Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anmäler äfven en tredje motion, att, när sjöofficerare äro actionerade för deras sjötjenstgöring, deras domare må beslå endast af sjöofficerare. När dessa frenne motioner förekomma till remiss, skall jag närmare utveckla dem. Dessa frenne motioner lades på bordet. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: uppläste följande: Den värma, hvarmed R. o. Ad. omfattat fattigvårdsfrågan, manar mig att göra en motion till förmån för den art af fattige, som igenom erhållna bysättnings-utslag erhållit fattigdomsbetyg. Comite'en för utredandet af fattigvårdsfrågan har visligen egnat sin uppmärksamhet, så väl åt medlen att förekomma fattigdomen, som åt stadgandena för de sannskyldigt varande och oförskyldt blefne fattiges underhåll. Till den första afdelningen hörer behofvet af en ny utmätnings-fö r fa 11 n i ng, i sig förenande alla de föreskrifter, hvilka nu befinnas nödiga, på grund af landets ekonomiska ställning. Författningen bör trygga hvarje mans rätt, trygga erediten, utan att befordra lusten till skuldsättning å den ena sidan, och å den andra gynna ockraren. — Ibland annat vore dertill nödigt att bestämma fixeradt arfvode, oberoende af utmätningsmannens boställes aflägsenhet, vid de fall, då gäldenären e.j tredskar. Om Lagoch Ekon.Utsk;n, till hvilka jag önskar denna min motion remitterad, ej skulle medhinna detta vigtiga inål under loppet af innevar. riksdag, vågar jag vördsamt föreslå R. H. St. att hos K. M. underdånigst anhålla om detta ämnes utarbetande och förslags uppgörande till en ny utmätningsförfattning af en comité', bestående af en häradshöfding, en borgmästare, en kronofogde från Svea rike, och samma antal ifrån Götha l ike; samt af R. St. utvalde: en adelsman, en prest, en borgare och en bonde, hvarvid afseende torde göras å behofvet af ledamot, med kännedom om förhållandet i Rikets nordliga landskap. Lades på bordet. Hr Bogeman, Carl, anförde skriftligen: 13 cap. 1 5.
Kostnaden borde falla den till last, som läte ett sådant meddelande utgå, icke den, till hvilken det utginge, emedan det vore den förre allena, sorn njöte förmånen deraf, att han ej hehöfde med större omgång och på ett vida mer betungande sätt, för meddelandet söka den sednare. Af allt detta vore det, efter Beredningens tanke, en följd, att de oftanämnde meddelanden, på hvilkas iakttagande ganska många menniskors välfärd ej sällan berodde, borde införas i något kungörelse-blad, som spredes lika vidsträckt med det, hvarigenom lagar och författningar promulgerades, och som, lika med detta, kostnadsfritt utdelades till hvarje församling och till offentliga myndigheter, för att öfverallt i riket vara' tillgängligt för en hvar, som deraf ville hemta någon upplysning. Beredningen hade derföre, innan den afslutade sitt arbete, trott sig icke böra underlåta att fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å förhållandet. Delande, såsom nämndt är, motionärens åsigt om det gagn, som kundé vinnas genom spridningen af en så beskaffad tidning, som i motionen omförmäles, tror jag likväl det åsyftade ändamålet eller denna tidnings spridande till hela allmänheten, icke kunna vinnas genom tidningens tillhandahållande blott å de ställen, motionären föreslagit. Skall detta ändamål, som onekligen är af vigt, i någon mån uppfyllas, anser jag åtminstone eLt exemplar af tidningen böra tillhandahållas hvarje församling och då blifva tillgängligt på sätt församlingen inom sig beslutar, likasom jag ock föreställer mig mycken både allmän och enskild båtnad kunna beredas derigenom, att en så beskaffad tidning tillika innehölle underrättelser om vigtigare utoch inländska nyheter, om nyare rön och uppfinningar, samt andre smärre uppsatser, som kunde för landtmannen vara nyttiga. Väl inser jag, att kostnaden för spridandet af en sådan tidning torde blifva betydlig; men vill icke rygga tillbaka för denna kostnad, fullt öfvertygad, att densamma öfverväges af den fördel, som derigenom i flera hänseenden skulle vinnas. Beträffande denna kostnad, så har jag till ledning för omdömet derom, antagit densamma icke böra för en årgång af den föreslagna tidningen uppgå till högre belopp, än för en årgång af Post-och Inrikes Tidningar.
Vasateatern gifver i dag fredag för första gången » Giboyers s o n », komedi i 5 akter af Emile Augier. V i återkomma. Fröken Tora Hwass ' triosoaré å Vetenskapsakademiens hörsal förtjänade att räknas bland säsongens gedignaste musiknöjen o c h lämnade glädjande bevis på den vackra utveckling, konsertgifvarinnan nu nått s o m virtous på sitt instrument. I Schumanns fiss-moll-sonat o p. 11 hade hon tillfälle att särskildt framhäfva sina solida - pianistegenskaper. Konsertens glansnummer utgjordes dock obestridligen af Beethovens härliga B-dur-trio för piano, violin o c h violoncell, vid hvilken hrr Zetterqvist o c h Neruåa lämnade en utsökt medverkan, liksom sedermera i Tschaikowskis A-moll-trio, äfven den en intressant bekantskap att stifta. Publiken kunde ha varit talrikare, men icke nöjdare m e d den underhållande musikaftonen. Hrr Stenhammars och Bäcks tredje musikafton å Vetenskakademiens hörsal på lördag, vid hvilken uteslutande slavisk musik k o m m e r att utföras, rekommenderas i alla musikvänners hågkomst. Det välkända sångsällskapet 0. D. från Upsala gifver på söndag middag matiné härstädes i Musik, akademiens stora sal, m e d k. hofkapellets medverkan o c h under ledning af direktör musices Hedenblad. Naturligtvis ett fullt h u s! Stilleben. (Forts. o. slut.) Hans torn. Berntine reste på honom: ting rörd D i d r i k t y c k t e, att ut, och doktorn förstod u p p och såg Berntine f ö r att återtog, » Det inte Dinah ingen p a p e g o j a ha, sade gick han ordet, hans Ser du, sade hon. i e n stilla När var blifva Hans upptäckt otålig: Och så Men gick Hans f ö r att D i d r i k — • h a n så g i n g o Hans Didrik, s o m redan och kappa hade på. till s i n n e t, och grät.
Jag har emedlertid icke andragit detta såsom något absolut skäl emot antagande af det föreslagna ensamhetsfängelset; tvertom har jag i min reservation biträdt Utsk:s förslag, att detsamma borde i de två lägsta graderna tillämpas, emedan de, som på närmare håll tagit kännedom om verkställigheten af sådana straff, hafva, så vidt jag haft tillfälle erfara, icke funnit någon våda vid dess användande under en inskränktare tidrymd. Man har här yttrat, att de kostnader, som med det ifrågavarande nya fängelsesystemet skulle uppkomma, icke borde afskräcka från förslagets antagande, och man har åberopat en calcul, som varit i några af hufvudstadens tidningar införd. Tiden har icke medgifvit mig den undersökning, som skulle erfordrats för att tillförlitligen kunna bedömma ifrågavarande calcul, men några omständigheter falla vid första genomläsningen tillräckligt i ögonen, för att för något hvar visa, att calculen tål åtminstone en ganska betydlig modificalion. Enligt den uppgjorda beräkningen skulle nemi. straffängelser inrättas på 31 särskilda ställen, och man har antagit, att 1762 personer skulle årligen dömmas till straff i första graden med ett medeltal af två månaders fängelsetid för hvardera. Då man sålunda beräknat J år på hvar fånge, så har man till förvarande af de 1762 fångarne fått ett antal af 294 celler såsom behöfligt. Nu hemställer jag, huruvida det är sannolikt, att pä alla orter en så jemn succession af brottslingar skall äga rum att nya sådane icke komma hvarken tidigare eller sednare, än så att de passa in precist hvarannan månad på de 31 särskilda ställen, der cell-fängelserne uppgifvas skola blifva belägna. Delta är ett förhållande, som vid första påseende gör den uppgjorda calculen föga sannolik. Dessutom hemställer jag till Ståndets bepröfvande, huruvida det är anledning antaga, alt det skulle medföra någon synnerlig förbättring, om man insatte personer i cellfängelse endast på två månader, vare sig alldeles afstängda eller med lemnadt tillfälle till umgänge med andra personer, hvilket en annan talare tillstyrkt. Skall man väl föreställa sig, att delta kunde blifva ett verksamt straff, eller att det komme att leda till fångarnes förbättring?
Majlts Nådiga fursorg, varda till Svenska Stats-Werket öfverlemnad; Om hvilken återremiss det Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 7 dennes, sig förenat. Utskottet får härvid anföra, att Utskottet icke fann lämpligt, att ordagrant i en §. af ett Riks. dags-Beslut låta inflyta en till Kongl. Maj:t stäld underdånig anhållan, sorn, å ena sidan och efter sakens natur, ej innebar något vilkor för anslaget af den faststälde och disponerade summan, och å den andra, emotsåg, å Norrska StorThingets sida, ett resultat, som ännu endast var föremål för hoppet om någon lättnad i Svenska Stats-Werkets utgifter. Och när härtill kommer, att Utskottet icke uraktlåtit, att i orden ”på ”sätt Vår till Kongl. Maj.t, under den 19 Julii, ”afiåtne underdåniga Skrifvelse närmare innehåller”, meddela hänsvisning åt hvar och en, sorn sökte kännedom af detaillerne i ämnet, har Utskottet vågat hysa den tanka, att nödig fullständighet icke lärer saknas i den återremitterade §., som af Högloft. Ridderskapet och Adeln, under den 30 sistlidne September, samt af det Högvördiga Preste-Ståndet, under den 3 i denna månad, blifvit gillad och godkänd. Stockholm den 10 October 1823. Protocolls-Utdrcig fran Vallofl. Borgare Ståndet den i5 October 1823. S. D. Med bifall till Expeditions-Utskottets, under den 10 dennes, afgifna Memorial, innefattande svar på Borgare-Ståndets återremiss 6i6 Underdåniga Skrifvelse*. af Förslaget till s:te §:n i Riksdags-Beslutetj; blef detta förslag äf Borgare-Ståndet godkändt. Från Hedervärda Bonde-Ståndet den 17 October 1825. S. D.
Fullmagterna underskrift vas: Preste-Ståndets, för Stiften och Universiteten af vederbörande Consistoriel-, och för Yetenskaps-Academien äf dess Pragses; Borgare Ståndets, för städerna, af Magistraten ocb Äldste, för Bergsbruken, af valförrättande Magistraten inom hvarje district, och för Fahlu bergslag, af Grufve-rätten och bergslagens Deputerade; samt för Bonde-Såndet af Valfjrrätlareti; börande tillika, för sistnämnde Stånd, Va 1-protoCollet, af Electorenie nndertecknadt, medfölja samt, efter fulländad granskning af Fullmakterna, till den valde återställas; oell vare Valförrättare!! skyldig att Val-prolocollet, före sin afresa från förrättnings-slället, utlemna. § 49. l:o Hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa Plenum, då remiss bör ske; dock staude hvarje Ledamot öppet att öfver samma mål sig yttra, hvilket hans yiIlande äfven skall till Utskottet remitteras. Om en genom muntligt anförande gjord framställning lägges på bordet, bör anförandet till Protoeollet dicleras ocb afskrift deraf sednast i nästa Plenum till bordet aflemnas. Uppstår fråga, om eller hvart remitteras bör, kan denna fiåga blott för den Pleni-dagen läggas på bordet; men i nästa Plenum skall beslut ovägerligen fattas. 2:o Då saken från Utskott återkommit, UIifve den efter första uppläsandet liggande på bordel. Den kan vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning egt rum eller ej, på lieie Ledamöters förenade begäran, åter hvila; i6 Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelsej N.o g. meri då saken tredje gången förekommer, skall den till afgörande företa» gas.
Äfvenså tillkommer det Konungens Befallningshafvande att å landet sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande Pastor och Socknemän, samt, der så anses nödigt, äfven Häradsrätt blifvit hörde, meddela tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer tillstånd, under ofvannämnde vilkor, till enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett eller unnat ställe, vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farväg ar; och ege Konungens Befallningshafvande derjemte, att vid förutvarande innehafvares afgång, eller då näring srättigheten af desse förverkas, eller på derom af Pastor och Sockne - 22 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. män gjord anmälan, efter omständigheterna, omflytta eller indraga öfverflödiga värdshus, spisqvarter och andra näringsställen. Pastor ä landel vare pligtig att hvarje år, vid Valborgsmässo-sockenstämma, inhemta Socknemännens yttrande, huruvida något värdshus, spisqvarter elter annat näringsställe, med ofvannämnda minuteringsrättighet, inom socknen bör indragas, och i sådan händelse göra anmälan derom hos Konungens Befallningshafvande. Om vid grufvor, större bruk och herregårdar samt manufakturist', värdshus för resande erfordras, och rättighet åstundas att ander förutnämnda vilkor der utminutera bränvin, skall tillstånd för inrättande af dylika värdshus sökas hos Konungens Befallningshafvande, sorn, efter Pastors och Socknemännens hörande, derom förordnar. Genom de i denna Förordning gifna stadganden om bränvinsförsäljning afses icke någon rubbning af den försäljningsrätt, som distillering sbolaget i Slockholm, enligt kontrakt, tillkommer. §§. 44 och 45.
När hon drömde om sin ungdoms kärlek, föresväfvade det henne ibland, som en hallucination, att Gerda var ett barn af den man, som hon älskade en gång, men hvars hjärta hon aldrig vann. De båda barnens guvernant, mamsell Andersson, var en medelålders, spetsnäst ungmö, som friherrinnan Du Camp, förunderligt nog, hedrade med sin svartsjuka. Att »Skälen» gifvit henne någon rimlig anledning därtill, torde få anses tvifvelaktigt; han var nu en gång för alla ingen initiativets man. Men skulle han verkligen vid något tillfälle ha tagit miste på sin hustru och sin guvernant, så har det säkert skett i all ärbarhet och misstaget har från början berott därpå, att mamsell Anderssons skarpa profil och platta, kantiga figur i mångt och mycket påminde om friherrinnans, sådan den var när hon var ung. Mamsell Andersson var dock till sina inre egenskaper en fullkomlig kontrast till sin matmor: hon var en ödmjuk och godsint kvinna och hyste den allra största respekt för allt hvad som kallades grefve eller baron, således också för den arma »Skälen», för hvilken hon på alla sätt visade sin beundran. — Det var säkerligen första gången Gustave Du Camp framkallat denna känsla hos någon människa; också kunde han icke neka sig nöjet att mottaga en eller annan yttring däraf, och det var detta som vållat friherrinnans svartsjuka. Bland alla dessa tre fanns ingen som barnen helt och odeladt kunde sluta sig till. För modern hade de alltför stor respekt, och sin kärlek till fadern vågade de icke visa; ty fastän modern icke fordrade af barnen hvad hon själf icke gaf dem, vakade hon likväl med ett par afundsjuka ögon öfver, att icke någon ömhet kom hennes make till del. Under sådana omständigheter växte syskonen upp. Det föreföll dem ofta, som hade de ingen här i världen att älska, utom hvarandra, och känslan af öfvergifvenhet gjorde, att de slöto sig till hvarandra med en sällsynt innerlighet. Den våren, då Alfred Johnson med sin hustru flyttade till Granudden, var Casimir 18 år och Gerda 12; och just då inträffade en händelse, som för de båda syskonen fick en djupt ingripande betydelse. Deras mor afled helt plötsligt i lunginflammation.
dessa antydningar torde framgå, skyr den spanDen gamle maestron, som vid denna operas ske författaren i sitt drama ingalunda starka, komponerande var åttio år gammal, har här slaja, skriande färger, men styckets poetiska lyftning git in på ett område, som betydligt afviker från och äkta patos kunna ej förfela att göra ett För Idun af Homo Sum. det, hvarpå han förut företrädesvis rört sig. mäktigt intryck äfven på en publik, som är van Med tanken på sådana operor som » Trubaduren », vid mera dämpade och nordiskt kyliga dagrar. _Wån lawn-tennis-platsen ljödo glada röster, » Den vilseförda », » Aida » och » Otello » måsteman De tvänne kvinnliga hufvudrollerna, de rivar sågos ungdomliga gestalter snabbt och spänförvånas öfver att dessas skapare kunnat åstadkomma något så nytt och originelt som » Falliserande unga flickorna, fingo ock ett förträffstigt röra sig fram och åter. " Nu var ett spel staff », hvilken opera flödar af den mest uppligt utförande. Som den misskända och förskjutslut och en kort paus inträdde. Den vackraste sluppna och burleska humor. Musiken lider na Matilda, hvilken dock till sist tar en så bloaf de unga flickorna, hon med den långa, slanka visserligen brist på kantabla melodier, men den är dig hämnd, presterade fru Seelig-Lunäberg ett figuren, kastade sig flämtande och med glödande full af karaktäristik och har att uppvisa en förytterst verkningsfullt och medryckande spel — kinder ned på en trädgårdsstol, i det hon ifrigt träfflig orkestrering. En hvar af de tre akternas utan tvifvel en af den unga skådespelerskans flämtade med sin räcket. sex tablåer lämnar många exempel härpå. Det bästa skapelser. Bifallet var ock, särdeles efter » Nej, nu förmår jag inte längre! » utropade bäst tillgodosedda partiet är naturligtvis Falstaffs, de två sista akterna, hardt när stormande. Som hon. » Dessutom skall man veta att draga sig tilloch så som det här utföres af hr Lundqvist, komdet tigerhjärtade lilla lammet Enriquetta ådagabaka med glans.
Den enda skillnaden emellan de Låda redactionerna är, att Utskottet borttagit en controll, nemligen ordet: uttryckliga framför samtycke. Samme värde Talare har trott, alt Konungen aldrig skulle tillåta en obscur person att upptaga ett namn, som tillhör våra historiska minnen. Tror då verkligen den värde Ledamoten det ej kunna inträffa, att en Torpareson, hvars fader hetat Torsten, finge såsom Adelsman behålla eller antaga namnet Torstenson, derest det icke vore förbjudet. Jag tror visserligen icke, att sådane försök ofta förefalla,' ty ofrälse män bära sällan hos oss lika namn med Adelsmän; och då det någon gång handt, att ofrälsemän med sådana namn blifvit Adlade, hafva de alltid sjelfva iakttagit den grannlagenhet alt genom ett von eller ett af, eller någon annan förändring skilja sitt namn från den förra Ättens. Jag vidhåller således hvad jag förut anfört, om olämpligheten deraf, att upptaga utdöd Ätts namn eller vapen. Om en Ätt, så länge hon funnits, med yttersta omsorg vårdat sig att åt efterverlden bevara namnets heder obefläckad, så bör hon »o8 Den 3 Augusti e. m. äfven få vara säker, för allt äfvertyr att .en ny Ätt oskärar hennes minnen. Jag tillstyrker derföre följande redaction: Ej må någon upptaga utdöd Ätts namn eller vapen; ej eller må någon antaga det namn eller vapen annan lefvande Ätt bär , med mindre han dertill undfått Konungens Nådiga tillståndj efter att, hafva inför Kongl. May.t uppvisat Ättens samtlige medlemmars uttryckliga samtycke* Grefve Mörner, Carl: Lika med Herr Riben anser jag Utskottet i förevarande §. hafva lemnat så fullkomliga controller, mot möjliga missbruk, som kunna erfordras, då Utskottet oförändradt bibehållit hvad förut i denna del varit stadgadt; ty då Konungens tillstånd erfordras, synes intet vara att befara.
De fall undantagne, då bränvinsbrännings-redskap, antingen ostämplade eller stämplade, finnas af större innehåll, än egaren får dem bruka och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större, än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag hos någon till bränvinsbräuning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och, jemte tillhörande redskap, egaren fråntagas, eller rättighet till bräll vinstillverkning honom förmenas, innan, efter föregånget laga åtal, första domstol i målet lörklarat redskapen förbruten, ulan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt beslag, att, lill förekommande af förblandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfriga redskap, medelst påslående af en tjenlig stämpel. Mom. y. Beslagare, som, under den tid, bränvinsbränning är tillåten, vill undersöka rymden af en i bruk varande panna, vare skyldig afbida tiden, då den afrunnit. Mom. 8. Ingen må, vid 33 r:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på de i 4 morn. nämnda ställen visitation företaga. Beslagare vare icke eller något ansvar för visitationen underkastad, oansedt någon förbrytelse icke upptäckes, så vida visitation icke företages emellan kl. 9 om aftonen och 5 om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 r:dr 16 sk., bränneri-egarens ensak. Våldföras vid dessa och dylika tillfällen kronoeller stadsbetjente eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld i anledning af Hör lill Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, A: o i. 29 redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed, sorn allmänna lagen för slika fall utstakar.
Öfverintendents-embetet att inkomma med fullständigt förslag till ny byggnad för nämnda bibliothek. Öfverintendents-embetet hade derefter, med ledning af ett utaf Kongl. Bibliothekarien meddeladt program och i samråd med honom låtit lör berörda ändamål uppgöra ritningsoch kostnadsförslag, det sednare slutande på en summa af 742,554 R:dr, hvilka förslag Einjmtet med underdånig skrifvelse den 10 Oktober nästlidet år öfverlemnat till Kongl. Majits nådiga pröfning. Till plats för byggnaden hade hos Öfverintendents-embetet följande tomter blifvit föreslagna: l:o en Kronan till inlösen för ett belopp af 240,000 Ridr erbjuden tomt, utgörande qvarteret “Grönlandet södra“ i Adolf Fredriks församling och belägen mellan Drottningoch Holländaregator na samt Adolf Fredriks vestra och södra kyrkogator; 2:o den Kronan tillhöriga humlegården, och 3:o den Stockholms stad tillhöriga, bredvid Nation almuseibyggnadens område belägna s. k. Sillhofstomten å Blasieholmen. Utaf handlingar, dem Statsrådet och chefen för Ecklesiastik-departementet m-d skrifvelse den 2 sistlidne Februari till Utskottet öfverlemnat, inhemtas, bland Stats-Utskottets Utlåtande N:o 6‘<. (.Fortsättning.) 19 annat, att, uppå gjord förfrågan, huruvida och på hvilka vilkor staden kunde vara villig att för uppförande af en bihliotheksbyggnad till Kronan öfverlåta viss uppgifven del af den s. k. Sillhofstomten, Stockholms Stadsfullmägtige, med hänseende till tomtens belägenhet invid Saltsjön och dess deraf följande stora vigt för den allmänna, allt mer och mer tilltagande rörelsen samt af i öfrigt anförda skäl, förklarat det Stadsfullmägtige ansåge sig icke böra densamma för nämnda ändamål upplåta; hvarefter Kongl. Bibliothekarien, uti afgifvet underdånigt utlåtande, uttalat den åsigt, att, utaf de två öfriga föreslagna byggnadsplatserna, qvarteret Grönlandet södra borde, i anledning af dess mera passande läge, erhålla företrädet.
såsom Kongl. Majrl föreslagit, ä ordinarie stat uppföres, lönerna inå bestämmas till 1,500 R:dr för läraren i medicina legalis och till 1,000 R:dr, allt Riksmynt, för hvar och en af Adjunkterna; äfvensom Utskottet trott sig böra, i enlighet med molionärernes förslag, tillstyrka, all Adju: kleine i anatomi samt kemi och farmaci, i anseende lii! deras, vid jemförelse med öfrige adjunkterne, trägnare befattningar, hvardera ina tilläggas eli särskildt ärligt arfvode af 600 R:dr samma mynt. d) Hvari åter angår del af 2:ne motionärer framställda förslag om lön för 1 Bibliotekarie samt arfvoden för 2:ne Amanuenser vid den medicinska och kirurgiska kliniken, saknar Utskottet skäl understödja berörde framställning, sä vidt densamma alser sistbemälde 2:ne tjenstemän, hvaremot Utskottet, efter vunnen upplysning derom, att institutet oundgängligen behöfver en tjensteman, som, jemte Bibliotbekarie-sysslan, bestrider de af motionärerne uppgifne befattningar, hvilka icke kunna af de med andra embelsgöromål sysselsatte lärarne ombesörjas, tillstyrker, att eli ärligt arfvode af 600 R:dr Hunt må, för nästa slatsreglerings-period, uppföras å institutets stat, att utbetalas till den, som bestrider Bibliothekarie-, Sekreterareoch Arkivarie-tjenst vid berörda läroverk, samt derjemte föreläser i medicinens historia. e) Utskottet har ansett sig jemväl böra tillstyrka, anvisandet af dels de äskade nya arfvodena ål institutets inspektor och en Amanuens vid kliniken för barnsjukdomar, med 900