Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Igenom en Mild och Nädig Konungs Wisa Styrelse, är att hoppas winna en snar fred, denne erhällen lemnar ett gynnande tilfälle, att werkställa fbrenämde förslag innefattadt uti följande. Att den indelte KrigSmagten af sä wäl Cavallcric, Jnfantc-ie som Bätsmän, efter freden till halfwa delen af de§ styrka mätte blifwa indragen, hwarfLre Rust» och Rotehällare befriade frän att hälla Karlar, Hästar och anskaffa Munderings - persedlar, skulle fritt disponera Torpet, och i ärlig afgift till Kongl. Maj:t och Kronan betala, wihr Tunnor Räg, för hwarje indragit nummer, hwilkcn Spanmäl Rustoch Rothällare skola äga rätt, art sjelfwe inlösa med penningar, efter ett för alla tider faftstäldt pris till Fyra R:dr. Banco Specie för hwarje Lunna Räg; ägande Rust - och RotHällarne frihet, att tvid hwarje ärs Skattskrifning hoS lvrderbörande Kronobetjening angifwa, om de wilja erlägga denne Spanmäl in natur» eller efter förenämd» tvär - lätt ä. (Intägtsid. 293.) Förslag Uppä den Indelte ArineenS Effective Styrka med Uträkning öfwer den färeslagne ärliga Vacance - Afgiften L 4 R:dr Banco för hwarje Tunna Gpannemal. Regementcrncs Spann emäls-asglft. Effective Siyrka. För h:je Numer. För hwarje Nummer. För hela Regementet. Banco Specie. kavalleriet. Man Man Tunnor. Tunnor. LIf-Rcg:ts Grenad.Bataill. N:o Z9- Litt. L. istltt. L. Förslag , Uppä de Indelte BätsmänS Effective Styrka »ned Uträkning öfwer den förestagne VacanceAfgiften L 4 R:dr Banco Specie för hwarje Tunna Spanmäl. Tjenstgörande wid örlogs-flottan.
Förhållandet vore nemligen sådant, att i 14 § inqvarterings-ordningen stadgas, att servisen för korporaler och manskap samt deras vederlikar skall utgöras med 1 r:dr 8 sk. för hvarje man, och att 16 § innehåller, att icke något utöfver hvad i 14 § föreskrifves må kunna, under hvad förevändning som helst, af staden fordras, i följd hvaraf icke någon stad skulle kunna åläggas utgöra servisen annorlunda, än medelst erläggande af nämnde belopp, men, genom det otydliga och mot hvarandra stridande innehållet af 15 och 17 §§, hade den oriktiga tillämpning egt rum, att, då i städer, der kronan har kasern eller andra till inqvartering användbara hus, servis-kostnaden erlägges med 1 r:dr 8 sk., staden Götheborg, som deremot har egen kasern, blifvit ålagd att utgöra servis in natura. Det vore icke rimligt, att den stad, som håller egen kasern, eller sjelf på annat sätt besörjer inqvarteringen, skall betungas svårare än den, i hvilken kronan har egna för ändamålet användbara hus. En sådan tolkning af författningen syntes icke stå tillsammans med billighet och ej eller varit lagstiftarens mening. Ehuru Utskottet medgifvit, att af inqvarterings-ordningens stadganden i förevarande hänseende missförstånd lätt kunde uppkomma, hade Utskottet likväl ej gått längre än att det tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om företagande af undersökning, rörande det supponerade serskildta förhållandet med Götheborg.
Bankens metalliska kassa samt sedelBankens sijfoch depositionsskuld m. m., hvilka för hvarje vecka till Fullmäktige inkomma, hafva Re“Lrd/ i visorerne funnit, att den del af nämnde kassa, som omförmäles i mom. a) b) c) d) e) Stockholm. - 12 — och f) af 109 § i 1860 års Banko-reglemente, samt i motsvarande mom. a) b) c) d) och e) af Banko-reglementet den 30 November 1863, och hvilken del, enligt nästföljande § i reglementet, icke må bibehållas vid ett belopp, som understiger tio millioner R:dr, vid slutet af Oktober månad sistlidet år sjunkit, så att densamma den 31 i nämnde månad utgjorde endast 9,934,128 R:dr 24 öre, samt under November och början af December ytterligare nedgått ända till 9,716,333 R:dr 97 öre, enligt rapporten för den 12 December; hvarefter detta missförhållande upphörde derigenom, att till Banken ankom ett parti guld, om hvars införskrifvande från London Fullmäktige redan under de första dagarne af sistnämnde månad gåt i författning. § 7. ck der nom fi vermynt ' under året minskad med , 17,'394: 78. Till ån en af Tillgången i utländskt mynt uppgick den 28 September 1863 till R:dr 660,928: 63. utländskt silf Denna behållning är sedermera genom försäljning af Ryska Rubler hvadan förrådet af utländskt mynt vid 1863 års slut uppgick till 643,533: 85. eller i Ryska Rubler 642,394: 08. samt i Holsteinska, Danska och Norska Specier 1,139: 77. S:gr 643,533: 85.
Eli hvar ville, i nödens stund, behålla den enda penning han egde. Våra landsmän, som då voro i Paris, kunde blott med största svårighet komma derifrån genom Engelska vexlar eller andra dylika omvägar, ty bankirer och vexlare stängde sina kontor. Hade denna Statshvälfning varat längre, så hade man förmodligen' fått lika beskaffade assignater som efter 1789 års omstjälpning. Således är det eli skenfagert skäl, som icke håller stånd, då man säger, att med ett väl ordnadt statsskuldssystem kan man reda sig, då nöden inträffar. Kan man föreställa sig att det fattiga Sverige, hvilket icke ens i fredstid har klingande mynt, utom för småliqvider, och som för öfrigt är belastadt med Riksbanksoch Privatbankssedlar, kan man föreställa sig, frågar jag, att detta rike förmår, i nödens stund, hjelpa sig med statslån, när det redan på förhand måhända vore öfverhopadt med skuld? En dylik finans-operation är att förlikna vid det gamla ordspråket ”att gifva en tiggare ål de fattige.” Man säger sig underlätta möjligheten att erhålla statslån derigenom att man redan har sådana förut. Men kan man tro, att någon enskild person skulle hellre vilja utlåna sina penningar på en redan intecknad egendom, hvars egare vore väl förfaren i all slags låne-rörelse, än inteckna dem i en ograverad egendom, hvars egare, ehuru obekant med omsättningar och dylikt, vore en redbar man? Lika som den enskilde förhåller sig mot inteckningsgifvarne, lika så förhålla sig de stora redbara kapitalisterna, som anskaffa lån åt stater; ty ingen annan än en procentare lärer önska få alt göra med någon, som redan är hvad man kailar kommen på kneken. Vill procentaren likväl inlåta sig med sådana låntagare, så gör han det naturligtvis icke i någon annan afsigt, än för att preja dem så mycket värre. Det är dessutom i närvande tid omöjligare för en Stat, än för en enskild man, som har skuld, alt dölja det. Derigenom att finanserna i alla grundlagsbundna samhällen behandlas offentligt, känna kapitalisterna, på det nogaste, hurudan! tillståndet är.
Herr Elmlund tillhör en äldre skola än de flesta af teaterns nuvarande förmågor, de ej undantagna, som räkna flera år än han. Detta är ju i viss mening ett klander, ty det är en stor sak, då en skapande konstnär (och dit räknar jag skådespelaren) kan följa med eller gå i spetsen för sin tid. Men detta lyckas ej ofta tillfullo, kanske kan det då vara lika bra att fullt och värdigt representera gårdagens konst, som att mer eller mindre haltande traska med i de nya hjulspåren. Emellertid var det ej lyckligt, att herr Elmlund nu uppträdde i en så fullkomligt modern uppgift, som titelrollen i Echegarays drama är. Ty dettas förnämsta för.tjänst ligger just i den djärft och saftigt skildrade hufvudfiguren och i dennes nutidsdrag. I detta drama förekomma de vanliga spanska teaterämnena: sårad stolthet, svartsjuka, äktenskaplig otrohet och den kränkte mannens stolta hämnd, men upplösningen » är en ny, mänsklig opposition mot den s. k. hederns lagar i en sannare heders namn. Detta är något så nytt att författaren måst göra sin hjälte till en rå bondson från Andalusien, » där man föder upp tjurar för arenan », för att få det sagdt. Denna råhet, denna klumpighet fick af herr " Elmlund väl polerade och gammaldags afrundade uttryck. Men detta spelsätt har " äfven sina goda sidor, framför allt en konstnärlig beherskning, som höjde rollen vida öfver dess tidigare tolkning här i Stockholm. Huru stor skillnad olika naturanlag och uppfattning kunna göra " på samma roll, gifven af tvänne artister, märker tillfullo den, som nu ser fru Bæckströms intelligenta, väl genomförda framställning af Luisa, och ännu bevarar ett minne af fru Dorschs mogna, glödande skildring af samma figur. Fru Bæckström är mera oerfaren, nästan barnslig; med sina stora, vackra, spörjande ögon betraktar hon lifvet och sin kärlek; fru Dorsch yar en utvecklad, passionerad kvinna, gent emot Ricardo, den öfverlägsna hustrun.
Sammandrag öfwer £arertng^£ängderne ^R:o 4 uti £äit fot* dr 18 . afgift för bent, forn butta auenbe vab gorb. ♦ afgift föt' Slrraibatorer od> fytm< mansbrufare. ffflävbe t Xufeittal. ÄBätbe t Xufetital. i© Ci>e - SSBärbe i Xufetttal. (32) 23i&. tia K. @t. g)rot. 1834 & 1835. 10:be ©attil. Slfgift för Garacterö guHmatter. I ^ S ‘f** 1 ^ aSillarber. 50 <u ♦ •ESS co ,— B ^ C >QS Afgift. Stntal. V) co 5* SCfflift. Slutal. ©årbfari&anblanbe, £anbtt»erf«re m. fl. font aro fttta egna. 33ruf$* od) SabrifftSlrBetare, ®årbö-' #anbtn>er£are. ©tåttbsperfotteré enjtilte QSetjenter. 9lrBeté<Gta(jen. 9lb»ocafer, Sfrtijler, Slebiei fatnt för bi* rerfe infomfler. ©Srbö , S5rnfö« od) SaBviPg Sij elnare od) ©ågare. §anbtroer£ö od) gaOriK.-SSe fjelling. •§anblaubeö ^Betjening i od) för rörelfen. ©taböjorbö Sfrrenbaforer. csrE>ab .5? v> o tiri**-* rz> 5-* iS © 5p. st*® Slfgiff5ltifal. •e ra o M n 1 irii 1 B V* - :0 § 3 c: 1 ^ B 8 53 ©tåtiböperfoner, nt. fl. j^anbttperfare cd) SBorgare t allmänhet.
Län gripen den 16 Juli samma år och afförd först till Westerås och derifrån till Stockholms Länsfängelse samt den 16 derpåföljande Augusti inställd hos Häradsrätten till ransakning, dervid Fribuss, sorn enligt företedt prestbetyg gjort sig känd för ärlig frejd och nu i allo bestridde ofvanberörda af Öberg gjorda, men derefter återkallade angifvelse, blifvit, genom Häradsrättens samina dag meddelade beslut, enär laga skäl lill hans qvarhållande i häkte saknades, derutur lösgifven; samt att, efter det vid fortsatt ransakning den 14 September en till vittne åberopad person intygat, att Fribuss vid den tid, då ifrågavarande stöld skedde, uppehöll sig i Näs socken af Upsala Län och således icke kunnat då vara vid Wilunda. Häradsrätten genom beslut samma dag förklarat, att, då någon anledning till brottslighet emot Fribuss icke förekommit, han borde njuta sm oskuld i saken till godo. Sedan ofvanberörda anklagelse delgifvits Häradsrättens Ordförande och han i anledning deraf endast åberopat ransakningshandlingarna, de der skulle utvisa, att lian i afseende å Fribuss’ inställelse för ransakning i ofvannämnda mål icke vidtagit andra åtgärder, än sorn varit öfverensstämmande med Häradsrättens beslut, grundadt på de omständigheter, som sig företedde; så har Justitje-Ombudsmannen den 27 Mars 1857 affåtit skrifvelse till Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt, deruti blifvit anmärkt: att Justitie-Ombudsmannen ansåg det ligga utom allt tvifvel, att den af \\\ Häradsrätten beslutade och af Domhafvande!) uti skrifvelse till Konungens Befallningshafvande framförda begäran om handräckning för Fribuss inställande till ransakning hos Häradsrätten varit af beskaffenhet, alt Länsstyrelsen ägde derpå grunda sådan åtgärd, som den emot Fribuss vidtagna, till följd hvaraf han blifvit uti sin hemortinom Westmanlands
Kungörelsen dea 18 Mars 1818, Allmänheten lillkännagifne Beslut, om inskränkning i utvexlingen af Silfver emot Bankens TransporlSedlar, —> jemväl måtte bestämdt förklaras, att, ifrån och med den dag, då Silfverutvexlingen åter tager sin början, alla utgående skatter och onera komma att beräknas efter enahanda grund, som i MyntbestämningsLagen den i Mars iS3o finnes fastställd; så att, vid deras utgörande med penningar, dea betalande eger, efter eget godtfinnande, alt dem erlägga antingen uti BancoSedlar eller uti Silfvermynt, beräknadt efter 2 Rdr. 32 sk. B:co eller \ Rdr. RGS. för hvarje Rdr. Silfver Specie, eldigt den, med afseende å Slagskattens beräkning i myntet, al Kongl. Majit och Rikets Ständer förändrade 1664 års Myntfot. Tvänne Ledamöters reservationer bifogas. Slockholm den 5 Julii 2 834- Reservation er, Af Herr Prosten Ödmann, ”Höglof], Utskottet har i det raisonnement, som förutskickas, såsom inledning till bevisen för realisationens nöd* BancoUlhJiOUets, Utlåtande N-.o ij. nödvändighet, aifgifvit den höga vexelcursen och fnyntets derigenom försämrade metalliska värde, såsom egenteliga skälen* lili industriens långsamma utveckling och näringarnes tröga förkofran, samt icke otydligen leidla t föregående Ständers linanciela åtgärder. Utan att ingå i något försvar flir de senare, tror jag dock, att det ladel, man synes så benägen att pa dem kasta, i många afseende» är orättvist, samt att de af omständigheternas tvång blifvit föranledda till de så kallade misstagen. Jag kan icke heller biträda Utskottets tanka i afseende på deri höga vexelcursens inverkan lill näringarnes och landets skada, utan är af de framfarna arens erfarenhet föranledd påstå, det den höga cursen i dubbelt afseende varit för vårt land välgörande till näringarnes förkofran.
Därtill tarfvas ett studium, som visst icke hittar sin väg ur dessa sällsamma politiska irrgångar allenast med tillhjälp af några moderna finska stridsskrifter. Men därom är icke heller fråga för den svenska allmänheten. Vi känna instinktlikt, att det här icke gäller blott en torr och spetsfundig » konstitutionell konflikt », utan ett helt folks nationella tillvaro, som är på det närmaste förknippad med svensk bildning och svenska minnen. Utan att fördjupa oss i de mörka tilldragelserna under vårt sekels första årtionde hafva vi gladt oss åt det nu lefvande Finlands inre •trefnad och framsteg inom * alla kulturens områden. När dess lycka nu hotas af ett gåtfullt öde, far en skugga öfver vår egen frid, och vi påminnas om alla mänskliga illusioners förgänglighet. Hr Palme har gifvit ett varmhjärtadt uttryck åt dylika känslor. Han vill icke veta af, att vi svenskar skola af världsliga beräkningar undertrycka vårt deltagande för finnarnes lidanden. Men han är på samma • gång en af dem, som afsvurit » alla storpolitiska drömmar ». Han vill » lefva i fred med hela världen », och han hoppas tydligen att det oaktadt få gifva luft åt sina finskvänliga känslor, blott han försäkrar sig vara » utan en tanke på att bispringa » finnarne, afsky » alla storståtliga alliansfunderingar », ja, till och med finna » den gamle s. k. arffienden långt mera sympatisk än vårt frändeland Tyskland, trots allt hvad hof och generalstab m. fl. göra för borussianismens framsteg i vårt land ». Efter så bindande garantier därför, att värmen aldrig kommer att gå längre än till ord och åter ord, bör det ju vara tillåtet att uttala de mest oförblommerade omdömen om det ryska folkets och dess kejsares beteende mot Finland, om den nu tjänstgörande generalguvernörens och hans frus besynnerliga hållning m. m. Det kan väl icke heller falla någon svensk in att förmena honom hans rätt till sådana meningsyttringar. Den svenska tryckfriheten betraktas med skäl såsom en gyllene klenod jämte våra öfriga friheter. Vi kunna af Finlands exempel lära, huru det måtte kännas att lefva under kejserlig censur. Men, ty värr, sia g sitter i spjutstångs ände », såsom hr Palme själf säger.
Men detta var endast inledningen; sjalfva föredraget var egnadt å t. qvini~an och började tämligen banalt med den ' slitna satsen, att det bästa kännetecknet på en verklig van ar hans förmåga att säga sailningar., obehagliga förstås. Den sanning, herr Wavrinsky i sin egenskap af qvinnans verkliga van framlade till begrundande, var denna: ~Dryckeskafletz &amp; r i tz ' GZtagatade bln72d qvz ' nnoma~. Hr Wavrinsky förutser, att detta hans påstående skall väcka niotsagelse och behöfva bevisas, men för något sådant fruktar han icke, han har till och med hela sin lilla anteckningsbok full af bevis. Han liar samlat dem sjalf och utan stor möda, de möta på alla vägar, endast man har ögon att se med, och han för sin del har utmärkta ögon, bara han val fatt på sin pincenez. Se har, hvad han berättade för att styrka sin sats. Han besöker gerna restaurationslokaler; der fins musik, der fins folklif och tillfalle att göra allehanda iakttagelser. Sålunda kom han nyligen, en vacker sominareftermiddag, till Göteborgs tradgårdsförening, der han och några vänner roade sig med att räkna de gäster, som sutto vid småborden nedanför den öppna verandan, der musiken har sin plats, och se efter hvad de förtärde. Till antalet vor0 de sjutionio, fyrtiosju damer, och trettiotvå herrar; af dessa sjutionio drucko alla damerna, utom fyra, sprithaltiga drycker, hvaremot nitton bland herrarne nöjde sig med soda, selters och dylikt. En annan sommarafton besökte han, som standigt är p&amp; resande fot, Strömparterren i Stockholm. Han satt ensam och lyssnade till den vackra musiken, men försummade ej derför sina iakttagelser och sin anteckningsbok! Ett sällskap af fem damer slog sig ner vid ett bord nara hans plats. De bestaldc té, men den äldsta af dem gjorde med sankt röst ännu en reqvisition. Kyparen uppfattade den genast, och då han kom tillbaka med tébrickan, stod midt på densamma en hel liter punsch. En hel liter till endast fem fruntimmer!
Barchaeus den 21 Juni 1806 upprättade testamente innehölle, att årliga räntan å del af honom donerade kapitalet skulle, ”såsom ett stipendium tilldelas någon af Akademiens Adjunkter i theologiska, juridiska och filosofiska fakulteterna eller ock vice Bibliothekarie eller någon af Bibliothekets Amanuenser” och deraf syntes följa, all nämnda stipendium icke kunde åtnjutas af annan än i tjenst varande Adjunkt, vice Bibliothekarie eller Amanuens, samt, jemlikt nådiga Brefvet af den 22 April 1779, den universitets-lärare och tjenstemän å lön anslagna ved endast tillfälle dem, som vore i verklig tjenst, hvadan Konsistorium icke kunde anse Adjunkten Falk efter afskedstagande! vara lagligen berättigad att uppbära hvarken förberörda stipendium eller den honom såsom Adjunkt tillkommande löneved, hvaremot Konsistorium ansåge Adjunkten Falk, med hänseende till hans höga ålder, långa och för uppehållande af åtskilliga professioner mer än vanligt anlitade lärareverksamhet väl förtjent alt, då han vid tilltagande svaghet och sjuklighet nödgas taga afsked, varda hugnad med bibehållande af hela sin innehafvande lön 2,500 R:dr, såvida tillgång dertill kunde beredas; så hade Kanslern i underdånigt memorial af den 13 Augusti sistlidet år hemställt, huruvida icke det skulle täckas Kongl. Maj.t att till Rikets Ständer aflåta Proposition om anslag på indragningsstaten af ett nyssnämnda adjunktslön motsvarande belopp, att af Adjunkten Falk åtnjutas, sedan han sökt och erhållit afsked; och har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med Kanslerns förslag, hos Rikets Ständer äskat, alt Adjunkten Falk, efter erhållet afsked, mätte, i likhet med hvad förut i dylikt fall egt rum, för sin återstående lifstid hugnas med en årlig pension från allmänna indragnings-staten, motsvarande hans vid universitetet innehafvande lön af 2,500 R:dr R:mt. 53 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153.
Ridderskapet och Adelns beslut, enligt hvilket tiden för Rikets Ständers nästa sammanträde till Lagtima Riksdag blifvit bestämd till den 15 November 1847; — Och fann Ståndet skäligt alt inbjudningen antaga. Prot.-Utd/agj den 28 December i844- Den 28 December. Från Högloft. Ridderskapet och Adei.n. S. D. Remitterades till Banco-Ulskottet ett denne dag af Friherre Sprengtporten;, Jacob Willielm, afgifvet anförande, såsom egande sammanhang med den af Ridderskapet och Adeln beslutade återremiss å BancoUtskottets utlåtande, iNT:o 34, i anledning af väckt fråga om afhjelpande af penningeförlägenheten i allmänna rörelsen, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 18 och 21 dennes på bordel lagda betänkande, N;o 109, 1 anledning af väckta motioner, angående presterskapets löne-inkomster, m. m., bifölios: 3 punkten, angående förslaget att å arrende upplåta presterskapets boställen; 4 punkten, angående förslaget att genom minskning af pastors löne-inkomster förhöja corn ministerns; 8 punkten, angående granskning och tryckning af alla ännu gällande Förordningar, Bref och llesoiutioner, som röra presterskapets löne-inkomster i , alla Rikets provincer; 9 punkten, angående den till pastor utgående dagsverks-skyldigheten; samt 10 punkten, angående tionde-a {giften för nyodlingar; men afslogs 7 punkten, angående likstolsafgiften, samt återremitterades 1 punkten, angående presterskapets löne-inkomsters utgörande i contant i stället för in natura; 2 punkten, angående dessa inkomsters uppbärande genom Häradsskrifvare och kronofogde; 5 punkten, angående Comministers-iönens utgörande; och f> punkten, angående Comministrarnes förseende med boställen jemte hjelp oell understöd i deras bvggnads-skyidighet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han i auledn. af Hr von Hohenhausens framställning, finge tillkännagifva, att alla ålerrcmisser uppsattes företrädesvis framför öfriga discussioner, och således den nu beslutade återremissen så snart liden medgåfve skulle blifva expedierad, samt att hvad beträffade Hr Skogmans hemställan, det vore gifvet, alt prot.utdr., innehållande alla de af 11. o. Ad. i detta ämne fattade beslut, redan i morgon komme att justeras, för att samma dag meddelas de öfrige RiksSt:n. Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Hr Råfell, Anton, ånyo på bordet Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns d. 9 dennes första gången bordlagda utlåt. N:o 43, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:ns betänk. N:o 19, öfver väckte motioner om dels ändring och dels förklaring öfver stadgandet i 26 cap. 2 § Byggn.b:u, ang:dc byggnadsskyldigheter å prestegårdar på landet. Föredrogs och lades lill handlingarne Lagsamt Allm, Besv.- o. Ekon.Utskms d. 9 dennes på bordet lagda mern. N:o 44 med förslag lill sammanjemkning af lliksSt:ns skiljaktiga beslut öfver Utsk:ns betänk. N:o 31, om ändringar och tillägg uti K. förordn. om prestval d. 1 April 1843. Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 43, i anledn. af RiksStms ålerrcmisser å mern. N:o 33 blef härefter löredraget, men ånyo bordlagdt, på begäran af Frihme Palmstjerna, Nils Fredr, och Carl Otto. 508 Den 14 Maj e. m.
Uplästes ett ifrån Högvördige Preste-Ståndet remitteradt anförande af Doctor Hedrén,1 deruti han gillar och tillstyrker hvad Kongl. Maj :t i dess nådiga Proposition om nödiga förbättringar i Tryckfrihets-lagen föreslagit.2 Herr Grefven och Ordföranden hemställde3 om icke Beredningens första åtgärd borde blifva att taga kännedom af de förändringar och anmärkningar vid Tryckfrihets Lagen, hvilka redan från vissa Stånd ankommit, så att, enär Preste och Borgare-Stån dets anmärkningar äfven erhöllos, Beredningen, så mycket snarare kunde pröfva i hvad mon de ägde sammanhang med Kongl. Maj :ts nådiga Proposition rörande dessa ämnen, samt vid jemnförelsen af allt detta med Constitutions Utskottets Betänkande af den 10 October 1810, utröna hvilka frågor, som förut varit till förändring föreslagna.4 Sedan denna framställning blifvit af Beredningen bifallen, ingaf Riksdagsmannen Bengt Svensson från ÖsterGöthl. följande skrifteliga yttrande 5 Det skulle väl synas som om frågan om tryckfrihetens inskränkning vore utan alt intresse för Landets allmoge; och derifrån torde äfven möjeligtvis, den förledande slutföljd kunna hämtas, att all - 1 Stycket fr. o. ra. orden Upplästes ett t. o. m. ordet föreslagit är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 322 ff. 2 Hedréns anförande är såsom bilaga 1 fogat till beredningens protokoll; det är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 323 ff. 3 Stycket fr. o. m. orden Herr Grefven etc. t. o. ra. orden särskildta Betänkanden (nedan sid. 162) är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 327 ff. 4 Orden sorn förut varit till förändring föreslagna, äro tillskrivna i marginalen med annan handstil än i protokollet. Ursprungligen har i texten stått som skola anses gamla eller nya. Måhända står ändringen i samband med den diskussion, scm uppkom rörande grundlagsenligheten av utskottets slutliga förslag. (Jfr Oscar Alin: