Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco■ Utskottets Memorial, angående åtskilliga omständigheter, som äga sammanhang med Regleringen af Rikets Penninge-väsende, V. 112. äng. ändring i formatet af 2 R:drs Banco sedlar m. m., V. 138- _ — äng. understöd till uppförande af ett nytt Gymnasiioch Scholae-hus i Skara, V. 141. äng. utbyte af förslitne Sedlar, V• 152. äng. Filial-Disconter m. m., V. 160. ang. Banco Verkets förvaltning, V. 164. äng. eftergift af en Riks-Discoritens fordran uti Celsingska Concoursen, V. 204. äng. afskrifning af Bankens fordran hos Stats verket m. m., V. 3£ir. äng. Banco-Låns beviljande åt Uddevalla Stad, V. 530. ang. Lån å fast egendom, V. 691. ang. Götha Canal arbetets fortgång, V. 1642. ang. Utlåningen i 3 procents-sedlar af Malmö Discont, V. 1649 * äng. ett Kuroch Sjukhus inrättande af på Kungsholmen belägneKrono-brånneri, V. 2015* äng. utlåning på fast egendom, V. 2094. ang. Banco Statens Lönevilkor, V. 2i34._ , ang. Bankens rättighet, att på egen Auction försälja dess Fastighets-panter, V. 2139. äng Tumba Pappersbruk, V. 2141. äng. den summa, som genom Allmän Bevillning för Statsoch Riksgälds-Verkets behof erfordras, V2193. ang. Götha Canal-arbetets fortgång, V, Del. 4 Afd290. äng. tillökning af Arfvodet för R. St. Full mägtige i Banken, V. Del. 4 Afd 375\ äng. Regleringen af Discont rörelsen i Ri ket, VDel. 4 Afd. 403* __ ang. reglering af åtskilliga omständigheter, som äga gemenskap med Rikets Penningeväsende samt det större Creditivet och Dis cont - Register.
Med åberopande af hvad angående söndagsskolorna i Norrköping och Linköping blifvit anfördt, må anmärkas, att i sistnämnde stad är inrättad en flickskola, som underhålles genom en af enskildes sammanskott bildad fond och genom elevernas arbeten. Två lärarinnor äro vid skolan anställda. Elevernas antal uppgår till omkring 50 årligen. Tal). Litt. II. Egendornarnes fördelning mellan ständsklasser. A) å landel. Ridderskapet och adeln Presteståndet Borgareståndet Bondeståndet Ståndspersoner Boställen m. m Summa Således landets taxeringsvärde ökadt nied B) i städerna. Ridderskapet och adeln Presteståndet Borgareståndet Bondeståndet Ståndspersoner Löningsjord Summa Således städernas taxeringsvärde ökadt med 1856. 1860. Egendomsvärdet således: Mantal. Taxeringsvärde. R:dr R:mt. Mantal Taxeringsvärde. R:dr R:mt. ökadt med miuskadt med Mantal. Taxeringsvärde. R:dr R:mt. Mantal. Taxeringsvärde. Afkortning. Anordning. Leverering. Restantier. Summa. Afkortning. Anordning. Leverering. Restantier. Summa. Afkortning. Hypotheksförening. Banker. Brandstodsbolag. Sjukvård. 11 Östgöta Eypotlieksförening, Östergötlands Enskilda Bank och Enskilda Bankerne i Norrköping och Wadstena bereda såväl jordägarne som affärsmännen inom länet tillgång på penningelån, till båtnad för jordbruket och affärsverksamheten. Angående sparbankerne i länet och der inrättade lifräntesamt kapi talför.sä kringsanstalten hänTab. N:o visar Konungens Befallningshafvande till innehållet af tab. N:o 12, med anmärkning, att inom åtskilliga församlingar finnas inrättade särskilda sparkassor med antagna reglementen för deras förvaltning, hvarjemte underafdelningar af sparbanken i Linköping bildats inom flera socknar, sedan en sådan utsträckning af sparbankens verksamhet uti dess år 1860 utkomna nya reglemente blifvit medgifven, att delegarne i sparbankerne godtgöras 5 procent ränta, och att räntefoten för utlåning derifrån är 6 procent.
April! April! det ämnar hon visst inte, det är ett sorgligt misstag! hördes Berthas mumsande röst. Men hon måste ju säkerställa sig för möjlig hungersnöd. Du har en torndyfvel på din näsa! skrek Bella med låtsad förfäran och puffade Alma i sidan. Åhnej! sade denna lugnt och smuttade på sitt kaffe. Men jag har ett bref från „Oskar“!! på fickan hm! Och hon skramlade med en bit tidningspapper i sin ficka, för att gifva sina ord mera kraft. Gerna för mig! skrattade Bella utan den minsta lilla häntydan på förlägenhet. Det April’ades hela tiden kaffet dracks, och nu var sista tåren tömd. Åhå, den som hade en mage till! och Bertha såg längtansfullt på två skorpor och en knäckebrödssmörgås, som blifvit öfver. Skulle man nu springa enklek? Omöjligt. Man var ej herre öfver sina ben. Först måste välplägningen få tid att sätta sig. Och derför sätter jag mig här, sade Bertha, i det hon slog sig ned på en uppoch nedvänd bytta, som stod på gården. De öfriga lägrade sig hvar det passade, och bestyrelsen diskade kopparna. Nu skola vi hålla tal, föreslog någon. Hanna börjar. Hanna satte sig på bordet. Hon var i dag så glad till mods, så glad och ändå full af tankar. Vårsolskenet, den ljumma luften, kamraternas glada sorl, allt medförde en fläkt af friskhet och lycka. Hon stälde sitt „tal“ till bestyrelsen, som hon tackade för dess osparda möda och lyckade arrangementer. När jag blir välbestäld häradsskrifvare någonstädes, slutade hon ber jag att få bjuda klassen på limonad och pumpernicklar. Nej, hör, skall du bli häradsskrifvare? frågade någon. Jag trodde du ämnade bli prest, du predikar så gerna moral, snärtade Jenny med en liten stygg blinkning. Jag ämnar bli polismästare, sade Sanna Wilhelmsson, en af „sportflickorna“, och slog sig för sitt bröst. Jag har så bastanta näfvar. Eller också blir jag baderska. Hvad tänker du bli, Bella? frågade Siri skälmskt och ritade i detsamma med parasollskaftet i sanden svaret: fru. Visst inte, skrattade
Om hvar och en i ett hushåll hade sitt bestämda arbete på gifven tid, skulle en sådan mängd tid och krafter inbesparas, att de husliga sysslorna blefve till hvad de skulle vara: medlen, icke målet för tillvaron. Jag talar omj[husmödrar af medelklassen, som utan stora inkomster dock icke lefva i nöd, och till följd däraf i_ett_öfveransträngdt dagsarbete. Naturligtvis är ämbetet att vara husmoder underkastadt samma vanskligheter, möjligheter och kriser som alla andra ämbeten, som ingen kan uppräkna och uttömma i deras skiftande mångfald i någon diskussion. Jag vill blott framhålla de vanliga, normala förhållandena, då en husmor är tvungen att tänka på sitt hushåll, men kan skaffa hjälp till arbetet, så- som de flesta husmödrar af medelklassen i Europa äro ställda. Det är icke min mening att tala om äktenskapet. Man vet, att människorna genomgå- ende ha en stor talang att taga miste i valet af äkta makar; och frågan om hur äktenskapet skall kunna bli uttrycket för två personers innerliga och välsignelsebringande samlif, är ett ämne, som fordrar^en mycket vidlyftig och grundlig granskning, och hvars lösning det oaktadt skall bli lika svår att finna, som det öfver hufvud taget är svårt att i lifvet realisera idealen. Jag talar därför hvarken om olyckliga eller lyckliga äktenskap. De första med sina förfärliga konflikter och motgångar skulle föra allt för långt bort från mitt egentliga ämne, och om jag ville skildra ett lyckligt äktenskap! — Ja, har egentligen någon sett ett lyckligt äktenskap i ordets hela betydelse? En verklig realisering af den största kärlek mellan två personer, som i allt äro skapade för att lyckliggöra och utveckla hvarandra? Jag vill nu endast tala om ämbetet att vara husmoder, utan att taga hänsyn till alla de mer eller mindre svåra och invecklade själsfbrhållanden, hvari alla husmödrar liksom alla människor lefva. Men jag vill då påstå, att en husmoders verksamhet är för en kvinna den lyckligaste verksamhet. Den är den lyckligaste därför, att den innehåller de flesta möjligheter till en kvinnas hela utveckling.
— Om Hr Tornerhjelm, såsom Sveriges representant inom liknelsen, icke protesterar emot likställigheten, så gör jag det visserligen icke heller; men såsom adaeqvat till den ifrågav:de likställigheten emellan Sverige och Norige kan jag icke godkänna liknelsen. Jag omnämner endast detta i förbigående såsom ett kuriosum. För öfrigt vill jag bjuda till att vara så kort som möjligt; och jag behöfver sannerligen icke vara vid lyftig, ty, på sätt jag nyss anfört genom ett exempel, hafva vi af vidlyftighet och af hvad till saken icke hörer haft Gudi nog. Det klander, man anfört mot motiverna uti Ekon.Utskits Betänk. har min värde vän å andra sidan, Hr Gr. Sparre, som mig synes, fullt tillfredsställande besvarat; och det är väl för öfrigt nästan mycket hegardt att motiveringen till ett så vidlyftigt Betänk. skall utgöra den skrifvelse, hvilken i ämnet kommer att till K. M. aflåtas. Alla de invektiver, som i detta hänseende blifvit anförda mot Utsk:ts Betänk., förfalla således; och jag är, Mine Hrr, förvissad att jag uti detta läll har hela allmänheten på min sida; jag återuprepar det. Hvad åter sjelfva den fråga beträffar, hvilken här är föremål för vår öfverläggning, så anser jag mig, såsom uphofvet till den r 250 Den£l7 Mars e. m. diskussion, som nu lörsiggår, böra, för den händelse något ytterligare stöd skulle beliöfvas för de åsigter, jag i ämnet hyser, uti minnet återuplifva ett yttrande af en medlem i den Komité, hvilken af Konung Oscar nedsattes för mellanrikslagens beredande. Denna ledamot yttrar: »Jag var å Svenska sidan en af dem, som »deltogo uti den Komité, som kallas Mellanrikslagens Komité. »Framlidne H. M. Konung Oscar fäste vid denna Komité stora »förhoppningar och uttalade till ledamöterna följande tänkvärda ord: »Pa Eder, Mine Hrr, lägger jag det stora förtroendet att bringa »denna förening till något resultat. Sådan den är, är den olycklig »och kan för framtiden icke blifva annat».
Den mun-häfta, som alltid vidlåder kvinnan, så snart hennes talförmåga kommer under trycket af blott en anstrykning af diskussion, försvann ögonblickligen, och efter några minuters förlopp genljöd salongen, där nyss ett par dussin fruntimmer suttit tysta och försagda på ordnade stolsrader, af det lifligaste samtal. Pastorn » var naturligtvis den medelpunkt, till hvilken alla drogos .. Hvar han stod eller satt, hade han alltid omkring sig en liten cirkel af åhörarinnor, som täflade om ett ord eller en blick ifrån honom. Några af de mest exalterade gingo till och med så långt i sin beundran, att de i smyg kysste föremål som pastorn vidrört, och då han druckit ur sitt te, störtade genast tre svärmiska gamla fruar ut i salen för att få servera honom mera. Under ali denna hyllning, i hvilken endast Gabrielle och diplomaten, som sutto tillsammans och gjorde gäckande anmärkningar, samt husets tvenne yngre döttrar och ett par af deras väninnor ej deltogo, förhöll sig den unge prästen mycket lugn, ja nästan likgiltig, ehuru han på samma gång var vänlig i sitt246 GENOM SKUGGOR. sätt, och tycktes räcka till att gifva alla ett deltagande ord eller en uppmuntrande blick. Den kvinnodyrkan, för hvilken han som predikant var föremål, och som förklarades lika mycket af hans vältalighet som af hans vackra, regelbundna ansikte med de djupa ögonen och den fina, själfulla munnen, hade hans kärleksfulla sinne idealiserat, så att han icke såg, eller kanske snarare icke ville se, allt dess slagg, utan endast de guldkorn af sanning och verkligt religiöst behof, som möjligen kunde gömmas däri. Det var hans innerliga önskan att kunna föra törstande själar till Gud, och han trodde uppriktigt, eller åtminstone så uppriktigt som det ligger i människans förmåga att vara, att dessa torsdagsaftnar, då han » föreläste och höll bön i grefvinnan Barnekens salong, och då ban naturligtvis hade tillfälle att mera förtroligt närma sig sina åhörare, skulle bli välsignelsebringande for alla dessa i fåfänga och världslighet snärjda människosjälar. Då teet var drucket, intogo damerna ånyo på värdinnans uppmaning sina platser, och pastorn gick fram till den improviserade talarestolen.
För detta härnadståg hade Regeringen satt sig i spetsen, och följden deraf var afgifvandet af ett förslag, som åsyftade Ståndens försvinnande. Denna opinion har nu lagt sig; men, mine Hrr, vi böra-derföre noga betänka, att icke genom några okloka åtgärder gifva nytt lif åt denna opinion, och mest tror jag, att den bör akta sig derför, som önskar It. o. Ad:s bibehållande såsom Stånd. Detta kan icke ske på annat sätt, än att alla enskilda konsiderationer sättas åsido, och att vi genom våra beslut visa, att vi, lika mycket som de öfrige Stånden, hafva det allmänna bästa i sigte. På grund af hvad jag nu haft äran framställa, tillstyrker jag att, då redaktions-förändringar icke inom Stånden kunna med erforderlig noggrannhet vidtagas, il'rågav:de punkt måtte återremitteras, samt att detta mitt yttrande matte till Utsk. få medfölja. Hr Lefrén, Joh. Pehr: Det är svårt att ingå i något svaromål på den siste värde talarens framställning, utan att blottställa sig för att komma in i en hel serie af organisations-förslag. Jag känner mig emellertid för min enskilda del högst benägen, att, så godt jag förmår, vederlägga största delen, för att icke säga alltsammans, af hvad den värde talaren anfört; och isynnerhet vill jag gerna hålla mig till hans premisser. Ty hans framställning är ganska konseqvent: han upställer premisser och. drager deraf slutsatser, som äro fullt logiska. Det är derföre nödvändigt att i främsta rummet hålla sig till premisserna. Dessa äro två, och den första lyder så, att Svenska Arméen, i händelse af behof att rusta sig för ett krig, icke skall med stammen införlifva mera af Beväring, än på sin höjd en lika styrka med den förra. Den andra premissen innehåller, att vår armée eger för många Reg:tsOfficerare.
Jag skall blifva en verklig konstnär, ty mina skapelser äro det talrör, genom hvilket jag alltid skall kunna nå till honom. Det är första gången jag hyser verklig beundran för en menniska, första gången jag helt och i allt ser upp till en annan varelse. [...] Min kung, min kejsare, så stor och harmonisk som din ande nu står för mig, så stor och harmonisk skall den dyrkan vara, som jag egnar dig. Konstverk – se der mina böner och mina offer åt dig. [...] I arbetet skall jag söka dig ännu, när du icke unnar mig att se ditt ansigte. Jag har ett enda mål: visa dig att jag var värd hvad du aldrig gaf. Men detta att Victoria Benedictsson har ett arbete, en strävan i livet, gör att bilden av hennes kvinnlighet kompliceras. Hon skiljer sig genom sin målmedvetenhet från andra kvinnor, som enligt Brandes definition lever ”kringspridda” och inte har annat mål i livet än att ”spela med i herrarnas små kärlekshistorier”. När han, mellan smekningarna, yttrar: ”Ni är ju också knappast en kvinna”, replikerar hon: ”Är jag icke?” och dagboken, inte han, får ta emot hennes känsloutbrott: Vinn mig om du kan! Vinn mig om du anser det mödan värdt! Inga konventionella hinder ligga dig i vägen. Och om du är den qvinnotjusare du tror dig vara, så bör det bli dig lätt att draga till dig en qvinna, som formligen längtar efter att få älska och bli älskad. [...] Jag skulle älska Georg Brandes [...]. Om han vore mindre qvinnotjusare och mera en enkel och sann karaktär [...] ty min afsigt är det att gifva på allvar, att aldrig taga tillbaka. Jag önskar så innerligt att vi måtte bli vänner. Men detta halfva, falska erotikförhållande kan ej få fortfara! När tvivel på att kunna uppnå det hon helst vill ha – ett ömsesidigt, långvarigt kärleksförhållande med Brandes – griper henne, söker hon som nästa möjliga mål hans vänskap. Men hennes projekt kolliderar med hans: en angenäm, kravlös vänskap med lagom doser erotik, så länge det har nyhetens behag.
För samtliga Släderne får i underdånighet till slut anmälas, alt Magistralernes hil afgifne berättelser, som för de föregående begge qvinqvennierne innehållit mer eller mindre bestämda uppgifter om stadsmanna-näringarnes aftagande, visa i så måtto ett annat förhållande dermed hafva inträd t under ifrågavarande qvinqvennium, som de nu beskrifva Slädernes handel och borgerliga rörelse i tilltagande, snarare än aftagande. — Omdömet härutinnan är jag så mycket heldre befogad dela, som det underslödjes af ögonskenliga bevis; och orsaken till tilltagandet synes mig äfven uppenbart finnas i det tillfredsställande factum, att hemmansbrukande allmogens välstånd förkofrats under de af goda eller medelmåttiga skördar utmärkte åren 1832 med 1836; derunder spanmålspriserne varit för jordbrukaren någorlunda fördelagtiga och omsättningen af landsbyggdens öfrige producter jemn, hvilket allt haft till följd alt allmogen, äfvensom arbetande folk-classen i allmänhet, kunnat betala och förbrukat mera än förut af köpmannavaror samt af fabrikers och liandtverkeriers tillverkningar. — Måtte ej utvecklingen till det bättre, i alla dessa afseenden, för mycket återhållas af nästförlidna årets missväxt och den ännu herrskande stränga vintren, hvilkas nedtryckande verkan, ty värr! är omisskänlig. Wenersborg, å Lands-Canzliet den 31 Mars 1838. P. SANDELHIELM. A■ P• Sandberg. F. H. Gasslander. iSDitfii. Mlt83 BEFALLNINGSM AF VANDES UTI SKARABORGS LÅN T IL L i underdånighet afgifne FE MARS-BERÄTTELSE för 1855, 1854, 1858 t i84o. TRYCKT HOS B. M. BREDBERG. UNDERDÅNIGSTE MEMORIAL. Då jag, till underdånigste följd af Eders Kongl.
När lotsofficeren fått dessa från alla lotsplatserna insätter han 10 % i närmaste tullkammare och får ett depositionsbevis. Lotsmedlen utbetalas så att 1: o 1.000 riksdaler överförs till Amiralitets Krigsmanskassa, som betalar gratialer. 2: o Båthjälp till den lotspersonal som använder egna båtar. 3: o Alla grundpengar eller tomtören för de lotsar, som inte kan bosätta sig på skattefria tomter. 4: o Timmer till de stugor som måste byggas på ställen, som ligger för långt från lotsarnas hemvist. Byggandet och inredandet av dessa stugor skall dock göras av lotsarna själva utan ersättning. Det gäller också deras bevarande. § 106 De återstående 9 tiondelarna fördelas så att ålderman erhåller 3 lotter, mästerlotsarna 2 och secundlotsarna 1 lott vardera. Secundlotsarna kan få större lott om lotsförtjänsten är ringa och uppassningen är förknippad med mycken olägenhet. Lotsofficern skall underrätta ålderman och lotsar om rätta tillämpningen av dessa delningsgrunder. Följer några exempel. § 107 För att erhålla sin tredubbla lott skall åldermannen ha ansvaret för lotsningen i sin tur. Han får sätta man i sitt ställe, dock inte välja en yngre framför en äldre. § 108 Åldermannen vid Stockholms, Dalarö och Sandhamns lotsplatser och vid Göteborg, som har trägnare tjänstebefattning och alltid måste vara vid lotsplatsen, är befriad från denna lotsningsskyldighet och erhåller ändå sina 3 lotter. § 109 Då en med styrningssedel försedd lärling förrättar lotsning för en mästereller secundlots, bör det alltid ske med åldermans tillstånd och arvode lämnas efter överenskommelse. Undantag om han är son, måg eller dräng och då är i lotsens tjänst. § 110 Lotsar lärlingen inte för enskild lots, utan för hela lotsplatsens räkning, får han hälften av lotsförtjänsten och det övriga ingår i allmän delning. § 111 Då fartyg seglar under skot får lotsen 1 / 4 av lotspengarna för sitt större besvär. § 112 Vid lotsplatser där Kronan består båtar har alla på platsen ansvar för dess vårdande och underhåll samt ersättningsansvar för dess vanvård. Om inte hela båthjälpen går åt sparas tills nya inköp behövs.
Iduns utgifvare, själf son af en folkskollärare och med många anförvanter, som ägnat sig åt det maktpåliggande och aktningsvärda, om ock ej alltid så tacksamma, folkskollärarekallet, bör af dem, som känna honom, ej misstänkas för dylikt. Det enkla sakförhållandet här är det, att författarinnan, hvars arbeten ju höra till våra mest lästa och omtyckta, med sin kända blick för det komiska och burleska fått fatt i ett ämne, vid hvars utveckling hon så mycket mindre kunnat undgå att så som hon gjort teckna de figurer, hvilka nu å vissa håll väckt anstöt, som hon grundat sin skiss på en verklig tilldragelse i en församling, hvars namn hon meddelat oss. Och lika väl som det ej kan falla författarinnan och redaktionen in att bedöma hela folkskollärarekåren efter ett par, tre mer än lofligt grofva och ohöfliga skrifvelser, som kommit dem tillhanda, så äro vi ock öfvertygade om, att de allra flesta af folkskollärarekårens medlemmar ej skola bryta stafven öfver oss för hvad i denna sak passerat. d m Carl Johan Svensén. såsom representant för Aspelands och Handbörds härad intogs samtidigt af Carl Johan Svensén, då 43 år gammal och ägare till ett hemman i Tveta socken af Kalmar län. Det var just Svensén, som bragte nya, icke minst för den tiden ovanliga ämnen under riksdagens afgörande, oeh det var likaledes Svenson, som, irrande för humanitära, mindre materielt gagnande, men därför icke mindre praktiska reformer, ofta lämnade obeaktadt utlåtandenas oeh siffrornas torra språk, med hvilket han dock ingalunda var obekant, för att i kraftiga, bevekande ordalag vädja till rättskänslan hos sina kammarkamrater. Föremålet för hans intresse, hans studier och hans vältalighet var detsamma, som det varit under många föregå- ende år, ända sedan han 1859 såsom ledamot af bondeståndet inträdde i riksdagen: det var kvinnan, och särskildt värnandet eller kanske snarare utvidgandet af kvinnans medborgerliga rättigheter. Frågans första behandling tillkom det s. k. allmänna besvärsoch ekonomiutskottet. Förslaget blef i det stora hela ej ovänligt mottaget.
Jag yrkar således återremiss, och kan ej afstå derifrån, på den grund, att de tvänne Ledamöterna hland de Committerade som yttrat sig önska bifall till Utlåtandet, tillika gjort sådane anmärkningar dervid, som i min tanka hindra antagandet. Skulle ej Ridderskapets och Adelns bifall till återremissen annorlunda kunna utrönas, begär jag votering. Friherre Anckarsvärd: Det var i den öfvertygelse, att Utskottet ej skulle kunna ändra sitt beslut, då det icke i anmärkningarna fann någon vederläggning af de facta Utskottet uppgifvit, som jag ansett att ingen återremiss borde komma i fråga, ehuru jag väl funnit, att tankarna kunna vara delade, om de af Utskottet uppgifna förhållanden kräfva en underdånig Skrifvelse eller icke, och om Utlåtandet således borde bifallas eller afslås. Men då vi nu hotas med en votering om återremiss, vill jag för min del gerna medgifva densamma. Hvad åter angår den satts Herr af Billbergh yrkat, att StatsUtskottet icke skulle äga att göra anmälan om något, som passerat revision, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Revisorernas berättelser ej äro af den natur, att omedelbart kunna tillvägabringa några anmälanden från Rikets Ständer till Konungen, utan att Revisorernas anmärkningar alltid hänskjulas till ytterligare granskning af StatsUtskottet, som äger 102 Den i September e. m. att föreslå de åtgärder, hvartill anmärkningarna böra föranleda. Herr Crusenstolpe: Om min fattning icke är allt för slö, vill jag påminna mig, att det redan under discussionen på förmiddagen blifvit erindradt, att Konungen alldeles icke är bunden af den Skrifvelse, som här är i fråga, utan att denna Skrifvelse endast åsyftar, att fästa Konungens uppmärksamhet på de förhållanden Utskottet uppgifvit. Jag kan ej eller finna, att Kammarltätten, eller den enskilda Ledamot deraf, som här uppträdt, skulle blifva comprometterad genom en ytterligare undersökning.