Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet synes alltså ej hafva nog öfvervägt, huruvida dessa åtgärder, om ock en följd af yttrade önskningar från den andra Statsmaktens sida, burit nog tydliga spår af den varsamhet, som bör utgöra ett utmärkande drag hos ali vis styrelse, — eller huruvida ej Konungens rådgifvare någon gång, liksom af pligtkänsla att tillfredsställa mängdens önskningar, för hvilka tillförlitliga organer dock saknas, i sina välvilliga förslag nära skyndat framom nationens närvarande behof, och af rastlös ifver att se en tidig) utveckling och en hastig verkan af allt det goda styrelsen vill befrämja, en och annan gång förbisett de former, som både grundlag och en nödig omtanka för reformers fortfarande bestånd synes bjuda. Man hade önskat erfara om utskottet ansett deras rådslag vid den ekonomiska lagstiftningen, till följe af dess natur så Konstilulions-UtslioUets Memorial, N:o 4. 35 läll ingripande i den civila, hafva varit utmärkta af den grad af försigtighet i dess utöfning, som är oundgänglig för vården af den helgd af ömsesidiga rättigheter, hvilken utgör ett vilkor för ett sannt monarkiskL-konstitutionelt samhällslif. På dessa grunder reserverar jag mig deremot att Utskottet vid sin granskning ej fästat större uppmärksamhet än som skett å de Konungens rådgifvares sätt att uppfatta deras dyra kall, som tillstyrkt: 1) Kongl. Maj:ls sanktion af Rikets Ständers underdåniga förslag till förändrad arfsoch giftorätt, om hvars nytta tänkesätten i landet voro mycket delade, — hvilket led af så stora formella brister, att Rikets
Skulle Ifr Lagerhjelms förslag icke antagas tillcontra-propos. , torde R. o. Ad. finna, att Hr Rosenblads förslag komme under pröfning till contra-propos. Hr Landtm, uppläste nu ånyo Hr Lagerhjelms förslag, sådant det sist blifvit frarnstäldt, och hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga det till contra-proposition. Bifölls. Upplästes till justering och godkändes följande votensproposition : Den, som bifaller att bergstingsrätterna skola, på sätt LagUlsk. föreslagit, upphöra, voterar ia» den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att bergstingsrätterna upphöra, och de bergshandteringen specielt rörtde mål, som tillhöra bergslingsrätterna, skola hädanefter handläggas vid häradstingen på af domaren utsatt tid, hvarvid en bergstjensteman förordnas att deltaga i domstolens beslut. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja —• 5g. Nej — a5. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. lill 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe« Den i \ November e. m. Lördagen den i4 November i84o. Plenum kl. 6 e. ni. Justerades 6 prol.utdr. för denna dag f. m. Hr Blomstedt, Christian Jac.:
Då vi likväl från Utskotten äga alt förvänta ett annat Betänkande i samma ämne, angående förnyadt beslut om de grunder och åsigter, rörande Näringarne i allmänhet, som i detta afseende vid i8a3 års Riksdag blefvo De n 7 Sep tern b e r e. m. 2ji föreslagne, och enligt hvilka, Fabriksarbetare lära vara satte i samma categori,som den för Gesäller nu tillstyrkte, så vill jag icke nn göra någon anmärkning härvid, utan afvakta tiden, då förenämnde Betänkande förekommer. Herr af Grubbens bar vidrört en annan fråga , som ingriper i handtverkeriernas organisation, nemligen om nödvändigheten af Gesällherbergens borttagande. Den värde Ledamoten bar sjelf i dag anmärkt, att Utskotten icke upptagit denna fråga; och med den kännedom som jag härom inhemtat af flera pålitliga och trovärdiga Handtverksmästare, kan jag ej annat än instämma med Motionären, samt önska att Utskotten må framlägga något förslag, åtminstone till modification af denna omnämnde verkligen skadliga inrättning. Utskotten hafva för öfrigt lill förminskande af Correctionshusens för stränga tillitande och i synnerhet det lösdrifveri och den lättja Utskotten ansett vara i tilltagande, föreslagit en återgång till det förra Stadgandet, att ställa vissa grader af lösdrifvare, eller sådane, som icke genom vanarter och brott blifvit vanfrejdade, linder Värfningsstadgan, ett förhållande sorn år 1822 upphörde. För min del kun jag ej annat än instämma i detta Utskottens tillstyrkande. Erfarenheten har ådagalagt ett märkvärdigt förhållande mellan antalet af fångar under den lid, då detta Stadgande existerade, och under den, som sedermera 33® Den 7 September e. m. förflutit. I Justitiaa-Ombudsmannens berättelser upptages fångarnes antal, enligt de förteckningar, som till honom insändas, och vid anställd jemförelse af förhållandet före och efter 1822, har jag funnit fångeantalet under, till exempel, ett af åren efter 1822, öfverstiga elt af de föregående årens med i5oo personer.
Län må upplösas och den för dervarande Sjuderi-Styresmän, UnderStyresmän och Mästare anslagne aflöning indragas; dock så, att, såsom billigheten syntes kräfva , lönerne få af Styresmännen och UnderStyresmännen samt Verkmästarne tills vidare uppbäras: men de förstnämnde tjenstemän bestådda resepenningar straxt försvinna, hvarigenom en besparing af 8i3 R:dri6sk. genast och af 2o5o ILdr derutöfver successivt, i mohn af de löntagandes afgång, skulle vinnas; och borde, efter denna Indragnings verkställande, de af förrberörde Läns innebyggare, som någon Saltpeter af egen tillverkning kunde hafva att aflåta, äga, att få den på hi ttils vanligt sätt af Kronan inlöst, emot åliggande, att med Socknestämmo-bevis och vederbörande KronoFog - Betänkande n. ig7 des Attestatum styrka, det Saltpetern af dem sjelfve blifvit producerad. Hvad åter beträffade SaltpeterSjuderi-Staterne i de öfrige Länen, der Saltpeter-handteringens fullkomnande och fortgående utveckling kräfde deras bibehållande till större eller mindre del; hafva Committerade utbedt sig Nådigt tillstånd alt framdeles få till en af oruständigheterne och närmare utrönta förhållanden till äfventyrs påkallad lämpligare organisation deraf med underd. Förslag inkomma. Emedlertid och i förhoppning, att den nu i underd. föreslågne reglering vunne Nådigt bifall, hade Committerade derjemte i underd. öfverlemnat ett med iakttagande deraf upprättadt förslag öfver SaltpeterFondens årliga inkomster och utgifter, utvisande, att de förre icke svarade emot de sednare. Förut och innan dels 3oo,ooo R:dr utaf denna Fond blefvo af Rikets sist församlade St:r till andre behof afsatte, dels det ifrån RiksStatens 3:e HufvudTitel utgående Anslag af 58,ooo R:dr årligen med år 1823 indrogs, dels ock K. M:t med R.
Ett af en ordnad fattigvårds väsendtligaste ändamål måste otvifvelaktig! vara att utesluta nödvändigheten för den fattige att genom tiggeri anlita sina bättre lottade medmenniskors frikostighet; och för vinnande af detta ändamål har också i Förordningen fattigvårds-samhällena blifvit ålagd ansvarighet för de fattiges försörjning. Då behof för dessa af särskilda allmosor således icke bör förefinnas, måste, efter Utskottens omdöme, bettlande, som oftast utgör ett af lättjans och liknöjdhetens kännetecken, vara förbjudet, utan afseende derå, huruvida det sker “bedrägligt, " eller “i oträngdt mål," hvilket väl i de flesta fall blefve omöjligt att tillförlitligen utröna. Dessutom skulle, genom antagande af den utaf Herr Prosten Runsten föreslagna bestämmelse, tiggeriet, efter all sannolikhet, komma att i betydlig mån tilltaga, synnerligast som det är att förmoda, att de, hvilka blifva om allmosa anlitade, högst sällan skulle vilja underkasta sig obehaget och besväret af en undersökning, huruvida den hjelpsökandes behof vore verkligt eller låtsadt. Utskotten kunna af dessa skäl icke biträda Herr Prostens ofvannämnda förslag, utan hemställa vördsamt att detsamma ej må bifallas. Och sorn den, hvilken genom bettlande söker sin utkomst och dymedelst undandrager sig det försvar, Fattigvårds-styrelse är i tillfälle att honom lemna, måste vara att betrakta såsom den der bevisligen hvarken af egna tillgångar eller genom andras vårdnad eger sin bergning, eller, enligt 1 §. af Kongl. Stadgan den 29 Maj 1846, såsom saknande laga försvar, förefinnes, efter Utskottens uppfattning, icke något giltigt skäl dertill, att ej sådan person skulle vara underkastad enahanda uppsigt, inskränkning uti friheten att välja vistelseort och vilkorlig» arbetstvång, som annan försvarslös person. Förmaningar skulle säkerligen sällan göra tillfyllest att förmå den bettlande att afsäga sig begagnande af det med så ringa möda användbara medel till utkomst, som genom bettlandet erbjudes; och genom Lagsamt Allm.
Slutligen hafva särskilde komiterade inom Calmar län gjort framställning om anläggandet 3:o af en jernbana mellan Nässjö jernvägsstation och Oscarshamns stad, dervid den öfvertygelse blifvit uttalad, att, derest denna bana komme att på Statens bekostnad anläggas, kommunerna villigt skulle efter förmåga härtill lemna bidrag; och öfverlemnades till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, huruvida redan vid nu innevarande riksmöte nådig Proposition till Rikets Ständer borde allåtas. Af dessa tre nu omförmälda framställningar, bland hvilka den först upptagna är förordad af Länsstyrelserna i Westmanlands och Stora Kopparbergs län samt af Landstinget i det sistnämnda länet, är endast den, som afser anläggning af jernväg mellan städerna Wexiö, Calmar och Carlskrona, åtföljd af fullständiga planer, ritningar och kostnadsförslag, upptagande dessa våglängden till 18,52 mil samt kostnaden till 10,616,800 R:dr. I det af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader upprättade general förslag öfver allmänna arbeten finnas upptagna följande jernvägsanläggningar, till hvilka statsbidrag blifvit sökta: l:o från Frövi station på Orebro—Arbogabanan till Falun, med en beräknad kostnad af 16,417,298 R:dr 14 öre och ett af Styrelsen tillstyrkt låneunderstöd al 5,472,000 R.dr; 2:o från Christianstad till Sölvesborg, med kostnaden upptagen tili 1,400,000 R:dr och låneunderstöd till 933,000 R:dr; 3:o från Moholms station å vestra stambanan till Mariestad, med ursprungligen beräknad kostnad till 658,168 R:dr och tillstyrkt låneunderstöd af 438,000 R:dr; varande dock sedermera uti särskildt inkommen skrift kostnaden beräknad till 678,249 R:dr 60 öre, i förhållande hvartill ett statslån begärts med 452,167 R:dr; 4:o från Håkantorps station å Herrljunga—Wenersborg—Uddevallabanan till Lidköping, med beräknad kostnad 898,100
Kunde jag inse dessa fördelar, skulle jag måhända tveka, huruvida jag icke borde bifalla den K. propos:n; men då jag, lika med StatsUtsk. och lika med hvad jag och många med mig såväl i offentligt tryck som under discussionerna i RiksStm sokt utveckla, är öfvertygad, alt det åtminstone blefve föga sannolikt, att jordbruket komme att erhålla någon verklig fördel af detta lån, kan jag icke annat än biträda StatsUtsk:s betänk. Ganska lätt vore det att genom calculer bevisa, att den förhoppning, den K. propos:n lemnar om räntans nedsättning till 4 proc., är helt och hållet illusorisk. Det är nemi. gifvet, att den säkert betydliga del af capitalet, som vid lånets upptagande rabatleras, kommer att öka räntan, äfvensom att de dryga omkostnaderna för coursdifference, provision, courtage &c., vid såväl det utländska lånets upptagande som vid afbetalningarna derå, komma att ytterligare höja räntefoten, äfven om länet utrikes erhålles mot 4 proc. När dertill kommer, att Den 29 December f. m. 485 Iåntagarne skulle först betala hypotheksföreningarnas förvaltningskostnad och sedan Riksg.contts, så ar det min öfvertygelse att räntenedsättningen från 6 proc. blir så godt som ingen. Man har sagt, att jordbrukets skuldsättning vore en följd af ökad produetionsdrift, och att fördenskull ett skuldsatt jordbruk endast bevisade, att produetionen ökat sig. Jag vill medgifva, att detta till en del är sannt; men då af Just.statsministerns nyligen utgifna berättelse, det beklagliga förhållandet inhemtades, att Svenska jorden blifvit på de sista tre åren 183r, i832 och 1833 skuldsatt till belopp af emellan 11 ä 12,000,000 r:dr, betviflar jag, att den ökade produetionen står uti något jemnförligt förhållande till den ökade skuldsättningen, och jag befarar, att om
Härunder begripas jemväl de inhemska Fartyg, som afgå från Väre i Halland samt Götheborgsoch Bohus Län varande Stapelstäder till Holland, England och Frankrike. 84 Bil, t. Exp.-Utsk.s försl, t, tind. skrif, N:o 386, De Fartyg, som antingen från Väre Stapelstäder vid Östersjön segla till främmande Hamnar vid Vestersjön, eller från Väre Stapelstäder vid sistnämnde Sjö gå vidare än till Holland, England och Frankrike: Ett Fartyg om Femtio Läster och derunder: Fyra famnar Ved, Tre Tunnor Tjära samt En och en half Tunna Beck, Sex stycken Åroch Tolf stycken Spakämnen; Ett Fartyg öfver Femtio till och med Ett Hundrade Läster: Fem och en tredjedels famnar Ved, Fyra Tunnor Tjära och Två Tunnor Beck, Nio stycken Åroch Sexton stycken Spak-ämnen; Ett Fartyg öfver Ett Hundrade Läster; Sju famnar Ved, Fern Tunnor Tjära och Tre Tunnor Beck, Tolf stycken Åroch Tjuguen stycken Spak-ämnen, Främmande Fartyg är ej tillåtet att till Skeppsbehof intaga Ved, utan att tull derföre efter Taxan erlägges; äfvensom behöriga Tull-afgifter, enligt Taxan, beräknas för hvad främmande Fartyg af Beck och Tjära taga till Skeppsbehof, Bil. t. Exp.-Ulsk.-sförsl. t. und. skrif.
Och sände bådskap i hela Manasse, och kallade dem, att de skulle ock följa honom; han sände ock bådskap till Asser, och Sebulon, och Naphthali; de kommo upp emot honom. Och Gideon sade till Gud: Vill du frälsa Israel igenom mina hand, såsom du sagt hafver, Så vill jag lägga ett skinn med ullone ut på logan; om daggen lägger sig allenast på skinnet, och all marken är torr, så kan jag märka, att du vill frälsa Israel igenom mina hand, såsom du sagt hafver. Och det skedde så. Och då han den andra morgonen bittida uppstod, tryckte han daggena utu skinnet, och uppfyllde ena skål med det vattnet. Och Gideon sade till Gud: Din vrede förgrymme sig icke öfver mig, om jag än en tid talar; jag vill än en tid försökat med skinnet; vare nu allena torrt på skinnena, och daggen på allo markene. Gud gjorde ock så i samma natt, att allena var torrt på skinnet, och dagg uppå allo markene. Då stod JerubBaal, det är Gideon, bittida upp, och allt folket, som med honom var, och lägrade sig vid den brunnen Harod, så att han hade de Midianiters här norrut, bakföre det berget More i dalenom. Och Herren sade till Gideon: Folket, som med dig är, är allt för mycket. Om jag gåfve Midian i deras händer, måtte Israels barn berömma sig emot mig, och säga: Min hand hafver frälst mig. Så låt nu utropa för folkets öron, och säga: Den som rädder är och förfärad, han vände om, och skynde sig af berget Gilead. Då vände folket tillbaka, tu och tjugu tusend, så att icke utan tiotusend blefvo qvara. Och Herren sade till Gideon: Detta folket är ännu för mycket; haf dem neder till vattnet, der vill jag pröfva dig dem; och om hvilken jag säger dig, att han skall draga med dig, han skall draga med dig; och om hvilken jag säger, att han icke skall draga med dig, han skall icke draga. Och han hade folket neder till vattnet.
Det är nemligen af en värd Ledamot uppgifvit, att Lånerättighet i ManufacturDiscontFonden är för den finare Jernmanufacturen i Eskilstuna fristad fastställd till 73J procent; att KlädesFabriksidkares Disconteringsrätt i nämnde Fond uppgår till 104 procent af värdet på de tillverkningar, som förfärdigas af Svensk Ull, och att, oagtadt de betydliga understöd, hvarmed de Svenske Fabrikeme gynnas, tillverkningarnes qvantitet under de sednare 20 åren likväl aftagit; till bevis hvarpå anföres, att vid visse Fabriker antalet af arbetare och Väfstolar blifvit sedan år 1783 till 1821 förrain8kadt, nemligen arbetarnes antal vid Klädesoch StoftsFabrikerne från 4,646 till 1,729, vid Bomullsoch LinneFabrikerne från 2,710 till S23; vid BandFabrikerne från 193 till 188 och vid SidenFakerne från 1,121 till 634 personer, samt att antalet af Väfstolar blifvit nedsatt vid Klädesoch StoftFabrikerne från 591 till 411 och vid SidenFabrikerne från 638 till 634 stycken; äfvensom att, hvad Klidestiliveikningen serskildt angår, densamma aftagit, så att den för Den 19 Julli J. m. ar 1800 med 150,729 alnar öfverstigit tillverkningens belopp år 1821. För att söka undanrödja de origtiga begrepp, hvartill desse ofullständige uppgifter möjligen kunde föranleda, har jag trodt det vara min pligt att upplysa. 1:0. Att, enligt nu gällande föreskrifter, sorn hufvudsakligen öfverensstämma med Rikets Ständers vid sista Riksdag uttryckeligen yttrade önskan, att Jernoch Metallförädlingen måtte framför alla andra Manufacturer understödjas och uppmuntras, Eskilstuna fristad väl åtnjuter den förmån, att en hvar, som för dervarande Manufacturister eller arbetare underhåller
Consumeradt inom orten .. 60 — 18 — Afsändt till inrikes orter 6,462 — i5 — Dito till utrikes orter 4^*018 — 1 Maniljadur smide : Consumeradt inom orten . 377 — iq •— Afsändt till inrikes orter 745 16 — Dito till utrikes orter .* Stångjern: Consumeradt inom orten .. 68 — 7 — Afsändt till inrikes orter 4>8i3 — 7 — Dito till utrikes orter 48>o48 16 — Manufadur smide: Consumeradt inom orten 374 — 17 — Afsändt till utrikes orter 663 — 7 ■— Dito lill inrikes orter 628 — 2 — År 1837: Stångjern: Consumeradt inom orten 85 — 17 — Afsändt till inrikes orter 6,419 — 10 — Dito till utrikes orter . 4$>999 — >5 — Manuf adur smide : Consumeradt inom orten 4°6 — 5 — Afsändt till inrikes orter 558 — 1.2 — Dito till utrikes orter 299 — 12 — Utgörande således medel-beloppet, fös de sist förflutne fem stnidesären af i3 U. 5 — 10 — 5 — 10 — 5 — 10 — 18 - 12 — 5 — 15 — *9 — 16 — *9 24 Stångjern Manufactursmide 46,066 — 3^—9— 1,573 — 19 — 19I — Af utländska varor har införseln till Staden under de sista fem åren, per medium, varit ungefärligen följande: Caffe, dels från inrikes och dels från utrikes orter 60,000 •—• Af öfriga utländska införselvaror äro Hampa och Linfrö de hufvudsakligaste. De mindre betydliga qvantiteter af Vin och Arrack, som till Staden ankommit, hafva för det mesta anländt ifrån inrikes orter.
Ropades Nej. Herr Cederschjöld, Fehr Gustaf:, Högloflige Ridderskapet och Adeln bär, tillika med 2 af MedSlånden, bifallit den föreslagna tiUäggningen i hela dess vidd. Men, då det fjerde Ståndet antagit blott en del deraf , med förkastande af allt det öfriga; så har det namrligtvis yttrat fn mening, i visst afseende stridig med de öfriga Ståndens och derigenom gjort ali förändring af i fråga varande paragraph omöjlig. Hade blott sednare delen af de föreslagna tilläggen,' nemligen, sorn är Språkoch Exercitiemästare, i alla Stånden blifvit bifallen; så hade den vid Redactionen nu gjorda förändring kunnat anses såsom oskyldig eller till och med nödvändig. Men saken förhåller sig här helt annorlunda. Då tre Stånd bifallit paragraphen helt och hållet, så synes ej den af det Högvördiga PrestStåndet beslutade stympningen kunna anses som uttrycket af samteliga Ståndens gemensamma vill ja. —Fastän man bifallit det hela, är det ejf sagdt, att man vill åtnöjas blott med en del. — Dessutom skulle i annat fall ett en - Bert 2 Juli. »7 Stånds fattade beslut komma att gälda mer än de öfriga 5 Ståndens samfällda Jag för min del anser således, att den upplästa Redaktionen af 28 §. bör ogillas, och RegeringsFormexv i denna del förblifva o£0 rändrad. Herr Silverstolpe, Gustaf Abrahams X anledning af hvad Herr Cederschjöld nm behagat anföra, får jag den äran anmärka , att fraga härvid icke kan uppstå om någon beräkning af tre Stånds röst. Vid alla beslut om Grundlagsförändringar äger hvart Stånd sitt Veto , och hvad af ett Stånd blifvit afslaget, kan ej i någon* redaction upptagas. Men ett sådant afslag kan icke sträcka sig längre än till hvar sak för sig.
Tillägges nu till l:sta §:n efter orden »innehållande 5 stycken» dessa ord »af hvilka hvar och en bör väga högst 1 ort 75 korn, således 1 skålp. 75 ort hundradet», så tror jag att derigenom alla svårigheter vore häfda, om detta blir R. o. Ad:ns beslut, samt de öfriga Stånden skulle deri deltaga. En annan talare har fästat upmärksamhet derpå, att detta förslag vore ett sätt att lägga högre skatt på den fattiges njutning än på den rikes. Det är alldeles i ögon fallande, att så blir förhållandet, och jag har äfven öfvertänkt ett sätt att före komma detta; men då det icke tillhör denna g, upskjuter jag med detsammas relaterande. Hvad åter angår bifall eller afslag till författningen, så är mycket derom att säga. Jag medger att en sådan komsumtionsskatt har mycket emot sig; men å andra sidan, om man icke sätter skatten högt, så är den icke kännbar. Det är hvar och en lätt att undandraga sig densamma, och jag tror icke att det är så farligt att beträda vägen, blott man icke fortgår på densamma. Jag afstår således från mitt yrkande på återremiss och anhåller om det tillägg till l:sta §:n, som jag nyss omnämnt. Hr Printzensköld: När man ihågkommer den lagstift ning, éom R. St:r vid 1854 års riksdag införde, ang:de icke allenast tillverkningen af bränvin, utan jemväl försäljningen och utskänkningen af detsamma, och jemför denna lagstiftning med den, som nu skulle komma i fråga, så synes mig, att de skäl, som Gr. Sparre anfört för afslag å Utsk:t.s framställning, innefatta en stor motsägelse mot hvad R. St:r tillstyrkte i afs:de på brän vins försäljning. Man vet, att just den höga skatt, som R. St:r fastställde för utskänkning och utminutering af bränvin, har till syftemål att, så vidt möjligt, stäfja en alltför långt drifven njut ning af denna vara.
Detta är dock till sist det som man i hemlighet är mest hängifven af allt i lifvet. Nej, det är glädjen öfver att vara långt från alla dem hvilka sammanfattas under ett enda litet ord, som fantasien gör liktydigt med allt tråkigt, andefattigt och dumt – slägten. I brist på bättre inskref jag derför i boken följande otillbörliga rader: Drag ystert ut i din ungdoms dar och lär dig att känna verlden! Och lär dig att känna en och hvar, Som bjöd dig sin hand på färden. Men ser du en tvåbent punschkarafin om också vid verldens ände, med porslinslikt skjortbröst och mulåsnemin; var viss, då är han din frände, din morbror, din syssling, din bror, din kusin. Det fins något som jag skulle vilja kalla litterärt samvete. För min ringa del tycker jag, när jag försöker skrifva något, att jag mellan de två verkliga ögonen har ett tredje öga, ett stort allvarligt öga, som granskar hvart ord. Jag vet knappast något som jag skulle ångra så djupt som ett samvetslöst yttrande i skrift, i tryck. Men den här gången blundade det der tredje ögat mycket lugnt. För öfrigt var boken full af verser, som voro lika dåliga, men oftast mycket längre. Främlingsböckernas poeter uttrycka sig gerna på bredt blomsterspråk. De känna ej den stora konsten att kunna kalla en katt helt enkelt för en katt. Midt på en af bokens sidor upptäckte jag plötsligt följande minst sagdt litet tvifvelaktiga namnteckning; »Bazaine, Maréchal de France, fugitif de l’île St. Marguerite». Snedt öfver denna rad hade en tung hand ritat ett stort: »Traître!» En nervös fruntimmershand hade öfverskrifvit det hårda ordet med ett bevekande: »Pitié au malheureux!» Hela den fullklottrade sidan handlade endast om den störtade marskalken. Hans namn låg der som en orm i en myrstack. Det begrofs bokstafligen under grofva skymford och tröstande utrop. Slutligen hade en bred, gemytlig, schweizisk bierdrinkarestil, liksom för att med ens afbryta debatten, skrifvit öfver allt sammans en vers, som kunde öfversättas ungefär så här: »Nu öser regnet ner.