Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: I likhet med den förste värde talaren får äfven jag yrka afslag å StatsUlskds i förev:de punkt gjorda hemställan. Det förefaller mig nemi. ingalunda öfverensstämmande med den vanliga formen för ärendernas behandling, att. StatsUtsk:t framkommer med förslag derom, att R. St:r I)eii 26 April. skola ingå till K. M. med begäran om förslag till en viss förändring i en gällande lag. Jag anser att ett sådant förslag bordt behandlas af LagUtsk:t., antingen på grund af enskild motion eller af K. M. framställd Propos. I sjelfva saken delar jag ej heller Utsk:ts åsigt, emedan den jordegare, öfver hvars egor en jernväg går, icke har mer nytta af jernvägen, än den öfriga kringliggande trakten, och således ej bör förbindas til! en upoffring, som ej utsträckes till de öfriga i saken intresserade. Min åsigt, att orten borde bekosta expropriationen samfäldt, har jag vid ett föreg:de tillfälle uttalat, men det är något helt annat, än hvad här är föreslaget. Hr Bildt, Didrik Gillis: I motsats till den förste värde talaren kan jag, för min del, ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts i denna § gjorda hemställan. Hvar och en, som i någon mån tagit kännedom om de missbruk, som vid expropriationslagens tillämpning gjort sig gällande, kan ej annat än inse nödvändigheten af införandet i densamma af en sådan stadga, Utsk:t föreslagit. Vi veta nemi. allt för väl att jordegare, öfver hvilkas mark jernvägen skall dragas, icke blott åtnjuta en ganska högt beräknad ersättning lör den jord, de i detta afseende afstå till Staten, utan äfven tillskyndas betydliga fördelar derigenom, att deras egendom, utan någon deras åtgärd eller kostnad, ögonblickligen stiger i värde med 50, ja! mången gång med 100 %.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1858, kl. 1 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i fråga om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorna. Vid denna dag verkställd omröstning i Förstärkt Stats-Utskott öfver följande af samtliga Riks-stånden, genom bifall till Stats-Utskottets Memorial M 268, godkända voterings-proposition: »Den, som vill, att Rikets Ständer, till utgående från Riksgälds-kontoret, anvisa en summa af 400,000 R.dr R:mt för hvartdera af åren 1859 och 1860, att, en - 6 Stats-Utskottets Memorial M 276. ligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, i mån af behof, användas för vidtagande af förberedande åtgärder till Stockholms förseende med befästningar, samt till påbörjande af dessa befästningar å hufvudstadens södra sida, samt att Rikets Ständer, vid anmälan om detta beslut, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vid nästkommande riksmöte få emottaga nådig framställning med förslag till ifrågavarande befästnings-arbetens vidare utförande, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer förklarat, att de vid innevarande riksmöte väckta motioner om anslag till Stockholms befästande icke föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd,» har omröstningen utvisat 68 Ja och 50 Nej, sedan en voterings-sedel, såsom dubbel, blifvit kasserad, i följd hvaraf Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen; Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat härigenom anmäla. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1858 kl. 1 e. m. Memorial, angående verkstäld omröstning i en fråga rörande den lill folkundervisningens befrämjande anslagna halfva personliga skyddsafgiften.
St. ansett den uti ofvanberörde Kongl. Bref uttryckta afsigt endast ofullständigt kunna vinnas, derest en för ifrågavarande brott angifven person kunde i häkte insättas, förr än Konungens svar om åtalets fullföljande ankommit; samt det dessutom icke synes med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att Domaren, eller annan underordnad myndighet, skulle kunna, oaktadt Kongl. Maj:t ensam förbehållit Sig pröfningen, huruvida mål af ifrågavarande beskaffenhet må nedläggas eller fullföljas, likväl låta i fängelse inmana den, som derföre blifvit angifven, och således liksom gå Kongl. Maj;ts höga pröfningsrätt i förväg; alltså, och då dertill kommer att, om någon blifvit på angifvelse för ofvannämnde brott sin frihet beröfvad, men, på Kongl. Majrts förklarande, att ransakning icke finge ega rum, från häktet lösgifven, det icke lärer kunna betagas honom rättighet att anställa den reconventionstalan, hvartill han, i händelse af angifvelsens obehörighet, kunde finna sig föranlåten, hvarigenom Domaren åter sättes i villrådighet, huruvida han egde ingå i undersökning öfver tillvaron af, och omständigheterna vid en förbrytelse, hvilken Kongl. Maj:t velat åt glömskan öfverlemna; hafva R. St. för sin del beslutit en så beskaffad förklaring af 1 Cap. 2 §. Straff-Balken samt Kongl. Brefvet den 25 September 1777» alt ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 §. Missgernings-Balken förr, än efter det Konungen förklarat undersökningen böra fortgå. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Maji i835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adelö den 14 Maji 1835. Presle-Ståndet den i/j Borgare-Slåndet den i4 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående RiksgäldsContorets behof ifrån och med i835 till och mecl i83yl (Stats-Utsk.
Det är visserligen, såsom en talare yttrat, icke något ondt uti, att dessa ord stå der, men det måtte väl icke vara meningen, att R. o. Ad. preglar denna medalj öfver Hr von Hartmansdorff i hans egenskap af President; om så vore, då skulle inskriptionen visserligen vara lämplig; utan meningen är såsom jag föreställer mig att medaljen skall preglas öfver den aflidne i hans egenskap af Riksdagsman och representant af detta hus. Mig vill det derföre synas, som om det rättaste hade varit, att inskriften blifvit gjord i öfverens stämmelse med denna mening, så att den t. ex fått följande lydelse: »Aug. v. Hartmansdorff, medlem af R. o. Ad. 1825—1856.» Derigenom uttrycker man både hans egenskap af representant och att han under en lång följd af år utöfva!' detta kali. Hvad åter den andra inskriftpn beträffar, eller att medaljen blifvit honom tillerkänd af vänner och motståndare, tror jag icke att den är fullt lämplig. Hvad mig angår var jag visserligen en af den aflidnes motståndare i många frågor, men jag var dock alltid det oaktadt en af hans sanna vänner, och jag tror att mångå befunno sig i samma kategori. Motsatsen emellan vänner och motståndare är således icke i detta afseende tillämplig. I fråga om medaljens utdelning, tror jag att Hr Adelborg har rätt deruti, att det vöre mest principen 1 igt att ingen betalning erlades för de exemplar i brons, som komma att hållas R. o. Ad:s 63i Den 13 Maj e. m. ledamöter tillhanda. Men denna utdelning gratis borde då ske till alla R. o. Adis ledamöter, och icke endast till dem, som äro vid denna Riksdag närvide; ty Presidenten v. Hartmansdorff har icke bevistat denna Riksdag. Jag kan icke eller finna någon rättvisa deruti, att man tillerkänner sig sjelf en medalj på bekostnad af en kassa, som tillhör hela Ståndet.
Den i 93 § af hittills gällande Banko-reglemente gifna föreskrift att de medel, som inflyta å den s. k. stalslånefondens utestående fordringar, skola till Riksgäldskontoret aflemnas, torde, enär dylika fordringar ännu återstå oindrifna, få i blifvande reglemente bibehållas utan annan förändring, än att de i början af första stycket förekommande orden »från och med detta år» uteslutas, då detta stycke kommer att lyda som följer: 5:0. De medel, som inflyta å den så kallade statslånefondens utestående fordringar, skola, efter afdrag af nödiga förvaltningsutgifter, till Riksgälds-kontoret aflemnas vid slutet af hvar tredje månad. De öfriga styckena i samma § erfordra ingen förändring. Stockholm den 29 Januari 1866. 4 Banko-Utskottets Memorial N:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1866, kl. 12 midd. Memorial, angående föreskrifterna i 9:de Artikeln af Banko-reglementet. Från Banko-fullmägtige bar Utskottet emottagit den uppgift, hvilken det enligt 85:te § af Banko-reglementet åligger Fullmägtige att meddela rörande de från Banken utgående, i 9:de Artikeln af reglementet upptagna anslag, jemte yttrande om och hvilka så beskaffade anslag Fullmägtige anse böra under tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara; och får Utskottet, efter öfvervägande af de utaf Fullmägtige härutinnan gjorda framställningar, härmed afgifva förslag till de ändringar i berörda, §§ 147—150 omfattande, Artikel af Banko-reglementet, Utskottet ansett ändamålsenliga.
Mot den grundsats, hvarifrån Utskotten i sitt om förmälde Betänkande utgått, eller att såsom grund för den allmänna folkbildningen antaga undervisningen och läsningen i skolan, har hufvudsakligen blifvit anfördt, att, ehuru Utskotten uti ingressen till Betänkandet förklarat, alt Utskotten ingalunda förbisett föräldra-undervisningens vigt och värde, Utskotten likväl icke inrymt åt densamma den frihet, som vore af nöden, eller fästat det afseende derå, som den förtjenade; att denna undervisning, som hade sin grund uti en allmän öfvertygelse hos folket, att det är föräldrars ovilkorliga pligt och äfven rätt att sjelfve besörja sina barns undervisning, redan länge egt rum bland svenska allmogen, och att, genom densamma, vunnits en djup religiös sinnesstämning, en märkbar utbildning af förståndet, en stor säkerhet i omdömet öfver det, som ligger inom allmogens synkrets, och en återhållande betänksamhet, der föremålen ligga utom densamma, hvarigenom Svenska bonden, oaktadt sina ringare kunskaper, likväl redt sig med lätthet i det practiska lifvet; samt att, genom meddelandet af denna undervisning, bibehållas hos de äldre redan inhemtade kunskaper; att undervisningen i skolan deremot orsakar likgiltighet för föräldrar att taga närmare del i barnens intellectuella bildande, hvilket de helt och hållet öfverlemna till lärarne; att den brådstörtar kunskaper på barnen, utan att medföra eller lemna tillfälle till den skärpning af förståndet och omdömesförmågan, som fordras, för att rätt tillämpa och hemta nytta af inhemtade lunskaper; att den dessutom icke är verkställbar på flere trakter inom landet, såsom i de norra orterne, och att således, om än det är nödvändigt och nyttigt att införa skolundervisningen på de ställen, der föräldra-undervisningen försummas eller uragtlåtes, det deremot är öfverflödigt, om ei skadligt, på de ställen, der barna-undervisningen allmänt och sorgfälligt vårdas af föräldrarne sjelfve; men då, i anseende till flere anförde omsländigheter, skolorne numera icke kunna undvaras, och deras allmänna inrättande på landet är af högsta behofvet påkalladt, så har skoleoch föräldraundervisningen ansetts böra sammanbindas till ett organiskt helt, så att den senare införlifvas i skol-undervisningens mekanism, såsom ett deri nödvändigt element, eller ett regelbundet medel, ungefär såsom monilörerne i vexelunder visnings-skolorna.
Dä till flutcligt afgjörande uptogs Högloft Bewillnings-Utstottcts sistlcden gäreag pä bordet lagda förnyade betänkande i anledning af de wid Utstvttcts för, stag till förordning om stämplat papp.r gjorda anmärk, ningar, beslöt Bonde - Ständet att samma Betänkande gilla med den enta förändring, att 2?. §. j dcn projectcrade Förordningen sälunda rattas, att Allmogen endast i Rättegängs-och Beswärs - frägor emot Ständs personer bör med desta ayttia lika hög Charta, dä dentillika bör till godo njuta Rättegängs kostnad efter samma proportion som Ständs - personer, men i twister Allmogen inbördes emellan bör Chartans belopp till hälften nedsattas. Vt rnprs. S. D. Föredrogs ä nyo och bifölls Stats-Utstottets Memorial dcn ty sisiledne Februari! angäende sä ival öf, werlätelse till wär nu regerande Allernädrgste Konung att disponera öfwer Haga Lust-Slott och Park med tillhörigheter inberäknadt Lägenheten Frescati, som äfwcn dcn summa 2000 R:d. ärligen hwilken till Slottets underhällandr och betjeningö aflöning blifwit föreslagen. Vt suyrz. SDRiksens Höglofl. Ständers Bewillnings-Utstottr ytterligare utlåtande af den 21 i denna mänad, angarn» de wista omständigheter i afseende pä Landt-tullarncs in, dragning, föredrogs och gillades af Bondc-Ständet till alla delar. Vt klrr ?rotocollc>. L. L. öl?ri>Zärc!!i. Ut - L64 ven 17 April. Utdrag af Protokollet, hältet uti Bonde-Ständets Plenum den 24 Martil 1810. S. D. Enar Bondc-Ständet till afgörande företog Högloft.
Ständer täckas bifalla hwad Stats-Utssottet nu sörestagit, utwisar här vfwanäberopade Förteckning Lit. att tillökningen uti Werkets utgifter emot förra arén, endast blir 179 R:dr r tz. Banko. Det, 1964 Den 2Z Julik. Detta allt underställes dock wördsammeligen Riksens Högloft. Ständers bepröfwande. Örebro den 22 Julik »812. Pä ögloft. Ridd. och Adclns Lcdammagnar, A. ^1. v. Angern. Pä Wnllpfl.Borgarc-StändctsLcdam. magnar, s. egelin. Pä Högw. Preil-Ständets Ledam. magnar, Ou5t. ^lurrazr. Pä Hcderw. Bonde-Ständets Ledam. wägnar, Lric kruse. 6. ^une1iu8. Lik. Förteckning, som utwisar ffillnaden i General-Asststance. Contoirets Ordinarie Lönings-Stat, om dels nedannamnde Tjenstcmans samt Waktbeticntes willkorliga Löne-förbättringar komma att a Stat uppföras och dels wise Benstemän wid Auctions - Werkct, erhålla de Löne - förbättringar, som genom Stats-lltlkottets Betänkande af den 22 Julii >8l2 för dem äro föresiagne. Hvid Utläningr-Departementet. 4Kammarstrifware, hwilka förut åtnjutit willkorlig tillökning af Z7 och en half R:dr hwardera, samt innehaft pä Stat iso R:dr 6oo r?o 7i° - wid Inlösninge-Dep«rkeme»ter. 2 Kammsrffrifware, med hwilka Lr alldeles enchar,da förhållande - zoo — 7t 17, - Transport sool-r; - l,'rs - Den 2; Julii.
Det vore således endast för att profva de i handtverksyrken inträdande» skicklighet, som Skräinråttningen skulle vara nådig ; och om denna profning på annan auloritet åfverflyttas , samt en viss ålder derjemte förutsattes såsom vilkor för erforderlig stadga, synasSkråinrättningarne åfven i detta afseende så mycket håldre kunna nmbåras, som berörde pröfnings bibehållande hos dem skulle kunna leda till en med tidsandan och verklig råttsenJighet icke öfverensstämmande ensidighet. ©m, förutan dess» allmänna grunder, Ut» Lagutskottets BttHnkatiden. * i »kotten skulle tarfva något stöd af erfarenhet för sin öfvertygelse, om möjligheten och lämpeligheten af Skråinråttningarnes upplösning, behöfyer det icke hemtas frän andra Länder ; det finnes på nära håll i Fabriksanlåggningarne, hvilka, utan att vara något Skråtvång underkastade eller medföra något slags monopolium för sine innehafvare, likväl, vida mera ån de egenteiige Handlverkerierne, tilltagit i förkofran, oagladt de otvifvelagtigt fordra större både förlag och arbetsdrift; att förtiga exemplet a£ dc flere Ståder, som i sednare tider blifvit anlagde, utan alt vara Skråinrätlningar underkastade, och utan att någon olägenhet för deras rörelse och Näringar deraf förmårkts hafva uppkommit. Utskotten hafva, af alla dessa anledningar j ansett, att den.'
N'.o 5g. 5 dant, efter inhemtad kännedom af Adjuncternes vilkor i allmänliet, (hvil* ket åter genom den föreslagna insamlingen och refninge!! al ömsesidiga öfverenskommelser eller conlract, der således Adjuneten älven uttryckt sina fordringar lämpligast och localt för hvarje Stift kan lill vägabringas,) vid blifvande Prest möten pröfvas och stadfästes.” Härmed förenade sig Herr Professor Doctor Engeström; 2:0 af Riksdagsfullmägtigen ISHs Mänsson ifiån Malmöhus Län: ”Sedan Höglofl. Öeconomie-UtskolleL frångått Afdelningens förslag, rörande contracts upprättande emellan Herrar Pastorer och deras Adjuncter, om de senares lönevilkor, och i stället hemställt, att vid Preslmötena inom Stiften bestämma, efter de olika förhållanden, sorn å ett och annat ställe kunna sig förete, ett minimum, hvarunder adjunctslön icke finge gifvas, får jag, i så måtto, reservera mig emot delta beslut, alt jag yrkar, det en sådan bestämmelse ej må ske, derest icke åtminstone några Adjuncter vid samma tillfälle äro närvarande, samt att Adjuncternes röster, ehuru få deon kunna vara, må gälla lika med Herrar Pastorers vola. Såsom skäl härtill åberopar jag, att vid Riksmarkegångs-sättningen, för att få den rättvis, bör vara lika antal räntegifvare som räntetagare; och när häitill kommer, att det ej lärer finnas någon Adjunct, som icke hoppas en gång blifva Kyrkoherde, och således kan anses såsom löntagare oell framdeles löngifvare, vågar jag tro, alt Adjuncternes vola kunna ganska väl blifva lika rättvisa, som Herrar Kyrkoherdars röster. Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Maji kl. 11 f. ra. Betänkande , i anledning af väckte motioner, rörande Presterskap pets aflöning. Till Utskottets handläggning hafva vid innevarande
Skulle Kongl. Majit, med anledning af stadgandet i 7 § af denna författning, för en eller flera städer, tillåta större pannerymd än 90 kannor, ankommer det på Kongl. Majit att, med ledning af bär ofvan stadgade beskattningsgrunder, bestämma den afgift, som för sådan bränvinsbrännings-redskap bör erläggas. § 28. Vill någon uti flera smärre pannor inom samma verk, ehvad de brukas till drankning eller klarning, fördela den på det bela belöpande pannerymden, vare sådant tillåtet, dock utan förändring i den fastställde, efter pannornas sammanräknade rymd utgående, afgiften; och iagttages härvid, att tillökning för mäsk värma re, eller rectifications-apparat, eller anbringandet af båda delarne, beräknas endast för den panna, hvartill dylika apparater begagnas; dock må denna medgifna rättighet ingalunda tydas till förvexling med de i 5:te classen afsedda redskap. § 29. 1 de händelser, då Kongl. Majit i Nåder finner nödigt att, för längre eller kortare tid, påbjuda bränvinsbränningens inställande, skall pannerymds-afgiften för enkla pannor om 20 kannors rymd och derunder förminskas med ,\:del och för all annan redskap med |idel för hvarje månad, ett slikt förbud varar. 72 Bei'.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, M i. § 30. Distilleringspannor af högst sex kannors rymd, kokrummet inbegripet, må, utan serskild afgift och beräkning, nyttjas under hela året af en h var, som till bränvinsbränning är berättigad.
Bl. ville förbjuda spärrnings-åtgärderna inom landet, utom hvad städerna angår, der folkmängden och faran är större, och der således de må bibehållas om och hvarest man så åstundar, samt vidare, att K. Bl. i öfrigt, såvidt ske kunde, gjorde dessa åtgärder så litet hinderliga för den allmänna rörelsen sorn möjligt. Om skrifvelsen sålunda upställes, skulle de här yttrade åsigterna kunna förenas. Blan har visserligen sagt, att om inom vissa städer spärrningarne tillätos, sådant vore svårt för gesäller och fattige: men de må 500 Den 31 Maj f. m. val under sådana omständigheter hålla sig hemma, och jag föreställer mig, att, om städerna tillåtas spärra sig, kungörelse derom kommer att utfärdas, så att vandringsmännen må veta af det. Man har sagt^alt mot spärrningarne kan anföras detsamma, som mot tullförfattningarne, nemi. att om de icke uträttar allt'godt, hafva de dock uträttat något. Denna tanke har i allmänhet blifvit mycket modifierad, och tviflar jag att man i allmänhet längre vill vidhålla den. Frih. von Kraemer: Jag är skyldig Hr Ekströmer några ord till svar på hans sista anförande, deri han tyckes draga den slutsats af mitt förra yttrande, som skulle någon grymhet eller obenägenhet blifvit i Upsala visad mot sådana fattiga personer, som från andra orter dit anlända. Så var icke förhållandet, utan de, som från smittad ort anlände till staden, måste undergå karantän, och fingo allting fritt. Ville de färdas genom staden, fördes de naturligtvis derigenom, och fingo tillika något penningar, enl. hvad jag vill minnas, 6 sk. b:ko. Hvad åter angår lugnet inom staden, hvilket Hr Ekströmer betviflar hafva funnits, så får jag försäkra, att ett sådant lugn rådde inom staden, helst den, under år 1834, gjorde närmare bekantskap med sjukdomen, och då auktoriteterna hade tillfälle att se sjukdomen i ögonen.
»Forntid, nutid och framtid äro mig likgiltiga, då det gäller att äga Aromasia,» förklarade Oxygen med uttryck af fast öfvertygelse. »Äga!» utropade vännen. »Se där åter ett äkta forntidsbegrepp! Skulle mannen äga kvinnan? Skola de bägge ej vara med lika rättigheter förenade i äktenskapet?» »Ack, min vän, ni har aldrig älskat. Det kan man mycket väl höra. Ni håller er vid teorier. Jag lefver i verkligheten. Jag måste äga Aromasia för att vara lycklig. Det är hvad jag känner och vet, och för det målets uppnående ...» »Ni måste äga henne,» afbröt åter vännen, »äfven mot hennes vilja?» »Nej, icke mot hennes vilja, men om denna vilja visar sig motsträfvig, måste jag söka att tvinga henne till öfverensstämmelse med min vilja. Det är därpå jag nu arbetar.» »Nå ja, visa er då älskvärd, god, tapper, ädelmodig och vidare alt som kan inverka på den motsträfviga viljan. Lägg i edra ord öfvertalandets kraft, i edra handlingar tjusningens lockelser, i edert yttre ögonfägnadens tilldragelse.» »Snack! Det där är bara gamla nödfallsutvägar som egentligen aldrig uträttat något, om ej för en kort tid. Nej, vår tid fordrar kraftigare medel, starkare, ju starkare den viljan är som skall öfvervinnas. Det är på erhållandet af ett sådant, fullt ändamålsenligt medel som jag nu arbetar. Det måste vara möjligt, att genom en äfven jämförelsevis kort behandling af nervsystemets centralorgan framkalla en önskad verkan på viljan och på de sympatiska känslorna hos den på detta sätt behandlade individen.» »I gamla tider tog man i så fall helt enkelt sin tillflykt till en kärleksdryck.» »Skämta icke,» sade Oxygen med mycket allvar. »Vi tala nu ej om forntidens vidskepelse, utan om nutidens vetenskapliga tillgångar. Jag har icke tänkt på annat under dessa dagar, och ni vet, att jag, tack vare den särskilda fysiska utbildning som min hjärna undergått tänker ganska snabt och klart. Under det jag i det yttre verkat för mitt riksdagsval, talat på valmöten och fullgjort hvad man fordrar af en kandidat, har jag inom mig arbetat på lösningen af min lyckas uppgift. Nu är alt förberedt.
BancoUtsk:s ledamöter, att de sjelfva skola inse, huruvida en inskränkning i deras yttrande öfver lagförslaget är nödig, utan jemväl i alla fall framdeles har full rätt att pröfva, om de dervid gått för långt eller icke. Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om proposition på remiss till BancoTJtskottet. Gr. Cronhjelm: Jag skall icke ingå i afgörande eller bedömande af den större eller mindre nödvändigheten att förändra 72 §. Reg.F.; jag får tillfälle att derom yttra mig, då det hvilande grundlagsförslaget förekommer. Jag vill ej heller ingå i undersökning om behöfligheten af de flera stadganden, ifrågavarande förslag till banklag innehåller; jag reserverar mig rättigheten att, sedan formfrågan blifvit afgjord, få i ett annat eller detta plenum yttra mig i hufvudsaken, och anhåller således nu endast att få öfvergå till formfrågan. Då jag först hörde Hr Dalmans yttrande, kan jag icke neka, att jag ansåg den af honom uppgifna mening, att Styrelsen skulle här vilja hafva en väg öppen att, på sätt Riksd.Ordms 8g §. föreskrifver, i civil lagstiftnings väg genomdrifva samma sak, som möjligen i grundlagsenlig väg icke skulle gå igenom, och jag trodde detta Hr Dalmans yttrande vara föranledt af en för tillfället fattad mindre ljus eller, kanske rättare, för mörkt uppfattad ide' om Styrelsens afsigter; men sedan jag hört Hr Rosenblad öppet bekänna, att kan man icke få lagen stiftad på ena sättet, bör man genomdrifva den på ett annat sätt, anser jag mig pligtig söka bevara vår statsförfattning mot möjligheten af ett sådant mot grundlagarna stridande försök. I detta fall hembär jag min tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, som öppet förklarat, att Styrelsen här icke utlagt en sådan snara, då H. Ex. sagt, att om den föreslagna nya redactionen af 72 5- Reg.F. förfaller, skall äfven detta förslag till banklag förfalla. Jag tror således, att den farhåga ej bör äga rum, att vi kunna få samma stadgande, som nu åsyftas, intaget i banklagen, om också grundlagen blefve oförändrad.