Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r icke kunnat lemna obemärkta de från Noriges sida tid efter annan framställda anspråk på förändringar i dessa vilkor, bland hvilka E. St.r tillåta sig att särskildt anföra: dels frågan om ett annat sätt för behandlingen af diplomatiska ärenden; dels förändring af Konunga-titeln och namn-chiffern; dels slutligen det af nuv:de Storthing för dess del beslutade uphäfvandet af det vid Unionens stiftande betingade stadgande i Noriges & ömse sidor antagne grundlag, enl. hvilket Konungen eger att i spetsen för den i Kristiania residerande regering, der han så skäligt finner, i Unionens intresse insätta en Svensk man; hvilka förändringar etc. Om R. o. Ad. tillåter mig att med dessa ord jemföra de ord i Hr Nordenfelth förslag, som afhandla samma ämne, och hvilka Hr Dalman yrkat skola uti den underd. skrifveisen intagas i st. f. de af mig föreslagna, så tror jag, att det Högd. Ståndet skall finna dessa mina ord, ehuru i korthet affattade, dock mer lämpliga. Det heter nemi. uti Hr Nordenfelts förslag: »Detta stadgande har af Noriges förening med Sverige betingats». Det är ju alldeles samma ord, som i mitt förslag förekommer. Fortsättningen af nyss påbörjade mening är följande: »och, till följd af densamma, medelst underhandlingar mellan Sverige och Norige, i sistnämnde lands grundlag influtit». Afven dessa ord innefattas uti den af mig föreslagne mening. Båda förslagen äro sålunda hittills likstämmande; — men en skillnad dem emellan visar sig deruti, att jag tillagt orden: »i Noriges & ömse sidor antagna grundlag»; och har jag med omnämnde ord velat antyda, att dessa bestämmelser träffats mellan Storthinget och de Svenska Kommissarierne. Derom finnes ingenting nämndt i Hr Nordenfelts förslag.
Yid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet, enär antalet af ifrågavarande dagsverken blifvit uti berörde Förordningar uttryckligen bestämdt* funnit sig å Motionairernes förslag om nedsättning i detta antal icke kunna tillstyrka bifall; men som Utskottet har sig bekant, alt krigsfolkets dagsverksskyldighet för närvarande utgöres på olika sätt i olika orter, nemligen dels med ett och dels med två eller tre dagsverken, samt än på Kyrkoherdens, än på egen kost, eller löses med olika belopp från en skilling lill och med en Riksdaler Banco-sedlar: att på åtskilliga ställen hvarken dagsverken eller lösen derföre lemnäs; samt att tvister och rättegångar härom emellan Pastorerne och gemenskapen af krigsfolket ofta uppstå; vid hvilket förhållande det, i Utskottets, tanka, är nödigt, att de i ämnet varande Författningar upplifvas och närmare förklaras; alltså och då berörde dagsverken synas böra dels ske på Kyrkoherdens kost, såsom i de fleste orter af Riket är fallet med de dagsverken, Presterskapet, efter gammal sedvana, erhåller af andra sine åhörare, dels ej kunna utkräfvas på en gång eller på hvilken tid af året som helst; då i fråga om lösen för desse dagsverken, den i Författningarne bestämda af tolf öre silfvermynt, som utgjorde värdet af tre dagsverken å den tid Författningarne ulkommo, numera icke lärer vara tjenlig alt antagas, äfven om den efter nu gällande myntbestämnings-grund förvandlas; men deremot hvarje orts markegång härvid torde böra tjena till grund; får Utskottet vördsamt hemställa, om icke Rikets Höglofl. Ständer ville hos Kong). Maj:t i underdånighet anhålla, att de, rörande meranämnde dagsverksskyldighet, utfärdade Författningar mätte sålunda förBih till R. St.
Hvad vaktmästaren vid Götheborgs lånecont. vidkommer, så är det visserligen ett beklagligt förhållande, att han, enligt den af Hr Rosenblad nu meddelade upplysning, dagligen måste göra en längre promenad till Directrns utom staden boende ordförande och derigenom vidkännas ökad kostnad för en betydligare skonötning; men huruvida detta särskilda, tillfälliga förhållande bör föranleda till en bestämd löneersättning för honom lemnar jag likväl derhän. För min del finner jag mig nödsakad att, i öfverensstämmelse med den grundsats, jag förut yttrat, bestrida ali tillökning i hittills utgående arfvoden och löner för Discontverkens betjening, och följaktligen får jag tillstyrka afslag å de ifrågastäHda skopenningarna, Hvad Den G April e. m. 55 deremot slutligen vidkommer Hr Rosenblads anmärkn. rörrde reseersättning för de Directtns ledamöter, som bo mer än 2 mil från någotdera lånecont., så är jag i tillfälle att, på grund af de reglementariska föreskrifterna för låneconttn, kunna vitsorda riktigheten af denna anmärkn.; hvadan jag altså hemställer, att det i afseende härpå föreslagna stadgandet måtte varda af Ii. o. Ad. antaget. Hr Rosenblad: Att Utsk., eller den afdeln. deraf, som behandlat förevar, ämne (jag känner ej, om Utsk. eller denna afdeln. uppsatt utlåt.), måste ägt kännedom om mitt till Utsk. inlemnade skriftliga anförande, innan utlåt, uppsattes, linner jag deraf, att mitt anförande på flera ställen blifvit citeradt, ehuru med en särdeles vårdslöshet, så att dels åtskilligt upptagits på ställen, der det icke bort förekomma, äfven om brist i sammanhanget icke förnekat det, dels ock meningar blifvit uteslutna i förhållande till det resultat, hvartill man velat komma.
Sakta sväfvade mantelns rika veck för den nattliga vinden, alfvar thronade på den höga pannan, men mild, ehuru allvarsam, syntes den skönt formade munnen öfver det rika skägget. Fram gick Kalmatar emot den höge och sade: "Fader, se ynglingen, Suomis stolthet! Skall Tuoni få äga honom, skall han föras till det öde Manala. Skola maskarne föröda denna kropp, den skaparn gjort så fast som berget, så skön som dagens sken?" "Jungfru" sade den höge, "du är en Manala dotter!" "Fader" svarade jungfrun ödmjukt sänkande sitt hufvud, "mitt hem var i Manala, men din sång gaf mig i kärleken ett skönare hem. En gång förr har du återgett honom lifvet med din sång, den alltförmående; Fader foga ord vid ord, låt ej Suomis yngling föras till mörka Manala". Den gamles blick höjdes då han sade: "Tuoni jungfru, äfven min makt viker för den starkare. Den gamle går bort. Sök honom som är starkare än sången, ty han är kärleken; starkare än den som vet ord, ty han är ordet". Den gamle gick, och i natt och sorg stadnade Kalmatar, ty hon visste icke hvar hon skulle söka honom som kunde hjelpa. Men ur fjerran hördes en sagta sång, en bön till den högste i himlen. En stjerna blickade klar från fästet och Kalmatar nedsjönk på knä, men hon bad icke, ty hon kände ej bönens ord. Och i det hon knäböjde, då kom han den Mäktige för hvilken den gamle måste vika. I bäfvande glädje fattade jungfrun en fåll af hans skimrande hvita klädnad och böjde ned sitt hufvud. Och himmelskt leende utsträckte han sin hand, och på jungfruns skuldror skimrade vingar och i glansen af hans ljus knäböjde med nedsänkt svärd den sårade ynglingen. Men då den himmelske åter bortgick, sjönk ynglingen bleknande tillbaka och jungfrun böjde sig sakta öfver honom, löste med en kyss hans ande och flög med den, ej till Manala mer, men till ett högre hem. En Dröm.
Just genom den offentliga granskningen, och tillfället att lika offent ligen derpå svara, böra insinuationer »till anvisning» för Opinionsnämnden blifva fruktlösa. 3) Här bör då väntas upplösning på gåtan, huru lagskipningens tillstånd skall utredas, utan att efterforska domare-embetets förvaltning i högsta instants. I förväg anlydes, att upplösningen icke lärer försiggå utan tillhjelp af den åter upprepade satsen, att Högsta Domstolen ej får förklara sig, på hvilken sats jag redan svarat. 4 Alla dessa föreskrifter äro ej heller mig obekanta; och meningen är ju icke, att jag underlåtit ställa mig dem till efterrättelse. Men jag har trott, att deras efterlefnad vore onyttig och ändamålslös, i läll den kännedom, sorn på de föreskrifna sätten inhämtas, stadnade hos Justitiä-Ombudsmannen sjelf; och derföre samt på det denna kännedom måtte kunna komma till något gagn, har jag ansett den böra framläggas i de årligen utkommande embetsberättelserna, så vidt densamma kunde bidraga att utreda lagskipningens tillstånd, hvarmed Justitiä-Ombudsmannen åligger att uti dessa berättelser sysselsätta sig. Så stadgas i 14 g af Justitiä-Ombudsmannens instruktion. 8) Om lagskipningens tillstånd vore dåligt, men skulden dertill icke väsendtligen läge i lagarnes otydlighet eller sådana skiljaktiga begrepp, sorn här äro i fråga; skulle det då kunna sägas vara nöjaktigt utredt af Justitiä-Ombudsmannen, när han irmehölle med ålit yttrande om detta tillstånd? Denna fråga är det väl, som bör besvaras; och dertill bidraga icke Talarens blotta citationer. Icke på hans sätt har jag fattat och förstått den instruktion, jag haft att efterlefva. Jag har icke sammanblandat 15 och 16 <§§ med den I4:de, hvars allmänna föreskrift om utredande af lagskipningens tillstånd biefve betydelselös, om den skulle innebära ingenting annat, än hvad som finnes i de följande §§.
Voteringen har utfallit med 64 Ja och 54 Nej samt 1 casserad sedel, i följd hvaraf och då Ja vunnit, Utskottets förslag blifvit af Rikets Ständer godkändt. 3o:de Voteringen (49:o) Den, som bifaller Utskottets förslag, att införselstullen å den under artikeln Glas förekommande rubriken Buteljer, Burkar och Flaskor (kara finer och slipade flaskor härunder ej inbegripne') till och med J kontia j skall utgöra 40 sk. per 100 stycken, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej3 kommer, jemlikt Kiuderskapet och Adelns beslut, nu varande införselsafgift, 32 sk. per 100 stycken, att bibehållas. Voteringen har gifvit till resultat 84 Ja och 34 Nej, jemte det en sedel blifvit casserad; och som Ja således vunnit, har Utskottets förslag blifvit af Rikets Ständer godkändt. 3v.sta Voteringen (50:o) Den, som instämmer i Utskottets förslag, att för rubriken Buteljerj Burkar och Flaskor (får a finer och slipade flaskor härunder ej inbegrip7te) deröfver till och med i kanna skall bestämmas 2 R;dr 32 sk. in» förselstull per 100 stycken, rostar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, bifa lies Ridderskapet och Adelns beslut, att införselstullen skall bibehållas vid dess nuvarande belopp, 2 R:dr 16 sk. per 100 st.
Jag vill ej här inför Ridderskapet och Adeln ingå i någon pröfning af de spe ciela åtgärder, som i afseende på hästafvelns befrämjande varit och äro af Stuteri styrelsen vidtagna, försäkrad, som jag är, att Stuteri-öfverstyrelsen har att bekämpa ytterliga svårigheter, och ej minst genom brist på medel; men det är ett faktum, att genom ett ständigt ombyte af system i en hushållning, som framförallt fordrar tålamod, mogen pröfning och kontinuitet, samt måhända äfven derigenom, att Stuteri-styrelserna, alla i gemen, förnämligast med hingstar, utan att ega dertill hörande ston af samma blod, sett sig nödsakade att grundlägga en afvel, — för att begagna Grefve Björnstjernas ord, en allmän förbistring i hästafveln i Sverige åstadkommits; ty det är hufvudvilkor för ett stuteri, utan hvilket det aldrig behörigen kan uppfylla sitt ändamål, att inom sig ega en konstant afvel; härmed förstås en afvel, som i flera generationer lemnat hästar, hvarandra lika till skapnad, lynne, färg, felfrihet och duglighet. Endast en sådan konstant afvel kan gifva säkerhet för framtiden, det vill säga säkerhet mot bakslag till sämre skapnad, lynne, färg, renhet och duglighet. Vid Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. Vid flera tillfallen hafva författningar blifvit utfärdade af Kongl. Maj:t till hästafvelns utveckling i vårt land. Den första är af Konung Carl den XI, daterad den 12 November 1680, hvilken blef af Konung Fredrik, under namn af »förnyad Stoordning», vidare utarbetad 1735 samt upplifvad af Konung Gustaf III den 4 Mars 1774. I dessa författningar stadgas, bland annat: »att ingen hingst, för liten, för svag, eller med arfskador behäftad, får till afvel begagnas, utan skall sådant hos Landshöf dingen anmälas, som går i författning om, att en sådan häst blifver utskuren.»
Utlåtandej N.o 8u förhållanden, hvarigenom Götheborg lika Väl som Slockholm bordt i denna båga skiljas från de öfriga städerna, samt att Utskottens anförde skäl härtill, nemligen att Kongl. Majrt uti dess Nådiga Skrifvelse i ämnet icke föreslagit något undantag för Götheborg från hvad i allmänhet för de öfrige städerna utom Stöckholrn stadgades, visserligen vore nied verkliga förhållandet öfverensstämmande, men förfölle vid närmare granskning af hvad denna fråga blifvit vidgjordt, hvaraf man leddes till den förmodån, att det egentliga skälet, hvarföre ej Götheborg serskildt blifvit uti den Nådiga Skrifvelsen nämnd, vore någon uragllåtenhet af Vederbörande föredragande; hvarjemte Utskottens uppmärksamhet blifvit fästad derå, att det nu gällande contractet, angående utgörandet al inqvarteringeh i Götheborg, är stäldt på 3 månaders uppsägning, och att detsamma således ofelbart kommer alt genast uppsägas, så snart den nya Inqvarterings-Ordningen vinner tillämpning, enär man ej skäligen kunde begära, att staden skulle fortfarande för sin del utgifva inqvallerings-ersättning efter samma grunder, Som hittills, då staten, för en obetydlig besparings erhållande, undandroge sig en sådan utbetalning, ehuru den är med både rättvisa och billighet öfverensstämmande. Vidkommande först frågan om uppförandet af det årliga anslaget af 24,(XX) K:dr, motsvarande Kongl. Majrls och Kronans inqvarterings-bidrag å Riksstatens 3:dje Idufvud-Titel, så få Utskotten, enär de, enligt Utskottens Betänkanden Nrris 2 och 3, bifallna anslag, utgörande dels inqvarterings-ersättning till corpser, förlagde inom Stockholms stad, och dels ersättning för durchmarche-kostnader, och med hvilka således detta anslag står i samband, blifvit å 3:dje Hufvud-Titeln uppförde, derföre och till vinnande af bättre ordning nu tillstyrka, att ifrågavarande anslag äfvenledes måtte uppföras å Riks-statens 3:dje Hufvud-Titel.
Efter det Suts-Utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. 27 Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten tagit berörde motion i öfvervägande; och få Utskotten, som åt det ämne, motionen innefattar, egnat all den uppmärksamhet, viglen deraf krafvel’, nu vördsamt förklara, det Utskotten hufvudsakligen dela de af motionären uttryckta åsigter om så väl orsaken till det ofördelagtiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus Län i sednare tider kommit, som medlen till denna för provincen vigtiga näringsgrens upphjelpande. Sedan det så kallade stora sillfisket, som i sednare hälften af förra seklet började och på 1780- och 1790-talen gaf den största afkastning, men redan under sistnämnde årtionde aftog och slutligen år 1808 upphörde, har storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, hvaremot under flera perioder, såsom åren 1817, 1826, 1832 och 1843, serdeles efter stränga och ihållande vintrar, större qvanlileter småsill blifvit fiskade, hvarvid äfven storeller aflingssill stundom förekommit. Länge hade man hyst den förmodan, att sillen vore ett flyttande eller vandrande fiskslägte, att de sillstimmar, som årligen besökte norra och vestra Europas kuster, hade en gemensam hufvudstam, hvilken egde sitt] tillhåll i Norra Polar-hafvet och der fortplantade sig samt att dessa stimmar neddrefvos af hvalar och andra rofdjur.
Konstitutions-utskottet vid sistförlidna riksdag fann sig af sakens vigt och fceliof al noggrannare bestämningar föranlåtet att åter till Rikets Ständer öfverlemna ett förslag i ämnet, och anmärkte uti sitt memorial derom af den 27 Februari 18+5 N:o 33, bland annat att, sedan rätiighéten å Riks-ståndens sida gjort sig gällande att förkasta Konstitutions-utskottets grundlags-förslag å samma riksdag, hvarunder de blifvit framställda, man jemväl erfarit behofvet af nu sakuadt bestämdt stadgande i grundlagen, angående dels huruvida för ett sådant förkastande gjorde till fyllest, att tre stånd vore derom ense, dels hvilken behandling, som borde ega rum, när blott ett eller två stånd förkastat, men de öfriga godkänt förslaget. De förslag, Utskottet, till afhjelpande af denna och här förut uppgifna tvistepunkter, framlade, blefvo dock af tre stånd återremitterade och, i följd deraf, till en del omarbetade (Konstitutions-utskottets mein. N:o 43), samt derefter, på grund af derom yttrade skiljaktiga meningar inom Riks-stånden (Konstitutions-utskoLtets mern. N:o48), bänskjutne till förstärkt Konstitutions-utskott, som till afgörande å nästa riksdag antog följande förslag (mern. 51): att 2:a mom.
Efter Utskottets beräkningar, finnes nu ett temligeu betydligt öfverskott af disponibel tillgång, för hvars användande Utskottet ej föreslagit någon utväg; och, efter behörig justering af Uppgifterne i första punkten, tror jag man skall finna denna erhållna öfverskoltssuroma ansenligt nog böra okas; ty, oaktadt man afdrager tillgångarne, som under 1845 uppkomma, dock när man tillägger dels hvad som oanvänd t sedan förra Riksdagen i Banken qvarstått, dels hvad sedelökningen blifvit för flög beräknad, så skall man, efter mitt förmenande, finna sig ‘hafva att disponera åtminstone några hundradetusen R:dr B:co mera, än hvad i detta Betänkande blifvit uppgifvet. Detta högre öfverskott tror jag det hade varit högst fördelagtigt att få använda till uppköp af räntebärande papper, emedan derigenom hade blifvit mera möjlig en sådan större transaction med inlösen ifrån utrikes ort af ett betydligare belopp af Bruksegares obligationer, som Herr Nordenanckar i sin motion på de vrgtiga grunder förordar, att ju större fond af på inoch utländska Börser val kända lätt real isi bia säkra papper Banken eger, och ju mindre räntor landet har att till utländningen betala, desto säkrare skall realisationen vara betryggad. Här kan nu ock vara rätta stället alt på en gång anmärka det fel, jag tror Utskottet hafva begått, i afseende på alla punkterne, då det icke någonstädes bestämt i hvad ordning inom sig de anordnade summorne skola utgå, antingen först publika papper skola uppköpas, och så derefter Handels-Disconten, Faslighets-lånefonden, ra. fl., få den tilltänkta förstärkningen, eller motsatt ordning blifva följd, eller Bancofullmäglige uppdragas att härutinnan, efter eget bepröfvande, förfara.
Fartygen måste derföre lägga till vid det såkallade S'enlöpet der Stadens Rederi-Bolag låtit uppföra en lossningsbrya^ ungefär fdels fjerdingsväg från Staden och börjar ifrån Steniöpet en fots djupare vatten. Större delen af Jernet måste med lastpråmar ifrån vågen di t föras och der pålastas fartygen, äfvensom en del ifrån Stockholm ankommande varor måste ifrån Steniöpet antingen med lossfartyg uppföras eller landvågen transporteras. 0 11 Staden synes af detta förhållande hafva anledning att söka biträde af Allmänna Medel och af Bruks-ägarne till åns uppmuddring, likasom i Köping, men fråga är derom ännu icke väckt. Åbyggnader äro nästan allmänt af träd. De underhållas i allmänhet väl genom årliga förbättringar och hafva äfven åtskilige nybyggnader under sista qvinqvennium skedt, så att Staden årligen förbättras i afseende på husens utseende och storlek. Stadens folkmängd efter i83a års Mantals-skrifning var 487 Mantalsskrifne männer; 647 Mantalsskrifne qvinnor och således 1134 Mantalsskrifne personer och dessutom 5»4 minderårige barn, 108 befriade för ålder och fattigdom ifrån Mantal, utgörande eu summa af 1756 personer. Innevånarnes sedlighet fortfar såsom förr. Brottmål och Rättegångar äro sällsynte. Krogai och Källare af Stadens Borgerskap föga besökte. Endast ibland arbetsclassen och några få af Borgerskap^ synes fyllerilasteu tilltaga, särdeles de tider då godt pris är på brännvin. Stadens näringsfång äro såsom förr: Handel, Handtverkerier, Sjöfart, Factori-rörelse samt till någon del jordbruk. Handeln bär genom de nuvarande Köpmännens arbetsamhet och sparsamma hushållning snarare tilian aftagit och Köpmännen hafva samlat förmögenhet. Tillförseln af alla Landtm a nna-produc ter bär ökat sig. Genom det större ved-förråd. Ångfartygen här upphandla hafva dock alla Skogseffecter på de fem sista åren stigit 5o 370 procent i priset. Någon betydligare
651 från vanmagt och fattigdom, hvarförutan de omöjligen uppköpa landtmanna-varor; det ofördelaktiga verkande, som Utskottet förmenar städernas brännvinsbränning skola hafva på jordbruket, heldst då det icke får utöfvas annorlunda eller till större vidd, än som skett sednaste åren, är lika ogrundad!, som landtmannens påstående är origtigt deri, att han saknar afsättning för sin spannmål endast deraf, att städernas jord besås med med säd} att orsaken till en minskad afsättning med spannmål och brännvin icke ligger i dessa förmenta intrång, synes deraf, att för icke många år tillbaka, då en tunna råg betalades med 18 å 20 rd. och deröfver, saknade icke landtmannen afsättning för någondera af dessa articlar i städerne, ehuru desse hade samma hushållningssätt då sorn nu med sin jord och brännvins tillverkning; men nu deremot har afsättning saknats, då rågen sålts för 3- af nämnde summa; således, om ock i någon ringa mån landtmannen skulle sakna afsättning, derigenom att städernas invånare icke behöfva köpa allt sitt bröd och allt sitt brännvin af landtmannen, skall det alltid blifva som en prick på den stora chartan emot den dryga förlust, landet öfver hufvud beredes, om städernas industri qväfves, dess handel, näringar, välmåga och bestånd undergräfves, och såmedelst dess folkmängd minskas i stället för att ökas. tofia Be sv. och Ekon. Utsk. B et link an cl en. Täcktes Högloft. Utskottet fästa sin uppmärksamhet härvid, hvarom jag ödmjukast anhåller, så vågar jag förvissa mig derom, det Utskottet lärer finna, att den princip, Betti är tagen till förekommande af Jandtmannens svåra belägenhet, motarbetar det ändamål, sorn sökes, och bereder ett mångdubbelt större ondt, än det man vill förekomma.
I Prag och Frankfurt bo de vid serskilda gator och det oaktadt att sjelfve Rotschild är bosatt i sistnämnde stad. Häraf visar sig, att de äro lika isole1 rade, fastän de de jure hafva medborgerliga rättigheter. Af dessa skäl, och emedan jag tror, att intet vinnes med en äterremiss, förenar jag mig med dem, sora yrka afslag på Betänk. o Återigen ropades pa propos. Hr von Troil, Sam. Gust.: De förnyade ropen på propos. göra det till en pligt för mig att fatta mig kort, och jag kan så mycket heldre vara det, som det bedröfligt intoleranta och jag vågar säga osammanhängande moliverne i Utsk:s Betänk, redan blifvit så 312 Den 23 Februari. strängt gisslade af föregtde talare, att jag anser öfverflödigt att i detta hänseende något tillägga. Jag har egentligen begärt ordet i anledn. af en talares yttrande på andra sidan, hvilken skarpast upträdt emot Utsk:s Betänk, och yrkat afslag derpå. Hans skäl haffa af andra redan blifvit vederlagde och Frih. af Ugglas har ådagalagt, alt en del af dessa skäl voro skrämsagor; andra äter grundade på misstag. Jag vågar tillägga, att en och annan motsägelse jemväl insmugit sig deri, t. ex. då den värde talaren yttrade, att han ville motsätta sig hvarje utvidgning af Judarnes rättigheter och hvarje främmande trosförvandts inträde i Sverige, emedan de voro störande för samhället och gjorde proselyter, oaktadt samme talare likväl sedermera visat, att ingen kan blifva Jude med mindre än han är född i denna tro. Föreg:de talare hafva redan ådagalagt, att Judarne icke göra proselyter, och en hvar känner, att just detta är ett utmärkande drag hos denna folkstam. Jag vill nu icke uptaga till närmare granskning Utsk:s Betänk., men vill fästa upmärksamheten derpå, att den här visade stora rädsla för antågande antingen af Utsk:s förslag eller det af Hr Silfverstolpe framstälde, med hvilken jag förenar mig icke synes vara serdeles grundad.