Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar och en, som bar fickur af guld, skulle betala 4, och fickur af silfver 2 sk. 5:te artikeln innefattar den »särskilda bevillning till krigsgärd», hvilken af »Ridderskapet och Adeln, Presterskapet och en del af städernas invånare» skulle utgöras med 20 sk. för hvarje helt mantal frälse, som funnes i adelns ego och med 1 rdr för hvarje rå- och rörseller insockne hemman samt med 4$ rdr för hvarje helt mantal mensal-, prebende-, annex-, stomoch landskyldshemman samt för kapel lansoch klockarebord. De städer, som hade -utsatt hemmantal å sin jord, skulle erlägga 1$ rdr för hvarje hemman; och för annan, af åker och äng bestående stadsjord skulle betalas samma belopp, efter beräkning af 100 tunnland sådan jord. 6:te artikeln innehåller i de flesta delar lika föreskrifter angående taxeringar för bevillningen samt uppbörd, afkortningar och redogörelse, som 1770 års bevillningsforordnings 4:de artikel. Konsistorierna skulle utse taxeringsmännen bland presterskapet. Taxeringsmännen på landet borde jemväl aflägga ed. Bevillningsmedlen skulle i Banken insättas för Rikets Ständers Kontors räkning och de i uppbörden mottagna »riksgäldsfondsedlar» genast till nämnda kontor aflemnas. Genom ett under år 1790 af Kammarkollegium utfärdadt cirkulärbref erinrades om äldre författningars stadgande, att taxeringsmännens göromål borde granskas och pröfvas, samt att bemälda kollegium vore rätt domstol att till pröfning 37 upptaga de besvär, som antingen af kronans ombud eller de skattskyldige kunde i sådana mål anföras öfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut. Efter derom väckt fråga, förklarades, genom Kongl, kungörelsen den 13 September 1791, att icke allenast hvar och en, som kunde finna sig vara för högt taxerad, utan äfven kronans ombud egde att, genom anförda besvär, hos Kongl. Majits Befallningshafvande söka rättelse uti verkställda bevillningstaxeringar.
Maj:t läcktes i sammanhang dermed i nåder förklara, att, i de fall, då enligt särskilda författningar det är presterskapet anbe/aldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida den ifrågavarande personen, vid den tid dä frejdebetyget meddelas, lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende, eller genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd sådant förlustig, och i sistnämnda fall, huruvida han för alltid är förlustig medborgerligt förtroende, eller vid hvilken tid den honom sålunda ådömda påföljd af brott upphör; samt derjemte i nåder förordna: att, då någon blifvit dömd medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förlustig, del skall åligga domstolen, som i målet dömt, att ofördröjligen genom transsumt af utslaget derom meddela underrättelse till kyrkoherden i den församling, der den dömde är kyrkoskrifven, äfvensom att, i den händelse sådant utslag blifvit af Hofrätt eller af Kongl Majit, i fråga om berörda påföljd, ändradt, eller medborgerligt förtroende blifvit af Kongl. Maj:t i nådeväg återskänkt, det skall åligga vederbörande Hofrätt eller föredragande hos Kongl. Maj:t, att på enahanda sätt derom meddela Ib 191,101 cnc®3nB liiuna moa Stockholm den 27 Oktober 1863 Reservationer: af Herr Henschen; af Herr Börjeson, i fråga om Utskottets hemställan i afseende på Riksdagsfullmägtigen Ola Olssons motion. Doktorerne Emanuelsson och Ternström hafva begärt att få antecknadt, att de icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1863. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 40. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Nov. 1863, kl. 11 f. m.
På det att jag för min del må kunna få tillfälle att förvärfva mig uplysning i detta fall och bilda mig ett omdöme om det af Hr von Hartmansdorff gjorda förslaget, skulle jag önska att dessa 2:ne §§:r återremitterades, hvarigenom Utsk. äfven skulle komma i tillfälle alt uplysa R. o. Ad. om huru det tillgår med Biskopsvalen, hvilka härvid skall tjena till rättesnöre. Frih. Creutz, Stephan: Jag kan icke inse, hvarföre den 3:dje §:n skall diskuteras med den 2:dra. I denna § synes mig alt Presterna blifva fullt tillräckligt representerade. Här står alt Den 13 September e. m. 351 ibland ordinäre Prestman skall en ifrån Iivari Slift samt ifrån Slockholm väljas. Då måtte väl både Komministrar, Adjunkter och Kyrkoherdar vara deruti inbegripne. I 3:dje §:n, om ordningen för valen, står del, att Presterna skola väljas på samma sätt som Riksdagsmän inom PresteSt. Detta blir ett serskildt föremål för öfverläggning, när vi komma dit. Frih. Cederström, Rud.: Det lärer väl icke kunna förnekas, att 2:dra och 3:dje §§:ne ega, lill sitt innehåll, ett serdeles nära sammanhang sinsemellan. Det synes mig alltså äfven tjenligt alt, vid återremitterandet af den ena af dessa §§:r, man jemväl må låta den andra till Utsk. äterfölja. Jag har dertill dessutom ett serskildt skäl. 1 2:dra §:ns förslå slycke uämnes, alt ”Chefen för Ecclesiaslik-Depari :tet må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarna, men ej i det beslut, som mötet, efter thy här nedan sägs, eger falla.” Man skulle härvid kunna anmärka, det en oegentlighet i uttryck härutinnan influtit, enär denna § förutsätter hos mötet befogenheten att fatta beslut; och likväl säges sedermera i 4:de §:n, att mötet icke har någon beslutande-rätt.
I Banken måste på denna räkning finnas så mycken behållning, som fordras till inlösen af utelöpande Riksgäldssedlar, och att sådane äro utelöpande, kail jag bevisa; ty jag har här på fickan tvenne stycken. För öfrigt vill jag erinra, att jag ej på denna räkning, ensam förbehållen Riksgäldssedlarne, föreslagit, att anvisa ifrågavarande understöd. Grefve Frölich, David, anförde skriftligen: Jag delar, mine Herrar, eder otålighet att efter en så lång öfverläggning komma till beslut; men fruktan att vi möjligen skulle stadna i ett för landet olycksaligt, och min önskan att i sådant fall kunna undandraga mig all del i ansvaret, bjuder mig att före voteringen yttra mig, och påkalla Eder uppmärksamhet å en omständighet, som innefattar ett kraftigt argument emot anslag till Götha Canal för det närvarande, och som åtminstone bestämt min öfverty - 182 Den 26 Mars e. m. geise, att deremot rösta nej. Jag alluderar på det sammanhang, som utförandet af Götha Canal har med vårt pappersmyntsystem. Det är sannt, att vårt mynt-system var redan mycket skakadt vid den tidpunkt, då Nationen inleddes på Canal-företaget, men om man måste medgifva, att detta företag varit outförbart vid en sådan epoksom efter 1809, om icke pappersmyntsystemet blifvit ytterligare begagnadt, att det var med ett ord sagdt: en slags conditio sine qua non för Canal-projectet; så måste man också finna, att allt bemödande att återkomma till ordning i myntväsendet skulle motarbetas, så länge Cånal-intresset hade öfvervigten vid Riksdagarne och att, om man nu beslutat göra slut på myntoredan, så måste en af de directa orsakerlie dertill utestängas från allt vidare menligt inflytande.
För min del anser jag förslaget häri ega ett stort företräde, och har dervid endast den anmärkning att göra, att man hädanefter bör begagna uttrycket »undersåte» och icke »medborgare», enär sistnämnde uttryck icke gerna begagnas om qvinnor. Afven skulle jag vilja uttala den önskan alt, sedan man fått en allmän handelsfrihet och någon åtgärd från åklagaremakten icke bör i afseende å handelsoch näringsrättens utöfvande ifrågakomma, åklagarne icke uteslötes från rättighet att idka handel och näring. Sjelf idkar jag, oaktadt chef för åklagaremakten, både bergsbruk och jordbruk, och då synes mig hårdt att man förvägrar de underordnade fiskalerna att äfven befatta sig med näringsfång. Jag tror emellertid icke att en framställning i sådan syftning för närv:de skulle hafva utsigt till framgång, och yrkar derföre bifall till punkten, endast med den förändring att ordet »undersåte» insättes i stället för ordet »medborgare.» Gr. Hamilton: Jag kan icke dela den siste värde tala rens uppfattning, att enda skillnaden emellan nu gällande förordning och hvad som i ämnet borde stadgas, skulle bestå i den bestämmelse, att rättigheten att idka handel skulle tillkomma både man och qvinna, och, i öfverensstämmelse med hvad jag förut föreslagit, anhåller jag att punkten måtte erhålla följ:de lydelse: »Rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna»; •— och dermed punkt. Jag anser nemi. bestämmelsen om god frejd okristlig och icke passande in med våra samhällsförhållanden, ty sedan man straffat brottslingen, bör man icke derjemte förfölja honom, utan bör det tillåtas honom att, sedan han återgått till samhället, ärligen försörja sig huru han bäst kan. Bestämmelsen, att personen skall råda öfver sig sjelf och sin egendom, tillhör civil-lagen, och för öfrigt vet jag icke hvarföre man skall förbjuda en person, blott på den grund att han är minderårig, att, om han kan komma i tillfälle att drifva handel, göra det.
Han bör förstå att redbart sköta och förvalta en egendom på ändamålsenligaste och fördelaktigaste sätt, så att äfven institutens landtbruk blifver mönster och föredömen för andra landtbrukare: han bör derföre känna till landthushållningens olika delar så inom som utom landet, och ega förmåga att i praktiskt hänseende inse och ordna ett landtbruk enligt theoriens och vetenskapens tillförlitliga anvisningar. Framför allt bör han derjemte ega vana och skicklighet vid undervisning, hvarförutan han omöjligen kan ställas i spetsen för ett läroverk eller sjelf såsom lärare vara ett mönster och föredöme vid undervisningen eller tillvinna sig högaktning, förtroende och tillgifvenhet bland medlärarne och lärjungar. Eu i dessa hänseenden vanmägtig eller underlägsen person kan naturligtvis föga eller intet uträtta af hvad honom egentligen tillkommer, han må i öfrigt vara så redbar och aktningsvärd menniska som helst. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 27. 55 Alla de ordinarie lärarne borde tillsättas sålunda, att de anmäla sig såsom sökande på vanligt sätt, hvarefter deras kompetens pröfvas af inspektions-nämnden efter lärarekollegiets hörande. Derefter borde de å förslaget uppförda aflägga vederbörliga undervisningsprof eller på annat sätt ytterligare bestyrka sin kompetens, såvida sökanden ej förut innehaft likartad befattning och derunder ådagalagt utmärktare lärareskicklighet samt mera framstående insigter i de ämnen, hvaruti lärareanställning sökes. Endast i sådant fall må de befrias från särskilda profs afläggande, eller kan det åtminstone öfverlåtas till deras eget godtfinnande. Att bland flera sökande lemnäs tillfälle till täflan är naturligtvis i alla hänseenden rigtigt och bör icke någon förvägras. Vid prof-föreläsningars hållande bör inspektions-nämnden och institutets förutvarande lärare vara närvarande samt äfven, om så pröfvas nödigt, särskilt tillkallade fackmän, t. ex. från universitetet. Utlåtande deröfver inlemnas sedan till Civil-departementet, som, i förening med eller efter infordradt betänkande af Landtbruks-akademiens förval tnings-komité, förordnar och tillsätter lärare vid institutet. Bland sålunda utsedde ordinarie lärare förordne Civil-departementet den till föreståndare, som befinnes vara dertill mest passande.
Månne hon hade sina lockar kvar ännu och månne hon var stor och stark, eller var hon klen som modern? Hvad Hilma ändå måste ha varit sjuk; hon hade ju hostat blod till och med. Men nu var hon nog frisk. Ack, lyckan ger styrka och hon måste ju vara lycklig — vid Isidors sida. Kanske Isidor också — älskade henne! O, nej, nej, det vore dock för mycket! — Men hvarför? Borde han icke älska sin hustru, sitt barns mor? Jo, naturligtvis, det hörde ju också till hans plikt! Det var en dag i början af september, den femte hösten efter den sorgliga omkastningen i Sigrids lif. Hos Holters var det glädjefest. En liten dotter hade kommit till världen och den unga frun förevisade med strålande ögon sin nya lilla skatt för sina samlade vänner och anhöriga. De voro där allesamman, Magnus ' föräldrar och Sigrid och hennes mor. Den lilla hade nyss blifvit döpt och hon hade så stilla somnat midt under den heliga akten. Nu låg hon i sin lilla vagga inne i sängkammaren, Klara och Sigrid stodo lutade öfver henne och betraktade det lilla, rosenröda anletet. Den unga modern strålade af lycka. f ^ t i l ' - v &gt;! IDUN 264 18W — O, Sigrid, — utbrast hon med vek stämma då? frågade hon bäfvande och gick emot Mag— hvad har väl jag gjort för att bli så lycklig! nus med utsträckta händer. År det — om Isidor? O, om det stode i människomakt att dela med — Ja, svarade Magnus med högtidligt allvar, sig af sitt hjärtas öfverflöd, hur gärna ville jag det är om Isidor, — han är fri? då icke gifva åt dig, du, som mer än någon annan — Och Hilma? förtjänat att finna lyckan. — Hon är död. Sigrid vacklade ett ögonblick, därpå föll hon — Kära Klara, jag är ju också lycklig på mitt vis, — svarade Sigrid med ett sorgset leende. — utan ett ljud afsvimmad i Klaras armar. Åtminstone kunde jag icke ha blifvit det på annat För sorgen hade hon icke dukat under, men sätt.
Ståndet täckles förlåta mig begagnandet af delta ord); han säger nemi. alt sjelfva pröfningen af vår läras sanning ”skall ådraga straff af landsförvisning.” Alt anföra denna förblandning af religionssanningarnes redliga undersökande, hvartill Skriften uppmanar och hvilket vära lagar tillåta, med ett lättsinnigt affall frän vår lära, är nog för uppgiftens vederläggande. Hvad vill nu den värda talaren? Religionstvång utomlands t. ex. i Schweitz, såsom man i allmänhet känner, och den oinskränktaste religionsfrihet inom fäderneslandet. Jesuiternas förjagande ur det förstnämnda landet, men en möjlighet för dem, att pä hemliga vägar smyga sig in i Sverige. Icke längesedan uppfördes bland oss det vämjcliga skådespelet, att ett konsistorium blef offentligen och oförsynt anfallet derför att det sökte hindra uppförandet af ett mclhodisliskt kapell uti hufvudstaden, och då sedermera predikanten i detsamma icke befanns arbeta uli (idens beklagansvärda riktning, skickade man pöbel alt slöra offentliga andaktsöfningar. Den tragedi, som dä uppfördes uli smått, torde, om den väckta motionen vinner framgång, snart komma att uppföras i stort. Jag vill dock cj tro, att talaren, med sin öfverlägsna skicklighet alt beräkna, haft sin skarpa blick fästad på eli sådant utviilgadt fält för verksamhet. Jag anhåller vördsammast att dessa mina anmärkmr vid motionen och i synnerhet vid Hr Hjertås beskyllning emot presterskapet måtte få till Utsk. åtfölja. Detta anförande afbröts genom ankomsten af Hr Statsrådet och chefen för linans-depart. m. m. Sven Abraham Munthe, som å K. M:s höga vägnar allemnade en Dess nåd. propus, (ill 11. St., men sedan Itr Tham, efter det Hr Statsrådet blifvit utbelcdsagad, uppläst sitt anförande till slut, biföll 11. o. Ad. att detsamma finge remitteras till Lag-Ulsk., dit Gr. von Stedingks i ämnet väckta motion blifvit remitterad.
i ödmjukhet också ett litet ord Men låtom ingen makt oss dem beröfva, de dyra rättigheter, som vi om några rättigheter, som vi äga, som hvarje kvinna äger på vår Af dag, de stå i nya testamentet skr if na med tydliga och himmelskt klara drag. Att kärleksfullt och stilla hjälpa, tjäna uti det kall, som hon har fått af Gud, och söka ej sitt pris, men hans allena, är hennes rättighet, ej blott hans bud. gå med hjälp och tröst till plågans läger i offrande och ödmjuk kärlekstjänst, den rättigheten heligt värde äger, fast den i världens ögon aldrig glänst. Ja, hon har rättighet att torka tåren, som pressats fram i lif vets kamp och nöd, att gjuta vin och olja uti såren, som hennes Mästare själf henne bjöd. Att vid hans fötter stilla ordet höra och i sitt hjärta sedan gömma det samt efter Herrens vilja ordet göra, är hennes himmelskt sköna rättighet. Ja, hon har rättighet att, skild från flärden, i anspråkslös och enkel barnatro få L. L. skaparhanden redan henne gifna som helig hemgift före fallets Att fått! jord! sprida ljus i någon vrå af världen och bringa fröjd till något ödsligt bo. Att stärka svaga knän, som börja svikta i lifvets kamp bland mödor och besvär och den mot jorden vända blicken rikta upp emot målet, som därofvan är. För det blödande Grekland! Från krigsskådeplatsen meddelas, att mängden af grekiska sårade redan är ofantligt stor, och att eländet bland dem är fruktansvärd! i anseende till bristen på tränade sjuksköterskor och på åtskilliga för de sårades skötsel behöfliga effekter. Bland annat har kloroformen tagit slut, så att operationer måste verkställas utan sådan! Hela den kristna världen och ej minst Sveriges kvinnor måste under dessa hjärtslitande omständigheter lifligt känna sig manade att skrida till hjälp, enhvar efter sin ringa förmåga. Vi hänvisa till den » vädjan från Greklands till Sveriges kvinnor», hvilken var införd i Idun n:r 15. Snar hjälp är kär, om nå- gonsin, af nöden, och den minsta skärf, i kristlig kärlek gifven, är lika varmt välkommen.
Derföre, och då man i närvarande ögonblick icke äger något förslag till en förbättrad sammansättning af Juryn, tror jag vi göra bättre att behålla den gamla inrättningen sådan hon är, än att vi inlåta oss på en oförsökt bana, som torde leda till sämre slutföljder. Enär Ridderskapet och Adeln för närvarande blott har grunderna att bedomina och rösta öfver, hemställer jag således, att contra-propositionen må innehålla, att Ridderskapet och Adela anser grun - Den 27 Januarii f. ni. Jerne för närvarande Tryckfrihels-Förordning, om icke r ig tiga, dock bättre än de föreslagna. H. Ex. Herr Friherre Lagerbjelke: Jag hade för någon stund sedan anhållit om ordet endast och allenast för att, i likhet med hvad flere talare före mig försökt, söka komma till slut på öfverläggningen. Att återigen besvara, hvad under mellantiden blifvit sagdt och ej svarslöst lemnadt, skulle utan nytta förlänga den. Jag finnér mig således pligtig att endast inskränka mig vid ytterst få anmärkningar, föranledde af hvad jag nyligast hört. En frejdad talare, som för första gången i denna fråga uppträdt, Herr Grefve von Schwerin, har gjort det i afsigt att vederlägga den satts, att närvarande Jury ej är tillräcklig för personlighetens helgd. Herr Grefven tror, att denna aldrig störes hos den egenteligen enskilte lugnt sin väg framvandrande medborgaren. Äfven jag vidgår, att det sker sällan. Herr Grefven tillägger, att personliga förhållanden blifva helt olika när en medborgare uppträder såsom representant af en opinion, hvilken opinion äfven är andras, eller såsom repre-^ sentant af intressen; att han då ikläder sig en dubbel personlighet, och att, enär yttranderätten i afseende på opinioner och intressen begagnas, man svårligen kan undgå att äfven blottställa personligheten.
Ho är du, och hvi kom till Danaïders här Du, qvinna, hit bland män, med sköld beväpnade? KLYTAIMNESTRA. Jag Ledas dotter nämns, och Klytaimnestra är Mitt namn, och min gemål är Agamemnon drott. AKHILLEUS. Ikorthet bra du lemnat svar på hufvudsak. Mig skamligt är, att vexla ord med qvinnorna. KLYTAIMNESTRA. Blif qvar! hvi rymmer du? och foga hand i hand Med mig, till lycklig början af ett giftermål! AKHILLEUS. Hvad säger du? jag hand med dig? jag aktar mer Agamemnon, än att komma vid hvad mig ej höfs. KLYTAIMNESTRA. Visst höfves det, emedan du min dotter dock Skall äkta, du Nereidens, hafsgudinnans, son. AKHILLEUS. Hvad bröllop, qvinna, menar du? jag blir helt stum Blott du ej stemplande hopsmider sådant tal? KLYTAIMNESTRA. Hos alla medföddt är, att vörda vännerna, De nya, när de skåda dem, i friarvärf. AKHILLEUS. Jag till din dotter, qvinna, aldrig friade, Ej heller ha Atreider talt om giftermål. KLYTAIMNESTRA. Hvad är dethär? nu åter öfver mina ord Du undre; ty ditt tal för mig är underbart. AKHILLEUS. Så gissa då; att gissa oss gemensamt är; Ty ingendera ljuge vi dock troligtvis. KLYTAIMNESTRA. Går detta ej förlångt? Jag stiftar äktenskap, Som, tycks det, icke finnes till: jag blygs derför. AKHILLEUS. Kanhända har man drifvit gäck med mig och dig. Men slå ur hågen sådantder, och bry ej om! KLYTAIMNESTRA. Farväl! Ty aldrig mera möter jag din blick, Jag, ljugarinna, som har lidit oförskyldt. AKHILLEUS. Dig lemnas samma svar af mig; nu din gemål Jag går att söka inne i palatset strax. GUBBEN.
Då jag nu begärt ordet, är det mindre för att framställa något yrkande, än för att för min egen del få i protokollet antecknadt den omtanka om Svenska folkets beskattningsrätt, som i Utsk:ts förslag framlyser. Enligt denna Den 18 Maj e. ». I8S | åligger det ordföranden i bevillms-beredningen, att af de skattskyldige infordra nödiga eller saknade upplysningar. I 29:de §:n åter stadgas, att den, som icke fullgör sin' skjddighet i detta hänseende, skall pliktfällas. Det är således kronofogden, hvilken, såsom ordförande i komitéen, på en gång eger att anklaga och pliktfälla den felande. Gr. Anckarsvärd: I likhet med Gr. Mörner anser äf ven jag anmärkningsvärdt vid denna § att den, enligt min uppfattning, är alldeles overkställbar. Jag anser det nemligen helt och hållet vara stridande mot förmågan hos vår allmoge att kunna lemna dessa uppgifter. Det finnes socknar, der så få skrifkunnige finnas, och der man icke heller har reda på hvad författningarne innehålla, att det nära nog blir omöjligt att bringa det föreslagna stadgandet i verkställighet. Jag tror derföre att det vore mycket olyckligt, om ordföranden skulle kunna bestämma dessa ansvars-påföljder. På sådant sätt vinner man icke det afsedda ändamålet, utan jag tror att man allenast genom välvilja kan hoppas framkalla sanningsenliga uppgifter. På denna grund anser jag, att §:n bör helt och hållet uteslutas, och att äfven de §§, som vidröra bötes-förhållandeD, böra undergå någon modifikation. Att böter böra finnas för dem, som icke tillstädeskomma, anser jag vara billigt; men att bestämma sådana för underlåtenhet att inlemna skriftliga uppgifter, tror jag icke låter sig göra, utan skulle snarare komma att framkalla mera ovilja, än eljest. Gr. Lagerbjelke: De anmärkningar, som blifvit rikta de emot denna §, angå, så vidt jag förstår, helt andra §§.
Afven för ”genom fasonering till förkläden utmärkta tyger”. 2) Samma tullsats som för ”ylleväfnad, alngods”. 3) Afven för ”Sadelgjordsväf”. 4) Äfven för ”Flor". Fr. o. m. d. V61826 t. o. m. 1830. Tullsats. Förb. 15 Förb. Förb. Tullsats. 1855 Fr. o m. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. XLVIII Bilaga Medelberäkning af tillverkningsvärdet vid inhemska Fabriker och Manufak - 1831-1835. 1836-1841. Bandfabriker Bil, till Tull-Komiléens Betänkande, 7* l J3iiaga Medelberäkning; af importen af nedaimitiimde artiklar under de 1831—1885. 1886—1841. 1842-1845. Litt. Januari • Der Maximioch Minimipriseu ej finnas utsatta, är endast en notering uppgifven. Sam ma limed beräkning i Svenskt Riksmynt, öfver prisnoteringarna å [Med. Litt. (Max. I)er Maximioch Minimiprisen ej linnas utsatta är endast 11: 42 en notering uppgifven. LXY Bilaga lätt. Bilaga Litt. Litt. (Min. Januari. Mars April Maj Juni Juli Augusti Oktober.. Ar Femårsmedium. Anm. Der Maximioch Minimiprisen ej finnas utsatta är endast en notering uppgifven. LXXI Kilaffji lått. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bes v. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 1227 tillsatt, skalle det åligga Consistorium utso en Fullmägtig för den blifvande Kyrkoherden, som bevakar hans rätt, och borde vid dessa föreningar församlingen uttryckligen kungöras, att ingen annan grund kommer att gälla för rättigheternas utgörande, än den förening eller sämja, som Kongl. Majst i Nåder, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år fastställande varder.