Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Den här språkstriden måste ändå någon gång sluta," sade apotekar Leistén, "finnarna ha fått alla rättigheter de möjligen kunna begära, och hvad kunna de då mer ha att önska?" John steg upp och skakade askan af papyrossen. Hans ansigte afspeglade denna mäktiga hänförelse, denna varma öfvertygelse och fasta, orubbliga viljekraft, som Alma ständigt så högt hade beundrat och som gjorde, att han alltid synts henne så mycket höjd öfver alla andra män. "Vi vilja ha ett finskt Finland," sade han, "vi vilja att alla samhällslager skola sammansmälta, skola känna sig vara samma kött och blod, samma andes barn. Nationalitetskänslan bör för detta lands innebyggare vara den lifskälla, hvarur små och stora, gamla och unga hemta sin näring. Såsom ett folk med en vilja och ett språk förmå vi något, men söndrade äro vi svaga och kunna lätt krossas." "Nå bra," började Leistén åter, "men hvarför måste allt detta ske så brådstörtadt? Låt det utveckla sig på fredlig väg, så småningom. Historiska förhållanden ändras inte med ett enda slag, de behöfva tid för att utveckla sig på ett naturligt sätt." "Tycker du, att vi gått alltför raskt till väga? Vi ha endast hunnit halfva vägen, och ändå önskar du att vi skola sluta här. Jag ville veta på hvad sätt man sedan skulle komma till målet; om man stannar nu, lemnas allt vind för våg, halfgjordt, och man går tillbaka. Detta vore alltså naturlig utveckling. Dermed skulle vi bäst visa, att vi i sjelfva verket inte duga till något, att vi inte ega ringaste lifskraft eller någon som helst förmåga." Han slängde förargad papyrosstumpen bort och började gå fram och tillbaka med rynkad panna. "Inte skulle man behöfva stanna för det." Leistén tvekade en sekund, ty John stälde sig framför honom och fäste sin blick stadigt vid hans. "Jag menar bara, att finnarna inte mera borde vara så hänsynslösa. Det skulle alls inte vara till gagn för oss, om den svenska kulturen helt plötsligt skulle utrotas." "Vi skulle få en egen, ursprunglig kultur i stället, hvilken har kärna och märg. Dermed vore den förlusten afhjelpt."
Vi kalle superstitiösa alla de religiösa föreställningssätt, som hafva sin grund deruti, att menniskan på sina lägre utvecklingsgrader fattar och föreställer sig sin Gud i analogi med sig sjelf, och sålunda tillägger Honom sinnliga eller blott menskliga bestämningar, i synnerhet menskliga handlingssätt äfvensom menskliga passioner och affecter. Perserne voro såvida mindre barbariska och omenskliga än Judarne, att de senterade nödvändigheten af alla ändliga väsendens slutliga förbättring och eviga salighet, hvilket ej kunde falla de sednare in, som voro hårdhjertade, hämdlystne Semiter. Också läto dessa derföre sin Gud utsäga om sig sjelf, att han var en stark hämnare, mäktig att straffa fädernas missgerning in på barnen allt intill tredje och fjerde led m. m. Och detta bevis på de gamla Judarnes hårdhet och barbari meddelas oss ännu i denna dag såsom Guds ord uti den första och allmännaste religionslärobok, som sättes i händerna på christna menniskor! Kan man tänka sig en större skam och vanära för ett presterskap, som gör anspråk på att få anses för christeligt? Att läran förekommer i Nya Testamentet bevisar ingenting för hennes christlighet, då orden biblisk och christlig för ingen del äro liktydiga. Christendomen är nemligen äldre, än Bibeln, och man har goda skäl att antaga en betydlig skiljnad emellan Christi eget religiösa medvetande och de christna bibliska Författarnes, som icke ens voro hans närmaste lärjungar. Christi egen christendom var hans djupa och rena medvetande af Gud och af sig sjelf i sitt förhållande till honom d. v. s. hans eget djupa och rena förnuft; ty det ena ankommer på fullkomligt detsamma, som det andra. Och äfven i vårt förnuft ligger den christna sanningen tillgänglig för oss, om vi allvarligt der söke henne, och icke blott vilje inhemta henne från andra håll. Att hon deremot i skrifter, som författades en god tid efter Christus af (christna) Judar och Greker, skall finnas förenad med judiska och grekiska föreställningar, hvilka ej kunna erkännas för christliga, såvida de tydligen ej äro förnuftiga, är någonting så naturligt, att ett annat förhållande vore snart sagdt ett underverk.
Då gick skepparen till honom, och sade till honom: Hvi sofver du? Statt upp, åkalla din Gud, att Gud tilläfventyrs ville tänka uppå oss, att vi icke förgås. Och den ene sade till den andra: Kommer, vi vilje kasta lott, att vi förfara måge, för hvilkens skull oss så illa går. Och då de kastade lotten, råkade det på Jona. Då sade de till honom: Säg oss, hvarföre går oss så illa? Hvad är din handel, och hvadan äst du kommen? Utaf hvad land äst du, och af hvad folk äst du? Han sade till dem: Jag är en Ebreer, och fruktar Herran Gud af himmelen, som hafvet och det torra gjort hafver. Då fruktade männerna storliga, och sade till honom: Hvi hafver du då detta gjort? Ty de visste, att han flydde ifrå Herranom; ty han hade sagt dem det. Då sade de till honom: Hvad skole vi då göra med dig, på det hafvet måtte oss stilla varda? Ty hafvet gick fast uppå dem. Han sade till dem: Tager och kaster mig i hafvet, så stillas eder hafvet; ty jag vet, att sådana stor storm öfver eder kommer för mina skull. Och männerna rodde, att de måtte åter komma till lands igen; men de kunde intet: ty hafvet gick svårliga uppå dem. Då ropade de till Herran, och sade: Ack! Herre, låt oss icke förgås för denna mansens själs skull, och räkna oss icke oskyldigt blod till; ty du, Herre, gör, såsom dig täckes. Och de togo Jona, och kastade honom i hafvet; då vände hafvet igen af sinom storm. Och männerna fruktade Herran storliga, och gjorde Herranom offer och löfte. Och Herren förskaffade en stor fisk, till att uppsluka Jona; och Jona var i fiskens buk tre dagar och tre nätter. Och Jona bad till Herran sin Gud, i fiskens buk; Och han sade: Jag ropade till Herran i mine ångest, och han svarade mig; jag ropade utu helvetes buk, och du hörde mina röst.
Lillvacker huru allt hade tillgått, och tänkte att han gerna ville våga sitt lif, för att hämnas sin fosterbroder. Genast hetsade han sina hundar emot troll-hundarne, och der blef ett argt slagsmål; men leken lyktades så, att Lillvackers hundar behöllo öfverhanden. Svennen drog derefter sitt svärd, och gick fram emot trollet med stora och manliga hugg. Men när trollet märkte att kampen gick emot, lopp det undan, och flydde till ett högt träd; Lillvacker och hans hundar lupo efter, och hundarne skällde häftigt. Då begynte trollet bedja för sig, och sade: »käre Lillvacker! jag vill gifva böter för din fosterbroder; men stilla dina hundar, medan vi få talas vid.» Tillika räckte trollet fram tre hufvudhår och mälte: »lägg ett hårstrå öfver hvardera hunden, så lärer han nog hålla sig tyst.» Men Lillvacker märkte att härunder var något svek, han tog derföre de tre hufvudhåren, och lade dem i stället öfver troll-hundarne. Genast föllo dessa till jorden, och lågo orörliga såsom hade de varit utan lif. När nu trollet förnam, att dess rådslag icke hade framgång, blef det högeligen förfäradt och sade: »käre Lillvacker! jag vill gifva dig böter för din broder, allenast du lemnar mig i fred.» Ungersvennen sporde: ’hvad kunde du väl gifva mig, så kärt som min fosterbroders lif?’ Trollet genmälte: »här gifver jag dig tvänne flaskor. I den ena är ett vatten af sådan art, att om du stänker dermed på någon som är död, qvicknar han genast åter vid; men i den andra är ett sådant vatten, att om du stryker deraf och någon kommer der invid, blifver han genast fast. Och menar jag att större kostbarheter än dessa begge näppeligen lära finnas.» Lillvacker sade: ’ditt förslag likar mig väl, och jag vill antaga det; men ett måste du lofva mig dertill, att du löser min fosterbroders hundar.’
Maj:ts den 18 Jannari i834afgifna samt af Rikets Ständer den 10 November samma år bifallna Proposition derom, erläggas rote-vacance-afgift, på enahanda sätt och efter samma grunder, som från och med år 1835 egt rum, och så ledes äfven för rotar eller rote-andelar af ofvanberörde beskaffenhet inom Götheborgs, Calmar, Gefleborgs, Wermlands, Örebro, Skaraborgs och Elfsborgs Län, utan afseende derå, att längderne å den tillökade nya roteringen i dessa Län ännu icke blifvit i föreskrifven ordning pröfvade och fastställda. Till följd af h vad Utskotten sålunda anfört och tillstyrkt, få Utskotten, med uppmärksamheten synnerligen fästad derå, att, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1834—1835 årens Riksdag, Rotefrihets-bevillningen utur Bevillnings-förordningen utgått, och att härigenom tydligen blifvit uttalad Rikets Ständers önskan, det ett förändradt och mera rättsenligt sätt för utgörandet af denna skyldighet måtte utan uppskof varda vidtaget, hemställa, alt hvad af Riksdags-fullmägtigen Fredrik von Zweigbergkuti dess ofvanomförraälda motion, blifvit yrkadt, icke må tili någon åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Mars 1841 - Reservationer: af Herr Wästfelt, som ansåg, att då Rikets Ständer utan tvifvel kunna i detta ämne besluta, hvad de finna vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, något hinder icke bör möta utaf Stats-Utskottels af Rikets Ständer godkända Betänkande, angående Stats-Verkets inkomster; hvadan Herr Wästfelt yrkade, att, i stället för det nu af Utskotten i det godkända 24 ,-‘Statssamt Allm. Bcsv.- och'Ekon.-Utskottens'Utlåtande, 'N:o t6o.
Majit inkomma; och hade bemälda Kollegier, i följd häraf, underdånigst anmält, att undersökning å hemmanet den 18 Juli 1864 blifvit af landtmätare med gode mäns biträde förrättad, hvarvid inhemt ;ts i att å åkerjorden, sorn innehölle 3 qvadratrefvar 15 qvadratslänger och beslode af sandblandad hvitmjunejord med frostigasle läge, endast kunde utsås 9 kappar korn, som lemnade andra kornets afkastning; att ängsafkastningen, efter länets skattläggningsmetbod reducerad till första klassen, uppginge till 12 lass å 50 lispund lassel; att betesmarken till större delen vore af sämsta beskaffenhet, men till någon del försvarlig, och gifvande tillräckligt bete för de kreatur, som å hemmanet kunde vinterfödas; alt skogen, ehuru tillräcklig för hemmanets behof, likväl vid den år 1830 verkställda gradering, som legat till grund lör hemmanets skattläggning, blifvit alltför högt taxerad och kunde anses till allenast en fjerdedel duglig, men till återstoden oduglig; och att fiske efter öling och rör funnes till en afkastning af omkring 6 å 8 lispund; på grund af hvilka förhållanden förrätlningsmännen, såsom vilkor för hemmanets bestånd, ansett detsamma böra, i likhet med angränsande hemmanet Wallbo, lill lappmarkshemman hänföras. Härjemte hade förbemälda Kollegier meddelat i att krononybygget Fångåmon, som vore upptaget i Wägdalens afradsland, efter föregången afvittringsberedning, blifvit af Kongl.
Den 15 Februari e. m. 521 Jag tror att den första punkten, som Hr Mannerskantz upläste, innehåller att Fullm. i RiksgäldsKontoret kunna uptaga hela lånet, utan att Banken derom behöfver höras. I StatsUtsk. yttrades att, då BankoUtsk:s Betänk, borde inkomma till R. St. samtidigt med denna frågas afgörande, var det påtagligt att någon tidsskilnad ej kunde upstå. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Under den föregtde diskussionen hafva några talare yttrat att, derest lånet skulle höjas till 25 millioner, det alltid skulle göras afs. på hvad tillgång, Banken kunde lemna och att lånet skulle i förhållande dertill minskas. Jag förmodar således, att de Hrr, som på detta sätt yttrat sig under diskussionen, äfven på förhand gjort sig reda för huru denna tanke skall kunna öfvergå till handling och grundlägga ett beslut, och jag beklagar derföre att icke någon af dem nu svnes vara tillstädes för att vidale utveckla denna fråga. Då jag ej hört någon enda talare hafva föreslagit något med afs. häruppå, må det tillåtas mig, att, ehuru oförberedd och ehuru jag ej deltagit i det af R. o. Ad. nyss fattade beslut, föreslå ett tilllägg, hvarigenom jag tror att ändamålet skulle kunna vinnas. Jag tror nemi. att det fattade beslutet ej lägger hinder i vägen för R. St. att sjelfva besluta till huru stor del R. St. vilja låta Banken såsom delegare i länet ingå. Om således ett nytt moment under litt. g. tillädes af ungefärligen det innehåll: att på serskildt beslut af R. St. kommer att bero, huruvida eller för hvad belopp R. St:rs Bank skall i lånet deltaga, — så vore Bankens rätt reserverad och Fullimge i RiksgäldsKontoret befriade från olägenheten att tyda ett obestämdt beslut. Hr Mannerskantz: Det af Gr.
Sk®, tändstickor 259 Sk®, öl 540 Sk®, tegelsten 8,500 Sk®, lump 600 Sk®. För pågående arbetens räkning transporterades: 12,770 stycken räler, 13,550 st. sliper, 133 tunnor räl-spik, 130 tunnor skarfplåtar och bultan, 3;200 stycken murtegel, 449 tolfter läkten och plankor, 64 pär jordvagnshjul m. m. Enligt kontrakt-med bolaget för diligens-fart emellanStockholm och Helsingborgs fördes diligensen under vintermånaderna med bantåg emellan Götheborg och Falköping, emot en afgift af 4 Rtdr Rimt per mil, i ett för allt. Kontrakt afslutades emellan Ghefen för Statens jern vägsbyggnader och Eders Kongl Maj;ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län, om transport af fångar uti dertill särskildt inrättade vagnar, emot en afgift af 37 öre per mil för hvarje person, som åtföljde fångtransporten. Den 19:de Juni transporterades 1,394 man Norska trupper från Götheborg till Wårgårda i trenne extra tåg och den 10:de Juli fördes 1,366 man af samma trupper tillbaka från Wårgårda till Götheborg. Från och med den 5:te Oktober befordrades bref med bantågen för General-poststyrelsens räkning, dock endast emellan de stationer, der postkontor voro inrättades nemligen Götheborg, Alingsås ouh Falköping. Inkomsterna från denna postgång delades lika mellan Post-verket och Statens jernvägar. Fran den öde Oktober till den sista December befordracjes på ifrågavarande, sätt 2,600 bref. De förändringar i den af Eders Kongl. Majit fastställda taxa för trafiken å Statens jernvägar, sorn jag, med stöd af nådigt bref af dem20:de Mars 1858-, , under året .vidtog och särskilda gånger underdånigst anmälde, får jag här i ett sammanhang upptaga.
Manufactur-discontfonden är en Svenska Statens förut samlade förmögenhet, sorn står under Konungs och Ständers gemensamma disposition, och en disposition å densamma,genom öfverflyIlning till Riksg.cont., kan icke ske utan med Konungens bifall. Deremot då anslaget på riksstaten af 14,000 r:dr för Tecknologiska institutet endast blifvit beviljad! under villkor af en sådan öfverflyttning, lärer vara nödigt, att beslutet redigeras sålunda, att R. St. hos K. M. und. anhålla om Dess bifall till en dylik öfverflyttning, vare sig af hela behållningen, såsom 2 Stånd, eller af de 14,000 r:dr som ett Stånd beslutit; kommandes, i händelse en sådan ansökan icke bifalles, beslutet om anslaget för Tceknologiska institutet på riksstaten. För att få voler:s-propos;na i öfverensstämmelse härmed upprättade, är det nödigt att återremittera betänkandet. Men dessförinnan anhåller jag att ännu en gång få underställa R. o. Ad., om det icke vore lämpligt, då sakeus financiela sida för Riksg.cont. är af så högst ringa betydenhet, helst man , i osäkerhet huruvida några besparingar utöfver förluster verkligen på ifrågavar. fond uppkommer, icke kan taga dem i beräkning vid uppgörandet af Riksg cont:s budget, men deremot intrycket af detta beslut i så hög grad är bidragande att reta sinnena oell skrämma intressena vid de föreslående vigtiga besluten om ökad handelsfrihet, att ännu en gång begagna den utväg, som lagligen finnes nemi. att inbjuda de andra Stånden att instämma i hvad R. o. Ad. för dess del i förevar, ämne beslutat, och derpå anhåller jag om proposition. Frih. Cederström: Jag deltog i öfvei läggningen, då R. o. Ad. afslog Utsk:s förslag i denna del.
Maj:t alltså, med hänsigt ej mindre till behofvet af ökadt utrymme för meranämnde verk, och möjligheten att för andra vigliga embetsverk enligt Rikets Ständers serskilt yttrade önskan, anskaffa tjenliga och för skötandet af deras göromål ändamålsenliga embetsrum, än äfven till förekommande af den eldfara, som genom mjmlverkels nuvarande läge onekligen måste uppstå för den tätast bebyggda delen af hufvudstaden, jemte flera publika byggnader, hvartill nu ytterligare kominer en större fängelsebyggnad, ansåg det vara af serdeles vigt, att myntverket, jemte det dermed förenade kontrollverket, blefve till annat för dem mera passande ställe förlagde, samt tillfälle nu var för handen att på billiga vilkor anskaffa en för detta ändamål erforderlig, i alla afseenden tjenlig, lokal, hvars försäljning till enskild person följaktligen ej heller borde genom vidare uppskof med köpets afslutande för Kronans räkning äfventyras, anbefallde Kongl Maj:t under den g Februari innevarande år Fess och Rikets Statskontor att ominköpaf förenämndeå Kungsholmen belägna 3ne tomter, med derå varande åbyggnader och öfrige tillhörigheter föranstalta, under vilkor, bland annat, att köpesumman,enligt hvad säljaren förmodades vilja medgifva, blefve lill 45,ooo R:dr nedsatt; hvarjemte förordnades,att till köpeskillingens liqviderande skulle användas, dels försäljningssumman för den till Stockholms stad afträdda mindre mynttomten 25,000 R:dr, hvilken summa jemnlikt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 8 December 1846, blifvit öfverlemnad till Statskontoret, som, genom nyssberörde Kongl Bref tillika förständigats att densamma genom utlåning göra fruktbar, och den inflytande räntan till myntverket aflemna för bestridande af hyres-ersättningar och an - Kongl. Muj:ts IS dd.
S7 Justitie—Rådet Alexanderson anförde: »För ruin del linner jag ingalunda an ledning till någon erinran emot det remitterade förslagets hufvudsakliga syftemål, att ogift qvinna må vara myndig vid viss ålder, åt hvilken laglörändring jag tvertom, öfvertygad, att den skall få en välgörande inflytelse på den ogifta qvinnans ställning, högeligen önskar framgång. Men förslaget innefattar jemväl andra för denna fråga mer och mindre främ mande bestämmelser, såsom : att, om mannen före uppnådd myndighetsålder gifter sig, ban då blifver myndig; att en hvar, som är myndig, får hos domstolen afsäga sig myndighetsrättens utölning och då blir berättigad att erhålla förmyndare-biträde; att ej den omyndiges moder, så länge fadren lefver, ej eller frände eller förmyn dare, så länge någondera af föräldrarne lefver, skulle ega hos domaren föra talan om den omyndiges behof af fortfarande förmyndarevård; att qvinna ej skulle kunna nämnas till förmyndare för annan än eget barn; och att giftoman ej skulle ega att, å myndig qvinnas vägnar, afsluta äktenskaps-förord.
För min del är jag i detta fall tviflare; men om förhållandet skulle vara sådant, så anser jag orsaken dertill böra sökas i våra författningar, nemi. sådana föl fattningar, som hindra arbetskraftens fria utveckling; och min öfvertygelse är, att fattigdomens tilltagande icke hindras genom sådana restrictiva åtgärder, hvartill Utsktns betänk, syftar, dervid jag likväl bör fullkomligen erkänna, att Utsktns afsigter varit de aldra bästa, ehuru jag förmodar alt Utsk:ti haft att kämpa med samma svårigheter, som alltid yppa sig, dä nian skall uppgöra en lagstiftning af en så omfattande, en så djupt ingripande, och så ömtålig natur, som den ifrågavar., och aidramest när en sådan lag21 H. 54 4a6 Den i3 Mars f. m, stiftning skall afgöras på fyra rum, der man icke Sr i tillfälle afhöra hvarandra, och der man således kommer lill så skiljaktiga beslut, att alla i sig sjelfva goda bemödanden resolvera sig till ett lösryckI, elt sönderryckt förslag, sorn icke kan medföra de resultat man önskat och väntat sig. Jag fortfar således i min tro, att 11 §:n bör uteslutas. Ifall Frih. Sprengtporten förslag vinner Husets bifall, skall jag för min del icke sätta mig deremot, ehuru jag icke kan undertrycka den tvekan jag hyser, huruvida detta förslag är så fullständigt, att det betryggar mot alla de missförhållanden, som deraf kunna komma att uppstå. Gr. Posse: Fredr.: Det är icke första gången jag liar äran för R. o. Ad. att framställa mina åsigter derom, alt ökandet af de fattiges antal i min tanke hufvudsakligen härleder sig från inskränkning uti arbetskraftens fria användande. Jag håller Utsk:n rök ning för det Utsk:n genom denna ii § visat ett sätt, huru striderna emellan församlingarna skola minskas, derigenom att villkoret blir bestämdt, under hvilket flyttning får ske från en församling lill en annan.
Besv-, o. Ekon.Utsk:t. Exped.Utsk:ts Utlåt. n:o 4, i ani. af framställd fråga om särskild tryckning af alla inom RiksStfinden väckta motioner, föredrogs nu, men blef på flere Ledamöters anhållan ånyo bordlagdt, hvarjemte anmälde sig och yllrade Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Af samma skäl, som jag nyss anförde i fråga om LagUtsk:ts Betänk. n:o 4, får jag jemväl anhålla, att Exped.Utsk:ts nu föredragna Ullåt. mo 4, må på föredragningslistan upföras näst efter LagUtskds nyssnämnde Betänkande. Uppå af II. Exc. Hr Gr. o. Landtm, framstäld Prop, beslöt It. o. Ad. att ifrågv:de Utlåt, skulle å föredragningslistan för d. 10 uästk. Dec. upföras näst efter LagUtskds Utlåt. n:o 4. Föredrogs Hr Flachs, Johan Fredrik Philip, d. 23 d:s bordlagde förslag, att RiksStånden skulle sammanträda till gemensam öfverläggning rörande Bankens vexelhandel. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Hr Flach har i den nu föreslagna motionen föreslagit, att It. o. Ad. skulle besluta, och sedermera inbjuda de öfriga RiksStånden att deltaga i detta beslut, att hålla gemensamma öfveriäggningar ang:de Bankens vexelhandel, så väl med afseende på den förflutna tiden, som ang:de de åtgärder, hvilka för framtiden böra i detta hänseende vidtagas. Det har åtminstone hittills icke varit vanligt, att några allmänna sammanträden egt rum för andra ärenden, än sådana, som kunde föranleda till vigtiga beslut för framtiden, och icke för att tala om saker som redan passerat. Beträffande specielt den fråga, som af Hr Flach åsyftas, så kan den blifva föremål för R. St:s öfveriäggningar, då BankoUtsk:ts Betänk. ang:de Revisorernes berättelse inkommit.
"sberopanbe af riess rerlan är 1822 gjorrla förLIaran"be i afseeorle pä äterbetalningen ak bet rlä begärba "unberstöbet,. i unberb;bet anmält, att Oireetionen "ieLe eller nu Lnncle erbjucla nägon säLerbet för rle "summor bvarmecl Lana I-b)'gg na rlen blifvit ak allmän"oa mebel unberstöbb, eller ä bolagets vägnar ut"kästa sig till någon återbetalning berak, bvaiLen till "Lapital eller ränta, enär inga köränclracie utsigler ^'i afseenrle pä en tilltaganrle banclel oeb rörelse ä La"nslen vore för banclen, samt Lanal-algifterns ieLe "belter Lunrle genom förböjb taxa i synnerlig män upp - H62 8 latsocb Lanco-Dtskottens "bringas; bvarkärutan kviekomme att, ester nu kore"slagne plan, 8Iusslnkomstei ne till oakkortaät belopp "voro päräknaäe till äen äterstäenäe b^ggnaäen un"äer sen» är, ester k vilken ticl, lika mänga, on» loke "siere,^är ertoräraäes sör att goätgöra ^kctie-ägarne, "enligt äeras körbebäll, förskottet ak räntan ä »kctie"meälen unäer sista b)rggnaä»-ären till ocl» meä »833, "samt att se6ermera smärre reparationer oell oääig "unäerkällskostnaä, äfvensom allöningen sör Verkets tjenstemän ocl» Letjening, ätminstone i nägra är skul"ie meätaga bela 8IussDppböräen, utan att nägot ökver"skott till snära änäamäl kunäe förväntas; ocb äa äet "alitsa, enligt