Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stämningen vid bordet blef allt högre, men medan hon talade och svarade, observerade hon honom. Att han var artig mot sina väcka bordskamrater var naturligt, men nu som alltid låg det öfverdrift och en viss närgångenhet i hans sätt och väsen. Kvinnligt behag och skönhet hade han aldrig kunnat mostå, och hans framgångar drefvo honom väl också att gå längre än han borde. Hur gränslöst hade hon ej lidit af att se sig förbisedd och glömd för andra. Hur hade hon ej gråtit under långa nätter, då hon väntat på hans hemkomst — väntat i förtviflan, nedböjd af misstankar och farhå- gor, som hon aldrig vågat kläda i ord, och som glömts så fort han trädde innom dörren. Och allt detta låg bakom henne, det kände hon med en blandning af lättnad och smärta. Tal och skålar aflöste hvarandra. Direktören hade en klangfull stämma, och Eva hade alltid med stolthet och glädje hört honom yttra sig. Hans tack till revisorerna var också ett vältalighetsprof, som kostat honom mera arbete än någon anade. Lekfullt och humoristiskt i början, med anspelningar på » farlige Folk », som väckte oro i lägret, slutade det varmt och högstämdt med tal om plikter mot samhälle, fädernesland och mänsklighet samt gjorde storartad lycka. Endast hustrun stod med sammanpressade läppar och sänkta ögon, medan för hennes öron ringde det anklagande ord hon nyss utslungat: » Mutor. Mutor! » Den sista skålen tömdes för henne själf. Den kvinna, som försummas af sin man, gäller ej mycket i världens ögon — helst om hon ej gör något försök att häfda sin rätt — och Eva hade ej tagit fel i att man fann henne ful, intresselös och obetydlig. Att göra något för att komma människor på andra tankar hade ej fallit henne in, ty känslan af att ej kunna vinna den hon älskade gjorde henne osäker och likgiltig för allt. De artigheter, som sagts henne, och den uppmärksamhet, hon rönt, hade hon uteslutande — och ej med orätt — skrifvit på mannens konto, och nu stod hon med fuktiga glädjestrålande ögon, medveten om att den hyllning som bringades henne var lika uppriktigt menad som ärligt förtjänt.
Memorial, angående tillkomsten och förvaltningen af åtskilliga under Kongl, Krigs-Collegii disposition ställde fonder och medel. (I. A.) JSedan Rikets Ständers Constitutions-Ulskott, vid granskning af Stals-Rådets Prolocoll öfver Krigs-Ärender, erfarit, dels att gralificationer lill de civile tjenstemännen och vaktmästaren vid Ingeniör-Corpsen Blifvit anvisade å besparde försäljnings-, tomtöresoch arrende-medel under Kongl. Krigs-Collegii Fortificalions-Afdelnings disposition, dels att en fond blifvit al besparde indelningar och n;ne contanle Secund-befäls-löner vid Förste Majorens och Calis Compagnier af Vesterbottens Fältjägare-Regemente, äfvensom af vacance-afgifter för Ii5 vacante nummer vid samma Regemente bildad, och i Norrbottens Läns Landl-Ränleri nedsatt, i ändamål att användas till organiserande af en Häst-jägare-esquadron vid Regementet, dels slutligen att under Kongl. Krigs-Collegii förvaltning vore ställd en så kallad Jemtlands Pieserv-medels-cassa, samt bemälde Utskott, enär ofvannämnda medel icke funnes upptagne bland de cassör och medel-tillgångar, hvilkas räkenskaper af Rikets Ständers Revisorer vid de senaste Stals-Revisionerne undergått granskning, och således kunde förutsättas, att Revisorerne saknat kunskap arn tillvaron af samma medel, genom protocolls-utdrag af den 7 och 10 sistlidne April, härom lemnat Stats-Utskottet kännedom, för den åtgärd, sora, i anledning deraf, kunde anses böra vidtagas; så bar Stats-Utskottet, uti skrifvelse af den 8 sistlidne Maj, hos Herr t. f. Hof-Canzleren begärt närmare upplysning, rörande tillkomsten af omförmälde fonder, äfvensom huruvida räkenskaperne deröfver varit till Rikets Ständers Revisorer öfverlemnade, eller, i motsatt fall, af hvad anledning sådant blifvit underlätet. Af de lill följd häraf från vederbörande tjenstemän i Kongl.
Herr Grefve Liljencrantz, följande: ”Om en gång all Svensk Jord, "fördelad i måttliga Skiften, komme uti Sjelf"ägandes händer, så skulle en mångdubblad "Folkstock, jemte dess hemtamda Medhjelpare "af Djurriket, ej mägta förtära alla dess födoämnen, som den Svenska Jorden förmådde "frambringa, och skulle icke heller Kött, "Fläsk, Talg, Smör, Ost med flera Victualie"varor; ej Hudar, Skinn, Tagel, Fjäder, Ull, "Lin, Hampa m. m., behöfva införskrifvas; "mycket mindre Spannmål, Gryn och Mjöl, "komma att belasta Handelsvågen. Om vårt "åkerbruk i flera mål de sednare åren blifvit "förbättrad t; så länder dock Samtiden tillfoga Den 5 Januarii. 529 “heder, att ifrån gamla Sverige utfördes Spannmål, jemte flera Sofvel varor till utländska Or”ter, samt till och med bevislgen till Lifland “och Pomern, hvilka vi sedan behöft anlita “om Säd. Men så ägde vi icke då så många ”Militairiska och Civila Embetsmän, icke så “mångå Knektar, Vaktdrängar och Besökare, “icke så många slags Stadsboer, Småherrar, "Slösare, Uppassare, Dagdrifvare och Lätti n“gar. Allmogens fordna idoghet från ottan till “sena qvällen, dess sedlighet, tarflighet och ”nykterhet bidrogo både till ökad Production "och till besparing.” Stora upptäckter om vårt Lands obegagnade Rikedomar skola vinnas, om detta ämne med värma och kraft befordras till verkställighet. Endast Jemtlands KronoSkogar utgöra 84 Qvadratmil. Svårigheter och stridiga meningar möta merendels alla Allmänna Förslag, just derföre att de äro Allmänna, och således ej lämpliga för allas närvarande enskildta Intressen; men det är högst angeläget, att ej föreställa sig hindren större än de äro, och framför allt, att ej anse dem såsom oöfvervinneliga.
N.-o 84. da betungade, skjutslegan för den skjuts, som på entreprenad bestrides, må, efter olika locala förhållan-' den, ökas till 25 å 5o procent, utöfver den vanliga Gästgifveri-skjutslegan, hvilken, utom hvad angår vagnsoch sadel-legan, hvarå Utskottet tillstyrker förhöjning till dubbelt emot dess nuvarande belopp, Utskottet anser böra, för den öfriga Gästgifveri-skjutsen, förblifva lika med hvad den nu är, utom i vissa, på Kongl. Majrts Egen Nådiga pröfning beroende, fall, samt ändtligen att hålleller entreprenad-hästar må, likasom de Gästgifvaren är skyldig att hålla, utgå innan reserven får besväras: lärande, så vidt Utskottets Förslag i dessa 2;ne punkter bifalles, Rikets Höglofl. Ständer derom till Kongl. Maj:t åflåta underdånig Skrifvelse. 3:o Afstyrker Utskottet all förändring, från Rikets Höglofl. Ständers sida, med den så kallade Kungs-skjutsen, hvars framgena utgörande, på sätt hittills egt rum, Utskottet anser både lagligt och oundvikligt; och 4:o Afstyrker Utskottet likaledes de här Bil. t. Allm. Besv.- o. Oec.-ZJtsh Bet. N.-o 84~ 35 ofvan berörde förslag, dels att ett maximum af skjutshästar, som äfen person eller familj finge begagnas, skulle fastställas, dels att den resande borde vara försedd med ett papper, hvarpå Gästgifvaren skulle teckna tiden då han afreser m. m., dels att stadgas måtte, det resande icke må, efter en häst, få föra mera än io LgJ, utom sin egen person, och slutligen, att det skulle vara den, som har egna hästar, förbjudet att å närmare håll, än 3 mil från sitt hemvist, taga skjutshästar. Åtskillige Ledamöters serskilda meningar bifogas. Stockholm den 28 Mars 1829. Reservationer: af Herr Friherre Cederström:
Svenskt Banco, reduceras till Svenskt Banco; och Riksgälds-Contoirets obligationer på den då uppkommande summa utfärdas under den 3 Augusti 1812, ställd på 5 år och med 5 procents årlig Renta, hvilka obligationer dock ej böra utgifvas förr än Cantzli-Rådet Lagersvärd låtit inlemna vederbörligt betyg, att Låne-Capi. jalen blifvit behörigen afskrifna och dödade på de Hufvud-Document, hvilka före år 1810 från Riksgälds» Den i i Maj. 251 Riksgälds Contoiret äro expedierade, och hvilka betyg äfven böra innehålla, att några Svenska Staten till last varande förbindelser för interesse n å dessa Lan-Capital icke äro utelöpande; kommandes, på lika sätt, som i afseende på Ministern Peyrons fordran är beslutet, den af Earthelemiska fondell förskurna summa genom innehåll ning uti Riksgälds-Contoiret att godtgöras. ] afseende på Sederholrnska arfvingarnasfordran, sä och dä Rikets Ständer, vid 18 t 2 ars Riksdag beviljat Svenska Undersätares indemnisation för deras hos Franska Regeringen ägde godkända fordringar, genom liqvidation med RiksgäldsContoirets obligationer på Tio år, med Fem procents årlig renta, hvaraf fordrings-ägaren borde undfå två tredjedelar och den återstående tredjedelen tillfalla Kongl. LandtbrukSrAcademien; hafva Riksens Ständer ansett, att de bland Sederholmsta arfvingarrta, hvilka här i Sverige äro bosatte och Svenske undersåtare, få tillgodonjuta samma förmän, som blifvit beviljad andra Svenska Undersåter, hvilka ägt lika beskaffade fordringar. Riksens Ständer få derföre x underdånighet anhålla, det täcktes Eders Kongl.
I likhet med hvad Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition i detta BancoUtskoClels Betänkande N.-a 7, hänseende framställt, tillstyrker Banco-Utskoltet äfven för dess del Vördsamt följande bestämmelser för framtiden, nemligen: 1:0 En Svensk Ducat skall innehålla ^-^^dels skålpd fint guld, hvarigenom i skålpd victualievigt sådant guld kommer att utmyntas till jemnt laS Ducater, i stället för att hittills deraf blifvit präglade 1Ducater. Sålunda komma i.zöo nya ducater att motsvara i.aöi-i gamla ducater, och följaktligen hvar och en af de nya blifva litet öfver jjtdels procent bättre än de nyssnämnde; 2:0 Dukalernes haltigbet bibehålies i det närmaste lika med den de hittills haft, så att 80 delar fint guld för desse loyeras med 2 delar koppar; då en ducat kommer att väga T_8_^_:dels skålpd Remedium i viglen blifver —J^rdelar öfver eller under den, sorn egentligen följer af utmyntningsgrunden och den bestämda finheten; 5:o Mfritskatt äfven för ducater kommer att ega rum, och bestämmes till Y^tdels procent af det som myntas, utom Skedare-lön, i fall det till förmyntning aflemnade guldet är af lägre halt, än sorn för ducaten är bestämd. För egen del, och utan dertill i de remitterade handlingarne gifven anledning, bär Utskottet i öfrigt skolat till Rikets Ständer hemställa, om icke, i sammanhang med det föregående, äfven må hos Kongl. Maj:t i underdånighet begäras, att 6:0 Myntpiecer om 2 ducater, äfvensom myntpiecer om 5 dnkater, af samma pi oportionerliga vigt och lika halt roed de enkla ducaterne, varda likaledes utpräglade, der sådant af någon åstundas. Rikets Ständers bepröfvande underställes detta allt vördsamligeiT. Stockholm den 16 April 1884.
N:o 10. 703 Jag anser mig af anförde skäl böra sluta att 38 §:ns mening ej är eller kan vara, annan än den ordalydelsen bokstafligen uttrycker, att då 2 Stånd stadna emot 2 böra de särskilda meningarne, såsom alternativer, i förslaget intagas, och således frågan icke förfalla. Ty om ock den ofvan anförde Lagstiftningsprincipen, om nödvändigheten af skadliga motioners och onyttiga ändringars förekommande, ligger uti vår Regerings-Forms esprit, hvilket jag gerna bör och vill medgifva, kan jag dock omöjligen, med våra Lagstiftares vishet, och med den tydlighet, som från en Grundlag bör vara oskiljaktig, förena den öfvertygelse, att syftningen af denna princip, eller meningen, att frågor i dessa fäll böra förfalla, skulle i 38 § döljas under en ordalydelse, som bokstafligen uttrycker motsatsen. Hvilka blifva dessutom följder-na, om detta hemliga förstånd af 38 § antages? Riksdags-Ordningens 29 § föreskrifver, att då 2 Riksstånd stadna emot 2 om nya Utskotts tillsättande, eller till hvad Utskott en fråga bör remitteras, äger Constitutions-Utskottet att i Riksens Ständers ställe derom besluta. Regerings-Formens 81 § föreskrifver, huru förhållandet bör vara, när i detta Utskott en Konungens Proposition antingen afstyrkes eller tillstyrkes. Men på intetdera stället stadgas särskildt om den händelse då, i dylika fall, äfven i Utskottet 2 Stånd stadna emot 2. Endast 38 § i Riksdags-Ordningen stadgar härom. Skulle nu denna § äfven i dessa fall emot sin ordalydelse förklaras? Nej, svarar man, i dessa fall skall §:ns ordalydelse bokstafligen följas, emedan motsatsen skulle kunna medföra en fullkomlig inactivitet i de angelägnaste frågor, en uppenbar orimlighet.
Af naturen tystlåten och böjd för en stilla lefnad, blef han genom omständigheter och pligt en umgängsman, en verldsman, en hofman, som dock med förunderlig klokhet och konst förstod bevara sitt inre lifs oafhängighet. Alla hans biographer sammanstämma i att skildra hans sinnelag såsom ej mindre godlynt än gladlynt. Enhälligt säga de, att hans löje kunde vara skarpt och hans penna hvass, men mot felen och dårskaperna, icke mot personerna; att hans hjerta var uppfylldt af vördnad mot Skaparen och djup aktning för all sannskyldig Gudsdyrkan; att han aldrig missbrukade anseende och lycka till någons förfång; att han sökte vänskap, och fann den; att den å hans sida hvarken bröts eller svigtade; att han var, liksom en säker vän, så ock en ädelsint ovän; att han kunde snart försonas, och älskade frid. Sjelfve Tessin kan ej vägra honom det intyg, att ”han var uti ärbara seder, efter utvärtes anseende, oförvitelig, samt höflig i ord och åthäfvor”; ehuru med tillägg, att han ”efter mångens tanka” ej alltid var ”upprigtig”. Föröfrigt säger han, att Dalin liknade Voltaire i ”insigter och lätthet”, men hvarken i benägenhet för pennkrig eller i snikenhet efter penningar. Här torde vara stället att tala om den skugga, som på hans karakter blifvit kastad från förhållandet till Fru Nordenflycht, Creutz och Gyllenborg. Deröfver hvilar en ogenomtränglig dunkelhet. Så vidt man nu mäktar skönja, var det icke ett vänligt; måhända icke heller ett ovänligt; men, om någotdera, kanske snarare det sista. I slikt fall kunde också den omständighet ej inverka gynnsamt, att Gyllenborg blef förordnad till tjenstgörande cavaljer hos Kronprinsen just vid tidpunkten af Dalins förvisning från hofvet, och just af det parti, som bannlyste honom från Prinsens umgänge.
För min del fäster jag den största vigt vid undanrödjandet af dessa de mest förderfliga af alla frestelser för allmogen att beträda en väg, hvarpå man ej vill se den vandra. Derföre synes mig, att isynnerhet ungdomen borde afhållas från hållstugorna; ty att denna vistelseort är farlig och lockande för ungdomen, bevisas af de troligen till större delen från denna ungdom, som linner skjutsningen så nöjsam, erhållna uppgifter om belåtenheten med skjutsningen, hvilka här blifvit åberopade. För öfrigt tror jag, att då man frångår alla möjliga principer för skjutsningens ändamålsenliga ordnande, kan man äfven frångå det nu ifrågavar. förslaget. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. derå, att ingen öfvermage eller qvinsperson får såsom skjutsande begagnas, utan den resandes begifvande. Afslogs. H. Ex. hemställde derefter, om Ståndet ansåg, att alla med vederbörliga resepass försedda personer, och följaktligen äfven gesäller, må få begagna gästgifvarskjuts. Bifölls. Den derefter af H. Ex. framställda propos., att inga ostron-, hummereller fogel-lass hädanefter må fortskaffas med gästgifvarskjuts, blef af R. o. Ad. afslagen. Utsk:s förslag om en underd. anhållan till K. M., rör:de förunnande af förmåner åt d i ligen c eoch forvagns-inrättningarna. Ilr Hjärne: Jag vill icke besvära R. o. Ad. med att uppläsa deh reservation, jag bifogat denna del af betänk., ty jag är öfvertygad, att hvar och en, som interesserar sig för saken, genomläst både betänk, och reservationen. Jag vill blott i korthet resumera, hvad jag i reservationen utförligare framställt. Först lärer vara fråga om att afgöra, huruvida man vill, att de diligencer, som linnas, skola bibehållas, och huruvida man önskar en större utsträckning af dessa diligence-inrättningar.
Såsom bevis derpå, att äfven nuvarandn Const.Utsk., oaktadt den nu ifrågavarande anmärk:n, ansett detta anslag kunna användas till /så beskaffade ändamål, får jag tillika uplysa, att under d. 8 Maj 1850, och således under den period, som Const.Utsk:s granskning omfattat, har Konungen disponerat 5,600 r:dr till inredning af en byggnad vid Landskrona Fästning, för att begagnas till fabrik för fångarnes derstädes sysselsättning. Efter allt hvad sålunda hittills passerat och då Const.Utsk. ansett sistberörde anvisning till fångars vård och underhåll icke föranleda till anmärkn. och hvarvid jag anser Utsk. hafva rätteligen förfarit, vädjar jag till Ståndets omdöme, huruvida anvisningen på samma anslag till inredande af nödige Fängelser å Warbergs f. d. Fästning, dertill bort gifva anledning. Beträffande frågan derom, att ärendet bort hos R. St. anmälas ; så ber jag att få erinra, att, derest Konungen egde rättighet alt disponera detta anslag för så beskaffade ändamål, som voro i fråga, så kunde denna rättighet icke förändra eller förringas af den omständigheten att Ständerne voro församlade, då saken förevar till pröfning, ty då skulle det i sanning märkvärdiga förhållande existera alt Konungen den 11 Juli 1848 varit förhindrad att använda medel å ett redan anvisadt anslag, hvartill Han varit berättigad om frågan företagits till pröfning några månader efteråt, sedan R. St. hunnit bli åtskiljda. Dessutom ber jag få fästa uppmärksamheten derå, att vid den tid, utgiften ifrågakom, svårligen någon framställning kunde till Ständerne aflåtas, emedan Konungen då vistades i Malmö, hvarest Han endast var åtföljd af så många rådgifvare, som grundlagsenlig! erfordrades för handläggningen af de ärenden, som Konungen, under Sin resa, fann nödigt att Sjelf afgöra, samt Ständernes åtskiljande snart var att emotse, under hvilka förhållanden propos. till Ständerne icke lämpligen kunde beslutas.
Men äfven detta föregående inseende, har Constitutions-Utskottet i sitt förslag inskränkt till Dagblad och Veckoskrifter. Ordsaken dertill lärer knappast behöfva förklaras. Det hasti - 50 Riksdagen 1810. gare utspridandet af Dagblad och Veckoskrifter, än af skrifter af större vidd, så väl som deras hastigare inflytande på allas sinnen; den vanliga och nästan nödvändiga omständigheten, att de förra innefatta ögnablicket rörande ämnen, då de sednare, jemte det de angå mera aflägsna föremål, alltid efter ett långsammare arbete och en i följe deraf förmodad nogare eftertanka blifvit författade; den verkliga händelsen att Dagblad och Veckoskrifter finna flere och mera obildade läsare, än böcker eller större afhandlingar: allt detta har förekommit ConstitutionsUtskottet såsom giltiga skäl till den särskildta åtgärd, det i afseende på de förra föreslagit. Men äfven för att vara sin grundsats troget, har Utskottet proponerat rättigheten att lägga hinder i vägen för Dagblads och Veckoskrifters utgifvande endast i sådane fall, då de befinnas innehålla något, som emot Utländska Magter kunde befinnas anstötligt. Allt annat förolämpande må i förut föreskrifven och med medborgares billiga bruk af den fria viljan öfverensstämmande ordning beifras. Endast till förekommande deraf, att en illvillig eller af Statens fiender förledd person genom ett obetydligt straff skulle uppmuntras att vara verktyg till oredor, i afseende på Statens förhållande till Utländska Magter, hafva de i Tryckfrihets-Lagen för sådane brott faststälde straff blifvit till skärpning föreslagne och derigenom stälde i en fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Allmänna Lagen för dylika förbrytelser förut stadgat. Oonstitutions-Utskottet, som ansett den i Grundlagen stadgade
Men, såvidt Utskottet efter sorgfällig granskning kunnat inhemta, finnes någon fördelning af göromålen på nyssnämnda sätt hvarken i Rikets Ständers skrifvelse eller Stats-Utskottets i ämnet afgifna utlåtande omförmäld, likasom någon antydan derom icke heller förekommer i Statistiska Kommittéens underdåniga betänkande och förslag, hvilket hufvudsakligen Idof af Rikets Ständer godkändt. Detta förslag innehåller deremot (pag. 203) en framställning af de åligganden, som borde tillkomma Central-byråns Chef, nemligen ledningen af och ansvaret för hela verket, arbetets anordning, föredragning i statistiska Beredningen, afgifvandc af förslag till formulär för byråns statistiska undersökningar, af underdåniga berättelser och redogörelser, inoch utländsk brefvexling m. m, äfvensom Kommittéen särskildt omförmält de göromål, som ansetts kunna fördelas på hvar och en af de trenne tjenstemännen. Härvid är dock icke, såsom motionären förmenat, någonting nämndt om sammanförandet af de från förvaltande verken inkommande uppgifter, och således icke holler autydt, att detta göromål särskildt skulle tillhöra Sekreteraren. Anledningen, hvarför ifrågavarande bestyr ej blifvit af Kommittéen vidrördt, är äfven uppenbar, då Kommittéen yttrat don åsigt, att sådana uppgifter från en stor del af de förvaltande verken ej böra till Central-byrån ingå, emedan den officiela statistiken öfver dessa ämnen ej ansetts kunna skiljas från de embetsverk, som med förvaltningen hafva befattning. Men do uppgifter åter öfver vissa förvaltningsgrenar, som äro afsedda att i Statistiska Byrån behandlas, har Kommittéen, såsom den uppgjorda planen visar, ansett böra af Chefen samlas och deras bearbetning under hans omedelbara tillsyn ordnas och verkställas.
April aflåtne samt den 25 i samma månad förmiddagen, på bordet lagde Memorial, ver Wadstena Adtliga JungfruStifts Djrections RiksdagsBerättelse; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att hvad RiddarnusUtskottet uti berörde Memorial, jemte dervid bilagde Extract af Wadstena Adaliga JungfruStifts HufvudBok för år 181?, fillstyrktoch hemställt, till alla delav gilla. Föredrogs å nyo ej mindre StatsUtskoftefs den 1 1 sistledne Mars meddelte Betänkande om SalpeterSkattens utgörande, än ock Utskottets den 22 sistledne April afgifne samt den s7 i samma månad förmiddagen på Bordet lagde Utlåtande, angående gjorde anmärkningar vid Utskottets förstnämnde Betänkande. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Se-' dan Salpeter-näringen i Riket nu mera vunnit den fötkofran, att densamma i sin fortgång ej skäligen kan iordra annat än andra naringar, nemligen säker alsättning af sin produet till skäligt pris; och sedan en Cassa af omkring 300,000 R:dr Banco blifvit samlad, genom Jordbrukares sammanskott för dyrt betald Sälpeter under benämning af Salpeterfond , bardet synts mig, att, i en tid af föregifne liberale tankesätt, en tvångslag, till ovilkorlig förbindelse för jordbrukare, att in natura anskaffa Salpeter, skulle upphäfvas, och förbindelsen erhålla den inskränkning, jag i derom gjord Motion föreslagit; men då StatsUtskottefj äf - 74 Den 4 Majit j. m. ven i dess sednare Betänkande, detta yrkande afslagit, och det icke lärer vara att förmoda att, i detta mera än i andra Betänkanden, denna Riksdag vinna någon hufvudsaklig ändring, lärer jag få antaga, att, vid Utskottets föreskrift i detta afseende, kommer att förblifva.
Enligt ankomna protokolls-utdrag för den 28 nästlidne Januari och den 1 innevarande månad har l:sta punkten af berörde utlåtande, hvari Utskottet afstyrkt bifall till väckt motion om upphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 R:dr R:mt, blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitterad; men som Högv. Preste-Slåndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. BondeStåndet godkänt denna punkt, och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet Ridderskapet och Adelns återremiss icke föranleda till någon åtgärd. Banko-Ulskotfets Memorial N:o 16. 3 2-.dra punkten, afstyrkande bifall till väckt förslag om utlemnande i allmänna rörelsen af sedlar å 2 R:dr Banko ocb 3 R:dr R:mt, är af samtlige Riks-Stånden gillad. Uti S.dje punkten hade Utskottet föreslagit, att den § i blifvande Banko-reglemente, som kommer att motsvara § 96 i det nu gällande, måtte erhålla följande lydelse: »Enligt § 1 i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §§ 1 och 2 i Lagen, angående myntbestämningen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när sä påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund, att 128 skillingar Banko eller 4 R:dr Riksmynt gälla lika med En Riksdaler i silfver, efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot; börande Fullmägtige tillse, att prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnas i förråd.»