Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en af menniskans oförytterliga rättigheter, som ingen verldslig makt kan genom några tvångsåtgärder beröfva henne; ty om än den verldsliga makten skulle förmå, att till lystnad skrämma den, som icke eger mod eller kraft, att lida förföljelse för Herrans skuld, så kan den likväl icke komma längre, och sjelfva rättigheten att länka och tro, kan dock icke beröfvas menniskan, ty samvetet låter sig icke binda, hvarken genom bål, bojor, landsförvisning, eller hvad annat som heldst man velat deremot uplänka. En lagstiftning således, som söker att lägga band på menniskans rättighet att tro, känna och dyrka Gud, pä sätt hon sjelf finner vara öfverensstämmande med sin upfaltning af den Hel. skrift är vanmäktig, samt tjenar icke till något annat, än att tillskapa skrymtare. Ja! jag vågar påstå, att erfarenheten och historien nogsamt hafva visat, att alla sådana lagar hafva varit vanmäktiga, och att tvångsåtgärderne, samt motståndet, långt ifrån att hindra söndringar inom kyrkan, tvärtom gjort desamma våldsammare och skarpare. Härpå lemnar Protestantismen, just uti sin upkomst, det mest talande exempel, ty om genast uti början de eftergifter, hvilka man önskade, hade blifvit gjorda, så hade aldrig någon söndring egt rum. Att en sådan lagstiftning, som den, mine värde vedersakare förfäkta, är st ridande emot Protestantismens idé, och ett ohelgande af den religion, hvartill vi bekänna oss, torde icke vara svårt att inse för dem, som verkligen vet, hvad som förstås med den rena Evangeliska läran. Dermed förstås nemi. ingenting arnat, än att menniskan skall taga den Hel. skrift till rättesnöre, och derutur hemta, hvad som bör utgöra grun - Den 21 Juni f. m. 343 den för hennes tro, och att hvarken Statskyrkan, eller någon annan skall hafva rättighet, att i henne intvinga, eller söka intvinga andra grunder och tros-satser, än den hon sjelf finner fotade på Guds ord.
1865 inträffade frånfälle. Augusta Amalia, den äldre, af Clara så varmt älskade systern, gick bort som tjuguårig flicka, men hennes bild stod alltjämt för den efterlefvande i den skäraste dager. Till och m e d ännu några dagar före sin död drömde hon om henne. Tidigt, knappast sjuttonårig, lämnade Clara Rålamb sitt barndomshem för att blifva hoffröken hos den efter tolf års bortavaro 1823 hemvändande drottning Desideria. Och nordens blonda dotter, blid och kvinnlig, vann genast sin höga härskarinnas bevågenhet, hvilken sedan under årens lopp öfvergick till den varmaste vänskap. V i d Carl den fjortonde Johans hof blef den glada spirituella fröken Rålamb snart allas favorit Ryktet förmäler, att när konungens omgifning af en eller annan anledning måste till honom meddela någon sak af mera ömtålig art, det blef frö- ken Rålamb som därtill utsågs. Den skicklighet, hvarmed hon behärskade det franska språket, o c h det höfviska sätt, hvarpå hon förstod att lägga en lätt sordin öfver monarkens sydländska liflighet, vunno allt högre hans bifall, o c h snart lärde äfven han sig att i sin gemåls unga hoffröken se sin familjs sanna vän. Den 16 dec. 1828 fäste drottning Desideria med egen hand brudkronan i sin fagra hoftärnas ljusa lockar, då denna gick att förena sina öden med en af Sveriges störste jorddrotta., grefve Gustaf Ulf Bonde af Björnö. I rikssalen på Stockholms slott ägde vigseln rum, o c h efter en lysande bankett med kadriljer o c h fackeldans reste den unga bruden i » sjuglasvagn », m e d drottningens öfverhofmästarinna o c h sin mor baklänges i vagnen, med förridare och svenner och under högvaktens honnör, till sitt blifvande hem i n:r 26 Drottninggatan, där hennes make emottog henne. En gång skildrade grefvinnan Bonde själf för m i g sitt bröllop i kungaborgen, troligen det sista s. k. stora hofbröllopet, men tyvärr vågar j a g ej inlåta m i g på att söka återgifva det.
— Hr Lilliehöök, C. B., att det af Kongl. Maj:t äskade anslag till exercis af flottans bemanning måtte odeladt ställas till Kongl. Maj:ts disposition (N:o 108 i Bihanget): I. 212, 220, B. 220; B. III. — Hr von Möller, P., angående statsanslag till uppförande af en dubbel-fyr å den s. k. Tylö-udden vid Halmstadsbugten (N:o 51 i Bihanget): I. 130, R. 130; B. III. — Gr. Mörner, C. G. I angående alla de till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser och kyrkor indelade räntors och tionde-anslags uppbärande och redovisning af kronans uppbördsmän, m. m. Molioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Gr. Mörner, G .G. D., i fråga om tillökning af Kongl. Mörner, C. R. S., angående beviljande af anslag till pen sioner åt ännu qvarlefvande s. k. landtvärns-män — Frih. Nordenfalk, J., om anslag för uppförande af en bygg nad till inrymmande af Riks-Arkivet och Kongl. — Hr Nordenfelt, L. M., angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om utarbetande af en ny förordning i fråga om vattenverk, m. m. (N:o 141 i Bihanget): I. 218, 233, R. 233; B. IV. 84, 136, 429, A. 429; U. VI. 186, 212, A. 212; E. V. 139. Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr Palmcrantz, J. M., angående förändring i sättet för uppbörden af de s. k. augments-hemmans-räntorna (N:o 6 i Bihanget): I. 42, 44, R. 45, B. 521, 555, A. 555.
Det är, som jag vågar tro, af stor vigt att den theoretiska medicinska bildningen inhemtas vid de läroverk, der den sammanbindes med undervisningen i de naturvetenskapliga ämnena i allmänhet; äfvensom att deri studerande icke allt för tidigt ryckes ur kretsen af den allmänna vetenskapliga verksamhet, som vid universitetet är rådande. Skulle deremot eleven efter den filosofiska examens afläggande genast öfvergå till en Den ti Mars f. m. 103 fristående tillämpningsskola, hvars stora utveckling på det praktiskt-kliniska området ingen lär förneka, så synas grundade anledningar vara för handen till den farhåga, att den allmänt vetenskapliga grundläggningen kunde komma att stå tillbaka för en stark utbildning i det vrkesmessiga af konstens utöfning. Utan att ingå i någon bevisföring för dessa åsigter, skall jag endast anföra hvad Sundhets-Collmm i sitt utlåtande om interimsförslaget yttrar: »Detta förslag hvilar på grundsatseu att utan våldsam rubbning i bestående förhållanden vinna ändamålet: en förbättrad och förenklad undervisning för läkare, genom att förena de tre nu befintliga läroverken till enig och ordnad samverkan, dervid uppå lätt insedda skäl den hufvudsakligen theoretiska undervisningen i förening med den praktiska handledning, hvartill universitetsstädernes sjukvårdsanstalter lemna tillfälle, uppdrages åt de medicinska fakulteterne, och deri fullständigare praktiska läkarebildningen kommer att åligga läroverket i hufvudstaden. Colhum erkänner att den princip, hvarpå detta förslag är grundadt, onekligen är riktig, och att detsamma, behörigen genomfördt, alltså bör kunna lända till väsendtliga förbättringar i den medicinska undervisningen i riket.»» Efter att hafva med siffror bevisat att antalet af elever vid institutet elter utfärdandet af den K. Stadgan icke förändrats, samt efter att hafva ådagalagt orsaken dertill, att, sedan nämnda stadga trädde i verket, ingen vid institutet undergått licentiat-examen, vara den, att det varit alldeles omöjligt, slutar reservanten sålunda: »Bifalles slutligen, enligt Utsk:ts förslag, motionärens begäran orri rättighet för Carolinska institutet att bestrida undervisning för och kreera medicine kandidater, så måste nya institutioner (botanisk trädgård) och flera lärare (t. ex. för bestridande af den förberedande kliniska undervisningen) anställas.
Jag anhåller likaledes om återremiss af Oecon.Utskts ifrågavar. betänk., emedan man derför ulan icke kan i grundlagsenlig väg komma till det resultat, som jag för min del önskar. Jag finner nemi., lika med Utsk, en und. skrifvelse i den frågan, hvarom första delen af betänk, handlar, tilläfventyrs vara behöflig; men hvad sednare delen angår, är det min pligt att upplysa, att olägenheterna af den närvar, indelningen af länen redan länge varit föremål för Konungens omsorg och föranledt till åtskilliga förslag till ny indelning, hvilka redan, då jag var Statssecreterare, uppgjordes och voro ämnen för vidlyftiga undersökningar. Jag tror således icke, att någon skrifvelse härom är behöflig; ty Konungen lärer i allt fall vidtaga de åtgärder, som finnas lämpliga, och härom vittnar äfven, hvad i detta hänseende redan skett i åtskilliga fall. Men frågan är af största vigt och fordrar yttersta varsamhet. Så skulle man t. ex. kunna hafva anledning til! förundran, hvarföre åtskilliga högst oregelbundna länegränsor ännu qvarstå. Det har likväl vid närmare undersökning befunnits, att dessa gränsor hafva för sig heigden af flera 3o8 Den 23 April f. m. förhållanden, som göra deras bibehållande nödvändigt, eller åtminstone svårt att förändra dem, utan ingripande följder för folket. Jag har trott mig böra upplysa detta, och anser R. o. Ad. böra afslå sednare delen af betänk., men bifalla den förstadelen; dock som betänk, nu är första gången före, och detta sätt att dels antaga och dels afslå det icke grundlagsenligt kan bifallas, nödgas jag vördsamt tillstyrka återremiss. Hr Peyron, Gust. Abrah.: Såsom ledamot af Oecon.- Utsk. anser jag mig skyldig förklara, att jag icke förr, än nu på detta rum, hört den händelse omtalas, som af en värd ledamot, Gr. Cronhjelm, blifvit anförd. Således har denna händelse ej kunnat ligga till grund för Utsk:s förslag.
"lill kuII8orcIan6e sk clet un6er Ii^AAnael varanZe ^nakart^Akt af 200 Läskars lirakt, laest^eliaelk meik 2!N6 72U:A6 Lomb-canoner oell 6 st. l8-Z<:Ae ^ieeer 100,000: kill ansliaklamle ak ett .^NFkart^A ak samma st^rlca oell armerinA .. 209,900: kill ett 4n»kark^A ak 3oo Ilastars lirakt, 6est^clia6t msä 4 st. ^2-K:A6 Lom6-eanoner oell 8 st. 24-U:Z6 zaieeer . 278,000: varande iläruti in6erälina6t villie, Ilampa, 8e»e16nli, lioppar ocii jern, men ielie ägAsverlisliostnaäerns, livillia liomma att ntAa ak de kor Zi liAa un6eili5llet i ordinarie anslaAetlieralinade. l^illuppIrandlinZ ak 64 sk. 72-LA6 Iransport 487,900: ^ Lsnrll - 25 Vransport 587,900: Lomk-eanoner med projeetiler, tilt förseende sk' kvarje Linieskepp, oekde större fregatterne med ^ st. sädane, oell eomplettering af 3o st. Lanon-slupars armering med Lomk-eanoner 98,000: litt smedens vid Varfvet i karlskrona utvidgande 70,000: — —> 8umma 785,900: etter ärligen i5i,l8o: Dessutom är, sä vät af förvaltningen »k 8jö-Xrendena, som af Dans Longl.
Denna Förening, som skulle bildas af ansedde och kunnige ägare af Mekaniska Verkstäder och Manufaktur-inrättningar samt Mannfaklurister i staden Eskilstuna och dess grannskap, borde hafva till föremål, att hos de arbetande lifva håg för gudsfruktan, ordning, arbetsamhet, nykterhet och sedlighet, äfvensom att bibringa dem kunskaper och ökad arbetsskicklighet, lämpade efter deras lefnadsförhållanden; att åstadkomma en lämplig fördelning af arbetet, bekantgöra; nya upfinningar i jern-, ståloch metallförädlingen, samt Den 23 December e. m. 87 att enl. de stadgar, som framdeles kunde komma att af densamma utarbetas, i allt söka befordra industriens och arbetets framgång inom samhället. Slöjd-Föreningens första omsorg skulle således blifva inrättande af en väl ordnad Söndagsoch Aftonskola, inom hvilken undervisning i följande läroämnen borde meddelas, nemi. religion, historia och geografi, förnämligast fäderneslandets, Svenska språket med läseöfningar och skriftliga upsatser, skrifoch räkenkonst jemte enkel bokföring, geometri, första grunderna i fysik och kemi, för sådana lärjungar, som redan inhemtat nödiga förberedande kunskaper, kännedom af de metaller och metallblandningar, såsom tackjern, stångjern, stål, messing, brons m. fl. samt andra materialier som begagnas vid arbetena, nyare arbetssätt m. nr., linearritning samt modellering i lera och vax *). I sammanhang med denrra skola, men tillgänglig äfven för äldre Manufakturister, skulle inrättas en Läse-anstalt, för hvilken tjenliga böcker och skrifter af religiöst, moraliskt, historiskt och tekniskt innehåll, äfven i mekanisk väg, borde anskaffas och antalet efter tillgång af medel ökas. Äfven denna läse-anstalt skulle förses med lämpliga stadgar. KOSTNADER för Söndaäfsoell Aftonskolan. Löner. 1 Lärare för religiös undervisning, som tillika är lärare i Svenska språket, med läseöfningar och skriftliga upsatser ...
Frånskiljer man ytterligare alla moraliska band och grundar statens bestånd på dessa motsatta mag ters jemnvigt, så har man ett statsskick enligt dagens populäraste åsigt, mer eller mindre klart genomskådad! och utah tvifvel af de flesta blott sedt på ytan. Jag frågar: Huru länge kan en jemnvigt äga bestånd, som beror af magter, hvar för sig oupphörligt sträfvande att växa den andra öfver hufvudet? Denna jemnvigt emellan så rörliga krafter, sorn regeringar och folk, bär inom sig fröet till sin egen rubbning; huru skall den emotstå inflytandet af den yttre politiken? Få stater äro alldeles utan sådana slags inrättningar, hvilka genom sin sammansättning äga både interesse och kraft att stalla sig fram vid hvarje försök till rubbning af statsmagternas jemnvigt. Sverige har i hela sin , äfven i detta hänseende märkvärdiga, historia bevisen på nyttan af dessa förmedlande institutioner, hvari både sjelfskrifven och genom corporalioners val uppkommen rätt ger sig tillkänna. De hafva gifvit denna gamla samhällskropp stadga nog att under århundraden vara till, under det att ena Konungariket genom inre tvedrägt fallit för yttre våld och försvunnit ur Europeiska staters antal och det andra, sedan dess författning fullbordat det kretslopp, hvartill den populära statstheorien leder, känner sig, af brist på inre form, sakna den hållning, som stater måste äga, för att bland folkslagen utkräfva det anseende, hvartill de naturliga ressourcerna berättiga. Lagstiftarne år 1809 hade på en och samma gång dub - 330 Den ii October c. m. lila åligganden, nemi. att girva Riket grundlagar samt att återställa dess förhållanden till utländska magter. Hade de ej nödgats skynda med dej sednare, så hade måhända i de förra någon förändring i representationssättet varit gjord. Omständigheter, hvilkas inflytande man då ej kunde undvika, lade då frågan på bordet, der den ligger än.
Detta förhållande är så barbariskt, så våldsamt, att det omöjligen kunnat i någon lag föreskrifvas; också saknas allt ifrån våldgästningens tider intill våra dagar något stadgande i denna del. Denna så kallade Kungsskjuts utgår altså endast i följd af gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig sjelfförsakelse, då den aldrig kunde affordras såsom en medborgerlig pligt. Jag har med bekymmer ås^tt, huru ett så laglöst tillstånd kunnat upplefva samma ålder, som vårt lagbundna samhälle, och erkänner, det jag, med känsla af de pligter, dem medborgerliga rättigheter förutsätta, trott mig böra möta godtyckets förfarande häruti med det ogillande, som samhällsordningen klafver. Jag har sålunda vägrat hörsamma den kallelse till Kungsskjuts, hvilken utkräfves icke såsom en frivillig gärd af medborgerlighet, utan som en den mest slafviska tjenstepligt, vid högt vites-ansvar. Min afsigt har varit, att deruppå fästa vederbörandes uppmärksamhet och att åtminstone framkalla en förordning, som ålade en så tryckande skattebörda; men jag har misslyckats, ehuru den auloritet, sorn tilltrott sig att döma mig saker i denna fråga, vitsordat min uppgift om fullkomlig brist på lag för Kungsskjuts utgörande. Under sådane förhållanden i utgörandet af våra skjutsningsskyldigheter i all - Den 12 December f. m. 37 mänhet, förenar sig sålunda en fullkomlig laglöshet med det onaturliga osedliga, förnedrande och förderfvande i sjelfva inrättningen. Denna måste derföre oundvikligen lämpas efter tidens och samhällsskickets fordringar af en säker, hastig och beqväm transport, både för personer, snibooch industriproducter, utan att detta bildningens oeftergifliga kraf medför den större allmänhetens förtryck, genom Jordbrukarenas skyldighet att i massa tjenstgöra som forman.
För min del skulle jag tro att, när enkan har en oförsörjd dotter, hvilken äfven beiinnes vara sjuklig, hvilket utgör ett ökadt skäl för pensions beviljande, Utsk. haft ledning för sig genom jemförelse med hvad åt andra Landsh. enkor i ungefär lika belägenhet blifvit föreslaget. Jag anhåller således alt denna punkt jemväl mätte varda till StatsUtsk. återremitterad, och att StatsUtsk. måtte, med afseende på den allidnes förtjenster, med afseende på de torftiga omständigheter hvaruti han efterlemnat sin enka och sjukliga dotter, föreslå en, i förhållande till enkans stånd i samhället, lämpad pension, då jag är öfvertygad, att om ett sådant förslag kommer frän Utsk., detsamma skall af Ständerna varda bifallet. Hr af Harmens, Henrik Otto: Hvad de föreg:de punkterna beträffar, har jag med min röst sökt medverka till besluts fattande om återremisser, der sådant äskats, och jag har gjort det af skäl att jag funnit sädane omständigheter lagde i dagen att återremiss kunde åstadkomma någon förändring i StatsUtsk:s förut fattade beslut, men här lärer det likväl icke blifva fallet. Det är be - Den 26 April e. m. 191 kant, att Staten i allmänhet icke åtagit sig att pensionera enkor efter i tjensten döde embetsman; men framställningar i denna väg hafva vid innevar. riksdag af Konungen blifvit gjorda, samt de fleste af StatsUlsk. till bifall tillstyrkte. Här förekommer nu att en enka föreslås till åtnjutande af högre pension af intet annat skäl än att ett oförsörjdt barn finnes i huset. Man känner icke, i hvilket skick boet befinner sig, men man ser likväl af Utsk:s betänk., alt enkan Sandelhjelm åtnjuter en årlig pension af 600 r:dr b:co. Vid sådant förhållande tror jag icke att Ståndet bör sträcka sina anspråk längre på StatsUtsk.
Slutligen hafva Kammar-Collegium och Stats-Contoret underdånigst anmält, att kronotionde!» på Gottland, som icke vore, genom stadgad tiondesättning, till visst belopp bestämd, utan af Kyrkoherdarne derstädes såsom förläning innehades, blifvit, i öfverensstämmelse med Lands-Contorels i Wisby derå lemnade, på års Skuttläggnings ver k för Gottland grundade uppgift, beräknad och å sammandraget för Wisby Stift serskildt upptagen till 3,796! tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvilket belopp ej mindre Kammar-Collegium, i d.ss, rörande Presträttigheterna på Gottland, den 21 Februarii iS32, afgifna underdåniga utlåtande, än ock Kongl. Maj;t, i Nådig Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Ulskolt, af den 12 sistlidne Julii, förslagsvis antagit. När medelvärdet af denna kronotionde, belöpande, efter 1820 till och med 1829 årens markegång, till 20,178 R:dr 6 sk. ri rst., lägges till den summa af 341,199: 3. 5., hvilken det bifogade General-sammandraget upptager såsom anslag lill samtlige Kyrkoherdarne i Riket, utom Stockholm; så befinnes detta anslag utgöra 361,377 R:dr 10 sk. 4 r:sf Slutföljden af berörde General-sammandrag är, att Clereciets inkomster af löningshemman, boställsräntor och kronotionde utgöra, öfver hela Riket, 807,727 R;dr 27 sk. 7 r:st.; att taxeringsvärdet å berörde hemman, hvarå 4 procents afkastning är i nämnde summa inbegripen, utgör 7,847,300 R;dr Banco; och alt samtlige Elementar-Läroverkens inkomster af alla slag uppgå lill 207,451 R:dr 29 sk. 9.
Afsigten och ändamålet med fullmägtig i brottmål är dessutom icke, att han skall skydda brottet, ulan rättvisan; och detta kall, då det på ett rättskaffens sätt utöfvas, är alltid aktningsvärd!, äfven om fullmägtigen talar för en brottsling, hvarföre det icke mera i brottmål, än i tvistemål, bör vara domaren tillåtet att vägra rättegångsbiträde. 2 §:n i ofvannämnde Cap. åter handlar om hvilka personer må för andra tala och svara inför rätta; men äfven i detta lagrum är både partens rättighet att antaga och begagna fullmägtig, samt jemväl denne sednares rättighet att utöfva fullmägtigskapet, öfverlemnad åt de dömandes godtycke, endast med den skillnad, att då i §. lemnar godtycket åt domaren ensam, tillhör enl. 2 §. samma godtycke liela rätten. Dessutom förekomma i denna §. några mörka, tvetydiga och otydliga ord, hvilka, till betryggande af såväl partens som fullmägtigens säkerhet, både böra och kunna annorlunda och rättare uttryckas. Ordet allmänneliga kan tagasiden bemärkelse, att det än betyder offentligen, än i allmänhet. I hvilketdera fallet som helst, i synnerhet om en domare vill chicanera och blifva qvitt en fullmägtig, som antingen råkat stöta sig med honom eller ock genom sin skicklighet och skarpsinnighet anses kunna blifva besvärlig för domaren eller lägga hinder i vägen för honom att efter sina egna åsigter leda rättegången, är ordet alluiänneliga olämpligt och opassande, helst då det sammanbindes med orden: ej godkänd är, och lof ther till fått. Detta godkännande bör af ofvan uppgifna skal icke tillhöra rätten, utan parten, som behöfver och för sin rätts utförande antager fullmägtigen; och lof eller tillåtelse att föra andras talan inför rätta bör aldrig få komma i fråga, då fullmägtigen är oberyktad, ärlig, redlig och förståndig Den i Mars c. m. l65 nian. Ordet eljest kan uttydas med ömsom vid andra tillfällen i andra fall, oell ömsom af andra orsaker. Detta sista är lagens mening, och jag föreslår altså en så lydande redaction af 2 §. 15 Cap. Rätteg.-balken:
Hon började häftigt gå fram och till baka på golfvet. Hon kunde ej underlåta att känna sig förbittrad på verlden, på menniskorna, på allt. Hennes natur var ej stilla och undergifven, ej storslaget fördragsam. Hon var ett helt vanligt menniskobarn. Trasmattan vek ihop sig under hennes haLalage. stiga gång. Hon lade otåligt ut den igen och afstod från sin promenad. W c » Det är ruskigt ute, » sade mostern. » Och inte mycket bättre inne, » svarade Maria hänsynslöst. F ö r sent! Gumman, som blott uppfattade de sista orden, sade: S k i s s af E — th. » Ja, det är det visst det, mycket skönt här. » Efter en liten stund hördes åter mosters I^JjOn hängde upp den våta regnkappan och hatten i lamburen, skakade ut paraplyet darrande, svaga stämma: och steg in. » God afton, moster, » helsade hon med hög röst, ty gumman var mycket döf. » God qväll, » nickade gumman bort ifrån kakelugnen. Det var ett stort, trefligt rum med hvita, gammalmodiga möbler, och i ett hörn skrälde just nu en tungsint, skröplig pendyl med darrande stämma åtta långa slag. På ett bord framför soffan låg en hvit servett prydligt utbredd, och här började nu moster duka fram aftonmåltiden. Lampskenet föll skarpt på den tarfliga servisen: två omaka koppar med nötta teskedar, en kantstött gråddkanna, en oslipad sockerskål och tvänne tallrikar med mycket små qvantiteter af smör och ost. Maria vände sig häftigt om. Det var, som om det skarpa ljusskenet gjort ondt i ögonen. Midt emellan fönstren stod en byrå med spegel på; Maria gick fram till den och betraktade uppmärksamt sitt bleka ansigte. De stora, mörka ögonen sågo riktigt hemska ut så här i halfdunklet. Pannan var hög och bred. Håret bakåtstruket, ljust och slätt. Munnen — ja, den kanske var det vackraste hon egde, med sina mjuka, röda läppar. Men hon var i alla fall ful och såg gammal ut. Hon hade ju ock redan fylt sina 30 år.