Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Outsägligt är det behag, hvarmed vi hos hvart och ett bildadt folk betrakta det tidehvarf, som begynner dess vitterhets häfder: det tidehvarf, då egentligen folket sjelft är sin skald, eller då skaldens röst, ur stundens ingifvelser på samma gång diktande och sjungande, är blott den omedelbara hufvudstämman af folkets egen gemensamma diktsång. De gestalter från denna urtid, som häfderna lyckats bevara i någorlunda fullständig spegling, äro dock, i sjelfva verket, mer beundransvärda än underbara. Deras förklaring ligger i det, som var deras möjlighet: ett samhällstillstånd af stor enkelhet, hvars former, lika mäktiga som enkla, allmänneligen bestämdes genom den osöndrade skaparkraften af menniskornas och naturens omedelbara samlif. Visar sig åter någongång den företeelse, att en skald af sådan art uppträder under helt andra, ja motsatta tidsförhållanden: då beledsagas vår beundran framförallt af undran. Ty om än stora skaldesnillen öfverhufvud äro undantag från tingens vanliga ordning, så gäller detta dock företrädesvis om slika personliga fortsättningar af en tidsålder, som föröfrigt ligger så långt bakom oss. Ju mera de omgifvas af en mångfaldigt utbildad samfundsinrättning, sällskapsförfining, konst, reflexion, äfvensom derjemte af flerfaldig flärd i tänkesätt och seder, desto djupare förvånas vi, när en dylik omgifning plötsligt ses förvandlad till ram åt en skald, som ånyo är ”folksångare” i ordets både äldsta och bokstafliga mening. Också följer af det naiva skaplynne, hvari han brås på den slägt som han tillhör, att just detta lynne skall då till en desto egnare skepnad sammansmälta de talrika och brokiga motsatser, som från en så beskaffad samtid upptagas inom hans varelse både såsom skald och menniska. Ett af de åskådligaste exemplen derpå är Bellman, såsom omedelbar naturskald och folkskald midt i Stockholm under Gustaf den Tredjes dagar. Ingen betviflar, att de svenska skalder, hvilkas verk från dessa dagar ännu gläda oss, äro poetiska representanter af sin samtid. I allmänhet äro de det likväl blott på de högre samfundsklassernas vägnar.
I en tid då mati* genom anläggande och förbättrande af vägar och canaler, sorgfälligt sökt lätta communicationen i Provincerne, har det förekommit mig såsom en förgätenhet, att man icke sökt undanrödja svårigheterne för communication emellan södra Provincerne af Riket, Södermanland, Östergöthland och Småland m. fl. samt de Norra, Westmanland, Dalarne och Upland m. fl., då de vägfarande* under framfarten dessa Provincer emellan, oundvikligen måste begagna färjor, antingen vid Hjelmare sund i Södermanland, der öfverfarten stundom flere dagar å rad kan af storm hin3 H. i5 220 Den 8 December e. m. dras, eller vid Qvicksund i Westmanland, der strömmens häftighet ofta, under storm och högt valten, lagger hinder i vägen för fortkomst till och med flere veckor, i synnerhet om våren. En obehindrad communication desse Provincer emellan är otvifvelaktig! en rättsfordran, då nu stundom händer, alt innevånare i södra Provincerne, som i handelsärender besöka de större höstmarknaderne i Arboga, Köping, Sahla, Westerås och Upsala, hindras att i behöflig lid, till desse marknader framkomma, då storm vid Hjelmaresuud ofta för dem vållar ett längre uppehåll. Bredden af vattendraget vid Hjelmaresund, minst en half fjerdingsväg, hindrar väl möjligheten af broanläggning, ehuru vattnets djup icke är betydligt; men på något afstånd ifrån Q vicksunds färgställe förmodar jag, att en bro med sluss kunde anläggas. En sådan skulle bereda allmän nytta, och hemställer jag derföre vördsamligen, om icke underdånig anhållan om undersökning, huruvida en sådan broanläggning kunde verkställas, samt, i sådant fall, om kostnadsförslags upprättande kunde bos Kongl. Majit anmälas, och föreslår jag, att utgifterne dertill må bestridas af anslaget till Strömrensningar, om det kommer att fortfara och hvilket de sednare åren synts hafva mera uppfyllt den enskildes, än den allmänna nyttans fordringar. Den 8 December e. m. Att delta förslag må till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskolten remitteras anhåller jag vördsammast.
Summa 844,455: 14. Credit. Balans från år 1857: Skulder 52,427: 33. Utgifter: Lazaretts-sjukvårds-kostnad - — 74,689: 86. Aflöning .. — 13,408: 34. Fasta egendomens underhåll — 2,415: 59. Understöd åt fattige .. 617: 79. Lif-räntor — 7,520: — Diverse utgifter — 340: 24. Balans till år 1859: Kontant behållning 12,845: 4. Utlånta medel —.— —: — 639,234: 65. Fastigheter 210,000: Inventarier 45,000: ■ — S:r 276,4577201 TTT. 6917390: 24. Afven rikets nu församlade Revisorer hafva besökt Kongl. Serafimer-lazarettet, och anse sig jemväl äga anledning att instämma i dvt af nästlidne års Revisorer uttalade omdöme att utvidgning af denna sjukvårdsanstalt är af behofvet påkallad, och att det vore önskvärdt, om medel för detta ändamål på ett eller annat sätt kunde beredas. § 2. Säkerlietshandlingarne befunnos, vid inventering, i god trdning. Danviks Hospital. Kammar-rätten med anmärkning granskad, redovisar räkenskapen inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från år 1857: Tillgångar... Uppbörd : Hemmans-räntor, arrenden och krono-tionde. Tomtöre-medel Spanmäl. Penningar. Hyres-medel — 835: — Kostoch underhålls-medel — 16,298: 19. Tolagsd:o —' — 4,182: 78. Qvarlåtenskapsdito — 17: 23. Rekognitiondito — 1,582: 31. Frivilliga gåfvor — 25: — Arnibösse-medel — 449: 79. Medgiftsdito — 4,000: Balam till år 1859: Credit.
AtL äfven de Halländska kyrkorna förvärfvat sådana hemman och jordar, se vi af Konunga-bref; och hvilka de voro, visar kyrkans, efter Konungsligt påbud, upprättade jordebok. 1 denna Jordebok finnes Idol t ett enda undanlag, der städsmålet uttryckligt förbehölls kronan. Det dorninium kronan eller enskild person utöfvade olver några bland dessa kyrkohemman, bestod endast i nyttjande-rätten af vissa hemmanets herrligheter; när en Dansk Konung saide den rätt, honom och kronan tillkom af kyrkohemman, var del endast sådana herrligheter, han kunde upplåta ät koparen. Slädsmålen af kyrkohemmanen följde landgillet. Sådan var .Dansk lag; så erkände Svenska regeringen, när Halland kom under Svensk styrelse. Delta är resultatet af en opartisk undersökning om Halländska kyrkohemmanen under Danska liden. ■ . ^ w 40 Stats-Ltshottets Utlåtande, A.o 182. 2. Mellan-pcrioden, frän Hallands första öf verlemnande lill Sverige pä sö är till dess fullkomliga afträdande. Caracteren af denna period i Hallands historia näst efter freden i Brömsebro 1645 är redan i början antydd. De första 8 åren deraf äro Drottning Christinas sista regeringsår. JNya tillgångar öppnades i den eröfrade provinsen att tillfredsställa hennes ständigt vexande penningebehot och lättsinniga frikostighet. De begagnades raskt, emedan föga återstod att sälja eller bortskänka i de gamla landskapen, och Halland ännu blott provisoriskt tillhörde Sverige. Svenske embetsmännen, okunnige om Danska Förfatlningarne, efler hvilka Halland enligt fredstractaten borde behandlas, medförde Svenska begrepp om kronans rättigheter, jordnaturer och skatteväsende; det var naturligt, att de tillämpade dessa begrepp, der det lät sig göra. Om kyrkors egendom, sådan den i hela Danska Riket vid reformationen var deni bibehållen, egde de knappt någon föreställning, sedan all sådan egendom i Sverige, för mer än 100 år sedan, genom Gustaf den l:s reduction, förändrat natur och öfvergått till krono. Från dessa synpunkter måste Svenska regeringens och embetsmännens förfarande i Halland under de första åren bedömas.
3:o att som i Stockholm handt det konstridare, eqvilibrister och dylika personer, sedan de erlagt för de nio första representationerna tredjedelen af inkomsten till Dramatiska theatern, sedermera längre tid och ända till 2:ne år uti hufvudstaden qvarblifva samt för sina fortfarande representationer ansett sig fria från all afgift; men sådant icke vore billigt, då de i betydlig mån genom minskadt antal åskådare gjorde theatern förfång; så komme den fastställda afgiften för dessa personers representationer eller en tredjedel af inkomsten för de nio första representationerna att efter ett års förlopp till theaterns förmån förnyas; och 4:o att emedan mindre betydliga taskspelare och dylika personer genom sina representationer i Stockholm haft så liten förtjenst, att vid deras afresa afgiften af dem icke kunnat utkräfvas eller erhållas; så anbefalldes Öfver-Ståthållare-embetet, att så snart tillstånd åt någon lemnades att i hufvudstaden efter anslag visa taskspelerier, vaxbilder, djurdans eller dylikt, genast derom underrätta Kongl. Spektakel-direktionen, som då egde pröfva, huruvida afgiften kunde nedsättas till en R:dr B:ko för hvarje gång eller på annat sätt modereras. Uti det af Kongl. Majit den 28 Juni 1820 stadfästade reglemente för Kongl. Theaterns Pensions-inrättning är stadgadt, att till Pensions-kassan och till förmån för Balletoch Chör-staterna skulle anslås den afgift, som kringvandrande personer för sina skådespel, vare sig af hvad slag som helst, äro, enligt Kongl. Brefven den 14 Maj 1789 och den 5 Mars 1807 pligtige att utgöra. Kassans öfrige inkomster bestå af pliktpenningar, delegares afgifter, inkomsten af ett årligt benifice-spektakel samt räntorna å Pensions-kassans kapital. Enligt hvad Utskottet inhemtat uppgick detta kapital vid 1859 års slut till 252,265 Ridr Ruut och ränteafkoinsten för samma år till 12,433 Ridr 21 öre samma mynt. Genom Kongl.
Vid föredragning af Exped.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda utlåt. M 7, ang:de bestämmande af dag för R. St:rs nästa lagtima sammanträde, blef äfven detta utlåt., på begäran af flere ledamöter ånyo bordlagdt; hvarefter Frih. Cederström, Rud., yttrade: Vid föreg:de Riksdagar har merendels varit öfligt, att dag för utsättande af nästa Riksmötes begynnelse beramats inom den tid, som, uppå R. Stus underd. äskande, K. M. beviljat dem för deras sammanvaro. Vid denna Riksdag har genom timad bordläggning och andra tillfälligheter inträffat, att denna tid blifvit något öfverskjuten innan berörde ämne vunnit fastställelse. Det synes alltså vara lämpligt att, då Grundlagen ålägger R. St. att delta ärende handlägga och inställsedagen för den kommande Riksdagen utsätta, man icke heller längre bör upskjuta med målets behandling. Af dessa skäl hemställer jag, att R. o. Ad. ville besluta, det detta ärende må sättas främst på föredragms-listan för nästa plenum. Uppå Hr Gr:ns o. Landtm:s i ani. häraf framslälda propos., beslöts att Exped.Utsk:s ifrågavar:de utlåt. JU 7, skulle upföras främst å föredragms-listan för nästa plenum. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk. inkomne Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: Jl? 73, angule regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde Hufvudlitel; JV? 74, angule regleringen af utgifterne under RiksStatens Nionde Hufvudtitel; Allm. Besvärso. Ekou.Utskoltet: Jtf 74, i ani. af återremiss utaf Betänk. JYs 22, i fråga om förtydligande af 5 § i K. M:s Nåd. Förordn. om Sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843. JU 75, i ani. af väckt motion om förändring i sättet för utarrendering af de s. k.
Han låter en ”Husägare” beklaga sig öfver Police-Kammarens befallning; och detta i en härmning af Thorilds styl, med en aphoristisk uppställning af barocka utrop, orimliga påståenden och sins emellan motstridiga försäkringar. Vid detta utfall, mottaget af skrattets vänner med allmän gamman, bibehöll dock Thorild ännu mycken fattning. Han insände en uppsats af några få rader, kallad ”Policekammaren och Husägaren”; tryckt i N:o 74. Den börjar med erkännandet: ”detta är onekligen en ganska glad invention”; och fortfar i samma lugna ton alltigenom. Slutorden lyda: ”En löjliggörare i vettets verld är detsamma, som en qvick dåre i sällskaper, och som en gyckelspelare för hopen. Han kan roa. Men ger han aktning? – Det är sannt, att det, som ej uthärdar löjligheten, icke har något säkert värde. Men qvickheten – blotta qvickheten – är förståndets barndom. Den kan vara liflig, intagande, göra de gladaste språng; men ej gömma sin svaghet. Namnet qvick smickrade mig engång: nu skulle jag anse det för en förebråelse. Jag är öfver tjugu år; och söker en Mans dygder. – Skarpsinnighet, stora och lyckliga tankar, det Sublima, är ock qvickhet: men Mannaårens”. Mellertid började Thorild imiteras äfven annorlunda, – eller på fullt allvar. Snart nämligen omgaf honom en krets unga vänner och anhängare, bland hvilka redan vid denna tid en och annan djerfdes offentligen framstiga, och äfven hvässa pennan till hans försvar. En sådan företeelse visar sig första gången i Stockholms-Postens N:o 97 s. å., der en uppsats, kallad ”Något om Auctorn af Passionerna”, gör sin flit att om denne Auctor bibringa den större allmänheten ett rigtigt begrepp. Tecknad med signaturen d–t–m, säger artikeln sjelf sig härröra från någon af dem, som njöto hans närmaste umgänge. Der anföras jemväl stycken af hans ”Conversation”. Utan tvifvel äro dessa utlåtelser authentiska. Han förtäljes der, bland annat, hafva yttrat:
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkatB dels bifall till den före - Deli 23 Maj e. m. 413 varande 87:de §:n, dels afslag derå och antagande i stället af I2:te §:n uti K. Mits förslag, och dels slutligen af Frih, Baab, att sistnämnde § måtte antagas med den förändring att ordet ”bland» utbytes emot ordet vför.” Sedan propos. å bifall till den af Utskit föreslagna 37:de §:n härefter blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på afslag derå och antagande af 12:te Sjm uti K. Mits förslag utan förändring, dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. §§ 38 och 39. Biföllos. § 40. Hr Björnstjerna: Utskit har uti dess förslag till redak tion af den nu föreslagna 40:de §:n uteslutit en del af den uti K. Mits Nåd. Propos. förekommande 36:te §:n, som skulle motsvara förstnämnde 40:de §. —IJtskit har nemi. alldeles borttagit följande slutmening: ”1 öfrigt ankommer på rikets invånare sjelf »ve, att genom frivilliga sammanskott samla invalid-kassor, helst ■•inom små distrikt till j^tterligare understöd för blesserade af »beväringsmanskapet, samt de i krig aflidnes enkor och barn». Om jag ock vill vidgå, att Utskit så till vida haft skäl att utesluta denna mening, som man, öfver hufrud taget, kan antaga, att allmänheten icke är så synnerligen benägen att göra sammanskott på förhand, hvilka i en framtid skola användas, så måste jag ock på samma gång uttala den bestämda öfvertygelse, att det är en i alla hänseenden riktig åtgärd, att rikets innebyggare i tid uppmanas att vidtaga några mått och steg, på det att deras söner, ifall de med skadade lemmar återvända från kriget, måtte komma i åtnjutande af något underhåll. Det är ock med hänsigt härtill som K.
— Flere ledamöter af detta Stånd hafva vitsordat nyttan af det på Degeberg redan varande institut; jag är ej ibland dem, som bestrida detta, tvertom , jag skulle tro det medföra betydligt gagn för de provinser, som deromkring äro belägna, men aflägsenheten, — oberäknadt den inverkan ett något olika klimat och jordmån, som vid den praktiska undervisningen skall förefalla — är redan för Skåne ett hinder att af Degeberg få och kunna begagna sig. Mig veterligen har också ej ifrån denna provins någon frielev varit anlagen under den tid institutet varit i verksamhet; vi kunna ju således ej sägas hafva dragit någon fördel af denna läroanstalt, och ur de grunder, jag anfört, är problematiskt, hvad vinst den mindre Skånska jordbrukaren deraf framdeles kan vänta. Billigheten tyckes då äfven vara, att, när för landets förkofran något behöfver göras, det äfven må utsträckas till en af dess mest fruktbara provinser, der man med grundade skäl kan äga förhoppning se en önskad verkan, då de locala omständigheter jag nämnt, hindra till en del dessas hastigare spridande bland den Skånska allmogen genom den på längre afstånd belägna läroanstalten. Jag hoppas framgång för institutet på Degeberg, och må detta äfven blifva en högre jordbruksskola för den redan något bildade jordbrukaren, då hoppas jag ock, afl, om R. St. fästa afseende på den framställning, som är gjord för Skåne, institutet der skall blifva en förberedande, derifrån ej subjecter skola saknas att till den högre förflyttas. Jag anhåller, att, vid remiss af motionen, detta utlåtande må få åtfölja. Hr Edelsvärd, Fredr. Wilh., uppläste följande: Då jag vid remissen af Hr Gyllenhaals motion om ökaat an - 3i6 Den 2a Februari c. m. slag för landtbruks-institutet i Westergöthland, icke var närvar. så hlef jag da icke helier i tillfälle att meddela mina åsigter i detta ämne. — Sedermera har Hr von Rosen väckt motion om anslag för landlbruks-institntet i Skåne, i hvilken motion Gr.
Man säger äfvenledes, att om också hinder lägges i vägen för exporten, så kan likväl härigenom icke lörekommas att den omogna skogen nedhugges och törstöres inom landet. Ja! visserligen kan den nedhuggas och förstörasl men huru vårdslös man än är, och huru litet afseende man än fäster vid denna näringsgrens förnuftiga bedrifvande, tror jag likväl icke att man kommit ända derhän i vandalism att man blott för nöjes skull nedhugger och förstör skogen — utan den hejdlösa averkningen kommer sig deraf att det blir en frestelse att genast på en gång tillegna sig det kapital, som man eger i skogen och sorn man för något ändamål behöfver, eller ock endast tror sig förmånligare kunna använda i form af penningar. Jag vill i detta hänseende omnämna hvad jag erfor på en resa förra året genom Westergötland, der en stor massa fin ungskog var nedhuggen till export. Jag kom då i tillfälle att samtala med allmogen härom, och yttrade min förundran öfver att man på detta sätt nedhögg skog, som i sitt närvarande skick hade så ringa värde, och sålunda förstörde hvad som i framtiden kunde blifva en dyrbar egendom. Men svaret var alltid detta: »ja nog är det sannt, men vi behöfva pengar». Således det tillfälliga behofvet, eller kanske rättare, begäret efter penningar! Men om detta begär nu ytterligare stimideras genom lättad afsättning och ökadt värde, skall då ej äfven faran för en ännu hejdlösare framfart, jemväl med ungskogen, blifva förökad? Ett af de förnämsta skälen för exporttullens borttagande har emellertid varit, att det åsyftade skyddet mot skogsförödelse icke bör sökas i tullagstiftningen, utan i en god skogslagstiftning, som skall framkalla en nationell skogsvård. Anmärkningen har onekligen mycken vigt, men svårigheten består uti, att genom någon skogslag, under våra förhållanden, kunna frambringa en sådan verkan, och dessutom att få en sådan lag antagen.
hvilket ostridigt närmast bör tillhöra Läns-styrelsen, anser Utskottet sig ieke äga skäl tillstyrka bifall af den förändring sorn i ofvanberörde måtto velat åstadkommas. Till Riksens Höglofl. Ständers vidare granskning varder dock detta, tillika med de skil jäktige yttranden någre af Utskottets JLedarnöter afgifvit, vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 26 Martii 1818. Transsumt afProtocollet /tälleti Riksens Höglofl. Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm d. 26 Mars 1818. R iksdags-Fullmägtigen Olof Olofsson från Carlftads, Sven Svensson från Elfborgsoch Olof Nils - Lag-TJtskottets Betunkanden. 39» sort från Jemtlands Län, yttrade den skiljaktiga tanka: Att uppå de i Anders Danielssons Memorial anförde grunder, funno de sig böra tillstyrka, att mål som röra å Ilandet föröfvade fylleri-brott eller oloflig försäljning af starka drycker, ej mer måtte af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande upptagas och afdömas utan såsom tillförene få bero af Ordinarie Domstolarnes handläggning. Herr Lectorn och Prosten Fellenius förklarade, att, till förekommande af missbruk ansåg han nödigt föreslå de stadganden: Att åklagare borde till Kongl. Majus Befallningshafvande genast rapportera då någon blifvit inkallad till svaromål för ifrågavarande förbrytelser, samt att det icke vore Åklagaren tillåtit emottaga Förklaring eller böter af den tilltalade, men denne i öfrigt äga, att, för inlemnandet deraf till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande , begagna hvilken annan utväg han för sig funne tjenligast; Och skulle dessa serskildta meningar utskrifvas för att Betänkandet till Riksens Höglofl. Ständer åtfölja. Riksens Högloft.
Deremot skulle Comministrarne formligen uteslutas, och det med så mycket mindre svårighet, som de ej lära vilja begagna deras rätt. Stockholms Consistorium äger ej någon verldslig Ledamot; men huru skulle väl ldufvudstaden uteslutas, när frågan vore att representera Lärdom och Upplysning? Kongl. Strängnäs och Vesterås, Lector 88 Const. Tltsk. Betänkanclen. Vettenskaps-Academien, sorn nu i go år så berömligen bidragit till Nationens upplysning och lärda anseende, synes val förtjena den rättvisa att tvenne dess ofrälse, i Staden boende Ledamöter i andra Ståndet intogos. Fria konsterne försinnliga upplysningen , fullkomna slöjderne och stå på gransen emellan den ideala och den productiva Representationen. De hafva redan ett rum i Stats-anslagen: måtte Nationen rättvisa sitt rykte för odling och upplysning och lemna dem bredvid Vettenskaperne en röst, vald af den härvarande Academien på samma villkor sorn Vettenskaps-Academien, följaktligen utan något Riksdagsmann a-underhåll. Ridderskapets och Adelns inre Organisation, dess Riddarhus-Ordning, så vida den ej har någon inflytelse på de andra Stånden, torde ligga utom det Höglofl. Utskottets granskning och höra till Ståndets enskilta öfversigt. Efter den nu uppgjorda plan skulle den gamla ordningen ej betydligen rubbas. Riddarhuset fick i Biskoparne tie nya Ledamöter: Preste-Ståndet, i stället för dem, f Professorer och 5 Academister eller 7 nya, hvarjemte 4 Kyrkoherdar seculariserades, och således 11 verldslige Ledamöter intogo platserne af de 10 Andlige, som bortgått; BorgareStåndet förstärktes med kanske 8 eller g Brukspatroner jemte några flera valröster, och Bonde-Ståndet förblef oförändradt till antal, men fick i sina Valförsamlingar några nya Röstägande Ståndspersoner. Det är likväl ej att förmoda, det alla re - Const. Utsk. Beiänkanden.
Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte många Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Frih. Raab begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande voleris-propos.: Den, sorn bifaller 5:le punkten af StatsUlskis Utlåt. A? 158, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 32. Nej — 24. Fortsättningen af förevar:de Utlåtis pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum. Anmäldes och lades på bordet Lag-, samt Allm. Besv. o. Ekon.Utskis Utlåt. Af 4, i anledn. af dels K. M:s Nåd. Propos., om antagande af decimal-system för mått ech vigt, samt dels frenne serskilda, hos Vällofl. Borgareoch Hederv. BondeSt., angide mått och vigt, väckte motioner. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Just. 2 prot.-utdr. för förmiddagens plenum. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. M 158, ang:de ifrågaställde extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Civil-Depart:tets handläggning; hvarvid nu förekommo: 6, 7, 8 och 9:de punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt. iO:de punkten. Hr Bildt, Didrik Gillis: