Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att befordra intresset för hushållningen med dessa allmänningar, har Utskottet ansett, att på samma gång deras förvaltning öfverlemnas till häradsboerne, sådana föreskrifter om afkastningens fördelning, hvilka i allmänhet tillämpas på samfäld egendom, må meddelas, och finner dertill så mycket större skäl, som den besvärliga omgång med undersökning af beliofvet vid Härads-rätterna m. m., hvilken sammanhänger med nuvarande invecklade föx-delningsgrunder, derigenom skulle kunna undvikas och allmännings-intressenterne sjelfve lättare än nu kunde bevaka sin rätt. I denna syftning lära ock några af häradsallmännings-delegarne sjelfve efter öfverenskommelse uppgjorda och af Kongl. Maj:t stadfästade reglementen rörande härads-allmänningars förvaltning blifvit affattade med den till ytterligare förenkling i förvaltningen ledande bestämmelse, att hela virkesafkastningen skall försäljas för delegarnes gemensamma räkning och de influtna medlen fördelas efter oförmedladt hemmantal emellan delegarne, sedan likväl först erforderliga medel till bestridande af förvaltningskostnaderna blifvit afsatta. Då emellertid det lärer stå bäst tillsammans med den uttalade åsigten om eganderätten till de ifrågavarande allmänningarne, att delegarne deruti sjelfve få besluta, om virkesafkastningen skall dem emellan fördelas in natura, eller afyttras och försäljningssumman fördelas, synes något stadgande om ovilkorlig försäljning af virkesafkastningen icke böra meddelas, helst genom ett sådant stadgande en mindre bemedlad, virkesbehöfvande allmännings-delegare i orter, der virkesförbrukande inrättningar eller spekulanter uppjaga virkespriserna, tilläfventyrs kunde komma att gå miste om den för honom oumbärliga varan.
I följd deraf förordnade Justitie-Ombudsmannen åtal emot bemälde Rådstufvurätt och, sedan skriflvexlingen i detta aktions-mål blifvit fulländad, meddelade Kongl Svea Hofrätt utslag den 26 Mars 1861. yttrande deruti, att som, på sätt här ofvan förmäldt är, Rådstufvurätten i Wisby lemnat förenämnda sex särskilda konkursmål, sedan desamma efter slutad skriftvexling blifvit färdiga till föredragning och afgörande, under längre tid utan handläggning, oaktadt domaren åligger att i behandling af sådana mål iakttaga skyndsamhet; alltså och då, hvad Rådstufvurättens ledamöter till sin ursäkt anfört, icke försenade afseende, funne Kongl. Hofrätten, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, det skulle Ordföranden och två andra af Rättens ledamöter, hvilka tillförene blifvit fälde till ansvar för försummelse af enahanda beskaffenhet, böta hvar för sig Tretio Riksdaler, och två öfriga af Rättens Ledamöter hvardera Tjugu Riksdaler, allt Riksmynt, till treskiftes mellan Kongl. Majit och Kronan, Advokat-fiskalen och Wisby stad. Snefringe Häradsrätt hade genom utslag den 22 Mars 1859, med åberopande af 1 och 14 §§ i Kongl. Förordningen angående ansvar för stöld och snatteri samt rån den 4 Maj 1855, dömt en qvmsperson, för andra resan stöld, att, jemte utgifvande af böter eller undergående af deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, hållas till straffarbete allenast ett år. För detta domslut förordnade Justitie-Ombudsmannen åtal emot Domhafvanden, och sedan i målet skriftvexladt blifvit, meddelade Kongl.
Han snafvade just i det ögonblick, då hans kamrat drog sig tillbaka efter presentationen, och så olyckligt, att han fick dennes sabel mellan benen, förlorade balansen och föll framåt med hufvudet i fröken Amelies knä! Det var ett obeskrifligt ögonblick: kväfda skratt hördes från alla sidor, fru dAmanthe hoppade till i sin fåtölj, hennes dotter flydde förskrämd och den stackars lyelten i äfventyret stod der, rödare än sina röda uniformsbyxor, nr stånd att f&amp; fram ett enda ord. Som debut betraktadt hörde detta des Platreux uppträdande onekligen icke till de mest lyckade. Sedan den första sensationen hunnit lugna sig och löjtnanten framfört sina stammande ursäkter, sökte fru d ’ Amanthe dölja sitt dåliga humör med en liflig konversation. Men ännu något häpen och då hon icke visste hvad hon skulle säga till olyoksfogeln, som hon i hans egenskap af nykomling inte ville försumma, trodde hon sig få en god idé. » Ni är ju bekant med fru Merlin? », frågade hon, kanske icke utan en halft omedveten elakhet. » Jag, ja ... » » Var det inte henne ni helsade på så artigt i går och i morse också. Jag tyckte, att jag kände igen henne? » » Ja », stammade den stackars löjtnanten, ännu alldeles förvirrad ooh med ett förtvifiadt försök att hålla kontenansen, » ja, jtg är mycket nära bekant med henne. » Allmän häpnad! Det var kryddan på händelsen. Skvadrons-chefen hade många gånger låtit fylla tomrummen i sin vinkällare genom den goda vinhandlarfrun, som satte en ära i att betjena honom väl. Också blef han på kvällen högeligen förvånad och skrattade bjertligt åt tilldragelsen. Men Amelie, som nu var säker på, att hon icke hade att frukta en ny beundrares uppmärksamheter, gjorde en föraktfull min, då hon hörde talas om den nira och besynnerliga bekantskapen mellan löjtnanten och vin * handlerskan.
Särskilta Utskottet, som ansett sig böra med besvarandet af denna Remiss uppskjuta, till dess det allmänna Betänkande, hvilket tillhört Utskottet att afgifva, rörande grunderna för en ny reglering af Statens Embeten och Tjenster, blifvit öfverenskommet och affattadt, får, sedan nyssnämnde Betänkande numera blifvit till Riksens Högiofl. Ständer vördsamligen öfverlemnadt, härmedelst äran att öfver Friherre Focks förslag yttra följande: Att göromålen vid LandsCanlzlierne och LandsContoiren i senare tider betydligen tilltagit, anser Utskottet vara oneklig!, utan att Utskottet derföre vägar af denna enda an - Serskildta Utskottets Betänkanden. 917 ledning tillstyrka ett tillsättande af flere Tjenstemän derstädes, hvarmed förlägenheten, enligt Utskottets tanka, endast till en del och för någon tid hlefve afhulpen. Denna öfverklagade tillväxt i göromål förspörjes nästan utan undantag inom samtelige Rikets administrativa Verk, allt efter deras olika beskaffenhet och vidden af deras befattningar. Att genom Tjenstemännens förökande komma Verken tili hjelp, vore i Statsverket» närvarande belägenhet omöjligt, och Riksens Ständers allvarligt förklarade önskningar åsyfta tvärtom indragningar och minskning af Tjenstemännens antal. Af enahanda tanka med Friherre Lock, alt den tilltagande mängden af göromål egentligen har sin grund i de täta föi ändringarne af Ekonomiska lagar och stadganden, har derföre Utskottet, som bort , tili följe af Riksens Höglofl. Ständers uppdrag, afgifva förslag till en med ofvannämnde åsyftning instämmande ny reglering af EmbetsVerken, antagit som nödvändigt vilkor, att genom utarbetningen af ett nytt ekonomiskt Lagverk, som skulle innehålla få men bestämda stadganden och föranleda enkelhet och redighet vid deras tillämpning, en sådan gÖromålens oformliga tillväxt för framtiden måste förebyggas.
Om man frågar den stora, mindre bildada delen af Nation hvad qn Svensk SilfverRiksdaler är värd i BancoSedlar, så svarar denna del af Folket säkerligen 48 skillingar, och det skall icke blifva lätt att göra för det begripligt Coursens verkningar, hvarigenom 1 R:dr i BancoSedlar i dag förskaffar ett större qvantum silfver än i morgon, eller är det annat än en blott idée, lika med den som Utskotten i dess förenämnde Förslag utveckladt, hvaraf förhållandet mellan Bancooch RiksgäldsSedlarne bestämmes, emedan de förre, hvilka äro de sednares värdemätare, sjelf ve ej äga något oföränderligt värde. Öfvertygad, att bland de Förslsg Utskottens Betänkande innehåller, intet skulle komma att blifva så gagneligt, om det antoges, som Räkning öfver RiksgäldsContoireis Gäld ifrån 1777 års slut till den 24 April 1789. Länet N:o 1779 Äng. Sept. Skuld vid 1778 iirs början. Så kallade äldre Geniiesiska , _ Al Hoope & Comp. i Amsterdam den r Dec. 1767 - Senare sa kallade Geniiesika ______ Af Hörnecca’&: Hoope i Amsterdam _ dito dito den 1 Mars 1770 _ Det så kallade Bargimska i Amsterdam d 'n 1 Mars 1770 Af Hoope & Comp. samt Fizeaux Grand & C. i dito d. 1 Nov. 1 — Jan 8c Carl Hasselgren i dito d. 19 Febr, 15 Maji celi j5 Nov. 1776 Breutani Cimaroli i Genua den t Augusti 1777 — Tilltänkta Lånet af. Grewe 8c Comp. i Hamburg _ /75- Summa — Upptagne La I i5 1 i4 ir. 1». 13 14 Af Jan &,;Carl Hasselgréen i Amsterdam - — Hoope 8c Comp. samt Fizeaux Grand 8c Comp. i dito — Cousin Brentani Cimaroli i Genua ______ Hoope & Comp. samt Fizeaux Grand &
Men altid trogen de grundsatser jag en gäng prkat, mäste jag wid detta , tillfälle upprepa hwad jag redan wid förra öfwcrläggningen haft den äran yttra: att jag önskade, det Hans Excellcnce Herr Grefwe nk ingalunda mätte inkomma med nägon förklaring , att det ej mätte anses som hade Ridderskapet och Adeln infordrat nägra upplysningar; och att jag derföre tror, det alla Documcnter och Rättegängs» handlingar icke höra hit. Jag skulle frukta, att Rid» dcrskapet och Adeln derigenom kunde, fä anseende af en Domstol, och det är endast om sakens bedriswandc in, för Laga Domstol, som Ridderskapet och Adeln önskat blifwa undrrrätrade. Mänga ropade till bifall ä Grefwe törners yttrande. Friherre 8tnelvon kkoilstein, Lorfits I_,u6vig: Lil ben motion, som Ridderskapet och Adeln wäckt, rörande Hans Excellcnce Herr Grefwe ak LIZZlLs, böra anledningarnc icke sökas i enskildt hat eller bitterhet till hans person: de igenfinnas endast i RiddcrikapctS och Adelns granlagenhet derom, att ingen Ledamot innom Ständet mätte finnas, som icke mätte njuta aktning efter sina egenskaper och sina dygder. Ridderskapet och Adeln hade förmärkt, att Hans Excellcnce Herr Grefwe sk O^giag redan en längre tid bljfwit i utkomna Ströskrifter angripen med smärt utseende tillmäle». Äfwen hade Ridder,kapel och Adeln förmärkt, att Hans Excellcnce wid vesta tlllmälen tegat stilla. Jag tror e) derföre, att icke Hans Excellcnce mägtar att derföre urskulda sig, utan alle. Den 22 September. 725 allenast att han ansett under sin wärdighek,'akt swa ra en person » som med honom icke kunde mäta sig.
Med tysta steg och återhållen andedrägt, närmade jag mig rutan och såg ett litet rum, möbleradt som kabinett, upplyst af ljuset som han ställt på en gammaldags pulpet, hvars sneda klaff var öppen och visade en konstig labyrint af små rum och lådor; han stödde pannan mot handen och syntes liksom med ansträngning påminna sig något; hastigt drog han ut en af lådorna, framtog derutur ett rödt maroquins-fodral, vände det mellan fingrarne på alla sidor och betraktade det noga med ett hjertslitande uttryck af smärta och förtviflan, slutligen suckade han djupt, lade det tillbaka i lådan utan att hafva öppnat det, tillslöt byrån, och vände sig om för att gå tillbaka. Men plötsligt hejdade han sig, stannade tvärt, midt på golfvet, i det han, med en på samma gång vild och förfärad uppsyn, fäste sina ögon på glasdörren. Utan att besinna det han omöjligt kunde se mig i mörkret och gömd i vecken af gardinen som jag var, erfor jag en ovilkorlig känsla af fasa, då dessa djupa hemska ögon liksom genomborrade mig. – Hvem är der? – utropade han, – på en gång med en röst som lät ihålig och onaturlig, som man tänker sig rösten af en vålnad. Det var icke mera tvifvel, jag var upptäckt, och sträckte instinktlikt på mig för att pröfva mina musklers styrka, ångrande att i brådskan ha’ glömt medtaga något vapen till försvar, men denna tanke hann knappt bildas i mitt sinne, innan hans ansigte helt och hållet förändrades; det spända draget af grymhet och vrede, lemnade rum för en sky af det djupaste svårmod, de sammantryckta läpparne öppnades af ett leende, så sorgligt och så fromt som ett barns, hela hans ansigte antog ett så mildt och rörande uttryck, och likheten med Herbert blef i så hög grad förvillande, att jag redan öppnade läpparne för att ropa hans namn, då han vände sig åt sidan, sträckte ut handen, liksom hade han fattat en annans, och sade med en röst så låg och smekande som en älskares: – Anna! var det du?
Men den frihet man hittills haft att ifrån sitt Säterieller Frälsehemman bortsälja så mycket man behagar, och dervid fritaga de frånskilda delarne frän all delaktighet i hemmanets onera: denna frihet, säger jag, är högst vådlig och bör nödvändigt, på sätt i den Nådiga Propositionen blifvit föreslaget, inskränkas. Ty det skulle kunna blifva en för Kronan ganska mehnlig speculation, att först styckevis bortsälja nästan hela egendomen, med fullkomlig skattfrihet, och sedan öfvergifva den lilla till alla oneras utgörande oförmögna stammen. Det är derföre rent af nödvändigt, att det vilkor stadgas, sorn nu blifvit föreslagit, nemligen att de frånskilde jordlotterna skola i förhållande till stor - Den i3 April. 279 leken deltaga i det ursprungliga hemmanets onera. Men med antagande af en sådan proportionerlig fördelning af onera, anser jag den obegränsade klyfnings-friheten böra bibehållas; och får således vördsammast anhålla om återremiss. Friherre Wrangel: Om det förhöll sig så, som Herr Cederschjöld påstått, eller att Ridderskapet och Adeln år 1809 afsagt sig alla privilegier i afseende på besittning af jord, så skulle Säterioch InsockneFrälse-hemman vara lika beskattade med annan jord. I den öfvertygelse, att allt ännu icke är bortgifvet, hemställer jag, om man nu bör gå längre än som skedde år 1809, då de gjorde concessionerna kunde vara allmänt nyttige för Landet, men för det närvarande endast skulle innebära prof af en ytterlig flathet. Jag anhåller, att, i händelse af återremiss, hvad jag anfört, må få åtfölja till Utskotten. Herr Danckwardt:
M. äskat en tillökning i dåvar. anslaget för krigs-collegii deparhr; men i st. f. en sådan tillökning, gjordes en nedsätlning Den 11 Mars e. m. 179 af vid pass 30,000 r:dr. Sedermera har krigs-collegii utredningsdepart. arbetat med förlust hvarje år, enär anslaget varit otillräckligt och äldre förråder i eli eller annat afseende måst tillgripas. Om nu genom Lifgardets lill häst beklädnad någon besparing kunnat åstadkommas, så åtgår likväl denna besparing lill bestridande af de utgifter, hvilka i öfrigt tillhöra utrednings-deparhtet. Hr von Troils, S., betänk, bifogade reservation är i dessa delar särdeles upplysande och utvisar, att anslaget, sådant det oförminskadt borde vara, likväl icke är tillräckligt för fyllande af alla behof. Då K. M. nu icke äskat högre belopp, än anslaget förut varit, vill jag icke påstå att en tillökning derutinnan skall ske; men deremot anhåller jag, att denna punkt måtte återremitteras och yrkar derjemte, att det hitintills varande anslaget mätte oförminskadt bibehållas. Frih. Peyron, Gustaf Abraham: Jag får till alla delar förena mig uti Frih. Palmstjernas sednast yttrade tanke. Likväl skulle jag tro, att det vore bättre att helt. enkelt afslå detta betänk. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Som nogsamt kändt är, har krigscollegiura under sin förvaltning 2:ne slags förråder under det depart. hvars anslag nu är i fråga, nemi. utrednings-afd:n. Det ena slaget af dessa förråder är det, som benämnes allmänna förrådet, och har sedan längre tider tillbaka varit afsedt för arméens behof i allmänhet. Det andra slaget är det s. k. krigsförrådet som är särskildt beräknadl för beväringsmanskapets beklädnad och utredning i händelse af krig. Dessa förblandas icke med hvarandra.
Deceraher e. ra, Riddarhusets Genealogiska Arehiv. Ända lill JustitieRådet och Commendören Marcks von Wiirtenbergs död 1817, då hans dyrbara Genealogiska Samlingar genom Testamente tillföllo Riddarhuset, måste man vid. nästan alla tillfällen, då några vigtigare upplysningar och underrättelser erfordrades, rådfråga honom. Genom denna för Gifvaren hedrande och för Riddarhuset högst nyttiga gåfva erhöll det Genealogiska Archi vet en fullständighet, som det förut aldrig ägt. Genom en af Herrar RiddarhusDirektörernes, Herr GeneralMajoren af Melins alldeles ojemnförligt trägna och nitiska försorg, hafva icke allenast framlidne JustitieRådet Marcks von Wiirtenbergs samlingar af Stamtaflor, utgörande nära Booo Tabeller, blifvit renskrifna, utan i flere delar, och serskilt sedan 1817, completterade, jemte största delen af Riddarhusets äldre och nyare Stamtaflor. Men mycket återstår likväl, och för framtiden uppkommer, i händelse det nya sättet att adla skall fortfara, vida större, ja nästan oöfvervinnerliga svårigheter, än hittills, att hålla Stamtaflorne fullständiga, emedan en Slägts alla ofrälsegrenar böra befinnas lika completta som den Adeliga, så väl i anseende till bevis, i händelse af tvist om den Adeliga värdigheten, som för arfsfrågor m. m. Jag vågar således tro, att alla de bidrag, som Den 12 December e. m. i65 Riddarhusets Genealogiska Archiv kari tillegna sig, böra begagnas. Framlidne CommendeurCapitainen, Friherre af Klercker har efterlemnat en ganska rik Genealogisk Samling, som äger den egenheten att, utom flere Adeliga Ätters, till största delen bestå af Ofrälse Slägters Stamtaflor.
Öregrunds stads begäran om afskrifning af ett till nämnde stad af allmänna medel beviljadt lån; 5:o Herr Bagges, angående löne-ersättning till Lärare vid Uddevalla stads lägre lärdomsskola; och 6:0 Herr Bagges, angående åtgärder Lill jemnkning och förenkling af hemmantals-räntan, samt rustoch rottings-skyldigheten i Länen, jemte frälsefrihetens inlösning. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Herr Engströms motion, angående upphörande af Grufveoch Grufve-Tings-Rätten i Fahlun. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Herr Westmans motioner: l:o angående indragning af Furusunds Tullkammare; uti hvilket äftine Herrar Brinck och Valleij sig yttrat; och 2:o om åtskilliga bestämmelser, i afseende på Kongl. Förordningen den 10 September 1828 om Handlandes i sjö- och stapel-städerne skyldighet alt ärligen införskrifva ett visst qvantum salt. S. D. Till Banco-Utskoltet remitterades en af Herr Bagge väckt motion, dels om villkoren för återbetalning af de lån, som Uddevalla stads Borgerskap och församling af Rikets Ständers Bank erhållit, och dels angående begäran om ett nytt lån af Bankens medel till Uddevalla stads församling. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande motioner: l:o Herr Christier sons , angående anslag till fattigvården i Carlskrona, uti hvilket ämne flere af Ståndets ledamöter sig yttrat; 2:o Herr Petres, angående pensionsrätt för Ledamöter af Högsta Domstolen och af Stats-Rådet, Stats-Secreterare eller andre Föredragande hos Kongl. Maj:t, under vissa förutsatta, serskildta uppgifna, fall; och 3:o Herr Bydins, angående anslag för Landtbruks-Institutet vid Degeberg; uti hvilken fråga flere af Ståndets ledamöter sig utlåtit. S. D. Till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet remitterades en af Herr Berglund väckt motion, angående tjenstehjons flyttningstid; uti hvilket ämne Herrar Langenberg och Valleij jemväl sig yttrat.
Alven smuglingsrörelsen kan periodiskt förändra sin riginius.’, och då är nödigt att derefter lämpa ordnandet af kustbevakningen i ena eller andra distriktet. Allt delta visar, hurusom det kan medföra stora oläg, •(dieter och verkligt äfventyr, om man för sålunda erforderliga förändringar i den lokala administrationsoch hevaknings-organisationen skulle behöfva afvakta en kommande riksdags pröfning, och sedermera ovilkorligen vara hunden vid en för tre eller (lera år fastställd aflöninesslat. Utsk:t Ilar visserligen inledt sin framställning med det varande alt, »Ulsk:t funnit (hiskligt, alt jemväl vid tullverket en fullständig lönereglering hlefve åväeabraet. hvarigenom dels en lättare öfversigt af förvaltningen och förenkling af räkenskaperna kumle er allas, dels ock anslaget fördelas i (vänne, deraf blott det ena behöfde såsom lörslags-anslag uppföras; men Utskds hemställan går ut på. att R. Sl:r skulle hos K. M. begära ett »fullständigt förslag så väl lill definitilt ordnande af Generaltullstyrelsen, den vid tullverket anställda tjensteihannaoch bevakningspersonal, sorn ock tdl reglering af afiönings-kostnaderna för hela denna förvaltning.» Af hvad jag redan haft äran anföra hoppas jag vara ådagalagdt, alt en stadigvarande reglering i så vidsträckt mån icke utan skada lör det allmänna kan ske. I afseende på K. Postverket har Ut-sk:t ej framställt enahanda förslag, sannolikt derföre alt behof al nya postexpedilörer i orterna tid efter annan kan inträffa. Mig svnes likväl, att de af mig utredda omständigheter, med hänsigt lill tullverkets lokalorganisation, höra anses åtminstone lika verkande lör bibehållande af nu gällande ordning. Hade LJtsk:t inskränkt sitt förslag lill tullverkets öfverstyrelse och den centrala administrationspersonalcn, d. v. s. styrelsens kansli och hufvudkontor, skulle jag emot förslaget icke haft något att erinra; men då (Jtskds framställning omfattar
Eders Kongl. Maj:ts alleruuderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, JOIL IIENR. THOMANDER. IL M. MELIN. A. N. SUNDBERG. WILH. FLENSBURG. Lunds Domkapitel den 19 December 1861. darl Westdahl. — 348 — Högvördig» Domkapitlet i Lund! Till besvarande af de anmärkningar, Rikets Ständers Herrar Revisorer gjort vid Lunds högre elementarläroverks räkenskaper för år 1859, får jag, beträffande de i egna kassan anmärkte 300 R:dr, anföra detsamma, som jag den 12 April i år androg rörande en dylik af Kammar-rätten gjord anmärkning för år 1858. Från äldre tider har hvarje bemedlad yngling vid detta läroverk betalt 3 R:dr R:mt om året till ljus och ved, och skolans egna kassa lemnat bidrag härtill för de medellöse. Af räkenskaperna synes, att långt före den tid jag blef Rektor, eller alltsedan 1843, liar skolans egna kassa för detta ändamål årligen bidragit med värdet för 8 å 9 famnar bokved. Af intyg, som jag bifogade mitt svar till Kammar-rätten den 12 sistlidne April, syntes, att under de sednare åren priset för nämnde vedqvantitet vida öfverstiger de i skolans egna kassa debiterade 300 R:dr. Endast derigenom att brännmaterialierna under sommaren och för Rektors egna pengar uppköpas, hafva de kunnat anskaffas till det billiga pris, som hittills skett. Skall egna kassan ej lemna detta bidrag för de medellöse, så blir det nödvändigt att de bemedlade få erlägga en högre afgift, än den hittills brukliga; men för vidtagande af en sådan åtgärd har jag ansett mig förhindrad genom Kongl. Maj:ts nådige bref af den 23 Maj 1857, i hvilket nådigt bifall meddelas, att med anskaffande af det till skolan nödiga vedoch ljusförråd måtte förfaras framgent som hittills. Beträffande den andra anmärkningen eller de i premiekassau upptagne 625 R:dr 20 öre, så förhåller sig dermed så:
Utskottet tillhört minoriteten både i afseende på hufvudsaken, och tillägget. Jag anser öfverflödigt att närmare utveckla de skäl som legat till grund för min öfvertygelse, då hufvudsaken är afgjord. Blott i afseende på slutmeningen får jag anmärka, att jag ansåg den ganska olämpelig synnerligen af det skäl, att 37 RegeringsFormon ej fanns vidrörd i remissen, och ej eller ägda gemenskap tned det ämne, hvaröfver Utskottet borde utlåta sig. På denna grund reserverade jag emot tillägget, men hemställer om någon återremiss kan äga rum, då den ej i Utskottet kan upptagas, där blott 4 tillhört minoriteten. Friherre Cederström, Jacob: I anledning af den discusaion, som uppstått öfver ConstitutionsUiskottets Betänkande, anhåller jag få yttra några ord forst i afseende a det tillägg, sorn in - 4io Den a T Ocloher e, m. flutit efter det Utskottet besvarat frågan. Hade denna slutmening varit intagen ibland motiverne, bade icke ens någon discussion lagligen kunnat äga rum. Nu är frågan, pro detta tillägg, di det ej finnes inryckt uti sjelfva Betänkandet, är utom dess gräns, och såsom sådant skulle anses icke höra t i i 1 saken; men äfven i det afseende! tror jag dwt vara tillräckligt , att Betänkandet lägges till handlingarna. Det har blifvit yrkadt af någre ledamöter, att Betänkandet borde återremitteras, på det detta tillägg kunde uteslutas. En återremisa af Riksens Ständers beslut till Riksen® Ständer är något besynnerligt. ConsfitutionsUt3kottet, corn i dessa frågor afgör med Riksén# Ständers rätt, kan ej af dem emottaga någon återremiss. Det har blifvit pistådt, att alldenstund ConatitutionsUtskottet inkommit med ett Betänkande, så vore det att anse såsom ett annat Utskott j men den värde talaren har ej erinrat sig, att ConstitutionsUtskottet i detta fall handlat icke såsom sn underordnad, utan såsom en, utöfver Riksens Ständers plena, tillsatt authoritet.