Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda dessa senare olägenheter ligga likväl icke i sakens natur, ty öfningstiden kan förlängas och pensioner tilldelas, men detta ökar då också kostnaden. Den politiska olägenheten, om man ville söka en sådan, vore, om nationen, genom indelda armén, som uppsättes och underhålles af landskapen, skulle anse sig vara i någon mon frikallad från vapenpligt, anse landets försvar egentligen tillkomma de indelda trupperna, och betrakta beväringen, ej såsom en del af armén, utan endast såsom en i nödfall användbar utväg att stärka försvaret. Denna föreställning, fastän alldeles ogrundad, skulle, om den vore befintlig, försvaga beväringsförfattningens styrka och nationela inflytelse. Men om denna oriktiga tanke fanns vid början af beväringens införande och möjligen kunde underhållas af författningens brister och beväringens ringa öfning, så måste den nu alltmera försvinna. Dessa olägenheter, somliga verkliga, andra blott föregifna, men hvilka alla blifvit samvetsgrannt här upptagna, äro de som någon gång framkallat förslag om indelningsverkets utbytande mot konskriptionssystemet ensamt. Emot dem böra uppställas förmonerna af den indelde soldaten såsom stamsoldat framför en några år tjenande konslmptions-soldat. Den indelde soldaten, boende i sin bygd, med eget hem, brukande sin jord, en närande medlem af samhället, är i fullaste mening en national-soldat och skiljer sig härutinnan ifrån en konskriptionssoldat icke uti något annat, än att han frivilligt, emot vissa förmoner, blifvit krigsman, samt detta på en längre tid, i stället för att den senare blir soldat genom lag och på kortare tid, hvilket omöjligen kan minska den indelde soldatens nationela egenskaper. — I pålitlighet är han minst sagdt fullt jemförlig med den senare. I lefnadsvanor måste han, boende i landsorten och i sitt hem sysselsatt med sitt näringsyrke, i allmänhet hafva företräde framför den senare, hvilken, för att erhålla någon stadgad militärisk bildning, som under några få år skall honom bibringas, måste vara i en garnisonsort, utsatt för de frestelser, hvartill vaktfri tid gynnar, och hvars vanor sedermera kunna följa honom till hemorten. 39
För detta ändamål skickade han en större summa till en bokhandlare och bad honom sända böcker för beloppet, hvarjämte han uppgaf höjden på bokhyllorna, så att bokhandlaren kunde hafva något att rätta sig efter. I viss mån kan man säga, att många ej äro utan likhet med denne farmare, ty huru många är det egentligen, som verkligen välja, hvad de skola läsa. I de flesta fall är det modet, det tillfälliga ryktet, som får bestämma, och dock är det sällan, som det moderna är det verkligt bästa, det gedigna, det äkta. Och sannt är, att det ej är lätt att träffa ett godt val midt ibland den öfverväldigande mängd af literära alster, af böcker, tidskrifter och tidningar, som år efter är erbjudes. I allmänhet torde man kunna påstå, att kvinnan har bättre tillfälle än mannen att läsa, åtminstone inom de s. k. högre kretsarne, ty vid sidan om de husliga bestyren får hon lätt en eller annan timme ledig, under det mannen oftast dagen igenom är upptagen af sitt bestämda arbete och sedan endast är hågad att läsa det, som för dagen kan vara nödvändigt, en tidning eller dylikt. En vanlig människa hinner just ej läsa så många böcker i sitt lif. Om vi antaga en ny bok hvar fjortonde dag, så blir det endast 25 böcker om året och på 50 år 1250. Om vi också fördubbla eller tredubbla dessa siffror, så blir summan försvinnande liten i förhållande till allt, som utgifves. Ni, min läsarinna, har kanske aldrig tänkt på, hvad det vill säga att läsa med förstånd, och huru många gånger mer ni skulle hafva nytta af den summa, ni årligen använder på böcker, om ni gjorde detta. Har ni hört talas om en » scrapbook »? Det är ett band rent skrifpapper eller en kartong med lösa blad. Där inför man allt, srm det kan löna mödan att lägga märke till, och som eljes lätt kunde glömmas bort. Man skrifver upp, hvad man läst, fyller bladen med utklipp ur tidningar o. s. v. Läser man en bok, tecknar man upp hufvudinnehållet, citerar möjligen ett och annat, som är särskildt bra; och så har man ju då, så att säga, ett lexikon till hvad man inhämtat.
Då motionären föreslagit, alt bevillning af löner borde bestämmas efter procent-beräkning och icke efter den något för summariska latta 1835 års författning innehåller, — är icke sådant en ganska väsendtlig förändiing i grunderna för bevillningens utgörande? Då motionären föreslagit, att åbyggnader, qvarnar och sågar, som endast begagnas för husbehof, icke borde beräknas vid landtegendoms värdering lill beviiln., — är icke sådant både ny och förundrad grund för bevillningens utgörande? Då motionären föreslagit, att brandförsäkrings-summan icke borde utgöra norm för sladsegendoins anseende till beviiln., — är icke äfven sådant både ny och förändrad grund för bevillnings utgörande? Utskottet finner ''betänkligt’’ att fästa afseende å förbemälda project, innan närmare kännedom af de förändra - Den ag Ma j. de förr skrifterna hunnit inhemtas och verkan deraf utrönas, och afstyrker derföre dess antagande; —ja, delta är ofelbart; ty så länge afstyrkandet blifver verkande, uppstår, genom det bekanta förhållandet emellan orsak och verkan, det både inhemtandel af en närmare kännedom om de förändrade föreskrifterna och utrönandet af deras verkan städse uteblifva. Motionären har, vid författandet af sitt project, varit så aflagsnad från tron på dess ofelbarhet, — jag förklarar det bestämdt, — att han med mycket nöje, och under iakttagande af en fullkomlig anonymitet, skulle hafva afstått projeclet lill hvilken annan, som ägt vilja oell förmåga att göra det gällande; men helst skulle han hafva sett, att det hade framkallat ett bättre, den gamla stadgan af år i835 alldeles olikt. Han skulle måhända vid detta tillfälle hafva iakttagit en fullkomlig tystnad, om icke de sällsamt vallia fraser, hvarmed projectet blifvit afspisadt, hade upplyst författaren om nödvändigheten alt, närmare än Utsk. behagat göra, afslöja sitt arbete, i ändamål alt framställa dess beståndsdelar till ett allmännare omdöme.
När Englands-banken någon gång har i rörelsen nödgats utsläppa nära maximum af sin tillåtna sedelstock (14 millioner utöfver dess metalliska kassa) och ailmänheten således börjar befara, att banken kan nödgas inställa sina diskonteringar, så störta alla som hafva behållningar stående vare sig i banken eller hos enskilda bankirer till, för att uttaga dem och insätta dem i Englands-banken, der man väl ej erhåller någon ränta, men det enda ställe, der man under en sådan kritisk tid anser dem vara i full trygghet. Följden häraf blir att alla banker och enskilde diskontörer störta på Englandsbanken med ansökningar om diskonteringar, för alt kunna möta den på dem gjorda starka påtryckningen. De sedlar, som genom de enskilda depositionerna gå in i banken, gå således åter ut i diskonleringsväg och resultatet blir, att banken Banko-Utskottets Berättelse M d. banken har hela sin tillåtna sedelstock ute i rörelsen, men derjemte en ofantlig depositionsskuld, som när som helst kan uttagas och tvinga banken att öfverskrida maximum för sedelstocken. När regeringens ofvannämnda skrifvelse anlände, hade således Englands-banken i depositioner, som vid depositionsbevisets uppvisande kunde uttagas, ett belopp af 18,250,000 Pund och för att möta en sådan skuld en sedel-reservfond af endast 581,000 Pund. Huru öfverhängande läran var för ett tvunget banklagens öfverträdande synes tydligen af detta förhållande. Också yttrar sig Englands förnämsta financiela organ »The Economist» på följande sätt öfver denna suspension af banklagen, den 14 November: »Ingen enda, som undersöker bankens ställning, sådan den uppgjordes natten till Onsdagen, och som har någon kännedom om hvad som inträffade Thorsdagsmorgon, kan i aflägsnaste mån sätta i fråga, att ju icke skrifvelsen från Förste Lordeu af Skattkammaren och Skattkammar-kansleren rörande banklagens upphäfvande kom just i råttan tid, för att rädda oss från en stor national-olycka och bespara oss den oersättliga förlusten af mångfaldiga enskildes timliga välfärd.»
Maj 1847 anvisat medel tili bekostande af undersökningen, samt att, sedan denna försiggått, grunderna för brobyggnadsplanens uppgörande blifvit af förbemälde vederbörande bestämda och derefter arbetsplan utarbetad för broanläggning med hvalf af gjutet jern på landfästen och pierer af sten, denna plan, jemte tillhörande ritningar och kostnadsförslag, som slutade med 232,703 Ridr Banko eller 349,054 Ridr 50 öre R:mt, deri inberäknade 10 procent till oförutsedda utgifter, år 1848 öfverlemnats till kommittén för musei-byggnaden till den åtgärd, som ärendet erfordrade. Sedan derefter omförmälde arbetsplan blifvit kommittén för musei-byggnaden affordrad, anbefalldes genom förnyad remiss-styrelsen öfver allmänna vägoch vatten - Bil. N:o 4 till Kongl. Muj.-ts Nåd. Prop. N:o 4, om Statsverket 4856.
Nådiga proposition af den i:sta nästlidne Mars, rörande Stats - Verkets tillstånd och behof, uti hvad sorn rörer första, andra, sjette och åttonde hufvud - titlarna i Riks - Staren, nu åter föredrogos; blefvo desamma af Hedervärda Bonde-Ståndet godkände, utom den del af utlåtandet om första hufvud-titeln rörande Kronans behållna Rentehö och halm från Vestmanland, Södermanland, Upsala och Stockholms Uän, hvaremot anmärkningar blifvit gjorde; i anledning hvaraf berörde utlåtande, i hvad det rörer bemälte Rente-"persedlar, blifvit, jemte de gjorda anmärkningarna, till Högloft. Stats - Utskottet återremitteradt; hvarom vederbörande skulle på vanligt sätt underrättas. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. r öredrogos åter följande Betänkanden och. Memorial, som blifvit sista Plenidag på bordet lagda j af; Stats« Den 3 Juni. Stats-Utskottet. Meddelte den 26 Maj. 3:0 I anledning af Herr Grefve M. F. Brahes memorial, angående Bevillningen for Dannemora Bergslags jerntillverkning. 2:0 Angående gjord framställning om gratification åt Krono • Betjeningen på gränsen af Elfsborgs och Bohus Län; 3:0 Öfver väckta frågan om inköp af Posthus och Boställen for Postmästare. 4:0 Om en Pensions - Cassas inrättning för Civilstaten. 5:0 Angående hegardt anslag till Reparation å Calmare Domkyrka. 6:0 Rörande 66 R:d 32 sk. anslående till arfvode för en sköterska vid Smedjegårds - häktets sjukrum. 7:0 I anledning af Prosten. Doctor Fåhrei Memorial, om utfodringen vid Kongl. Majts Hofstall, samt upplåtande af Kungsgårdarne Ultuna och Ryda till Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens disposition, i och för utfodringen vid Dess Hof - stall. ,' 8;o i 44 Den 5 Junti 8;o Hörande Herr V.
Ån yo föredrogs utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 7 dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 23, dels inbjudning till öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Inbjudningen afslogs och Protokollsutdraget lades till handlingare. Frän Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Föredrogs Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, M 12, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om antagande af en författning, angående giftermål emellan kristna och mosaiska trosbekännare. Ståndet beslöt, att, i enlighet med Borgare-Ståndet, godkänna förslaget med den rättelse af interpunktionen i 4 § af författningen, att emellan orden »lag» och »som» införes ett komma, till åstadkommande af full öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts af Rikets Ständer antagna nådiga förslag i ämnet. S. D. Fortsattes föredragningen af Ståls-Utskottets Utlåtande, JV2 21, i anledning af Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, angående nämnda år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1838 176 Prot.-Uldrag den 17 Januari 1863. och 1859, dervid §§ 12, 13, 14, 15, 18, 21, 22, 23, 24 och 25 bifollos, §§ 17 och 20 återremitterades med anmärkningar, samt §§ 11, 16 och 19 lades till handlingarne, § 16 dock med ogillande.
Ej underligt derföre att mera än en af de förnämsta Bankirer, med hvilka »jag kommit i beröring, ej utan svårighet kunnat öfvertygas derom, att Svenska Staten icke »hade något att skaffa med de lån för Norriges räkning, hvaraf ett redan var i London upp»taget och det andra beroende på underhandling, hvilka man jemväl ville rubricera såsom »lån, upptagna af Svenska Regeringen. — »Tyngden af dessa i sig sjelfva tillräckligt ogynsamma förhållanden ökades ännu mera »deraf, att då den för mig, hvad jernvägslånet angår, meddelade fullmagt var så inskränkt, »att den endast medgaf mig rätt att, — om icke Johnska kontraktet kunde transporteras »sådant det var, eller med mindre modifikationer, ej inverkande på det finansiella resulta»tet, — preliminariter uppgöra om ett nytt lånekontrakt, derest sådane vilkor kunde be»tingas, att de, efter noggran beräkningr ej blefve för Riksgälds-kontoret mera betungande, »än dem med Johns & Komp. aftalade, — och jag ganska snart efter underhandlingarnes »början erfor, att mitt uppdrag, sålunda begränsadt, icke kunde genomföras, — mina till»göra-nden, för att kunna leda till ändamålets vinnande, erfordrade kommunikationer med »mina hemmavarande kolleger.
Prop. JYs 51. 2!) tilläggas de Korporaler af indelta arméen, som blifvit tillsatta före den 12 April 1853 och som ej hade viss ränteeller tiondespanmål till leverering sig anvisad, sä förekommer härvid, att det salunda föreslagna liqvidations-sätt för den ät förrbemälde personer anslagna lonings-spanmål hvarken öfverensstämmer med den genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 i allmänhet derför fastställda grund, eller kan, enligt min underdäniga tanke, anses härröra från utsträckning till nämnda personer af det för nuvarande Embetsoch Tjenstemän gjorda undantags-stadgande, att i vissa fall förändringen i sättet för räntors och tiondes utgörande först med deras afgång från embetet eller tjensten skall träda i verkställighet; och enär någon föreskrift om förrberörda spanmåls liqviderande på nu ifrågasatta särskilda sätt synes mig så mycket mindre erforderlig, som det måste antagas att, under en längre följd af år, summan af medel-markegångsprisen för dessa år skall komma att fullt motsvara summan af de särskilda årens markegångspris för samma tid, och hvad räntetagarne således det ena året kunna få mindre, godtgöres dem genom öfverskott ett annat år, men det föreslagna särskilda liqvidations-sättet deremot kan förutses skola föranleda till årliga, temligen vidlyftiga och besvärliga, men sannolikt merendels endast ringa belopp omfattande vidräkningar, kan jag, för min del, ej biträda någotdera af de med hänseende härtill gjorda förslag.
Cavallcri-lnspecteuren General-FältTygmiistaren och Generalen för Fortification_, hvilka lonevilkor Utskottet föreslagit lill 45oo R:dr för hvardera, utom resekostnadsmedel, som efter räkning bö - 4g6 Stats-U tskottets ra utgå, liar H. R. o. A. bestämt Summan till 5ooo Jtldl', men II. Präst eStändet och V. BorgareStändet bifallit Utskottets tillstyrkande, samt H. BondeStåndct åter afslagit all tillökning å Stat för desse Generaler. Till följd häraf ocb då de 3 första RiksStånden äro i så måtto ense, att de alla ansett löner för desse 3 Generaler skola på GeneralsStaten uppföras, finner Utskottet sig böra inbjuda R. o. A._, att, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, instämma med H. PrästeStåndet samt V. BorgareStändet ^ då genom 3 Stånds beslut varder gilladt äfven hvad Utskottet i afseende pä beloppet föreslagit; men skulle R. o. A. icke finna sådant lämpligt då lärer Votering af Förstärkta Stats-Utskottet böra anställas öfver den proposition: i:o Den, som bifaller, att Caval/eri-1 nspecteurens> General-FciltTy ginus tårens och Generalens för Fortification lönevilkor blifva för hvardera 45oo R:dr, utom Résekostnadsmedel, som efter räkning böra utgå, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; blifva desse Generalers lönevilkor, utom resekostnadsersättningen , för hvardera 5ooo R:dr. Beträffande åter beloppet af Taffelpenningar ne och Fourage-medlenj sorn ! AflöningsSumman för sistnämnde 3 Generaler böra inbegripas, är serskildt yttrande derom icke afgifvit af II. R. o. A. samt V. BorgareStändct.
Undantag af rättigheten att köpa, jord, vare i delta Stånd sä mycket mera olämpligt att göra, som de flesta å Rid» dårhuset gjorda anmärkningar emot Judar-, lie bestått i klander att de aJdjig varit jord», brukare och sällan producleurer, samt att de icke fästa sig för alltid, utan bortflytta» då de vunnit förmögenhet. Herr Munch af Rosensköld: Jag ut» Irer mig fä i delta ämne meddela en Historisk upplysning. I England hafva Judarpe lika medborgerliga rättigheter med an* Den 7 Juli e. m. 50$ dra invånare i Landet, undantagande den» att besitta jord. Men förbudet för dem att få tillhandla sig jordegendomar illuderas på så sätt, att en Jude kommer öfverens med en Christen , att denne tecknar sig som köpare, då ändå Juden förhlifver ägare och disponent af egendomen. Likaså kan ett sådant förbud blifva illuderadt i Sverige. Jag öfverensstammer med Herr Grefve Liljencrantz deri, att den skadlighet man nu tillagger Judarna, till en hufvudsaklig del härleder sig af deras medborgerliga rättigheters inskränkning och den trånga krets, som blifvit dem anvist för deras industri. Jag vill derföre icke påstå, att om Judarne nu erhålla lika rättigheter med Rikets öfriga medborgare, de straxt skola upphöra, att i vissa afseenden vara skadlige lör Landet. Huruvida det nu vore rådligt tillerkänna dem denna jemlikhet i rättigheter, beror af huruvida Rikets belägenhet tillåter att afvakta den ej snart inträffande verkan af en sådan, författning. Friherre Stael von Hollstein: Att Judarna derigenom att de få äga Landtegendoinar skulle blifva verkliga jordbrukare, eller arbetare, lärer blifva missräkning; ds bli fva väl Herrar, men de Christna bönderna tå val köra plogen och harfven. Grefve Lillj ener antz: Jag beder få på». Spinna Höglofl, Ridderskapet och Adéhn goS Den 7 Juli e. m. om den allmänt erbända sanning att Judarna, söka lönande närings-fång, och att Vi jordbrukare icke deribland beräkna värt yrke.
October, hafva Borgareoch Bonde-stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet af slagit Ulskottets Ullålande N:o 32, deruti Ulskollet dels tillstyrkt Rikets Sländer att Anjo hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, att ofvannämnde Handcassas capita/fond mätte varda till Riksgälds-Contoret öf verlemnad, dels ock, under förutsättning af Kongl. Majlis nådiga bifall härtill, hemställt, att det räntan A samma capital fond motsvarande och A Riksstatens Åttonde Hufvud-titel uppförda, men hittills innehållna, anslag af fao R:dr årligen mA vid nu förestående Statsreglering bibehållas, för att kunna af Kongl. Maj.t i nåder disponeras till understöd för vetenskapliga arbetens utgifvande samt till sådana gratificationer för tjenstemän vid Kongl. f. d. Canzli-Stjreisen, som förut af berörde ränta utgått. Då således vid denna frågas afgörande Två Riksstånd stannat emot Två, så och enär samma fråga ”rörer statens reglerande”, helst på Rikets Ständers beslut härutinnan beror, huruvida ofvan omförmälda, vid sednast förflutne Riksdag å nuvarande Åttonde Hufvud-lileln uppförda anslags-summa skall fortfarande i Riksstaten upptagas eller, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, vid regleringen af besagde Hufvudtitel uteslutas, får Utskottet, vid såilant förhållande, och då det tillstyrkta beslutet angående CanzliStyrclsens Handcassas capilalfond eger ett oskiljaktigt samband med frågan om berörde anslag, hemställa, att, så vida icke någotdera af de Riksstånd, som afslagit Utskottets förut afgifne Utlåtande, skulle finna för godt alt Bill. till R. St.
emot ansvarig förbindelse af i-io:dels afbetalning hvarje år; hvarjemte Motionairen yttrat den förmodan, alt, om ett sådant bidrag beviljades, skulle, utan Statens betungande, icke allenast skärgårdsbygden genom delta medel till förkofran af dess hufvud näring, upphjelpas ur sin nu aftynande ställning och bereda sig en verklig nytta för framtiden, utan ock hela orten och landet i allmänhet deraf skörda en betydande fordel. Utskottet delar fullkomligt de af Motionairen yttrade åsigter om vigtcn ocli nyttan af att genom tjenlige åtgärder, äfven om någon uppoffring å Statens sida dervid komme i fråga, söka upphjelpa fiskericn, serdeles å Vestra kusten, der fisket utgör en hufvudsaklig näringsgren för elt stort antal invånare; men då Kongl. Maj:t å detta ämne redan fästat dess Kådiga uppmärksamhet och genom serskildt tillförordnade Comiterade låtit undersöka fiskeriens nuvarande tillstånd och ulvägarne till deras upphjelpande samt otvifvelaktig! lärer vara betänkt på vidtagandet af de lämpligaste medel för lifvandet af denna gren af Svenska Näringarne, :Stals-Utskotlets Utlåtande W:o i65 anseT Utskottet sig icke kunna tillstyrka det af Motionairen ifrS gas lii 11 de 1 å ne an slag. I anledning af hvad Prosten Hylander tillika föreslagit, rörande fiskefartygens befriande ifrån lästafgius erläggande och beviljande af någon lindring i bevillningen åt de för närvarande, relativt, alltför högt beskattade skärgårdens invånare, har StatsUlskotlet öfverlemnut denna del .af ■motionen till Be v il l ni ngsU t s k ut t c ts handläggning. Slockholm nea io Junii 1.8 >4* ;N:o i 65 Ank. till Exp. Utsk. den i'3 Jnnii Utlåtander, i fråga om ersättning till Städernes Borgerskap? dä de till besigtningar.}m, m, fö/ Jironans räkning blifva kallade, XU. A.)
Inom ett hof är en kärlekshandel ett kärkommet och vigtigt samtalsämne, som behandlas pantomimiskt, när det gäller de allernådigste: hviskande, om «deras nåder» äro anmärkningarnes föremål: under gapskratt, då en stackars kammarfru kunnat ertappas med ett hjerta ej helt och hållet af sten, med ett blod något varmare än isarne bland fjellen. Det är således lätt att föreställa sig, hvilken rik grufva för hofprat och infall, det nya förhållandet mellan Badin och Olivia öppnade. Sjelfva kronprinsessan lånade begärligt sin uppmärksamhet åt detta joller, ty det utgjorde städse en af Sophia Magdalenas svaga sidor, att gerna sysselsätta sig med åhörandet af berättelser om småsaker, sådant, som bland de lägre samhällsklasserna, utan barmhertighet, stämplas till sqvaller. Prinsarne funno föreningen mellan dag och natt (som de kallade detta, hänsyftande på föremålens olika ansigtsfärg) högst besatt; och drottningen, när saken omsider nått äfven hennes öron, lät skicka efter sin sonhustrus kammarfru, för att från hennes utseende sluta till negerynglingens smak. När hon riktigt snarare genomskådat än beskådat den blygsamma flickan från hjessan till fotabjellet, och medelst sitt hvassa gyckel bringat henne att ömsom rodna och blekna, afskedade hon henne med den anmärkningen, att flickan vore för hvit åt en morian och för späd åt en björn. Detta tilldrog sig under det drottningen en morgon höll på att kläda sig, och Jenny ***, som dervid uppvaktade, kände sitt hjerta hoppa af qvinlig skadefröjd. Hos Olivias egen furstinna stego imedlertid hennes aktier dagligen, ty sedan denna upptäckt en ömtålig punkt hos sin kammarfru, var det Sophia Magdalena ett nöje, att kunna bry henne på sitt eget småsluga sätt, vida skildt från drottningens bitande skämt. Flickan lånade sig, med blyg undergifvenhet, till kronprinsessans oförargliga gyckel, och denna vänjde sig härigenom småningom att med en viss förtrolighet öppna sig för kammarfrun, så att Olivia Ramström omsider blef en erkänd och inflytelserik gunstling hos sin höga beherrskarinna. Så