Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Blott en kort stund härefter, om Gud så vill», svarade han. »Hvad sker månne», sporde kungen åter, »ifall du tager fram ditt vaxljus?» Tyst tog han fram ljuset ur sin harpa, och konungen befallte, att det skulle tändas. När så skett, brann det hastigt. »Hur gammal man är du?» frågade konungen. »Nu har jag lefvat i tre hundrade vintrar», svarade han. »Mycket gammal är du», återtog konungen. Gäst lade sig ned och bad om den sista smörjelsen. När han erhållit denna, var ej mycket kvar af ljuset. Då märkte man, att det äfven led med Norna-gäst. Och i samma ögonblick ljuset slocknade, dog han. Alla funno hans död märklig. Af en annan sagoepisod framgår, att valan kunde, liksom de vanliga trollkarlarne, vara fal för guld. Hon kunde därmed lockas att häjda sitt tal, då det yppade sig som olycksbringande. Intressant nog, tecknas här äfven valans later, medan hon siar. Det var gästabud hos den förr omtalade danske konungen Frode. Dittills hade denne förgäfves sökt att få i sitt våld de bägge brorsönerna Roar och Helge för att taga dem af daga. Emellertid hade de lämnat sitt gömställe på Vifilsö och nu smugit sig förklädda in i gillesalen, där deras syster Signe och svågern Sävil jarl befunno sig bland gästerna. Orädda sprungo de, under de antagna namnen Rane och Ham, fram och tillbaka i hallen, där de stannade inne, trots systerns varningar. Under det gästabudet pågick, gaf kung Frode tillkänna, att han ville låta stor heder vederfaras enhvar, som kunde gifva honom någon underrättelse om hans broders söner. Äfven en vala vid namn Heid var där tillstädes som gäst, och konungen befallte henne att försöka sin konst. Han ville veta, hvad hon kunde hafva att säga om svennerna. Präktiga anrättningar ställdes fram till henne, och sedan sattes hon upp på ett högt trolldomsaltare. Om en stund frågade konungen, hvad nytt hon blef varse.
Häremot invändes måhända, att innan man beslutar i hufvudsaken, bör man besinna följderna och taga i beräkning, hvilka försigtighetsmått som äro nödiga och verkställbara. Men om R. o. Ad. täcktes, på sätt Frih. Boye erinrat, gifva akt på sjelfva ordalydelsen i Utsk:s förslag, så befinnes, att denna alldeles icke innebär något åläggande att trycka protocollen i sammandrag, -ännu mindre att föra protocollen i förkortning, utan endast ett medgifvande för hvarje Stånd att särskildt för sig afgöra, huruvida tryckningen af dess protocoll skall ske fullständigt eller i sammandrag. Afslår R. o. Ad. Utsk:s förslag, så betager Ståndet både sig sjelft och de öfriga Stånden möjligheten att få göra hvilketdera som anses tjenligast. Bifaller R. o. Ad. förslaget, så bereder Ståndet både åt sig sjelft och de andra frihet att. nu eller en annan gång, när farhågorna försvunnit, bespara Staten kostnaderna af en öfverflödig tryckning. Ingen är derigenom betaget att få hela protocoll, eller delar deraf, fullständigt tryckta; och om pluraliteten skulle vid verkställighetens Den 10 Februarii f. m. uppgörande finna sådana betänkligheter, att den ännu för innevarande eller möjligen flera Riksdagar ville se alla protocoll tryckas fullständigt, så är man dertill alldeles obehindrad; ty ordalagen i förslaget äro följande: "Hvart och ett RiksStånd skall vara medgifvet att, på sätt Ståndet lämpligast pröfvar, låta dess protocoll, antingen fullständigt, eller i justeradt sammandrag, till trycket befordra; äfvensom hvarje enskild må äga att, efter derom gjord anmälan, utan hinder, eller författare-ansvar, till trycket utbekomma större eller mindre delar af samma protocoll, med undantag blott af sådant, som Ståndets enskilda seconomie beträffar.”
Och som 0tvifvelaktigt är, att handeln med så kallade apotheks-privilegier, hvilken handel svårligen kunnat blifva möjlig utan genom bristerna uti 1111 gällande stadganden, medför stora olägenheter för apotheksyrkets behöriga utöfning, hvadan det synes Rikets Ständer nödigt, att denna handel bör upphöra, äfvensom att bestämda föreskrifter derom utfärdas, likväl på del sätt, att någon uppoffring för staten derigenom icke ifrågasättes och att någon förhöjning af medicinal-taxan ej heller af sådan anledning kommer att ega rum, så få Rikets Ständer, som, för sin del, funnit det af General-direktören Ekströmer föreslagna sätt för tillväga* bringande af rättelse härutinnan vara väl grundadt, i underdånighet anhålla, det E. K. M:t i nåder måtte täckas tillse, huruvida ej, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af bemälde General-direktör uppgifna grunder, ifrågavarande privilegii-handel må, genom årlig amortering, kunna för framtiden afskaffas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Juli 1851. 172 Expeditions-Utskotlets Förslag lill tind. Uppläst och godkändt hos Ridd. oeh Adeln den 9 Juli 1851. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående statsanslag och lån e-un der stod för anläggning af jernväg, emellan städerna Örebro och Nora. (Stats-Utsk. Uti. N:o 104.) S. A. K. I ändamål att genom en jernbanas tillvägabringande åstadkomma lättare kommunikation emellan Nora och Lindes Bergslagers rika malmfält och Orebro stad med derintill belägna orter, samt efter det plan och kostnadsförslag till en dylik jernväg af omkring 3-U mils längd blifvit, med understöd af allmänna medel, upprättade och teckning till bildande af ett aktie-bolag för byggande af denna jernväg vidtaget, hafva de af vederbörande interesenter i nämnda företag utsedda kommitterade till E. K.
Jag tycker mig läsa i deras blodiga ansigte» häpenhet och bestörtning, wid underrättelsen derom, att en swensk Riddersman, da hans biträde till fäderneslandets förswar offenteligen päkallades, leqt en annan person , att i hans ställe upfylla den heligaste, den ärofullaste af alla hans pligter. Jag kycker mig höra desia walnaders anmaning; att till wära efterkommande öfwerlämna swenska namnet och swenska äran ljka obefläckave, som wi dem af wära förfäder emoktagit Men jag ar fullkomligt öswertygad, att ingen swensk Riddersman giswes, som rj med största tjllfridsställelse skall, j hehofwetS stund, till ett älsiadt fosterlands förswar, wilja dela krigets mödor och faror med ben Furste, som lofwat, att sjelf wara swenska härens anförare. Ja> SwerigeS unga Riddersmän siola med glädje samlas under den hjelteö ledning, uppå hwilken allas förhoppningar hwila, som sjelf nyfödd i farornas sköte, ager kraft och förmäga, att dem aflägsna, och som, främst af alla pä ärans bana ji först rzy Den iZ Maji» först af alla will rigla sitt swärd och sälta sitt ee get bröst mot hwarje fiende af Swerjges lugn och sjelfständighet. Mätte hans ädla och alfwarliga bestm blifwa en jann nat,onljq ande hos hwarje redlig medborgare, och swensta folker stall ännu, segrande öfwer öden och tidchwarf, djupt känna sin förbindelse, att dö för fäderneslandet, och up, fylla den. Med besia tänkesätt, och pä de af wig förut inför Högloflig?
637 inlöste röjselrätter, voro skyldige fullgöra hvad 1686 års DonationsBref stadgade. Domme då hvarje upplyst och opartisk man, om Interessenterne böra misstänkas, att halva velat undandraga Staten något, hvadden samma lagligen bordt tillkomma, eller om underslef eller ens misstag skäligen kunna anses vara begångne vid en förrättning, behandlad och granskad af så många, så olika, men alla med Embets-ed förbundne ‘Embetsman. Om i öfrigt någon jemförelse kunde äga rum emellan ett Hemman nära vid Stockholm, och ett annat 30 mil derifrån, i en mager och steril Bergslagsort, är jag säker, att det af Herr Reutersköld omnämnde, i Färentuna Härad belägne, Hemman, icke blifvit såldt till det uppgifna priset, om köparen utom köpesumman skulle, för att deraf komma i besittning, hafva löst innehatvaren utur röjseloch besittr.ings-ratten efter laga värdi j och beträffande det uppgifna exemplet, huru Skogsparker blifvit köpte, för att derå verkställa kolning, niå m i ig tillåtas erinra att e>f gammalt i ordningssatt Bruk kan med uträkning betala 10 och ännu flere Riksdaler för ett tunneland ståndskog, om dess egna skogar äso utödde, eller ägaren vill spara dem. efter han för lindrigt pris kan åtkomma angi ansande. Calculen om förmånen af en sådan handel är både enkel och lätt uppgjord samt slutad, när dsn handlade skogen ä' afbrukad. Men i närvarande fråga är detta icke förhållandet. En ödemark är punkten, hvarifrån saken bör bedömas, och uti sådane äro de egentlige RecognitionsBruken anlagde. Derifrån visar det sig, om Skogsfångst, första vilkoret för ett Bruks anläggning, kan betalas efter de uppgjorde beräkningarne. Allt felas, ålit skall skapas; bostäder åt arbetare, vägar för nödvändig communication, dammar, verkstäder, med ett ord allt, sorn erfordras, skall med nedlagde capitaler åstadkommas, sorn under flere år stå fruktlöse, förr än någon vinst kan påräknas.
Daö åt perfoner till refor i enfftlDe angelägenheter 5: ^»reftebref — ^rotefter, fe ^otariat^bref. ©jö»aféurance#bref till och weö 1°° 3^:Dc ♦ • för t>mavje 100 9v:Dr Derutöfver ~ @jöpafö, fe Sertifxcat och ?>ah. 0filjobref i äftenjlcap och trolofningar — 5eftimonia5lcaDe utiea — 5£illftånDs$bref att hålla näring och Faffc och mera Dt)> lift, hmarmeD bur^ap tcfe är förbunDet: t ©torholm och lötheborg 4: i forffca och anDra flahenö ftäDer 3: i De öfriga och lanDet 1: Sullf a utmarka fö för till utrifeö ort gåettDe: öppna båtar — inhemjfa DäcfaDe fartpg — utlänDjfa D:o D:o — ^urfiffa ‘'Jöafö, fe ^ajj. 'ilSåg^attefter till låttö erhållanDe — il. nit. 6. — 3. — 12. — 3. — 1. — 6. — 5. - 24. — 24. — 4. - 16. — 32. — 5. — 3:0 följande handlingar cfjartcraé, jemrcäl utan förändring, ehroareji be foreteé eller utgifroaé, efter nebannämnbe grunder, nemligen: bouppteckningar, då behållna fummatt utgör: 9t-.br från och raeb 50 till 100 9c:br
— Nio 347. angående tillämpningen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!' den 22 Augusti sistlidne och den 20 Januari innevarande år, i fråga oin afskrifning och godtgörande af skulder i och för undsätlniogs-spanmål. XXV. 4.6. — N:o 348. i anledning af Kongl. Majlis nådiga remiss af f. d. Kronofogden Hellbergs ansökan om eftergift af Kronans andel i honom ådömde anmarkningsmedel. — N:o 34g. angående iakttagelser vid befordran till högre civila embeten, bestämmelser om embetsmäns rang, m. in. XXV. 477- -— N:o 35o. angående grunderna för beräkning och fördelning af stämmoböter. XXV. 4J6. —- Nio 35i, angående stångjernssmidet och den gröfre jernhandteringen samt kolhandeln i Riket. XXV. 447- — N:o 35a. angående ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter. XXV. 4-47- — Nio 353. i anledning af Kongl. Majlts nådiga framställning om anslag för Cabinetts-cassans behof. XXV. 476. — Nio 354. med anhållan alt de af Kongl. Majit och Kronan afyltrade kronoskogar och parker i Riket ej måtte få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Majit och Kronan försålda. XXV. 477- — Nio 355. om upphörande, med vissa undantag, af dubbla årsberäkningen vid befordran lill ecclesiaslika embeten och tjenster. XXV. 477- —- N:o 356. angående pröfningen af tvister, i anledning af gjorda anmärkningar vid Beklädnads-directionens räkenskaper. XXV. 477. — Nio 357. angående beskattningen å stångjernstillverkniugen i Riket. XXVI. 29.
Det är derföre, och då Crediten icke låter commendera sig, som jag afstyrker åtgärden. Herr Rosenblad: Till hvad flere Ledamöter yttrat till försvar för Utskottens förslag, skall jag be att få tillägga några reflexioner. Jag ber att få återkalla i minnet, att vid den realisation, som til 1 vägabringades 1776, afskref man ej Statens 6kuld till Banken; af nio millioner betalte man 3 millioner. Om vi nu af aderton betala fyra, så är det icke för mycket. I alla fall får jag, i afseende på den Talare, som vill, att BancoFullmägtige skola såsom ersättning få rätt att låna, hemställa, huru mycken credit de vid ett sådant tillfälle kunna äga. I afseende på de farhågor, som blifvit hysta för Statsobligationer, tror jag, att striden är öppen nog, för att kunna besegra dessa farhågor; man säger blott det ärliga svar, att det icke är en Statsskuld, som vi göra; utan vi omsätta en dålig i en god; det är det sanna språket. Jag förnyar min anhållan om bifall å Utskottens förslag. Friherre Cederström: Det är i anledning af Grefve von Sclvwerins yttrande, som jag begärt ordet. Han har förklarat, att BancoFullmägtige icke äro Svenska fol - ao8 Den 11 O c t o b e r e. m. kets Representanters betjening, utan vårdare af Svenska folkets rättigheter mot Ständerna. Att de icke äro betjenter, utan Fullmägtige, det medgifver jag, men Fullmägtige, som ej må tillåta sig att afvika från hvad principalen, Ständerna, befallt, så vida de ej vilja stå till ansvar såsom för olydnad. Han bar sagt, att Fullmägtige kunde skydda Svenska folket, som på knä begärde deras bjelp. Hvar finnes denna på knä liggande del af Svenska folket? Ingenstädes. Fullmägtige äro försvaga, att sätta sig emot hvad Rikets Ständer enligt Grundlagarne beslutat. Förutsättningen af ett så brottsligt förhållande är i högsta grad otillbörligt.
För segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern förbi Köpmannebro genom sjöarne Åkelången, Rågvarpen, Laxsjön och Lelången till Stora Lee, samt anläggning af jernväg vid Hofverud beviljade Rikets sednast församlade Ständer ett statsbidrag af En Million Riksdaler, deraf 200,000 Riksdaler såsom anslag och 800,000 Riksdaler såsom lån, utaf hvilket statsbidrag halfva anslagssumman 100,000 Riksdaler och af lånet 450,000 Riksdaler anordnades att under då nästkommande statsregleringsperiod utbetalas. Då kostnaden för omförmälda kommunikationsled blifvit beräknad till 1,208,367 Riksdaler Riksmynt, uppskattades den summa, som genom aktier skulle anskaffas, i rundt tal till 200,000 Riksdaler, men Rikets Ständer föreskrefvo likväl att aktieteckningen skulle uppgå till minst 400,000 Riksdaler, deraf hälften var afsedd att utgöra säkerhet för lånesummans återbetalning, hvadan aktieegarne, derest kommunikationsleden genom bolagets försorg varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordad, icke erlägga denna hälft af teckningssumman i annan händelse än derest tra - 374 Motioner i Borgare-Stånclet 1865. N:o 155. fikinkomsten icke blir tillräcklig till att bestrida de årliga ränteoch amorteringsliqviderna. Rikets Ständer förutsatte sjelfve att denna sednare del af aktieteckningen skulle förorsaka bolagets styrelse svårighet, och det befanns snart fullkomligt omöjligt att erhålla den utan att först bereda säkerhet derför att företaget skulle kunna med den beräknade kostnadssumman utföras, så att vilkoret för ansvarets inskränkning till fyllande af bristen i de årliga liqviderna till Statsverket, — eller ”att kommunikationsleden varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordad”, — icke för denna teckning medförde några vådor.
Äfven jag erkänner, att i afs. på flaggan har Norige gått utöfver — och fått sig beviljadt mer än sin tillständiga rätt, då det fick en särskild unionsflagga, i stället att, såsom lil § Grundloven bjuder, det bordt vara en gemensam. Men huru varmt jag må älska våra förfäders minnen och prisa d“ras bedrifter under den blå och gula flaggan, hvartill jag enskildt må ega desto större skäl, som min lär och mina förfäder utmärkt sig under densamma och derigenom beredt mig rättighet att här föra talan, kan jag lika litet betrakta brödrafolkets färger främmande för oss, som känna mig sårad af en tillsats i vår flagga, som påminna oss om den ökade styrka vårt sjöförsvar kan få genom föreningen med Tordenskölds och Adlaers tappre landsmän. Har Engelska flaggan blifvit nedsatt i Europas — i verldens — ögon, derföre att de Skottska färgerna der fått rum —? Nej, M. Hrr! Det var just från den tid, som Englands flagga fick denna H. IV. 13 194 Den 17 Mare f. m tillsats, söra det mer och mer inkräktat det välde, som detta land nu har på hafvet. Men i de rader, jag sednast upläste, står ännu ett anmärkningsvärdt ord — »Svensk mans lörman». — Ståthållarebefattningen i .Norige skulle derföre vara oss dyrbar, att den kunde såsom »förmån» tillfalla en Svenk man! Huru skef är icke denna upfattning af Svensk förmån ? — Sannerligen jag tror det skall vara mangen, som skulle numera på allvar vilja söka sig en sadan förman. För min del skulle jag vara böjd anse mannen icke för lycksökare, för t: vidt dermed menas den, som söker lyckan, utan last hellre lör äfventyrare.
Hvarje Lagtima Riksdag skall förordna en man, att såsom Riksdagens Ombud, efter den instruktion Riksdagen för honom utfärdat, hafva tillsyn — olaglighet begått, eller underlåtit att sina aktörer utstaka. § 97. Denne Riksdagens Justitie-Ombudsman, som, så länge han embetet innehafver, skall i alla afseenden anses lika med Konungens Justitie-Kansler, väljes Eonstitutions-Utskotlels Memorial JVs 2. 39 pä sätt Riksdags-Ordningen stadgar; och bör dervid jemväl utses en man af de egenskaper, som hos denna embetsman erfordras, att honom efterträda, ifall han, innan nästföljande Lagtima Riksdag anställt nytt val af Justitie-Ombudsman, skulle med döden afgå, samt att utöfva embetet under den tid Justitie-Ombudsmannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad. § 98. I händelse Justitie-Ombudsmannen, under det Riksdag är församlad, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skall Riksdagen i embetet genast insätta den man, som blifvit till hans efterträdare utsedd. Skulle JustitieOmbudsmannens utsedde efterträdare, under Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i Justitie-Orobudsmans-embetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe. Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarna, skall Riksdagens rätt härutinnan genom dess Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret utöfvas. § 99. Justitie-Ombudsmannen må, det äskar. § 100. Justitie-Ombudsmannen åligge att till hvarje Lagtima Riksdag aflemna redogörelse för deras förbättring. § 101. Skulleden egendom, vare Justitie-Ombudsmannen pligtig, befordra. § 102. Denna domstol, Rikets tjenst. § 103. Lagtima Riksdag skall hvart tredje år, på sätt Riksdags-Ordningen stadgar, tillsätta en Nämnd, som ege att döma skiljas.
— På grund häraf har motionären föreslagit följande tillägg till förutnämnda 19 §: »Då fast egendom eller afsöndrad lägenhet, som graveras af gemensam inteckning och äges af särskilda personer, säljes å exekutiv eller konkurs-auktion; åligger det försäljningsman att först utropa hvardera ägarens lott särskildt i uppslag, och, om dervid erbjudna summan finnes tillräcklig för betäckande af intecknade skulderna, fastställa högsta anbudet, så vida inroparen presterar nöjaktig säkerhet; men om. vid första utropet, brist uppkommer till gäldande af intecknings-beloppen, sammanslås hela fastigheten och ånyo utropas i ett sammanhang. Det härvid uppkommande högre belopp repartiseras mellan de särskilda delarne i proportion mot de vid första utropet stipulerade värden och anses utgöra priset å hvarje särskild del.»
Men jag såg dock huru de på afstånd kastade förtjusta blickar och huru min stränghet gjorde dem olyckliga, så att det stundom gjorde mig helt ondt om dem. Men, min Gud, man kan ju ej rå för att folk har ögon, och icke kan man heller gömma sig för att de ej skola få se en. Emellertid var det en ung man som hade mera mod än de andra. Han inbillade sig att jag älskade honom, att jag hade uppmuntrat honom, och hade trasslat in sig i några ledsamheter endast för att få sina affärer i skick, att kunna bjuda mig sin hand. Han tillstod sin kärlek för mig, men jag hade då redan ett annat parti i aspect. En grefve, något åldrig det är sannt, men rik och stolt; och med ett leende, som jag kanske ej kunde undvika att göra litet föraktligt, afvisade jag den unge mannen. Kunde jag väl rå för att han brände sina vingar? Men ack, rysligt hämnades han“. „På min bröllopsafton inträdde han i mitt rum, och sköt sig för pannan. Några droppar af hans blod stänkte i mitt ansigte, och i ett ögonblick var jag sammankrympt till så liten J nu sen mig vara, och förlorade förmågan att röras omkring om dagarna. Lyckligtvis höll jag just på att kläda mig, och fick sålunda min toilett med mig, så här i miniatur, och kan således ändå ha något intressant att sysselsätta mig med“. „Nå när miste min nådiga sitt hufvud?“ frågade en röst ur hopen. „Mitt hufvud, ack ja det är sannt, jag kom ej mer ihåg att jag haft något. Jag saknar det också alls icke. Det hände mig en liten malheur: jag råkade falla omkull på marmorskifvan der inne på bordet och slog hufvudet af mig; men det var ett lappri, det gjorde ej ondt alls“. „Vid min Kejsares och herres, den store Förnuftets sols, skägg“, sade nu den nickande Chinesen, „det vore en stor olycka att mista sitt hufvud; hvad skulle man då ha att runka uppå. Det var dock icke långt ifrån att icke denna olycka en gång hade händt mig.
M:t funnit deraf uppkomma, voro: att fäderneslandet kunde uti första beväriugs-klasseu påräkna ett betydligt större antal vapenföre försvarare och att de heväringsskvldige sjelive undginge det besvär och den kostnad, som årligen för dem måste uppstå deraf, att de nödgades inställa sig vid bevärings-möustring, för att der möjligen ställas på lillvext eller förbättring såsom uudermäliga och kroppssvaga, med skyldighet dock att åter inställa sig vid ett följande års mönstring; hvartill komme att den ifrågasatta förändringen skulle medföra för Staten en betydlig inskränkning uti de med sjukvården i falt förenade kostnader, i den män härens leder förstärktes af mera härdadt och till kroppsbyggnaden kraftigare manskap. På grund häraf har E. K. Mits i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att skyldigheten att till Rikets försvar ingå i allmänna beväringen må för hvarje Svensk man vidtaga först med året näst efter det, hvarunder den heväringsskvldige fyllt tjuguett, och fortfara till och med det år, hvarunder han uppnått tjugusex år, dock med den utsträckning, att allt det Rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som vid utbrott af krig är å sjömanshusen eller i magistratens rullor inskrifvet, skall vara skyldigt att, med befrielse från vapenöfning i fredstid, när Rikets försvar det påkallar, tjenstgöra vid K. M:ts Flotta från och med året efter fyllda tjuguett år till och med året, då trettioelt år fylles, hvilken utsträckning af beväringspliglen, i likhet med hvad förut varit stadgadt, likväl icke må tillämpas hvarken på det manskap, som efter krigets utbrott förhvres eller på Sjökapitener och Styrmän, ej heller på Machinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag. Derjemte har E. K. M:t Nådigst tillkännagifvil
Och han säger m e d d e n: » Sådana små dvärgar, som ej vilja förstå! » Det är ju för att göra det (åget mindre grått o c h den låten mindre gäll, s o m han är till, o c h s o m hon lefde sitt korta lif. Om en stund sitter han vid sitt skrifbord igen. A c k, kunde han tysta den låten, dvärgarnes låt! HOFLEVERANTÖR FL. THEA-ROS-PARFYM M. FL. prisbelönta vid i8gy års utställning med GULDMEDALJ Försdljes i v&amp;ra butiker 8 Ke^erine-sgatan — fester-långgatan. A. T. T. Sedan fröken Lundequist ^ nu återställts från sin iråkade strupsjukdom, har Svenska teatern kunnat framföra sin länge tillTT V I N N L I G A T E L E G R A F I S T E R hade i underdå- ämnade repris af Ibsens » Härmännen på Helgeland ». nig skrifvelse anhållit att k. m:t måtte till riksDet mäktiga dramat bar ej förfelat sin verkan på dagen aflåta proposition o m förhöjning af de ordipubliken, o c h i det stora hela måste den förelignarie kvinnliga telegrafisternas aflöning till ett begande framställningen betecknas som god. Det kanlopp af 1,200 kr. jämte två ålderstillägg. Vidare ske största intresset har samlat sig kring fröken hade åtskilliga kvinnliga extra ordinarie telegrafister Lundequists Hjördis, o c h den begåfvade unga skådegjort framställning, d ä r o m att k. m:t måtte hos riksspelerskan har obestridligen m e d denna roll lagt en dagen föreslå sådan ändring i telegrafverkets nu betydande seger till sina tidigare i liknande storgällande utgiftsstat, att antalet ordinarie kvinnliga stilade uppgifter. Trots den sordin, som den nyss telegrafister måtte i afsevärd grad ökas, förslagsvis öfverståndna sjukdomen bredt öfver hennes spel, m e d 125 nya tjänster. V i d föredragning af detta ger det dock ett mäktigt intryck af skaldens lidelärende har k. m:t funnit de gjorda framställningarna sefulla o c h storslagna kvinnogestalt.