Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fråga om remiss till ConstitutionsUtskottet lärer icke kunna väckas förr än det eller de Utskott, till hvilka saken blifvit remitterad, inkommit till Stånden med förklaring, att stridiga meningar hvart remitteras bör uppstått, celi att Utskotten ej veta hvad sorn är det rätta. Dylika frågor kunna således icke väckas i Stånden, »utan till följd deraf att något Utskott nekat sig kunna upptaga saken. Men på det Herr Crusenstolpes framställning icke må uppehålla dagens öfverläggningar, anhåller jag, så vida han fortfar med densamma, att den må hvila på bordet. Hans Ex c ellene e Herr Grefven och Landt Mar skalken erinrade, att då de öfrige RiksStånden genom ProtocollsUtdrag blifva underrättade om det beslut, hvaruti Ridderskapet och Adeln stannat, det möjligen kunde inträffa, att dessa RiksStånd deruti instämma, och att det således, först sedan vederbörande Utskott inkommit med anmälan om alla fyra RiksSlåndens beslut i frå - ig8 Den 26 Februarii f. ra. gan, samt ilet deraf visat sig, huruvida någon sådan stridighet i besluten verkligen förefinnes, att det eller de Utskott, sorn fått frågan till sig remitterad, finna sig förhindrade att densamma upptaga, kan uppstå fråga om hänskjutning till ConstitutionsUtskottets afgörande, hvart remitteras bör; och ansåg Hans Excellence, i anledning häraf, sig ieke lämpligen kunna för närvarande göra den af Herr Crusenstolpe begärda framställning. Föredrogs* ånyo och bifölls StatsUtskottets den 23 sisth Januarii under N:o 38 r afgifne och den \ dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 318 förut meddelte Betänkande, rörande verkställd revision afStatsverkets räkenskaper och förvaltning för år 1826, Grefve Horn, Claés Fredric: Jag vill endast till Protocollet reservera mig mot det beslut, som nu blifvit fattadt, rörande i:sta punkten om Svea LifGardes Kasern.
Kongl. Brefwet d. 2, Aug. 1824, Majors Lön wid Mörnerska Husarcrne. Hauteliste Wäfwaren Hilleström dest förut afManufactnr fvnden för konsten att tiklwerka Hauteliste och Gobelins arbeten uphnren och enl. KonglB ef. wet d. 24 Lcpt. 1776 Innehar pä Aria Ronstecs Acqdemj ens Stat 16. Ministern Peijron erhöll genom Kongl. Drefwet den 21 Maji 1792 för dest underdäniga nit och trohet samt insigter uti Waxeloch Finance Ärcnderne en lifstids Pension, som tillfaller hans hustru och barn om de hynom öfwe» lefwa innehar pä Minister-Staten tillika Traktamente Zooa Hushyra rooa Banco R:d. 4000 l6^Z2j 66! zr Transport j5,r4» roZ Den 29 September. Transport Förste Kammartienaren Hof-Qwartermästaren Papi Ilon, dest förra Lön enl. Kongl. Drejwct den 12 Febr. i8or, upföres säsom utbetald, inom linien 202: Z7, IO. Men den Pension som afledne Kam. rnartjenaren Griberg förut innehaft och Pap ilion crhällit, enl. Kongl. Brefwet den 4 April 1797 utförcs här . Fodermaflcn S wen Lundström, innehar enl. Kongl. Brefvet d. >7 Febr. 1820 Pension säsom till tjenstgöring oförmögen, fores säsom utbetald inom linien 90. j Tillökning derienl. Kongl. Bref. tvet d. zi Maji 18-8 i anseende till dest fattigdom och i tjenstgöringen träffade 0- lycks händelser 4?: 16. denne sednare utföres Förste Kammartjenare» M. Robert ar. lig Pension enl. Kongl. Brefvet d ,r Febr. >801 dest förra
Erkännande, att åtskillige Utländske hamnar i sednare åren blifvit öfverhopade roed Svenska Träd varor, anser jag dock för min del, att detta just bevisar nödvändigheten att låta Utlänningen sjelf få hämta Trädvarorne hos Oss, för att föra dem dit, där de behöfvas ; ty nu, då hvarje till Fragtbandel bestämdt Svenkt Skepp medtager Trädvaror, för att ej utgå tomt, och då desse Skepp till en stor del expedieras från aflägsna Svenska hamnar, där föga, eller åtminstone en sen kännedom kan ägas om bästa afsättningsorten, och äfven möjligtvis afsänd - 332 BevillningsUtsk. Betänkandem ningen besörjes af skeppsredare, som ej äro Köpmän, fölljer lälteligen deraf, alt vissa hamnar kunna öfverhopas med desse varpr under det de saknas i andra. Detta missöde att till underpris nödgas sälja Trädvaror i Utländska hamnar, lärer väl äfven träffa vara grannar, Norrskarne; men besynnerligt nog att Såg Ägare i Fredrikshall dock kunna betala Svenska Skogs-ägare i Nordmarks Härad, Wermelands Uäri 5 ä 6 R:dr R:gs. för en Tolft Sägblockar, då Uddevalla Köpmän och Såg-ägare blott kunna betala a ä 2~ R:dr. Genom det, att denna handel är förbjuden, löper dessutom Norrmannen fara, att se sin vara cortfiscerad , men fortfar icke dess mindre, att till högre priser köpa den , trots Tullbevakningens uppmärksamhet. Några fördelar måtte således finnas, som göra fortsättandet häraf rnöjeligt, och rnånne de ej träffas i Norrska Tullförvaitningarnes billighet ? Att Trädvaror kunna i Utländska hamnar säljas, har jag anledning förmoda, då Engelsmän böra infinna sig för att göra upphandlingar innan de afresa till Memel, där de nödgas taga sitt behof Nyligen kunde omkring 20 Skeppsladdningar säljas till 2:ne genom Wermland resande Engelsmän ; men Tullumgäldernes iiqviderande och 36- Procents dyrare fragt i Svenska Skepp, än den hvartill varorne kunnat öfverföras i Engelska, hindrade denna handels afslutande.
Det har blifvit föreslagit, att mönstringar vid Smålands Kongl. Husar-Regemente måtte beredas, genom underdånig ansökan hos Kongl. Muj:t, hvart annat år; jag deremot Den 16 Februarii e. ra. i°9 tror att, om underdånig hemställan hos Konungen gjordes och nådig föreskrift erhölls, det Cassationsoch Aprobations-mönstringar skulle vid hvarje års Regements-möte hållas, eller, då ej Regementet sammandrogs, samma års höst vid då blifvande ådermöten äga rum, skulle Kongl. Maj:t och Kronan äfvensom de Rustande derpå vinna, ty Regementets oafbrutna Completta stånd och brukbarhet förenades med de Rustandes besparade kostnad, då Regementet ej å andra än vanliga tider sammandrogs och ej många hästar på en gång casserades. Det är onekligt, i en ort, der mindre tillgång på Remonter finnas, att alltid hästar, vid ett större behof, skola blifva dyrare, än om ett mindre antal erfordras årligen. Med bifall för min del af Utskottets betänkande i öfrigt, anhåller jag otn återremiss, och bifogande af min åsigt af ifrågavarande ämne. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej, Jacob: Instämmande med dem, som yrkat återremiss, är det hvarken emot irsta eller 3:dje punkten, utan allenast emot den andra jag velat yttra mig. Lika med Herr Nordenanckar har min mening och önskan länge varit, att cassationsmönstringar kunnat ske vid Regements-mötena; men jag har blifvit fullt öfvertygad så väl af hvad man mig härom sagt, som af egen erfarenhet, att liästarne då genom fatigen äro i sämre skick, än om de under tiden fått no Den 16 Februari i e. m. repa sig. Ännu en sak har jag att andraga, nemligen att om, sorn Utskottet föreslagit, Generalmönstringar hädanefter endast skulle blifva hvart annat år, skulle det för de rustande blifva mycket dyrare att anskaffa remonter.
Då emedlertid en sådan lagsökning icke blifvit företagen, något kraf för uraktlåten ränteliqvid icke ägt rum, samt den besynnerligheten derjemte inträffat, att gäldenären fått emottaga behörigen annoterade qvittenser å räntebelopp, upplupna under sednare terminer än dem, för hvilka de ofullständiga qvittenserna voro gifna, så kunde väl lätteligen den föreställning uppstå, att de öfversända beloppen verkligen voro använda till deras anvisade ändamål. Jag försäkrar, att sådana omständigheter skolat kunna missleda äfven mig. Man har utaf handlingarna sett, att den förskingrande embetsmannen skulle, i förhållande till sökanden, hafva varit i samma kategori, som enskild commissionär, och man har derifrån velat hemta anledning till fruktan derför, att från sakens utgång skulle kunna bildas prejudicat för andra förhållanden, deri enskild man begagnar en embetsman till commissionär. Men casus är här helt annan. Den ifrågavar. embetsmannen var en uppbördsman, genom hvilkens händer medlen borde passera; och det måste väl vara samma sak, att Friherrinnan Eneskjöld i bref öfversände honom medlen, som om hon directe gått till honom och öfverlemnat honom dem. Hvad angår ansvaret för publika räkenskapers förande falskt, så försäkrar jag, att ett sådant verkligen finnes; men jag har hört sägas, att det i närvar, fall skall så tillgått, att dubbla räkenskaper blifvit förda sålunda, att cassan på ett ställe blifvit tillgodoförda alla räntebetalningar, hvilka verkligen ingått, hvaremot å ett annat upptagits endast de belopp, som blifvit för cassans räkning insatta i Banken och henne sålunda i sjelfva verket tillgodokommit. Jag är för min del öfvertygad, att om målet blifvit till en början handlagdt af annat än en kämnersrätt, der man endast fästade sig vid ersättningsfrågan, hade saken icke stadnat vid sådant ansvar, som nu följde.
Vid de utländska anstalterna i förevide syftning finnas t. ex. barmhertighetssystrar oell dylika, och der blir också lidandet mindre genom religionens tröst och deltagaudet i olyckan. Jag fortfar i mitt förut gjorda yr kande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskits hemställan, dels återremiss deraf oell dels afslag derå. samt bifall till den ifr&gavide motionen, framställde H. Exc. propos. på bitall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Den vidare pröfningen af förevide Utlåt, upskjöts till e. m:s plenum och K. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. in. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 2) Juli 1860. Plenum kl. ti e. m. Justerades profit för d. 9 sisth Maj e. m. Hr Bildt, Didrik Gillis, upläste följande motion: Gottlands läns hushållningssällskap, som med ani. utaf de, till följd af den för detta län numera fastställda skiftesförordning af d. 15:de Juli 1859, förestående laga skiftena, hos K. M. i underd. -het sökt fastställelse på en skifteskassaföreniug med ändamål att lätta utlörandet af laga skiften på Gottland genom anskaffandet af de derför erforderliga kostnadssummorna, har enl. K. Brit af d. 1 Gide sisth Mars fått Nåd. afslag å denna sin ansökan, på grund deraf, att de bestämmelser, som uti stadgarne för denna skifteskassaförening förekomma, skulle vara stridande mot nu gällande lagstadganden. Under sådant förhållande har jag, med stöd af 56:te §:n R. O., ansett det vara min pligt att väcka den vördsamma motion, det R.
St:r vid ena riksdagen söka att betaga beslutande-rätten lör Ständerna vid den andra riksdagen, och något annat gör man icke, när man säger att man bör anslå l million nu för att binda R. Sers beslut vid nästa riksdag. Man har talat om att man icke borde frångå det system, som blifvit uppgjordt af Konung Oscar; men vi må erinra oss att enligt detta system skulle banan gå från Upsala till Sala, Westerås och Örebro, och denna bana skulle utgöra vestra stambanan. Sedermera beslöt R. St:r att vestra stambanan skulle gå söder om Mälaren, och derigenom voro alla maskorna i det nätet, som Konung Oscar uppgjort, sönderrifna. En värd talare har yttrat att bans önskningar icke blifva uppfyllda förr än vi få en bana till Sala och Storvik. Jag går så långt i mina önskningar, att jag hoppas att den norra banan skall gå ända till Haparanda; ty det blir nödvändigt att hastigt kunna få trupper dit upp för att möta det anfall, som Ryssland ändå slutligen kommer att göra från det hållet, och till följe häraf anser jag det icke vara 480 Den 23 Maj. rätt att låta banan göra en krok på 2 mil, hvilket den skulle göra, om den skulle gå förbi Sala. Jag vill icke förneka sannolikheten af att en bana, som går vester ut norr om Mälaren, en gång kommer att behöfvas, men då kan den tagas från en annan punkt, t. ex. från Odensala. Dessa äro mina åsigter om sjelfva saken, men jag anser framför allt vigtigt, att R. o. Åd. vidblifver sitt en gång fattade beslut, och derför förenar jag mig med Hr Skogman och anhåller om afslag på inbjudningen. Frih. Cederström, Rudolf: Det är icke min mening, att ingå i någon närmare undersökning af en fråga, som under flera timmar varit föremål för R. o. Ad:s mogna bepröfvande och som slutligen genom votering blifvit afgjord.
— Oordningar skola visat sig dels deri, att en person, sedan han flyttat från den socken, der han varit skattskrifven, ofta längre tid varit bosatt i en annan, men till och med uppsåtligen undanhållits från skattskrifning der, för att socknen måtte befrias från befarad fattigvårdstunga, hvilken, på sådant sått, stundom flere år efter flyttningen, drabbat skattskrifningsorten, så mycket mera oförmodadt, som ordentlig utflyttnings-altest varit lemnad och man således trott sig icke vidare hafva med personen alt skaffa; dels ock å en annan sida, att man, af farhåga för fattigvårds-besvår, sökt tvinga en person att vistas inom skattskrifningsorten och derigenom underkasta honom ett tvång, som år ett våldsamt förnärmande af den personliga friheten och mången gång måste verka serdeles menligt för hans förmåga att bereda sig bergning. Med afseende härå hafva Committerade i 23 och 24 af deras Förslag till Stadga om Fattigvården, intagit föreskrifter om iagttagelser, åsyftande, att socknarne, utan våldsamhet emot någons person, måga kunna tillse och bevaka sin rått emot hvarannan. För öfrigt innehåller förslaget, dels att på hvarje Fattigvårds-samhålle må ankomma att anstalta om Fattigvården, på sått, som, efter ortens beskaffenhet och serskilda tillfälligheter, kan finnas lämpligast, med iagttagande likväl af vissa härföre föreskrifne villkor, dels bestämmelser om förvaltningen af fattigvården, bidrag till kostnaden derföre samt om fattighjonens förhållande till Fattigvårds-Styrelsen och dennes rått öfver 6 Zagsamt Allm. Besv.- och Ekor.-Utskottens BetänkandeA.-o S, deras egendom; oell få Utskotten, i stället för en närmare redovisning i dessa delar, hånvisa till det inom Riks-Slånden utdelade Förslaget och Betänkandet, hvaremot Utskotten ansett sig hår böra fullständigare upplaga, hvad sorn år föreslaget och anfördt om fattigvårdens fördelning på socknarne och dermed omedelbart sammanhang egande bestämmelser, såsom de hufvudfrågor, hvaraf förevarande Lagstiftning i sin helhet väsendtligen beror.
Jag vill icke ingå i någon tvist om behofvet deraf, ehuru min öfvertygelse är att, då det finnes en särskild gardesbrigad äfvensom åtskilliga generalspersoner stationerade i hufvudstaden, samt dessutom en Kommendant, som upfyller sin befattning, något särskildt arfvode icke borde behöfvas för öfverKommendantstjensten. Jag får derjemte i afseende å denna punkt och äfven den 7:de uplysa, att de redan äro af PresteSt. bifallna sådana Utsk. föreslagit dem. Att någon förändring skulle komma att, i den riktning Hr af Klint önskat, med dem vidtagas inom BorgareSt., är väl icke troligt, och då tjenar en tvist i detta ämne endast till att draga ut på tiden, ty någon förändring är icke att hoppas. Jag får således anhålla om bifall till litt. a). Gr. Anckarsvärd: Jag nödgas föra mig till last, att jag vid mitt första upträdande lät undfalla mig, att det nu föredragna mom. handlar om OfverKommendanten i Stockholm. I detta afseende sluter jag mig helt och hållet till S(atsUtsk:s åsigt, och yrkar i likhet med Frih. Tersmeden bifall till Betänk. Frih. Leijonhufvud: Jag vill endast fästa mig vid en plats, der jag ganska noga känner förhållandena, nemi. Carlsborg. Den kan ännu icke kallas en fästning, utan blott en fästningsbyggnad, och jag är öfvertygad att det icke vore lämpligt der tillsätta en tjenstgörande Kommendant med högt dagtraktamente, då platsen likaviil kan bestridas af äldste tjenstgörande Officeren på platsen. Jag anser således allt skäl vara att bifalla Utsk:s förslag.
Derigenom vore denna afgift betydligen minskad, och jag får, i fall förslaget om totalt upphälvanjde ej går igenom, för min del, såsom alternativ, föreslå denna utväg.” ”Man anförer vidare ett annat skäl, nem-, ligen, att utgifvare på förhand uppbar prenumeration och bör kunna beräkna sin af-i sättning. *’FörhalIandet lärer deremot vara , att Tidningsutgifvare aldrig förr, än, under lop-' pet af Februarii Månad, kunna beräkna sin. upplaga, och följden är, att de, halfannan månad åtminstone, fåfängt dagligen bortkasta, ej blott ett a tvåhundrade ark papper och deras tryckaielön, utan äfven ett par hundrade runstycken i bevillning. De skatta då äfven för det, som de icke ens afsätta, utan hvarpå de tvärtom, i alla fall, hafva förlust. Det anses till och med nödigt, att, hela året igenom, hafva exemplar qvarliggande , för att kunna fullgöra kommande reqvisitioner. Sålunda uppkommer alltid en mängd Maculatur, hvarföre nu skatt måste utgöras. Dessutom kan,' under nu gällande indragningsmagt, lätt hända, att en Tidningsutgifvare skattar till Kronan för en tillverkning , sorn aldrig blifvit färdig. Han har t. ex. låtit stämpla en mängd papper, hans Tidning blir indragen, och han 38 Bil. till Bevilln, Utskot. Betänk. Ian, med den för dessa Skrifier rådande o. likheten i papper och format, icke få köpare till sitt papper, som, till yttermera förlust, genom stämpling, blifvit oduglig till allt annat tryck. *’Man omtalar vidare kostnader och besvär, som Tidningsutgifvare måste, lika med andra producenter, i förhand vidkännas.
Nu blef konunga-sonen ännu mera förundrad, och tänkte att hans brud månde vara öfvermåttan rik, som rådde öfver så fagra slåtter-ängar. De färdades nu framåt, och katten lopp i förväg, som hans sed var. När de så hade farit en stund, kommo de till ett mäkta stort åkerfält; men på åkern hvimlade af män och qvinnor, som höllo på att skära säd. Då gick katten fram till skörde-folket, helsade och sade: »god dag, mina vänner! lycka till godt arbete. Om en stund kommer konunga-sonen farande här förbi, och frågar hvem som rår om de stora sädesfälten. Då skolen J svara, att de tillhöra prinsessan på Kattenborg, som åker vid prinsens sida. Om J det sägen skolen J blifva väl lönta; men om J gören emot mitt ord, vill jag rifva eder så små, som löf ligga på mark om höstetid.» När skördemännen hörde sådant, blefvo de mycket häpna, och lofvade säga som katten hade begärt. Derefter lopp han sina färde. Men efter någon stund kom konunga-sonen farande vägen fram med sitt följe. Vid han nu såg de stora fälten, höll han stilla med sin karm, och sporde hvem det var som rådde öfver de sköna åkerlanden. Skörde-männen svarade som katten hade lärt dem: »sädes-fälten tillhöra den unga prinsessan på Kattenborg, som åker vid eder sida.» Nu blef konunga-sonen öfvermåttan glad; men torpare-dottern visste icke rätt, hvad hon skulle tänka om allt som vederfarits dem på resan. Det var nu serla om aftonen, och prinsen stadnade med sitt följe för att rasta öfver natten. Men katten rastade inte, utan lopp ideligen fram, intill dess han såg en fager borg, som var uppbygd med torn och tinnar, och stod uppå gyllene stolpar. Den präktiga borgen tillhörde en grym jätte, som rådde öfver hela ängden; men jätten var inte hemma. Katten gick så in genom borga-dörren, och förbytte sig till en stor limpa. Derefter satte han sig i nyckelhålet, och bidade att jätten skulle komma hem igen.
Prisen å dessa så väl som å andra varor måste regleras af täflan emellan till verkarne, af större eller mindre tillgång på varor och rå-ämnen dertill, samt af consumenternes godtfinnande; och taxor för handel och näringar, der dessa ej hafva uteslutande rättigheter sig tilldelte, låta ej tänka sig, utan såsom hinder för deras utveckling och förkofran. Beträffande åter så väl förbud emot införsel af luxe-artiklar, sorn den af någre Motionairer yrkade bevillning för begagnande af så kallade öfveiflödsvaror, äfvensom hvad angår tullbestämmelserne till skydd för inhemska näringar; så har Bevillniogs-Utskottet redan underställt Bevilln.- samt Allm. Btsv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 12. 5 Rikets Höglofl. Ständers pröfning dessa ämnen, hvilka således icke utgöra föremål lör delta utlåtande. Med stöd af hvad sålunda anfördt blifvit, få Utskotten vördsamt hemställa,1 att ifrågavarande förslag, till hämmande af luxe och öfverflöd, icke må föranleda till någon annan åtgärd å Rikets Höglofl. Ständers sida, än att en underdånig skrifvelse måtte lill Kongl. Maj:t aflåtas, med anhållan, alt Kongl, Maj:t ville låta utfärda en allmän uppmaning till tarflighet. Då Utskotten nu öfverlemna detta lill Rikets Höglofl. Ständers pröfning, hafva Utskotten tillika bort anmäla, att Herr Prosten öhrnbergs ofvannämnde motion äfven innefattar en hemställan, att Lurendrägeri-Förfaltningarne mätte närmare granskas och skärpas efter omständigheterne; samt att Utskotten, i följd så väl af delta,1 som andre • Motionairers enahanda yrkande, företagit granskning af dessa Författningar, hvaröfver serskildt utlåtande skall till Rikets Höglofl. Ständer afgifvas. Åtskilliga Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 6 Februarii i835.
Jag önskade för min del, att om Ridderskapet och Adeln skall ätaga sig detta onus, sädant skedde Utan andra wilkor, än att inqwarterings - skyldighet) utsträcktes till alla husägare, hwilka hittils warit dcrifrän bcsriade, och pä samma sätt, som den samma af ofrälse Ständspersoner nir utgöres. Detta tror jag wara mera wärdigt för Ridderskapet och Adeln, än att derwid fästa ätskilliga, af flera wärda Ledamöter föreslagna, förbehöll. Desta förbehöll anser jag dcstutom icke wara af nägok wärde, eller motswarande förmän för Ridderskapet och Adeln, ty ingen Adelsman, som möjligen kan förskaffa sina brrn nägon annan utkomst, lärer sätta dem i nägot handtwcrk eller handel, för att genomgä 7 a 8 läro-är. vesta wilkor betyda derföre ingen ting sä länge Skrä» Författningarna äro gäl - xvm Den Z September. lande. Om dctza uphäfwas, blir förhällandet hell annorlunda.
Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af tillökning äfven i den Civile Embetsoch Tjenstemanna-Corpsens I,öne-viIkor, under förklarande , att oaktadt de löne-tillokningar, hvilka, sedan 1809 års Riksdag, blifvit efter hand beviljade, har dock varuprisens stegring i ett ännu starkare förhållande tilltagit, och den penninge-löntagande Embetsmannen, i stöllet, för ökade fördelar, funnit sig omgifven af fördubblade omsorger: att när dessa stiga till den höjd, att antingen uppoffring af enskilt förmögenhet, eller omöjligheten af nödig utkomst deraf blifver en följd, inträffar äfven det ögonblick, då Staten antingen skall sakna Embetsman, eller blifva illa betjenad, hvilka båda delar äro lika stri: dande emot det Allmännas verkliga fördel. Kongl.
Afvittringen inom länet och de flere laga skiften, sorn blifvit beredde och med slut afhulpne, hafva väl i sednare tider mycket bidragit att gifva åt landet ett utseende af större odling, än förr varit fallet; men med sådana ofantliga vidder, som här finnas, fordras årtiondens odling, innan förändringen blifver mera framstående, synnerligast som länets Landtmätare vid fråga om utflyttningar hittills icke förfarit så noggrannt, som vederbort, utan, ehuru tillfällen 4 ej alltid saknats att låta en eller flere af delegarne i skifte få utflytta på ouppodlad mark, hvarigenom tillfällen till odlingsföretag skolat beredas, likväl, till följe af allmogens obenägenhet för en sådan utflyttning, låtit utflyttningarne få försiggå med bibehållande af andel i gammal åker och äng, endast med flyttning af bostaden. Obenägenheten emot verkliga utflyttningar har likväl under sednare åren börjat i betydlig mån aftaga, sedan allmogen med statsbidrag fått biträde vid utdikning af myror, och exempel saknas nu ej, att så beskaffade utflyttningar egt rum, så att, då all anledning är för hand, att allmogen snart nog mera allmänt kommer att inse nyttan af utflyttning på ouppodlad mark från de tätt bebyggda byarna och deras trånga utrymme, med säkerhet bör kunna antagas, att landet inom ej så många årtionden skall ega ett vida förändradt, om större kultur vittnande utseende, än det närvarande, synnerligast som här finnas både många och stora odlingslägenheter. Det torde här vara i sin ordning att i korthet redogöra för de vattenaftappningsarbeten, som blifvit inom länet utförda, med bidrag från Statens medel. Dervid visar sig att sedan år 1844 hafva 27 stycken så beskaffade arbeten blifvit dels påbörjade, dels fullbordade, med sammanlagdt statsbidrag af 68,734 R:dr banko, och beräknadt tillskott å intressentcrnes sida af 46,560 R:dr eller tillsammans 115,494 R:dr. Den odlingsbara jordrymd, som varit afsedd att derigenom vinna eller förbättra, utgör 9,281 Tunland.