Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och bör dessutom å förenämnde från Kongl. Maj:ts Canzli utgående expeditioner, i stället för de så kal - Kongl. Canzli-geb. d:o vid ingifvande af Deductioner och Con - R:dr sk. rist. 6: 3: - — 6: 8 12 15 30; 1: 24: 6: 3: 2: 4: 3: 25: 3: 15 R:dr sk. r:stv lade Sigill-Penningarne, stämplade papperet ytterli gare ökas: å Adels, Friherreoch Grefve-bref med 9: å alla öfrige från Kongl. Maj:t utgående expeditioner med * , . , i; å Justitiae Canzlerelis fullmakter för Landsoch Stads-Fiskalcr, samt Justi Lice-Stats-Ministerns meddelade bevis för tidningars ulgifvande med —- 12: — §•6. Chartering af Öppna Bref, Fullmakter, Constitutorial rn. m., och afsked från Rikets Embetsverk och andra offentliga myndigheter. Nedannämnde utgående expeditioner charteras, som följer: Fullmakter, Constitutorial, Protocolls-utdrag m. m., hvarigenom Embeten, Tjenster, Beställningar och Sysslor med verklig lön vid Civile, Militaire, Ecclesiastike, samt andra stater, af hvad Hamn de vara må, tillsättas och bortgifvas af Hofoch Öfver-Rätter, Collegier, Riksmarskalks-Embelet, Academi-Canzlerer, Öfver-Slåthållare-Embetet, Kongl. Maj:ts Directioner ochComiteer, Öfver-Post-Directeuren, Landshöfdingar, Ståthållare, Directeurer vid Kongl. Maj:ts spectakler, Befälhafvare, Öfverstar, Consistoriel’, och andre Verk, af hvad namn de vara må, som dertill äga Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, så väl som af Magistrater och de flere, hvilka äga att bortgifva beställningar och sysslor med lön, böra förses med stämpladt papper till fem procent af lönen.
Äfven kan j g icke anse 4 Cap. öfvei flödigt, ty der kunna inträfFi sådana försummelser af mindre betydenhet, då det vore båldt och obilligt, att tillämpa förlust af privilegier.” Herr Hessle ”instämde i Herr Grefve Frölichs reservationsvis afgifna förslag, utom hvad angick 1:0 2 Art, 3 morn. i 18 §. samt hela 19 §, dem Hr Hessle ansåg böra utgå, då det måste antagas, alt, sedan mimmisumman blifvit bestämd, obegiänsad rätt att det förändra ej kan väl stå tillsammans med lagstiftning, då det är likgiltigt hvad belopp adlen innehar, och då det ej kan rättsenlig* påbjudas, att actieegare skall åläg - 4o Hor till Bancooch Lag-Utsko'.tens Utlåtande IV.o 4• gas annat ansvar för underlåten inbetalning, än förlust af hvad han kan redan hafva insatt, samt ail vidare delaktighet i Bolaget; och 2:0 25 §., hvilken Herr Hessle ansåg lättast böra erhålla deri lydelse Rådman Holms reservation derom innehåller.” Herr Bååth har ansett 8 §. böra erhålla följande lydelse: ”Derest icke Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som, efter gällande realisationsgrund vid Bankens stiftande, lika med mynt i Riket gälla” &c. — För öfrigt har Herr Bååth instämt i Herr Grefve Frölichs reservation, med de naodificationer deraf, som innefattas i Herr Holms reservation. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1835. !» Bancooch LagUtskottens Bet Monde N:o 5. I N:o 5. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 April. Betänkande, i anledning af Riksdags-Fulhnägtigen Peter Perssons motion om upphörande af Bankens forum privilegiatum.
Uti England finnes också ett påbud, till följe af hvilket, äfven om tusentals menniskor skulle dö 4°4 Den Januari f. m. af hunger, införsel af spanmål ej är tillälen förr än denna ■vara stigit till ett visst pris, man kallar det i allmänhet spanmälslagarna; uti det fria Amerika äro somliga menniskors tillstånd sådant, alt för dem gäller ingen annan lag än den som gäller för de oskäliga djuren, d. v. s. deras ägares godtycke, Det lärer ej hafva undfallit Hr Rosenblad, att detta är något, som alldeles icke öfverensstämmer med vart begrepp o ny mensklig frihet, utan kallas slafveri. Uti ett annat land, Frankrike, fanns en tid, då man skrot af friheten, och medborgare blefvo länkade ihop lusendevis för att nedskjutas med kartescher. Jag tror del är ingen förtjenst alt likna andia i fel. Må det fria England hafva en obegränsad husvisilationsrältighet och spanmålslagarna, det fria Amerika en obegränsad husvisilationsrältighet och slafveri , må medborgarne i det fria Frankrike icke nu såsom under revolutionen nedskjuta sina landsmän med kartescher såsom voro de gamla hästar, och må de alla skryta af sin frihet; så länge vi slippa allt detta, äro vi friare än de. — Jag afstyrker motionen och yrkar tverlom, att R. St. ville besluta husvisitationsrättighelens upphäfvande. Jag skulle helst önska, att Hr Piosenblads motion blefve remitterad till glömskans utskott; men till hvilket Ulsk. som helst ilen blir remitterad, anhåller jag att hvad jag uu yttrat må få åtfölja remissen. HrEdenhjelm, Gillis: Jemte det jag får vitsorda Gr. Hamiltons uppgift, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag inom Utsk. stridt för samma åsigt som Hr Munck af Rosenschöld hyser, nemi. att husvisitation icke må vara tillåten; men jag blef öfverröstad och målet afgjordt i enahanda syftning med Hr Rosenblads nu väckta motion, hvilken jag derför anser böra förfalla.
Vid ånyo skedd föredragning af Lag-utskottets betänkande N:o 92, i anledning af väckt motion om indragning af bergstings-rätterna blef sagde betänkande af Ståndet afslaget, på den grund att, till följe af Rikets Ständers förut gjorda underdåniga framställning, della ärende redan vore Kongl. Maj:ts nådiga pröfning understäldt. Från Vällofl. Borgare-standet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial, N:o 330, i anledning af Rikets Ständers beslut, rörande vissa med slats-regleringen gemenskap egande frågor. Med godkännande lades memorialet i denna del till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial N:o 331, angående definitift fastställande af förslags-beräkningen å de till riks-staten hörande indelningar. Under diskussionen yrkade herr Norin en proposition, så lydande: Borgare-stånclet lagger Stats-utskottets förslag till handlingarna, under förklarande att Ståndet icke anser frågan om beskattnings-väsendets förenkling slutligen pröfvad och afgjord, förrän votering i förstärkt Statsutskott egt rum rörande de punkter hvaruti Riks-stånden stadnat emot hvarandra, samt att Borgare-ständet af denna anledning vidhåller det af Rikets Ständer fattade beslutet om uppskof med de indelta räntornas uppföranden i riks-staten. Sedanj herr talmannen redogjordt för de under diskussionen yttrade olika meningar, anmälde herr talmannen, det han af denna framställning på förhand haft del, hvadan herr talmannen redan öfvervägt förhållandet efter anställd jemförelse emellan grundlagens serskildta stadganden, förklarade herr talmannen sig ej kunna meddela proposition å berörde yrkande, på skäl, sorn herr talmannen skriftligen uppsatt och hvilka innehållas uti ett nu uppläst yttrande, al denna lydelse: Grundlagen förutsätter i 109 § R. F. och 80 § R. O. det fall, då riksdag kan upplösas, utan att stats-reglering hunnit uppgöras, nemligen om konungen finnér skäl dertill, efter det fyra månader förlidit från riksdagens början; hvaremot grundlagen på intet ställe ens antyder, att Rikets
Det nästa är att vara oberoende af andras bjälp, att kunna hjälpa sig själf, ej behöfva uppassning, kunna tänka för sig själf, handla på egen hand. Men därtill kommer ej den, hvilken som barn blifvit uppassad och fjäsad och ej ens lärt sig knyta sitt skoband eller borsta sin rock. Har han därtill lärt sig kommendera tjänstfolket och i ovänlig, härsklysten ton utdela sina befallningar, då har han väl utsikt att blifva en brutal, egenkär och själfsvåldig person, men föga hopp kan han eller någon annan göra sig om, att han skall blifva en själfständig och karaktärsfast människa. De flesta torde tycka att det betyder så litet, detta att barnen passas upp, att man ständigt tänker för dem och med största omsorg undviker att försätta dem i något läge, där ens den minsta svårighet skulle föranleda dem besväret att på egen hand försöka reda sig därur. Medgifves, att det ser så ut. När de en gång bli tvungna därtill, menar man, så måste de väl däran, och bli de ej nödsakade att afsäga sig sitt själfsvåld och sina bekväma vanor — ja, så mycket bättre. Verkligen, så mycket bättre? Det torde dock ej vara så alldeles säkert. Det är nämligen så, att det helt enkelt icke är fråga om barnens vanor, om deras bekvämlighet och behof, utan om deras karakter, om utvecklingen af deras karakter. Vanorna kunna j u för en tid bortläggas, när nöden så fordrar, men den stämpel, de satt på karakteren, är icke så lätt utplånad. Och finnes hos barnet något frö till egenrådighet, härsklystnad och andra lika angenäma egenskaper, nog utvecklas de på bästa sätt genom denna äDgsliga omsorg om att den lilla herrn eller den lilla fröken icke skall göra sig besvär med det allra minsta ting, utan blott behöfva befalla, kanske icke endast tjänare, utan äfven sina egna föräldrar, för att genast få sin minsta önskan uppfylld. Och låt vara att nöden också en gång tvingar dem till förändring, så är nöden en så hård läromästare, att det nästan är en grymhet, att åt honom öfverlämna den undervisning, som kärleksfulla föräldrar vida lättare kunde bibringa.
— Hvad båtar tryggheten i kojan, om dess trädskål är tomm? — Skall den vinningslystna Handeln fylla den för armodets harn, så sker det mot lika. mått af guld. — Nå väl! för detta guld, i, till* räcklig mängd, skulle ock speculutions-andan kunna skaffa mig värn mot fiendtliga härar. — Och med lika rätt man kan säga till en Landsort, till cn Socken: ”trygga Er mot missväxt och hunger j lika v,äl kan man säga till denna Socken: ”trygga Er mot fiendens svärd;3’- det ena sorn andra blir den för dyrköpt, och derföre ornö jr ligt.-— 1 denna omöjlighet grundar sig Folkets fordran på Staten, på dess Representanter, på dess Regering, att åtnjuta Skydd, Rättvisa, och Bröd. Mine Herrar! jag har framställt eli sätt, att till lindrigt pris förskaffa sig vissheten om della bröd —■ eli sätt som tillika skall io6 Den 17 December f. ro. skydda mot ett lika utarmande vanvärde , samt alltså befrämja välmåga oell trefnad Liand dessa hundrade tusende släpsamt sträfvande hushåll, som utgöra Folket, hvars nödrop som jag hoppas aldrig må förlora sig i rymden, eller jackas af fraser.— Förgäfves höjde jag vid förra Riksmötet min röst mot de vådor, som då, i spannmålsväg, förbereddes; med djup bedröfvelse har jag sedan sett alla de olyckor hopade öfver oss, som jag då föresade; jag höjer nu åter samma röst; målte jag ej motse samma kretslopp af behandling och följder! — Erfarenhetens lärdom kan väl icke vara så aldeles förlorad; den som ej lyder dess vink, drager öfver sig ett moraliskt ansvar; för alt icke dela tryckningen af en sådan tyngd, har jag dristat framställa delta Förslag; det må af Rikets Ständers vishet antagas eller förkastas; jag är lugn i medvetandet, alt, sorn ordspråket lyder, hafva ”talat och frälst min själ.” Härefter yttrade Herr von Becker muntligen: Slutligen utbeder jag mig, att få tillägga några ord.
Till reparation eller ombyggnad af den nuvarande lokalen vore hos Öfver-Inlendents-ernbelet uppgjorda tre särskilda förslag, af hvilka det ena omfattade styckevis företagen ny grundläggning jemte murars och bjelk lags iståndsältande för en kostnad, beräknad till 112,000 R:dr, det andra afsåge enahanda åtgärder tillika med påbyggnad af en för utrymmet behöflig ny våning, för 134,000 R:dr, och det tredje, för bela husets rifning och fullständiga ombyggnad med nya grundmurar och en våning högre än nu, uppginge till ett kostnadsbelopp af 150,000 R:dr, i dessa summor inbegripna 9,000 R:dr, allt Riksmynt, lill bestridande af utgifterna för samlingarnes bortflyttande under tiden. Då emellertid de båda förstnämnda förslagen mötte stora svårigheter i afseende på grundläggningen, utan att likväl vara för framtiden fullt betryggande, samt, efter hvilkendera förslaget som helst, en högst betydlig kostnad skulle nedläggas på en Riksarkivbyggnad, som alltid hade den för en sådan bestämmelse hufvudsakliga olägenheten att vara på en sida sammanbygd med stora enskilda hus och på en annan sida skiljd från sådana endast genom en smal gränd samt följaktligen blottställd för eldfara från den angränsande trängsta delen af staden, men huset deremot, genom sitt utmärkt vackra läge på de öfriga två sidorna och sin smakfullt prydliga inredning, såsom bostad för enskilda personer, hvilken bestämmelse icke heller skulle för grunden och trossbottnarne medföra en så förstörande tryckning, som Riks-arkivets lunga pappersmassor nu utöfva, syntes kunna antagas, under nuvarande förhållanden, ega ett saluvärde af omkring 120,000 R:dr R:mt, har E. K. Maj.t, lika med Öfver-intendents-embelet, funnit, att i fråga om valet emellan det nuvarande husets bibehållande och iståndsältande, eller anskaffande af en ny, för ändamålet mera tjenlig lokal, den sednare utvägen måste anses ega ett obestridligt företräde.
Louis och Jbrame, de hlda hon niirmnst haft i tankmne, skulle, innan annu mdnga dr forflutit, bh-a hvar gin konungakrona. Vagen till familjens npphojelse ar klar - general Bonaparte hnr arbetat i tysthet med sinn vanner under dessa veckor C 105 efter sin hemkomst. Allt. Br redo for aktion, ocb ett par dagar efter nyss niimnda lilla tilldragelse sl %s det forsta stora slnget, i det Napoleon lyckligt utfor sin statskupp af den 18-19 Brumaire %r VIII, d. v. s. i november 1 ' 799. Han ar nu forste konsul och tager sitt residens i Tuilerierna. Diirined slutnr for signora medre det forsta skedet af. hennes Iefnad, ka~akteriseradt af modedig hangifvenhet, klarsynthet och sjalsstyrka under. alla de motgAngar och sv %- rjgheter hon dittills mott. Foljer s % en tid af underbara framglngar och svindlande makt for sonen och yttre glans for modern, under hvilken hon dock alltid biir i sitt inre oro och fruktan. S$lf sager hon senar ' e:)) Om ni kunnat 118sa i mitt hjiirta den tiden, skulle ni funnit mera bekymmer Bn gladje.~ (Forts.) Nar vbrem &amp; kt till 7corden Jon Och dgvet Kter vakmr, r o ~, Si-? Gekande blir hdgerz. Nos skalden och hos barnet a~ De rdiina sagor g2 igert Och kransad nack ztr v6gen Uppdyker, przsa ?~de i shzg Forlossnilzgen 2tr &amp; a ?sknllt tvRng. R n m Knutsoin, Underhuset.
Till Fulimägtiges Befattningar och åligganden i allmänhet hör: att föra Öfver - Styrelsen så yäl af Riksgäl ds-Verket, sorn det derunder lydande General-, Assistance-Contoir, samt hålla dessa Verk i den jämna och oafbrutna gång, Som med ändamålet af deras Inrättning instämmer; jemlikt de härom stadgade Författningar: vidtaga dé åtgärder, hvilka till befrämjande af Riksgälds-Verkets rätt,’ säkerhet och förmon, pröfvas nödiga, men icke på något sätt äro stridande emot de uti detta Reglemente stadgade allmänna grunder. Art. Angående sättet till Liqviderande af Riksgälds Contoirets Skulder samt fullgörandet af andra Contoiret ålagda förbindelser. 1. §. Med den eå kallade Gamla Riksgälden, ^bestående uti mynt-tecken och Interesse-Foraäkrings Sedlar samt andra liquiderade och ledan till betalning fastställda krono-Fordringar, kommer att förhallas pä sätt det härom den 19 September 1766 utfärdade Reglemente och då vidtagne Författningar utstaka. 2. §. De äldre ännu outredda Krono - Fordringar och Pretentioner, hvilka, enligt förra Reglementen och författningar , utaf Riksgälds fonden skolat liqvideras, böra äfven af RiksgäldsContoiiet godkännas, så framt dylika Fordringar i -Laglig ordning och inom föreskrifven tid äro bevakade, och på sådan grund prpfvas jLagliga, samt, efter det Fullmägtige blifvit jhörde, i Nåder varda fastställde: men betalningen skola Fullmägtige aga att utställa på Terminer, lämpade efter Riksgälds Contoirets tillgångar, samt å hvarje fordrings belopp Utfärda Obligationer med renta, hvilken dockicte får öfverstiga Fyra procent om året. O ts Den 4 Augusti igi 3- §• Rlksgälds-Contoirets Obligationer, som liro ställde i Svenskt-Banco, bura, å forfallo-dagen , vid uppvisandet, o vägertigen inlösas. .—.
Om nu den del af de från Kommitén öfverlåtne handlingar, sorn utgöres af de uppgifter, hvilka enligt utgångne cirkulärer och särskilda skrifvelser till Kommitén från städerna inkommit, jemföres med de fulländade stadsbeskrifningarne, så ådagalägga dessa senare såväl till omfång som innehåll på det omisskänneligaste sätt, att Kommiténs arbete utgör något helt annat än ett blott ordnande af de från städerna insända uppgifterna. Detta arbete framlägger nemligen frukterna af en kritisk arkivforskning af sär - — 333 — deles vidsträckt omfattning, hvilken synes hafva påkallat odelad tidsuppoffring af de utmärkta män, som deråt eguat en lång följd af år. Derest nu de påbörjade beskrifningarne ej skulle kunna anses afslutade genom blott tillägg af de handlingar och uppgifter, som från stadsstyrelserna inkommit, utan dertill, efter föredömet af de fullbordade beskrifningarne, skulle erfordras en vidsträckt arkivforskning, måste naturligtvis hos mig fråga uppstå, huruvida någon af Statistiska Central-byråns embetsoch tjenstemän, öfverhopade af de göromål, som närmast åligga embetsverket, skulle hafva kunnat utan giltig anledning till anmärkningar af den beskaffenhet, som Stats-revisionen nu i § 1 och 2 framställt, åtaga sig eller af mig åläggas ett dylikt arbete. Dess väsendtligaste del, arkivforskningen, som måste försiggå i andra embetsverk och till större delen under de byråtimmar då göromålen inom det mig nådigst anförtrodda embetsverket kräfva tjenstemännens dervaro, skulle sålunda hafva för en obestämbar längre tid beröfvat Statistiska Byrån en del af dess oundgängligt behöfliga personal, och detta under en period, då den verkställda allmänna folkräkningen företrädesvis häremot lade hinder.
Ständerne vilja taga till godo och Konungen sanctionera en förändring i grundlagen , som skulle få till följd en likaså oformlig som ändamålslös framställning. Frih. Klingspor, Mauritz Philip, anförde skriftligen: Det åliggande Representationen nu går att fullgöra är stort och betydelsefullt. Styrelsens handlingar framläggas nu till pröfning och bedömmande. Till denna vigtiga rättighets utöfvande hade Representationen hort vänta sig en säker handledning, då Const.Utsk. för första gången blifvit tillsatt i sjelfständig anda. Med stor förundran finner man då detta Utsk. ingenting annat hafva att tillbjuda, än ett det torraste sakregister, visserligen med ospard möda hopsamladt, men som illa svarar mot sitt ändamål, och det sätt, hvaruppå jag anser Utsk. hort uppfatta sitt vigtiga åliggande. Jag åberopar i detta hänseende de åsigter, Frih. Rantzou i sin reservation gifvit tillkänna, hvari jag hufvudsakligen instämmer, och hvartill jag endast har föga att tillägga. Det under discussion varande betänk, skulle man tro vara framalstradt under en inflytelse, som bort vara främmande åtminstone för 1840 års riksdags Const.Utsk., då det genom sitt uppställningssätt inleder representanterna i en anmärkn:soch specialitets-labyrint, hvari de oundvikligen måste förirra sig och alltid skola kämpa med underlägsna krafter. Nuvar. Const.Utsk. begår samma fel, hvarföre föregtde riksdagars Const.Utsk. få uppbära så stränga tillvitelser från oppositionens sida.
Ant. till Exp. Utsk. d. i Oct. kl 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af föreskrifterncij rörande Militie-boställens utarrendering. Genom remiss från Högv. Preste-Ståndet liar till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ankommit en af Prosten Almqvist väckt motion, hvaruti han begärt få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det för landet menliga förhållande, som under sednare åren uppstått derigenom, att Militias-statens boställen på offentlig auction utarrenderas till den mestbjudande. Vid sådana tillfällen samlas alltid en mängd speculanter, hvilka öfverbjuda hvarandra till så orimligt höga belopp, att den, som slutligen stannar för arrendet, snart finnér sig ur stånd att uppfylla sina ingångna förbindelser, och derigenom drager både sig sjelf och sina borgensmän i förderf och obestånd. Detta allmänt öfverklagade onda anser motionären kunna afhjelpas, om Boställs-Directionerne ålades att, liksom de nu bestämma minimum, Alim. Besv. och Ekon. Usk. Betänkande, N:o 32. 9 mura, äfven väl utsätta maximum af arrende-suraman. Om flere anbud skedde till detta senare, kunde options-rätt medgifvas förre arrendatorn oell derefter företrädes-rätten bestämmas åt den, som hade att erbjuda största säkerheten för arrendets fullgörande. Om flera erbjödelika stor säkerhet, kunde lottning mellan dera anställas. I den öfvertygelse, att, om en sådan ordning infördes vid Militioe-boställenas bortarrenderande, mångens undergång skulle förekommas, äfvensom att boställs-jorden icke då skulle, såsom nu ofta är fallet, utsättas för vanhäfd, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan om vidtagande af nödig ändring i Boställs-förordningen, i öfverensstämmelse med ofvan gjorda framställning.
Jag kan ej förstå, att det är samma kvinna, som jag sett dö inför mig, hvilkens ögon jag slutit och som jag lämnat ensam bland de tusenden, hvilka trängas om platsen på kyrkogårdens jord. Det förefaller mig, som om hon måste finnas någonstädes. Och medan jag tänker härpå, tycker jag, att om hon funnes, skulle jag alltså kunna finna henne, om ej för annat, så dock därför att jag en gång skulle få säga henne, hvad hennes lif och död varit för mig. Det skulle ej vara annat än enkel rättvisa. Jag kan emellertid ej hjälpa, att jag åter igen kommer att tänka på Kristian Sundin. Besynnerligt nog har jag en känsla, som om jag redan på förhand vetat, att jag skulle komma att möta honom. Ej just när det skedde, ej ens i dessa dagar. Men någon gång, när jag minst väntade det. Att jag emellertid nu ständigt får denne man i mina tankar, beror på, att jag ej kan glömma hans ansiktsuttryck. Han såg nästan sorgsen ut, när jag gick ifrån honom, och det påminner mig om den dag, då vi sista gången sågo hvarandra i Upsala. Det mest besynnerliga är, att jag mycket väl kommer ihåg, hur han såg ut, när vi denna gång träffades. Det är många år sedan dess. Men jag erinrar mig tydligt, att han äfven då fick det ansiktsuttryck, som jag nu iakttog, och hvilket plågade mig då, som det gjort nu. Hans ansikte uttryckte nämligen en blandning af förvåning, missräkning och behärskad harm, och detta plågade mig, därför att det innebar ett anspråk. Jag minns som sagdt mycket väl, när vi skildes, och jag har aldrig dolt för mig själf, att det var mitt fel. Det var på den tid, när jag nyss blifvit förlofvad, och jag hade mina skäl att vilja vara ensam. Då stängde jag min dörr för honom som för alla andra. Jag kände igen hans steg, när han kom i trappan, och jag hörde hur han knackade på min dörr. Jag förstod mycket väl, att han hade sett, att jag var hemma. Lampan brann nämligen bakom den nedfällda gardinen i mitt studentrum, och från den plats, där han plägade stanna för att se efter om jag var hemma, måste han nödvändigt se detta.
N:o 120, i anledn. af väckt motion om Öresundska Tullafgiftens uphörande för Svenska fartyg. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 560 Den 23 Juli. Onsdagen den 23 Juli 1851. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades 8 prot.-utdr. för d. 21 dennes, oell pleniprot. för d. 13 sisth Juni. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne förslag lill underd. skrifvelse!- till K. M. nemi.: N:o 106, ang:de ett hegardt lån för fullbordandet af Lazarettsbyggnaden i Lund; N:o 107, ang:de eftergift af Kronans rätt lill dana-arf efter vice Länsmannen Peter Lök Hösler till förmån för hans arfvingar; N:o 108, i fråga om 3:ne kronan tillhöriga jordars uplålaude till utvidgning af kyrkogården i Calmar; N:o 109, ang:de väckt fråga om det i Kronans förråd befintliga äldre lill Krigsbruk oanvändbara kruts omarbetande lill bergskrut; N:o 110, angule låne-understöd för upförande af en bro öfver Dalelfven; och N:o lil, ang:de anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling af Hallands län. Uplästes till justering Exped.Utsk:s under N:o 112 afgifna förslag till underd. skrifvelse till K. M. ang:de medel till fullbordande af Strömsholms kanal. Sedan jemväl den vid detta förslag fogade, af 3:ne Utsk:s ledamöter afgifna reservation blifvit upläst, yttrade: Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Jag får anhålla att Hr Ordf:n i Exped.Utsk. täcktes uplysa hvad meningen är med den reservation, som är vidfogad förslaget till R. St:s underd. skrifvelse.