Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 52, i anledn. af väckt motion om förvarande af nya gevär samt användande vid åtskilliga tillfällen af de gamla; N:o 53, i aniedn. af väckt motion om förändring i stadgandena, ronde vården af munderingspersedlar, samt N:o 54, i anledn. af väckt motion om upphörande af landslnnes sjelfskrifvenhet till ordf. i hushålls-sällskaperne. Föredrogs Ilr Hedenstjernas, Wilh., d. 24 dennes pä bordet lagda anförande i fråga om löneanslag lill åtskillige landtstats-tjenstemän. Hr Hedenstjerna hade inlemnat ett sålydande mern.: Lördags-plenum lärer jag af misstag begärt att mitt anförande, i afseende på regleringen af landlstalens löner, skulle såsom ny motion remitteras till StatsUlsk.; men min anhållan är blott, att nämnde anförande mätte lill berörde Utsk. öfverlemnas, på det de förhållanden, jag deri anmärkt, må lagas i betraktande vid behandlingen af lönereglerings-frågan; och torde bilagde af mig åberopade intyg om mina sifferuppgifters riktighet få åtfölja. ”På begäran varder härmedelst intygadt, att antalet af de vid Skaraborgs läns lands-cancelli handlagde diskontpromotorialoch skuldfordringsmål utgjort: År 1800 lill 1,594 och nästl, år till 4,620. Marieholm i lands-cancelliet d. 4 Febr. 1848. Ex officio. Jac. Löfmarck, t. f. lands-sekreterare.” Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att Hr Hedenstjernas ifrågavar. anförande jemte dertill aflcmnade bilaga finge remitteras till StatsUlsk. Ropades ja. 406 Den 29 Mars. Gr. Frölich, Gust. Erik:
Unde sätt motsvarat det förtroende, hvilket såsom en följd af hans Tjenstbefattning, och alltid förut med. noggranhet uppfyllde Ambetsmanna plister, blifvit honom lemnadt; äfvensom Utskottet ej kan lemna oanmärkt, det stillatigande hvarmed Herr Professoren Gjörwc-11, låtit en sådan tidsförlust opåtald passera, som hos en man med hans erfarenhet i arbeten af detta slag, visserligen ej bordt kunna undfalla uppmärksamheten. Banco Utskottet, som funnit både dess rättig, het och pligt vara, att, inför Rikets Hoglofl.
Deremot företer sig likväl den invändningen, ali i ett land, som är så glest bebodt sorn vårt, det icke är att förmodada, att en sådan mängd personer kunna vara på ett ställe samlade, som utan särdeles uppoffringar kunna egna sig åt en sådan undersökning, lika litet som man torde kunna bestrida, att en eller annan enskild person icke är detta arbete vuxen, emedan följderna af sådana arbeten skulle blifva allt för ensidiga. Detta arbete förutsätter flera sakkunniga personers sammanträde på ett ställe; och att dessa sakkunniga personer icke alltid äro de förmögnare, torde man också få antaga. Mig veterligen finnes således ingen annan utväg, än att Den 22 Februari. 371 Stalén ersätter de personers utgifter, sora utan egen förmögenhet nödgas från flera orter sammankomma för en sådan undersökning, eller med andra ord, alt undersökning genom Staten bör främjas. — Man har emot ränteförsäkringsoch lifränteanstalterna invändt, att erfarenheten inom Tyskland i afseende på dem icke varit tillfredsställande. Manne man icke får antaga, att orsaken ligger deruti, att man af dem begärt för mycket. Man har här uppräknat en mängd aflägsnare fördelar, som utlofvats af dessa anstalter, men som likväl icke kunnat realiseras. Jag vill icke bestrida, alt fördelarne äfven för mig synts tillskurna i vexten; men derföre att en eller annan enthusiast lofvar sig af ett lyckligt företag större vinst, än det rimligen kan gifva, hör man väl icke försaka hela företaget, enär det icke lärer kunna bestridas, alt detsamma medför väsendtliga och stora fördelar, om också icke så stora, som man i början deraf lofvade sig. — Man har äfven invändt, alt inrättningen skulle medföra betydliga statsutgifter; att en motion om anslag af 10,000 r:dr för en dylik anstalts tillvägabringande inom ett län redan blifvit väckt; alt sådant synes anspegla pä ytterligare utgifter, och att man derföre förut bör hafva utredt nyttan af sjelfva anstalterna. Jag tror, alt detta är just samma resultat, hvartill man kommer, om man bifaller Utsk:s betänk., nemi. att man först innan anstalten inrättas utreder nyttan deraf.
Landtm., i anseende till för honom inträffande jäf att föredraga det nu å föredragms-listan förekommande ärende, lill Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, hvilken såsom Fullm. för Grefliga ätten Cronhjelm till Flostad N:o 55, var den främste närvar, ledamoten, hade öfverlemnat klubban och afträdt, föredogs och bifölls StatsUtsk:s d. 21 dennes på bordel lagda mern. N-.o 5, ang:de godtgörandet af Landtmarskalkens och Talmännens ökade riksdagskostnader. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, återkom samt föredrog följande af R. St:s Just.-Ombudsman inlemnade skrifvelse: Till Rikets Ilöglofl. Sländer. Den genom tillämpning af 110 § i Riksg:s-Kont:s nu gällande Reglem., i afseende på expensmedel för Just.-Ombudsm:s expedit:n upkomne nödvändighet för mig att förskjuta utgifter af denna art är redan uti min till R. H. St. afgifna Berättelse omförmäld, med hemställan om det sätt, som kunde finnas lämpligt till afhjelpande af ett sådant förhållande. Då likväl afgörandet af denna fråga, såsom stående i sammanhang med ett blifvande reglem:te för Riksg:sKont. , torde komma all anstå längre tid, än R. H. St. finna godtgörandet af en redan mig tillkommande fordran för utgifter i denna väg böra dröja, har jag trott mig kunna, till vinnande af så skyndsamt beslut, som ske kan, i djupaste ödmjukhet utbedja mig att få öfverlemna en upgift på de utgiftsposter, från hvilka nämnde fordran härrörer.
Helt annorlunda hafva förhållandena under de sednare decennierna gestaltat sig. Vid sidan af jordbrukaren har uppstått en befolkning af bruksidkare, fabrikanter, handlande och handtverkare, bland hvilka mången för bedrifvande af sin rörelse och afsättning af sina produkter har vida ExpeditionsEls ko Hets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 40. II större behof af lätta kommunikationsmedel, än den egentliga jordbrukaren, sorn, ulan alt särdeles ofta skiljas från hemmet, stilla sköter sitt jordbruk; och för alla i sednare lider tillkomna utskvlders utgörande har man äfven, sedan man allt mera larl sig inse, att hemmantalet icke vore rätta grunden, lagt annan sådan. Man torde invända, ali väghållningsbesväret är ett hemmanen åliggande onus, hvars aflyftande från jordbruket och läggande på andra näringar icke vore rättvist. Väghållningsbesväret är likväl till sin natur så föränderligt, ali det icke, såsom I. ex. jordräntan, kan med säkerhet beräknas vid bestämmande af ett hemmans värde. Till följd af nya kommunikationsleders upptagande, ökas på vissa orter och minskas å andra lungan af denna skyldighet högst betydligt. Nya vägar pröfvas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nödvändiga och åläggas till underhåll kommuner, som tillförene varit derifrån fria. Nya fabriksanläggningar öka trafiken på redan befintliga vägar och försvåra såmedelst deras underhåll. Med få ord: de vexlingar, denna börda är underkastad. och hvilka göra den ännu mera tryckande, ådagalägga, att den icke i sjelfva verket är jemförlig med andra till omfång och beskaffenhet bestämda onera. Då således en förändring i sältet för utgörande af vägunderhållet torde få anses nödvändig, så uppstår frågan, huru förändringen bör ske. Ett vid 1856 års riksdag hos Rikets Ständer väckt förslag om vägarnes underhållande genom uigpenningar, som af de trafikerande borde erläggas, blef, på giltiga skäl, af Rikets Ständer afslagel; och det vill derföre synas, som skulle annan utväg ej återslå, än alt öfverflytta väghållningsskyldigheten antingen på Staten eller kommunen.
Jag har yttrat, att prisen pä jernkramvaror från Rehuländerna och England voro så låga, relativt till dem vid Eskilstuna, att med en förhöjd tull ingenting står att vinna. Jag vågar nästan tro, att någon ledamot har fästat sig så mycket vid detta yttrande, alt han påminner sig, alt jag gjorde det såsom en slags ursäkt för mig, fördel att jag, oaktadt jag gerna går andras önskningar till mötes, ändock icke ansåg alt någon hjelp för Eskilstuna stod att vinna genom förhöjd lull. Jag har således icke anfört detta för att drifva den satsen, att. man måste äga rätt alt köpa varan, hvarhelst den fås för hästa pris, en sats, som är nog allmänt drifven, men icke af mig. För öfrigt har han långt varmare och vältaligare än jag förmått, bevisat omöjligheten att hindra lurendrejeri, så länge det lönar sig. Jag är honom tacksam derför; men hade icke väntat detta ifrån hans sida. Slutligen erkänner jag, att det icke kan annat än förundra mig, att, då man här tyckes sträfva att nedsätta värdet af det förslag lill beslut, som Gr. Cronhjelm uppgifvit, man dervid har gått till väga på alldeles stridiga sätt. En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har nemi. visat, alt Gr. Cronhjelms förslag borde förkastas, derföre att det skiljer sig så mycket ifrån Utsk:s förslag, och har gjort sig besvär att nr det sednare uppläsa en mängd artiklar, som fattades uti Gr. Cronhjelms fiirslag. Hr Printzenskjöld åter har påstått, att det icke vore värdt att gifva företräde åt Gr. Cronhjelms förslag, emedan det vore i så få punkter skiljaktigt från Utsk:s och att det vore bättre att antaga Ulsk:s förslag. Jag kan icke slota utan att ytterligare anhålla om bifall på Gr. Cronhjelms förslag, med det amendement, som Frih. Åkerhjelm dertill gjort. Hr Akerman, Fredr.:
– Egenteligen skulle han väl bli Informator för unga Grefven; men hans andeliga stånd berättigade honom tillika att få bli ett slags sällskap eller tidsfördrif för Nådig Generalen, m. m. och hans främmande; så att han äfven i nådig unga Grefvens ögon var mera till ett nöje än en lärare. Visserligen kunde det i början vara ovant för min k. son Petrus att lämpa sig i så höga kretsar; men med hans hufvud lärde han sig snart sådant, och misstyckte aldrig då han t. ex. skulle sätta sig till bordet, att stolen af någon skalk undanrycktes och han till höga Grefskapets förnöjelse baklängest, men med all respect, slog (reverenter taladt) laboratorium i golfvet, eller att Grefskapet vid lekar behagade fullsota honom i ansigtet och väl äfven någon gång slå vatten öfver honom, med mera dylikt, hvarmed besynnerligen unga Herrar Officerare hade sitt nöje och roade sällskapet; ty han visste nogsamt att sådant skulle i förening med hans inclination för Jungfru Skrångel vara recommenderande till ett pastorat i framtiden. – Han blef också genom detta sitt skickliga och ödmjuka uppförande ganska påräknad och omtyckt, så att Grefskapet ofta, så snart han inträdde, började skratta, hvilket jag sjelf flere gånger varit så lycklig att få åse.
Det var nemi. stadgadt såsom vilkor för Stats-bidraget, att återbetalningen skulle börja 2 år efter arbetets slut; nu har Konungen, af de skäl, som redan blifvit anförda, beviljat tvenne års anstånd med arbetets fullbordande, och deraf synes mig conseqvent följa, att äfven tvenne års anstånd med återbetalningarnes början borde beviljas, enär stadgadt varit, att de först 2 år efter arbetstidens slut skulle taga sin början. Gr. Lagerbjelke, Gust.: K. St:r hafva under föreg:de tider inhemtat en ganska bitter erfarenhet om hvart det leder att medgifva sådana eftergifter som den här begärda. På den tid, dä dylika eftergifter voro vanliga, gick det gemenligen så till, att först inkom en kommun med anhållan om Stats-bidrag för utförandet af något arbete, hvarvid man alltid sökte framkomma med så lågt kostnads-förslag, som möjligt, för att så mycket lättare kunna få den mindre summan beviljad, men sedan man väl fått löfte om denna summa och arbetet väl kommit i gång, hände det aldrig att arbetet blef färdigt för hvad man begärt, utan först sedan R. St:r beviljat den ena tillökningen i anslaget efter den andra. För att förekomma alla dessa miss - 246 Den 15 Mars e. m. bruk, beslöt R. St:r slutligen såsom det enda möjliga och verkligen till ändamålet ledande .correktiv, att alltid, innan något medgifves, fordra en bestämd förpligtelse af kommunen, att utan någon ytterligare anhållan om förbättring af vilkoren eller förökning af anslaget fullborda arbetet med hvad den redan fått, eller ock sjelf tillskjuta de medel som derutöfver kunde erfordras. Sådana förbindelser linnes för alla af Staten i sednare tider understödda arbeten, och derigenom har vunnits, att Direktionerna numera i allmänhet se sig noga för innan de löpa åstad med begäran om bidrag af Statsverket, och 14. St:r hafva sålunda verkligen lyckats vinna det resultat, att de, innan anslagen beviljas, kunna på förhand bestämdt veta hvad arbetet skall komma att kosta dem. Vill man nu frångå denna princip genom att ånyo göra dylika eftergifter, sä är det gifvet att äfven hela den gamla oordningen skall återkomma.
St. reglerat tolagsfrågor. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja remissen till vederbörligt Utsk. Gr. von Rosen: Vid mitt yttrande, att någon irring kunde äga rum uti Gr. Cronhjelms uppgifter rörtde Göthe - Ilo Den 10 A ji r i 1 e. m. borg, har Gr.‘n invundt, att om någon sådan irring verkligen förefuniios, skulle den härröra från mina egna uppgifter, derutur Gr:n hemtat sina. Jag får i anledning häraf erinra, att jag endast till CommerceGoIlrm missiverat de af magistraten i Götheborg gjorda uppgifterna om tolagen, på hvilka Gr. Cronhjelm syftat. Det är möjligt, att någon missskrifning i dessa uppgifter ägt rum, eller att magistraten begått något misstag; men säkert är, att tolagen i Götheborg, pä sätt jag förut omnämnt, i åtskilliga delar användes olika mot hvad Gr. Cronhjelm uppgifvit, och att 7000 it:dr deraf årligen gå till den s. k. Elfstyrelsen för bekostandet af quaibygguader och dylikt, hvilket åtminstone ej kan anses främmande för de med tolagsafgifterna åsyftade ändamål. Jag upprepar emedlertid, att det för mig är omöjligt att nu här på stället, innan jag fått tillfälle att inhemta nödiga upplysningar från Götheborg, redogöra för alla de olika förhållanden med tolagen, som alltifrån stadens privilegier af år 1628 tid efter annan uppkommit. Frih. Sprengtporten: Det måste hafva varit en förut fattad opinion hos Gr. Cronhjelm, att han uti mig väntat sig en motståndare, den der pligtskyldigast skulle uppträda för att försvara Stockholms interessen, som föranledt Gr:n till den tankan, att jag i allt motsatt mig hans åsigt; ty genom mitt yttrande tror jag mig icke hafva gifvit anledning till denna tanka. Jag har tvärtom medgifvit, att det kunde vara nyttigt, för att komma till en principenlig reglering af tullafgifterna, att tolagen uppbars till lika belopp i alla stapelstäder.
Att hvarje Handlande med större rörelse, .Bergsbrukseller Manufacturie-idkare, ehuru vistande på längre afstånd från den ort, der de varor, hvarmed handeln förnämligast drifves, eller producterne vanligen afsättas, desto mera bör kunna förse sig med så stort belopp af det allmänt gängse Sedelmyntet, att han dermed kan verkställa de oftare och stundom dageligen , för handteringens bedrifvande, förefallande mindre utgifter, utan att denne derigenom skall behöfva belasta sig med innehafvande af något betydligare förlags-Capital, helst han alltid bör vara i tillfälle, att med den lätta utväg; Postinrättningen lemnar, snart förse sig på stället med de belopp penningar, som Lag-Utskottets Betänk and en, 203 hnn efterhand kan i omförmälte ändamål behöfva: Att detta deraf nog tydligen styrkes, genom det af erfarenheten bevittnade förhållande, att icke uti alla orter, der förenämnde handteringar med större omfattning drifvas, utan blott i någre, medlet att genom utfärdandet af assigriationer bestrida de fleste förefallande utgifter, är vordet af idkarne antagit: Att, om än man icke vill såsom säkert bestämma, att den förenämnde vinst assignationernes utgifvare finna genom de sammas användande till betalning af deras skulder, egentligen erhålles på det allmännas bekostnad, den fördel, som dem tillfaller genom assignationernes af tillfällige händelser tillkomne förstöring, icke kan såsom behörig betraktas: Att då det är ostridigt, att de fleste assignationer på mindre Summor, längre tid, i den ort, der de äro utgifne, förblifva i omlopp, både nyssnämde händelser skola inträffa, och jemväl utgifvarne deraf länge indraga till sig räntan å deras sammantagne penninge-belopp:
På dessa skäl, och då det synes betänkligt, att vidtaga stadganden, som tilläfventyrs skulle rubba det förtroende inteckning i fast egendom borde äga, torde Ridderskapet och Adeln, med ogillande af Utskottets förslag till förändring af 18 och I9§§. af InteckningsFörordningen , besluta, att berörde §§. komma att förblifva oförändrade, sådane de nu lyda; dock med den förklaring, att 19 §. väl föreskrifver sättet för gemensam intecknings gäldande utur flere fastigheter, då desse äro uti gäldenärens eller en ägares hand; men icke utstakar i6o Den ii November e. rn. elen andel särskilde ägare af fastigheter, som gemensamt äro för skuld intecknade, böra uti densammas gäldande taga; i hvilket sednare afseende Ridderskapet och Adeln torde anse följande föreskrifter böra stadgas, nemligen: 1:0 Har fastighet, som jemte annan eller flere fastigheter blifvit för gäld intecknad, sedermera kommit uti annan ägares hand, då må väl inteckningshafvaren derutur söka och erhålla betalning för hela sin fordran; men ägaren eller sednare inteckningshafvare äro berättigade att yrka, det den öfriga inlecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas till gäldande af den del utaf den intecknade skulden, som derå belöper. 2:0 Skola fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, på offentlig auction försäljas, och äro särskilde personer deraf ägare, då skall hvarderas fastighet särskildt utbjudas, antingen bel eller styckad, på sätt lämpligast finnes. Räcka de erbjudue köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldande af hela skulden, och fordrar inteckningshafvaren, att fastigheterne skola gemensamt i ett slag utbjudas och försäljas, då bör sådant ske, och varde det sednare budet gällande, derest detsamma är högre än de föregående; i annat fall blifva desse bestående. Hvad för bela panten samfäldt - Den m November e. rn. ifir laid t således högre bjudes, skall å hvarje ägares del deraf, i mån af den särskildt derföre erbjudne köpeskilling, fördelas och dertill läggas. 3:o
Jag vill icke länge upptaga R. o. Adins tid och skall derföre icke ingå i vederläggning af alla de anmärkningar, som blifvit framställda, men jag kan dock icke underlåta att fästa uppmärksamheten på några, sorn synas mig fullkomligt obefogade. Gr. Mörner har yttrat, att vid jemförelse emellan den Norska och Svenska tariffen det i allmänhet visat sig, att den Norska innehåller högre skydd än den Svenska, och han har, för att styrka detta sitt påstående, upprättat en förteckning öfver 25 å 30 artiklar, med hvilka detta vore förhållandet. Först tillåter jag mig anmärka, att hvad den af Gr. Mörner åberopade artikeln »ylleväfnader» angår, denna vara enligt Hr Grins eget påstående icke utgör föremål för någon större tillverkning i Norge. Den är sålunda alt anse mera såsom en kassa-artikel. Men, vid min hemkomst i går afton, genomsåg jag de båda ländernas tariffer, och påträffade genast icke mindre än 10 särskilda artiklar, som i den Norska tulltaxan hade lägre skydd sig åsatt än i den Svenska. Jag ansåg det öfverflödigt att derefter fortsätta min jemförelse, men jag tror mig kunna antaga, att om några artiklar äro belagda med högre tull i Norge än i Sverige, sådant kan tillskrilvas helt andra orsaker än de Svenska underhandlarnes bristande nit att skydda Sveriges bästa. Den 9 Februari. 495 Frih. Klinckowström har vidare fästat uppmärksamheten vid det orimliga förhållandet, att linnetråd enligt Franska traktaten drager blott och hart en enda tullsats. Ar delta ett fel i Franska traktaten, så återfinnes samma fel i 1863 års, af R. St:r beslutade tulltaxa. Jag liar fästat mig vid ett yttrande af en talare å motsatta sidan, som antydde, att motståndet mot den Franska traktaten i någon mån kunde tillskrifvas den oro och det missnöje, som i landet uppstått i följd deraf, alt Regeringen mot förra riksdagens beslut nedsatt tullen å åtskilliga jordbruksalster, samt af det sätt, hvarpå Regeringen tillsatt tullkoiriilén.
Ulffottet i noga och behörigt öfwerwägande hos sig komina lätit. Lag. Utskottet har säledes, uti de Lagar och Författningar, hwilka till det medborgeliga lug. nets betryggande tid efter annan blifwit utför. dadé, wäl funnit sädane grundsatser faststälde, i stöd hwaraf wäld mä med wäld styras, samt upprorsman ligga ogild; men dä, »vid en när. mare granskning, dessa Lagar och Författningar egenteligen hafwa afseende uppä mera in. skränk - Den 19 September. 687 stränkte och lättare afstprde eller dämpade uppträden: dä deras understundom otillräckeli. ga föreffrifter hafware i wäda, att antingen genom efterlä. Lenhet blottställa den allmänna säkerheten, eller genom förhastande beaä onnttigt wäld, och dä widare en förwillad, tygellös och upprorisk menighet uttryckeligcn mä underwisas om det äfwentyr till lif och wälfärd, som den, i brist af laglydnad och sansning, löper; Sä har, under owilkorlig fordran sä wäl, att watter, patroul. ler och poster ställa sig till en noggran och obrottslig efterlefnad hwad Krigs-Articlar, Tjenst, görings-Reglementen och J:istructtoner till lug. nels och ordningens widwagthällande, dem pä flere ställen föreskrifwa, som ock, att OfwerStäthällare -Embetet i Hufwudstader: med bchö» rig waksamhet och alfwar, handkaswa de Po« lice Författningar, hwilka, för den allmänna säkerheten, äro eller kunna utfärdas, äfwenswn att Korungens B falli.ingshafwa de och wederbörande Embetsman i orterne fullgöra, hwatz dem i samma afseende tillkommer, Lag-Utskottet, i öfwerensstämmelse med Allmänna Lagens och nyssnämde Förrättningars g'under, ansett sig böra följande stadgande förestä: § l.
I ill Utskottet har Hedervärda BondeStåndet återremitterat ofvanberörde Betänkande, med de anmärkningar urno ätt slutliga pröfningen af Kongl. Majrts ifrågavarande Nådiga Proposition desto mindre bordt, på sätt Utskotten tillstyrkt, hvila intill nästa Riksdag och Tanto Krono - Brännerit der emellertid blifva oföryttradt, som lätteligen kunde Itända, att denna Lägenhet dessförinnan blefve behöflig, i fall, på Kongl. Majus anmaning , ett Sällskap för fångars vård hastigt nog bildade sig 2ulo at begagnandet af Abyggnaderne vid Tanto medförde en dubbel vinst enär desamma, onyttjade intill nästa Riksdag, måste derunder antingen förfalla, eller med kostnad och utan bestämt ändamål underhållas, samt 3:o att i följd af de Beslut, som blifvit fattade rörande Allmänna Magazins-Inrättningens upplösning, måste disposition 320 Stats-Utskottets JBetänkanden. snart ske af så väl Lägenheten Tanto, som Inrättningens öfrige Byggnader och Lägenheter. Vid besvarande häraf anse Utskotten sig endast böra nämna, att Utskottens ifrågavarande Betänkande blifvit af de öfrige trenne Riks-Stånden godkännt och antaget, samt att, då ärendet följakteligen enligt Regerings-Formens 6g §. är att anse såsom afgjordt, Utskotten icke kunna i någon pröfning af anmärkningarne ingå. > Antom den 3o Not» 2823. Riksens Hoglofl. Stånders Statsoch Bevillning-Utskotts Utlåtande ofver anmärkningar vid dess Förslag om Tidningars förseende med Cartse Sigillatae Stämpel.