Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, till vinnande af det i Högstberörde Förordning åsyftade visa ändamål, Krono - Betjeningen borde tillförbindas att inom föreskrifven kort tid till Kyrkorna, att der qvarblifva, aflem na afskrifter af reqvisitioner af skjuts och 462 jDen 13 Juni, och inqvartering, sättet huru desse skyldighetet blifvit fördel te och utgjorde, samt huru liqviden derför blifvit vérkställd, börandes, hvad ofta handt, förekommas, dels att de inqvarieringsskyldige genom allt för seri tillsägelse icke haft nödigt rådrum att till inqvartering sig bereda, dels att det manskap, för hvilket varit mat betingad, antingen uteblifvit eller till fullt antal icke ankommit, hvarigenom de Inqvarterings - skyldige genom förgäfves gjorda kostnader blifvit i ett större lidande försatte. I sednare fallet borde lämplig ersättning meddelas, t förening med undersökning i båda fallen, hvad dertill. föranledt, äfvensom , då fordrad skjutsning antingen icke blifvit begagnad eller allt för länge uppehållen, hvilket allt torde förekommas och Statens betydligare kostnad i Väntningspenningaf åt skjutsskyldige försvinna, om marcherffluter icke uppgjordes för ett längre afstånd annorlunda, än att vid hvarje Landshöfdinge-Säte, till tid och förhållande, kunna efter förekommande omständigheter förändras. 3:0 Att med afseende å hvad nu anfördt är, jemte flera tinder förflutna år förekomna omständigheter, den önskan må yttras, att sammankomster af Läns Deputerade, till Landshöfdingarne inkallade, måtte sä vidt möjligt är inskränkas, om ej förekommas* -De beslut, som vid sådana sammankomster fattas, kunna icke annorlunda anses, än såsom individuella, och således, ulan att leda till ändamålet af ett allmänt gällande beslut, medföra många olägenheter: jag inskränker mig att blott deribland nämna det olika sätt de vid provinciella samman - Den 12 Juni. 463 niankomster förekommande frågor kunde möjligen af Herrar Dandshöfdingar behandlas.
Uppå dessa grunder hafwa Committeradc katik inrätta Tabeller till lottning för reduckionen endast efter de proportioner, wigterna till hiva xandra haft, tvid deras första inrättning, utan afseende pä flitningsmarkerne, hwilket Eder Kongl. Maj.t Nadigst lärer täckas anse bade med sakens Natur och Förfallningarna instämma. Hwad nu sjelfum wigt förändringen beträffar och sätlec huru den bör werkställas, sä ar det i synnerhet wid Bergsoch Upstads wigterne, som smärigheter möta emedan de öfrige dels åtfölja dessa twänne, dels och aro med victaulie wigten sä öfwerensstammande, akt föga mera derwid fordras, an att Eder Kongl. Maj:t i Räder förordnar, att wäguingen med victualie-wigks likare bör förrättas. P» Bergs-wigken ar. Brukshandteringen i Riket - i6i2 Den 28 Zebruarii ket ställd och inrättad, sä att Hammar-statt, Smedslönen, Kohl-äkgäirg, forlöner samt afgiftrr till Kronan och Jern-Crmoret med mera, derefter determinera';, äfvensom Näkenstaperna, sä hos Bruks-ägar. ne som Bergs-Berjeningen ester denna wigk hällas, utom ivid wista Bruk i Finland hwarest Vickualiewigken nu redan nyttjas. I Upstaderne äter brukas Uppstads wigken, hwarester afgifterne derstädes utgöras. Det kan dä icke undwikas, att wid förändringen af besia wigter sona utgöra grunderna för alia berakningarue äkstilljga swärighcrer r början stola möta, men de arv ej sä belydeliga, som de wid för sta påseendet lyckas wara.
Maj:ts Befallningshafvande anställande noggranna undersökningar, må utrönas, huruvida Reservskjutslagen inom Länen må, utan alltför stora olägenheter och tiniga, kunna, jemte förut åliggande skjutsning, äfven bestrida den skjuts, som vid de Gästgifvaregårdar, dit de höra, nu utgöres med Hållhästar, samt att, efter föregångne undersökningar i berörde afseende, Hållskjutsen vid sådane Gästgifvaregårdar genast bör afskaffas, och de IlåIlsk j u tssky ld i ge hemmanen, der afståndet från Gästgifvaregården det tillåter, anslås till Reservens förstärkande, samt på samma sätt förfaras, då genom Reservlagens tillökande med andra hemman, som dertill kunna vara att tillgå, och hvarom jemväl undersökas bör, de förra kunna för Hållskjutsens bestridande blifva lillräcklige. Rikets Ständer framhärda etc. N:o Exp. lJtsk. Förslag till uriel. Slrifu. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 13 Nov. 1829* Preste-Ståndet d. 16 — —• Borgare-Ståndet d. 16 —* — Bonde-Ståndet d. 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreslagna förändringar och tillägg i Justitice-Ombudsmannens Instruction. S. A. K. K. St., sorn, medelst underdånig skrifvelse af d. ig sisth Maji, till E. K. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemna! ett nödigt befunnet tillägg i % O OO i4 §• af Instructionen för Rikets Ständers JuStitiaeOmbudsmari, hafva, i anledning af serskilda inom RiksStånden väckta frågor ocb gjorda framställningar, funnit följande ändringar och tillägg vid berörde Instruction ytterligare böra ega rum.
Föredragningslistor och Protokoller, jemte behöfliga ansedda nya formulärer för Anordningar, Bokföringar och Registreringar, m. m. I fråga om de åtgärder, som mot slutet af innevarande år erfordras för öf~ vergången till den nya organisationen, på det att Armé-förvaltningen vid början af år 1866 må kunna träda i full verksamhet, hemställde Stats-Rådet: att Generalfälttygmästare!), m. m. Friherre Wrede, till hvilken Nådigt Bref om detta allt, likasom ock till Krigs-Kollegium, borde afgå, måtte anbefallas att genast föranstalta om uppgörande af förslag till Armé-förvaltningens gemensamma arbetsordning, hvilken borde grundas på instruktionen för embetsverket och Kongl. Maj:ts öfriga i sammanhang dermed fattade beslut; att, sedan Chef för Armé-förvaltningens Civila Departement blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder utnämnd, och hvilket torde böra ega rum i början af nästkommande December månad, Armé-förvaltningen skall ofördröjligen sammanträda i plenum, till en början bestående af de fyra Departements-Cheferna och Krigs-Råden i Krigs - 160 Bil. N:o 3 b. till Kongl. Maj t* Nåd Prop. N:o i, om Statsverket 1865. kollegium, för att, sedan bemälde ordinarie Krigs-Råd, i ordning efter deras tur sins emellan, dervid afgifvit sina förklaranden, hvilken Krigs-Rådsbefattning uti Armé-förvaltningen hvar och en af dem vill öfvertaga, ej mindre hos Kongl. Maj:l sådant anmäla, än ock företaga granskning af förslagen till gemensamma Arbetsordning och Arbetsformulärer: börande samtidigt, för de öfriga Krigs-Rådsplatsernas i Armé-förvaltningen tillsättande, vederbörande Departements-Chef till Kongl. Majit ingå med förslag å passande person dertill; att, sedan genom Kongl Majits utnämningar Civilledamöterna inom Armé förvaltningen blifvit fulltalig?, samt Kongi.
Herr Rosenblad har rigligt upplyst, alt Skråföreningar i början bildades till försvar mot jordägares Öfvermod; men en gång organiserade till försvar, hafva de sedan sjelfve blifvit använda till andras förtryckande. Jag instämmer i de Herrars tankar, sorn yttrat att Utskottens Förslag utgör en ganska visligen beräknad öfvergång från ett system, som icke motsvarar lidens fordringar, till ett annat, och anhåller derföre om proposition till bifall. Den 12 November f. m. ^ ■* 489 Herr von Hartmansdorff: Det bär blif vit sagdt att Skrän endast tjena till, att få Lärgossarne utskickade i Mästarens enskildta ärender. Sådane små anledningar till klagan kunna lätteligen afbjelpas, utan att man förstör sjelfva Skråinrättningen. Borde man väl liafva afskaffa t Gymnasier och Skolor derföre, att det förr varit oell måhända ännu är brukligt, att Gymnasisterna eller de äldre Lärjungarne skicka de yngre i sina enskildta ärender? Samma förhållande är äfven med Gesällernes frimåndag. De oordningar, som derigenom föranledas , kunna afbjelpas, utan att rubba det väsenteliga i handtverkarnesj inbördes föreningar. Man bär sagt, att Handtverks-Societeterne hädanefter skulle motsvara hvad Skrå-inrättningarne hittils varit, men det kan icke blifva förhållandet. En sådan Societet skall vara gemensam för alla bandtverk uti en hel Stad. Är han af de större så kunna i Societeten icke finnas medlemmar af alla dervarande bandtverk, utan att den blefve alltför talrik. Och funnes der icke representanter af alla bandtverk, så är det fruktansvärdt att de orepresenterades bästa åsidosattes förmedelst de öfrigas bristande sakkännedom eller nit. Deraf följer ock en väsendtlig i sjelfva grunden för liandtverkeriernas bestånd ingripande skillnad; ty det blifver i alla fall icke Societeten utan Magistraten, som i Städerna utgör den högsta föreningspunkten för allas intressen, och Societeten kan ej i detail göra samma gagn åt hvarje Den 12 November f. tn. handtverk för sig som de nu varande Skråembetena.
Visst hafven j svårt, ja odrägligt på Dal; och i Bohuslän, menar jag, ha de det väl än värre. Jag begriper icke hvad de rättnu i Strömstad kunna ha att äta – men för närvarande går dock ingenting upp emot hvad som tilldrager sig hos oss. Allt ifrån den dag, då öfverstlöjtnant Adlersparre flyttade från Sofielund in till staden, der ingen ville begripa hvad han hade att göra, när han ej vidare egde något befäl, alltifrån den stunden kan man säga att Karlstad småningom antager skick och ställ af en myrstack i stället för en stad – en myrstack i dubbelt fall, ty icke blott en oväntad mängd krigsfolk drages hitåt, så att de hvimla som myror, utan alla både kloka och okloka menniskors hufvuden äro också fulla af myror. Och hvad är här icke allt att begrunda! Regementena hitkommenderas, och ändå håller sig allt så tyst som om ingenting skulle röra sig ur fläcken. Och jag svär vid tro och heder att många, som borde vaka, sofva som om de sofve med flit – men de bli snart nog väckta. För min del vill jag likväl icke gå som profetissa, men jag ser, tänker, märker och sammanlägger, och sålunda kan jag icke annat än se att landshöfdingen sväfvar i fullkomlig skymning om hvad han skall taga sig till, eller också är han den märkvärdigaste höfding konungen kan ha, ty han hvarken hör, ser eller kombinerar. I stället föregår han med exemplet af soiréer och supéer, och vid dessa finner man vanligen öfverstlöjtnant Adlersparre, den hemlige chefen som fasthåller alla trådarne i sin hand, och han visar sig lik en fulländad sällskapsman, full af skämt och leenden, troligen för att missleda enfaldigt folk. Det är likväl som om jag inom mig skulle förtretas öfver att han, den store patrioten med stora ädla tankar, skall nedlåta sig till sådant smått. Men männen, äfven de djuptänktaste och snillrikaste, inbilla sig alltid att de under den masken bäst dölja sina allvarligaste känslor och företag. Detta är ett misstag.
Titeln hoppas jag du tycker om; liksom Granriskojan lät så oändligen enkelt, idylliskt och storartadt smått, så skall nu, kantänka, Det gråa slottet klinga pompöst, djerft och nobelt. Är jag icke lycklig med titlarne! Jag vill tro, att du icke är en menniska, som anser mig kunna kokettera för mycket med blickar och ... tystnad, utan du håller mig räkning derför. Då författare i allmänhet låta sina älsklingspersoner, utan att tiga, hitta på så långa strofer, dem de ha Gud vet icke hvarifrån, så har jag tänkt, det tiden vore inne att skänka åt blickarna och tystnaden deras rätta plats. Om jag således någongång, då jag icke hittat på att lägga präktiga ord i munnen på mina dockor, låter dem tiga o. s. v., så menar du förmodligen, i likhet med förf., att det icke just är sämre än andras ordrika, lösa, eller matt sammanhängande sladder. Är jag icke bra egenkär! Hvad formfel vidkommer, skola sådana finnas här, och det i massa. Jag har icke tid nu att skrifva inför en fakultet. Då kunde jag skrifva å grammatikens vägnar felfritt och skörda mitt admittitur, nu skrifver jag för en öfverseende publik, som skall förlåta mig, om jag än skrifver (eller stafvar) minndes, än mindes, om jag stundom begagnar ett var för voro o. s. v.; om mitt, vid den finska svenskan vana öra, någongång tillåtit sådana uttryck, som egentligen icke äro – svenska. Och der språkbruket sjelft sväfvar, der må väl en arm författare äfven få sväfva. Huru Stellas vid svenskan alldeles ovana öra kunde hitta på Det gråa slottet, är en hemlighet, hvilken du behagade lösa. De två sista kapitlen i boken kunde vara borta, kunna ock vara der, menar du? Nej, jag bara skämtar med dig; hufvudsaken är, att du snart bör visa dig, så att verlden i din person slutligen engång finge se en recensent, som med klarsynthet och qvickhet förenade djupsinne och reflexion, som med opartiskhet och stränghet förbunde ädelhet och ömhet. FÖRRA AFDELNINGEN: STELLA. Kap. I.
Sådeslagret förutsågs att blifva förökat med dels omkring 35,000 Tunnor Afrad, Tionde, Håstevacance och annan Stats-Verks-Spannemål, hvilket jemväl inträffade, dels med en betydlig qvantitet af Säd, Revisorers Berättelse. spm i afräkning å undsåttningsskulder kom att ingå och som under loppet af år 1820 utgjorde circa 10,500 Tunnor, var Magazins-Inråttningens stallning sådan, att någon upphandling af 1820 års skord icke kunde af Directionen i verket ställas, Uti de flera underdåniga anmälanden, som Directionen under den tiden till Eders Kongl. Maj:t afgaf, ådagalades Verkets iråkade förlägenhet. Eders Kongl. Maj:t täcktes deraf Nådigst finna, att någon utväg borde vidtagas, ej mindre för att underlätta de mycket skuldsatta undsättningstagarne i sina bemödanden, att betala de erhållne Spannemåls-Lånen, än äfven att bereda tillfälle för Verket att i någon mån få dess Sädesbehållningar realiserade. Det blef fördenskull Nådigst beslutadt, att den redan i October månad 1819, Låntagarne Nådigst medgifne rättighet att med Säd, Tunna emot Tunna, få liqvidera sina skulder och att skillnaden emellan undsättningsprisen och de, hvartill Spannemålen vid liqviden beräknades, skulle i Contant betalas, borde fortfara; äfvensom att, då om Hösten r 8 2 o fri införsel af Hafra till England var medgifven, utskeppning af detta Sädesslag från Magazins-Inråttningens förråd borde verkställas. Förstnämnde
Ett af tryckfrihetens ändamål är onekligen det, att till allmänhetens kunskap bringa och under det allmänna omdömets domstol draga de missbruk, som kunna förefinnas inom samhället i ett eller annat afseende, såsom hos Styrelsen, hos dess organer, hos maktegande korporationer, hos vissa samhällsklasser eller i det allmänna nmgängeslifvet. Föreställom oss t. ex., att uti en landsort ett visst kotteri eller ett visst antal inflytelsrika personer helt och hållet, som man säger, beherrska!- eller bestämmer tonen och begagnar detta sitt herravälde på ett sätt, som väcker ovilja och framkallar motstånd. Någon utom kotteriet stående vill derföre upsätta en tidning, för att i densamma utpeka missbruken eller gissla dårskaperna hos de maktegande, men som han till äfventvrs är obemedlad, måste han anskaffa borgen, och hvar skall han finna den, då förmögenheten måhända endast finnes just hos de personer, emot hvilka han ämnar uppträda? Jag anser således, att till tryckfrihetens hälsosamma och rätta bruk jemväl hörer, att hvarje medborgare skall ega sig öppet att, oberoende af andras hjelp, göra sin röst hörd hos allmänheten, utan att derföre vilja på minsta vis bestrida riktigheten af de här fällda omdömena i afseende å det förhatliga och beklagliga i ansvaringssystemet, hvilket dock, i min tanke, icke torde kunna genom det nu framlagda förslaget i någon väsendtlig mån undanrödjas, För att hämma tryckfrihetens missbruk har man i andra hindel och synnerligast i Frankrike, anlitat borgenssvstemet. Jag behöfver icke gå så långt tillbaka i tiden som Hr Carleson, eller till år 1819, utan jag vill betrakta förhållandet endast under Ludvig Philips regeringstid. Man skärpte borgenssystemet gång på gång, men vann man ändamålet? Ingalunda. Åtgärderna tjenade blott till att ännu ytterligare upreta och förbittra sinnena. Hvad England beträffar, vågar jag bestrida Hr Carlesons upgift, att borgenssystemet der är infördt, och tillåter mig yttra, att denne uppgift innefatta!- ett bestämdt misstag.
Nu, emedan menniskor i allmänhet, och kanske författare isynnerhet, äro något oförnöjda, tyckte jag icke rigtigt om, att den lyckan, att för en stund ha roat fången, skulle just tillfalla Representanten, »styfbarnet» i den ännu korta samlingen. Det gick mig alldeles som friherrinnan Knorring, när recensenterne berömde hennes »skizzer», som utgjorde hennes styfbarn, att det kändes liksom det väckt en liten förtrytelse och desslikes afund på de mera berättigade barnens vägnar. När jag nu tänker på detta första möte och på det sista några dagar innan han lemnade lifvets teater, der han varit kallad att spela en så skiftande rôle, erfar jag hela magten, intrycket och betrycket vid återkallandet af det förflutnas skuggor. Den ryktbare mannen hade ett ärende, hvilket bestod deruti att han meddelade sin afsigt att bilda en litterär société, och sade några högligen eleganta artigheter – han hade alltid godt om sådana – öfver sin förhoppning att få se min man och mig bland den samling som skulle ega rum en viss dag i den följande veckan, och då han och hans hustru ville fira deras unga dotters inträde i sällskapsverlden. Nu blef det för mig tillfälle att få insticka en artighet som synbart behagade honom; jag nämnde, att jag hört omtalas att den unga fröken skulle vara en sydländsk skönhet, icke ännu i blomma men i knoppning. Men jag aktade mig naturligtvis väl att tillägga hvad jag också hört, att hennes herr fader skulle umgås med de högsta planer för hennes framtid. Det vore kanske icke ens en baron eller grefve värdig att erhålla hennes hand. En dag in i tiden måste säkert något egendomligare ha inträffat. (När det kom an på anekdoter om Crusenstolpe sjelf, behöfde de icke vara fullt historiska, fast de så ansågos). Händelsen skulle varit den, att då man från ett främmande land, möjligen Ryssland, gjort honom frestande giftermålsanbud för hans dotter, han skulle hafva svarat: »Det finnes två ting som jag aldrig säljer. – Min dotter och min penna.» Den stora dagen för herrskapet Crusenstolpes förnyade inträde i sällskapslifvet var inne, och vi begåfvo oss dit.
Jag vill icke dölja min förundran att denna anmärka, kunde komma från en majoritet, som lika med mig yrkat flere förändringar i afseende på de till Presterskapet anslagna löne-förmåner, utan att dertill hafva ansett sig förhindrade af privilegierna. Hr Gripenstedt har redan anfört en mängd praejudikater af gjorda förändringar med pastoraten, så att de ömsom ldifvit minskade, ömsom ökade med delar af andra; — löner, som blifvit förändrade; regala pastorat som blifvit anslagna till pruebenden, och jemväl utbytta. Jag har äfven tillgång i min hand, att anföra en mängd sådana praejudikater, men anser det öfverflödigt. Jag kan ej förstå huru det är möjligt tolka ifrågavar:de föreskrifter annorlunda, än att Presterskapet är lillförsäkradt att ingenting skall ryckas ifrån dem, men ej att icke ändringen och nödiga jemkningen inom de lill Presterskapet anslagna löner och förmåner må ega rum. Här tillkommer att Ljungby redan tillförene så väl från början aT 1600:talet till i början af 17Ö0:talet, som ock under en period, i slutet af 1700:talet varit prcebende •— och nu sednast från 1830 personelt praebende åt den förre Biskopen. Ingen hade ansett privilegierna för nära trädda om båda pastoraten blifvit anslagna till preebenden. Kan det då gifvas något rimligt skäl ogilla, att endast det ena dertill anslogs, helst när K. M. derigenom upfyllde en församlings önskan, och icke minskade, ulan ökade Biskopens inkomster. Jag skulle finna det för mig beqvämligast att härmed sluta mitt anförande; men då jag i flere Riksdagar verksamt deltagit i Riksdagsärenderne, anser jag såsom en pligt, den jag icke utan att begå ett förräderi emot de politiska åsigter jag städse hyllat, kan undandraga mig, om jag genom min tystnad skulle ställa mig i de belåtnas leder, och icke öppet uttala min mening vid ett tillfälle af den stora betydelse, som förevande ämne borde ega i ett konstitutionel! samhälle. Jag sade konstitutionell — och se här den första stötestenen.
Derest de presterliga göromålen vid regementena måste bestridas af dertill för hvarje tillfälle särskildt missiverade prester, kunde, synnerligast vid nu i många delar af riket rådande prestbrist, ofta inträffa att tillgång på användbar och skicklig person till platsens bestridande ej med säkerhet vore att påräkna för tjenstgöringen vid möten och än mindre vid tillfälle af regementets beordrande i fält. För den sårade eller döende soldaten vore ej heller lika hugnande att söka tröst hos en honom alldeles okänd prestman, som hos den prest, från hvars mun han förut mången gång hört religionens och förmaningens ord utgå. Dessa tjänsters vigt torde ej heller böra, på sätt i motionen synes egt rum, uppskattas efter c|vantiteten af göromål. Af detta skäl tillstyrker Utskottet, det förslaget om indragande af Regements-pastors-och Bataljons-predikants-beställningarne ej ina till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Förslaget om Krigs-rätternes indragning synes vara framstäldt hufvudsakligen för att på sådant sätt undanrödja ett hinder för Auditörs-tjensternas indra - Sammans. Staissamt Allm. Ucsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. 11 gande; och då frågan om dessa domstolars indragning är af beskaffenhet att ganska väsendtligen ingripa i allmänna rättsskipningen, samt motionärerne icke framställt något mera detaljeradt förslag, huru och på hvad sätt de Krigs-rätterne nu åliggande göromål skulle lämpligen kunna på annan domstol öfverflyttas, linner sig Utskottet för det närvarande föranlåtet att till framställningen derom afstyrka bifall. Hvad åter Auditörs-befattningarne beträffar, så vill det synas Utskottet, sorn skulle de dessa befattningar vid de särskilda regementena åliggande göromål utan svårighet kunna öfverflyttas, antingen å andra tjenstemän vid regementena eller ock å några för större distrikter gemensamma tjenstemän.
Uppgår antalet ej till tre, välje den eller de, som delegare äro, de tre ledamöterna. Öfverstiger delegarnes antal tre, ega dessa föreningars, vid den i § 20 omförmälda sammankomst, närvarande ombud alt gemensamt Och efter hufvudtal de tre ledamöterna utse. I vigtiga fall ege Styrelsen dessutom till rådplägning och deltagande i beslutet kalla ett ombud lör hvarje delegande förening. En hvar ledamot af Styrelsen äfvensom för tillfället inkalladt omhud svare, en för alla och alla för en, för alla de beslut rörande bankens förvaltning, till hvilka han med sin röst bidragit. Reslut må ej fattas, ulan att tre ledamöter äro tillstädes och två af dem om beslutet ense. I fall af skiljaktiga meningar gällö den mening, om hvilken de fleste sig förenat Äro rösterna lika delade, vare den mening beslut, hvilken Ordföranden biträder. § 19. Revision af Hypotheksbankens förvaltning och räkenskaper skall årligen verkställas på tid. som vid allmän sammankomst emellan Bankens delegare bestämmes. Så länge ej flere än en Hypolhekslörening i Banken såsom delegare ingått, må densamma två Revisorer utse. Uppgår delegarnes antal till två, tre, eller fyra, välje en hvar af dem en Revisor. Går antalet öfver fyra, välja de fyra Revisorer efter tur. Utom de Revisorer, som af de delegande föreningarne väljas, skall derjemte i alla händelser en Revisor af Fullmäktige i Riksgälds-konloret utses, och före han vid revisionen ordet. Till deltagande i revisionen af de Hypolheksföreningars förvaltning, som i Hypotheksbanken äro delegare, skall ett ombud af bankens Styrelse utses. § 20 Hvarje är efter det revisionen af Hypotheksbankens förvaltning blifvit afslutad, skall allmän ordinarie sammankomst emellan bankens delegare ega rum i hufvudstaden, å dag, som i sådant afseende på nästföregående sammankomst bestämmes, och hvarje förening dertill sända tre ombud, af hvilka minst en bör af Föreningens Styrelse vara ledamot.