Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något, som sagdt, är gjordt; men ofantligt mycket återstår ännu att verka för detta framsteg till våra barns fysiska och intellektuella fromma, denna lofvärda reaktion till gammal god svensk häfd. Ännu florera i våra större städer de moderna flickpensionerna i all sin förvända fransyskhet, drifhus för okunniga och odugliga societetsdamer, ett bedröfligt surrogat för sanna qvinnor; ännu förbises allt för mycket af flertalet elementarläroverk den vigtiga frågan: praktisk yrkesutbildning jemsides med den andliga. Ty gymnastiken, som man uppfunnit som ett allt tillfyllesgörande arcanum, fyller behofvet alldeles för ensidigt, förblandar ofta fysisk duglighet med akrobatisk virtuositet. Ännu finnas mångenstädes folkskolor, der knappast ens det första lilla steget mot målet är taget. På alla dessa håll, der början är gjord, och, än vigtigare, på de, der den återstår att göra, kunna Sveriges mödrar verksamt bidraga till den goda sakens framgång. Huru de kunna inverka genom tysta, oaflåtliga krafter ända ut i det offentliga lifvet, känna de godt sjelfva; det är för öfrigt icke första gången Idun med dem talar öfver denna sak. Och inom hemmet, der förmå de allt; der kunna de stödja skolan i dess svaga sträfvanden, i någon mån ersätta den, der ej ens sträfvanden finnas, genom att föresätta sig att hvar i sin stad gifva uppväxande döttrar och sö- ner uppmuntran och pådrift i huslighet och praktiska sysslor, hvilka ofta äro vida mer egnade att — naturligtvis jemsides med den rent literära skolbildning, som numera ingen behöfver sakna — dana en frisk och hand| I r * X I I \ J rVl IN användas o c h marginal lemnas. lingskraftig ungdom att möta lifvets strid än pensionstalanger och skollatin. Det var ifrån dessa synpunkter den lilla utställningen i hotell W 6 särskildt föreföll oss af glädjande betydelse som ett vittnesbörd om, att, åtminstone inom skolorna i Stockholms län, den sunda principen vunnit fart och mera allmän fot.
Landtslats-ljenstemän utgifne accord; N:o 125, i anledning af väckt motion om ersättning åt ConsisloriiNotarier för ökade göromål, i följd af de i sednare tider vidlagne anstalter i afseende på folkundervisningen; N:o 126, i anledning af väckt motion om godtgörelse lill tjenstemännen vid Kongl. Bibliotheket för en lill Camli-posten Flink utgifven sportel-ersättning; K:o 127, i anledning af väckt motion om arfvode till Magistralspersoner vid inventering af Landtränteri-medel; N:o 128, i anledning af väckt motion om ersättning till städerna för fångkostnader, m. m.; JN;o 129, i anledning af Herr KlingstedtSj G. F.j motion om godtgörelse lill Lands-Kamereraren, Kammar-Rälls-Rådet Ferlin för af honom utbetald anmärknings-procent; N:o 131, i anledning af väckta motioner om inköp af boställen åt Länsmännen i Lane härads Östra district och 1 Säfvedahls härads Westra district inom Götheborgs och Bohus Län; samt N:o 132, i anledning af en, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, väckt motion om ersättning lill 3:ne församlingar inom Linköpings Stift för utgifven så kallad skolmästare-skäppa till Rector och Collega Scholae i Westervik. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 4 dennes f. m. på bordel lagda utlåtande, N:o 106, i anledningj af Kongl. Maj:ts Bih. lill R. St.
Reglementets föreskrifter icke blifvit i allo iakttagen, inhemta Riksens Ständer, att Fabrikerne och Manufakturerne för närvarande verkligen äro i behof af detta Anslag, och inse lika med Revisorerne , att en deraf nu skeende hastig indragning skulle för desse Näringar medföra »tora olägenheter och betänkliga följder; hvarför ock Riksens Ständer, enär Banken finnes hafva fullkomlig säkerhet för samma Rån, bifallit desse 200,000 Rtdrs fortfarande att ManufakturDiskonten hädanefter sorn hittills tillhandahållas. Det är upplyst, att Fabrikernes och Manufakturernas Lån-andel i Manufaktur-Diskonten år 1816 och följande året minskats ifrån 32 Procent till 19 ä 20 procent af föregångna årens tillverknings-summor , utan att Fabriks - tillverkningarnes belopp för dessa år tilltagit i serdeles högre förhållande än de föregående åren, då Lån - procenten högst obetydligt omvexlat. Förändringen har således haft sin grund i andre af till verkningarne oberoende omständigheter, hvilka funnits vara, dels åt Slockholm» Fabriks-Idkare, som förut till ett ganska lågt värde upptagit sine tillverkningar, år 181 5 och följande åren i likhet med Rikets öfrige Fabriksidkare rätteligen uppgifvit till verkningarne efter I 670 Underdåniga Skrifvelstri det gångbara värdet, hvarigenom den samman^ slagne Värdes-summan nämnda ar mer än vanligen ökats, dels ock förnämligast, att åtskilliga personer blifvit tillagde Stående Lån af Fonden och andre åter Lån utöfver det belopp, hvartill de efter den Allmänna fördelningen af Fonden egt rättighet, på hvilket sätt Fördelnings-summan minskats i samma mån som sådana nya anslag tillkommit. Genom den sålunda anmärkte, för Fabriks-Rörelsen skadlige , föränderlighet af dess Xåne-ratt i förening med den af de öfrige
Gaetano uppförde sig mycket illa. Han vände sig ifrån henne och rusade på dörren. Han sade ej ett ord om att han var tacksam för att hon kommit. Han visste, att pater Josef hade väntat det, men han kunde ej. Då han tänkte på det stora Mongibello, som han aldrig skulle få se, och på donna Elisa, som aldrig skulle komma igen, och på skolan och på den instängda klostergården och på ett helt instängdt lif! Pater Josef måtte vänta aldrig så mycket af honom; Gaetano måste fly. Det var hög tid också. Då Gaetano var tio steg utom dörren, så tog gråten honom. Det var synd om donna Elisa. Å, att hon skulle nödgas fara hem ensam! Att Gaetano ej kunde följa henne! Han hörde, att pater Josef kom, och han satte ansiktet mot väggen. Kunde han endast låta bli att snyfta! Pater Josef gick och suckade och småmumlade, som han alltid brukade. Då han kom fram till Gaetano, stannade han och drog tyngre suckar än någonsin. »Det är Mongibello, Mongibello,» sade pater Josef, »ingen kan stå emot Mongibello.» Gaetano svarade honom med att gråta allt häftigare. »Det är berget, som lockar,» mumlade pater Josef. »Mongibello är som hela jorden, där finnes all jordens skönhet och tjusning och växter och luftstreck och under. Hela jorden kommer på en gång och lockar honom.» Gaetano kände, att pater Josef talade sant. Det var, som om jorden sträckte ut starka armar för att fånga honom. Han kände, att han behöfde klamra sig fast vid väggen för att ej blifva bortryckt. »Det är bättre, att han får se jorden,» sade pater Josef. »Han skulle endast gå och längta efter henne, om han stannade i klostret. Om han får se jorden, skall han kanske åter börja längta efter himmelen.» Gaetano förstod ännu ej hvad pater Josef menade, då han kände sig lyftad på hans armar, buren tillbaka in i mottagningsrummet och nedsatt i donna Elisas knä. »Ni skall taga honom, donna Elisa, eftersom ni har vunnit honom,» sade pater Josef. »Ni skall visa honom Mongibello, och ni skall se till, om ni kan behålla honom.»
Lika obilligt förekommer det att den, som bevakar fordran i konkurs, skall för borgenärs-edens afläggande, äfven då blott bevis derom tecknas å bevaknings-inlagan, erlägga 1 R:dr r:mt. Huru ofta inträffar icke att arbetare och tjenstefolk hafva att i konkurs bevaka några få R:dr, och att de för samma fordran endast erhålla en ringa utdelning. — Om dessa icke äro i tillfälle att på inställelse-dagen vara tillstädes vid upropet inför Domstolen, måste de erlägga en R:dr r:mt för edgångs-beviset eller stundom större delen af Utdelnings-beloppet. 362 Den i December e. m. En ännu vigtigare omständighet är den, att författn:n, i olikhet med föreg:de ExpcdilionsTaxa, dels medger RådstufvuRätt att utskrifva prot. för hvarje rättegångs-tillfälle, äfven om prot:n icke förrän på en gång begäres, dels bestämmer lika hög lösen för upskofs-prot., som för dem, hvilka innefatta dom eller Utslag. Den som äger någon erfarenhet af verkligheten, känner tillräckligt huru långt bruket eller rättare missbruket att upskjuta mål från ena rättegångs-tillfället till det andra urartat, serdeles hos RådstufvuR:a. — Man skyller detta på parterna, men dessa skulle aldrig kunnat tillåta sig, att, såsom nu, ena gången efter den andra, komma oberedda till Domstolen, derest icke Domstolen låtit sådant oanmärkt äga rum. Om Domrarne ej förr bry sig om göra sig reda för frågan, hvarom tvistas, och förhållanderna hvarpå den beror, än parterna tröttna, så fortgå målen uti en förvånande längd; ty anledning att upskjuta ett ärende, brister aldrig för den som så vill. — Nyss bade jag framför mig ett tvistemål, deri parterne vid 21 rättegångs-tillfällen tvistat och skriftvexlat. — Då de ändtligen tröttnat öfverlemnades ärendet till pröfning af Domstolen, som följaktligen nu skulle sätta sig in i saken.
Det är således just i sättet att afhjelpa detta, som den egentliga tvisten linnes, hvaruppå jag sätter så mycken vigt, alldenstund nu rälta tiden är inne, då en ändring och förbättring i vårt creditväsende både bör, kan och måste åstadkommas såväl för Bankens som än mera för folkets bästa; och vid en allvarlig granskning häraf finner man, att reglering i dessa delar måste gå samfäldt och i bredd med silfverutvexlingen, samt att alla försök till ett partiel t afhjelpande leda rakt lill motsatsen af hvad som åsyftas, enär de ej ske enligt planen för en stadgad ordning i det hela. Derföre tog jag mig den friheten i går vid början af discussioneu att försöka en uppfattning af saken i sin helhet, emedan jag visste, att ingen annan ämnade göra det; och under discussionen har det visat sig i nästan alla frågor om lånerörelsen, att brister finnas uti Utskrs förslag, hvilka ej kunna 6 H. 3a Den 6 Maj e. va. afhjelpas utan rättelse i grunderna. Dessutom kunna under nuvar. tidsförhållanden händelser inträffa, som förorsaka, att det åter i omlopp satta metalliska myntet utgår ur Riket, hvarigenom rörelsecapitalet hastigt kan förminskas och skatterna ej kunna utgå, isynnerhet sorn det torde vara förgäfves att försöka några prohibitiva åtgärder, ehuru nyttiga de skulle vara till alt dermed utestänga umbärliga och skadliga saker. Det säkraste botemedlet är att lifva industrien uti alla dess grenar, hvartill fordras, såsom jag i går hade äran framställa, att lånerörelsen öfverflyttas till Riksg.Cont., hvarigenom den kan erhålla en utsträckningsförmåga i mån af näringarnas lånebehof, och dessutom förskaffa hufvudnäringen, jordbruket, mera tillräckliga och mera förmånliga förlagstillgångar. Derföre har man med skäl väntat, att BancoUtsk. härpå skulle fästa ett synnerligt afseende; men man finner sitt hopp deruti ej tillfredsstäldt. För min person är det fullkomligen likgiltigt, i hvad heslut Nationens representanter i afseende på creditväsendet stadna; ej heller hyser jag några anspråk på att kunna framlägga några djuptänkta theorier.
Nora fick ett barn och skilsmessan mellan henne och Brauner blef bestämdt afgjord. Den lilla oskyldiga varelsen, som kom till verlden i Januari detta år, var den synliga orsaken till att föräldrarne bröto med hvarandra. Brauner fann tillfället lämpligt för en »slutuppgörelse» med Nora. Han gaf henne en jemn summa på en gång till barnets uppfostran, underrättade henne om, att hon egde att förfoga öfver boet i hennes våning, som hon sjelf ville, men lät henne på samma gång veta, att han nästa qvartal icke komme att betala hyran för våningen samt att hon ej vidare hade något att vänta af honom. Jo, det förstås, om hon råkade i nöd, eller om barnets framtid kräfde några penningeunderstöd, så kunde hon vända sig till honom. Och så var det slut dem emellan, för alltid. Just vid samma tid som barnets födelse enligt en sundare moralisk ordning bordt draga dem närmare tillsammans. Eva var icke länge i paradiset. Men Felix Brauner hade skäl att vara förvånad öfver sig sjelf. Ty att hafva underhållit en kärleksförbindelse med en qvinna i fyra hela år var något enastående i hans lif. Nora var ju beredd på hvad som skulle hända och motsåg uppgörelsen med en viss lättnad. Om hon ej var så särdeles glad öfver sitt barn, så var hon å andra sidan ej heller ledsen öfver att hafva det. Hur det än var för tillfället, så såg hon i barnet liksom en försäkran om att ännu hafva Felix till en del i sitt våld. Hvad hon ej kunde förmå honom till, kanske barnet skulle kunna uträtta. Det lågen känsla af hämd i dessa obestämda framtidstankar. Den lille stackaren, som sett dagens ljus under så sorgliga förhållanden mellan fader och moder, bortackorderades genast efter sin födelse. Nora kunde knappt säga, att hon sett sitt barn. Så begynte åter ett nytt lif för Nora Gullbrand. Det var icke fattigdomens från vindskuporna vid Norra Smedjegatan, icke heller rikedomens från hennes eleganta våning, utan ett mellanting mellan dessa båda. Det var icke den fattiga spotska skönhetens drömmar om ett lif i lycka och rikedom, icke heller den erfarna, öfvergifna qvinnans missräkning och förtviflan om framtiden, utan äfven här ett mellanting mellan dessa båda. Den praktiska Nora!
Allra.minst kunde S. L-d sjalf tanka., att hirr skidle slås en af (lessa broas einellaii hemmet ocli samhallet, som hon sh ofta talade om, sh mycket, illskade iitt bygga p i med taldar, ord och gärningar. Hennes onttröttliga energi sökte och fann ocksh pessoiiligt och iuaterielt understöd, l y c h - des tända andras i h e r och sysselsatta andras krafter med en fmmgkng, som vid den tiden och inom dessa bretsai. knappast for n8g.01~ annan varit möjlig. Xan tvekade, man iiekade, inan pekade p&amp; otaliga hinder och sduiglleter, men intet fick gälla. inför hennes friska, modiga vilja. Det s 7 M e gH, - ock det gick! En och annan minnes f r h denna tid siikasesna från Söders - där S. L-d den tiden liade sin bostad - d;, icke 25 1 - litan ett visst naivt ' ringaktande af andras tid och tycken, .det begärdes, a t t på några få timmar - det skulle utföras, som lrräfde dagars arbete, då det aldrig förutsattes, a t t den som fick ett uppdrag Iiiin.de vara förhindrad att genast fullgöra detsamma, a t t icke omedelbart, med bidosättande af - allt annat, taga ihop med det som slriille göras. Också kallade man ibland.sliämtande sig själf och andra för S. L-ds stadsbud, hennes offer, hennes slafvar. Det var eniellertid ingen brist på sh-ämtsamma svar från S. L-ds sida, och det goda förståndet vid det gemensamma, för nVännerizas vänner)) kära sträf~7andet, rubbades sällan. Hände det någon ghng, så återställdes snart jämvikten, t y långsinntliet och smhaktighet voro alltid främmande för S. L-d. Hon såg helst allting i stort, ville icke tillatn, a t t målet skulle skymmas af o~äsentliga detaljer och att man lät sig nppeh&amp;llas af vägens små stötestenar.
Den frågan som nu skall afgöras är en stor och vigtig principsfråga, som man fåfängt Bil, till Ridd, o. Ad, Pr. II Band. 51 Den 17 Martil. vill dölja eller införsnilla under formen af ett Stånds reglementariska och er.skildta anordningar. Hvar och en som upprigtigt vill skärskåda ämnet kan aldrig neka att denna publicitet djupt ingriper i Constitutionella utöfningen af våra rättigheter och skyldigheter. Redan flera talare, till och med inom Högloflige Utskottets sköte hafva ansett den vara en ren Constitutionsfråga; och så gör äfven jag. fag tror att detta ärende aldrig hade kommit till Höglofl. RiddafhusUtskottets behandlande, om ej målet kort för sidsta Riksmötets slut, då den rätta motionstiden var långt förbi, blifvit qvarlemnadt i RiddarhusUtskottets värjo. Höglofl. RiddarhusUtskottet citerar ibland sina argumenter till stöd för antagandet, exemplet af 1789 års Riksdagshändelser: samma exempel torde tjena mig till stöd för afslag derå. Hade nemligen samma pöbel som då ropade korsfäst, här på Riddarhustorget, stadt midt uti Hi) ets Sal, hade säkerligen Ridderskapets och Adelns frihet ej deraf fädt något stöd: och enär Gustaf lil utvisade Adeln ifrån RiksSalen, hördes hvarken den närvarande publiken eller de 3:ne öfrige Stånden deröfver yttra något ogillande. Detta bör ej förundra någon som äger menniskokännedom. Uti stormiga tider, då passionerna tändas och lösläppas, där är det fåfängt att söka den lugna , fördomsfria domsrätten hos allmänheten, eller hos mängden, som i alla tider blir ett Verktyg i deras häpder som förstådt att ställa den på sin sida. Äfven det af Höglofl. RiddarhusUtskottet åberopade tillfälle då Napoleon använde Bsjoneta Den 17 Mart ii. 803 ier emot spo:de Rådet, bevisar att Gallerier icke förmå skydda friheteo : ty de funnos Straxt färdige att hylla våldet.
Ludvig erinrade sig lyckligtvis vinet, som fru Palman trugat på honom; denna välmening, öfver hvilken de nyss skämtat deruppe på berget, var ett medel att återkalla de flydda lifsandarna; ty snart syntes en svag rodnad på den bleka kinden, ehuru ögonen ännu voro tillslutna. Under deras samfälta bemödande att gifva honom en sittande ställning, mot de uppstapplade dynorna, såg Ludvig med bedröfvelse, att venstra armen var afbruten; en på vägen liggande krycka tillkännagaf att han utomdess led af fordna blessyrer; på tillfrågan sade soldaten, att hans major kom från lazarettet i Åbo, och var nu stadd på resa till Petersburg. Undertiden hade Jakob hunnit dit; med förenade krafter lyftes majoren i släden; Ludvig satte sig bredvid för att stödja honom. Gossen sattes på framsätet bredvid drängen, kibitkan fördes efter i släptåg af soldaten. De hemma varande på Rönnbacka stodo alla på gården i orolig väntan, när det sorgliga tåget anlände. Så snart majoren blifvit införd och bragt i säng, öppnades ådern af Ludvig, som lyckligtvis egde någon kirurgisk skicklighet. När blodet begynte rinna, öppnade patienten ögonen, men tillslöt dem åter i det han framstammade namnet «Vasilij.» Karlen var som hufvudyr af glädje, och öfverhopade Ludvig med välsignelser, både på finska och ryska språket. «Här fordras verksammare hjelp än jag kan åstadkomma,» sade Ludvig bekymrad. «Känner du någon af de officerare, som nu finnas i Lovisa; bedrar jag mig icke, så är nummern densamma.» «Hvad jag det gör! det är ju vårt eget regemente. Majoren skulle just fara dit för att taga afsked af sin bästa vän!» försäkrade karlen. «Far då genast dit, och hemta hit din majors vän och en skicklig fältskär. Här har du pengar till skjuts, min häst och karl föra dig till gästgifvaregården.»
Riks-Stånden vågar jag hoppas mera afseende å billigheten af det yrkande, jag här vördsamligen framställer, att i 37 §, näst efter ordet arfvode, må tilläggas eller tjenstgörings-skyldighet ; 4;o Borttagandet af ordet ovillkorligen i 1 :sta mom. af 46 §, i utbyte emot en tillagd mening, kommer ofelbart alt leda till tvister om rätter ort för sådane personers mantalsskrifning, hvilka församlingarne af en eller annan orsak vilja utesluta ur deras gemenskap; 5:o I frågan om Bruksoch Bergverkstaxering (73 och 74 §§) före nar jag mig i den af Friherre C. Oxenstjerna reservationsvis gjorda anmärkning. Slutligen, och då ett af mig inom Utskottet afgifvet förslag, alt uti 145 §:s Irsta morn., jemte det beslutade tillägget af Hästoch Båtlega samt Beklädnads■ och Bevärings-anslag för Tjenstemän och Betjente vid Tullverket skulle intagas Beslagare-andelar jör Jörbrutet dömdtj i Riket olojligen infördt, gods, blifvit underkändt, dock med den ringa pluraliteten af endast 3;ne röster, framställer jag samma förslag inför de Höglofl. Riks-Stånden, under anförande i korthet af de skäl, som tala för detsamma. Före 1835 års Bevillnings-Stadgas tillämpning blefvo dylika besiagare-andelar icke påförde bevillning, sedan, vid en derom uppkommen tvist, Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af d. 19 Juli 1814, till General-Tull-Directionen, 1 Nåder förklarat, alt beslagare-andelar af confiscerade varor och böter i confiscalionsmål icke kunna bevillning åläggas. Men, efter år 1835, har, till följd af den tolkning, man gifvit samma års Bevillnings-Stadga, bevillning ansetts böra påföras beslagare-andelar. Härigenom hafva en mängd anmärkningsmål, rörande högst obetydliga summor, uppkommit och föranledt en vidlyftig skriftvexling.
Bref innefattade föreskrift om förmedlings återgång, hvarigenom, utan rubbande af egandeeller besittningsrätten, en nödig och lämplig jemkning af hemmanets utgörande skyldigheter verkställes, vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande; och Utskotten, som sålunda ej i denna del kunna biträda Motionairens framställning, få alltså tillstyrka, att denna del af Motionen ej må vinna Rikets Höglofl. Ständers bifall. Någre Ledamöters reservationer i ämnet bifogas. Stockholm den a Julii 182g. Reservationer! Af Herr Printzensköld. Instämmande med Höglofl. Utskotten uti senare delen af deras Betänkande, kan jag deremot icke förena mig uti de åsigter, som i förra delen af detsamma, blifvit yttrade, i anledning af Motionairens klander af vederbörande Embetsmäns föreläggande för innehafvare taG Lagsamt Allni. Besv. o. Oec. Utsh. Uti. N. o 44‘ af förmedlade hemman, alt behörigen styrka förmedlingens tillkomst. För att rätt kunna bedöma Motionairens framställning i detta hänseende, synes man ej böra åsidosätta hvad såväl äldre som nyare författningar angående förmedlingar i allmänhet förmå och innehålla; ibland dessa må hufvudsakligen nämnas Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 22 Nov. 1680, Häradsfogde-Instruction af år 1688, Kongl. Brefven d. 16 Januarii 1695, samt den 3 Jan. och den 28 Junit 1744, Kantmar-Collegii och LandshöfdingeInstruclionerne af år 1734, Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 12 December sistnämnde år och slutligen Kongl. Brefvet den I October 1804.
St. lemnar ett creditiv på Banken, att begagnas, när Bankens ställning sådant medgifver, och dervid presupponeras i sista morn., att Bankens ställning icke skulle medgifva fortfarandet af detta creditiv. Att i sådant fall likväl medgifva en sådan creditivrätt skulle sannerligen vara ett curiöst sätt att utöfva R. St:s pligt att vara garanter för Banken. Långt ifrån att R. St. borde bestämma, att i sådant fall Riksg.contrs creditivrätt på Banken skall fortfara, skulle jag finna lämpligt, att R. St. stadgade, att när Banken för sin utvexling kommer i behof af biträden, bör Riksg.cont. genom lån, vare sig ineller utrikes, skaffa det biträde, Bankens garanter förbundit sig att lemna. Detta är grunden, hvarföre Utsk. ansett som en pligt för Bankens garanter att göra förbehåll om creditivets uppsägning, då Bankens säkerhet sådant fordrar. Det är den första åtgärden, som tillkommer Bankens garanter, att tillse, det Banken icke tryckes, då Banken är i den ställning, som här förutsättes, och de sjelfva ej kunna fullgöra sin pligt att understödja den. Långt ifrån att trycka Banken genom creditivets bibehållande, böra de träda fram och biträda 448 Den 3i Juli e. m. den med Ian. Jag tillstyrker således bifall till denna punkt och tror, att det vore föga tranquiliserande för allmänheten att se R. St. fatta ett beslut, som stöde i strid med den garanti, de uti 72 § Reg.F. utlofvat. Gr. Cronhjelm: Hvar gång, liär väckes fråga mm att skaffa statsverket några fördelar på Bankens bekostnad, utan att raan beräknar, huruvida Bankens ställning sådant medgifver eller icke, erkänner jag mig höra till de förskräcktas antal; ty vi hafva hela denna realisation och bancoutredning, som vi nu förehafva, till lön för det förfarande, att vi för statsverket hemtat tillgångar från. Banken, utan afseende på hvad dess ställning medgifvit. Nu uppträda sådana värda ledamöter, som äro älskare af ett stadgadt mynt, iöv att bereda möjligheten, att ett sådant förhållande åter inträffar.