Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1789 aflåtet Betänkande, häröfver i underdånighet sig utlåtit, och dervid, hvad angår det uti Riket antagrla Mål, på anförda grundliga skäl, tillstyrkt, 1:0 att Mäl-tunnatis cub-mått så utvidgas och förökas, att de i stället för råga tillagde 4 kappar deruti äfven innefattas, och i lika proportion cubeine för halfva samt de öfriga delar af tunnan, alltsammans i struket mål; 2:0 att alla slags torra varor, som. icke komma att vägas, utan äro mätning underkastade, såsom malt, salt, kalk, potaes, rofvor, kålrötter och frugt med flera, äfven böra med samma mål-tunna mätas ; men hvaremot packtunnor, deruti salt fisk, kött, tjära och andra varor inläggas, skulle förblifva vid det för dem stadgade innehåll af 48 kannor, emedan de, under en större rymd, ej kunde handteras, och 3:0 att mål-tunnan måtte ökas med en kanna* så att den finge bestå af 64 kannor, hvarigenom en fullkomlig öfverensstämmelse med kaune målet vunnes, så att en kappe blefve jemt 2 kannor, och en half kappe en kanna, till nytta och lättning vid både allmän och enskild hushållning; och beträffande Vigternas inskränkning, efter uppräknande af deras särskildta slag , samt sättet och ordningen huru deras olikhet sins imellan tillkommit, yttrat, att om , af åbeopade orsaker, slitnings-markerna skulle anses ej böra upptagas viel Bergsoch Uppstads vigtens reduction till Victualie-vigt, så, vöre, vid beräknande! af skillnaden imellan Victualieoch Be gsyigt, densamma ej mera invecklad, an a t förstnämnd® - Den 20 Juli. nämnde vigt förhölle sig till den sednare , soiy« 23 till 22 eller 100 till 88, sa att Bergsvigten vöre jemt 12 proCent tyngre än Victualie-vigten och kunde således dertill förvandlas, om 12 jtroCerjt af ett gifvet qvantum Bergs-vigt afdrogos ; att enär Uppstads-vigtens förhållande till Victualie-vigt vore slitnings-markerna oberäknade, som 21 till 25, eller 84 till 100, pcb Uppstqds vigten följaktligen ägde 16 proCents större tyngd än Victualie-vigten; kundG äfven Vppstads vigtens reduction utan synnerlig svårighet ske; Stapelstads-yigten åter gjorde vissa delar af Victualie-vigten , &å att 20 lispund af den förra utgjorde 16 lispund i den sednare; och bestode alitsa skillnaden dessa vigter imellan endast i. sjelfva räkningssättet .
Man känner sig nästan benägen utropa, att höjden af snille är i alla fall att vara klok. Företrädd af en betjent viker man af från den sandiga gården rundt villans gafvel. Åt gården vetter visserligen hufvudvåningen, men denna är stängd för dem som icke erna aflägga en privatvisit hos husets nuvarande egare, en parisare, som för någon tid sedan köpt stället. En sådan visit kunde visserligen vara mödan värd, om icke för egarens så för den minnesrika byggnadens skull. Tyvärr är egaren dock borta i dag och spjelluckorna trumpet tillslutna. Bakom villan öppnar sig parken, i hvilken besökaren obehindradt och, om han så önskar, äfven obesvärad af betjenten kan ströfva kring. Den är emellertid icke synnerlig stor och motsvarar icke heller de fordringar man ställt på Fernex. Några rundklippta eller i pyramidform tuktade träd samt sirligt slingrande, af låga häckar kantade rabatter framlocka ännu bilden af ett förflutet århundrade. Bland de fallna, höströda löfven blänker en stor, mörk, rund vattenbassäng speglande en vacker bronsstaty. Längre på afstånd i bakgrunden slutar trädgården med en grupp af höga, fritt växande träd. Längs parkens ena sida sträcker sig den långa terrassen, på hvilken den rastlöse filosofen arbetade under årets varmare tid. En vackrare, en mer storslagen arbetsplats har ingen diktare egt. Närmast under Fernex utbreder sig det bördiga fältet med sina skogsdungar. Längre i fjerran glimmar vid klart väder Savoyens berg med Mont Blanc, hvars intensivt hvita tinnar mot solnedgången flamma upp med en mörk, nästan karminfärgad rodnad. Från fältet kimma koskällorna. Deras klang är dock ej detta lilla pinglande stakato som skorrar i våra hagar, der endast en ko i hjorden bär skälla och der denna stackars ensamma, förrostade bleckbjellra låter som en tiggaregummas entonigt upprepade: Ge-gumman-en-slant! Ge-gumman-enslant! I trakten af Lac Léman bära vanligen alla kor i hjorden stora skällor, hvilkas djupa klang är herdens stolthet. Att höra dem är att höra ett klockspel, en fuga utan paus.
Minst tillfredsställd skulle han säkerligen blifvit af ”Välgörandet på Prof. För min del är jag likväl föga belåtnare med ”Folke Birgersson”, hvars enda komiska företeelse är fångvaktaren Östen; troligt är dock, att denna såkallade ”komiska opera”, som på mindre egendomligt vis tillhör Kexél och derför af Hammarsköld nämnes särskildt, visar sig någorlunda till sin förmån på scenen, der handlingen och orden verka i förening med D’Aleyracs musik. – Deremot är och förblifver ”Kaptén Puff” alltid Kexéls egentliga mästerverk. Icke lätt förglömmer man de godbitar, som utgöra dess högsta glanspunkter. En dylik är t. ex., när Puff sålunda skildrar sig för Brukspatronen: ”Jag talar sällan och litet, men alltid kort och begripligt; och deri består konsten. Ni skulle hört mig på Riddarhuset vid 1765 års riksdag, när jag i fem timmar och en qvart talte mot hemligheter, tysthets-eder, pickenicker, kontradansar och kabaler, såsom oförgripliga hufvudgrunder till alla de odygder, lister, ränker, bedrägerier, hierarkier, oligarkier, aristokratier, anarkismer, despotismer, lurendrägerier och lönskaläger, hvarmed den menskliga naturen i och för sig sjelf är bekajad, dels härflytande ifrån tvång uti, med, öfver och emot menniskoförnuftets förmögenheters bruks ändamål; och när jag kom till den riksödande Vexel-kursen, och medborgares fredande genom frihet i tryck, pennor och papper emot det landsförderfliga Ämbetsmanna-väldet, så talte jag med sådan styrka, att Sekreteraren knappt förmådde föra protokollet för lutter admiration; också sa’ salig Contre-Amiralen Änterfelt, att jag borde liknas vid den Romerske Cicero, som var Talman för Borgare-ståndet i Rom i Kejsar Augusti tid ... Brukspatronen. Jag tror, att göra mer och prata mindre är det bästa. Puff. Den moralen kan passa för folk, som tala illa, och som, med sitt långsamma
Cammar-Collegio fixerad span, nemäls ränra, ett anbud af ärliga penningar göres pä öpcn auction, tvistcrligen äger myckec företräde fram, för all uplatelse af nåd eller efter godtycke, sä mäste dock ester min öfwertyqelse, en orubbelig besiklnlrsgsrätt, eller ett pä förnufnga grunder faststäldt skatteköp medföra för Medborgare och Riket en wida större sä allmän som enskild bätnad. Men har liksom welat heligt hälla det sä kallade Gamla Uplala löde och hwilken jord kring hela Riket war kringspridd, men l ctt uplyst tidebwars mas, te ett fast högre föremal bl«fwa, an bringa all edlings, -ar och illa häfdad jord ifrän Ödesmål. Detta Upsala Ode eller egenteligcn Kunqsjorv behösdes'fordom oskingrgv bewaraS för Uvsala löswec Konungs räkning, för art dermed besörja Detz Hoihäll» ning och cnfkildta behof. Men Sweriges Konungar betjenan« med andre bertil anslagne Stats, medel. io66 Den i6 December. Jgenorn det Skatteköp, som nu sörefläs, uphöra inga, lunda Krmgsqärdarne och flere ifrägaworande Kro-ioLägenheter, att wara Kongs. Mast och Kronan tillhörigt, ma» skola kwärkoin bliswa mera rä-ucgiswaude och sörse Drätsel, werkct med eu oföränderlig afrad ukas mer pälitelige lindragare.
Utskottet har fördenskull ansett, från personlig valrätt och valbarhet till Riksdag, böra äfven hädanefter uteslutas ofrälse Possessionat på landet, fastighetsegare 1 städerna samt niil itai re E mbetsoch Tjenstemän, hvilka individuel t ej kunna hänföras lill något bland Riks-Stånden, men hvilkas med»' borgerliga interessen förut inom flera Stånd representeras. Deremot har Ut» skottet trott åtskillige andra i representationen hittills ej deltagande ruedborgare-classer böra deri för framliden inrymmas, nemligen: Constitmions -Utskottets Mern. 5 I Bondc-Btåndet: Säterisamt Rå- och Rörs-hemmans egare af allrilogen, dertill redan qvalificerade genom samma ynke och samma sjelfständighet. Såmedelst skulie ock detta Stånds representation fullkomnar Hemmanets beskaffenhet, enligt jordebok, synes ej göra något till saken, så framt det befinnes i allmogens liand. Dessutom hrr, under innevarande Riksdag, Bonde-Ståndet bland sig. upptagit frälse hemmansagare; Säteri samt Råoch Rörshemman äro af nästan enahanda natur sorn frälsehemmanen, och i Kronans jordeböeker under frälse-columnen upptagna. Maniljacturister och Fabriksegare på landet, genom förening med närmaste Stad, till åtnjutande af valrätt och valbarhet för densamma, enligt i8:i3 års Constitutions-Utskotts förslag, i vissa omständigheter modifieradt. Fabriker, sysselsättande sig med råämnens förädling, bilda verkliga Stadsmanna-näringar; deras anläggande på landet gynnas af vafctendrilts-tillfällen och ringare leihadskostnad; och en S-tadsmanna-näring kvn väl skäligen ej utstängas från bevakandet af sitt interesse, fastän hon, efter behörigt tillstånd och med det allmännas vinst, utom Staden bedrifves. I Prés te-Stå odet: Ordinarie, till annat Riks-Slånd ej hörande Lärare vid Gymnasier, samt Lärdomsoch si polo gistSkolor inom Hufvudstaden och Stiften.
Om nu Bolaget 6kolat fortsätta sin Discontrörelse och i sådant afseende fått bibehålla sin creditivrätt af 1,500,000 Rtdr, så hade likväl af denna summa åtgått ofvannämnde 984,412 Rtdr 7 sk4 rtst för att betacka skulderne och dä hade till Discontrörelsen6 fortsättande återstått 515,587 R:dr 40 sk, S r:st. Med en al - Ven 6 Augusti e. m. deles förstörd credit, lärer det ej vart tänkbart, att något tillskott af enskilda capitaler vidare kunde äga rum. Räknar man nu, att nämnde 515,000 R:dr utlånas a 6 procent, så lemna de en revenu af 30 900 R:dr; men deremot skulle i ränta på DiscontCreditivet å 3 procent erläggas till Banken 45,000 R:dr, således 14,100 R:dr mera, än Disconten kunde gifva i inkomst* Huru är det då möjligt att kunna påstå, att Bolaget förlorat något, genom Discontens upp» hörande. Också hörde man ej under 1818 års Riksdag Bolaget någonsin framställa påståendet att sjelf få utreda sin Discont, utan alla Bolagets framställningar gingo ut på ökade bidrag, ökade anslag, ökade creditiver. Nu var saken likväl af den vigt, att den fordrade Statens mellankomst. Å ena sidan framstodo Discontens fordringsägare, sorn med dess förfallne skuldsedlar och löpande assignationer i hand fordrade betalning. Å andra sidan åter stodo gäldenärerne, hvilka, i händelse af en laglig concurs, ovilkorligen hade måst genast inbetala alla sina skulder, så fort de förföllo, och yrkade att få något anstånd med betalning. Det visar sig lätt, hvilka följder för landet hade uppkommit, om Riksens Ständer hade lemnat Disconten helt och hållit åt sitt öde. Det var derföre nödvändigt att Staten trädde emellan, och genom en lag förekom den hotande allmänna villervallan. Att dervid icke tillgått uti den fullkomligen lagenligaste form, är sannt; men huru var det väl möjligt, att härvid erhålla ett begifvande af alla, hvilkas rätt var i fråga»
Direktionen foga det tillkännagifvande, att en lång tids erfarenhet gifvit för handen, att dessa förteckningar icke helt och hållet uppfylla det dermed afsedda ändamål, eller vinnande af tillförlitlig och fullständig kännedom om alla de förändringar uti ifrågavarande hänseenden, som åriigeu bland Ridd. o. Adelns medlemmar inträffa. Emot dessa förteckningar har nemligen icke sällan förekommit att anmärka, att desamma varit dels oriktiga och dels ofullständiga, hvilket uppenbarat sig genom de upplysningar, som i allmänna tidningar eller medelst enskilda underrättelser sedermera erhållits; Och hafva sådane felaktigheter tid elter annan föranledt dels skrifvelse till vederbörande pastorer från den Riddarhusets tjensteman, som har genealogiernas komplettering sig uppdragen, dels ock cirkulärbref från Direktionen till Domkapitlen i Riket med anhållan, att Stiftens samtelige kyrkoherdar måtte erinras att vid förteckningarnes upprättande med största noggrannhet förfara. Att felaktigheter och ofullständigheter uti ifrågavarande förteckningar svårligen kunna helt och hållet undvikas, torde älven finna en antaglig förklaringsgrund deri, att det icke i allmänhet kan förutsättas, att kvrkoherdarne ega fullt tillförlitlig kännedom om alla de å Riddarhuset introducerade ätter, så att de i hvarje förekommande fall med säkerhet kunna afgöra, huruvida en person tillhör någon ätt eller icke, hvarförutan det icke heller torde böra lemnäs oanmärkt att oftanämnde Kongl. Brej, såsom tillkommet under en tid, då alla medlemmar af en å Riddarhuset introducerad ätt tillhörde Adelsståndet, egentligen icke är tillämpligt på andra medlemmar af de sedan den 6 Juni 1809 adlade atter, än hufvudmännen, så att Presterskapet rätteligen ej eger skyldighet att uppgifva 12 de födelser, giftermål eller dödsfall inom dessa slägter, som röra deras ofrälse medlemmar, hvilket till följd af förändrad lagstiftning uppkomna förhållande, derest det nuvarande sättet för genealogiernas komplettering skulle allt framgent bibihållas, enligt all sannolikhet komme att under tidernas lopp föranleda dertill, att de efter nämnde tidpunkt introducerade ätters stamtaflor blefve vida ofullständigare än de äldre ätternas. Sedan
A7id detta förhållande hade de åtgärder för utslagets verkställande, hvilka Konungens Befallningshafvande anmält sig nu mera hafva vidtagit, icke behöft dröja ända tilldess Konungens Befallningshafvande om deras nödvändighet blef öfvertygad genom ett redan pågående åtal. Redan förr, än det anstånd, som olagligen blifvit den sakfällda Anna Brita Kilsdotter beviljadt med straffets undergående, lupit till ända, hvilket inträffade inom Augusti månad 1846, då således utslaget blef verkställbar^ hade innehållet af detta utslag genom fånglistorna kommit till Konungens Befallningshafvandes kännedom. Men om ock okunnighet om förhållandet kunnat det oaktadt äga rum; så hade dock äfven denna ursäkt måst upphöra från den tid, då efterfrågan af Justitiä-Ombudsmannen skedde, om och när utslaget kommit till verkställighet; och till erhållande af detta utslag hade Konungens Befallningshafvande ägt enahanda utväg, hvarigenom detsamma på Justitiä-Ombudsmannens begäran framkommit och vid anstäldt åtal emot Käinnersrätten blifvit af mig till Hofrättens Advokatfiskal öfverlernnadt. Nu hade likväl Konungens Befallningshafvande ej ens efter erhållen påminnelse genom Justitiä-Ombudsmannens efterfrågan härutinnan vidtagit någon åtgärd under hela det år, som förflutit från denna efterfrågan i September månad 1847 till svaret af den 23 September 1848, då blott en förmodan yttrades, att utslaget icke vore verkstäldt; och på en än ytterligare efterfrågan, hvad åtgärd som blifvit föranledd af en så beskaffad förmodan, hade Konungens Befallningshafvande ännu i November samma år icke haft att förmäla någon sådan åtgärd.
Derpå hårdrager jag pojklymlarne i ett par timmars tid, alltunder det jag söker plugga i dem en och annan smula från den rikes bord, ur såväl katekesen som bibliska historien. Sedan går jag in och språkar en stund med kroggästerna och dricker ett och annat glas öl tillsammans med de förnämligaste. Sedan kommer middagen, vid hvilken jag gör utmärkt skäl för mig både i köttoch soppfaten. (Inom parentes kan jag tala om, att jag alltid får supen till hvarje måltid, ibland till och med halfvan.) Till eftermiddagskaffet bjuder gästgifvaren som oftast på en konjak, och det icke i sådana der pytteglas, som en kan peta ut med tumänden, utan i regela supeglas. Kommer det fremmande, eller också om gästgifvaren känner sig hågad att få sig en dragtolfva på eftermiddagsqvisten, så måste naturligtvis toddyvirket på bordet, och här på landet sitter ingen och räknar »graderna». Till sist kommer förstås qvällsmaten, äfven den med lagad, varm mat – så att man mår alldeles som en liten kung häruppe. Dessutom vill jag omnämna, att aftonen tillbringas under muntert glam med flickorna, hvilka visserligen äro åtskilligt dumma och bondaktiga samt fula som stryk, men trefliga ändå, när man ej har några bättre att tillgå. Ja, vill man inte frodas och trifvas under sådana vilkor, så kan man gerna gå och hoppa i »åna». Nu hinner jag ej mera för denna gång! (Gästgifvaren vill ha sin eftermiddagstolfva, och då duger det inte att söla.) Ursäkta slarfvet, om du kan, men jag har nu hvarken tid eller lust att skrifva om brefvet. Bättre nästa gång! Din tillgifne vän och broder Anders Tegnéhr. Då jag genomläst detta brefvet, kunde jag ej undgå att ånyo reflektera öfver olikheten i våra karakterer, Tegnéhrs och min: under det han sorglöst hängaf sig åt stundens njutningar och nöjen, hade jag ständigt mina tankar och sträfvanden rigtade på framtiden. Men denna olikhet hindrade dock ej, att jag ansåg mig alltid kunna hålla af honom såsom en verkligt god och upprigtig kamrat och vän.
Memorial deruti, efter framställning å ena sidan äf de orsaker, sörn först urtit Delägarne i Skånska Stenkols - Verket tili fattande af beslut om dess snara nedläggning, och a den andra af den förlust, söm hä-rigenom för det Allmänna Skulle uppkomma Herr Grefven föreslagit, det berötde Verk, matte af Slaten öfvertagas, till hvilken ända, Herr GiefVen ock, å egné och å öfrige Helägares vagnar hembjudit detsamma till inlösande för Statens räkning, «mot en Summa af 250,000 R:dr Panto, under det Herr Grefven tillika sökt visa, att genom förenämnde åtgärd ej mindre Verkets förkofran •ch förmånligare drifvande skullé kunna bete - Stäts-och Besvcrs-UtsÄottcns Bettini anderi. 1423 das, an ock åtskilige fördelar tillskyndas Staten, enär Stenkols-Verket erbjuder t i I' fä 1 le till flere nyttiga inrättningars etablerande derstädes, samt jemväl synes passande för anläggande a£ Arbetsoch Corrections-hus; Och har Uti serskildt, Memorialet bifögadt anförande till Hög-' lofl. Pudderskapets och Adelns Protocoll, Herr Professor E. Muni af Rosensköld, med upprepande af skälen derföre, tillstyrkt bifall å det gjorde förslaget; hvaröfver Utskotten nu gå att meddela sitt Utlåtande, Med tillämpning på Skånska Stenkols-Verket af den öfvertygelse Utskotten hysa, att hvarje Ekonomiskt företag, som för Staten medför någon särdeles båtnad-, äfven äger anspråk på dess omvårdnad, hafva Utskotten ansett det icke kunna vara en för Staten främmande förbindelse att Vidtaga tjenliga utvägar till upprätthållande af nämnde Verk, hvars allmänna nytta .så ofta blifvit erkand.
Härvid genomgicks författningsförslaget och blefvo §§ 1, 6 morn., 3, 7, 8, fO, 13, 28, 37, 43 och 49 återremitterade, samt öfriga §§, äfyensom det bifogade formuläret, godkända; hvarjemte Ståndet beslöt, att, som Utskottet lemnat Doktor Sandbergs sid. 2 omförmälda motion utan afseende, ett af bemälde Doktor nu framslälldt förslag till §, att intagas vid slutet af författningens femte artikel, skulle, tillika med hvad i anledning deraf inom Ståndet blifvit vttradt, de beslutade återremisserna till Utskottet åtfölja. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets utlåtanden: N:o 89, angående reglering af utgifterne under Riksstatens Åttonde Hufvudtitel. 1, 34, 2:a morn., 45, 47 och 48 punkterne återremitterades, 46 punkten lades lill handlingarne, och utlåtandet i öfriga delar bifölls. N:o 91, i anledning af väckta motioner, dels om framläggande för Rikets Ständer i ett sammanhang af hela statsregleringen, dels om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag, bifölls. S. D. Till Stats-Utslcottet remitterades en af Herr Bergman, med anledning af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion om statsanslag till förbättrande af Götheborgs hospital. Från Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Siats-Utskottets utlåtande: Den 7 Maj. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Ungersvennen förstod nu med ens, hur han skulle locka jungfrun till saratal; ej en sekund var där tyst i båten. Till sist frågade han henne äfven, hvarför hon nu hade mod att tala. •Ii hela sommaren i de ljufliga sunden bakom ön, om bara ingen störde dem, innan de hunno att upptäcka dessa. Och i det de sade detta, kastade de båda hotfulla blickar mot vassbankarne och de trädbevuxna stränderna, fruktande att en bågskytt eller stenslungare kunde vara dold där och tänka på att störa de älskade främlingarne. Ungersvennen rodde friskt undan, afståndet var drygt. Han såg stundom framåt efter svanerna, men de syntes honom alltjämt för långt borta. Vågorna hvälfde fram och åter och skylde dem. Han tog allt raskare årtag. Då gaf den lilla borgfröken, som hela tiden haft blickarne skarpt fästa på fåglarne, till ett anskri. Han släppte årorna och så^ sig om. Nu voro de dem visst tillräckligt nära. Men på samma gång hörde han ett Btarkt buller. Fåglarne lyfte. Så voro de borta, och de unga hade fördrifvit dem. Men sedan de öfvervunnit sin första häpnad, sade junkern stolt, att detta ville han aldrig ångra. T y en syn, jämförlig med den då svanerna lyfte och deras dånande vingslag piskade sjön till skum, hade han förr ej sett. Då han sade detta, fällde den unge herr Birger åter sina åror och satt stilla stirrande rätt in i hennes milda ansikte. Han såg med ens klart i många tiug. Han tänkte på det enformiga lifvet i riddarborgens frustuga och förstod, hur litet jungfrun sett och erfarit, då detta kunde vara så mycket för henne. Men åter, efter detta var så mycket för henne, så hade hon längtan efter sköna ting och stora händelser. Och han liksom anade att detta, att han, hennes trolofvade, kommit, varit henne rent öfverväldigande. Hon hade tegat ej af brist på tankar, utan Då svarade hon med stort allvar, att det modet hade hon vunnit, sedan han kunde göra en sådan dårskap som att ro ut till svanerna. Han hade förut synts henne så förskräckande vis.
I betraktande derjemte af att en del af de ilrågaställda läroämnena borde kunna vid de allmänna skolorna inhemtas, och att, i mån deraf, någon nedsättning uti det i Kongl. Maj:ts nådiga proposition beräknade anslagsbelopp synts kunna ega rum, har jag röstat för det tillstyrkande, att ett anslag af 5,000 Ridr årligen måtte anvisas till inrättande af en teknisk elementarskola i Malmö eller någon annan i Sveriges sydligaste landskap belägen stad, som Kongl. Maj:t kan finna dertill lämplig, med det af Kongl. Maj:t föreslagna vilkor, att den stad, der nämnde skola inrättas, åtager sig att för densamma bekosta nödig lokal, jemte inredning och uppvärmning deraf, samt bord och bänkar; hvarvid jag för öfrigt ansett de vid sådana anslags beviljande vanliga bestämmelser böra ega rum, att reglemente för ifrågavarande skol-anstalt och dess förvaltning bör af Kongl. Majit utfärdas, och att Kongl. Majit må berättigas att, till anskaffande af de för skolan erforderliga apparater, instrumeritalier och böcker, använda första årets statsanslag. » Häruti instämde Herrar Waern, Grape, Lindström och Norin; samt af Prosten Schram, Herrar Gråa och Nordvall samt riksdagsfullmäktige!) Christen Andersson från Malmöhus län. Vid 18 punkten, moni. 2, litt. b. angående anslag för Svenska Slöjdföreningens söndagsoch afton-skola. Af Friherre Palmstjerna och Grefve Mörner, C. G. Af Herr Lagerhjelm, P.