Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve Horris Claés Fredrikj anfcrde sk riftligen: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken, vid ett föregående tillfälle, bestämdt förklarat sin öfvertygelse vara, att, enligt Grundlagens tydliga föreskrift, Rikets Ständers nästa sammankomst till Lagtima Riksdag måste inträffa under loppet af år 1833; jemte det Herr Grefven och LandtMarskalken lika bestämdt förklarat sig icke kunna meddela proposition å utsättande af någon senare tidpunkt för denna Rikets Ständers sammankomst; bar min egen öfvertygelse om grundlagsstridigheten af den motsatta åtgärd, som de andra Ståndens Talmän bej edt inom de öfrige del arne af Representationen vunnit den stadga, alt jag icke tillåter hos mig något tvifvel uppstå om Konungens väckta uppmärksamhet på det revolutionaira fördröjande af Lagstiftningens sammanträde, som skulle blifva en följd af de 3:ne Ståndens verkställda beslut, att icke åter sammankomma förr än år i835. Jag gör mig alltså förvissad derom, att Konungen, högste vårdaren af den lagbundna friheten, oberoende af det vanmägtiga försöket att skaka grundvalarne för D en 4 M a r s. vårt fria samhällsskick, skall bevara oförkränkt åt Svenska folkel dess grundlagsen1 ig a rättighet alt öfver [fikets angelägenheter rådslå; en rättighet som, ehuru den än må begagnas, dock icke utan grundlagsbrott kan åsidosättas genom Ständernas vägran att hvarje 5:te år sammankomma. Sålunda öfvertygad derom, att Kongl. Maj:t icke låter år 1833 tillända löpa, utan att Rikets Ständer iler sammanträda; och lika fast i mitt beslut som Herr Grefven och LandtMarskalken, att vägra min röst för uttrycket af en motsatt tolkning af Grundlagens bokstafliga föreskrift, kan jag ej dölja min förundran deröfver, att vi i dag här äro samlade för att begå en act i rak strid mot grundlagsbudet, då vi nemligen skola företaga ett val af Revisorer, sorn obestridligt tillhör nästkommande Ständer att förrätta.
Hos allmänheten råder den öfvertygelsen, att dessa nordligare orter hysa outtömliga sk^gs-tillgångar, men ingen besinnar, att undtr ett så liårdt klimat återväxteu skall vara högst trög; och det är likvist denna omständighet, som ger skogen i dessa orter ett större värde i deras ögon, som Den i5 December e. m. 263 se p8 en aflägsnare framtid. Öfvertygad om rigtiglieten af denna åsigt och att det omtalade missbruket är af större skadlighet, än mången torde föreställa sig, blir den önskan högst naturlig, att genom en författning och kraftiga exempel detta onda i tid motarbetas. Om det ock är troligt, att den större vidden hemmans-skogarne i desse orter äga, och att Kronosamt öfverloppsmarkerne, som öfverallt gränsa intill de enskildes områden, länge skola uppfylla behofven, så är skadan i alla fall lika betydlig, fastän dess stora inflytande icke fullkomligt låter beräkna sig, förrän all hjelp är förgäfves och försent att börja en förbättrad hushållning. Lägger man härtill den skada löfskogen lider genom den högst betydliga näfvertägt, som måste anställas för dessa tak, då till ett enda af ofvan uppgifven längd ofta fordras 2000 st. näfver, synes klart, att dessa orters innevånare anställa en skogsförödelse, hvilken de troligen ej sjelfva skola erkänna eller blifva varse; och det är derföre så mycket nödigare, att detta ämne af Styrelsen handlägges. Utur flere än en synpunkt torde således det öfverklagade onda förtjena afseende. Hvad genom författningar häruti icke kan uträttas, torde genom exempel kunna vinnas, hälst om belöningar också derföre skulle bestämmas. Blifver en förbättrad skogshushållning först i kustlandet tillvägabragt, 2 64 Den i5 December e. m. der behofvet, äfven i nu omnämnde fall, den högeligen påkallar, skall den nog sedermera sprida sig åt det öfre landet.
Kidd. och Adeln gjord erinran om lönförhöjningen för Militaire-Staterna, enligt dess förra yttrande tillkännagifva, att Utskottet med första skall derom inkomma med Betänkande. Hvilket allt vördsamt hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den & På Höglofl. Kiddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Carl de Geer. På Välloll. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar | Gustaf Murray. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad. den 7 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 7 — Vällofl. Borgare-Ståndet den to . Hederv. Bonde-Ståndet den 7 Riksens Höglofl. Stcmdérs Stats-Utskotts Betänkande, angående Herr Friherre Stael von Hollsteins Memorial om Recognitions-Skogarne. Höglofl. Ridd. och Adeln har till Stats Utskot - X)en 7 Juli, IJlskpttef behagat remittera följande af Her? Friherre C. U. Stael von Hollstein jngifne, och reqognitiops skqgarne ^ rörande'Memorial, sa ly„ dande: ?,i:o Anledningen hvarföre jag begärt Oeco-, pomie Utskottets Betänkande öfver Riksdags-, piannen Longbergs Memorial, rörande recogni-? tions-skogame, ytterligare på bordet, är deri, att ämnet är af så stor vigt för Riket, att det icke mäste hastigt undfalla uppmärksamheten1809 års Ständer, sorn i början af Riksdagen i synnerhet voro af ren Ratriotisme och Hushållsanda uppeldade, uppsökte alla utvägar att kunna hjelpa Riket ur det (ryckande pennirige-behof, ptt olyckligt
Efter en timme, kanske två, kanske tre, det visste han ej rätt, slog den sjuke långsamt upp sina ögon. Det första han fick se, var vännen, s o m satt vid h a n s hufvudgärd. » Ä r du bättre n u? » » Ja, j a g tror det. » S å blef där åter tyst en stund, en evighet. Plötsligt sade Berger m e d matt, hviskande s t ä m m a: » Taflan — m i n tafla — j a g vill se den. » Törne gick för att hämta den. A c k, h v a d det kändes lätt och skönt att k o m m a ut ur den tunga, instängda sjukluften o c h få dra ett djupt andetag i solskenet därutanför! Hvilken härlig afton! S e sjön, hur klar och spegelblänk! Och skogen, hur fridfull och högtidlig, lugn ocb tyst! När Törne k o m m e r fram till stafflit, stannar han full af beundran s o m fängslad framför målningen. Den är verkligen ypperlig! Hvilket lif, hvilken späd och saftig grönska i den sluttande ängsbacken — hvilken fin skiftning i dagrarne där nere bland v a s s e n och på den lätt krusade sjön! Hur mörk och dyster den h ö g a skogen där bakom, s o m ett mollackord i en smekande, melodiös sonat, och så aftonhimmelen däröfver, en glänsande, praktfull, hänförande final, hvilken färg, hvilken glöd, hvilka lätta, flytande förtoningar, hvilken fin poetisk idealisering, och dock hvilken sanning, hvilken gudomlig natur! H a n står där länge gripen af förvåning, af beundran — han j ä m f ö r kopian drag för drag m e d originalet, upptäcker någon n y fullkomlighet, nå- gon n y artistisk n y a n s af genialisk uppfattning och drar endast då och då en suck: » Åck, den s o m blott kunde m å l a så, något liknande, något tillnärmelsevis! » S å för han sig då ändtligen till m i n n e s, hvarför han kommit, tar tallan ifrån stafflit och skyndar åter. (Forts.)
Vid närmare öfvervägande häraf har Utskottet funnit den yrkade förändringen nödig, emedan, vid tillämpningen af denna §. i dess närvarande skick, villrådighet skäligen kan uppkomma i fråga om afgift för handelsrörelse i ofvan uppgifne fall, då hemmansegaren blifvit påförd fastighels-bevillning efter a Ärt.; hvadan Utskottet, i öfverensstämmelse med berörde anmärkning, får hemställa, alt från nu ”och icke till afgift efter ifrån frit agne J’ må uteslutas. ifrågavarande § orden: detina Artikel äro uppförde eller der - Bevätnings-Utskottels Betänkande IV.-o 61. 32 §. pag. 36. Då Grufvu-Disponenter ej äro alt betrakta annorlunda än såsom luspectorer, tiar, inom Ridderskapet och Adeln, Herr Stuart, F. C., föreslagit en 5:te dass, sorn bestämmer en bevillning af a R:dr, enär Grufvor finnas med vida inskränktare antal arbetare än efter den uppgifne f.de classen; hvarjemte inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att då de sfi kallade GrufvuDisponenterue — hvilkas åliggande för Grnfvu-Bolagens räkning är: alt hafva tillsyn öfver arbetarne efter bestämda grunder; alt inköpa genom upptagna förskottsmedel aila erforderliga materiaiier, såsom krut, stål och jern m. m.; att utskrifva req.visitioner på sådane ämnen, som af Interessenterne sjelfva kunna summanskjulas, samt slutligen, att uppgöra en redig liqvidation en gång om året — icke rättvisligen kunna åläggas bevillning för en befattning, som ej kan anses för annat än ett municipal-bestyr, borde, i händelse
I förra Betänkandet N:o 4 förklaras, ”det Utskottet ej ansett sig kunna in gä i pröfning af nyttan och nödvändigheten af de utaf motionairen uppg]ne byggnadsföretagen, utan Jast hellre inskränkt sin behandling deraf lill det af motionairen före slagne sättet för medlens anskaffande, dä, uti motionens närvarande skick, detsamma torde vara den egentliga frågan, hvaröfver det tillkommer Utskottet alt sitt yttrande afgifva” — Vidare: ”Då Utskottet endast i denna del går att sig fttra etc. etc.” Mig synes klart, att med grundlagens föreskrifter, i afseende på motioners behandling i Uiskoltet, (56 § R. F. och 44 §• Ordn.) det varit mest öfverensstämmande och tillika mest logiskt, att icke företaga pröfn in gen af den föréslagne bevillningen eller aceis-afgiflen, innan ändamålets nytta och nödvändighet först blifvit pröfvad. Detta har Utskottet likväl gjort, nemligen redan i förra Betänkandet, då Utskottet lill Rikets Ständer ingick med ett utlåtande endast lill hälften utredande motionen, hvarigenom motionairen blifvit befogad yttra, att frågan lill Ständerna åter iommit i ofullständigt och stympad t skick. Bevillniugs-Utskollet hade sig öppet, för bedömande af de förestagne byggnadernes nytta oell nödvändighet, att, om så tjenligt prÖfvats, begära sammanträde med Stats-, eller Allm. Besvärsoch Oeeonomie-Ulskottet, eller, såsom mig synes lämpligast varit och Stals-Uukottet, i de fleste till detsamma remitterade frå°or af oeconomisk beskaffenhet vid hvilka Sta(s-a.a - 3 Bevillning!-Utskottets Memorial N:o 2-f - slag förekommer, förfarer, ensamt afhandlat oell utredt hela frågan; eller ock hade Utskottet bort, med stöd af 3 mom. 44 §•
Man omfamnar och lyckönskar hvarandra; från talrika behållare rågade med majsbränvin fyller folket sina enkla stop till brädden, dricker, dansar, sjunger, skrattar och fröjdas allt enligt lagen, hvilken påbjuder dem glädje från detta ögonblick och så länge festen varar. Öfverstepresten närmar sig Inca i spetsen för presterskapet, lyckönskar honom och inbjuder honom enligt ceremonielet till coricancha solgudens palats. Kungen vinkar nådigt åt honom, tager plats i sin tronstol, som af hans närmaste slägtingar upplyftes och bäres högt öfver mängden, medan riksbanerets regnbågfärgade tyg utvecklas som ett tak öfver monarken. En stor orkester går i spetsen, derefter Inca, öfverstepresten och de andra presterna, så alla af incastam och hela den stora vidt utgrenade familjen. Då tåget passerat öfver den inhägnad, som medelst en kordong af soldater varit reserverad åt konungen och hans slägt, ljuder folkets jubel än starkare, öfverröstande musiken. Blommor strös framför Inca, som vänligt helsar åt alla sidor. Sakta går processionen framåt, folket sluter sig till och bildar ett oändligt tåg, som långsamt slingrar sig öfver platsen och längs hufvudgatorna, i hvilkas blomsterklädda byggnader alla tak och dörröppningar äro fyllda af festklädda menniskor, som vinka och ropa, medan blommor i oerhörda massor regna ned öfver den omtyckte och uppburne monarken. Vid slutet af ena hufvudgatan höja sig soltemplets yttermurar i kall, imponerande värdighet. Här stannar tåget. Musiken tystnar och drager sig tillbaka. Kungens bärstol nalkas ingången till en gata, som å ena sidan begränsas af soltemplets långa ytterfasad. Det är vid dödsstraff förbjudet alla, som ej hafva incablod i ådrorna, att beträda de fyra gator, som omsluta det heliga templet. Kungen och hans familj aftaga sig sandalerna och beträda enligt ritualen barfota ingången till det heliga stället.
De af Utskottet i 48 och 49 punklerne afgifne yttranden, innefattade den tillstyrkan, att de af Herrar Klingstedt, G. F. och Rosenblad, Bernh., samt Herr Prosten Berlin väckta förslag, angående dels insättning i Banken af Silfver emot obligationer, och dels upptagande af ett utländskt lån, äro inom Riks-Slånden lemnade utan anmärkning; och lärer, vid slikt förevetande, §. 64- någon vidare åtgärd, i anledning af de erhållna återremisserne i berörde delar, icke erfordras. 7° Danco-Utskottets Utlåtande, N.o 44- För åstadkommande af mera tydlighet, Utskottet ansett sig höra på ett ställe framlägga de här ofvan af Utskottet gjorda framställningar, nem ligen: u-sta Afdelningen. Angående Bankens Capital-öfverskott eller Grundfond samt sättet för användande af räntevinsterne, i:° (§• *•) Bankens Capital-öfverskott eller Grundfond skall, utan Beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af Tio Millioner R:dr B :co, hvadan möjligen inträffande Capital-förminskning under året af vinsten ersättes. 2:0 (§§. 2 och 4.) Bankens Capital-öfverskott eller grundfond skall, så vidt sig göra låter, lill ett Belopp af Fem Millioner R:dr Banco, bestå af obligationer, lö pande med minst 4 procent ränta, och utgifne af Riksgälds-Contoret eller andra Verk och inrättningar, hvilkas obligationer Banco-Fullmäelisre anse O ' O o o lemna full säkerhet; egande Banco-Fullmäglige, att, när omständigheterne sådant medgifva, medelst anskaffande af berörde räntebärande papper, ersätta den minskning, som genom infriande eller försäljning af obligationer, uppkommer; så att Banken i möjligaste måtto alltid (orblifver innehafvare af lätt realisabla förbindelser till omförmäldte belopp af 5,000,000 R:dr B:co. 3:o (§§. 5 och 6.)
Karl reste sig stolt och gick sin väg med mulen uppsyn. »Säg, är det verkligen pappas mening, att pappa med de inkomster pappa har af brandstodsbolaget och på sin agentur skulle kunna underhålla tre söner vid universitetet? Och tre unga män med sådana vanor som mina svågrar.» »Men, herre Jesus, hvad vill du jag skall göra? När vår Herre gifvit en barn, kan man väl inte vräka ut dem på gatan heller!» »Förstås. Men alla som fått barn kunna inte låta dem gå läsvägen.» »Ja, men när nu mina pojkar ha valt den!» »Ja, ha de valt den, så låt dem slå sig fram på den också.» »Du vet nog att man inte slår sig fram på den med två tomma händer», invände den gamle herrn med en missbilligande blick. »Då väljer man en annan.» »Derför att ens far inte vårdar sig om att lägga två strån i kors för en?» Börje skyggade till vid dessa ord, men han sade ingenting. »Nej, vet du, till en så krass egoism har jag ännu inte kommit.» »Jag menar inte så illa som det låter», sade Börje i en mildare ton, »och jag talar inte om der det fins utomordentliga anlag eller en obetvinglig håg.» »Men jag tror just att mina söner ha både håg och anlag för boken.» »Det tror jag också – Walter och Haqvin. Men hvad den här Karl beträffar» – om det gält hans lif, skulle Börje icke kunnat låta bli att begagna detta halft föraktfulla uttryckssätt – »kan pappa verkligen tro att det är hågen för sjelfva studierna, som drifver honom? – jag menar att han läser, bara för att få veta något? Och tror pappa att han har större anlag att bli läkare än t. ex. smed eller garfvare?» »Du tror väl inte att jag låtit honom ta studentexamen för att bli smed eller garfvare!» »Nej – det skulle inte ha anseende nog, det. Men hur fort tror pappa han kan bli läkare, på det sätt han sköter sina studier? Och hvad kan det komma att kosta?» »Låt oss i Guds namn tala om något annat!» »Som pappa vill.» Det uppstod en stunds tystnad.
Är du riktigt säker på det? GUSTAF. Inte riktigt, för haren kastar ibland och gör lyckor, men dem ska jag ta reda på! Jag har mitt rum här bredvid (pekar på högra dörren bakom, stolen); den posten besätter jag och observerar medan du spelar här inne. Och när du spelat ut, byta vi roler; jag går in i buren och arbetar med ormen medan du står vid nyckelhålet. Sedan träffas vi i parken och kollationera. Men stå på dig! Och blir du svag, så stöter jag två slag i golfvet med en stol! ADOLF. Afgjordt! Men gå icke bort! Jag måste veta att du är i rummet bredvid! GUSTAF. Det kan du lita på att jag skall vara. Men blif inte rädd, när du sedan får se hur jag skär upp en menskosjäl och lägger innanmätet här på bordet; det lär vara hemskt för nybörjare, men har man sett det en gång, så ångrar man det inte! Kom ihåg en sak bara! Inte ett ord om att du träffat mig eller att du gjort någon bekantskap under hennes frånvaro! Inte ett ord! Hennes svaga punkt skall jag leta upp själf! Tyst, nu är hon redan uppe och FORDRINGSEGARE. 53 inne i sitt rum! Hon småsjunger! Då är hon ursinnig! Så, rak i ryggen; och sätt dig där på din stol, så måste hon sätta sig på min, och då kan jag se er båda på en gång! ADOLF. Vi ha en timme kvar till middan inga gäster ha kommit, för klockan har inte ringt vi bli alltså ensamma tyvärr! GUSTAF. Är du svag? ADOLF. Jag är ingenting! Jo, jag är rädd för det som nu kommer! Men jag kan inte hindra att det kommer! Stenen rullar, men det var inte den sista vattendroppen som satte den i gång, inte den första heller det var alla tillsammans! GUSTAF. Så må han rulla då efter det inte blir ro förr! Farväl så länge! (Går.) ADOLF (nickar farväl; har stått med fotografien, rifver sönder den och kastar bitarna under bordet; därpå sätter han sig på en på rockuppslaget o. s. v.). stol, tummar nervöst på halsduken, lägger upp håret, fingrar TEKLA (in; går rakt fram och öppet, gladt och intagande). kysser honom, vänligt,
Stockholm den 22 November 1862. P. Lithner. 86 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor C. II. Ruudgrcn: Om ändring i 9 och 5 8 §§ af Kongl. Förordningen om Mars 1862. Kongl. Förordningen af den 21 sistlidne Mars om kommunal-styrelse på landet, § 58, har genom sina bestämmelser om grunden för kommunal-utskyldernas utgörande framkallat missförhållanden, hvilka tarfva snar rättelse. Å ena sidan är nemligen, genom stadgandet om uträknandet af en medelbevillning för mantalet inom kommunen, framkallad den orättvisan att ett hemman af 100,000 R:drs taxeringsvärde deltager i kommunal-utskylderna till samma belopp, som ett hemman af 10,000 R:dr; å andra sidan komma löntagare och rörelse-idkare att deltaga i sagde utskylder till ett ojemförligt högre belopp än hemmansegaren, så att t. ex. vid en egendom med 100,000 R:drs taxeringsvärde inspektoren, om hau har en sammanräknad löneförmån af 1,800 R:dr, betalar hälften så stora kommunalutskylder, som principalen. Grunden till det sednare missförhållandet ligger naturligtvis deruti, att hemmanet betalar siua kommunal-utskylder endast efter den del af sina onera, som utgöres genom bevillning, under det att öfrige medlemmar utgöra alla sina onera till Staten genom bevillning och således få en desto högre bevillning. Den förra orättvisan emellan hemmanen grundar sig åter på medelbevillningen, hvarigenom fyrktalet för det ena bättre hemmanet nedsättes på bekostnad af det andra lägre uppskattade hemmanet, hvilket i följd häraf erhåller högre fyrktal. I båda dessa hänseenden bör således en förändring ske, och om en förändring sker, bör rättvisa och billighet vara den ledande principen.
Protokoll lör den 14 dennes intagna utredningar och förslag rörande de anslag, som utöfver tillgängliga medel till Flottans reservstat erfordras för Flottans såväl embetsoch tjenstemäns som gemenskaps pensionering, begär Kongl. Majit härmed, att Rikets Ständer nu må på Riksgälds-kontoret för åren 1861, 1862 och 1863 anvisa följande kreditiv, nemligen: dels för att ej mindre sätta Amiralitets-krigsmans-kassan i stånd att till Flottans pensions-berättigade embetsoch tjenstemän, som söka afsked, genast utgifva pensio ner enligt de för Kassan nu gällande pensionerings-grunder, än ock bereda tillgång till de för dem föreslagna fyllnads-pensioners utbetalande, årligen med 30,000 R:dr, eller för 3:ne år R:dr 90,000: — dels äfven till förbättrande af pensions-vilkoren för Flottans gemenskap, årligen med 40,000 R:dr, eller för 5:ne år R:dr 120,000: — med Direktionen öfver förenämnda kassa lemnad rättighet att å berörda 2:ne kreditiv under hvarje års lopp lyfta hvad för de omförmälda ändamålen finnes vara behöfligt, under förbehåll deremot, att af följande årets kreditiv icke något må reqvireras, innan styrkt blifvit i hvad mån föregående årets kreditiv till pensioneringen åtgått, dock att hvad under ett år icke för ändamålen erfordras må under följande året användas; äfvensom att Rikets Ständer, för den häudelse att förslaget om fyllnadspen sioners tilldelande åt Flottans embetsoch tjenstemän vinner Rikets Ständers gillande, tillika må medgifva, att det å S:te Hulvudtiteln uppförda anslag till Flottans reservstat må, i den mån det då kan vara och framdeles, genom afgång bland derå uppförde Officerare, blifva disponibelt, rå för ifrågavarande nya pensionering användas. Sjette Hufvudtiteln, innefattande anslagen för Civil-Departementet.
Betlinkandon. "soldaters legande endast skulle vara öppet imellan 25 och 56 år, extra rotehållare utan tvifvel komma att vidkännas största svårighet, vid recrutering för sina nummer, och blottställas för öfverdrifna anspråk på lön och lega, samt således hårdare betungas, än ordinarie roleringen, hvilket vid extra roteringens åtagande troligen icke va» rit förutseddt och taget i beräkning, anser Utskottet billigheten högt tala derför, att samma förmån, sorn stående armeen nu tillkommer, genom fri rättighet till legning inom beväringen, må extra roteringen förunnas; i anseende hvartill Utskottet, frångående det beslut, hvaruti det förut slädnät, och som HederVi Bonde-Ståndet, enligt an* kommet protocollsutdrag, godkänt, tillstyr* ker Riksens Höglo!!. Ständer, att hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det mätte, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen den §7 October 1812, extra roteringen genom en allmän författning varda förklarad berättigad till soldaters leganue af den ålder, hvarinom beväringen utgöres. I afseende på hvad Utskottet yttrat, rörande tillåtelsen för rotehållare, att sjelfva besörja anskaffningen af beklädnad åt sina soldater, har ingen erinran blifvit gjord, hvarföre Utskottet icke eger nödigt, att i denna del tillägga något till sitt förra Utlåtande. Besv. och Ekon. Betänk anden. xoil Hvad Utskottet ofvanföre anfort och föreslagit, varder, tillika n>ed flere Ledamöters särskildt yttrade meningar, Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vördsamt tinderstäldt. Stockholm den 21 Juli 1823. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft.. Ständers allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 21 Juli 1823.
För öfrigt har uti tariffen (Litt. B.), hvarefter ständig inqvartering in natura skall utgöras, den förändring emot tariffen derför (Litt. D.) till Öfver-Directeuren Ronbecks förslag egt rum, att, uti den förra blifvit utesluten columnen, som upptager rum med möbler för gifte. Uti dessa sålunda här ofvan uppgifna hufvudsakligare omständigheter är det af Kongl. Majit nu senast i Nåder meddelade förslag till ny Jnqvarterings-ordning befunnet skiljagtigt, dels ifrån det af Öfver-Directeuren Rönbeck afgifna förslag, dels ifrån de af Rikets Ständer vid sisla Riksdag, i afseende å detta senare, yttrade åsigter; och få Utskotten, som vid pröfning af hvad till stöd för de nu föreslagna förändringarne blifvit anfördt, ansett desamma ej mindre af behofvet påkallade, än föranledde af förut vidtagne beslut, dessa förändringar till Rikets Ständers gillande vördsamt öfverlemna; hörande Utskotten härvid tillika anmäla, att det nya förslaget, några få redactions-förändringar oberäknade, i alla öfriga delar blifvit uppgjordt och rättadt efter de åsigter, Rikets Ständers vid sista Riksdag till Kongl. Majit aflåtna skrifvelse i ämnet innehåller, samt att hvad serskildt beträffar options-rätten för inqvarterings-gifvare, den af Rikets Ständer derom väckta fråga kommer att förfalla, om och när, enligt hvad ofvan blifvit föreslaget, inqvarteringen af Staten i contant utgöres.