Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru inkonseqvent vore det också icke af Adeln, att låta en utdöd ätt representeras, då, såsom allmänt bekant, det är så noga med fullmaktsinnehafvare, att, om utgifvaren af en lullmakt aflider, iunehafvaren af fullmakten icke ens får inkomma 6 Den 20 Oktober. här i salen, förrän han skaffat sig ny eller annan sådan; och detta äfven om ätten icke med den döde utslocknat. Att polett nu utgifvits för adeliga ätten Lilliehöök af Fårdala, berättigar ingalunda till polettens bibehållande under riksdagen, såsom Riddarh.-Direktm en gång förut, under tvistefrågans lopp, antydt; och flera exempel finnas, då oriktigt utgifna poletter måst återlemnas. Frih. Gederström, Rudolf: Frågan, huruvida den nu gjorda framställning bör af R. o. Ad. genast algöras, eller till behandling af det blifvande Riddarh.-Utsk:t först hänvisas, öfverlåter jag för min del helt och hållet åt det Högh Ståndets bedömande; men utbeder mig endast att med några ord redan nu få bemöta de i min tanke irriga tillvitelser, som mot Riddarh.- Direktm blifvit framkastade. Direkt:n har, derom är jag fortfarande öfvertygad, fullkomligen rigtigt förfarit genom att utlemna riksdagspolett till den medlem, som sig i sådant ändamål anmält, för adeliga ätten M 1, Lilliehöök af Fårdala, enär nemi. denne Riddersman ätteled efter ätteled styrkt sin härkomst från den person, Brynte Bertilsson, hvilken å de i Riddarhuset förvarande genealogier är upptagen i egenskap af stamfader för besagde ätt Lilliehöök af Fårdala, M 1, deraf, såsom orden derstädes lyda, »en gren äfven skref sig till Gällared».
Om någon vär-! dighet för Pastor skall komma i fråga, så ligger den deruti, att han ömt och sorgfälligt uppfyller sitt kall, och alt han icke, under en samvetsgrann utöfning af sitt Em-? bete, beräknar hvad hans personliga anseende tillåter honom att göra eller icke, Slutligen, förenande mig i Herr Prosten Dedekinds reservation, anhåller jag om återremiss, och att Utskotten måtte, ehuru mina anmärkningar äro något vidlyftiga, göra sig den mödan alt låta dem sig föreläsas, och icke directe öfverlemna dem till den, som får uppdraget med det nya Betänkandets uppsättande, och hvilken möjligtvis redan så i detta ämne har sin öfvertygelse stadgad, att äfven han anser deras genomläsande öfverflödigt; och torde jag derföre få anhålla, ätt i det nya Betänkandet mina skäl antingen måtte blifva gällande, eller också bestämdt vederlagda. 236 Ben 3o Ju I i i f. m, Jag bör dock sluteligen inför Ridderskåpet och Adela yttra, alt om mia Motion skulle blifva af Rikets Ständer sä behandlad, som Utskotten hafva tillstyrkt, skulle jag alltid komma att med ledsnad påminna mig, det jag gjort en sådan Motion , emedan de missbruk och ingrepp uti Svenska Folkets beskattningsrätt, hvilka jag antydt, genom ett sådant Rikets Ständers beslut, då blifva sanctionerade, och deras fortfarande allt framgent förklaradt lagligt, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf; Den frågan, huruvida en Sockenstämmas pluralitet må ega besluta äfven för frånvarande, synes mig böra skiljas i två delar. Äro de frånvarande af den beskaffenhet, att de blifvit intagne i kallelsen till Sockenstämma, och denna kallelse blifvit enligt föreskrifterne utfärdad, i laglig tid och med uppgift af ämnet för sammanträdet, så anser jag de frånvarande böra underkastas de närvarandes beslut; ty de hade kunnat och bort sjelfve vara tillstädes för att bevaka sin rätt.
Och därför, och därför ... men jag kan bli ROSA. skjuta vi dessa slags samtal till dess! Er hand, fröken Rosa, på det! Men efter som ni icke är det ännu ... så upp HERRN. Aldrig! Aldrigl Ni! ROSA (gråter af vrede). så många goda dagar tillsammans under denna trista vinter och långa vår? Ska vi inte skiljas som vänner? Vi som haft HERRN. ­ 61 ­ Sjette seenen. DE FÖRRA. FRUN in med en kaffebricka. FRUN (något brydd, låtsande icke Jag tänkte du kunde hinna dricka en kopp märka Rosa). varmt kaffe innan du reste. ROSA (vill taga brickan från Frun). FRUN. Tack, min lilla vän, jag hjälper mig! HERRN (betraktande Frun med blickar). frågande, något ironiska Det var en god idé du fick ... FRUN (utan att möta Herrns Det gläder mig ... att... ROSA. blickar). ner... Jag kanske får säga farväl nu ... åt herr Brun Ska ni gå ifrån mig nu, fröken Rosa... ROSA. HERRN. på mig! Ja, jag skall väl det... då... frun är ond ­ 62 ­ FRUN. Jag ? Nej vet, fröken ... ning... Frun hade lofvat mig att profva min kläd ROSA. tagen ... eller kanske ni vill hålla min man sällskap, så skall jag gå och profva... Inte nu, mitt barn, ni ser väl att jag är upp FRUN. Olga HERRN. Hvad? FRUN. ROSA (stoppar fingrarna i munnen, förlägen, ond). hon skall följa till tåget! Fröken kan gå och kläda sig passande, om FRUN. ROSA (som förut). FRUN. bli frågan om blomsterkastning... Och ta sina blommor med sig, i fall det skulle Du är grym, Olga! HERRN. Adjö, herr Brunner! ROSA (niger). ­ 63 ­ HERRN (tar Rosas hand). snart en stor flicka, en riktigt stor flicka. Farväl, fröken Rosa, haf det godt, och blif Adjö, fru Brunneri ROSA (tar sina blommor). FRUN (svarar icke). ROSA. Adjö!
Då de af Rikets Ständer anvisade fonder till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilde personer, äfven med de förstärkningar, som från andra Bankens rörelsegrenar kunnat meddelas, under sednare tiden varit otillräckliga för behofvet, anser Utskottet det vara angeläget att, genom förändring af de föreskrifter, som i så hög grad motverka uppoch afskrifnings-rörelsens begagnande, göra denna rörelse begärlig för allmänheten och på samma gång bereda Banken utväg att förstärka sina ofvannämnda fonder, destomera af omständigheterna påkalladt, som en vetande industri klöfver ökade lånetillgångar, hvartill medel, utan eljest nödvändig utsträckning af Bankens sedelansvarighet, svårligen torde kunna på lämpligare sätt, än det ifrågavarande, erhållas. Den åberopade 167 § af Banko-reglementet lyder i lista momentet, som följer: “Uti så väl Rikets Sländers Bank, som derunder lydande Låne-kontor i Götheborg, Malmö och Wisby, öppnas uppoch afskrifnings-räkning, hvarå enskilda personer ega att penningar insätta, under följande vilkor, nemligen: 4 Banko-Vtskottels Memorial N:o 40. a) Insättningar och uttag få endast ske å hela 100:(al Riksdaler Banko; b) A insättning meddelas qvitto, hvilket icke kan å annan öfverlätas; c) För uttag begagnas handskrifven invisning, ställd å viss man, utan ordres; (1) Invisning är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning, alt å räkningen finnes behållning, motsvarande invisningens belopp; e) A räkning får icke på en gång vara innestående utöfver 50,000 R:dr B:ko; /) För insättningar beräknas högst två procent ränta, med rättighet för Full mäktige att, efter sig företeende omständigheter, räntan vid samtelige eller någon eller några af de särskilda låne-inrältningarne nedsätta, dock icke under en procent; och skall allmänheten, genom kungörelse i allmänna tidningarne, om räntefotens förändring underrättas; g) Ränta godtgöres icke å medel, som kortare tid än trettio dagar å räkning inneståll.“
Att ett ämnet rörande Memorial blifvit till Bevillnings Utskottet reinitteradt, för att der handläggas; — och af Herr Tham , Wolrath .• att då Riksens Höglofl. Ständer ej , genom åberopandet af Uppbörds för fattningarne, frånsagt sig rättigheten att sjelfve stif. ta Tagar, synes frågan tillhöra sistnämnde Utskott; hvaremot af Herr Friherre Cederström, Jacob, blifvit erindradt, att Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet icke haft sig bekant det denna fråga jemnväl blifvit lill BevillningsUtskotiet öfverlemnad; att det ifrågavarande stadgandet i BevillningsFörordningen synes öfverflödigt , då det finnes i en allmän författning ; och att afsigten med Utskottets förslag är, att åt de torftige bereda lindring. Inom Vällofl. BorgareStåndet har åter Herr Stahle fästat uppmärksamheten å Uppbörds, mannens både rättighet och skyldighet, att genom utmätnings-tvång indrifva utlagorne hos enhvar, som sig från Uppbördsstämma afhåller, hvilken påföljd förmodats vara tillräcklig; Herr Montan åter, dels ansett
Frihtn icke begagnar det ena af sina alternativa förslag att trycka blott en del af diskussionen, utan att hela öfverläggningen ostympad kommer att inlagas, och detta af 2:ne skål, dels emedan jag tror opartiskheten fordra framläggandet af hvad som i saken å de motsatta sidorna blifvit yttradt, dels ock alt, i händelse någon del af diskussionen skulle uteslutas, del alltid skall lemna dem, hvilka icke dela R. o. Ad:s åsigter i ämnet, ett stöd för den öfvertygelsen, att R. o. Ad. tillåtit en sådan stympöing af diskussioner i fråga om hvad, som med skäl blifvit emot R. o. Ad. anfördt, hvartill möjligen äfven skulle kunna läggas, ali R. o. Ad. fruktat detsammas spridande till allmänhetens kännedom. Jag förnyar således min anhållan, att, i händelse Frih. Cederströms anhållan bifalles, diskussionen oafkortad måtte blifva tryckt. Hr Ekenstén, Joli. Fritz: Afven jag tillstyrker Frih. Cederströms begäran, dock med det af den siste talaren fästade vilkor, att diskussionen ostympad framlägges till allmänhetens kännedom. Hr Bråkenhjelm: Ingalunda har jag missförstått Frih. Cederströms mening, men deremot befarar jag, att jag sjelf blifvit missförstådd. Då jag yttrade, att Ridd.Utsk. skulle sätta sig i gemenskap med Exp.Utsk. för att åstadkomma den ifrågavar. tryckningen, så var naturligtvis min mening dermed, att sedan texten blifvit satt och betalningen derför godlgjord af riksdagskostnaderna, så förökas den vanliga uplagan af R. o. Ad:s prot. med 500 å 1000 exemplar. Detta aftryck kostar 2 r:dr per ark, Den 29 Ja na ar i. 229 papperet oberäknad!. Denna omkostnad anser jag Ridd.Uisk. böra bestrida och derföre har jag ansett, att samma Ulsk. äfven borde sätta sig i förbindelse med E.vp.Utsk. och dess Ordf.
Skulle beslutet fattas af Svenska folket, vågar jag deremot tro, att detta folk, och i synnerhet den Svenska allmogen, skulle bestämma en ännu högre skatt, och jag stödjer denna min förmodan på det förhållande, att under förra året inkommo en stor mängd petitioner från innebyggare i olika landsorter till Regeringen, uttryckande den åsigt, att endast en mycket hög skatt kunde stäfja bränvinsbränningen. På grund af de skäl, jag nu haft äran anföra, vidblifver jag min i motionen uttryckta mening, att skatten å bränvinstiilverkning bör sättas till 75 öre för hvarje kanna, och anhåller om Hr Gr. och Landtnäs propos. derå. Frih. Raab: Den enkla och, som jag tror, jemväl den mest praktiska principen i denna fråga torde vara den, att ålägga bränvinsbränningen så hög skatt, som man anser denna handtering kunna bära, utan att man behöfver befara, att allt för stor lönnbränning och smugling skall komma att äga rum. Utslcn synas mig hafva följt denna princip, då Utskrn beslutat att ej tillstyrka en allt för stor tillökning i skatten på en gång, utan för denna gång stanna vid en skälig mindre förhöjning, af farhåga att gä för mycket bröstgänges till väga, och derigenom mera skada än gagna saken. Jag lemnar i sitt värde säkerheten af beräkningarne öfver bränvinsinförseln från Danmark till Sverige, och tror icke 508 D e n 6 M aj f. m. att de införda qvantiteterna varit så bålstora, som man upgifvit, men jag anser det vara naturligt, att ju högre skatten å bränvin här i landet är, desto svårare skall det blifva att förhindra den olofliga införseln deraf, enär frestelsen att begå ett lagbrott alltid stiger med vinsten af detsammas föröfvande. Jemte det jag således yrkar bifall till Utsk:ns förrlag i förevar. -de fall, vill jag besvara Hr Hjärnes framställning derom, att vi skulle skada våra bröder i Norrige genom att hos oss hafva en lägre skatt å bränvin, än den hos dem fastställda.
Skilnaden ar likväl den emellan Koungens Bef:h:de och landshöfdinge, att då denne personligen är närvar., så är lian Konungens Bef:h:de, då landssecrel:n eller landskamereraren, som conti asignerat ett landsliöfdingens beslut , derföre endast i så måtto blifva ansvarige, om de ej deremot till prot. göra föreställningar, i händelse någon olaglighet genom beslutet vore begången. Med biskop oell domcapitel är förhållandet olika; ty beslutanderätten i domcnpitlel är collegial, men biskopen ensam är ephorus öfver alla skolinrättningar inom sitt stift och har sora sådan att skaffa med folkundervisningen. I afseende å frågan hvarest sockennämnd skall införas, antingen i i eller i moni., så ber jag herrarne att lugnt lästa uppmärksamheten derpå, att det icke är fråga 0111 att pastor eller kyrkoherde skall vara herre, den ene öfver den andra, utan att de skola stå bredvid hvarandra. Sockennamndernes göromål komma att blifva mångfalldigä, och erfarenheten skall visa, ali många skola söka undandraga sig nämnden åliggande göromål. Vi hafva socknar, sorn till största delen bestå af fiskare t. ex.: desse äro blandade med allmogen, men hemmansägarne komma att till antalet ligga under de förra, sora icke äro fastighetsägare: frågan är då, skola vi åt en icke ansva rig menighet uppdraga rättigheten att sammankalla sockenstämma eller åt en ansvarig? Meningen är ingalunda att i detta fall lemna pastor i församlingen godtycklig rätt; ty vägrar lian att göra sockennämnden till viljes, så skall han anföra sinn skäl för en sådan vägran, och deröfver kunna besvär anföras, hvilka, om de befinnas gilltiga, lill att börja med förorsaka den vägrande pastorn en varning och möj ligen straff. Deremot kan intet ansvar ulkräfvas hos sockennämnden, som framställer sin begäran om sockenstämmas sammankallande för olagliga ändamål, hvilket vei kligen kan komma alt ske under partitider emot viss betalning. Jag vet ej hvarföre man skall förblanda embetsmannen, sora är ansvarig, med en myndighet, som är utan ansvar. Hr Lagerheim:
Under sådana förhållanden har ock Kongl. Majit, bland nu förekomna framställningar om nya aflöningsanslag eller tillökning å redan beviljade, icke fästat afseende på andra än sådana, som funnits vara stödda på billighet och, i fall de beviljades, icke inverka på nuvarande personalorganisationer, uti hvilka för öfrigt, innan om den nya sjökrigsmaterielens beskaffenhet blifvit närmare beslutadt, någon väsendtligare förändring icke kan ega runi, ehuru Kongl. Majit icke deraf finnér Sig förhindrad att dylik förändring under tiden medelst tjensters indragande förbereda; Och Kongl. Majit vill fördenskull nu endast föreslå Rikets Ständer att bevilja följande tillökningar uti vederbörliga under ofvannämnde rubrik förekommande aflöningsanslag, nemligen: «) åt de hos förvaltningen af sjöärendena anställde 3:ne kammardrängar löneförhöjning med 50 Ridtför hvardera, hvarigenom, i likhet med hvad för vaktbetjeningen vid andra Kronans embetsverk dels redan eger ruin oeh dels nu äfven äskas, dera» löner skulle blifva till 500 Ridr bestämda, eller tillhopa ... Rmt Ridr 150: — b) såsom en skälig godtgörelse till sekundchefen, majorerne och adjutanterne vid flottans marinregemente för utgifterna vid underhållet af de hästar, hvarmed bemälde officerare måste i och för tjenstgöringen vara försedde, efter den nu för arméens värfvade regementen godkända grund: för sekundchefen '2 rationel » 2 majorer, u 2 rationer 4 d:o » 2 adjutanter ä 'I d:o 2 d:o tillhopa 8 rationer a 270
Jag stirrade mot dörren, icke längre med oro, utan med den resignerade fasa, med hvilken man möter det oundvikliga i lifvet. Jag stirrade ditåt till dess att hela rummet utanför portièren syntes mig liksom fylldt af en besynnerlig glans, hvilken återspeglade sig på min näthinna som en rund sol, i hvars midt härskade mörker. Om han hade gått in genom dörren eller ej, vet jag icke. Ty jag hörde eller varseblef ingenting, alltsedan jag hört den yttre dörren öppnas, förrän jag plötsligt såg Tore Gam stå lifslefvande framför mig på golfvet. Jag vet blott, att han kom från mitt inre rum, och att hans framträdande synts mig lika naturligt, som hvad allt det föregående hade synts mig gåtfullt och underbart. Han stod i samma något luggslitna, till halsen hopknäppta rock, som han burit vid sitt sista besök hos mig. Hans hufvud var obetäckt, och hans ansikte bar samma frånvarande, grubblande uttryck, som skrämt mig vid hans sista besök. Men denna gång sökte hans ögon mina, och de betraktade mig med en genomträngande blick, som kom mitt blod att stelna i dödens fasa. Fastän det var alldeles mörkt, såg jag honom så tydligt, som om det varit full dager, och det ljus, som följde honom, var blekt och omöjligt att jämföra med något annat sken jag någonsin sett. Det följde hans rörelser, tycktes nästan bära honom fram, och i det han tog ett steg mot sängen, betraktade han mig fortfarande med samma outgrundliga, genomborrande blick, och jag tyckte med förfäran, att han ville säga mig något, som han icke kunde. Samlande all den ångest, som tryckte mitt bröst liksom under en börda, pressade samman mina läppar och öfvergöt hela min kropp med en fuktig svett, höjde jag handen, hvilken höll revolvern, och i detsamma brann genom rummet ett skott, insvepande hela den hemska synen i en molnsky, ur hvilken flammade eld. I samma ögonblick föreföll det mig, som om den syn, hvilken skrämt mig, med ens slocknat. Jag fick en förnimmelse, som om ett järnvägståg med rassel och dån rusat förbi, svepande kring mig sin våta dimma af ångande rök.
3:dje § af samma kap. innehåller: ”kan ej den som gälda hör, skaffa samma slags mynt eller varor, som utläntes; stånde lill honom som försträckte hvad han helre vania vill, eller taga fyllnad i annat slag efter t hy, som det utlånle vid förfallodagen högst gäller.” Sålunda förekommer här ock tydeligen varor, hvaraf måtte följa alt man icke heller för dem, mera än för reda penningar, får taga högre ränta än lagan stadgar. Jag medgifver visserligen att meningarne hos lagens tolkare stundom kunna vara så stridiga, alt man, äfven i den klaraste sak, icke kan förutsäga hurudan utgången skall blifva; men jag hade icke trott att man här på Riddarhuset, mellan lagfarne män skulle föra en sådan diskussion, som denna. Den lemnar ett ytterligare bevis huru osäker tolkningen af våra lagar i sjelfva verket äro. Hr Fähraeus, 01 of I m m a n tiel: Jag är af de talares mening, som anse det olämpligt att till K. M. ingå med underd. anhållan om förklaring af det åberopade K. brefvet. Antingen är frågan om ränta på spanmål, utlånad frän Sockenmagaziner en lagfråga (och jag för min del vill icke nu yttra min åsigt derom, då vi sett att lagfarne män i detta hänseende kunnat hafva alldeles motsatta meningar), men i sådant fall måste det medgifvas, att frågan blifvit orätt inledd och behandlad. Enligt del omförmälda K. brefvet har Konungen updragit åt sine Befh:de, att fastställa reglementen för Sockenmagaziner, med uttryckligt förbehåll att dessa reglementen skola med lag och laga stadgar öfverensstämma. Jag frågar med anledn. deraf, huru det skulle se ut, om man hos Konungen anhölle om den förklaring att då det föreskrifvils att man skall förhålla sig efter lag, del varit meningen att man icke skulle förhålla sig efter lag? Ar åter frågan af annan beskaffenhet och kan den anses såsom varande af helt och hållet ekonomisk natur, så tror jag, lika med Hr Ribbing, att dess lösning lättast upnås derigenom att besvär anföras öfver K.
Huru är t. ex. förhållandet i Frankrike? § af alla officerare befordras der från ledet. Konskriptions-åldern är der som här 21:sta året. Minst 2 år fordras för att befordras till under-officer; under lyckligaste förhållande kan Fransmannen således icke uppnå första officers-graden förr än vid 23 eller 24 års ålder. Franska arméen anses dock vara temligen duglig. Det bör väl då ej vara så farligt, om man här får vänta på epauletten till dess man fyller 21 år. Hr Lagercrantz har gjort en mycket vacker definition på disciplin; men om den verkligen endast kan inplantas under den första ungdomen, hvarföre då icke så gerna börja kassern-lifvet 462 Den 1 April. vid 13 års ålder? Lyckligtvis hafva vi kommit under fund med att god disciplin kan bibringas äfven vid sednare år. I likhet med Gr. af Ugglas, får jag förklara, att jag ej funnit de officerare, som varit studenter, på något sätt i disciplinärt afseende sämre än de, som varit kadetter. Jag är fullt förvissad att alla öfriga regements-chefer skola med oss häri instämma. Men, säger man, flottans officerare måste redan vid 13 å 14 års ålder vänjas vid hafvet. De kunna således ej genomgå fullständig skolkurs. Jag svarar härpå: skola då de 72 kadetter, som pr år ingå till arméen, uppoffras för de 5 eller 6, som utgå till flottan. Jag tviflar dessutom att man i något annat land sammanfört sjö- och landtkadetter vid samma undervisnings-anstalt. Den princip, som allt för länge i Sverige gjort sig gällande, borde således med det snaraste öfvergifvas, och de båda vapnen i stället erhålla hvar sin skola. Detta skulle kosta för mycket, invänder man. Jag kan visserligen ej framlägga någon beräkning i detta afseende, men tror att, om sjökadetterne förlädes tili Carlskrona, de i elementarskolan der kunde få sin humanistiska bildning, under det att de, genom att begagna ferierne till sjöexpedition, i rätt tid erhölle den erforderlig praktiska bildningen. Kostnaden för undervisningen blefve då högst obetydlig.
Jag har derföre trott, att på samma gång, som en ny represenlationsfonn anordnas för Sverige, bör äfven en sådan provins-instans för communal-väsendet åter utbildas (ty den fanns här i landet ännu under flera al Vasa-ättens Konungar), och redan i sin första uppkomst sättas i förening med nationalrepresentationen, på det att den aldrig i framtiden må anse sig som en bihangsoch fvllnads-anstalt åt embetsmanna-väldet, ulan som en tvillingsbroder med national-representalionen, begge arbetande för ett gemensamt mål: medborgarens politiska frihet. Man har på två sätt förbisett Bil. till ConstilutionsUtskottets Memorial, JV:o 58. r i behofvet af del sislnäinnda samverkandet, och, i enlighet härmed, har frågan om coinmunal-väsende blifvit i Sverige behandlad under senaste årtionden. Man har ansett det höra lill de allmänna inrättningar af alla slag, hvarom frågorna, enligt Sveriges Regerings-Form, böra till utredning af Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskoltet förvisas. Så besvarades i 834 års Constitutions-Utskotts försök att föreslå en landtdags organisation inom alla fyra Stånden med ropet, att sådant icke hörde till Constitulions-Utskottets, utan Ekonomi-Utskottets, befattning. Af detta senare Utskott har, äfven vid denna Riksdag, samma fråga blifvit behandlad, och ett förslag inlemnadt till Riks-Stånden, hvars värde icke torde kunna nekas på andra skäl, än alt den byggnad, som pålänkes, får mvcket för lös grundval, då man blott föreslår en anhållan om en ekonomisk Förordning. Sjelfva nyttan af cornmunal-organisationer bestrides för öfrigt numera ej. En ganska stor del af Europa arbetar ju nu som i frigast med sådana inrättningar; — de, som gerna rälta sig efter Engelska, Tyska eller Franska mönster, hafva snart öfverflöd derpå alt välja mellan. En annan del, för hvilken Norriges företeelser utgöra de högsta eller enda idealerne, har uti detta lands, med allmänt bifall urarbetade, förm«ndskaps-bildningar ett lockande exempel att följa