Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr af Brinckman : jag begärde ordet för att här framställa min redan i Bevillningsutskottet yttrade tanka, att Capltalisterne , långt ifrån att skada , fast hellre äio nyttig© för ett Land ; men finner detta ämne af Herr Friherre Anckarsvärd så fullständigt utveckladt, att jag endast bör tillägga, det jag for min del känner många aktningsvärda Fordringsägare, och tror att de i allmänhet böra så bedömmas, intilldess motsattsen blifvit ådagalagdHvilket för Gäfdenärer, efter nu varande Författning, alldeles icke är omöjligt att tillvägabringa. Att tidens nuvarande skick, långt ifrån att aflägsna, fast hellre påkallar ett nytt Beskattnings-sätt, har jag svårt att finna j helt olika är det åtminstone mot i8to. Då utströmmade Penningar ifrån Banquen öfver liela Riket, nu indragas de ifrån allmänna Rörelsen. Då var vinsten af föregående årens lyckliga Handels - conjunctur med England ännu i behåll, och så mycket Penningar, som elter .den 396 Den 2 4 Martti, f. m. tiden icke nedlagda på Fastigheter å Landet och i Siäderne Då hade Landet erhållit tvänne års förmånligt.fkördar , med full tillgång af egen Spannmål, ocfi.pm vid sådana oms änf*heter den antagna Bevillning^ ni-thoden ie\e kunde bära sig, så är väl ingen fördel, deraf ati vänta , i ett nästan alldeles motsatt löriiätlande. "n -c Det är sagdt, att den B villning, sorn nu utgår, trycker den jordbrukande Menigheten. Men den erfarenhet jag äger, gifver mi.v: mycken anUdning att tvifla derpå , åtminstone an* ser jag icke allmänna öfvertyg.-isen hos mer» än 147,000 bolaste Bönder fullkomligt tillkännagitven genpm några al sexno röster emot några af fyratio, innom deras Stand, utan är. tvärtom af den öfvertygelse, att Allmoden häruti, sorn i mycket annat, önskar att undvika täta ombyten.
Frih. Fleetwood, Carl Gust., uppläste följande: De anmärkningar, som af åtskilliga ledamöter blifvit gjorda vid StatsUtsk:s förra utlåt., rör:de chefslönens förhöjande vid Wermlands Jägare, synas mig hafva varit tillräckliga för alt tillvägabringa ett förändradt beslut. Utsk. delar ej denna åsigt på grund deraf, att anslagssumman för reg:tet vid sisth riksdag tillökades med 2775 r:dr 4o sk.; att chefen deraf ensam erhöll 788: 16., och att statsverkets tillgångar nu icke medgifva beviljandet af några löneförbättringar. Sannt är det visserligen, att på reg:tets stat uppfördes 2775: 4°.; men ingalunda tillökades staten med denna summa, ty vid samma tid förminskadeg reg:tets stat med 680 r:dr, hvilka förut blifvit erlagda af Philipstads bergslag. Ej heller bekom chefen mer än 288: 16. tillökning, emedan chefslönen redan före 1823 års riksdag var förhöjd med 5oo r:dr. Hela tillökningen för regttet utgör sålunda endast 15g5: 40. De 2:ne första argumenten för afslaget torde, på grund af hvad nu blifvit anfördt, förfalla. Hvad åter det sista 3^6 Den i3 Augusti e. m. angår, Ian eller bör jag icke ingå i någon factisk motbevisning. Besynnerligt förefaller det alltid, att statsverkets tillgångar ej medgifva en utgift af 678: 16. till en reg:tschef|, som ej har boställe och hvars löneinkomster äro nedsatta i paritet med i:ste majorerna vid öfriga reg:ter eller 1821 r:dr; utgörande således 700 r:dr mindre, än som är anslaget för bataillonscheferna vid de corpsen, der endast sådana chefer finnas. Att jemna ett sådant förhållande lärer icke af någon kunna anses för slösaktighet, hvaremot uraktlåtandet häraf förefaller mig såsom ett förbiseende af den billighet och rättvisa, som i första rummet åligger representanten.
Jag fick således nöja mig med att deltaga i fackeltåget till den store konungens ära. Min vän Pettersson visade sig, trots sina materialistiska tendenser, besjälad af samma heliga patriotism, ty äfven han förklarade sig villig att bära en fackla. Detta gladde mig hjertligen, ty det visade ju, att han fortfarande hade någon känsla qvar för det stora och upphöjda i lifvet. Högtidsdagens afton samlades vi utanför Exercishuset för att emottaga våra facklor. Jag hade ifört mig mina bästa kläder, och Pettersson hade äfven sina bästa, n. b. han hade på sig de enda, han egde. Klockan ½ 8 e. m. antände vi facklorna och så började tåget, som utgjordes af omkring tvåhundra medlemmar, alla besjälade af samma vackra tanke: att hedra hjeltekonungens minne. Det var förvisso en ståtlig anblick, detta fackeltåg erbjöd, då det, med regementsmusik i spetsen, likt en eldskimrande orm ringlade sig igenom gatorna och så öfver den s. k. Kämpebron in på Norra Hamngatan samt fram till torget. På Gustaf Adolfs torg var då församlad en ofantlig menniskomassa. Hufvud vid hufvud bildade den en väldig, hela torget utfyllande fyrkant kring konungastatyn, tillbakahållen på några alnars afstånd från densamma af ordningens upprätthållare, som bildat en öppen väg för sångarne till den för dem uppförda tribunen, äfvensom invid kanalen en väg för fackeltåget, hvilket der uppställde sig. Fackeltåget gjorde trots konkurrensen med gasdekorationen kring statyn en bländande effekt. De rödglänsande facklorna återspeglades i den breda kanalen och kastade sitt skimmer öfver till den andra sidan på Södra Hamngatan, der också en »kompakt majoritet» var samlad; ty från kajbredden till de upplysta butikfönstren stodo der led vid led. Straxt efter det fackeltåget stannat, hördes från rådhuset tonerna af en marsch, och med artillerimusiken i teten tågade den hundrahöfdade sångarskaran ned från rådhussalen, der den nyss haft repetition på några af sångstyckena, till tribunen, der den tillika med regementsmusiken uppställde sig.
R:dr. sk. Mantals penningar. R:dr. 851 sk. Tionde och Räntor af Bruk, Verk och Inrättningar. R.dr. sk. Kostnad för Rotering. R:dr. 292 sk. 54 Kostnad för stadens styrelse. Pastorers. R:dr. 2.151 sk. Kommini strars. R:dr. 1,025 sk. Kyrko betjenings. R:dr. 100 sk. Summa. Ridr. 5,500 sk. Skjuts. R:dr. 279 sk. Väghållning. R:dr. 458 sk. Diverse onera och allmänna besvär. GEORG von ROSEN. O. Beckman. KONGL. MAJ:TS liEFALLNINGSHAFVANDES uti J$t a l tn ir I) u s § än un KONGIj. MAJ:T i it t* it f r tl«it i a /i e t afffifti# P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Malmöhus län lör åren 1842, 1843, 1844,1845, 1846 och 1847. § i Länets allmänna beskaffenhet» I afseende på gränsorne har länet icke undergått någon förändring, ehuru en sådan på åtskilliga ställen vore af behofvet påkallad; isynnerhet vid de intill Christianstads läns gräns belägne gästgifvaregårdarne Röstånga och Tranås. Den förstnämnde, belägen i Röstånga socken och Onsjö härad har, efter en långvarig rättegång, sent omsider fått sig anslagne lämpliga reservhemman ifrån Christianstads län, belägne närmare gästgifvargården än något reservhemman från detta län, med undantag af de i Röstänga by befintliga. Indelningen af de från Christianstads län anslagne hemman går likväl trögt och är ännu icke nöjaktigt fullbordad; allt en följd deraf att gästgifvargården lyder under en och reservhemmanen under en annan länsstyrelse och kronobetjent, hvilka olägenheter icke inträffade, derest Röstånga socken icke vore delad emellan tvänne län.
Försedd med binocle denna gång och med återvunnen hållning kände löjtnanten sig snart väl till pass i denna vänliga krets och visade sig i sin verkliga dager, full af lif och spiritualitet och berättade med talang för sitt värdfolk de lustiga vidrigheter hans närsynthet beredt honom. Den unga flickan skrattade till en böljan deråt och kände sig dragen mot denne ståtlige och älskvärde gosse, som man hade spelat så många puts och som sjelf skämtade deröfver med så mycket godt humör. Löjtnantens tillbakadragenhet retade henne. Han bibehöll samma uppförande gent emot henne, visade sig som präktig gosse, nästan som kamrat utan att missbruka sin egendomliga presentation för att göra den minsta kur eller draga fördel af en situation, som han för öfrigt icke tillmätte någon betydelse.H ?ftd försiggick inom henne? Hjertat har sina öfverraskningar, som kanna vara svåra att förklara. Med hjelp af den romantiska fantasien, det oföratsedda närmande som händelserna med-fort, gick det derhän, att några veckor senare chefen kom och talade om för en gammal kamrat, att denna gång var hans dotter fångad; hennes hjerta slog så mycket kraftigare, som det dröjt länge, innan det böijat röra sig. Han bad sin kamrat sondera vår l^jelte och förmå honom, om det lät sig göra, att inställa sig såsom friare och låta honom aoa, att det ej skalle illa upptagas; fadern kunde inte gerna gå längre till mötes. Hvem blef förvånad, om icke des Platreux, då han fick ▼eta följden af hvad som händt. Oss emellan sagdt anade han nog någonting, men återhölls af sin tillbakadragenhet. Uppdraget utfördes emellertid så väl, att den unge löjtnanten förmåddes till bekännelse och att derefter anhålla om sin tillbeddas hand, nian att hafva den minsta föreställning om, hvarifrån första steget tagits. » År det inte en gök med tur », sade kamraterna, » och det &amp; r ändå oss han till stor del har att tacka för sin lycka. »
Jag befattar mig icke med att uppgöra någon balanee mellan antalet af Canzlister, som landet leinnar, och antalet af Canzlister, som Hufvudstaden presterar. Jag vet blott att det finnes en benägenhet att placera sina bekanta, sorn bör begränsas. Når Canzlister antagas borde visst Secreteraren höras* Men jag har funnit att man föga efterfrågar något vitsord om skicklighet. Genom renskrifvare, hvilka icke saknas, utan finnas färdige 433 Den 12 Februarii, att i>å kallelse infinna sig, kunna de fem exemplar af ett Betänkande, sorn Utskottet behofver, litt utskrifva®, när en dicterar. Fyra extra Canzlister kosta 5oo R;dr i månaden, och för denna summa kan hela den renskrifningskostnad bestridas, som ett Utskott för Riksdagen behöfver. Herr von Hartmansdorff: Jag vill ej vi dare upptaga tiden med någon discussion, blott upplysa några facta. Friherre Cederström yttrade, såsom jag tyckte, att det var blott en särskilt sak, nemligen den om tryckfriheten, som sysselsatte Constitutions-Utskottet 1812; men, utom denna, var äfven en annan öfverlemnad tili Utskottet, nemligen Konungens proposition om ändringar uti Sveriges Statsförvaltning, och ruan torde erinra sig, att dessa bägge voro de betydligaste som förmodligen kommit till Utskottet sedan antagandet af närvarande Rege. ringsForm, att det ledde till vidlyftiga öfverläggningar och mycket arbete. I afseende på den, af en annan skulle kunna få renskrifvare, sorn voro nog skicklige till Utskotts arbeiet, vill jag påminna mig hafva hört af Oeeonomieeller något annat Utskotts Ordförande, att omkring 70 personer anmält sig till erhållande af Canzlist-beställningarne derstädes. År detta förhållandet, så tror jag ej att man K-höft befara brist på Tjenstemän, kunniga nog till den renskrifning, som erfordras inom Or conomit Utskottet, synnerligen om man, såsom jag föreslagit, åt Secreteraren lemnar en viss sununa, för hvilken han skolat Den .12 Februarii. 45g besörja renskrifningen.
Departements-chefen i underdånighet anfört och hemställt samt befallde, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition i ämnet skulle uppsättas, för att till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo, Fritt Rythén. Kongl Maj.ts Nåd. Proposition N:o 13. U Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-departemenlet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen uti StalsRddet ä Stockholms Slott den 6 Februari 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stals-Råden: Wallensteen, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, och Friherre af Ugglas. Departements-chefen, Stats-rådet Ulner, anmälde och föredrog i underdånighet: H:o. Kammar-kollegii underdåniga Betänkande den]f26 Juli 1855, i fråga om sättet för reserv-räntornas utgörande i Blekinge län — I anledning häraf anförde Departements-chefen^i underdånighet: ”Enär hvad i afseende på öfverskotts-räntorna i Blekinge blifvit af mig i underdånighet anfördt, äfven eger tillämplighet på de derstädes utgående s. k. reservräntor, ehuru dessa, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, först från och med år 1859 skulle komma att utgöras med förvandling efter årlig markegång, hemtar jag häraf anledning att i underdånighet tillstyrka, att det af mig 14 Kongl. Maj.is Nåd.
Handelsnäringen förutsätter för sin verksamhet och sin trefnad, möjligheten att, på vissa gifna grunder beräkna den blifvande Coursen; och hvarje skuldsatt mans personliga lugn beror på möjligheten att kunna från tidens ställning beräkna sin skuld; att kuDna någorlunda beräkna i hvad mon den, genom Coursens fall förökas utöfver hvad den vsr, när skulden gjordes; men dessa möjligheter existera icke mera sedan dagens Cours beror på dagens godtycko, utan att likväl möjligen fixera framtidens; och följderna af denna skadlighet förmår Konungen, med ali sin kärlek för Svenska Folket, icke hvarken förekomma eller afböja; samt skulle det icke ens med all oinskränkt magt; emedan faran uppkommer af sjelfva Beslutet, och blir, till äfventyr», länge existerande, alldeles oberoende af det goda bruk af samma Beslut, som Konungen säkerligen endast kommer att göra. Ingen Svensk man kan mera, eller lifligare; än jag, önska, att de Beslut, hvilka synes gifva åt denna Riksdag en olycklig märkvärdighet, må af utgången rättvisas; men emedlertid må också ingen förtänka mig, att jag räknar mig till tröst, att icke hafva till dem bidragit, Herr Dalman, Lars Johan, anförde skriftligen : Då Den Io Junti e. ml 5*9 Då beslutet om de ,financiella operatio-3, nerne i mitt Fädernesland nu omsider för 5 år hunnit här bestämmas, anhåller jag vördsammast, att få till Protocollet reservera min orubbliga öfvertygelse i detta vigtiga ämne. Hvad Constitutionen är i det Politiska, det är financeplanen i det Ekonomiska: I båda måste euren vara radical och uppskofvet dermed anser jag förderfligt: Basen för en god Constitution är en väl organiserad representation och för en god finance myntväsendets full kornilla skiljande fran Creditoch Lane-väsendet : vi försummade lägga den förra 1809 vid ett tillfälle, som troligen ej återkommer: v> försumma det senare nu, då vi i fredens djupa lugn, utan utlänsk skuld, under en Konung, som utgör vår stolthet, den der med stark arm kan befordra en ny sakernas ordning, bibehålla grund orsaken till det i hela vårt samhälls lif så ingripande onda.
– Han är ingen blodsugare! – Gif plats åt amiralen! ropades om hvartannat. Ändtligen hade herrarne kommit upp på fritrappan framför Björnbergska huset. Den högreste amiralen igenkändes äfven af de längst bort stående. Larmet och stojet aftogo ett ögonblick. – Jag uppmanar och besvär eder, godt folk, att afstå från öfvervåld och skingra er, utropade amiralen med hög röst. – Vi skingra oss ej, förrän Björnberg utfäster sig att ej bränna. – Skaffa oss bröd, amiral, vi behöfva bröd, men ej brännvin. – Låt oss gå till bränneriet, det är förstördt i en handvändning! – Lämna ut den rackaren Björnberg, det är han, som är skulden till hela eländet! – Förbjud den satan att bränna, skrek en röst. – Det är platt ogörligt att uppfylla er önskan, go’ vänner, ty det går öfver min befogenhet att inställa bränningen vid kronobränneriet. Slikt beror på konungens nådiga vilja och befallning. De vildaste skrän och ursinnigaste förbannelser ljödo genom folkhopen. Tumultet växte. – Vi måste till hvarje pris hindra blodsutgjutelse, sade kommendanten till de rådvilla herrarne omkring sig. Nöden har ingen lag. Det gäller ämbetet, men vi måste skaffa lugn à tout prix. – Jag önskar den lede tagit Björnberg för länge sedan, mumlade landshöfdingen. Amiralen höjde handen till tecken att han ville tala. – Jag lofvar, att arbetet vid kronobränneriet skall inställas, tills konungens svar hinner anlända, ropade han med hög röst Orden fingo en nästan ögonblicklig påföljd. Folket gjorde ej motstånd, då vakt utsattes utanför Björnbergs hus. Några gesäller och bättre klädda personer, hvilka tycktes vara ledare för upploppet, uppmanade folket att hurra för amiralen. Ett par djärfva sällar togo honom till och med under armen och tågade under ideligt hurrande och lefverop tillbaka med honom till Stora Torget. Men vid åsynen af det rikt upplysta Rådhuset, hvarifrån dansmusiken ljöd, bröt raseriet ut på nytt. – Ut med Björnberg, ut med Björnberg, ut med Björnberg!
Ridderstad och Adelns tålamod, kunde än flere anmärkningar emot UkstottetS forslags meningar framställas. men dä ladane icke lära komma att saknas, slutar jag med detze i den förhoppning, art ärendet ivar - Dm 28 K7ajl. warder till lätskoktek äkerförwist, för akt, sedan derifrån blifwit skildt hwad, som innebär »arn? af bcwilloin jsfräga, samt de förändringar uti 3>garne emv! svala och dryckenskap, som kunna finnas nödige och kill närwarande lider lämpelige för att med ^ full kraft werka till deras ändamål, af lltskonet ä nyo ara» skås r den öfweresstammelse med Konungens nädiga proposition, hwi.ken icke kan åsidosätta-?. Herr De krete, Axel, upläste ett sä lydande : Wäidsam» Memorial! A fragen em bräuwinob'änniiigen, den iaq nu anser b'ir>"§ b i:vit f>"wa!1dlad ifren frk husbe' hofsbrännlng bw rom a>>a i detta ämne ulkomn Kon. i. Maji s > ädiga stadgar och tillåtelser ha> )lar, lill en s briks inrök ning som ingen författning ti atit, torde mig lemnäs tilt ständ yttra Mina tankar.
Glas L. , Crystall-arbeten, alla slag W. 80 1 L. „ Flasser, slipade eller oslipade W. 35 1 L. „ Fönsterglas, alla slag, skuret eli. oskur. W. 30 1 L. „ Glasögon och Lorgnetter ined eller utan foder w. 25 1 „ Ljuskron - Glas , slipade w. 15 1 „ Optiska, lösa och oinfattade W. i 5 i „ „ Monterade se Instrumenter „ Spegel „ „ Bå och oslipade eller så kallade Glasämnen W. 2 o 1 , „ slipade, ofolieiade, alla slag W. 30 1 , „ , folierade af alla slag W. 50 1 L. Vinoch Dricksglas af alla slag W. 50 3 „ Krasglas eller Glasskårf W. 1 5 3 o 6 Inkom Utgå- Tranmande ende sito TullTullTu 11- Proc. Proc. Proc. Glas „ Glas och Glas-arbeten af alla slag ej specifi. cerade W. 5° 1 Glasgalla 1 0 Gleteeller Silfverglitt se Bly Glober W. 10 Gorras se Väfnad af Bomull Grainesd’ Avignon, seFärgor Granat-Aplen 15 „ „ skal 1 0 GrifHar af Sten W. 3° Gryn 3, Hertz 50 „ Macron 50 „ Manna 50 „ Nudeln 5° „ Perle 5° „ Sago 35 , Creditupplag ioot I „ Eis 35 , , Creditupplag 6oo tt I , Tapibcki 35 „ Vermicelli 50 o Ägg 50 „ Andra slags seSpannmål Guld , oarbetadt, fritt för Tull och alla slags afgifter, * 1 Q07 L. L.
Inte för tegbiten, för dä gjol’en just dä samma, sa’n, för dän hadde han ändå supi opp, sa’n, men för att han tyckte sej liksom illa lurad. Han svor på, att Ers-Ers Kalle nog skulle få betale kalase’ – men åra gick, å inte tog han sej nå elakt för, som väl va’, för i botten va’n inte elak, kräke’. När han hadde vuri hemma i ett års ti’, så gick’en bort å va’ borte en hel’en månad, å när han då kom igen, så börje han supe som allra argast. Nämdeman sa, att han hållits i byn, där dottern hanses va’ gift, å vuri så konsti’ å stillsam, att man rakt inte känt igen’en. Jaha, så vart dä en otroligt svår vinter. Snön föll så tätt, att skogen va’ full, å kallt va’ dä, så dä knäffte i knutarn. Gris-Kalle slank dörarn emellan å fick sej en bit här å en bit där. När dä lä fram te jul, så hadd’en riktigt grant me’ göra, för se, ett svin fins dä då mest i hvar gål, å skollinga å rakninga va’ dä just ingen som höll nå’ på. Men han kunne inte hålle sej, utan fick han en slant, så skull’en en te sta’n å köpe bränvin å traktere. Körkråde’ frägte Ers-Ers Kalle, om inte han ville ta’n hem te sitt å föda’n, ätter som dom ändå skulle vara liksom ett par bröder – men dä ville han inte, å inte ville han ge en slant häller, för att få in’en hos nå’ hyggligte folk.
I betraktande af nu antydda jemte flera andra härvid förekommande förhållanden, syntes det oeftergifligen nödvändigt, att ej mindre Riksgälds-kontoret, än vederbörande kunde med säkerhet påräkna att de anvisade medlen funnes att tillgå vid de tidpunkter, då desamma borde för sitt ändamål utbetalas Någon tillförlitlig visshet härom kunde dock icke vinnas, med mindre de, som ville åtaga sig lemna de erforderliga medlen, dertill uttryckligen förbunde sig genom ingången öfverenskommelse eller afslutadt kontrakt. Dessutom erinrades, att, ehuru den summa, som intill 1863 års slut finge inom landet upplånas, visserligen vore mindre betydlig i jemförelse med rikets hela rörelsekapital, det likväl ej kunde antagas, att densamma, så snart behofvet kräfde, skulle kunna upplånas, derest icke lånevilkoren blefve särdeles förmånliga för låugifvaren och i samma mån betungande för statsverket. I öfverensstämmelse med dessa åsigter och med företrädesvis fästadt afseende å det ändamål, för hvilket medel, enligt Rikets Ständers beslut om ofvannämnde 3:ne jernvägars anläggning, måste i första rummet upplånas, föreslogo Kommitterade att anbud ä öfvertagande af hela eller visst betydligare belopp utaf det lån, 3,000,000 R:dr, för hvilket obligationer nu komme att utgifvas, måtte genom kungörelse i allmänna tidningarne infordras, hvarjemte Kommitterade uppgåfvo förslag till de uppgifter, som i dessa anbud borde meddelas. Den nästa fråga, som af Kommitterade afhandlades, angick »beloppet af den kapitalrabatt eller provision, som vid ifrågavarande lån kunde högst medgifvas». Beträf fande denna fråga erinrades att, enligt 2 mom. i reglementets 228 §, finge upplåningen »icke företagas i annat fall, än att penningar inom riket blefve att tillgå mot ett pris, »som icke öfverstiger kostnaden för det under år 1860 till fortsättning af statens jern»vägsbyggnader utrikes upptagna lån».
Och då, i allt fall, samma inrättning hufvudsakligen afser lättnad vid vahrors lossning, ifrån fartygen på land, hvilken det tillkommer SkeppsRedarne att föranstalta; anse Revisorerne inköpet af sagde kran hafva medfört en för Tullverket främmande utgift. C 99 ) I sammanhang med underdånigt förslag till en efter det allmännas tillgånger lämpad tillökning uti TullBetjeningens löne-vilkor, har General-TullStyreisen, som, af anförde orsaker, funnit bibehållandet af TullBetjeningens Sportel-inkomstefr under varande förhållanden oundvikligt, men att desse inkomster, hvilka dels grundade sig på häfd, dels voro i Författningarne föreskrifne, borde efter ändamålsenligare grunder bestämmas, år 1826 hos Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifvit, att varuprisen, sedan år 1686, då den Taxa, hvarpå TullBetjeninsens Sportel-inkomster ursprungligen och till lmfvudsakligaste del sig grunda, mångdubbelt stigit, under det myntvärdet i samma mon fallit, "att deraf blifvit en följd, det de i Taxan utsatte afgifter, dels genom godvilliga öfverenskommelser emellan de handlande och TulITjenstemäfinen, dels genom egenmäktigt debiterande af desse senare blifvit å hvarje serskild ort, efter omsländigheterne, till numerairen förhöjda och på olika sätt evalverade, hvarefter uppbärandet deraf fortfarit, tills ett långvarigt bruk gifvit det helgden af ett stadgande: alt senare tiders utvidgade handelsrörelse och de deraf följde mångfaldiga controller jemväl gifvit anledning till flere sportel-afgifter, som Taxan icke innehölle, och hvilka merendels skola blifvit godtyckligt beräknade och erlagde; att detta vilkorliga i afgifternes utgörande, mer än sjelfva deras natur och uppbördssättet, för hvarje rättänkande