Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cbancen att vinna eller förlora är sålunda ömsesidig. Sådant är också ett antagligt motiv för tvångsackord i köpmäns konkurser. Men både i Frankrike, England, Nord-Amerika, Hamburg m. fl. är tvångsackordet på detta sätt inskränkt. I Frankrike och, så vidt jag ej allt för orätt minnes, äfven i England och Nord-Amerika, är konkurs icke tillåten för någon annan än en affärsman, utan äro alla andra gäldenärer underkastade en ständig exsekut.ion. Här i Sverige är det desto mer betänkligt, att medgifva tvångsackord i andra än affärsmäns konkurser, som detta kunde blifva särdeles vådligt för våra många pensionskassor och anstalter för välgörande ändamål, hvilka i allmänhet noga akta sig för att discontera köpmäns reverser utan real-säkerhet, men deremot hafva betydliga kapitaler utlånta till embetsoch tjenstemän, jordbrukare m. fl. dylika personer endast mot namn och borgen. Dessa gäldenärers skulder äro vanligen uteslutande placerade hos enskilde personer eller inrättningar, hvilka icke beräkna någon annan vinst af sina utlåningar än laglig ränta. Det är fördenskull att anse snart sagdt som ett våld, att en majoritet af slägtingar och vänner, som af enskild välvilja vill upoffra sina fordringar, skulle kunna till ackord tvinga en allmän kassa eller andra borgenärer, som, utan att stå i närmare förhållanden till gäldenären, endast i förlitande på hans heder och vederhäftighet, lemnat honom försträck - I > e n 14 Juli f’. m. loft uingar eller för honom gått i borgen. Jag yrkar således att tvångsackordet måtte blifva inskränkt endast till affärsmäns konkurs.
St:r beviljat åt Baron Berzelii enka, ,så mäste jag förklara, att jag icke kan finna dessa båda fall med hvarandra fullt jemförliga. Berzelii alldeles exceptionellt stora egenskaper af snille, lärd och upptäckare å kemiens vetenskapsfält, hans förtjenstfulla verksamhet, som kommit i en beundransvärd grad ej blott Sverige, men hela den bildade verlden till godo, utgjorde hans, af hela hans samtid erkända, förtjenster; men att gifva någon belöning härför skulle naturligtvis närmast, om ej endast, åligga hans fädernesland. Hvad Richert kunnat uträtta, i afseende å vårt lagverk, inskränker sig deremot inom en mindre krets, och i sådant hänseende måste, när pension för enkan begäres, jemförelse anställas med hvad R. St:r gjort för enkor efter män, hvilkas verksamhet varit af enahanda eller motsvarig beskaffenhet. Jag tillåter mig då, att påminna derom, att R. St:r beviljat enkan efter häfdatecknaren Erik Gustaf Geijer en årlig pension af 1,800 rdr, ehuru 2,000 rdr voro för henne föreslagna, och enkan efter Botanisten, Biskop Agardh 1,500 rdr, ehuru 2,000 för henne likaledes voro begärda; vidare att Utsk:t för enkan efter Statsrådet Johan Fredrik Fålirasus, om hvilken utmärkte embetsman Utsk:t med rätta åberopar hans »för fäderneslandet synnerligen gagnande verksamhet under en nära femtioårig embetsmannabana, derunder han innehaft en af 150 Den 8 Maj. samhället» på engång vigtigaste oell mödosammaste befattningar» m. m. — dock icke föreslagit mer än 1,500 rdrs årlig pension, änskönt hans enka har flera oförsörjda döttrar, det icke Fru Richert för närvarande har. Jag kan således ej finna skäl, att i förevarande fall till förmån för Richert» enka företaga en så exceptionell åtgärd, som K. M:t behagat i nåder föreslå och Stats-Utsk:t tillstyrkt.
Den snöpliga skilsmessan i en mörk portgång hade kastat en skymt af den mest grådaskiga småstadsrealism midt i all den romantik, som hon lefvat sig in i på de sista timmarne. Samtidigt öfverfölls hon af dystra aningar och hon kände lust att på österländskt sätt fånga ögonblicket i flygten. Hon såg sig om flere gånger, och hade Emin dröjt vid porten, skulle hon utan tvekan gått tillbaka för att säga ett ordentligt godnatt. Men Emin hade genast fortsatt gatan fram. Allt var liflöst och stilla der ute i det svaga månljuset och de pratande kvinnorna aflägsnade sig med raska, trippande steg. Då beslöt Nelly att inbilla sig sjelf, att hon var glad och lycklig. Med den föresatsen steg hon in i den präktiga afklädningssalen. Någon afgift skulle hon egentligen ej erlägga, ty inrättningen var en from stiftelse och stod öppen för alla, till och med för stadens kristne, om de mot sin vana någon gång fingo lust att tvätta sig ordentligt. Nelly stack dock ett silfvermynt i dörrväktarens hand. Dörrväktaren? Ja, der satt verkligen en man och vaktade ingången till de arabiska kvinnornas bad, men Alláh, som kände sitt eget kön och som visste att dörrens nyckelhål var omåttligt stort, hade försigtigtvis gjort den stackaren blind på båda ögonen. Den med upphöjningar och divaner omgifna afklädningssalen, i hvars midt ett springvatten plaskade, liknade med sin höga kupol en moské. Uppe i kupolen darrade ett svagt månsken, som inträngde genom de små fönstrens brokiga rutor. Röda, gula och blå hänglampor kastade sina dagrar öfver de på snören högt upphissade torkdukarne, så att de sågo ut som brokiga fanor. Salen var fylld af det mest bedöfvande stoj. Halfklädda eller svepta i sina torkmantlar sutto kvinnorna med korsade ben på divanerna eller golfvet, rökande, drickande kaffe eller ätande bakelser. Alla snattrade och skrattade om hvartannat. Somliga kammades af sina tjenarinnor eller läto färga sitt hår. Andra målade sina nagelspetsar med henna eller sminkade sig och svärtade undre ögonlocket.
Jag har nu uti denna korta framställning åsyftat ett stort mål; detta har också förmått mig att endast omnämna till belåning sådana varor, sorn på en gång utgöravexelverkan emellan 2:ne verldsdelars storhandel. Mätte, om R. Den 24 Februarii. 123 St. (och jag hoppas det) finna min önskan gagnande, ett skyndsamt bifall å densamma äfven inom detta år bereda fäderneslandet den dubbla vinslen af ökad jernexport samt liflig transitohandel i våra 2:ne förnämsta handelsstäder. Begärdes på bordet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, anförde till protoc. följande: Allt lif och all rörelse fordrar jemnvigt emellan de verkande krafterna; så äfven Statens lif och dess fortgående på århundradets bana för civilisation och eli förbättradt samhällsskick. Framstegen på denna bana, samhällets utveckling till ett bättre, fördröjes eller fortskyndas allt efter som krafterna med ömsesidig vexelverkan understödja hvarannan, befordra hvarandras tillväxt och betrygga hvarandras bestånd. Ingen sann odling är ensidig; och om de' moraliska krafterna äro blomman af Nationens lif, så äro de materiella dess rot; aftynar roten, vissnar blomman snart. Våra materiella krafter sakna nu den jemnvigt, som utgör vilkoret för deras tillväxt och deras bestånd. Tidens skiften hafva småningom verkat, och oförmärkt hinna vi den punkt, der rättelsen blir en nödvändighet. jordbrukets betryck är ett rop sedan många förflutna år; men i detta rop ligger en beklagansvärd sanning. Stegrad productionskoslnad, försvårad afsättning och oförminskade skatter hota att med hvarje år göra behållningen knappare och knappare för jordbrukaren i de orter af Riket, der fordom största välmågan eeh rikedomen fanns. Ilan blir nu mindre och mindre i tillfälle att förbruka de varor, som erbjudas genom fabrikerna och handeln; han bidrager föga eller intet till deras afsättning. Trög afsättning för handeln och fabrikerna minskar dessa näringars liflighet och minskar derifrån skeende efterfrågan utaf jordbrukets produeter. När en klass af hufvudnäringarna försättes uti ett lidande tillstånd, öfvergår derifrån äfven till de öfriga en benägenhet att aftyna.
Han vände sig till Hermione, som satt vid hans sida, för att med henne fortsätta det viskande samtalet om naturens skönhet, de gemensamma barndomsminnena och kärlekens lycka; men orden dogo småningom på hans tunga, och han försjönk i en tystnad, som icke var det lyckliga, drömmande svärmeriets. Umgänget med Hermione hade icke förfelat att utöva mäktigt inflytande på Karmides. Han älskade henne nu med en kärlek, fri från alla beräkningar. Den oväntade upptäckt, som återfört den förlorade Filippos till hans faders hus, hade låtit Petros frukta, att Karmides, sviken i sitt hopp att varda den uteslutande arvingen till Krysanteus' förmögenhet, skulle begå någon handling, som kunde förråda den ursprungliga bevekelsegrunden för hans närmande till Hermione och hans lyckade försök att återknyta förbindelsen med henne. Petros' farhåga bekräftade sig icke. Karmides hade delat Hermiones glädje över broderns återfinnande och med henne beklagat hans olyckliga själstillstånd. Härtill bidrog även hans förakt för penningen; när han icke längre jagades av fordringsägare, utan tvärtom ånyo ägde penningeutlånarnes fulla förtroende, så glömde han även sina skulder och levde som förr i dagens glädje, ehuru denna numera bar en annan dräkt och ägde ett ädlare skaplynne än förr. Hans glädje hade likväl under dessa dagar varit långt ifrån oblandad. Den stördes av en röst i hans inre. Han ville vara värdig sin lycka och kunde det icke, ty emellan honom och detta mål stodo hotande minnen och bland dessa Baruks dotters bleka, sörjande bild. Hermione kände icke det förhållande, vari han stått till denna olyckliga unga kvinna. Hon hade hört talas därom, men trodde icke ryktet, sedan Karmides med heliga eder förnekat dess sanningsenlighet. Han hade sålunda icke vågat giva henne det fullkomliga förtroende, varpå han kände, att hon ägde anspråk. Han insåg, att han handlade svekfullt. Och icke blott i detta avseende och emot henne ensam. Det fanns än en omständighet, vars vikt han för sig själv ville förringa, men som icke dess mindre i vissa ögonblick av eftertanke förfärade honom. Han var i hemlighet döpt.
Väl har en ledamot här till mig erinrat att jag sjelf vederlagt de påståenden, jag haft, emedan jag väekt upmärksamhet på alla de penningeanstalter, som finnas, men om det funnes 10 gånger så många penningeanstalter till, så hemställer jag till den värde ledamoten, om förhållandet blifvit en smula bättre än det skulle vararoin det icke funnes någon enda mer än 11. Stms bank t Kan han bevisa mig att icke förhållandet nu är sådant som det var 1818, oaktadt dessa penningeanstalters tillvaro, då är jag genast beredd medgifva att han har rätt; men är det verkligen dea nakna verkligheten som vi ailä här känna, som innebär något bevis, då skall man efter min öfvertygelse nödgas erkänna att alla de penningeanstalter, sorn finnas, likväl icke mäktat afvärja det olyckliga förhållande, som f'. n. existerar och som framkallats genom i» an 20 Juni a. ta. anstalter, hvilka måhända hafva med mindre väl beräknad grund för deras inrättande här triidt i verksamhet. Jag kan således ieke tinna något skäl, hvarföre man skulle nu skrida till en förhöjning af räntan. Jag har nyss pä enskild viig erhållit den underrättelse att man i BorgareStd afslagit ifrågavule framställning från BanköUtsk:t och hesta in t räntan till 5 proc.: hvaraf man ser alt äfven affärsmän anse det ligga vigt uppå att icke diskontverket i detta fall lider någon rubbning, och att Vällofl. BorgareStit tillämpat den sats, soto nu Utsk:t sjelft har i så bestämda ordalag uttalat, eller att bankens syftemål alldeles icke är ensaVnt att skörda den största möjliga vinst på sin rörelse, utan tvertom att, så vidt sig göra låter, icke upmuntra till höjande af en ränta, sorn alltid skall i alla möjliga grpnar af det industriela 1 ifvet kännas tung och tryckande och nära nog bereda återgång, förlamning och förstörelse af den industri, som den under, en lyckligare period börjat upblomstra. Jag skulle visserligen ingå på Frill.
S. DRemitterades till Stats Utskottet: ito Friherre Anckarsvärd*r Carl Henrik, Aen 28 sistlidne November e, m. på bordet lagda Motion, att Stats - Utskottet måtta anmodas till Pukets Ständer ofördröjligen afgifva en specifik uppsats å det belopp, som dels i allmänna Cassör, dels i ännu icke influtne skatter eller utestående fordringar, innefattas under den, enligt ltiks-Hufvud-Boken, befintliga Stats-Verkets tillgång af omkring Fem Millioner Riksdaler, 86 Fröt, Ut dr. deri 4 Dec. m*t. s:o Herr Hallencreutz's, Sten Engelbert, å. 28 sistlidne November e. m. på bordet lagda Motion, angående uppresande af et monument vid Lutzen åt Konung Gustaf II. Adolph, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yt. tranden, 3:o Herr von Vegesach*, Enni, den 1 dens nes på bordet lagda Motion, angående ett åtligt anslag till Militair-Stipendier; jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, afgifne yttranden. Stalrsamt Allmänna Besvärsoch Ceconorn ie . Utskotten: 1:0 Kongl. Majus den 19 sistlidne November afgifna, och den 28 i samma månad e, in. på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anslag af medel till Navigations-Skolors inrättande; jemte de af Herr von Hartmansdorff, August, i anledning deraf afgifne yttranden. S:o Herr af Ulirs, Carl David, den 28 sistlidne November e. m. på bordet lagda Motion, om ett pkadt anslag för Bergs - troi, Ut dr. d. 4. Dec. ilag. 35 skolan i Fahlun; tillika med Grefve Ha. miltons, John., anförande rörande sam» ma ämne.
Fullmägtige tarfvades för någon frågas pröfning, bristen, på öfrige Fullmägtiges tillkännagifvande af sådant behof, härifrån genast och lätteligen kunde fyllas; så vore efter hans tanka icke vådligt, att de af Fullmägtige, hvilka till Riksdagsmän valde sig infunnit, i sådan egenskap här förblefvo; men han önskade, att för framtiden förhållandet måtte genom föreskrift tydeligen bestämmas. Anders Samuelsson från Jönköpings Län anmärkte, att, enligt 70 § af Riksdags-Ordningen, borde de valde Bancooch Riksgälds-Contoirets Fullmägtige förblifva hvar på sitt ställe eller ock någon indragning ske, enär så många der icke voro sysslosatte. För öfrigt instämde så väl han, som Hans Malmberg från samma Län, i Pehr Olssons yttrande. Per Persson från Blekinge gjorde åter ett med Jon Jonsson, dock med tillägg, att underrättelse borde afgå till Banquens och Riksgälds-Contoirets Fullmägtige om Ståndets Beslut, så att, i fall flere Ståndets Fullmägtige der skulle tarfvas, sådant komme till Ståndets kunskap. Petter Jernström från Westmanland framgaf följande Memorial: Vid den väckte frågan, huruvida tvänne Fullmägtige af vårt Stånd i Banquen och Riksgälds-Contoiret kunna utan desse Verkens säkra och jemna gång tillika efter sine Committenters val och uppdragne förtroende vara Riksdagsmän under denne Urtima Riksdag, det torde i fråga varande Fullmägtige sig emellan förena, att i hän - 184 Riksdagen 1810. delse af fullt antal Fullmägtige under Riksdagen skulle i desse Verken erfordras, de då å rätter tid och ställe sig inställa, så att derigenom icke något förfelas; 66 § i Riksdags-Ordningen innehåller, det Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoir et skola under Riksdagar så tidigt väljas, att desse Fullmägtige må kunna, medan Riksens Ständer ännu församlade äro, sin befattning tillträda, hvilket ock under sistl. Riksdag iakttogs, hälst samma § icke då eller nu utesluter dem från Riksdagsmannabefattningen; af hvilken anledning
Den, som bifaller Borgare-Ståndets beslut, att, om afgiflen till handelsoch sjöfarts-fonden kommer att utgå med 6? procent af tullbeloppet för inkommande varor, den tillgång, som deraf uppstår, får af K ind. Magt disp >neras till handelns och sjöfartens nytta, hvaremot, för den händelse, afgiften skulle vara stadgad till i o procent, endast ?; lelar af detta belopp skola, på sätt hitintills skett, öfverlemnas till Kongl. M ij:ts disposition genom det embetsverk, åt hvilket Kongl. Maj:t kan behaga att förvaltningen uppdraga, men återstående |:delen ingå till Riksgälds-Contoret, samt dit inlevereras från uppbördsmänueo, —■ voterar Ja; n)en, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer ifrågavarande fond, till hela sitt belopp, att hädanefter, som hittills, vara stälM lill Kongl. Maj:ts Nådiga disposition. I sammanhang härmed har Utskottet tillika, med afseende derå, att Borgare-Ståndets förekiilt, det i visst fall ^ af afgiften bör till Riksgälds-Contoret ,Jfrän uppbörds männen" inlevereras, skulle kunna föranleda den tolkning, att denna leverering borde verkställas directe ifrån hvarje - Stals-UtsJiOtlets Utlåtande, N'.o 523. 5 je tullkammare, hvilket dock icke vore lämpligt, enär de höra all upphörd i ett sammanhang inför Tull-Verkets Styrelse redovisa, ansett sig höra hemställa, huruvida icke Ståndet skulle finna skäligt medgifva, att de nyssnämnde 2.*ne sista orden uti dess ofvan citerade beslut må utbytas emot orden: fran Tullverket,” i hvilken händelse denna förändring ock kommer att i voterings-proposilionens lydelse iagltagas. 2:0 Ilvad Utskottet i denna punkt yttrat, angående uppfattningen af Riks-Ståndens beslut, rörande medlens levererande, är af samtlige Riksstånd en lemnadl utan anmärkning; varande den, angående afgiftens belopp, föreslagne voterings-proposilion af Borgareoch Bonde-Stånden gillad.
Hvad Herr Friherren ytterligare i sitt yttrande anför, i afseende å det ojemna förhållande, att en räntegifvare ett år kunde få betala en, och ett annat år två tunnor, såsom Herr Friherren befarat, kan jag ej rigtigt fatta. Skulle Herr Friherrens mening vara, att räntegifvare!! får i goda år betala mera, derföre att han i svåra betalt mindre, så är det just detta, som jag anser utgöra förtjensten af Friherre Palmsljernas förslag; eller att den skattdragande, då han har dålig skörd, ej får betala mera, än då han har en god. Jag anser att stor fördel derigenom jemväl tillskyndas räntetagaren, som får en någorlunda jemn inkomst, i stället att han nu det ena året ofta icke äger hälften emot ett föregående, hvarmed han nödvändigt måste vara mindre belåten. Då detta sätt för räntornes utgörande dessutom ovilkorligen skulle verka till jemnare sädespriser i allmänhet, förfaller jemväl det inkast Herr Prosten Åstrand gjort i sin reservation, att markegångsprisens osäkerhet hindrade honom att antaga Utskottens förslag. Jag medger visserligen, alt markegångsprisen hittills icke alltid varit så tillförlitliga; men då är ett medelpris för 5 år åtminstone lika säkert att följa, som ett årligt; och dessutom bör det kunna förmodas, att om Utskottens förslag antages, så väl räntegifvare som räntetagare skola finna sin uträkning dervid, att markegångs - Den i Mars e. m. 37 sättningen, så vidt den beror af opinionen, sker i enlighet med det gångbara priset.— En annan Reservant Herr Prosten Forslind anför, att den rätt räntetagare af Staten fått sig tillerkänd, skulle genom ifrågavarande förslag förnärmas. Härvid får jag erinra, att Slaten endast till löntagarne öfverlåtit den rätt, Staten sjelf äger, och att de således icke kunna göra anspråk på större förmåner i afseende på de indelrlta räntornas utgörande, än hvarmed Staten sjelf i afseende på de behållna räntorne åtnöjes. Vidare utbreder sig Herr Prosten Forslind öfver nyttan deraf, att landtmannen lefvererade sina räntor in natura, och att lian dertill skulle tvingas.
Avgående Fullmäktige tillhörande särskilda åligganden och uppdrag. § 261. Fullmäktige skola, vid början af hvarje år, granska Kommissariatets anteckningsböcker och protokoller, jemte Ombudsmannens diarium, för det näst föregångna året samt genomgå och inventera de under Kommissariatets vård befintliga Iåneoch säkerhetsmed liera handlingar. § 262. En gång hvarje år böra Fullmäktige anställa besigtning å det till lokal för Riksgälds-kontoret anvisade hus samt detta verks inventarier. Likaledes bör besigtning årligen al Fullmäktige anställas å det under deras vård och inseende ställda hus, sorn begagnas till sessionsrum för Riks-ståndcn samt Rikets Ständers Utskott; egande Fullmäktige låta verkställa de reparationer och andra arbeten, som för nämnde egendomars vederbörliga underhållande erfordras; och må kostnaderna bärför, äfvensom de 14 Hör till Stats-Utskottets Memorial N:o 293. för samma egendomar hittills utgående årliga afgifter, utaf Riksgälds-kontorets medel bestridas. § 263. Under de tider, då Rikets Ständer icke äro församlade, må lediga rum och. lägenheter inom Rikets Ständers hus af Fullmäktige hyresfritt upplåtas för tillfälligt begagnande ej allenast af de kommittéer och revisioner, som kunna varda af Kongl. Maj:t sammankallade och för hvilkas sammanträden erforderliga lokaler inom Kronans hus här i hufvudstaden icke finnas att tillgå, utan äfven af allmänna embetsmyndigheter, som antingen af särskild anledning icke kunna för någon tid begagna åt dem anvisade embetsrum eller också sakna egen lokal; egande Fullmäktige, vid hvarje sådan upplåtelse, föreskrifva de vilkor, som Fullmäktige för de upplåtna rummens samt möblernas och inventariernas noggranna och omsorgsfulla vårdande finna nödvändiga. Dylik upplåtelse kommer alltid att upphöra så tidigt före Rikets Ständers sammankomst, att rummen och inventarierna dessförinnan kunna vara försatta i ordnadi och fullständigt skick samt, om så erfordras, reparerade. § 264. Då Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Rankooch Riksgälds-verken sammanträda, skola Fullmäktige till dem afgifva berättelse om.
En af desse lärare, Kollega vid Örebro elementarläroverk, P. A. Wikander, hade i anledning häraf uti en till Kongl. Majit ingifven skrift anfört, att han, som år 1051 börjat tjänstgöra vid elementarläroverket och 1050 erhållit ordinarie kollegabefattning, — i begge hänseendena samtidigt med tvänne andra lärare vid nämnde läroverk, hvilka på grund al tjenstgöring såsom extra lärare blifvit med nästlidet år i högre lönegrad uppflyttade, — således vid läroverket tjenstgjort fullt lika länge, som desse; att han likasom desse två lärare vid inträdet i skolans tjenst hos dåvarande Elorus öfver Strengnäs slifts elementarläroverk anmält sin önskan att erhålla en ledig duplikantbelättning i Örebro, men det oaktadt, enär vid samma lid en vikarierande lärare i Naturalhistoria vid läroverket i Nj köping behöfdes, erhållit förordnande ali lörej-tå detta vikariat, emedan han uti i rågavarande ämne blifvit i lilosofle-kandidal-examen fördelaktigare vitsordad än nämnde tvänne lärare; att han för denna tjenstgöring måst åtnöjas med ett arfvode af 225 Hulr lör år, under del duplikant-arlvodet utgjorde 360 R:dr; alt han vidare år 1052 förordnats att uppehålla en tjenstledig lärares syssla, emedan denna ansetts mera magtpåliggande än en duplikantbefattning, samt att han på grund al dessa tvänne års vikarieljenst gått i mistning af en fördel, som ostridigt skulle tillkommit honom, derest han hela tiden fått Ijenstgöra såsom duplikant; hvadan Wikander underdånigst anhållit, att Kongl. Maj.t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition, del honom mätte medgifvas alt, i afseende å uppfattning i högre lönegrad, lä räkna sig tillgodo älven de tvänne år han i egenskap af vikarie tjenstgjort, och således berättigas att från och med år 1861 åtnjuta lön i 2:dra lönegraden med 1,500 Rdr; och hade