Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande slutligen den hänvisning, som i denna § förekommer och af Hr Printzensköld anmärkts såsom ett fel, vill jag redogöra för grunden lill denna hänvisnings meddelande. Det är ingalunda tillfälligtvis eller af förbiseende, som Utsk. i denna § hänvisat till den öde §:n, som afhandlar-hvilka tillgrepp skola, utan afseende å värde, såsom stöld anses, utan derföre, alt Utsk. ansett stöld från kreatur ute å marken, då egendomen finnes ”under Guds lås”, såsom det hos folket heter, höra strängare än vanligt tillgrepp bestraffas, så att snalteribot ej skulle ifrågakomma. Det är just sådane förbrytelser, som i öde §:n omförmälas, och det var af sådan orsak Utsk. ansåg, att 2:dra mom. af 8:de §:n borde, i afseende å straffbestämmelsen, innehålla hänvisning till den öde §:n, och ej direkte till den 3:dje, der straff för snatteri jemväl förekommer. Hr Printzensköld: Orsaken hvarföre Gr. Sparres motståndare anmärkt, att LagUtsk. föreslagit den ena gången allt för hårda och den andra allt för milda strafibestämmelser, ligger helt enkelt deruti, att desse motståndare sökt att efter förmåga göra sig reda »för de olika brottens egendomliga beskaffenhet hvar för sig, förvalt d&akrenom leda sig lill ett omdöme i afseende å de straff, hvarnramté^a, brott borde be^äggtes, under det att LagUtsk., för alt sa Säga, 'tliihffårdtAhå4fit~s1g fast vid en förut fattad princip, alt neth). borttaga alla skåmstraff,. föga frågande efter; huruvida döt straff, sohr i ■ sf. föreslagits, står i tillbörligt förhållande till brottet eller icke. Jag vill iéke vidare orda i denna sak, men kan den värde G
– Skulle också Herr Furumos tredje svenska qvinna, den der Androgynen, det der ”himmelska Djuret” – Tintomara, begriper du, – få lust att hemsöka oss, så låter du henne förstå, att jag med henne icke särdeles vill ha att beställa. Dock jag kommer ihåg, hon är längesedan död: för henne äro vi då säkre. Men det finns ändå i parti andra dylika ”narcisser”, både vilda och tama, af Furumos kunder! Säg då Richards Magdalena – Juta ”Prinsessan-nunnan” – ”Norrköpings Sol”, – hetären Anastasia – ”Dufvan från Skåne” – demoiselle l’Enclos – mamsell Amorina Libius – Konung Iwileks tjugesju hustrur och sextiosju Pelagschim – säg Leonhards ”Seraf” – fru Bruno – fru Cecilia – Angelika Rönnqvist och fröken Aurora, ifall de komma, att jag inte är hemma för det herrskapet ... Men för näcken, den sista är ju min egen dotter! Jag är alldeles förbryllad ... det går omkring i mitt hufvud ... Jacques! hit med ett glas vatten. Skällnora Brita har gjort mig alldeles perplex 12. Hofmarskalken drack sitt glas, och började sedan i sitt hufvud leta tillsammans sina concepter. Detta kostade honom väl någon ansträngning, men såsom en öfvad talare, repade han sig dock, så att åhörarne ej gingo miste om det tillämnade talet. Slutet deraf innehöll, att sju täflingsskrifter hade inkommit. Af dessa hade N:o 1 väl förrådt en öfvad penna, men likväl burit vittne om alltför stor brådska; föröfrigt hade sjelfva picturen varit så gnetig och på allt sätt omöjlig, att Akademien ådragit sig ett par dagars ögonverk och ändå icke kunnat taga reda på hälften. – Trenne hade blifvit hugnade med mention honorable, och skulle intagas i Akademiens egna Handlingar. Dessa skrifter blefvo nu upplästa, deras särskilda värde charakteriseradt, och felen på ett fint och grannlaga sätt antydda. Till undvikande af vidlöftighet, har detta likväl, på Herr
Otaligt mi ?w~ga tänkande kvinn.or kande detta med smarte under de tider, då de ej kunde få tillfdle att utveckla en naturlig begåfning, d&amp; de ej ' Janiför man insd Iivaranclra 1i&amp;r anförda aktstycken af 10 Ars .inellanrnin, finner i n q att andan &amp; r hufvudsakligen densainina, vare sig lags tiftnren iipptriider f ör eller einot kvinnans myiidighet. Först 1855 erhöll kvinnan ratt att, om Iion s&amp; önskade: vara inyndig vid 25 Ars 5lder: Iivilkea i %tt 1568 iitstriLcktes till lieiiiies iiiyildigblif~7ande iitm villkor vid narniida alder. M m ser 1iaraftt ': att friigan beliöft gaiiska l h i p tid för att arbeta sig in i det allniinna medvetandet. erhöll0 utrymme för användandet af slumrande krafter, utcm liksom i bur inspärrade foglar oupphörligt törnade emot sitt fiingelses finn ståltrådsgaller, till dess de modoch maktlösa upphörde med sina flifänga bemödanden. Det var för dessa sina ' andligt förtryckta medsystrar, som Fredrika Bremer gjorde sig till sprfikrör, dK hon i sitt verk ~ H e r t h a gaf ~ luft &amp; t den bittra klagan, de k~iifda suckar, hvilkn tinder långa år ohörda förklingat och dött i rymden. Hon säger därom: aosagliga äro de eländen, som alstras i den halmiga atmosfer, där den unga kvinnosjälen lefver, rättare vegoterm utan framtid i evig motsiigelse till hvad ädlast inom henne rörer sig, sökande ljuset; osägligs de mörka syner, de förvillelser och uppslag, som däraf kunna tippstå. Det finnes ingen tyngre börda an den af lifvets toinhet.
Sist kom också den törnekrönte med långsamma fjät. Han skred fram på den vida steppens gräs, och mot den långsamt rinnande flodens mörka vatten lyste hans hvita mantel. Stilla kom han och lade sin hand på den ensammes hufvud. Då blef det ljust omkring Reinhold som inom honom. Och han förstod, att han icke blott samtalat med de store döde. Han hade själf lefvat deras lif. »Det var jag, som var Galilei,» sade han. »Det var jag, som skref Byrons dikter. Det var jag, som hyllades under namn af Nero vid fäktarspelen i Rom.» Jesus var den, som stannat hos honom allra längst. Han lärde Reinhold att söka ensamheten och tänka, och när hans tanke omspann all rymdens världar och deras skimrande ljus, då var det hans vetande, som skulle pånyttföda den syndiga världen. Då skulle den stora försoningens timme slå, och alla, som nu gingo och hånlogo, skulle böja sig i vördnad inför honom, den ensamme astronomen, hvilken burit all världens ve. »Det är jag, som är frälsaren,» slöt han. »Jag var det icke då, när Han lefde. Men nu är jag det. Förstår du mig?» Reinholds patos verkade nu stilla och mildt, skilde sig alldeles från den häftighet, med hvilken han talat under förmiddagen. Därför grep det hela mig också så mycket starkare. Men samtidigt kände jag ett vanvettigt begär att få skratta bort det absurda i hela denna tankegång och konversation. Jag hade ej följt honom under mellanstadierna, mindes honom blott som den kraftigaste bland de kraftiga, hos hvilken endast blödigheten och exaltationen ibland kunde verka skrämmande. Och nu såg jag honom, sedan denna blödighet tagit öfverhand och låtit honom förvandla till öppna sår alla de lifvets knappnålssting, hvilka de hårdhudade icke ens märka, lugn och behärskad blicka in i hela detta kaos af elände. Det föreföll mig, som om jag blott skulle behöfva säga till honom: »Allt detta är ju bara dumheter!» Säga det med all den ångest och ömhet, hvilken jag kände, för att jag skulle få se honom rikta sin gamla humoristiska blick emot mig och säga, att han skämtat.
ActieVank tillätes ej träda i verksamhet förr, än Bola get, utom den eontmta inbetalning, sota för rörelsens början prof vas nödig, insatt uti guld■ eller silf ver eller s åda ne hy p ottie k, som 1. Gap. 5 J*. (enligt Presteätdiulets beslut') amf örmålen ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela del■ tecknade Actie-capitalet eller grund fonden, hvilken insatts skall, till allmänhetens säkerhet, uti Landt-Barit erie t eller annat allmänt, förvaringsrum: nedi äggas i en cassa-kista med tvänne läs, hvartill Konungens Befaliningshuifvjinde forva tre den ena nyckeln och BankDireel conen, den andra. 2, 3, och f momenten gillades. 20 §. gillades, doek så, att, till följd af Ståndets beslut vid 19 minst 2Ö procent skulle förändras till: minst en fjerdedel. Och de återståendedo procenten, till; den återstående hälften. zi §. skulle utgå. 22 gillades. 3 Gap. Om Solidarisk Bank. 20 §. förändrades sålunda: Solidarisk Rank må stiftas niéd en tecknings-summa af minst 1,000,000 ii.dr Courant-, Och må ingen sådan Bank stiftas med mindre antal delegare än 5o. 3) §. förändrades sålunda: Delegare uti Solidarisk Bank, Commandit-delegare likväl undanlagne, skola på det sätt ansvara, en för alla och alla för en, att, sedan Directio - Bancooch Lag-XJtskottens Memorial AIlo 6. nens samtlige Ledamöter först undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, och derest Bolagets delegare, sammankallade på sätt i ig ,§\ sägs, ej förmå gälda krafvet, bristen kan genom ny lagsök ning utkräfvas hos den eller dem bland lottegare, fordringsägaren finnér för godt. Huru delegare må i sådant fall af med-delegare erhålla ersättning bör i Reglementet stadgas. a5 §. gillades med tillägg af ett nytt moment:
Tältbyn Nunamo eller, såsom Hooper skrifver, »Noonahmone» ligger ej, i likhet med de tschuktsch-byar vi förut sett, lågt ned vid sjelfva hafsstranden, utan temligen högt uppe, på en udde mellan hafvet och en elf, som utmynnar strax sydvest om byn och nu vid snösmältningstiden var mycket vattenrik. På ett ringa afstånd från kusten upptogs landet af en ganska hög bergskedja, som var söndersplittrad i en mängd toppar, och hvars sidor bildades af ofantliga, i terassformiga afsatser delade stenrös. Här hade en mängd murmeldjur och pipharar (Lagomys spec.) sitt tillhåll. Pipharen, en i vårt hemland ej förekommande gnagare-art af en större råttas storlek, är märkvärdig för den omsorg, med hvilken han om sommaren hopar stora förråd för vintern. Byn bestod af tio tält, uppförda utan ordning på den första höga strandafsatsen. Tälten voro till byggnadssättet något olika de vanliga tschuktschtälten, och då drifved tycktes förekomma på stranden endast i ringa mängd, hade hvalben i mycket stor skala blifvit använda till tältens resvirke. Så t. ex. var tältbeklädnaden af sälskinn nedtill spänd öfver hvalrefben och hvalunderkäkar, hvilka voro inslagna i marken som pålar. Dessa voro upptill förenade med ribbor af hvalben, från hvilka gingo andra ribbor af samma slags ben eller ock hvalbarder till tältspetsen, och slutligen var, för att hindra blåsten att föra upp tältduken från marken, dennas kant belastad med massor af stora, tunga ben. Elfva hvalskulderblad voro sålunda använda kring ett enda tält.
Benedicks, såsom Provision, utgifvit 9000 R:dr Hamb. B:CO, vid handeln om Skeppet Tapperlicten, och 1000 Pund Sterling vid afslutandet afContractet om Fregatten af Chapman, likväl, som det icke är vordet utredt huru en sådan skiljaktighet i KöpeContracten kunnat uppstå, eller p" hvad grund Hr GeneralAmiralen tillåtit sig att förenämnde summor till Hrr Michaelson & Benedicks, såsom provision, utgifva, och, det ovedersägligen måste tillhöra Dorna - 480 Stats-Utskottets en att pröfva verkan af detta Hr GeneralAmiralens steg, samt att bestämma, huruvida Hrr Michaelson (St Benedicks derigenom kunna anses fredade från skyldigheten, att till LStaten erlägga återstoden af de i Contracten utfäste köpeskillings-beloppen, kan Utskottet ej annat än förnya sin redan i förra Betänkandet R. St:r härutinnan gifne tillstyrkan. Men hvad angår den i samma Mom. gjorde an märkning, om den olikhet som funnits emellan Säljarens och Köparens exemplar af Contracterne om sednare handeln, i det orden JJi och för Fartygens utrustande“ funnits i Köparens exemplar uteslutne, så enär icke allenast, enligt af ConstitutionsUtskottet lemnad upplysning, desse ord i 4 Mora. af ConceptContractet den i Junii 1825 äro införde, utan ock, GodeMännen, vid bedömmandet af frågan, ansett tillägget af desse ord ingalunda kunna föranleda till någon minskning af det skadestånd, hvartill Michaelson & Benedicks, i följd af det andra Contract-exemplarets lydelse och efter allmännelige rättsenlige grunder för skadeersättningars bestämmande vore berättigade, har Utskottet funnit denna omständighet ej kunna till någon åtgärd från Utskottets sida föranleda.
Sedan åtskillige Innehafvare af oroterad Jord inom Skåne erbjudit sig, att, i stället för Extra Rotering, permanent Rotering utgöra , men villkoren, som vid de serskilta Anbuden fastades, voro af så olikartad natur, att enhet i Grunderne för verkställigheten och jemnhet i fördelningen af Roterings-besväret ej kunde vinnas; så täcktes Kongl. Majit, till beredande deraf, och efter utfärdade och behörigen kungjorda kallelser å Vederbörande, inhämta deras Yttranden uppå den Proposition, som i frågan framställdes. I öfverensstämmelse med Resultaten af öfverläggningarne, lade Kongl. Majit de grunder för Roteringens verkställighet, hvilka borde tjena Comiterade till ledning. Desse hafva med allmänt rättvisans sakkännedom, utan väld och utan mannamån, fulländat det Värf, som uppdrogs dem, och deras åtgärder, granskade af Krigsoch KammarCollegierne, hafva af Kongl. Majit blifvit pröfvade och i det hufvudsakliga godkände. Vid ett sådant förhållande, och då hela Roteringen i dess nuvarande skick har siri upprinnelse från sjelfviliigt ingångna förbindelser: Då det vidare berodde af Vederbörande sjelfva, att med Ja eller Nej besvara Kongl. Majits Den g Januarii. 489 Nådiga Proposition om de modificationer, sorn nödiga ansetts, och hvilken Proposition, enligt hvad Kallelserne uttryckeligen innehöllo, vore att anse såsom bifallen af dem som icke infunno sig: Då Kongl. Mapts Nådiga Beslut rörande grunderne för Committerades åtgärder vid i8i5 års Riksdag lemnades utan anmärkning: Då sluteligen RoteringsYerket, hvaröfver Vederbörande Auctoriteter sig utlåtit, blifvit icke allenast i hela dess vidd, utan ock i det Partiella pröfvadt, och, såsom berördt är, i det liufvudsakliga godkändt:
Maj, åter an» malt angelägenheten af förbättring uti KronoUppbörds-betjeningens Bonings vilkor, samt dervid anfört: huruledes det hittills gällande Bönings-sätt, bestående deruti, att Betjeningen ägt beräkna sig tillgodo och uppbära de straffböter af 3 sk.' på Rtdrn, som de skattskyldige erlägga för den del af utskylderna som, efter slutad Uppbörds-stämma betalas , skall utgjort UppbördsCommissariernas hufvudsakligaste Böne-inkomst, samt att denna inkomst i synnerhet varit påräknad af sådana skattskyldiga, hvilkas Krono-IJtlagor stigit till högre belopp, och sorn gerna derföre betalt nyssnämnde böter för att , såsom tillförne icke skall vägrats , få, efter slutad Uppbördsstämma, flera månaders anstånd med utskyldernas betalande och dem under tiden till enskilt fördel begagna. Men som af ett sådant förhållande, ej allenast de vanliga restantier uppkommit, utan äfven dessutom ett helt års Krono-Uppbörd skall varit hos Hufvudstadens skattskyldiga innestående och dem ej affordrad; så hade Öfver-Ståthållaren , i anledning af Edérs Kongl. Maj:ts särskildta Nådiga uppdrag, för att återställa Krono-Uppbörds-Vexket till ordning och skick , i anseende till indrifvandet och redo vis - 1094 Den 11 Juli. ■yisningen af igli års Uppbörd, ej kunnat lemna mera rådrum, än dertill oundvikeligen erford rats , utan fprcerat verkställigheten deraf så , att Uppbörden blifvit levererad och redogörelsen derföre aflemnad inom fem månader fran Uppbordsstämmans början , eller på hälften kortare tid , än tillförne vanligt varit.
De båda gubbarne fingo en härlig jul. Hvarje morgon kom Lars hem till Anders, och ena rockfickan hängde då alltid tungt och vackert. En rår egentligen inte för, att en tycker att en flasktyngd ficka är en vacker syn; det ligger likasom i enses själ, så att säga, att tycka så — om jag så får uttrycka mej. Hvar morgon låg Anders som en brudgum och fick kaffe på säng. Bruden gick och slängde i dörrarne, luggade ungarne för rakt ingenting att tala om, och såg ut så att man kunnat stämma blod med henne. Kölden var ihärdig det året. Termometern visade 40 grader ett par dagar, till dess att kvicksilfret med ens ramlade ned i kulan och tjurade där en vecka eller mer. Alla tyckte det var kallt, men ingen visste hur kallt det var. Det angick egentligen icke Lars Persson, att det var kallt den vintern. Han hade godt om ved och — hade aldrig någon vinter varit så ärlig i vedväg sedan han kommit i den kalla stuga han hade. Saken var den, att Anders Olssons drängar körde hem kastved till honom — tänk kastved, gratis! Inför detta lyckliga faktum tyckte Lasses käring, att hon kunde blunda för sin gubbes kuttingar och det där. Hvad brydde hon sig egentligen om att han betedde sig som om han den ena dagen haft en cirkus i hufvudet och den andra dagen en ångkarusell! Käringen var egentligen icke så svår, bara det fanns att äta och dricka och lägga i spisen med i backstugan — och såsom denna märkvärdiga vinter hade det aldrig funnits förr i det huset af lifvets tarf. Denna ljuflighet hade räckt länge, om inte det blifvit det där storkalaset i timmerkojan en dag i februari. Anders Olsson afverkade af sitt sålda skogsskifte, och hans gode vän Lasse var med honom, utom drängarne förstås. Det blef icke så allra värst mycket hugget och framforsladt som fast mera ätet och drucket. En väldigt snygg och vacker ankarekagge hade Lasse kört från bygden en kväll, så att ingen skulle se det. Strax utom åkerhagen mötte honom Anders, och så körde de tillsammans och styrde tillsammans och hade ett oherrans trefligt lass, tyckte de. Kaggen räckte länge och väl, med vardt tom en vacker dag.
Ingen Ränta beräknas kallgusn til godo för nystnämnda Z millioner, efter som Lmgusn erhållit det nämnda s millions Länet rän^efritt under de första 6 arén. 14:0 kangusn förbjndes at under loppet af z är göra Län pa Silfwer, sanit anmodas at rnvrifwa sina pä Silfwer redan gjorda urläningar. 15:0 Bruk af Silfwer förbjudes, hwarigenom tilgäng deras gifwes för dem som stola göra Länet af 5 millioner. ^ larls hvarefter det bewilljade Nati«ieka länet af 5 Millioner R:d. utl Silfwer skall uptagas, sko» landes Let samma wara Räntcfritt de första 6 arén, men derefter 4 xroLsncr ärlig ranta samt 5 proLem afbetalning pä La^icLlLc, af Lancjasn til Längifwarena betalas, intil dcfi hela La^irslLr är bttaldt. Länet erlägges ester hwar och en persvns inkomst för mnewarande ar, och i nedanskrifna kroxoriiori, da man beräknat at i Riket finnes 50 Personer som haft IO2.0O R:-al. inkomst, hwilka bet. 3 50 krsLsnt N:dal. 250,000. loo 3 8ooo 3 40 Z2O,SO0. issa it 6000 3 ?5 z 15,000. De sym haftyöfwer ro,oc>Q, Rwrs inkomst betala för hwarje öfwerstigande lQOOtde R:dal. zo proLsnk, Sedan Säterier, Boställen och de Frälsehemman fom ej agas och besirms as Bönder, redan haswa bifftvje i säkistäende schist intagna; sä aro endast de nämnda 60,020 H mr.-.an j ofwanngmndq beräkning lis is R:da!er6 afgift upmgnq.
Fi missbelåtenhet skulle inom församlingarne upstä, i händelse den Lindblomska katechesen icke komme att bibehållas; så tror jag icke, att det finnes någon enda församling inom hela riket, inom hvilken allmogen hyser någon slags förkärlek för Lindblomska bibelöfversättningen, utan tvärtom är jag öfverlygad, alt genom återuptagandet af språken ur den gamla kyrkobibeln man just förekommer i st. f. att föranleda schismer. Jag skulle vilja anhålla om bifall till Utsk:s betänk, med någon ändring, i hvilket afseende jag vågar föreslå, att Utsk:s betänk, antages med ändring, alt efter orden: ”endast sådane katecheser må begagnas i hvilka språken,” tilläggas dessa: ”äro hemtade ur den allmänt antagna kyrkobibeln.” Hr Bråkenhjelm: Förevar, fråga är sannerligen mera allvarsam och vigtig, än man vid första påseendet skulle kunna tro. Del händer, såsom en talare förut här omnämnt, att man påträffar olika katechesuplagor, och inom Ulsk. har antalet af dessa uplagor upgifvits ända till 7. Likväl måste jag bekänna, alt den af Hr Tham omnämnda olägenhet är af mindre väsendtlig natur. Visserligen är det något besvärligt för läraren, att flytta sin upmärksamhet från den ena till den andra af de olika uplagorna af katechesen, men då denna olägenhet drabbar läraren ensam, är den äfven mindre betydande. Jag är sjelf lärare, ehuru icke i katechesen, men enahanda olägenheter föreslå mig dagligen, emedan jag måste anställa förhör efter olika läroböcker uti måhända nog kinkiga ämnen. Deremot upstår en annan ganska allvarsam betänklighet i afseende på Lindblomska katechesen, hvaraf jag inom min egen familj har en erfarenhet, som äfven andra jemväl torde hafva vunnit, nemi. att denna kateches afleder ifrån bibelläsning, ty den, som i barndomen läst katechesen och de der intagna bibelspråken efter den nya öfversätttningen, synnerligast om den blifvit grundligt och med kärlek läst, läser icke gerna kyrkobibeln sådan den nu finnes. Denna erfarenhet har jag förvärfvat, och sannolikt är jag deruti icke ensam.
Aldrig har jag emellertid känt en mera lefvande människa, och aldrig har någon mer än han lärt mig, att det är sådana, som lifvets stygghet obevekligt sträfvar att döda. Det lyckades med Reinhold, tv han var vek af natur, och hans känslor gingo utom måttet. Lifvet dödade honom, och som en osynlig länk binder ödets tråd mitt eget vid hans. Det är mig ännu, som lockade mig hans blick att icke öfvergifva honom, icke lämna honom ensam i det mörker, där han famlar. Jag kände det så, när underrättelsen första gången kom till mig, att han var, hvad jag kanske nu håller på att bli, och därtill ensam i främmande land, och den känslan fyller mig ännu, när jag vet, att ödet arbetar på att förena oss åter. Ty det är detta jag vet, detta, som lockar mig att drag för drag återerinra mig hans person. Han var vetenskapsman, astronom, och hans namn hörde en gång till dem, hvilka troddes skola stiga i glans, och det var nog icke många, som anade, att denna våldsamma natur, hvilken var lika kampduglig som njutningskraftig bar inom sig fröet till sin egen undergång. Men saken var den, att denne bålde kämpe, hvilken en gång skrämt universiteten genom sin radikalism och flyttat till utlandet för att ensam gå sin väg, oberoende af alla småsting här hemma, hade ett barns sinne, och han var lika känslig för motgångar och öm för slag, som hans egen hand var snabb att utdela sådana. Lifvets nålsting blefvo därför hos honom till obotliga sår, hvilka växte och frätte samt slutade med att döda honom. Jag glömmer aldrig den dag, då brefvet kom från Petersburg med underrättelsen att denna människa var bruten. Den känsla, som genomfor mig, var lik den, hvilken jag erfarit nu. Skillnaden var den, att då var jag ännu med i lifvet. Och jag kan ännu minnas, huru jag kände det. Det var, som om det stora molnet, hvilket skall komma, med ens svept hela min ungdom i likdräkt, och det var, som om hans olycka skrämt upp inom mig en slumrande fruktan, som om hans vålnad trädt mig nära och hviskat mig i örat en varning, för mig själf.
Onekligen befriar man pä delta sätt KammarRins ledamöter från ett ej ringa besvär med att granska befogenheten af gjorde anmärkmr; ty så måste förhållandet blifva, då man vill öfverflytta denna skyldighet på Kommissarierna; men mig synes att skyldigheten ej är af svårare art, än att den både kan och bör stadna qvar hos ledamöterna sjelfve, emedan deras göromål ej äro flera, än att de väl förmå bära denna börda. Det försvar, som Hr Gripenstedt för detta förslag sökthemta ifrån den hädangåtigne Presidenten von Hartmausdorffs yttranden och tillstyrkanden, förbjuder mig grannlagenheten att uptaga till vederläggning. Jag hade för min bortgångne Chef för mycken både vänskap och högaktning, att jag här skulle vilja tillåta mig att upIX II. 12 178 Den 21 Oktober f. m. träda med en dylik vederläggning, emedan jag då måste ingå i en granskning af den aflidne höge embetsmannens både skarpsinne och förmåga att sköta sin Chefspost. Jag vill om honom företrädesvis begagna det latinska ordspråket »de mortuis nihil nisi bene», och jag inskränker mig derföre blott till det förklarande, att om Presidenten Hartmansdorff hade haft den åsigt, som i förev:de förslag finnes uttalad, så hade dock KammarRättens ledamöter bort ega så mycken sjelfständighet, att, derest de funnit den stridande emot Embetsverkets och det allmännas sannskyldiga gagn, det då varit deras pligt att motverka, men icke biträda densamma. Hr Gripenstedt har vidare sökt försvara den nedsättning, som skett i AdvokatEiskalens aktorats-arfvode. Jag lemnar derhän hvad värde detta försvar innebär. Icke torde det vara särdeles stort; och jag vill om den saken icke vidare tvista, men då Hr Gripenstedt slutligen funnit det besynnerligt att AdvokatEiskalen, som ändå får behålla sina 10 proc., upliäft sig till klander deremot, att Revisorerne få 5 proc. af medel som inflyta i mål hvilka upkommit i anmärkn:sväg, så kan jag icke underlåta att i anledn. häraf nämna några ord.