Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med varor, hvilka blifvit bergade efter sjöskador och strandningar, förfares, i afseende på recognitionsafgiftens beräknande, såsom voro de directe till Wisby eller Slitö destinerade. §• *5- Denna inrättning vill Kongl. Majit äfven i så måtto befordra, att dess utrikes varande Ministrar, Chargés d’affaires och Consuler undfå befallning att genast hva? 1054 Besv. och Ekon. Etsk. Betankanden. på sin vistelseort, låta detta Reglemente, genom införande i utländska dagblad, komma till allmän kännedom. §• 16. Inträffar den oväntade händelse, att nederlagsvara blifver utöfver 2:ne är på nederlaget outtagen, erlägges derföre årligen, efter denna tids förlopp, till kronan och staten £ dels procent i ytterligare recognitionsafgift: och må ej från nederlaget uttagas hvarje gång mindre än som i Handelsbaden i 4 Gap. 1 § till grosshandel räknas. Om Uppbördsverket. $. 1. Då räntor, skatter och bevillningar samt öfriga kronans intrader, Tullen undantagen, förblifva antingen sådane de nu äro eller hädanefter förordnas kunna: så blifver ock uppbörden samt dess redogörelse oförändrad, såsom den nu stadgad är, eller framdeles stadgas kan. §. 2. Den i 6 och 7 § § af 1 Art. bestämda recognitionsafgift uppbäres af Ofverinspectorn efter föregången controll af Controlleuren, som månadtligen, inom 4:<fe dagen i påföljande månad, Insätter i länets Ränte - fiesv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. jo/55 ri den Kongl. Majit och kronan tillfallande andel, och hos vederbörande Magistrat den andel, som hvarje stad tillkommer, emot behörige vid redogörelserne bifogade qvittencer.
Uli en till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifven och sedermera till LagUtskottet öfverlemnad motion, har Herr Petré, Th., hemställt, ”om icke ig § uti Instructionen för Rikets Ständers Juslitias-Ombudsman af den i Mars i83o borde erhålla den utsträckning och det förtydligande, att JustitieeOmbudsmannen må vara oförhindrad, att företrädesvis egna sin embetsverksamhet åt ärenden, som röra allmänna bushållningen och den ekonomiska lagstiftningen.” Till stöd för detta yrkande, är af motionären andraget, att nämnde §, sådan den nu lyder, väl gåfve JusLitise-Ombudsmannen rätt att, i fråga om nödiga anstalter till befrämjande af Konungens och Rikets bästa och vältrefnad, hos Kongl. Majit göra underdåniga påminnelser, och att tillämpning af detta stadgande, äfven i dess närvarande ofullständiga skick, kunde lända till mycken nytta, men att ännu mera gagn skulle kunna väntas, om Instructionen komme att innebära föreläggande för honom att företrädesvis omfatta Regeringens beslut i den ekonomiska lagstiftningen samt Rikets Ständers önskningsmål. I afseende på nyttan och ändamålsenligheten att, ur ofvannämnde synpunkt, i det hufvudsakligaste gifva Juslitiee-Ombudsmans-Embetet en annan rigtning, än det hittills haft, hänvisade motionären för öfrigt till Justitise-Ombudsmannens vid denna Riksdag afgifne Embetsberättelse, så vidt den angår behandlingen af de Justitiae-, Krigs-, Kammar-, Ecclesiastikoch Finance-ärenden^ hvilka, enligt iS35 års Riksdagsbeslut, blifvit af Rikets Ständer, genom underdåniga skrifvelser, anmälde; äfvensom motionären erinrat, att J ustilite-Canzdern, genom Stals-Rådets förändrade organisation, vunnit ökad ledighet att fästa sin uppmärksamhet vid de mindre vigtiga ärenden, som förut ingått i den juridiska delen af Juslitias-Ombudsmannens embets-förvaltning, hvarföre man borde vänta, att den senares handläggning af sådane ärenden hädanefter blefve mindre behöflig.
Den talare, som förmenat, att jag skulle vilja afskaffa beväringsskyldigheten, har fullkomligt misstagit sig. Tvertom skulle jag snarare vilja afstyrka alla inskränkningar i samma skyldighet. Jag erinrade blott derom, att om man ock befriar vära arbetare från vissa skatter, skulle de i allt fall icke blifva lotllösa i afseende å Statsbördorna. Bland myckel annat skulle de ock fullgöra beväringsskyldighet. Jag tillägger nu, att, serdeles under de tider, som synas silinda, våra arbetare torde erhålla ett bättre fält, under fullgörande af denna skyldighet för medborgerlighelens utveckling, än genom erläggande af mantalspenningar. Hr von Hartmansdorff har sagt, att jag väl åberopat den Turkiska capitations-afgiften, men icke upgifvit huru stor den vore. Jag är icke nu i tillfälle att göra delta. Enl. de sisla underrättelser, som kommit mig tillhanda, och deribland en offentliggjord depesch från Lord Redcliffe till Lord Clarendon, hafva under sednare tiden den Turkiska Regeringen beviljat åtskilliga jemkningar i denna skatt, den s. k. ”Haralavh” eller ”Cliaradsc/i1'’, som blott utgår af den kristna befolkningen, eller rättare sagdt af alla icke Muhamedaner. Ar 1815 var emellertid denna afgift, om jag rätt erinrar mig en statistisk upgift, 1 Pr. Thaler på hvarje person, och således mycket högre än häV. Jag har likväl valt detta exempel från Turkiet blott för att visa, att äfven detta land i sin närvande betryckta ställning anser sig kunna och böra borttaga den olämplig ansedda kopfskatten; och om det måste medgifvas alt i samma mån en skatt är hög, deslo värre är det att, då ett land befinner sig i en ogynnsam financiel ställning, borttaga den, så försvagas ingalunda min argumentation, derigenom att den ifrågavaride Turkiska skatten är högre än den ifrågavande Svenska. För öfrigt har jag ingalunda velat i detta afseende göra annan jemförelse än mellan Turkiet i krigstillstånd och Sverige i fredstillstånd. En talare har sagt sig ”trotsa” Adam Smith och andra Statsekonomiska författare, hvilkas satser jag anfört.
Utskottet anser vidare (pag. 4) en sådan farhåga för minnets öfveransträngning genom missbruk af utanläsningen vara i hög grad opåkallad, ty, säger Utsk:t, »så lång och svår denna lärobok än anses vara, inlärés den dock på temligen kort tid af hvarje barn, som kan liisa väl innantill, och kan dessutom på intet sätt komma i jemförelse med de minnesläxor, som så väl i Elementarläroverken som i enskilda undervisningsanstalter, vare sig för gossar eller flickor, föreläggas barnen i språk och i en mängd andra läroämnen.» Det här gjorda påståendet om »den temligen korta tiden» befarar jag icke vara med verkliga förhållandet öfverensstämmande. Folkskolans och lärdomsskolans erfarenhet afgifver åtminstone härom ett helt annat vittnesbörd. Hvad särskildt minnesläxor i språk vidkommer, så inskränka sig dessa numera, åtminstone inom de bättre organiserade elementarläroverken, till paradigmerna, och detligger för öfrigt i sjelfva naturen af språkkunskaps inhemtande, att inbillningskraften ej mindre än eftertanken dervid sättes i en viss verksamhet genom jemförelsen mellan modersmålet och det främmande; hvilket icke är fället i fråga om dogmatiska satser. Då Utskit ytterligare påstått att, »om än läraren kunde undvara denna ledtråd för sin utläggning och förklaring, är den Den 18 Februari f. m. 6ä5 dock nödvändig för barnet», så kan jag, vid skärskådande af detta motiv, icke tinna annat, än att detta påstående kan med vida större skäl omvändas; ty obestridligt lär väl vara, att denna handbok, likasom alla dylika, är af större brukbarhet för läraren än för barnet. Slutligen heter det: »Det är således onekligen af största vigt, att en förklaring öfver denna katekes sättes i barnets liand, och att det i minnet söker inplanta densamma; ty endast så kan lärarens dertill sig anslutande utläggning och tillämpning blifva fattlig och fruktbärande för förstånd och hjerta, samt en fast och säker kristendomskunskap derigenom utveckla sig.»
Premot har utelöpande Assignationernas Summa, den 1 Jan., i ställer för R:r 600,000, blifvit upptagen till blo»t , 1, 643,300, som skiljer . , , , . 36,800- Och Trcprocents, Skuldernas belopp i stället för • , - . 2,630,000 till . , , , 2,5$ 1,7QQ Skiljer , 48,500. När dessa , , > . ” 85,300- JUdr fråndragas, sä återstår, ao-n missräkning , , ; . R:dr 54,300. Hvarmed alitsa åter Götha CanalDiscontens til gångar förminskats oqh den uppgjorda förlusten ökafs, , Höglofl. Utskotten hafva behagat, att, med ordagrann framställning af sin fråga till Actieöolagen, yttra ; Men pd denna fråga hafva ActieÅgarne uti Gotha CanalBolag saint Malmö Discont icke lemnat undra , än obestämda och vili ko diga svar, innefattande blott anspråk emot Staten• Utan kännedom af hvad andra inblanda* de ejler ej inblandade Bolag svarat, torde det tillåtas mig få upprepa CanalBolagets svar, Den 17 Martii, t. ml 153 då det hade att svara, ej endast för enskilt vinning, utan ock för den anläggningens bestånd och fortgång, som nitiskt uppfyllda förbindelser ålägga det att vårda , ehuru ett så* dant upprepande äfven af de uti detta svar åberopade, Utskotten förut bekanie Handlingar, vore för vidlyftigt. Vördsamt Memorial! ”Den fråga, hvilken uppå Höglofl.
— Men deraf härleder sig, att i de främmande och högt civiliserade länder, der man synnerligen beaktar och tillfredsställer tidsskickets fordringar, har man såsom nödvändigt ansett ett ransakningsforum utöfver hvad äldre lagstiftningar om preliminär-ransakning förordnat — men detta är lagfrågan, och denna har jag icke till föremål. Jag yrkar blott den praktiska behörigheten af domarebefaltningens åtskiljande ifrån polistillsynen. — Yä! är en fördelning skedd, på sätt Gr. Frölich ganska riktigt anmärkt: en polisdomare sitter nu öfver de ordningsmål, som polisen afdömmer, och en annan öfver de mål som polisen blott ransakar och remitterar. Men denna sednare; denna den trägnaste, den mest maktpåliggande, och för allmänna säkerheten vigtigaste afdelningen; den presideras af den polismästare, som skall veta, huru med allt hvad ordning och säkerhet fordra i hufvudstaden tillgår; sorn synnerligen skall conlrollera sina Den 11 Februari e. ra. 3a3 1 underhafvandes tjenstgöring; som således måste tunna se sjelf, ty hvad är annars tillsyn; sorn således måste vara allmänna ordningens allestädes närvar, öga, och den oaflåtligast vigilerande af alla Statens tjenstemän; som derjemte mäste sig personligen genast inställa öfverallt, der något störer lugn och ordning. —Det är denne embetsman, hvars tjensteutöfning beror af högsta vigilatice och rörlighet, det är honom vi ålägga ro a ii. timmar daglig fastläsning vid ett dombord. — Men samma vore obehörigheten af polismästarebefattningens förenande med den andra fördelningen af polisdomstolen. — Det är ju påtagligt, att den, som skall vaka öfver ordning och säkerhet i en hufvudstads lugn, ej kan derjemte bortsätta hela dagen vid ett dombord. Men vi hafva ofta snmmanknypplat alldeles heterogena befattningar, hvilka följaktligen förutsätta alldeles olika personliga qvalificationer och stridande pligter, hvaraf följt, att endera befattningen nödvändigt måste lida. Skulle nu polisdomstolens ransaknings-eompe'tence blifva en fråga, så tillhör denna LagUtsk.
Majit i nåder anbefallt Stats-Kontoret och Kammarrätten att, i anledning af Rikets Ständers i berörda skrifvelse tillika gjorda underdåniga framställning om förminskande af de då brukliga biläggningsstämplarnes storlek, afgifva underdånigt utlåtande, och detsamma den 2 Mars 1863 till Kongl. Majit inkommit, hafva under den 6 i sistnämnda månad handlingarne i målet blifvit till Rikets då församlade Ständers Bevillningsutskott öfverlemnade. 41:o af den 5 Oktober 1860, i fråga om undersökning af de angående jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier. (143). — 54 — Genom remiss af den 26 Oktober 1860 har Kammar-Collegium erhållit nådig föreskrift att, sfter inhemtande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Norrbottens län yttrande, afgifva underdånigt utlåtande i ämnet; och sedan detsamma under den 31 Maj 1865 inkommit, är målet för närvarande på Kongl. Majds nådiga pröfning beroende. 42: o af den 5 Oktober 1860, angående förändrade föreskrifter i fråga om Kronogodsens framtida förvaltning och bortarrenderande. (139) Sedan Kammar-Collegium den 11 Juni 1862 till Kongl. Majit med infordradt. underdånigt utlåtande inkommit, har Kongl. Majit under den 9 Januari 1863 i ämnet aflåtit nådig Proposition till Rikets då församlade Ständer. 43:o al den 28 Oktober 1860, om förändring af gällande föreskrifter rörande användande af skogsalster å Kronomarker inom Wester-Norrlands med flera län. (203).
Alla dessa provinser ega således redan eller hade snart att förvänta förmånliga kommunikations-anstalter, och det vore egentligen endast den södra delen af sistnämnda landskap samt i allmänhet hela södra delen af Sverige, som deraf vore i saknad. Vid koinmunikations-väsendels ifrågaställa förbättring borde följaktligen, ur billighetens synpunt, ostridigt denna del af Riket i främsta rummet komma i åtanke. Med stöd af hvad sålunda blifvit anfördi och med åberopande af Herr von Troils i ämnet afgifna motion, hafva några ledamöter af Riks-Slånden ansett alt, i fråga om stambanors anläggande, jernvägen från Skånska kusten lill Wettern borde i främsta rummet företagas samt medel för denna jernvägsanläggning af Rikets Ständer beviljas. Andra ledamöter hafva åter tillstyrkt, att de medel, som för jernvägsföretag komme att ställas lill Kongl. Maj:ts nådiga disposition, bordo lä användas till samtidigt företagande af de begge egentligen omtvistade jernvägs-linierne eller både af nyssnämnda stambana och af stambanan mellan Stockholm och Götheborg. i fråga om den summa, som för utförande af rneranämnde jernvägs-stamlinier kunde erfordras, hafva de fleste ledamöter af Riks-Stånden, som härom sig yttrat, ansett det af Friherre Åkerhjelm, jemte flere reservanter emot Utskottets betänkande, föreslagna belopp af 9 millioner Riksdaler böra anvisas, enär otvifvelaktig! ganska mycket härmed borde kunna uträttas, och svårligen en större summa kunde under tiden intill nästa Riksdag på ett fullt ändamålsenligt sätt användas. En och annan ledamot har dock förordat en ännu högre summa af till och med 10 millioner Riksdaler. — Beträffande åter sättet för ifrågavarande medels användande, hafva skiljaktiga meningar inom Riks-Stånden yppats, i det en del ledamöter föreslagit, att de medel, hvilka sålunda beviljades, borde till Kongl. Maj:t öfverlemnas, för att disponeras af Kongl.
Prop. N:o 15. 2i Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hatis Maj:t Konungen i Slals-rädet ä Stockholms Slott den 30 Oktober 1856. Närvarande: Hans Excellens, Justitise-Stats-Ministern Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena Herr Friherre Lagerheim. Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Ghefen för Finans-Departementet, Stats-rådet Gripenstedt uppläste till justering ett. i öfverensstämmelse med förut lättadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående bestämmande af viss tid, hvarutöf ver, vid de nya jordeböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker må ega rum. Kongl. Majit behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallte, att Nådig Proposition skulle, i öfverensstäm melse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo L. L. Fries. 22 Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N:o /G.i N:o 16. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 $tov. 1856, kl. 10 f. m Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående förhöjning af den pension ä Rikets Allmänna Indragningsstat, som vid erhållet nådigt afsked blifvit Kongl. Räntemästaren G. D. af Wåhlberg tillerkänd; Gifven Stockholms Slott den 30 Oktober 1856.
Lien teckning af en th framstående landslan manarnas vexlingsrika lif, som vi i dag bringa våra läsarinnor, eger — förutom själfva ämnets — ett särskildt intresse därutinnan, att den tillhör en afdöd författarinnas literära kvarlåtenskap och aldrig förr varit synlig i tryck. Vilhelmina Gravallius ', författarinnan till » Högadals prostgård » m. fl. arbeten, namn hade på sin tid god klang inom den svenska vitterheten, och de böcker, som buro det, kunde alltid påräkna talrik läsekrets. Att stilen och tonen i hennes framställning numera torde förefalla våra läsarinnor nå- got föråldrad, bör dock ej kunna förtaga den dess värde. D å vi hädanefter, enligt vår ursprungliga plan, någon gång ämna meddela bilderna äfven af hvad gångna tider egt framstående af kvinlighet och kvinlig förtjänst, ha vi redan träffat föran stal tning att kunna snart nog meddela våra läsarinnor en skildring af författarinnan fru Gravallius och hennesdiktningjämtepor-. trätt, sedan de nu i Idun personligen få göra eller återupplifva hennes literära bekantskap. Det porträtt af Emma Fiirstenhoff, som förefinnes i dagens nummer, ha vilåtit utföra efter ett oljefärgsporträtt, som af den hädangångnas svägerska, fröken F. Fursten hoff, välvilligt ställts till vårt förfogande. Uti en naturskön trakt af det idylliskt vackra Södermanland, där nu det snabba lokomotivet frustande drar fram mellan tjusande lundar och spegelklara sjöar, lekte under det första tiotalet af vårt århundrade bland blommor och solstrålar en liten, nästan underskön flicka. Hennes uttrycksfulla ansikte med de klara ögonen, med de fina kindernas friska rosor, liknade en skön vår, rik på fägring och härliga löften. Kärlek och blommor tycktes också utgöra hennes lifselement,ty varmtemottog och återgaf hon hvarje smekning, och hvad leksaker äro för andra barn, det var blommorna för henne. Hennes tårar runno icke mer, hennes öga strålade åter vid åsynen af dessa Floras älsklingar, och redan innan hennes läppar kunde uttala deras namn, smekte hon dem med varma kyssar. IDUN 386 Bevara ditt hjärta med all flit, 1800 ty därutaf går lifvet.
Händer sig, ali vid den sålunda förlängda tidens utgång målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i RegeringsFormens 109 § stadgadt är, angående Riksens Ständers åtskiljande och huru med Bevillning en skall förhållas. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. Har Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans Fyra månader, som sålunda är Riksens Ständer för ärendenas afgörande förbehållen, må Konungen, när omständigheter anses dertill föranleda, kunna, orri Tre Riks-Stånd det begära eller dertill samtycka, för bestämd. tid af högst Sex månader uppskjuta Riksdagens fortsättning; efter hvilken tids förlopp Riksens Ständer sjelfmant skola åter åi Riksdagsorten tillslädesvara. På Riksens Ständer ankornme att förordna, om Utskott, ett eller flera, skola under uppskofstiden 5 Sami. I Haft. 6 Förslag lill ändringar i Grundlagarne. Riksdagsärender bereda och utarbeta-, och utväljen då Stånden tillika, hvart för sig, lämpligt antal Ledamöter, att i de qvarblifvande Utskotten såsom Suppleanter inträda i stället för de Ledamöter, hvilka kunna af laga förfall blifva, hindrade att i görornålen deltaga. Ledamöter och Suppleanter i sådant Utskott ege att, för den tid Utskottets göromål fortfara, medan Riksdagen är uppskjuten, njuta underhåll af Statsmedlen. Konungen må, när Han del nödigt pröfvar, kalla Riksens Ständer alt tidigare, än utsatt varit, den uppskjutna Riksdagen fortsätta. Inträffar, medan Riksdag är uppskjuten, något af de fall, då, enligt bestämd föreskrift i denna Riksdags-Ordning, Urtima Riksdag borde hållas, och infäller ej den utsatta dagen för Riksdagens fortsättning före utgången af den tid, som för Urtima Riksdagens öppnande skulle iakttagas, varde Riksens Ständer kallade att viss dag inom nämnde tid åter sammankomma. I händelse af sådan underlåtenhet, som i 10 § om förmäld är, sammankoinme Riksens Ständer sjelfmant till fortsättning af Riksdagen å den i samma § bestämda dag.
Uti det underdåniga utlåtande, som derefter under den IS Juni 1844 afgafs och blifvit till Comiterade i Nåder öfverlemnadt, anförde StatsContoret och Kam marRätten hufvudsakligen: det de ansågo, att, i och för det ifrågavarande ändamålet, förändring i Uppbördsoch Redogörelse-verket borde undvikas, men att, äfven utan sådan förändring, LandsBöckerne, uppgjorde efter ett förenkladt, med Riks HufvudBoken öfverensstämmande formulär, skulle kunna minst fyra månader tidigare, än förut, afslutas och till KammarRätten insändas, samt i sådant fall, i stället för de i RiksBokslutsContoret förut upprättade sammandrag af SpecialRäkningarne, för bokslutet begagnas; dock vore det, i alla fall, för handhafvandet af den Stats-» Contoret åliggande controll öfver Kronouppbörden nödigt, att Summariska och Special Räkningarne samt Restantie-relationerne hädanefter, som hiltils, till StatsContoret insändas. Derjemte, och för den händelse att, enligt hvad Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer, på sätt ofvan finnes omnämndt, föreslagit, de så kallade LandtRäntorna skulle komma att upptagas såsom inkomst icke för det år, för hvilket de erläggas, utan för det, då de inflyta, yttrade Collegierne, att, efter en sådan förändring, kunde redovisningen för Kronouppbörden i hvarje Län genom LandsBoken verkställas ett år tidigare, än hittills skett, eller så att t. ex. LandsBoken för år 1844 då blefve 1845 års, hvilken, efter i det föregående föreslague förändring, blefve afslutad inom Mars månads utgång år 1846, samt att LandsBöckerne jemväl då kunde tjena till grund för RiksHufvudBoken, utan behof af serskilde SpecialRäknings-Sammandrag. Ifrån detta underdåniga utlåtande voro KammarRättens tvänne Ledamöter skiijaktige och föreslogo: l:o.
Om Ståndens Cardier vill jag här ej så egentligen tala, emedan de redan äro bildade, och förmodeligen icke för denna gången blifva insktänktare än tillförene, utan håller mig förnämligast till UtskottsBetjeningen. Fordom brukade UtskoitsLedamöterna skrifva sjelfva, hvilket synes af 14 §• i i723 års Riksdagsordning, der det heter: ”En af de Deputerade, eller, när Stånden det behaga, Den 57 Januarii. 83 någon annan, förer pennan och författar DepuJ tationens betänkande.” Så tillgår det för när^ varande i Norrige, hvarest Protocollen föras och Betänkanden uppsättas både från Stortio» get och dess, mot våra Utskott svarandes Comitéer, af Stortingsmännen sjelfva och der ingen Stortingsbetjening, utom en Archivarie, finnes. En sådan enkelhet och deraf följande möjlighet till besparing, är här icke för ögonblicket att påtänka; rnen att Canzligöromålen i ett Utskott såsom Stats skulle kunna besörjas för 500 eiler 750 R:dr i månaden, i stället för 1500, det är med f eller i af den från förra kostnaden, synes man utan betänklighet kunna antaga, för att i möjligaste måtto kunna åstadkommma en sådan besparing, vågar jag vördsammast hemställa till Högloflig® Ridderskapet och Adeln: Att anmoda samtliga Utskotten på förhand öfverenskomma med de personer, som de till Secreterare antaga otn någon viss vedergällning för hvarje månad, emot hvilken Secreterarne ansvarade Utskotten för göromålens ordentliga bestridande genom betjening, som Secreterarne sjelfva antogo; och borde denna vedergällning föreslås och bestäm, mas pä sätt 34 § Riksdagsordningen föreskrifver. Man kunde då göra en icke obetydlig besparing och någorlunda säkert beräkna Riks, dagskestnaderna, samt rara så mycket mera 04 Den I Februarii, förvissade om ett flinkt arbete, som man blott hade en man att hålla sig till.