Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksens Ständer fä därföre nu i underdänighet anhälla, det täcktes Eder Den 15 October. 237 Eder Majck i Näder af den till upprättande 9-de Hufwud.titteln anflä hwad Eder Majit till Commeece-Collegii disposition pröfwar wara af nöden. Riksens Ständer framhärda rc. ock zocllcTnä ko; ssmlel. Storw.ägligsie Allernädigste Konung. ^^enom Nädig Proposition har Eder Majit till Riksens Ständers pröfning i Näder öfwer, lämnat den af de flere personer, som utgjordt Direclionen af ett i Carlscrona inrättadt Brän. näri Bolag, i undcrdänig skrift framstälde an. hällan om en sädan ändring för Carlscrona Stab uti den wid sista Riksdag allmänt bewiljade rättighet af Bränwins-Bränninq, som, utan alt minska den för Staten päräknade inkomst, lunde pä en gäng förekomma den förlust, hwit. ken genom Inrättningens upphörande skulls Bolaget tillskyndas, och trygga Kronans öfwer alt i Staden belägna Werk och förräd, jemte innewänarnes enskilda egendom för hotande o. lyckor af tillfälligt genom en Allmän Brän« wins.Bränning beredde eldSwädor.
Dessa räntor uppburos af Regementsskrifvaren och förvaltades under en lång följd af år inom provinsen, men öfverlemnades slutligen åt Krigskollegium; och är det af besparingarne å dessa räntor, som den såkallade Jemtlands Reservmedelskassa blifvit bildad. Korporalerne vid regementet underhöllos icke af rotarne, utan aflönades med kontanta penningar, kronotionde och räntor. De hemman hvaraf desse räntor utgingo voro ock indelte till bostäder för indelningshafvare!!, och kallades deraf Inqvarteringshemman samt voro från rotering frie. Som de Dragonregementet indelte räntor utgingo i penningar till oföränderligt belopp, så följde, genom penningevärdets fall, att roteringen, som hufvudsakligast grundade'sig på dessa räntor, under tidernas lopp blef allt mer och mer tryckande; hvarföre också, dock utan förändring af regementets nummerstyrka, ett särskildt Reglemente för dragonhållare och sventjenare i Jemtland öfver visse mål, hvilka uti 1688 års kontrakt icke funnos omständligen förmälde, blef upprättadt och den 31 Januari 1749 i Rådkammaren faststäldt. Härmed blefvo likväl klagomålen icke nedtystade. — Tid efter annan väcktes nya frågor om förändring af roteringen i Jemtland, och Rikets Ständer gjorde jemväl vid 1818 års riksdag i den delen underdånig hem - 22 ställan hos Kongl. Maj:l, sora ock förordnade, det behörig undersökning skulle anställas i och för roteringsskyldighetens jernnkuing och jemnare fördelning.
I afs:de å frågan om man genom verldsligt strafflagar verkligen kan framtvinga religiös enhet, så finnes väl ingen, som vill tillåta verldsliga makten att genom tortur söka frampina hvad en hvar tror i sitt hjertås djup. Med hot om verldsligt straff, kan väl icke åsyftas annat än att förhindra de yttre uppenbarelserna af en tro, skiljaktig från Stats religion. Ora så är, så följer ju deraf ock att man icke bekymrar sig så särdeles om hvad medborgarne i själ och hjerta tro, endast de med munnen bekänna Stats-religionen. Hyckleri är således det stora mål, man genom dessa strafflagar söker. Hyckleri är derigenom uphöjdt till en samhällsdygd. En stat i sin högsta fulländning skulle således vara den, som bestod endast af hycklare. Der uttalades ingen tro, skiljaktig från den lagen påbjöde. Om ett sådant land blefve så särdeles lyckligt, lemnar jag derhän; men 310 Den 31 Oktober e. m. att det icke hade någon rätt att kallas protestantiskt, torde icke gerna kunna bestridas. Det förefaller i sanning besynnerligt att på samma gång, man talar om sin fruktan för katholicismen, framkomma med satser, som deruti leda till den skarpaste katholicism, som någonsin kan tänkas. Slutligen har man sagt, att landet ännu icke vore moget för religions-friheten, till bevis hvarför man åberopat allmänna opinionen, som icke skulle vara stämd derför. Då satsen i dess allmänlighet till viss grad i sig innebär någon sanning, torde deråt böra lemnäs någon upmärksamket. På sätt jag förut sökt visa härleder sig ett stort antal personers omdöme uti denna fråga från ett dunkelt och förvirradt begrepp om densamma. Man har i allmänhet icke för sig gjort klart hvad frågan rör, hade man det, skulle omdömet otvifvelaktig! blifva annorlunda. Och under fullt erkännande af den satsen, att ett lands lagar böra lämpas efter folkets bildning och upfattning, tror jag att Svenska Eolket nu befinner sig på den ståndpunkt att man, icke utan fara för samhällets lugn, längre kan vägra det en vidgad religions-frihet.
Län blifvit utbytt mot Curhus-Districts samt i början af 4-'de punkten, efter orden: ”i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Instruclion för Curhusoch Lazaretls-lnrättningarne af den 17 December 1817”, tillagde orden: inom hvarje Curhus Districts äfvensom längre fram i samma punkt, efter orden: ”hvarje kyrka”, tillagdt: inom Districtct, pä sätt, enligt hvad i Bevilinings-Utskottets Memorial N:o 29 omförmäles, Högvördige Preste-Ståndel samt Vällofl. Borgare-Ståndet yrkat. Slockholm den 21 Januari 1841. Memorial till Rikets Ständeri sammanhang med Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Svenske undersåters skyldigheter•, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, o. s. v. Då Expeditions-Utskottet, i och för uppsättande af förslag lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, förehaft Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Uiskottens Utlåtande N:o 16, i fråga om Svenske undersålers skyldigketer, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt utlänningars rätt alt inkomma och bosatta sig i Riket, har det väckt Expeditions-Utskottets uppmärksamhet, alt sammansatta Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att för sin del besluta-, det i och 6 §§. af Kongl. Förordningen den 19 Februari 181 r måtte upphäfvas. Enär likväl, efter ExpeditionsUtskoltels öfvertygelse, ifrågavarande Kongl. Förordning' är att hänföra till den lagstiftning, sorö i 89 §.
Således finnes icke någon grund att tvista om detta förhållande. Då frågan icke är att bestämma beloppet af mantalspenningarna annorlunda, än att detsamma kan hänföras till nya myntberäkningen, finner jag icke någon svårighet att betala 37. Detta låter sig lika lätt göra som att betala 40; och då 40 är en förhöjning, samt enl. min åsigt vi icke kunna förhöja eller sänka afgiften anhåller jag om bifall till Betänk. Hr Bibbing: Jag är förekommen af den siste talaren och yrkar bifall till Betänk. Hr Fåhraeus, Olof Immanueh Det synes mig, som de talare, hvilka fästat sig vid nödvändigheten att ställa ziffrorna i mera öfverensstämmelse med nya mynt-systemet, lagt mera vigt vid denna fråga än den förtjena)'. Det nya mynt-systemet har väl för ändamål, att lätta räkningen medelst den enklare tio-delningen, men derigenom upkommer väl intet hinder för bestämmande af hvilka enheter som heldst för skatter, de må heta tulleller mantalspenningar eller hvad som helst. Uti tull-tariffen finnas ziffror snart sagdt hela skalan upföre från 1 till 100. Jag kan icke se, att fråga här kan blifva om annat än att förvandla de förut stadgade afgifterna till ören efter i allmänhet fastställd beräkningsgrund. Den förmenta lättnaden af en förändring till tiotal, som här blifvit ifrågasatt, vore icke önsklig för n°>gon annan än upbördsmannen. Men då det är fråga om att för ett hushåll beräkna 1, 2, 3, 4 gånger 39 t. ex., kan det icke vara mindre lätt att med dessa ziffror multiplicera 39 än 12, o. s. v. För upsumeringen är det deremot den lättnad, som med systemet egentligen är afsedd, att öfverskotten öfver de jemna 10 0-talen alltid utgöra rester för andra räknings-kolumnen. Frih. Tersmeden: Här är sagdt, att dessa summor icke kunna delas och betalas. Delningen kommer aldrig i fråga» Utsk. har föreslagit 37 ören i st. f. 19 sk., 25 i st. f. 12 och 12 i st. f. 4.
Der – hvilken Gud har skiftat denna vildmark. Och klädt dess nakna sand med blomstrets sammet, Och bytt dess gula barr i palmens grönska? Der är det, från den enkla smakens boning, Som ljudet utgår af de sällas röster. Och nu, se der! Der komma de på fältet, Och dansa, hand i hand, i kärlig omkrets, Det fria nöjets otillärda dansar. Ej stort är deras tal – en Mor, två Döttrar, En Son – men för dem, efter dem, omkring dem Sprids talrik skaran af de stilla dygder: Tro, Sämja, Redlighet och Frid och Oskuld, Och Godheten – hvars blickar smälta själen, Och Ömheten – som ler med halfva tårar, Och Vänskapen – som går med blottadt hjerta, Och Kärleken – men ej den blinda kärlek, Det troll med vingar och förrädisk tunga Som rasar, njuter, ångrar sig och flyktar, – Nej! detta Himlens barn, som evigt fäster, Med oupplösligt band, två Makars hjertan. Och när de lyfta ögat uppåt höjden, Och se den sorgsna enslingen på klippan Tillbedjande utsträcka sina armar, Då fly de ej hans syn – men öppna villigt Ett rum i glädjens krets, och le och vinka En vänskapsvink, och ropa: ”Främling, nalkas!” Hvem lyder denna vink, om nu ej Timon? Nu, snabb som blixten, störtar han dit neder. Och mötes med ett ömt förtroligt famntag; Nu blandar han sig glad i deras lekar, Ler deras löjen, känner deras känslor, Och andas Dygden med den luft de andas. Och när han åter omvändt till sin klyfta, Då tycker han sig se, hur hvalfvet ljusnar, Och gläder sig och vidgas med hans hjerta. Välsignad, ropar han, välsignad evigt (J, Himlens älskade! J, Jordens ädle!) Den stund, som gaf er åt min sälla åsyn! Från denna stunden glömmer jag att lida. Och smärtan halkar lätt utöfver själen; Och fastnar någongång dess pil, och sårar, Då ser jag er igen – och såret läkes. Och nu, – hvad gör mig verlden och dess bländsken, De Storas nåd emot de Godas aktning,
För närvarande är han sysselsatt med utgifvandet af en större samling me * - deltidshymner. Carl August Nicander, f. 1799 f 1839, var en verklig mästare i formen, en pittoresk skald, en af våra lyckligaste beskrifvande lyriker, så väl genom versens och diktionens prakt och fulländning, som ock genom ett verkligt poetiskt sinne för det sköna i historiens verld. Han har utgifvit: » Dikter »; » Nya Dikter »; » Runesvärdet », » Hesperider »; » Lejonet i öknen »; » Minnen från Södern »; » Samlade dikter ». ú Nicanders Hesperider — säger Atterbom — äro stycken, dem en hvar af den nyeuropeiska skaldekonstens mästare * På begäran af Herr Öfverbibliotekarien G. E. Klemming, som erhållit kännedom om den af Scaevola uppgjorda listan, ffc vi meddela att han i bref till Red. förklarat sig hvarken ega » berättigande eller anspråk » såsom kandidat till en plats i akademien. Hvad berättigandet angår, står dock allmänna opinionen säkerligen på Scaevolas sida. Red. af Dag. Kr.skulle räkna sig till ära, och som alltid skola i vår vitterhet bibehålla platser af första ordningen. » — Hans poem » Tassos död » belönades af Sv. Akad. med stora priset och » Fosterlandskänslan » samt » Månskensnatten i Albano » med den mindre guldmedaljen. Fredrik Wilhelm Scuolaxder, f. 1816 f 1881, den bekante arkitekten och målaren, skref under namnet Acharius på ottave rime i fem hundra stanzer » Luisella », en qvinnomodells öden * samt sedan på samma versslag fyra noveller: » Vapensmeden *, » Ateliern », » S: t Huberts fest » och » Rosina ». » Om skalden Scholander » — säger Claes Lundin i sin minnesteckning öfver honom — » invalts i Sv. Akad., hade allmänheten ganska visst icke deraf öfverraskats. Han skulle
Afsättningen af kramvaror beror älven af täflan med det stora antalet af landthandlare, hvilka dels med, dels utan tillstånd nedsatt sig i Länets flesta socknar, och hvilka, i följd dels af den lättade kommunikationen, dels af deras, i jemförelse med stads-handlandernes, obetydliga afgifter så väl till Staten som kommunen, kunna i sina hem tillhandahålla köparen varorna till samma pris som köpmannen i staden; hvilka alla omständigheter i sin mån bidragit så väl till de flera konkurser som tid efter annan inom staden inträffat, som till minskning af de handlandes antal i staden. Stadens utrikes sjöfart drifves med 20 fartyg från 44 till 289 lästers drägtighet, hvarmed utskeppas bjelkar och bräder samt smärre partier tjära och jern. Det 92 vigtigaste föremålet för stadens utrikes sjöfart är likväl frakthandel», hvarföre tillökning eller minskning af handelsfartygens antal otvifvelaktigt är beroende af den större eller mindre fördel, hvarmed fraktfarten kan drifvas. Af varor som importeras är salt den hufvudsakligaste; i smärre partier införskrifvas hampa, linfrö och viner. Inrikes handeln idkas dels med ortens produkter, såsom linne väfnader, bräder och något viktualier, dels ock med spannmål, specerier och kramvaror, dock allt af mindre betydenhet. Att stadens handel under sednaste qvinqvennium icke tilltagit måste såsom följd af allt detta antagas såsom säkert. För inrikes sjöfarten äger staden trettiotvå fartyg från åtta till sextio läster och utgör sammanlagda drägtigheten af stadens utoch inrikes seglande fartyg tretusen femhundrafemton läster. Nedanstående uppgifter bestyrka närmare förhållandena. l:o Antal af Handlande med deras betjening: Handlande. Betjening. Bevillning. Män. Qvinnor. Män. Qvinnor. Fartyg begagnade till inoch utrikes sjöfart: Till inrikes fart. Till utrikes fart. Summa. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. Summa. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. Från inrikes orter ankomna och dit afgångna fartyg: Frän inrikes orter ankomna. Till inrikes orter afgångna. Summa ankomna och afgångna fartyg. Lastade.
Om jag ger er — hm — femhundra kronor en gång för alla, är ni då nöjda? Gumman spärrade upp de små ögonen på vid gafvel. — Å, jösses, femhundra riksdaler, det ä ’ allt vackra pengar, det — Jag har inte så mycket inne för tillfället, men i morgon skall jag skicka dem ut till er. — Hvar är det ni bor? Jag har glömt bort det — I Stigsmåla — fråga efter träskomakare Ola Perssons, så kan hvar enda kristen själ peka ut huset ... men hör nu, borgmästaren lille, låt inte gubben få hand om pen-garne, för då ryker de snart — Nej, budet skall lemna dem åt mor sjelf. — Tack för det, borgmästaren lille. Och nu ajöss med honom, sade gumman och kysste borgmästarens hand upprepade gånger. — Adjö, mor lilla. men hör nu — vänta litet Om pigorna, hm, spöija ut mor, hm, så behöfver mor inte nämna någonting om, hvad som passerat här inne. hm ... mor kan ju säga, att mor ville be om rättighet att öppna träsko-handel, hm, här i staden. Och fråga de, hvem som, hm, är far till barnet hm, så kan mor säga, hm, en styrman Andersson.Gumman blinkade. — Åh, borgmästaren behöfver inte va ’ rädd, för jag ska ’ min själ veta att hålla munnen på mej. Borgmästaren grep om silfverringklockan på nattduks-bordet och ringde ett slag, och, när Kersti kommit in, sade han till henne: — Gif gumman der litet mat i köket — Ska * ske ’, sade Kersti och bad gumman följa sig. Så snart ljudet af de tassande stegen dött bort, drog borgmästaren en suck af lättnad. Usch, hvad käringen var klibbig om fingrarne! Han gick hän till kommoden och tvättade händerna. När han torkade dem, gol göken i schweizeruret fem. Kors för tusan, nu kom han för sent till middagen! Drog skyndsamt fracken på, fäste halsduksroset-ten och kastade en sista mönstrande blick i spegeln. Se så, - nu var han ändtligen fardig! När han trädde in i konsul Beckmans tambur, fann han bvar enda spik upptagen af ytterplagg och hattar.
Ad. i afseende på den 10:de fattat sitt beslut, och förklarade Hr Landtm, derjemte, det han trott sig finna att R. o. Ad. med ja besvarat den nyss gjorda propos:n att med föredragningen af Utsk:s i afseende på 9 och 11 §§ gjorde förslag skulle anstå tills den 10 § blifvit afgjord. 14:0 Ang:ile ändringar i 12 och 13 §§. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt. 15:o Ang:de de af arbetsfolk och gesäller utgående afgifler efter 2:dra art. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke medgifva, alt någon billighet ligger deruti, att arbetsfolk i städerne eller på landet, som icke äga annat näringsfång än endast handarbete, böra utgöra någon särskild bevilln. Icke eller kan jag godkänna de af Utsk. anförda skäl för bevillnms bibehållande. Utsk. säger nemi. att handteringen är af så lönande beskaffenhet, att den bör beskattas. För min del kan jag icke inse, alt den, som endast äger sin arbetsförmåga, utan att idka något handtverk, bör beskattas, ty inkomsten af hans arbete är icke större, än att det måste anses vara redan mycket, om han dermed kan försörja sig sjelf, och han bör således enligt min åsigt vara fredad från all annan beskattning än den, som ligger i mantalspenningar och den personliga skyddsafgiften, som motsvarar värdet af ett dagsverke eller 20 sk. Att nu ytterligare lägga bevilln. på en person, som icke äger medel att den utgöra, vore endast, att öka hans fattigdom. Utsk. har 64 Den 5 April f. m äfven sagt, att hevilla, bör åläggas dessa arbetare på det de icke må uppmuntras, att undandraga sig lagstadd tjenst. Ett dylikt motiv gränsar nära till egennyttiga beräkningar bos husbönder och jag kan icke förstå, att deruti ligger något skäl, att arbetaren skall beskattas, på det alt husbönder må kunna påräkna tjenstefolk. Jag anser bet obilligt, att fattigdomens börda icke anses nog tung och att man skall göra den ännu tyngre.
389 brottslig skall derför komma att ansvara. Dessa uttryck: anklagelse och brottslighet, återfinner jag åtminstone icke i det yttrande Hr Gripenstedt afgifvit, och, enl. hvad jag tyckt mig förnimma af det uplästa anförandet, vill denne talare icke heller hafva sina ord så upfattade. Det är visserligen både med tillfredsställelse och nöje Ståndet i allmänhet afhör flr Gripenstedts yttranden, och särskildt torde för R. o. Ad. vara dyrbart, att Konungens rådgifvare här uplräda, men att man derföre skall blifva så särdeles förblindad af ett sådant yttrande, att man ånyo uptager det sedan det genomgått sin bana, dertill kan jag icke finna någon orsak. Helt annat är det om Hr Cederschiöld vill för egen del begära en granskning, så att Fullmäktiges i Biksg.-sKont. åtgärder skulle genomgå ännu en granskning i StatsUtsk. Detta synes mig vara en alldeles ny motion och ingalunda öfverensstämmande med Hr Gripenstedts mening. Jag befarar, att om vi vilja på detta sätt anställa efterräkningar med de Konungens rådgifvare som här upträda, det skall hafva till följd att de mera sällan än nu skola öfvervara våra sammanträden, och på denna grund kan jag icke annat än förklara, att det förefallit mig motbjudande att höra Hr Cederschiöld framställa sitt förslag. Innehåller det hvad Hr Cederschiöld upgifvit, så blifver det för hans räkning och kommer att utgöra en motion. Dessutom har Hr Gripenstedts yttrande en gång förut i ett plenum näst före det sista blifvit begärdt på bordet i ändamål att såsom motion remitteras, och delta har R. o. Ad. afslagit, så att det förefaller mig som om Hr Cederschiölds motion innefattade ett uprifvande af ett beslut, så vidt det icke skulle afse Hr Cederschiölds anförande sådant det i sin helhet är upläst. Det beror på tydningen af hans motion om förhållandet kan blifva annorlunda. Gr. Frölich, David:
Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. l\ Nov. 1828. 3? sättningar från år 18f 1 till dess ersättniugarne, genom Kongl. Brefvet den 3i Jan. 1821, tills vidare inställdes, må vid blifvande tillgång af g:de Hufvud-Titeln godtgöras. 1825 d. 4 Maji, föredrogs å nyo frågan om dessa jordersättningars fortfarande, hvarvid Kongl. Maj:t ansåg nödigt, att inhemta Kammar-Collegii och Slats-Contorets ytterligare utlåtanden. Sistnämnde utlåtande föredrogs den 22 Nov. 1826, då Kongl. Maj:t förklarade, att ersättningen skulle ifrån år >819, då den blifvit innehållen, och tills vidare från Landt-Ränteriet utbetalas i följd af stadgandet uti Kongl. Brefvet den 23 Mars 1768; Men Kongl. Majit förordnade derjemte: att serskild undersökning skulle anställas, rörande ersättningen till Innehafvare af Boställsjord; samt Krigsoch Kammar-Collegierne jemte Stats-Contoret sedermera inkomma med utlåtande, huruvida berörde ersättning för Bostäl Is-jord må kunna upphöra vid innehafvarnes afgång, samt att ersättningen för den jord, som vöre enskild Mans ego, skulle vederbörande för framtiden tillkomma, genom afkortning å hemmanens räntor, för så vidt de äro Kronan behållne, men att, derest räntorne voro indelta eller annorledes disponerade, flytt - 3S Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Bev. d. 4 Nov. 1828. ning af ersättningen motsvarande räntor, borde i behörig ordning ske från dessa, tili andra lämpligen belägna Hemman, 72. Angående granskningen af Postverkets räkenskaper för åren 1820 och 1821. Anmäld den 8 Oct, 1823. Kongl. Maj:t biföll hvad Rikets Ständer häruti yttrat och befallte, att Öfver-Post-Directeuren skulle derom förständigas, 73. I fråga om pension för Enke-Grefvinnan Adlercreutz.
Härom vittna Ryssland, Holland, Frankrike, Amerika och nästan alla länder. Emedlertid var Trollhätte-Canalen färdig. Jag nödgas här nämna en omständighet som angår mig sjelf. Händelserne hade gjort, att jag, skiljd från allmänna befattningar, lefde såsom enskild man i en afkrok af landet, i tanka att der i lugn få tillbringa mina dagar. Men då uppsöktes IO Den a6 Mars f. m. ja g, och de lefva ännu, sorn veta, alt jag tvingades emottaga förtroendet att blifva Directör vid Trollhätte-Canalen. Då fann jag de långt före mig af Thunberg uppgjorde projecter, och jag ansåg mig göra orätt mot fäderneslandet, om jag uraktlåtit att göra dem bekante. Detta föranledde mig att år 1806’utgifva en Afhandling, som utredde förhållandet med dessa planer. Jag blef derefter af f. d. Konung Gustaf Adolph anbefalld att företaga ny undersökning för planernes utförande. Jag har gjort detta och dervid följt Thunberg. Jag skaffade mig äfven biträde af en för utmärkt skicklighet känd Engelsman, och äfven han erkände, att han följt Thunberg, och hyllade denna inländske mans förtjenst. Resultatet af denna undersökning framlades för 1809 års Ständer, och här träde vi tiden närmare. Det var ingen förbudet att framlemna sina planer; men för mig, som af högsta Makten emottagit ett uppdrag, var det en ovilkorlig pligt att framlägga resultatet deraf. Den plan jag framlade, föranledde mångfaldiga öfverläggningar och beslut hos Rikets Ständer; men jag frågar, hvartill af allt detta är jag skuld? Deri visar sig blott ett Folkets och Regentens sträfvande till ett för det hela nyttigt ändamål; men ingalunda framstår företaget såsom enskildt. Orsaken, hvarföre man nu söker gifva det en stämpel, som skulle göra det till enskildt, ligger endast deri, alt Den 26 Mars f. m. 1809 års Stander, dåde väl funno, att företaget var af vigt, men alt allmänna medel dertill fattades, sökte genom utlofvade fördelar bilda ett Bolag, som dels med sitt Capital och dels med sin omvårdnad skulle medverka till utförandet.
Domare på hvad plats som helst godkänna en person, sorn upphunnit en; dast a» år, Visserligen äro förenämnde egenskaper oeftergiflige vilkor för styrelsen och vården af en församlings kyrko-angelägenheter ; men åtminstone lika oeftergifliga måste de erkännas vara för uppfyllandet af Domarens kall. Dock bjuda kylko-författningarne, att ej någon ma utnämnas till Kyrkoherde, som ej är oo eller minst 28 år gammal; då likväl ingen lag hindrar, att en tjuguett-årig yngling får bekläda det vigtigaste Domare, Embete. Efter hvad Utskottet inherntat ] lära åtskilliga civiliserade Nationers Lagstiftningar Q %ogUtflottitt Btitinlandi N:o *4* hafva antagit s$ år såsom den lägsta ålder j vid hvilken DomareEmbete må någon anförtros ; och Utskottet anser sig böra, icke såsom ett skäl , utan endast såsom en anledning till jemförelse och närmare begrundande , erinra, att Norriges Rikes Grund; Hg (§§• 9l och 9*) fastställer 30 år såsom lägsta åldern för Ledamot af Norriges Högsta Domstol samt för Öfver-Domare* och 35 år för Under-Domare. Ehuru nu Utskottet, i betraktande af allt detta, finner sig böra med sitt tillstyrkande understödja det hufvudsakliga af Mo» tionairens förslag, nemligen ålders-bestämmelsen ; så kan dock Utskottet icke godkänna den del deraf, som åsyftar stadgande, att ej någon må förordnas till Domare, innan lian någon tid åtfuljt och biträdt en skicklig och erfaren HäradsHöfding på Häradsting, Denna utväg är utan tvifvel en af de tjen; ligaste till förvärfvande af practisk lagkunskap samt skicklighet till