Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet, oaktadt sitt underkännande af den Kongl. Propositionen i dess helhet, dock så till vida gjort densamma skyldig rättvisa, att det både medgifvit och motiverat företrädet af den föreslagna nedsättningen i antalet af ledamöter i Interims-regering framför nu gällande stadgande, synes också enahanda opartiskhet hafva fordrat, att Utskottet mera än som skett hade framhållit den i Propositionen innehållna nya föreskriften, att, ”då ärenden (i Interims-regering) förekomma, hvilka angå det ena riket särskildt, föres ordet af den främste bland dess närvarande Regerings-ledamöter”, hvilken innehåller en så väsendtlig förbättring i instruktionen för denna Regering, att den ensam hade bordt försona Utskottet med den öfverklagade bristen på tydlighet i bestämmande af föredragnings-skyldige, hvilken brist jag dock här ofvan sökt visa' vara mera af Utskottet tillverkad, än verkligen i ordalydelsen inneliggande. Skulle likväl den uppfattning af denna ordalydelse, hvilken reservanten framlagt såsom sin, icke befinnas nöjaktig, utan en tvetydighet, sådan som den af Utskottet anmärkta, anses verkligen ligga deruti, lärer väl alltid med full befogenhet kunna påstås, att det icke är i den förbunds-handling, som bär namnet af Riksakt, och hvilken icke kan komma till stånd utan Norrska Representationens bifall, utan i den Svenska Regerings-Formen, som stadgandet om Svenska Föredraganden inför en Interims-regering bör vara att söka, och att således ett sådant i Riks-akten Bih. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 3 Sami. 3 Haft. 3 18 Konstitutions-Utskottels Memorial N:o 5. befintligt stadgandes vare sig ofullständighet eller tvetydighet icke kan vara ett giltigt skäl till denna handlings förkastande.
Af deri sistledne Januarii, i anledning af så väl innom Högvordiga Preste-Stån* det, som Hedervärda Bonde-Ståndet väckte Motioner, om upplifvande af Kongl. Förbudet, att inga Marknader, hvilka påstå allenast en dag j må begynnas dagen före eiler efter någon Söneller stor Helgedag; deruti Utskottet tillstyrkt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, det Kongl. Resolutionen, på Preste-Ståndets besvär, af den 12 Januarii 1757, rörande dettajamne kunde å nyo till full kraft och verkan upplifvas samt att Kongl. Majit behagade i Nåder anbefalla Vederbörande, att iagttaga det icke någon Marknad, som allenast en dag påstår må i de årliga Almanackorna utsättas, såsom tagande sin början, hvarken dagen före eller efter någon Söneller stor Helgedag. 13:0 Af den 26 sistledne Januarii, i anledning] af åtskillige innom Hedervärda BondeStåndet gjorda Förslag, om inskränkning i Krono-Brefbäringen; deruti Utskottet, under åberopande af dess vid sistledne Riksdag den 18 Maji 181S i ämnet afgifne Betänkande, med antagande hvaraf underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit från Riksens Ständer afgått, ansett någon annan åtgärd nu icke kunna vidtagas, än att Riksens Ständer ingå till Kongl. Maj-.t med ytrerligare underdånig anhållan, att Nådigt afseende måtte hafvas på de i Riksens Den 13 Februariii 30D Ständers förra underdåniga Skrifvelse gjorde framställningar, rörande Krono - Brefbäringen; hvarvid Riksens Ständer torde finna för godt tillika i underdånighet anhåila, det Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att Krono-Brefbäringen icke skall oftare än 2:ne gånger i veckan utgöras och att det på Kongl. Majits
Att uppmuntra kvinnorna till att bli hustrur och mödrar behöfs icke. Det ha de allra flesta lust till. En annan sak, och en mycket allvarligare, är den att förbli goda hustrur och uppoffrande mödrar, till och med om de skulle upptäcka – hvilket säkert de flesta göra – att äktenskapet icke realiserar kärlekens idé. Det gäller härvidlag icke endast att börja bra, utan att fortsätta och sluta bäst, men icke att sträcka vapen och taga till flykten, när verklighetens faror rycka fram. Det är oberäkneligt, hvilken förfärlig skada den literatur har gjort, som predikade »kvinnans frigörelse». Den har framställt känslorna som det enda sanna. Så snart känslan icke längre fanns där i hela dess kraft, var förhållandet »osannt», och som de flesta människor äro mycket underkastade sina känslors växlingar, skulle resultatet bli, att för hvar gång en känsla var utsliten, hade en annan och friskare rätt, och då behöfde inga band eller förpliktelser respekteras. En människa är knappast den samma vid tjugu, trettio och fyrtio år, och skulle hufvudsaken vara att alltid tillfredsställa sina andliga fordringar, skulle konsekvensen bli, att man vid olika tider af lifvet måste välja en ny man. På en sådan grund skulle intet samhälle kunna bestå. De moderna författarne ha länge predikat denna lära: »När du icke längre älskar din man, så fordrar sanningen, att du går din väg, ensam eller med en annan, som du nu älskar.» Kristus har sagt: »Den, som tager en frånskild till äkta, bedrifver hor.» Kärleken som idé är för de flesta kvinnor höjden af detta lifs lycksalighet. Äktenskapet är något svårt. Få kvinnor, som inträda i äktenskapet, ana, hvilket svårt och inveckladt kall de åtaga sig. Det är icke blott de lekamliga och ekonomiska bekymren, som de moderliga plikterna medföra; det är hufvudsakligen den svåra uppgiften att få två olika personligheter att sammansmälta till ett – eller att dock samljuda bra. Att kvinnan alldeles skulle uppgå i mannens personlighet skulle endast vara eftersträfvansvärdt, om mannen alltid och i allting stode öfver sin hustru, hvilket väl dock ingen vill påstå öfver allt vara händelsen.
Förordn. d. 17 April 1828 har CommerceCollegii domsrätt i vissa till Collegii handläggning hörande tviste-, brottoch utsökningsmål förklarats böra upphöra, och denna domsrätt till en vidsträcktare del blifvit öfverflyttad å Svea Hofrätt. Om nu grunden för detta stadgande bör sökas i sträfvandet att upphäfva alla s. k. fora privilegiata och hänskjuta rättsfrågor till de ordinarie domstolarnas behandling, torde man dock varit mindre conseqvent i principens tillämpning, då man för en del af de sålunda från CommerceCollegii behandling undandragna mål, i bemälde Hofrätt i stället inrättat ett annat privilegieradt forum. Denna inconsequens medför visserligen olägenheter för rättsökande, då de hafva sin ordinarie Hofrätt på närmare håll, men nödgas i Svea Hofrätt bevaka sin rätt. Jag fäster mig likväl icke så mycket vid dessa olägenheter, som vid den långsamhet i ärendernas behandling, hvilken häraf uppkommer. Exempelvis får jag anföra, hurusom i s. k. lurendrägerioch tullförsnillningsmål, der oftast våld emot beslagare och tullbetjente äfven förekommer, saken, sedan den vid första domstolen blifvit i ett sammanhang behandlad och utagerad, men drages till Öfverrätt* pröfning, delas åt tvenne särskilda håll. Våldsmålet går nemligen till den Hofrätt, under hvars domvärjo underdomstolen utöfva t sin embetsmyndighet; lurendrägerioch tullförsnillningsfrågan åter skall alltid fullföljas i Svea Hofrätt. För iakttagande af Jagens stadgande, att alla straffbestämmelser, hvilka i en lagföring utstakas, skola, enligt de derför bestämda grunder, förvandlas till ena hot, mäste nu, sedan Svea Hofrätt fattat sitt beslut i tullfrågan, denna del af målet hänskjutas till den Hofrätt, till hvars behandling våldsmålet lyder, för alt till ena hot uträkna och bestämma ansvarsföljden i hägge frågorna. Pä det att den tidspillan och omgång, sorn uppkommer genom denna.2tne Hofrätlers behandling af samma till sina följder sammanhängande, ehuru till sin natur skiljaktiga mål, må varda undanröjd, får jag hos R.
Utskisförhandlingarne bekräftat denna hans öfvertygelse. Jag vill gerna medgifva detta utan tvifvel lyckosamma förhållande, men jag måste fästa upmärksamhelen på den väsendtliga skillnaden emellan RiksStms och Utsk:ns förhandlingar. I de sednare beredas målen, och alla uplysningar äro således derstädes begärliga, i de förra åter skola beslut fattas öfver de förut beredda ärendena; de flesta representanter hafva då redan, på grund af den förutgångna beredningen, stadgat sina tankar i frågorna; hvartill kommer, att discussionen inom ett mindre antal personer alltid aflöper lättare, än en öfverläggning inom större församlingar. Redan blott för att göra sig hörd inom en så talrik församling, som Svenska representationen, samlad på ett rum, .fordras det i sanning starka lungor, aldrahelst om dervid kommer att äga rum det hos oss icke ovanliga förhållandet, att de enskilda betraktelserna gifva sig nog hörbart luft i jemnbredd med den ordet ägande, offentlige talarens föredrag. Om således de i den talrikare församlingen afgifna yttranden skola något verka, få de icke omfatta allt för invecklade och omfångsrika, af en mängd smådetaljer upfyllda föredragningsämneri, ty då blir det nästan omöjligt att kunna förkorta och förenkla sitt föredrag till den grad, som erfordrades för behörig verkan af hvad som säges. Men det finnes många andra, vigtiga ämnen, som dertill bättre torde lämpa sig. I alla händelser bör det icke vara just det Stånd, hvilket anser sig i besittning af största kunskapsmåttet uti ämnet, som bör ge sig mina af att vilja »endoctrinera» de öfriga. Af hvad jag nu haft äran anföra torde R. o. Ad. finna, alt jag, för min dei, icke kunnat röja så stora fördelar af förslagets V. H. 4 50 Den 1 April e. m. antagande, att desamma öfvervägde de dermed förenade olägenheter, och får jag således vördsamt afstyrka bifall till Or Stjernsvärds motion. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Jag anhåller att med några få ord få motivera mitt afslag å Hr Stjernsvärds motion.
Majit i underdånighet anmält innevånarnes anhållan, det allmänna medel måtte i nåder anvisas ej mindre till nyss uppgifna ändamål än äfven lill fängelsets framtida underhåll ; att sedan vid 1828 års riksdag denna jemte (lera väckta frågor om byggnad och underhåll af häkten i de norra länen blifvit gemensamt handlagda, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 September 1829 yttrat, alt enär, med undantag endast af de norra länen, innevånarne i rikets öfriga län blifvit från byggande och underhållande al länshäkten befriade, billighet och jemlikhet i rättigheter medborgare emellan påkallade, att enahanda befrielse jemväl borde de norra länens innevånare lillgodokomma, hvarföre Rikets Ständer för sin del boslutit, alt, emot det att allt anspråk på ersättning för upplörande af sjelfva fängelsehusen uti Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län lorfölle, och hvarken då eller framdeles linge väckas, Staten skulle öfvertaga och framgent ensamt bekosta underhållet af länsfängelserne i dessa län, på sätt med dylika byggnader i rikets öfriga län egt rum; att E. K. Majit, i öfverensstämmelse härmed, den 31 Oktober 1829 ,i nåder lÖrordnat, det Slaten skulle öfvertaga och derefter af de medel, hvaraf utgifterna för de öfriga fängelsernas underhåll utginge, sjelf bestrida dylikt underhåll till länsfängelserna i nämnda tre län, på här ofvan omförmälda vilkor; i följd hvaraf ock den af Norrbottens läns innevånare gjorda anhållan om godtgörande af Staten för en nyss förut å länsfängelset verkställd reparation förklarades böra förfalla; samt att Justitie-kanslers-embetet veterligen, bemälde länsinnevånare derefter icke vidare befattat sig med länslangelsets fullbordan eller vidmagthållande; och hade
(Lagoch Ekon.-Ulsk:s Betänkande N:o 5.) S. A. K. Under förmälan hurusom erfarenheten visat, att humleodling numera ej voro lönande, har framställning hos Rikets Ständer blifvit gjord, det allmänna lagens stad - 72 Expeditions-Utsloltels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 42. gande i 7 kap. Byggninga-balken, enligt hvilket hemmansegare vore vid ansvar ålagdt att hålla humlegård måtte varda upphäfdt, så alt dylik odling komme att på hvars och ens godtfinnande bero; Och enär berörde lagrum innefattar ett band på den genom Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 jordegare tillerkända fria dispositionsrätt öfver jordegendomen samt tillämpningen af ifrågavarande lagstadgande jemväl i afseende på kronohemman längesedan kommit ur bruk, hafva Rikets Ständer för sin del heslulit utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras, alt 7 kap. Byggningabalken upphört att vara gällande; med anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Mars 1860. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Bankens deltagande i ett utländskt lån. (Banko-Ulsk:s Utlåtande N:o 17.) S. A. K. Sedan i anledning af E. K. Majds nådiga Proposition af den 17 November 1859 om anskaflande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under åren 1860—63, Rikets Ständer, på sätt deras den 10 uti innevarande Mars månad aflåtne underdåniga skrifvelse utvisar, heslulit att, för ofvanberörde ändamål, skall, emot Svenska å utländskt mynt samt pä utländskt språk utfärdade statsobligationer, upplåtnas en summa, motsvarande Tjugufem millioner Riksdaler
Sundhets-Police, helst i sLörre och fplkrikat e städer, samt en noggrann och omsorgsfull Läkarevård, i förening med sådane stadgande!!, som i allmänhet befordra måttlighet, renlighet och ordning i allmänna lefhaden; hvarjemte Rikets Ständer skulle förklara, att de anse hvad gällande Författningar föreskrifva, i afseende på förefallande spridda sjukdomstillfällen vid gångbara farsoter, kunna oförändradt bibehållas till sin kråft och verksamhet', endast med förbehåll, att allmänna communicationer icke varda slängde eller hindrade, äfvensom att allmänna omkostnader undvikas; i hvilket beslut Preste-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Slånden att instämma; 2:0 från Bonde-Ståndet af den 8 dennes* af innehåll, att Bonde-Ståndet funnit för godt alt i så måtto instämma uti den af Ridderskapet och Adeln gjorde inbjudning, rörande spärmingsanstalterne i: och för den härjande Cholera-farsoten; att Ståndet ansett, det Rikets Ständer böra hos' Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, att några allmänna spärrnings-anstalter inom landet icke må påbjudas, och, der sådane egt rum, desamma, genast inställas, så vida icke de landsorter, till hvilka smittan, ej ännu; •70 Trot. "V t dr. den ti Sept. 1834. spridt sig, skulle vilja bibehålla eller föranstalta om så beskaffade försigtighetsmått; i hvilka fall samma landsorter sjelfva böra besörja bevakningen, inrätta tjenliga qvarantaines-anstalter för resande, bestrida de med spärrningen förenade kostnader, samt jemväl blifva ansvariga för de inom den spärrade trakten boende fattiges underhåll; i hvilket beslut JBorideStåndet inbjudit de öfrige Riks-Stånden att instämma; Och beslöt Ridderskapet. och Adelil att förena sig uti det beslut, Pre» ste-Slåndet, enligt dess ofvannäntnde Protocolls-Utdrag, fattat.
Jag anser tvärtom som min pligt, att reservera mig emot ett dylikt användande af den militaira magten, grundadt på e n tilläfventyrs inträffande oordning, på ett icke j/erkligt behof, men sorn möjligen kunde för - io Bil, till Be av. TJish Bet. N:o 58.' utses5 emedan det tyckes innebära ett, jag vågar pasta det, obilligt misstroende för lagens egen kraft och folkets gamla rättskänsla, och jäfvar nog skarpt vår tids billiga anspråk på constitutionel frihet, som visserligen ej ensamt innefattar folkets rätt, att stifta sina egna lagar, utan fast mer förutsätter folkets allmänna vilja att lyda dem och CivilAuctoriteternas tillräcklighet, att utan den väpnade styrkans alltid vådliga biträde göra dem gällande. Ut supra. Ex Protocollo, Cari Gabriel Grip, Utdrag af Protocollet, hållet uti Rikets Högloflige Ständers Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den ip Januari! >8 S. D. H err Friherre Cederström förklarade sig icke kunna instämma uti Utskottets nu fattade Beslut , så vidt det angick rättighet för Uäns-siy relserne att innan oordningar förefallit Bil. tillBesv.och Occön. Utskottets Bet.N:o 58. 11 reqvirera vakter, vare sig till tillåtna maiknader eller till förekommande af otillåtne. Herr Friherren ansåg deremot, för sin del, vådligt, att militair-styika af CivileAuctoriteter finge anlitas förr än verkligt behof deraf sig visat, i hvilket fall Herr Friherren trodde LänsStyrelsernes rätt vara gifven och något vidare förordnande derom icke erforderligt. Ut supra.
Silla IjanDlingar od> ffrifter, f>n>ilfa till SDomftolar, SmbetSroerf eller anDra ‘jSftpnDigfjeter ingifroaé, Der förete^ eller utfärDaS, äfroenfom alla l)är neDan om» förmälDa, emellan enjfilDe perfonet upprättaDe, contracter, öfroerenéfommelfer eller förbinDelfer, famt IpéningéfcDlar till äftenjFap (Tola antingen jfrifroaö på fiämplaDt papper, eller ocF DermeD belägga^, till Det belopp, på Det fatt, meD De unDantag od) roiD Det anfrcar, Denna författning roiDare flaDgar. 23if). titl 91. ©t. ^rot. 1850 & 1851; 10 ©ami. 1 2lfo. 2 Panhet. 1 §• 2- Stämpling af pappet od; Pen rvårPe. ©tämplaPt papper (Ball mara att tillgå till få tr*äl fjcla ar!, forn belägg* ningö*d;artor, od) på följanPe voärPen: till Ijela arB, 3, 4, 6, 8 od) 12 (Billin* gar, famt till beläggningS*d)artor 3, 4, 5, 6, 8, 9, 12, 16, 18, 24, 28, 32 od) 36 (BiUingar, äfrocnfom 1, l£, lj, lf, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, 20, 25, 33J, 50 od; 100 DBiBSPaler; od) derutom toepebblanBetter af fåPane palo* rer, font i 8 §. 8 mom. (BaPgaö.
Till den blomkransade grafurnan, som hyser din tårvätta aska, går denna suck. Stackars vilseförda flicka, som naturen skänkt ett blott allt för brännbart temperament, dukande under för passionernas retelser. Gudi lofvadt, det var icke jag som först missbrukat din sveklösa ungdom, och än mindre var det jag, som öfvergaf dig, när plågan isade rosorna på dina kinder och döden släckte skrattets lifsflamma öfver den mun, som så gärna och så eldfullt kysste. Nej, under tusende flytande tårar slöt jag dina ögon och dina ögons sista bild på det skammens och nödens ställe, där du låg och lyktade dina dagar, öfvergifven för första gången af Cupido och Chariterna. Ensam af de många, som du lyckliggjort, gick jag bakom din kista och lade ännu den rosenkrans, som jag räckt Idalias prästinna, på grafkullen vid Solna ... Men ack, rodnande Rosalie med röda band i corsagen och rönnbärsröd pompon, hvita, bleka Rosalie i grofva svepningslinnet af buldan på kuddens grå lärft, jag kan ej förgäta dig! Såsom andra kom jag och lånade af din eld, när jag var ensam och förfrusen, som andra tydde jag till din glädje och din smekning, när jag var gäckad och slagen – men att hjälpa dig, att rädda dig från den bristande glanskis, där du dansade mellan de vakar, som heta nöd och lusta – det! – Dock, milde Fader, hvilkens bild är den sol, som nu lifvar min anda, du som känner mig och min ånger, och som vet att jag är bättre än de många, förbarma dig och gif mig här i denna min dyra hembygd, dit jag sökte hän undan Stockholmslifvets oro och samhällslefnadens buller, den läkande friden. Så bad jag och reste mig upp från den grå klippan och en stor glädje fyllde min varelse. Jag kastade min hatt, jag hoppade som ett kid, min själ jublade i kapp med nordens Philomele, som ropade i grenarna på en lummig stam sin hymn till alla sångers Mästare. Och lätt som en yngling sprang jag utför bergets brant ner till byn, som i soluppgången just mornade sig.
Maj:t, genom nådigt bref af den 6:le sistförflutne November, behagat frikalla Krigs-kollegium från den speciella granskningen af Sjukhusets räkenskaper, har Direktionen redan fogat anstalt, att samtliga verifikationerna för 1850 och följande årens förvaltning förblifva under vård af Direktionens tjenstemän, för att, efter hvarje års utgång och sedan hufvudboken blifvit upprättad, i förening med densamma till vederbörande aflemnas; såsom följd hvaraf den af Revisorerne äskade foliering af verifikationerna i oafbruten nummerföljd samt hänvisning med zilfror emellan sammandragen och verifikationerna framgent kommer alt iakttagas. § 3 Att, enligt hvad Sjukhus-kommissarien, Kapitenen Dahlström, i afgifven förklaring upplyst, balans-relation öfver Sjukhusets, vid 1847 års utgång, ägande fordringar blifvit i vanlig ordning upprättad, ehuru densamma, vid hufvudbokens aflemnande, icke till Kammar-rätten åtföljt. Ett utskrifvet exemplar af berörde relation varder härhos underdånigst vidfogadt. Direktionen framhärdar med djupaste underdånig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigsle och tropligtigste tjenare och undersåter, C. F. LORICHS. T. OXEHUFVUD. S. W. NAUCKHOFF. F. EHRENSVÄRD. CARL D. FORSBERG. P. 0. LILJEVALCH. Stockholm den 8 Februari 1850. Aug. Grandinson. 29 — 226 — Balans-relation ofver Kongl. Allmänna Garnisons-sjukhusets vid 1847 års utgång utestående fordringar. 1847. Lifregementets Grenadier-corps, för trumslagaren Edvalls sjukvård, . 73: Inbetalda den c Feb. 1818. Elfsborgs regemente, afskedade soldaten 'Besks sjukvård, 72: 24. —Beror på underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t om afskrifning.
N:o 399, i anledning af verkställde omröstningar, enligt Utlåtandena N:ris 257 och 367, angående pensioner åt f. d. Stats-Råden Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Grefve Hård. Lades till handlingarne. N:o 400, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Ledamöternes i Rikets Allmänna Ärenders f. d. Beredning underdåniga ansökning att få såsom pension bibehålla de af dem i sådan egenskap innehafda arfvoden. N:o 402, i anledning af Herr Thore Petrds motion, angående befordrande till verkställighet af den ordinarie Stats-regleringens definitivt algjorda delar. Bifölls. N:o 406, i anledning af Herr Lefrens, J. P., motion om skyndsamt bestämmande af förskott till bedrifvande af befästnings-arbetena vid Carlsborg oell Stockholms skärgård. Bifölls. N:o 407, i anledning af Herr A. von Hartmansdorff: motion om uppgift å de ökade anslag, som kunna erfordras till förhöjning i embetsoch tjenstemännens resekostnader, i följd af Rikets Ständers beslut, angående skjutsnings-anstalterne i Riket. Bifölls. N:o 408, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ett årligt anslag af 15,000 R:dr till understöd för de i liufvudstaden förlagde Ga i nizons-Regem en tens mat-inrättningar. Återremitterades. N:o 409, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skil jagtiga beslut, i fråga om eftergift af Lands-Kamereraren, Kammar* Rätts-Rådet Lindbergs ersättningsskyldighet i och för numera aflidne Kronofogden Hoflings balans. Godkändes. Trot. Utdr. d. i3 Jan. 184.1. N:o 410, angående sökt låne-nnderstöd till uppförande af en ny kyrka i Hernösand. Bifölls.
För För öfrigt, och hvad angick de af Rikets Ständer beviljade pensioner å Allmänna Indragnings-staten åt åtskilliga, vid Arméen anstälde officerare och läkare, vid afgång från Ijensten, blefvo vederbörande underrättade om Rikets Ständers beslut i dessa delar. Stockholm den 15 Augusti 18C2. C. G. Arman, Expeditionschef. 3:o léonyl. Sjöförsvars-depavtementet. 19:o af den 25 Februari 1860, angående anskaffande på kronans bekostnad af däckade lotsbåtar. (36.) 1860 den 23 Mars föredragen, och Förvaltningens af Sjöärendena underdåniga utlåtande deröfver infordradt; hvarefter och sedan detta inkommit, Kongl. Majit under den 23 påföljde Oktober i nåder förordnade orri anskaffande af 12 stycken däckade lotsbåtar för de af Rikets Ständer dertill anvisade medel. 20:o af den 25 Februari 1860, i fråga om den tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand. (37), 1860 den 23 Mars föredragen, och, jemte det öfriga vederbörande om den af Rikets Ständer medgifna förändrade förläggning af ifrågavarande nya fyr underrättades, Förvaltningen af Sjöärendena i nåder anbefald att snarligen inkomma med förslag till samma fyrs uppförande å Lungön. Sedan bemälde embetsverk under den 17 påföljande April fullgjort detta uppdrag, föredrogs ärendet ånyo den 24 i samma månad, hvarvid Kongl. Majit i nåder fastställde rilnjngarne till merberörde fyr-inrättning, hvilken derefter utfördes och vid slutet af sistlidne år kom i verksamhet. 21:o af den 14 April 1860, angående förnyad indelning af nyroterade jorden i Rlekinge län. (52.) 1860 den 15 Maj föredragen, hvarvid Kongl.