Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo BevillningsLTtskottets den 16 det.nes afgifne samt den 17 och 19 i samma Månad på bordet lagde Utlåtande, angående de emot de föreslagne grunderne för den allmänna Bevillningen gjorde Anmärkningar. I sammanhang hvarmed upplästes tvenne från Presteoch BoigareStånden ankomne Pxo? Den 2 3 Martil, f. *». 343 (ocollsUfdrag af den t g och 24 dennes, innehållande det bemälte Stånd bifaliit Utskottets den 23 sisth Januarii i ämnet afgifne första Betänkande, med antagande derjemte af hvad som innefattas i andra Alternativet af Utskottets sednare ifrågavarande Utlåtande, beträffanfande Consumtions-afgiften för Öfverflöds varor och Fyllnadsafgiften för LandtTuilsersättningen. Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln beJ hagade antingen på en gång eller pundvis fö-! retaga Betänkandet till pröfning. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, anhöll, att Proposition på Betänkandet i hela dess vidd först måtte framställas. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade , att som tredje Puncten af Betänkandet innefattade tvenne Alternativer, ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Betänkandet med antagande af i tredje Pun>- oten föreslagne första Alternativ. Ropades Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard: Jag hade önskat att Bevillningsutskottets ifråJ gavarande Betänkande hade något tidigare till RiksStånden inkommit , emedan man då icke hade kunnat säga, att detsamma borde bilallas på den grund , att tillräcklig tid till e!t annat Förslags uppgörande saknades. Härefter uppläste Herr Munck af Rosenschöld följande 344 Den 2 3 Martn , f. m."
Utväljande af sockenfullmäktige i beskaltningsmål och andra ärende!'. 21:0 Intyg om personers förhållande, hvilka anmälas till allmänna belöningars erhållande; äfvensom yttranden örn gjorda uppodlingar m. ro. d. ; i hvilka afseende!) sockenstämma jemväl äger att meddela föreskrifter om de hvar och en tillhörande göromål, med iakttagande af hvad för särskildta fall, genom denna förordning eller annars gällande Jagbud, finnes stadgadt, samt till noggrann efterlefnad häraf, der så nödigt pröfvas, föreskrifva och bestämma vitén, hvilka likväl, då de flera gånger förnyas, ej må öfverstiga ett belopp af tillsammans 10 r.‘dr b:co ; börande likväl sockenstämmas beslut om vitén af Konungens Bef:h:de pröfvas och fastställas, innan de äro gällande.” 1 afseende på vilen instämmer jag med Frih.Cederström deruti, att församlingen må vända sig till Konungens Bef:h:de, för alt få vitén fastställda; ty om också sockenstämman bestämmer dem, men föreskriften derom ej kan gå i verkställighet utan landshöfdingens godkännande , så står man på samma puukt som förut. Vidare skulle §:n innehålla: ”För öfriga ärenden, sorn enl. särskilda författningar böra vid sockenstämma företagas, Den 10 Mart f. in. i5i gälle hvad derom är foreskrifvet;” samt slutligen det tillägg: ”Med vård otdi förvaltning af kyrkors medel oell öfriga tillhörigheter förhålles såsom särskildt är förordnad!.” Delta tillägg tinnes äfvenledes i nu gällande sockenstämmoförlattning och har afseende på de olika förhållanden , som äga rum ruride domkyrkornas och kyrkornas egendomar och förvaltning i de eröfrade landskaperna. Frih. Cederström: I afseende på frågan om vilens bestämmande anhåller jag att få begära deri förändring i redactionen, att i stället för ordalagen — ”eler så nödigt profves, föreskrifva och bestämma” ete.
Qvanten: Herr Rosenblads sätt att i denna fråga tolka Grundlagarne erkänner jag till en del, men ej fullkomligt; han har glömt att här tillämpa 28 § Riksdagsordningen, hvilken äfven här måste tagas i öfvervägande. Den 12 § säger, huru Ridderskapet och Adeln under Riksdagarna representeras, samt att RiddarhusOrdningen skall vara uppgjord i öfverensstämmelse med Grundlagarna; detta är ett Den 18 November f. m. i5t oryggligt vilkor för RiddarhusOrdningen; men 28 § är lika tydlig, och stadgar den rätt alla fyra Stånden äga, alt sjelfva bestämma valsättet af sina Eleetorer. Då Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdagen heslöt, att ändra sitt förut brukliga valsätt af Eleetorer; hvilket beslut dock icke blifvit af Konungen gilladt; så kom 28 § Riksdagsordningen derigenom att visa sig i strid med 5i § RiddarhusOrdningen, som medgifver Konungen rätt alt samty cka eller afslå förändringar deruti; och då en sådan strid emellan RiddarhusOrdningen och Grundlagarne uppkommer, stadgar just samma 5i '§, att 12 § Riksdags-Ordningen skall lända till efterrättelse. Af denna sednare § synes åter att 28 § Riksdagsordningen mäste följas, och denna gifver Ridderskapet och Adeln en oinskränkt rätt att sjelf besluta om val af sina Eleetorer. Då Ridderskapet och Adeln således tvärtemot lag saknat en rätt, som alla de öfriga Stånden äga och utöfvat, så tycker jag, att Ridderskapet och Adeln kunde vid ett sådant förhållande afvika från 5i § RiddarhusOrdningen, som bestämmer, huru vi i denna Riddarhusordning skola få ändring. Med denna åsigt af saken väckte jag min motion, och anhåller ytterligare om proposition derpå.
Hvad vidkommer köpesumman för ön, så blir den visserligen en utgift, så vida icke Kronan tillhöriga lägenheter skulle till samma summa kunna försäljas, då det endast vore ett utbyte; men i alla fall minskas denna utgift, som för de skattdragande icke bör blifva kännbar, om betalningsterminerna blifva på flera år fördelade, genast betydligt genom det virke, som ön lemnar lill byggnaden, sedan årligen genom den ved , som för inrättningens betydliga behofver erfordras, och det virke, som lör statens räkning kan begagnas, samt genom de besparingar, hvilka jag förut uppgifvit. Hvad dä återstår såsom synlig utgift för. Kronan jemte kostnaden för en nödig hamnbyggnad, som på annat ställe möjligen icke behöfdes, skall säkerligen betäckas af den besparing statseassan gör i minskadt btöiof af yttre eller militärbevakning, i minskadt fflngnntal samt följaktligen i minskadt fångunderhåll, i minskade fångtransporter, i minskade ratisakningsomkostiiader, oberäknadt de på statseassan i sin mån inverkande minskade förluster, som enskilda medborgare lida genom brottslingarnes våldsamheter. — En annan betänklighet visar sig i den större svårighet, att erhålla förvaltare och uppsyningsman, enär det isolerade läget måste verka afskräckande, äfven för den fria menniskan. Delta medgifves visserligen; men denna betänklighet bör kunna höfvas genom vissa förmåner , som tilldelas dessa personer. Den största olägenhet af denna possession skulle säkert blifva, att genom den vissa tider om året hämmade communicationen ined densamma, under denna lid, all controll på inrättningens vårdande, samt all transport af fångar till eller från ön Klefve omöjlig; men denna tid kan icke gerna blifva särdeles långvarig. Hvad controllen vidkommer, skall denna afstängning alltid i vårt controllerande Sverige synas förfärlig ; men den blir det dock mindre, genom det större förtroende man bör kunna hysa till embetsoch tjenstemän, hvilka antingen uppoffra sig för det goda ändamålets skull, eller också finna så sin egen fördel vid tjehsten , alt de flyttat dit.
Olllcers hela bana och framtid skulle kunnä, såsom redan inträffat, lida mehn af misstag, begångne af honom i egenskap af Fängelse-Directör; att i alla andra constitutionella Stater fängelserna hafva sina civila Styresmän, som lyda under Inrikes Ministern , hvaremot Commendanter å Fästningar, der fångar förvaras, ansvara endast för fängelsets yttre bevakning och lemna den handräckning, som den civila Fängelse-Directören, till den inre ordningens vidmagthållunde, stundom behöfver reqvirera; tilläggande Motionären, alt, i händelse antagandet af hvad sålunda blifvit föreslaget skulle fördröjas, Armeens och Flottans Tjenstgörings-Reglemenlen och Läroböcker måste förstärkas med ett capitel om Fång-Vaktmästares åligganden. Vid föredragningen hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af denna motion, har Herr Friherre Cederström, Jacob, afslyrkt den föreslagna förän - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande > N.~o 7. 3 dringen, under anförande: att, om Commendanten skall vara Kongl. Maj:t ansvarig för fästningen, mäste han äfven ega disposition öfver fångarne, för hvilkas behandling han ansvarar efter Lagens stadganden; att uti de fästningar, som innesluta släder, må Commendanterne icke befatta sig med de civila fångar, hvilka derstädes förvaras, utan böra de stå under civil myndighets vård och inseende; samt slutligen att Herr Friherren föreställt sig, det en person af militärslånd, som kan erhålla förtroende att vara Commendant på en fästning, också mäste hafva den bildning, att han vet, hvad som fordras för fångvården, och befröfvet således icke påkallar någon tillökning i examina för OJlicerare, angående Fångvårds-Direktörers åligganden. Deremot har Herr Grefve Löwenhielm., C. G.j uti skriftligt anförande, förklarat sig till alla delar instämma med Motionären.
Hon och Ellen hade under ömsesidigt uppmuntrande ord tillbragt aftonen med att i en kista nedpacka sin nödvändigaste och käraste egendom. De voro sedan en stund färdiga dermed; afbidande slädens ankomst, lågo de nu begge på knä och bådo Gud om lycka på sin flykt. Ur denna sin bön väcktes de af slag på dörren. – Vår hjelpare är här ... Prisad vare Gud! hviskade Ingrid och tryckte Ellen till sitt bröst. – Hej, öppna dörren! hördes en röst utifrån. Ellen skyndade upp och öppnade. Hon störtade likblek tillbaka vid åsynen af länsmannan och dem, som följde honom. – Store Gud! Min mor! Min mor! ropade hon och kastade sina armar kring Ingrids hals. Ingrid stod förlamad af den oväntade anblicken och stirrade, utan att röra sig, på de inträdande. – God afton härinne! Tack för sist, sade den rusige länsmannen, som bränvinsångornas magiska kraft till den grad förvandlat, att han icke ens tänkte på behofvet af sin bekanta besvärjelseformel. Hans följeslagare sågo sig nyfiket omkring i rummet, och gårdsfogden anmärkte: – Det ser ut, som om ni stökade till flyttning, Ingrid ... – Ja, för tusan, inföll länsmannen och hvälfde sina utstående ögon, – jag osar brändt horn. Vi ha minsann kommit i grefvens tid. Hvart ämnar ni taga vägen, Ingrid? Hm, ni har kanske osat brändt horn, ni också Nå, har ni icke mål i munnen, gumma? Ni ser förbluffad ut. Vårt besök faller sig kanske olägligt, men jag kan icke hjelpa’t. Jag kommer å tjenstens vägnar. – Hvad vill ni oss? frågade Ellen darrande, i det hon, med armarne lindade kring modrens hals, vände sitt dödsbleka ansigte mot de objudna gästerna. – Jo, det vill jag säga dig, du lilla hexa, svarade länsmannen; – vi kommo egentligen hit, för att taga en af er med oss till nådig lagmannen; men nu, då jag märker, att ni funderar på flyttning, fastän fardagen icke är inne, så är det så godt att taga er begge två, först som sist.
Då Kongl. Maj:t påkallar Rikets åter församlade Ständer uppmärksamhet å an• gelägenheten, att äfven för nästblifvande statsreglerings-period meddela beslut om åtgärder för behöfvandes undsättning vid missvext eller felslagen skörd, för hvilket ändamål Rikets Ständer vid sislförflutna Riksdag, i enlighet med Kongl. Maj.ts nådiga förslag, till Kongl. Maj:ts disposition öfverlemnade dels den i Rikets Ständers Bank och Riksgäldskontor innestående behållning utaf de för ofvanberörda ändamål förut anvisade spanmåls-tullafgifter och andra medel, och dels hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kunde inflyta, med föreskrift, ibland annat, att af dessa undsättningsmedel högst 150,000 Riksdaler Riksmynt finge under den tid innevarande statsreglering omfattar, begagnas till undsättningar utan återbetalnings-skyIdighet, — åberopar Kongl Majit härvid så väl innehållet af dess ofvan omförmälda deri 30 Oktober 1856 aflåtna nådiga proposition och Rikets Ständers derå grun dade beslut, meddeladt i underdånig skrifvelse den 16 Januari 1858, som Kongl. Majits och Rikets Statskontors den 19 sistlidne Juli afgifna underdåniga berättelse rörande, bland annat, undsättnings-fonden, hvilken berättelse, med tillhörande handlingar, skall Rikets Ständers Stats-utskott tillhandahållas, utvisande, att för de med nämnde fond åsyftade ändamål funnos vid den tid, då nyssnämnde berättelse afgafs, att tillgå en i Riksgäldskontoret innestående behållning utaf undsättningsmedel R;dr 1,463,731: 66. samt behållning å Kongl. Ränte-kammarens Bankoräkning M 3 17,585: 18. tillsammans Runt R:dr 1,481.316: 84. Kongl. MajUs Nåd. Proposition M 30. I öfverensstämmelse med hvad vid sednaste
Directionen infordrar dessutom PröfningsCommittéernas taxeringsvärden, jemte uppgift af Länet* Markegåogspriser, under de sista iren; och tager sedan, med noga afseende på Cassans säkerhet, och med anförande till Protocoliet af grunderne derlöre, sitt beslut om hvad behållen årlig afkastning, som minst k»n anses böra af egendomen förväntas; hvarvid likväl ali sådan inkomst, hvar» fortfarande ej anses säker, icke tages i beräkning. Värdet på egendomen beräknas sedan till Capital å 5 procent.” Härigenom är en bestämdt större pröfningsrätt gifven Directionen, än i Utskottets Den 3 Ortoher t. mi or Förslag; men sådant är tillbörligt, då man hac så vidt möjligt är för«Dstalltadt om, att data blifva säkra, hvarefter Directionan skall döma; är deremot anledning lemnad till dessas förfalskning, då är all Directionens pröfningsåtgärd mer eller mindre olämpelig. Skulle Bancomethod antagas, så borde man förut hafva öfvertygat sig, att det ena dervid skeende »fsteget från sanningen så corrigersr det andra, att värdet sluteligen blir ett säkert minimum^ vöre man derom öfvertygad, borde Directionen sedan icke få pröfva värderiogssumman. Man har inom Utskottet anfört, att Domare icke äro i lag ålagde, att göra någon annan värdering, än efter Bancomethod, och att deras ansvar för en värdering af annat namn vore litet eller intet; jag tror den säkerhet Cassan kan få genom möjligheten att fordra ansvar framdeles på värderingsman, vara lika liten, som Discontens säkerhet genom så kallade vederhäftighets betyg af auetoriteter. Allt sådant är blott en ledning för en pröfvande Directions omdöme, hvarvid ett förhållande af förtroende fordras emellan denna Direction och Auctoriteten; så endast bör åtminstone i min tanka saken betraktas. Dessutom kan, endast genom ofvanstående Förslag, RiddarhusDirectionens Protocoll bli i dessa delar hvad det bör vara; annars undandrager sig den egenteiiga pröfningsåtgirden Bilt protocoll; många fall uppstå, der verkliga rättelsen för
Af Walkebo och Hanekinds härader äga endast Ulrika och Nykils socknar skogsprodukter till afsalu, Gammelkil, Wist och södra delen af Skeda till eget behof, hvaremot den öfriga delen är en i det närmaste skoglös slätt, som hämtar sina behof i de förstnämda trakterna och äfven från norra sidan om Roxen. Inom Bankekinds härad äga Grebo, Wrärna, Björsätter och Åtveds socknar skogstillgångar öfver samt Svinstad och en del af Örtomta motsvarande befolkningens behof, men för Åtvidabergs kopparverk inköpas stora qvantiteter kol från kringliggande trakter af Linköpings och Kalmar län, som hafva sådane att aflåta. Från Björsätter försäljas bjelkar, timmer, bräder och spiror till Norrköping och Waldemarsvik Yed säljes på slättbygden och i Linköping. Skärkinds och Hammarkinds härader äga skogstillgångar för eget behof och till afsalu från alla socknar utom Skärkind och Gista, som tillhöra den egentliga slättbygden. Öfverskotterne aflåtas till Norrköping, Söderköping, Waldemarsvik samt Gusums och Borkhults bruk. Inom Björkekinds, Östkinds, Lösings, Bråbo och Memmings härader produceras skogseffekter till försäljning endast från Krokeks, Qvillinge, Simonstorps och Kimstads socknar, och till eget behof inom Qvarsebo, Rönö och Östra Ny församlingar, hvaremot det återstående området emellan Slätbaken, Bråviken, Glan och Roxen behöfver större eller mindre tillförsel, som erhålles från de norr och söder om slätten belägna närmaste skogsbygder, till en stor del öfver Norrköping, dit i synnerhet ved införes från Östergötlands och Smålands skärgårdar. Timmer, plankor och bräder hafva på senare åren nedförts i större qvantiteter från Bråbo härad. Hela Finspongs härad utom en del af Wånga socken, hvars skogstillgångar blott motsvara behofvet, producerar bjelkar, timmer, plankor och bräder till skeppning samt kol till den betydliga bruksrörelsen, hvilken kan anses konsumera omkring 50,000 å 60,000 läster.
Derefter följer i ordningen husbondens pligt att draga försorg om sina tjenare och underhafvande, och först sedan det visat sig att beliofvet öfverstiger hvad som hilligtvis kan fordras af alla dessa enskilda såsom bidrag till de fattigas understöd och försörjning, öfvergår denna förbindelse i likhet med många andra gemensamma åligganden till de mindre samhällsenheterna, d. v. s. socknarna. Nyttan och nödvändigheten kan vidare fordra att vissa delar af detta vigtiga bestyr äfven utslräckes till större kretsar; men i aldra sisla rummet, eller rättare sagt aldrig, kan detsamma komma att tillhöra staten i sin helhet. Förslaget felar i grundsatser: 2:o deruti, alt kommunens enskilda intresse ställes i strid med dess pligt att söka förekomma och minska fattigskarans tillvext. Detta är klart emedan hvarje kommun, sä snart fattigförsörjningen ej mera tillhör densamma sjelf, ulan staten, tydligen finner sin fördel, att af IG Den 4 Januari. denna stora, (ill allmän plundring öfverlemnade fattig-fond, få åtnjuta så stor andel som möjligt, hvilket med andra ord vill säga, ali fä det största möjliga antal af sina torftiga medlemmar upptagna ibland fattighjonen, för att, såsom förslaget innehåller, allt efter omständigheterna undfå hel, | eller } fattigsold; och hvilka jemmerfulla beskrifniugar och attester, för detta ändamåls vinnande, skola komma att förebringas, torde utan svårighet kunna förutses. Förslaget felar i grundsatser vidare, och: 3:0 deruti, att enligt detsamma all egenskap af välgerning och barmhertighets-verk försvinner från fattigförsörjningen. Den som tror sig verka för mensklighetens lycka och förbättring genom ett fullkomligt uteslutande af det religiösa elementet i detta hänseende, hvilket bju, der kärlek och barmhertighet å den ena sidan, ödmjukhet och tacksamhet å den andra; som vill, ända till det yttersta, förvandla dessa ömsesidigt förädlande känslor, endast lill förbittrande pligt utan tillfredsställelse och pockande rätt utan förnöjsamhet — den misstager sig, enligt min tanka, svårligen.
Kronprinsen samt Högbemälde Herres Trooch Huldhetsed till Kongl. Maj:t 420. Bilagor: Riksens Ständers Hyllningsed 421. Eds-forrnulaire för H. K. H. Kron - prinsen 422. Mem. N:o 33, i anledning af wäckt förslag om friwillig afsägelse af samtlige RiksStandens Privilegier, all jords refning samt en ny Representation 450. Bilaga: yttrande till ConstitutionS-UtfkottetS Protocoll af Riddarhus-Secreteraren A. G. Silverstolpe rörande frägan om afsägelse af Privilegier»! 452. Mem. N:o 36, rörande National-representationen 483. Bilagor: Protocolls-utdrag af den 5 December 1809, med ett dictamen i Represerrtationsfrägan af Herr BergS - Rädet von Stockenström 519. Protocolls-utdrag af den 22 December 1809, med ett anförande i dito as Herr Lagmannen Silfversparre 540. Sid. ProtocollS-utdrag as den 6 Februarii 1810, med ett dictamen i RepresentationSfrägan af Herr Kammarherren m. m. Grefwe Mörner 553. ProtocollS-utdrag af den 17 Februarii 1810, med yttranden i dito af Herr Professoren D:r Wijkman samt Herr Riddarhus-Secreteraren Silverstolpe 596- ProtocollS-utdrag af den 21 Martil 1810, med ett anförande af Herr Lagmannen Silfversparre, ett memorial, inlemnadt till Utskottet af Herr Öfwersten Gahn af Colqhoun, men ej af honom författadt, samt ett dictamen af Herr Bistopen von Rosenstein, allt angäende Representationsfrägan 617. ProtocollS-utdrag af den 26 Martn 1810, innehällande yttranden i samma fräga as Herr Biskopen Nordin samt Riksdagsmannen Anders Iansson Hyckert 645. Mem.
Men då härvid, på andra sidan, tages i öfvervägande: att 29 § R. O. uppgifver 81 § R. F. som den, enligt hvilken Kongl. Maj:ts förslag till ändring af grundlag böra behandlas: att äfven Konstitutions-utskottet, oaktadt dess bestämmelse är, bland annat, att granska rikets grundlagar samt upptaga frågor och afgifva förslag och yttranden rörande ändringar och förbättringar deraf, likväl, hvad angår de i sådan syftning af Kongl. Maj:t väckta förslag, enligt hvad ej mindre uti 56 och 81 §§ regeringsformen, än 1 mom. 29 § riksdags-ordningen, uttryckligen är stadgadt, icke eger annan befogenhet, än att deröfver afgifva sitt utlåtande antingen tilleller afstyrkande, utan rätt att deruti, om än på de mest talande grunder, göra några modifikationer eller ändringar, då deremot, i fråga om förslag, som af riksdagsmän blifvit väckta, Utskottet är berättigadt att göra alla de ändringar, det finner lämpliga och nödiga; att, då, enligt 1 mom. 8l § regerings-formen, frågor om ändring af grundlag icke är riksdagsman medgifvet att väcka uti riks-ståndens plena, utan endast omedelbart uti Konstitutions-utskottet, denna tydliga föreskrift skulle till en del upphäfvas, derest vid öfverläggningar om Kongl. Maj:ts propositioner, andra eller motsatta och således nya förslag finge uti stånden framställas, hvarigenom, i sjelfva verket, Kongl. Majlis förslag upphörde att vara Hans och blefve något annat; — Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o £0. 3 och att, dessutom, de i 2 mom: 81 § regeringsformen stadgade föreskrifter, som böra vara iakttagne, då Kongl. Maj:t till Rikets Ständer vill afgifva förslag
Hvad åter beträffar posternas nästan dagliga ankomst till hufvudstaden, så ser jag ingen nödvändighet fordra, att de bref, som ankomma till Riddarhuset genast behöfva öpnas; sådant kanske, enl. min öfvertygelse, 2:ne gånger uti veckan, t. ex. för de poster som ankomma Måndagar och Tisdagar, om Onsdagen, samt Thorsdagsoch Fredags-posterne, om Lördagen, eller ock några andra dagar i veckan, allt efter som det jjäst passar sig för Direkt. Kontroller åro i allmänhet nödvändiga, och de finnas äfven inom de förvaltande verken, och alt Ridd.-direkt, är ett förvaltande verk, lärer svårligen kunna bestridas. Att nu borttaga en gammal, ehuru ej tillämpad, föreskrift kan jag ej gilla, tvertom är jag af den tanke — att en af de 6 ledamöterne uti Ridd.-direkt, bör hafva jouren för månaden, dels för alt öfvervara de ankomne brefvens öpnande på Riddarhuset, i Sekret:s och Kamrerarens närvaro, och dels för att hafva en närmare tillsyn och kännedom, öfver O v 130 Den 1 Mars. Hr von Hartmansdorff: Uti denna § åberopas R. o. Ad:s beslut af d. 23 Januari 1779, att, ”i likhet med hvad för afskedstagande embetsman på kronans stat bestås, samt med afseende på förekommande omständigheter, pensioner må beviljas”. Om denna § tillämpades, sä skulle Direkt, först och R. o. Ad. sedan se efter hvilka författningar, sorn gälde år 1779 för embetsmäns pensionerande i kronans verk. Är sådant f. n. lämpligt, och huru är det verkställbar!? man bör väl nu, likasom 1779, förutsätta att R. o. Ad. vill behandla sina tjenstemän på samma sätt som Staten gör med sina. Förfares nu med de sednare annorlunda än 1779, så bör väl R. o. Ad. äfven göra likaledes.