Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall den räcka svigtande kämpe den törst-stillande drycken eller bära mat till hungrande srnå? O! hvad skall Gud, under vexlande årsskiften - de mii bli flere eller färre - gifva den lilla handen att giira? Spanande så med ångestfull blick, med en moders växande hänförelse, men ock med en moders djupa bäfvan, sträfvar hon att genomskåda det kommandes slutna förlat. Men ehvad ä n ödet må beskära, ehvad lifvet än inå hafva i beredskap, aldrig, aldrig skall barnahanden släppa sitt grepp om moderns hjerta. Ofvanstående är en svag öfversättniug på prosa af innehållet i det lilla vackra amerikanska poem, som här nedan återgifves i original. Införlifvandet af detta poem med våi. svenska, på sådana områden fattiga poesi vore en verklig vinst,. Dagny. 220 Vi uppmana derför till en liten täflan för detta ändamål, vare sig i form af öfversättning eller bearbetning i biiiiden form. Täflingsförsöken böra i försegladt kuvert och försedda, med signatur eller motto insändss till Red: n af Dagiiy inom nästkommande januari månad. Professor Viktor Rydberg har godhetsfullt lofvat, att de fii underställas hans bedömande, hvarefter det möjligen godkända täflingsstycket torde komina att meddelas i febriiarihäftet af Dagny. Baby ’ s Hand. By Laura, E. Richards. *) L i k e a little crump7ed rose leccf It lies on my bosolil. * s A v e never a n6onient a t rest, But ever a w mouing and straying About OM the w o t l w ’ s breast, Trying to grasp the sunbeam T h a t streams f r o n t the tuindow high, T r y i n g to catch the zuhite garments O f the angels hovering by.
I öfverensstämmelse med de åsigter, Komitén i det föregående yttrat, har Komitén uppgjort följande Komiténs Förslag till reglering af befor dringen utaf post och resande samt till förslag till gälclange af gen derför erforderliaa kostnad. reglering af* J j j ^ postens och ■< au •• 7 7 resandes bei'0. Allmanna bestämmelser. fordran. § 1. All befordran af post och resande inom Riket bestrides genom Statens försorg; i följd hvaraf så väl posthemmanens skyldighet, att befordra post, som gästgifveri-, hålloch reserv-hemmanens, äfvensom städernas, åliggande, att skjutsa resande, komma att upphöra; skolande deremot de posthemmanen för deras nämnde skyldighet beviljade friheter och förmåner upphöra, eller till Staten åter ingå. § 2. De vägar, hvilka för posteller skjutsbefordring begagnas, indelas uti a) Postvågar, å hvilka medelst kontrakt antagne posthållare skola dels besörja ordinarie postbefordring, hvarmed post och resande på bestämda tider gemensamt fortskaffas, och dels, efter beställning, åt posten och re sande tillhandahålla extra poster; samt b) Bipostvägar, å hvilka genom kontrakt antagne entreprenörer så väl efter beställning fortskaffa resande, som ock tillhandahålla den skjuts, som för postbefordringen å dessa vägar kan erfordras. § 3. Befordringen å postvägarne ställes under General-Post-Styrelsens och å bipostvägarnc under Kongl. Maj:ts vederbörande Befallnings hafvandes inseende och förvaltning. 2:o. Postvägsbefordringen. § 4. Der postvägslinia inrättas, indragas de vid vägen befintliga gästgifverier, hvilkas friheter och förmåner derefter upphöra, eller till Statsverket ingå, 45 § 5. Stationerna vid postvägarne förläggas sålunda, att afstånden dem emellan i allmänhet ej komma att blifva mindre än 1 i, eller öfverstiga 2 k mil. § 6. Ordinarie postbefordringen, som fortgår dag och natt, besörjes genom hufvudpostvagnar, åtföljde af det antal bivagnar, som af behofvet påkallas.
1 Mars i83o finnas fastställda, så alt vid deras utgörande med penningar den betalande äger^ efter eget godtfinnande, att dem erlägga antingen uti b:cosedlar eller uti silfvermynt, beräknadt efter 2 r:dr 32 sk. b:co eller 4 r:dr riksg. för hvarje silfverspecie, enligt den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, äf K. M. och R. St. förändrade 1664 års myntfot. 3:o Att R. St. i öfrigt måtte hos K. M. i und. anhålla , dels alt, till förtydligande af 4 §• myntbestämningslagen d. 1 Mars i83ö, förenämnde stadgande blifver till allmänhetens kännedom rneddeladt 1 den kungörelse, som i nåder torde utfärdas, ang:de upphäfvande äf det, medelst K. kungör, d. 18 Mars 1818, allmänheten tillkännagifna beslut om inskränkning i utvexlingen af silfver emot Bankens transportsedlar, dels ock att i sammanhang härmed nödiga föreskrifter för såväl enskilda liqvider, som för debitering och uppbörd af alla slags skatter och onera, må i nåder utfärdas. 4:o Att vänligen inbjuda de öfiäga resp. MedSt. att uti ofvannämnda 3:ne beslut sig med R. ö. Ad. förena. Ut Supra. Gr. Horn, Claes Fredr.: Med anledn. af 4:de punkten i det nu upplästa prot.utdr. och med afseende å den vigt, som R. o. Ad. torde vilja gifva åt sitt i dag fattade beslut genom skyndsam communicatiön deraf^ hemställer jag och begär Hr Gi'i b. Lartdtm:s piopös;, ätt inbjudningen till de öfriga RiksSt. måtte ske genom en deputation i morgon vid pleni början. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag är till alla delar förekommen af Gr.
I ani. af den siste talarens yttrande ber jag att*få erinra att vår nu varande lag lyder så: »De sorn för andra måga tala och svara, skola vara oberyktade, ärlige, redlige och förståndige män. Icke bör någon allmänneliga dertill brukas, som af Källen, der saken drifves, ej godkänd är och lof dertill fått.» Här är fråga om dem, som skulle allmänneliga dertill brukas och som af domstol dertill erhållit bemyndigande; och det skulle ju vara öfverflödigt, då det redan finnes stadgadt såsom ett reqvisitum för hvar och en som talar eller svarar för en annan, att han skall vara oberyktad, ärlig, redlig och förståndig, att då i afseende på de nu ifrågav:de personerna ånyo utsätta dessa bestämningar. Jag tror således att den värde talaren vid närmare eftersinnande vill finna den föreslagna redaktionsförändringen mindre lämplig. Hvad åter angår den andra af honom föreslagna ändringen, så fruktar jag den skulle leda dertill att domstolen alldeles icke brydde sig om denna sak, hvilken föreslagits just i ändamål att underlätta för folk möjligheten att veta till hvem de skola vända sig i dylika ärenden. Blir det icke en skyldighet för domstol att utse sådana personer, fruktar jag att domstolen undveke att tillsätta dem, och 362 Ben 26 Oktober. då blefve liela lagjpn onödig. Jag tror således att ordet »skola» är bättre än ordet »böra.» Hr Printzensköld: Jag kan icke neka att det väckt en viss grad af förundran hos mig att LagUtsk:t först den 2.2 Oktober detta år afgifvit Betänk, i en så vigtig fråga som denna. l)å riksdagen skall atblåsas om 4 dagar, synes ganska ursäktligt om, i händelse något beslut fattas, som åsyftar att hos K. M:t anmäla ett lagförslag i ärnuet, detta lagförslag icke hinner att expedieras, och jag får reservera Exp.-Utsk:t för allt klander från LagUtsbt och dess Ordf:des sida, om expeditionen ieke till K. M:t kommer att afgå. Hvad sjelfva saken angår, kan jag icke instämma i den åsigt. LagUtskit yttrat.
I R. o. Ad:ns prot. för e. m. den 18 Juli 1829, hvilket jag här håller i min hand, förekommer en propos. af följande innehåll: ”Den, som anser Const.Utsk:s mern. i följd af Statsråds-prot:ns fulländade granskning böra, på grund af de dervid gjorda anmärkn:r till Utsk. återremitteras, voterar Ja: den det ej vill voterar Nej;” etc. och derom röstades sedermera Men det var icke blott R. o. Ad. och dess Landtm., som då voro af denna mening, utan Const.Utsk:s betänk. N:o 42 som afgafs d. 22 Juli 1S29, kallas: mern. till BorgareSt. ang:de dess återremiss på en anmärkningspunkt i betänk, om Statsråds-prot:ns granskning”. Således var äfven det Ståndet af samma mening och slutligen förekommer ett mern. (N:o 43 afgifvet d. 28 Juli 1829) lill BondeSt., i anledning af dess återremiss på betänk, om Statsråds-protms fulländade granskning. Således var äfven BondeSt. af den meningen. Trenne Stånd och tre Talmän hafva således varit af samma tanke i detta fall. Det andra ämnet, jag velat vidröra är Gr Lagerbjelkes motioner, hvilka jag begär på bordet, på det jag måtte få tillfälle att sedan de blifvit skriftligen aflemnade se om de äro behöriga. Jag befarar att Consl.Utsk:s Ordf. begagnat den olaglighet, det låtit komma sig till last, för att sjelf begå en annan. Om de äro olagliga så kan jag icke föreställa mig att de kunna gifva stöd åt motionstidens utsträckning huru långt som heldst. Hr Bråkenhjelm: Jag tager mig friheten anmärka, att i min tanka har ingen propos. på återremiss blifvit af Ilr Frih. Den 10 Maj f. m. 391 o. Landtm, vägrad. Mer än en propos. kan icke göras i sender. Ur Frih. o. Landtm, har gjort propos. pä att lägga betänk, till handlingarne.
hvad som nu felas er, så att ni en gång kan bli i Middagsmåltiden var slut, och doktor v. B. gaf stånd att som husmor vara ett mönster för ert tjensttecken till uppbrott med att låta tjenstefiickan bära folk, ej blott i att befalla, utan ock som ett exempel fram cigarrer. Efter att några gånger ha gått fram af duglighet! — Gud vare med er, mitt kära barn! » och åter i matsalen, brukade han draga sig till » Och dermed fick jag gå, ty, tänk dig det, Cilly, baka till sitt rum för att der få sig en middagslur. denna dåraktiga flicka var jag, Isabella von S.! Men Cilly följde, på en vink från modern, denna in i lektionen var ej förspild på mig, jag lärde hos Zoe hennes boudoir, der fru v. B. tog plats i en länstol vid fönstret, i det hon fattade sin stickning. Så och i köket och var lycklig deröfver, då jag några år senare gifte mig med din far, som den tiden sade hon: hade ett jemförelsevis anspråkslöst embete. V i äro » Nå, Cilly? » nämligen alls inte rika, Cilly; det är endast vår Den vackra flickan rodnade vid dessa ord och tog sparsamhet, som bidragit till att vi äro välbergade. derefter ur sin klädningsficka långsamt fram ett förTänk noga derpå! segladt kuvert, som hon dröjande räckte åt modern. Du kan lätt inse, hvarför jag berättat dig denna Fru Isabellas ansigte blef mycket allvarsamt, då historia. Gå nu, och uppfyll för framtiden dina hon läste adressen: » Fru Isabella v. B. », och sade: pligter bättre, än du gjort hittills. » » Äter igen ett meddelande från skolan, Cilly? Vid dessa ord sprang Cilly upp, föll med rörelse Hvad är nu detta? » modern om halsen, kysste henne och sade: Cilly grep förlägen efter sitt bältspänne, då hon » Älskade mor, hvad du är god, och hvad jag svarade: varit vanartig! Ja, ja, det skall bli på annat sätt » Jo, mor, fröken Möller, vår lärarinna i handoch bättre härefter!
» och kyrkoklockor skönt till gudstjenst ringa, och Spegels psalmer allvarsfulla klinga. » Och högt öfver landet, mot den blå rymden, uppstiger » en borg » med en hvit flaggstång, och der, på den flaggstången, vajar » svenska konungsfanan3 ». 1 » Clarens ». 9 » Systrarna ». 8 » Till D.D. M.M. Konung Oskar II och Drottning Sofia vid deras silfverbröllopsfest från svenska akademien. » An-Hvad totalbild erhålles af denna korta undersökning? Att skalden är romantiker och en religiös svärmare. Han skrifver mycket vackert, har frambragt många prof på sitt formella mästerskap, är stor som salmsångare och akademisk festskald. Men tiden är honom främmande; lifvet, som lefs omkring honom, känner han för obetydligt; släg * tets fröjd och qval kan han icke tolka. Derför är det eget, då han liknar sin poesi, denna dikt, som är så skolad, sä konstmessig, och prunkande, vid » trastens sång i furuskog » eller » en bygdens dotter1 ». Derför är det underligt, att han, drömmaren, han, som stängt sig ute från all beröring med ytterverlden, stundom är djerf nog att tala i folkets namn 2. Derför begriper man, hur han, pilgrimen, han, tempelriddaren, han, hvars diktning är en religiös lofsång, icke kan förstå den literatur, han kritiserar, men blott för religionens skull gjort sig till kritiker, blott för sin tro tagit korsriddarens rustning, en drägt, som i vår tid kan vara tung nog att bära, oaktadt de utmärkelser, den inbringar åt egaren. gående denna romantik skrifver Brandes: Djupt in i månskenet fons vi —, djupt in i skogen, der den lilla blå blomman växte, denna mystiska blomma, som skolans poetiska höfding besjöng i sina romaner och dikter. Man ville något enfaldigt (» Emigrantlitteraturen »).
Rikets Ständer hafva, i till Eders Kongl. Maj:t afgifven underdånig skrifvelse den 17 i samma månad, vid meddelandet i sammanhang med regleringen af utgifterna under riks-statens 4:de hufvudtitel af deras bifall till Eders Kongl. Maj:ts nådiga förslag om en förändrad lägre beräkning af statsanslaget för salpeteruppköp under nu ingångna statsregleringsperiod, yttrat sig anse att, ibland annat, lättheten hvarmed nu från utlandet kan inköpas god salpeter till billigare pris än hvartill denna vara härstädes erhålles, äfvensom salpeternäringens aftagande inom landet, jemte flera andra omständigheter syntes föranleda dertill, att salpetertillverkningen ej vidare borde, åtminstone i någon vidsträcktare mån, från statens sida uppmuntras, och att således någon väsendtlig olägenhet ej borde kunna uppstå om, sedan förändrade förhållanden i afseende på salpeter-ärendena inträdt, fonden indroges, och i stället beviljades bestämda anslag, tillräcklige för de utgifter, som fonden är afsedd att betacka, — en åtgärd, den Rikets Ständer trott vara ändamålsenlig, och i anseende hvartill Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Eders Kongl. Maj:t täcktes låta. tillse, att vid nästa riksdag förslag afgifves till salpeter-fondens indragning och salpeterväsendets ordnande på annat sätt, grundadt på fondens öfverlemnande till Riksgälds-kontoret och uppförande i stället å riksstaten af det anslagsbelopp, som för anskaffandet af erforderlig salpeter finnes behöfligt. Före vidtagandet af en sådan reglering, hafva Rikets Ständer funnit en förut uppgjord fullständig utredning af ämnet erforderlig. Till följd al Eders Kongl. Waj:ts — 323 — nådiga remiss i bref den 10 sistlidne November å Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, tillhör det
Genom förhandling emellan Riksbanken och Hypoteksbanken öfvertog den förra en silfvertillgång i Hamburg, tillhörande den sednare, och lemnade temligen plötsligt flera millioner riksdaler i banksedlar pä en gång i den inhemska penninge arknaden. Nu är det en naturlag att ej mer än en viss qvantitet banksedlar kan af rörelsen absorberas. Utsläppes derutöfver så presenteras de till utvexling. Af dessa millioner sändes några till Skäne och som denna provins vanligen har och hade flytande skulder i Köpenhamn, hvilka betalades med de undfängna Svenska banksedlarne, sä inskickades dessa till Stockholm från Köpenhamn, för att utbytas mot metallisk valuta. Denna så kallade silIVrintagning var således en följd af Fullmägtiges åtgärder och var det. derföre så mycket mera oväntadt att den åttonde November 1861 svarades i Riksbanken, da jag anhöll att mot 82 st. Riksbankssedlar ä 1,000 R:dr Runt utbekomma 20,500 st. silfverspecier, att, enligt order från Herrar Fullmågtige, banksedlarne icke vidare skulle invexlas med annat ån åttondedels specier. Sjelfva lagen förutsätter att detta silfverskiijemynt får vara nära \ procent sämre än hela specier, och verkligheten öfver träffade lagstadgandet vid det försök, sorn gjordes af mig för att utröna förlusten eller förringandet i värde af banksedlarne. Jag anhöll nemligen att få den bästa valuta, som kunde fäs för 40 st. riksbankens sedlar ii 1,000 R:dr Runt och erhöll 80,000 st. j:dels specier eller 50-örestycken. Hvad skulle man med fog kunna säga om en Privatbank försökte att hindra invexlingen af egna sedlar genom att endast gifva i utbyte 50-öre-stycken? Pä grund af hvad jag nu anfört beder jag få föreslå att Rikets Ständer måtte besluta : att Rikets Ständers Bank ovilkorligen skall vid anfordran infria Rikets Ständers Banks sedlar med hela Riksdaler i silfver eller, sorn dessa förut benämndes, hela specier, då sedelhafvaren sådant äskar.
VettenskapsAcademien, utesluter deremot den authoritet, som bäst och ofta ensam kan bedomina Landthandel^ behof hvil - Den 14 April. hvilket sorn mindre skadar, då man från de ursprunglige dagarne måste flytta marknaderne många dagar, men med lika skäl kan flytta dem fram som tillbakars, eller ock med obetydliga afsteg från stränga ordalydelsen kan erhålla flere data att välja på. Den detaille-kännedom af hela Landets local som fordras, för en Embetsman inom Corn-' merceCollegium eller Kongl. VettetsskapsAcademien, som linge sig utsättandet anbefaldt, är nära omöjlig, då den deremot latt kan af Länsstyrelsen för*hvar ort inhemtas, som dessutom ensam kan känna, hvilka serskilta rätSeiser som förändrade tider erfordra. Då nu således, oundvikligen genom detta utsättande ensamt i Stockholm, Marknadernes tidsföljd efter hvarannan mer än en gång blir Opassande för köpare och säljare, är det klart, att Landshöfdingen får veta förhållandet, och då han ej kan ändra det anmäler det till ändring. Han rättar sig då vid sitt Förslag till nytt Marknadsdatum efter det årets Almanackat der olägenheten förekom, förslaget bifalles ef. ter CommerceColiegii hörande, rnen ingen kom-J mer i hog, att Konungens bifall derpå icke kan verkställas, förr än andra året sen det är gifvit då lätt ett helt annat förhållande katt hafva inträffat, att det nya medför en annan olägenhet, och det gamla kanske hade medfört ingen. Den som vet huru otaliga gånger på detta sätt, likasom med glömska af princia > Bil. till Ridå, o. Ad. Pr. lil Band. 16 242 Den i4 April, perna för sjelfva CalenderLäran, det ursprungliga, på helgade vanor och på urgammal erfarenhet om localens fordringar grundade schemet af marknadsdagar blifvit här i Landet förryckt och försämradt, genom i bästa mening gjorda förbättringar, oeh hur mycket skrifveri härom varit onödigtvis, kan intet annat än önska att detta förhållande snart förändras. Genom Höglofl.
Därefter tände han en cigarr, bredde ut ett rent papper framför sig och började skrifva ett genmäle. Klockan var tre på morgonen, när han slutat. Cigarrerna hade han rökt slut, och hans händer darrade af nervositet. Han läste igenom manuskriptet och lade det i en låda. Sedan gick han till sängs utan grubbel och utan fantasier. Han tyckte, att det låg räddning för honom själf i denna handling, men kunde ej klargöra för sig hvarför. Ty han visste då ej ännu, att det kan ligga räddning i själfva förmågan att handla, utan att tänka hvarken på följderna eller resultatet. Handlingen kan vara ungdomlig, öfverilad och dum. Det vet man ej i sådana ögonblick. Men ve den, som aldrig varit hvarken ungdomlig, öfverilad eller dum. Morgonen därpå gick Grane tidigt ut. När han druckit kaffe, gick han direkt upp till Randers. Denne var nyss hemkommen från en ridlektion. Han brukade rida tre gånger i veckan för att skaffa sig motion. När Grane kom in, hade han nyss fått af sig den ena ridstöfveln och var just sysselsatt med den andra. Han märkte inte Granes upprörda utseende, utan började prata som vanligt. Grane afbröt honom: – Jag har läst din uppsats, sade han. – Har du det? Redan? Randers tittade upp från stöfvelknekten. – Jag tänkte annars ge dig ett exemplar. Jag har just skaffat mig några aftryck. – Tack. Men det behöfs inte. Det uppstod en stunds tystnad, under hvilken Randers fullbordade sin nederdels toalett och slutligen stannade framför spegeln för att ordna sitt hår. Grane hade blifvit blossande röd, och hela hans ansigte var i rörelse. – Jag har skrifvit ett svar, sade han plötsligt. Rösten lät tjock och hård. – Hvad säger du? Har du skrifvit ett genmäle? Randers blef så öfverraskad, att han på en lång stund inte fick fram ett enda ord. All förstälning var bortblåst, flegman var aflagd, hans ögon glödde, och med hårdt sammanprässade läppar gick han fram mot Grane. Han stannade midt på golfvet, och ett ögonblick stodo de båda unga männen stilla, utan att säga ett ord, mätande hvarandra från hufvud till fot.
-— och uti tredje klassen (anläggningar, hvartill bidrag ansåges böra anvisas endast i den händelse, att öfverskott å de för allmänna arbeten disponibla tillgångar uppstode, sedan nödiga understöd meddelats för de arbeten, som uppförts i l:aoch2:a klasserna) d:od:o „ ., 52.279: 8. — Transport B:ko R:dr 408,122: 24. — Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. 61 Transport B:ko R:dr 408,122: 24. — För de efter general-förslagets afgifvande oeh intill den 7 sistlidne Maj inkomne arbetsplaner oeh kostnadsförslag, rörande ifrågaställa valtenaftappnings-förelag, har, enligt Styrelsens derå meddelade uppgift, såsom statsbidrag förslagsvis antecknats ett sammanlagdi belopp af „ „ 45,066: 32. — Dessutom har Styrelsen under samma tid lör 2:ne sådana förelag i underdånighet tillstyrkt bidrag utaf allmänna medel å tillsammans ., 73,000: Summa B:ko Hulr .526,189: 8.
Ehwarest genom sednare Contracter Roten förbundit sig, ait bestä Soldaten matsäck och drickespenNingar, och pä alla ställen der detta genom gammalt bruk blifwit sä godt som Lag, har likwäl alltid den rättigheten blifwit Roten förbehållen, att af Soldatens lön och öfrige af Noten beboende inkomster göra sig betali Alla de omkostnader Roten hittills gjort sig för Soldaten i detta afseende, eller efter det nu gjorda förslaget kötnmcr att göras, aro således i sjelfwa werket endast förskottvwis mgifne, tzch böra Roten af Soldaten ersättas. Denna rankeledning har warit grunden till dek förslag Riksens Ständer härmed i underdånighet öfwerlemna, när de ej trott sig, med fullt iakttagande af allman billighet kunna inga k erläggandet af twenne tunnor säS för befrielsen ifrän ofwanbeskrifne skyldigheter. Efter anställda beräkningar pä bägge sidor, sä tvål öfwer det möjeligaste minsta pris, hwartil! denna Pafievolance-afgift ä Kronans sida bör kunna nedsättas, som af hwad föda, skjuts och drickspenningar m. m. hittills ofelbart kosta Roten, haswa Riksens Stander antagit följande förslag. i:o. Hwarje Rote skall hädanefter icke widare till Soldaten wid Regementseller CompagnieMöten, Mönstringar, Krono-arbeten, eller hwav annat tillfälle och täg söm hälst wara mä, aflemna möteskost och drickspenningar, eller skjutsa hanö RoBiha-:-. N:o 112. te. 1778 Den ir Julik. kista' ssolandes Befälet noga tillse, akt Soldaten, tvid framkomsten till Mötesplatsen, inga matsäckar medför eller pä något fält Nolen någon afgift as, twingar. 2:s.
Ty antingen har i 500 år vårt öfverklagade öfverflöd på den lättare skålen i vår handelsvåg hafL en kraftfull oah välgörande Genius, eller har Utländ.ningen halt den artigheten att ej taga betalning. Med undervigt 1 handel några år skall naturligtvis, och med den Silfvermåttstock för varor, som alla Nalioner fastställt, ej synas en Nagel af den reella metallen. Men att vårt land härpå 500 är fördubblat dessa Realiteter, visar sig för cgat å adliga familiexs, Ståndp^rsoners och Stadsboars bord, tyngde af Silfver, oaktadt all den mängd arbetadt Silfver, sorn i början af d.tta Sekel så besynnerligt inkom i Banken: det visar sig i landtboarnes kök, tapetserade med kopparkitiar: det synes af Bondens Gårdsredskap och lätta jembeslagna 452 Eesv. och Elkon. TJtsk. Betänkanden« vagnar. Jag vill således heldre tro, att ds allmänna Calculer äro rent af, och likväl helt oskyldigt, falska, kommande till äfventyrs deraf, att införskrifna Ardclar äro till för högt pris uppförda, och kanske efter hvad de i landet gälla; vira utgående varor deremot upptagna till samma beräkning, och icke till det prss sorn utländningen betalar. Om således af värdet för t. ex. kaffe och socker blott % går till utländningen, och om han för våra utgående varor betalar 4 gånger mera, så jernnar handeln sig sjelf och Binomerna sprida ett välgörande lif i Landets rörelse. Om en Fruntimtners-spel uth/udes för 800 Bd. Banko, så får man ej derföre tro, att Rudimaterie» å utrikes ort kostat mer än åttondedelen. Hvarföre misstycka, att inhemska handtverkare och säljare förtjena på narrar? Hvarföre icke fägna sig öfver hufvudstadens Rikedom och välmåga? Ty *ndast derifrån kan härledas, att ett så dyrt plagg offentligen utbjudes.” 5:0 ”Genom öfverflöd och Elix blir Nationen vekligare och svagare, och mångå familier förstöra sig.