Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sä har jag äfvenledes, till en mildring af lagens stränghet emot de bemedlade, föreslagit, ibland annat, att påbudet om Kronoocli Polisbetjeningens anlitande för fattigmedlens utbekommande och den föreskrifna länga Rättegångs-ordningen för fattig-anspråkens fullföljande, måtte få bortfalla, samt att den 10 §. med den kommunala extra-beskattnings-rätt, som der åt sockennämnderna uppdrages, måtte upphäfvas, enär den samma §. just innebär den första Svenska grundläggningen af ett Engelskt fattigtaxe-system, samt dessutom, då den icke tillkommit pa sätt i 114 §. Regeringsformen föreskrifves, till och med synts mig ligga i strid med Regeringsformens 73, 57 och 61 §§. Deremot hafva de Högloflige Utskotten, utan att ingå i någon pröfning, än mindre vederläggning eller ens framställning af sjelfva de motiver, som för berörda yrkanden ligga till grund i motionen (hvaraf derföre exemplar för dem, som dock kunde vilja derom taga kännedom, finnas att tillgå i de resp. Ståndens Kanslier), helt enkelt vidhållit en motsatt åsigt, att nemligen “Fattigvården är att betrakta såsom en (icke Kyrkan, men) Staten egentligen åliggande angelägenhet, som genom kommunerna ombesörjes,“ och att “Staten {i st. för Gud) har till och med att bereda möjlighet för hvarje samhällsmedlems existens,“ och vidhållit en sådan åsigt endast på den grund, att det är densamma, som gäller i nuvarande fattigvårdslag. Men om än ett sådant Utskotts-förfarande icke är ett annat, än det, sorn i ;J4 §. Riksdags-Ordningen föreskrifves, så må det dock förlåtas mig, dä jag finner motionen helt och hållet afslagen, om jag likväl-vågar tro, att frågan, huruvida svensk fattigvård bör byggas, eller icke, pa den enda bestående välfärdsgrunden, eller huruvida den bör anordnas och ombesörjas antingen såsom en juridisk eller såsom en moralisk angelägenhet, är af den vigt för fäderneslandets framtida väl eller ve, att den kunde varit förtjent af en grundligare ompröfning." S t o c k Ii o 1 ni.
Jag är af Herr Friherre Lagerbjelke angifven, genom dess muntliga yttrande i förra plenum, att hafva angripit hans karakter såsom aktningsvärd enskild man och medborgare, då jag sagt: ”att Representanten, som finnér Den 37 Januari! f. m. yttranderätten stå i fara, ilar med oro till sin plats och anar vådliga afsigter, sådana, som i sin planmässiga verkställighet skulle leda till ett oafbrutet sjunkande ned till civilisationens lägsta ståndpunkt.” Herr Frilierren har funnit sig förolämpad af detta yttrande, och jag står, derför tilltalad, nu inför en Hof-Rätt. Herr Friherren ådagalägger med ojäfvige vittnen och bevis, att jag under denna Riksdag stundom varit synlig på Riddarhuset såsom Representant, att jag nu personligen och med värma uttalat nämnde yttring, på ett sätt, sorn utmärkte att det var just jag, som hyste oron, som anade den elaka afsigten. Sedan Herr Friherren på sådant sätt bevisat identiteten emellan mig och den af mig omtalade Representanten, fortfar Herr Friherren att bevisa, det han varit författare lill det förslag om sådane ändringar i Tryckfrihets-Lagen, som af mig påstodos innebära vådliga syftningar, han tvingar mig att erkänna, det jag läst detta arbete, utgifvit i hans namn, och lian drager deraf den solklara slutsatts att jag icke kunnat vara i okunnighet om dess auctor. Från flere andre ställen i mitt anförande, t. ex. det örn Regeringens närmaste omgifning, sorn kan anses inträffa på Friherre Lagerbjelke, gör han det evident att mitt yttrande syftat på honom. Nu, säger han, kan väl icke någon mera infernalisk plan finnas, än den, som skulle leda till fosterlandets sjunkande ned till civilisationens 12 Den 27 J a n u a 1- i i f. ni. lägsta ståndpunkt. En person, som uttänkte, verkställde elier blott gynnade en sådan plan, vore ju sitt fäderneslands förrädare, en , man utan all moralitet och utan ära. Beskyllningen för en sådan tendens är således i högsta måtto ärerörande.
Dess beståndsdelar variera mycket, och den består i somliga hem endast af en lätt risgrynskaka, eller något dylikt, i andra åter, särdeles om herrar fiunas, af kallt kött eller skinka, smör och bröd samt rester efter middagens efterrätt. Någongång serveras äfven ett glas öl vid denna måltid — om middagarne däremot i de allra flesta fall endast vatten. Vin bjudes sällan, utom i hem, där sen middag intages, hvarvid Bordeauxvin (claret) äfvensom sherry äro favoritvinerna. Den ständigt sig allt mera utbredande, storartade nykterhetsrörelsen gör dock att i flere hus vinkaraffinen alldeles försvinner från bordet. tet, så att saften ej må dunsta bort. Ty nu är denna mer dyrbar än någonsin. För säkerhets skull kan man lägga en handduk eller dylikt emellan locket och kärlet, hvaruti svampen kokas. När svampen är färdigkokt, må jag hafva de kärl redo, hvaruti den skall förvaras. Därtill äro mindre glasburkar lämpliga, icke större än som kan anses kunna åtgå till era anrättning. Ty sedan de äro öppnade, kan svampen icke länge förvaras, utan att skämmas. Dessa glasburkar böra vara i beredskap sålunda att de uppvärmas i kokande vatten, tills de bli väl varma. Den förvällda spampen tages ur grytan, medan det omgifvande vattnet är i kokning, och påfyllas de i ordning ställda burkarna. Påfyllningen bör gå så fort som möjligt, och ses till, alt saften står öfver svamparna. Så fort som möjligt påhälles nu i beredskap hållet smält smör eller flottyr, som, när det kallnat, bildar elt så kalladt smöreller flottyrlock. Sedan öfverbindas burkarna, sedan de väl kallnat, med pergamentspapper. På detta sätt kunna de hålla sig ganska länge, men man må se väl til), att icke några svampbitar stiga upp öfver smörlocket. Smöret är icke förloradt, ty det kan med fördel användas vid den blifvande tillagningen af den konserverade svampen. Härtill passa champignoner, hvila bläcksvampen, Karljohanssvamp, fjällskifling, riskor. Till omelett böra svamparna förvällas på sätt som nämdt är, hur ädla de än äro. Kaffesurrogat af s v a m p.
Jag anser fördenskull spannmålsupplagen i den delen af Pöket böra bibehållas, och att betänk, således i detta afseende bör efter skeende återremiss förändras. Beträffande åter andra punkten af betänk., eller saltlagren, så vet en hvar, att saltet lika litet kan umbäras, som inom landet frambringas utan alltför stor kostnad; och då jag således på detta och andra redan anförda skäl tillstyrker galtlagrens bibehållande, vill jag korlligen lill besvarande Den i5 April f. ra. upptaga några af de anmärkningar, hvilka blifvit framställda såsom skäl för den motsatta åsigten. Man säger, att dessa saltupplag icke behöfva anlitas; men Ilr v. Hohenhausen har med exempel bevisat motsatsen. Man har sagt, att saltlagren småningom bortsmälta och att de deri nedlagda capitalerna sålunda förloras. Men då en ledamot omförmält, att i städerna inom det honom anförtrodda län saltpriset omvexlat ända till i5o proc., frågar jag, om saltlägren icke bort tillitas för att förekomma den öfverdrifna dyrheten, och örn de ej fördenskull böra bibehållas? Den liknöjdhet eller vårdslöshet, hvarmed de hittills blifvit begagnade, borde upphöra, men icke blifva skäl till den nyttiga anstaltens afskaffande. Vidare yttrar man, att i händelse af inträffande krig finnes väl någon neutral nation, som för sin vinnings skull inför salt i våra hamnar. Jag deremot tror, att fienden, om han äger tillräcklig sjömakt för att hindra det, hvarken tillåter den ena eller den andra att inlöpa; och man skulle då utan lager hafva utsatt sig för äfventyret att sakna sall eller nödgas köpa det till öfverdrifvet pris. Jag inser intet skäl, hvarföre man skall göra ett sådant rön, just då Riket bäst behöfde sina krafter till annat ändamål än sitt eget uppehälle. Man påstår det vara orättvist att ålägga de handlande hålla saltlager.
Jag hoppas, att vi icke nu skola göra oss skyldiga till ett sådant vacklande i lagstiftningsväg och tillstyrker derföre en sådan förändring i §:ns redaktion, att den åt K:s Befh:de inrymmer fullständig rättighet att bifalla eller afslå ansökningar om krogrörelses bedrifvande inom länet, men, som jag icke tilltror mig, att nu i bast upgifva ett lämpligt redaktionsförslag i denna syftning, förenar jag mig med de Hrr, hvilka önskat §:ns återremitterande. Frih. af Ugglas: Jag vill ingalunda påstå, att den redaktion jag upgifvit är den aldra bästa, som i detta afseende kan upfinnas, och motsätter mig således icke en återremiss af §:n, så vida det Serskildta Utsk. vid frågans förnyade behandling vill taga i betraktande de skäl, hvilka, så väl af mig, som flera andra talare, blifvit anförda för frånträdande af den grundsats, som Utsk. i sitt Betänk, följt. Jag gör detta så mycket heldre, som Frih. Raab förklarat, att, derest han finge tillfälle att närmare öfvertänka förslaget, han deråt troligen skulle lemna sin röst. I förbigående ber jag att få nämna, att mitt förslag ingalunda sett dagen, till följd af ett hugskott, som Frih. Raab tyckes tro. Det hade sin tillvaro redan i går, ehuru jag icke framlade detsamma, emedan jag icke trodde, att det skulle löna mödan att framkomma med ett förslag, som, enl. hvad jag förmärkte, icke skulle hafva någon utsigt till framgång. Såsom jag förut yttrat, motsätter jag mig icke en återremiss och återkallar derföre mitt förra yrkande om propos. å milt förslag. Jag ber likväl att få fästa det Serskildta Utsk:s upmärksamhel derå, att åtskilliga betänkligheter torde möta vid antagandet af det slutliga tillägg till förslaget, som Gr. Lagerbjelke framställt. Det kan visserligen, på sätt den värde ledamoten omnämnt, gifvas några fall, då det kunde vara skäl, att en krogrörelse finge bedrifvas äfven emot socknemännens bestridande.
I allmänhet skulle jag föreställa mig att då en lag är otydlig men en praxis utbildat sig, hvilken kan bevisas hafva stöd i sjelfva lagen, det är nödvändigt alt fortfarande följa denna praxis, så vida man vill undvika kastningar från den ena sidan till den andra. Utsk. har hyst denna åsigt som jag tror vara riktig och derföre anhåller jag om bifall till betänk. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Om ordalagen i grundlagen, rör:de grundlagsfrågors behandling icke vore otydliga, skulle visserligen icke de långvariga tvisterna derom städse förnyas. För dem finnes ingen annan högre skiljedomare, än Const.Utsk. När nu denne domare uttalat sin mening, hvad hafva då Stånden annat att göra än ställa sig densamma till efterrättelse? Ty låtom oss antaga att en talman vägrade propos. på ett af Const.Utsk. framstäldt förslag i detta hänseende och att Ståndet äskade att den likväl skulle äga rum, samt att frågan således ginge till Const.- Utsk. Hvad blefve väl följden? Jo att Ulsk. åberopade hvad det en gång sagt, gåfve Ståndet rätt och talman orätt. När nu Const.- Utsk. i denna fråga åberopat hvad det förut sagt, hvad hjelper det då att strida deremot. Jag kommer således till samma slut som Gr. Lagerbjelke. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. af Const.- Utsk:s förevar, utlåt, behagade godkänna den uti samma Utsk:s mern. N:o 13 föreslagna voler:s-propos. Ropades ja. Föredrogs och bifölls StatsUlsk:s d. 19 dennes på bordet lagde mern. N:o 254, ang:de 2:ne med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor. Föredrogs StatsUtsk:s d. 19 dennes på bordet lagda utlåt.
De solidariske bolagsmännen i bankbolag skola sig emellan utse en styrelse, hvilken eger att, enligt den instruktion, som af bolaget utfärdas, och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas, banken förvalta och i alla mål för bolaget lagligen tala och svara. En hvar delegare, som till styrelseledamot utses, skall i bankens förvar deponera minst ett lottbref, hvilket icke, så långe han i styrelsen qvarstår, får från banken utlemnas. § 17. Mom. 1. Ledamot af styrelsen kan från sin befattning skiljas genom i behörig ordning fattadt bolagsståmmobeslut. Mom. 2. Afgående styrelseledamot förblifver ansvarig för de åtgärder, i hvilka han deltagit, tilldess, efter i vanlig ordning skeende revision, ordinarie bolagsstämma beviljat decharge. § 18. .TW-doo M Namnen på styrelsens ledamöter Samt på dem, hvilka ega att underskrifva bolagets banksedlar och öfriga förbindelser, skola efter hvarje ordinarie bolagsstämma, äfvensom, då någon förändring i dessa afseenden eljest inträffar, anmälas hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och införas i allmänna tidningarne. § 19. Styrelsen åligger: att når som helst hålla bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Kongl. Majits Befallningshafvande eller dess ombud, samt för den särskilda undersökning Kongl. Majit kan finna för godt att låta anställa; att genast efter hvarje qvartals slut, i närvaro af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller dess ombud, upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Majit insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning; börande denna öfversigt jemväl innehålla uppgift om uppoch utlåningsrånta samt diskonto, som, under den tid öfversigten omfattar, varit i banken gällande; att, så snart ändring i uppeller utlåningsrånta eller diskonto beslutes, genast derom i allmänna tidningarne kungöra; att, efter verkställd revision, till Kongl. Finans-departementet insända revisionsberättelsen, äfvensom att låta införa densamma i allmänna tidningarne; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder samt de äf Kongl. Majit fastställda bolagsreglor föreskrifva.
Andra Hufvud-Titeln. Civileoch Lands-Staterne. 1:0 För Nedre Jusliliae-Rev isionen, Cancellie-Expedilionerne, Kammaroch Sundhets-Collegierne, äfvensom för Lands-Staterne lärer Eder Kongl. Maj:t i nåder vara betänkt på reglering af nya Stater, hvadan Stats-Contoret anser det öfverflödigt, att här afgifva de af Stats-Contoret kända speciella behof af tillökning å desse Stater. 2:0 Stats-Contorets Stat undergick år 1824 en efter dåvarande behof lämpad reglering, lill hvilken förut befintlige tillgångar jemte aflöningen för det, enligt Rikets Ständers föranledande, inrättade Conior för Riks-Boksluts-Arbetets bestridande, voro i det närmaste tillräck liige. Sedermera har dock, i sammanhang med de regleringar som egt rum med åtskillige Embets-verk, äfvensom till följd så väl af Eder Kongl. Majrts serskildte nådiga föreskrifter, som Rikets Ständers gjorde framställningar, i afseende å åtgärders vidtagande till förenklande af uppbördsoch redogörelse-verket, och till införande af ( 3' ) en större fullständighet och förbättrad form i åtskillige förvaltande Verks redogörelser, till Stats-Contorets förvaltning blifvit öfverflyttade mångfaldiga lill detta Embelsverks befattning förut icke hörande ärender. De tillökade göromålen bestå hufvudsakligen uti: 1) Magazins-Ärenderne, hvilka år 1826 till SlatsContoret öfver flyttades, hvarigenom under den dag i hvarje vecka som egnas åt desse ärenders föredragning derstädes, StalsContorets Ledamöter äro hindrade från att sysselsätta sig med de göromål som tillhöra deras detailler. 2)' Chartae-Sigillaloe-ärenderne, bestyret med Vågstaterne samt.
Ridkärn 845 — Genom en förändrad konstruktion å ugnarne vid svafvelbruket har vedåtgången blifvit nedsatt med f:delar af hvad den var före 1838 till sjelfva svafveltillverkningen; hvaremot victriol-verket ännu konsumerar ungefär samma qvantitet som fordom. 13 Kalk har tillverkats vid 15 ugnar inom Vester Nerike och vid 3 inom Öster Nerike. Vid Torps pottaske-raffmaderi i Askers socken uppgick år 1840 tillverkningsvärdet till 2,400 R:dr Banko, men för påföljande året är icke någon tillverkning uppgifven. Papperstillverkningen vid Lindbacka nära Örebro och Ärneberg i Hammars socken uppgick år 1841 till 19,239 R:dr ig sk. Vid 15 tegelslageriet' har tillverkats ungefär 436,000 taksten och 558,000 murtegel. Ett oljeslageri, som blifvit anlagdt inom Qvistbro socken, lemnar 2,000 kannor linolja och 80 skeppund oljekakor, till ett sammanräknadt värde af 2,866 R:dr 32 sk. Är 1841 voro på landet 4 färgerier med tillverkningsvärde af 2,070 R:dr, 6 garfverier för läderberedning på Engelska sättet med tillverkningsvärde af 2,348 R:dr 32 sk. och 2 vadmals-stämpar med tillverkningsvärde af 266 R:dr. Sjöfarten idkas uti Hjelmaren med ett fartyg om 28 lästers drägtighet, hvarmed från Derböhls lastageplats i Lennäs socken transporteras till Slockholm Brefvens bruks-effekter, samt i Vettern med 13 båtar, den slörsta om 46 läster och den minsta om 20, och med hvilka utföres tegel, kalk och jern samt hemlages malm, spannmål och handelsvaror. Ångfartyget Engelbrecht om 30 hästars kraft, som gått emellan Örebro och Stockholm till det mesta med fraktgods, har tillhört en possessionat inom länet, och för öfrigt finnes bland länets invånare aktie-ägare uti ångfartyget Vettern, som föga blifvit begagnadt för länets behof.
St:s bifall vid denna riksdag; så lärer R. o. Ad. finna, att äfven derigenom consistoriinotariernes göromål komma att i betydlig mån förökas igenom alla de omregleringar och förhandlingar som dervid komma i fråga. Det 32S L>en 29 Ju ni. är således påtagligt att, isynnerhet i de större stiften, der församlingarnes antal är stort, och der folkkskolornas antal uppgår till mera än hundrade samt Elementar-läroverken till kanske 5, ti å 8, der blifva consistorii-notariernas göromål betydligt förökade emot hvad de förut varit. På dessa skäl måste jag för min del anse mig, i konseqvens med R. St:s förut fattade beslut, nödsakad att votera för K. M:s propos. i detta afseende. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad yttrade Hr Gr. o. Landtm, att Hr Rosenblad föreslagit att en summa af 1,000 eller 1,200 r:dr måtte för ifrågavarale ändamål ställas lill K. M:s disposition, men att propos. å ett sådant alternativt förslag ej syntes kunna framställas samt Hr Landtm, fördenskull finge anhålla, alt Hr Rosenblad måtte uppgifva å hvilkendera summan lian önskade propos. Hr Rosenblad: Då hälften af den äskade summan utgör ungefär 1,200 r:dr, så får jag vördsammast anhålla om propos. pä detta belopp. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att K. M. äskat ett anslag af 2,160 r:dr att fördelas i 12 löner, hvardera af 180 r:dr och tilldelas consistorii-amanuenserne i rikets 12 stift; alt StatsUtsk. uti förevar:de punkt, hvartill Frih. Tersmeden yrkat bifall, afstyrkt bifall till hvad K. M. i denna del föreslagit; men deremot åtskilliga ledamöter yrkat bifall till den K. propos., samt Hr Rosenblad föreslagit, att 1,200 r:dr måtte ställas till K.
Neej I, DOKTORN. (Allvarligt.) Men Lilly, försök att behärska dig! sjuk, eller har någon gjort dig ledsen? Harald! Jag förstår inte hvad du menar. Ar du LILLY. (Mellan snyftningar.) DOKTORN. (Reser upp henne trots hennes motstånd.) Har någon gjort dig ledsen? Ajo, det gör du nog! (Gråter.) Alla patienter äro väl inte så rysligt sjuka. Du hade bestämdt lika bra kunnat följa med mig som spatsera med frö- ken Dufva. DOKTORN. Hvad pratar dur LILLY. Jo, Emma sa ', att du gick med henne. Och du ville ju på inga villkor, att hon skulle fara med och. alla herrar tycka ju, att hon är så förtjusande. DOKTORN. (Skrattar.) Nej, vet du Lilly! DOKTORN. (Bestämdt.) Hvem har gjort dig ledsen? LILLY. (Snyftande.) Jo, — du! DOKTORN. Jag! Det förstår jag inte. Hvad har jag gjort? LILLY. Ja, du tycker ju till och med att hennes klä- der äro så trefliga. Och jag, som bara för din skull gjort mig en ny hatt! DOKTORN. (Drar henne till sig.) Och så tyckte jag mer om fröken Dufvas mössa. Stackars min Lilly! Var det där skon klämde? LILLY. Det var inte det, det var Du visste väl, hur glad jag skulle ha blifvit, om du kommit med. Om du bara hade velat, så hade du nog kunnat. DOKTORN. (Allvarligt.) Nej, det hade jag inte. plikten gå framför allt. Ack, Harald, om du visste! (Gråter igen.) DOKTORN. Var nu förnuftig, Lilly, och säg mig hvad det är! Har jag gjort dig ledsen, så är det alldeles utan att veta eller vilja det. Hvad har jag gjort, som så kan bedröfva dig? LILLY. (Springer upp och ställer sig framför honom, darrande af sinnesrörelse.) Och det frågar du! Du, som aldrig bryr dig om mig, aldrig tänker på mig eller frågar efter, om jag har tråkigt. För alla andra har du tid, men jag får inga anspråk ha på dig.
De bland de moderate, som skåda på förhållandena realistiskt, som bedöma hvarje sak efter dess följder och kallt betrakta den för det stora hela jemförelsevis obetydliga förlust, som äfven det mest omtalade attentat medför, de låta sig icke af något sådant afhållas från att arbeta för en utveckling i den riktning, som de annars anse god, de kunna tvärtom eggas att arbeta litet ifri-gare för att snarast möjligt undvika dylika obehagliga och komprometterande bragder. Härmed må emellertid vara huru som helst. Det är kanske icke sant, att Ravaillacs dolk, Orsinis bombeller feniemas bössor gjort någon nytta åt den sak de voro afsedda att tjena, och säkert är, att månget attentat skadat sin arrangörs sak: det behöfves ej mer, ån att gagnet många gånger synes tillräckligt sannolikt, för att vara en fanatiker nog. Desse ytterlighetsmän äro af tvenne slag. Somlige kasta sig med brinnande ifver in i agitationen för sitt mer eller mindre klara ideal och lyckas så fullständigt gå upp i denna, att de ej göra tydligt för sig, huru ringa frukt de skörda af sin möda. Det är idealisterna inom partiet och en vackräre, mera oegennyttig idealism finnes ej bland dem, som påstå sig hafva patent på den varan. Men de kalla och beräknande inom fanatikernas parti, de nöja sig ej med denna platoniska kärlek till framtidsidealet. De vilja se ett resultat af sin verksamhet. Det är det ämne, hvaraf attentatens ledare bildas. De äro oftast ej rädde för att sjelfva handla, om så nödigt varder, men de föredraga att vara sammansvärjningens chefer och lemna utförandet åt utvaldt folk bland partiets idealister. Desse senare hafva nemligen dels sina anfall af förtviflan, då de inse huru litet de uträtta, dels öfvergår deras glödande nit för sina ideal ofta till ett lika otygladt hat mot det bestående och dess representanter, så mycket lättare som de makthaf-vande vid sina skyddsåtgärder gemenligen skära alla öfver en kam och behandla idealisterna efter principen » stryk skall du ha, har du inte gjort ondt, kommer du att göra det ».
I någon mån torde väl detta ändamål kunna befordras genom förändrad posthemmans-indelning och anslående af andra hemman till de svagare posthemmanens biträde vid postföringen, i den ordning f. d. Kansli-styrelsens och Kammar-kollegii kungörelse der. 24 Januari 1827 innehåller; men den lämpligaste, om ej för närvarande enda, utvägen till undanrödjande af posthemmansinnehafvarnes billiga klagan synes emellertid vara, att öka skjutslegan för den postföring, som genom postväsendets utveckling i sednare tider tillkommit, och hvilken kan anses utgöra ett drygare besvär, än som vid posthemmansregleringen varit afsedt: kunnande likväl den ej obetydliga kostnad, som härigenom uppkommer, icke för närvarande bestridas af postverkets medel, hvilka redan äro tagna i anspråk för andra nödvändiga ändamål, hvadan, för tillvägabringande af denna åtgärd, serskild tillgång måste beredas; och vill, i öfverensstämmelse härmed, Kongl. Majit nu i nåder föreslå Rikets Ständer, att medgifva postskjutslegans förhöjning med åtta skillingar milen för hvarje häst: a) för ali den postföring, som af posthemmensinnehafvarne utgöres utöfver 312 mil om året på helt mantal, och i förhållande derefter för större eller mindre hemmansdelar; b) för af posthemmansinnehafvarne fortskaffade extra poster; och c) för den sedan år 1830 tillkomna dubbla postföring, som af dem, emot gästgifvareskjutslega, bestrider; hvarjemte och enär, vid uppgjord beräkning öfver den tillökade kostnad, som genom postskjutslegans sålunda ifrågaställa förhöjning skulle uppkomma, samma kostnad ansetts uppgå till 12,874 r:dr 5 sk. 8 r:st., Kongl. Majit härmed utaf Rikets Ständer äskar anvisande på Riksgälds-kontoret af ett kreditiv å jemnt tretton tusen r:dr Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition, 1V.0 73. 13 b:ko, att utaf General-post-styrelsen, i man af behof, för det afsedda ändamålet di spoueras.