vara för ringa, såsom lämpad till en fri menniskas bringande i slafveri, lärer grunden härtill ligga deruti, att det senare brottet, såsom föremål för Svensk Straff-Lag, vid vår Lags upprättande varit okändt eller ansetts omöjligt; och då samma grund torde ega tillämpning i afseende på straffs utsättande för det brott, som bär är i fråga, hvilket åtminstone högst sällan lärer blifvit af Svensk medborgare begånget, synes dess beläggande med dödsstraff, äfven vid jemförelse af andra gröfre brotts bestraffning, vara öfverdrifvet, så mycket hellre, som ett lindrigare straff säkerligen skall medföra tillräcklig verkan , och det alltid är nyt - Bii. till K. M. N^d. Propos, N:o 42. 33 nyttigt, om Lagstiftningen har ett strängare straff alt använda för den händelse, alt det lindrigare finnes förfela sitt ändamål. För här ifrågavarande brott skulle penningeböter synas lämpligast, då naturligtvis brottet skulle föranledas af vinningslystnaden , hvilken, om den icke alltid inskränkes genom farhågan för förlust, åtminstone kännbarast bestraffas genom dess verklighet. Bestraffning med fästningseller tukthus-arbete för lifstid har hittills endast varit använd vid förnyandeafförbrytelser eller der dödsstraff blifvit af nåd mildradt, äfvensom fästnings-arbete på bestämd tid i våra strafflagar endast förekommit i sammanhang med böter, kroppsstraff eller förlust af tjenst.