Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så gud ock hatar alltför mycket öfvermod, 700 Och stadsbor hata; derfor allvar är mitt tal Med vishet jag dig rädda bör, och ej med trots. Med härsmakt ingalunda som du tror kanske Jag kan dig rädda. Lätt ej, med ett enda spjut, Man nedergör den ofärd, som omgifver dig. 705 Ej nånsin förr till Argos' jord, i ödmjukhet Anlände vi; likväl det oss nödvändigt är, Som kloke män, att vara ödets slafvar nu. (afträda.) ORESTES. O endast för en qvinnas skull härförare, Men eljes intet, fegaste till vänners hämd, 710 Du vänder dig från mig, och går? Agamemnons sak Är ute. Fader, i din olycksstund förrådd! Ve mig; jemväl förrådd! Och mera finns ej hopp, Ej här, ej der, att rädda lifvet ur Argeiers hand. Ty denne man min räddnings enda tillflygt var. 715 (Pyladet nalkas.) Dock der jag ser den käraste bland dödliga, Min Pylades, i fyrsprång hit från Phokis kommande, En ljuflig anblick: trogen man i nödens stund Du hellre ser, än lugnet ser sjöfaranden. PYLADES. Fortare än hvad jag borde, genom staden kommer jag, 720 Hörande om folkets möte, som jag klarligt sjelf har sett, Ställdt mot dig, och mot din syster, som de ärna dräpa strax. Hvad är det? hur går? hur mår du, kärste bland jemnåriga. Och bland, vänner, och bland fränder? ty allt detta är du mig. ORESTES. Allt är ute: att i korthet mina qval jag röja må. 725 PYLADES. Oss tillika du föröder: vänner dela ljuft och ledt. ORESTES. Menelaos nedrigt handlar emot mig och syster min. PYLADES. Nedrig gvinnas man med rätta blifver också nedrig sjelf. ORESTES. Liksom han allsicke kommit, så hans ankomst båtat mig. PYLADES. Har han afven verkeligen hit till dessa bygder ländt? ORESTES. Sent omsider; men befunnen niding strax mot vännerna.
Ätal6>Ilkflolle:s re» län - Den i6 Juli!. 2Z5 tänkande rörande manlalsstrifningarne m.m., får jag lika med Utskottet yttra oen öfwertygelse, att ull förekommande af mistbruk en närmare tillsyn wid mantalsstrifningarne wäl bör iakttagas, inen jag anser äfmen för min del, att någre widsträcktare till Ny kostnad ledande anstalter i sadant ändamål icke tarfwas, hälst om förhörsböckerue ivid inantalsstrifningarne blott följas, och kronvbcken'därefter imättas, samt ingen u^an au benois igen hafipa liqviuerar sine krono Utskvlder', och företett bewia om fullgörande deraf, erhaaer past eller bested an ifrån den orc dar han ar mantalsskriftven sig begifva eder affy ia, icke någon, sannolikt skall lunna ifrån mamal-stkluning, och krono - utffylders erläggande sig undandraga, hwarigenom de förluster-för staten och nrangfa dige desmar för Embetsman skola försumma, som nu wisa sig i de, beständiga efterlysnftigar ofta ^ förgå ftves efter dem, som afflytta-. Utan akt haima sine kronoutskylder asbördat. §ltt alla som kanna och böra mffolder Utgis.va lstiswa i mantals längden behörigen upförde, bör dä uran swarrghet eller widchskig omgång unna werkjiällas
Att således borttaga den ifrågav:de grundskatteu, utan någon godtgörelse derför åt det allmänna, anser jag vara det första stora steget att bereda fördelar åt och gynna en viss klass af egendomsinnehafvare på de öfrigas bekostnad. Åtskilliga skatter hafva visserligen förut blifvit borttagna, men då har det i allmänhet varit sådane, som alltför mycket tyngt på den stora massan af den skattdragande befolkningen, och hvaraf alltså flertalet af skattdragande njutit fördel. Dea åsigt åter, som utgår ifrån att undantagsvis helt och hållet befria en viss klass af egendomsinnehafvare från grundskatts erläggande, anser jag i sig sjelf vara mindre riktig, och får jag derföre äfven nu vidhålla den mening, att grundskattens aflösande på billiga vilkor skulle vara den rättaste utvägen att bereda qvaruegarne den lättnad, hvaraf de kunna vara i behof. På grund af dessa skäl, och då jag tror, att det vore något för mycket vågadt att först besluta afskaffamlet af skatten och sedan lemna åt en oviss framtid afgörandet huru den förutsatta ersättningen skulle komma att utfalla, helst med min öfvertygelse öfverensstämmer, att ersättningen skulle lemnäs att uteblifva, finner jag mig ytterligare föranlåten att fortsätta mitt yrkande om afslag å ifrågav:de Betänk. Hr von Koch: Gr. Mörner har ganska riktigt anmärkt, att i Betiink:t står. ej med vilkor, utan under förutsättning, att en skälig ersättning bereddes statsverket för de genom grundräntornas i den konklusion, hvartill Gr. Mörner kommit, att bestämmandet af denna ersättning, såsom varande ställd på framtid, aldrig skulle komma att ega rum. Det är nemi. tilt ej fråga om annat, än att öfverlemna till Bevilln.Utsk:t att behandla frågan, på det att detsamma sedan måtte inkomma till Ständerna med förslag, huru den ifrågavide ersättningen lämpligast borde utgöras. Sedan beror det på Ständerna att antaga eller förkasta det inkomna förslaget. Jag tror t. o. m. ej, att det är lagligt att besluta ett afslag, innan BevilIn.Utsk:t i saken blifvit hördt.
Majit ansett böra föredragas, då den, ehuru medförande uppoffringar, dock i vida mindre män kräfde tillökning i anslag. Med anledning häraf har E. K. Majit, på anförda skäl, ansett tjenligast, att Smålands Husarregemente, nu utgörande 500 man, förändrades till infanteri och sammansloges med Smålands Grenadierbataljon, samt att Westgöta regemente, bestående af 1,000 man, i sin helhet till kavalleri uppsute; för hvilken förändrings genomförande uppgifvits följande medel och utvägar: att, då de med rusthållarne vid Westgöta regemente afslutade hästvakanskont. rakt med år 1870 tilländaginge, hästvakans-spanmålen för 500 nummer af detta regemente derefter skulle från Statsverkets allmänna till regementets inkomster afföras, samt enahanda afgift för öfrige 500 nummer vid regementet likaledes ifrån Statsverket återgå, i den mån hästyakansmedel af ett motsvarande antal nummer från annat regemente kunde komma att erläggas och till Statsverket ingå; att till E. K. Majits disposition skulle ställas: a) den vakansafgift, som kunde komma att erläggas för tillfälliga karlvakanser från den tid E. K.
Pass för resa till utrikes ort (inbegripen Kansli-gebuhr å 6 R.dr) 15: — Siats-Ministerns för utrikes ärendena pass för utländsk resande alt i Riket inkomma 6: — Bevis från Justitie Stats-ministern på anmälan om tidningar (inbegripen Kansli-gebuhr å 4 R:dr 50.) 5: — Den del af förenämnde afgifter, som motsvarar de fordna sigill-penningarne, utgör: å Adels-, Friherreoch Grefve-bref 13: 50. å alla öfriga från Kongl. Maj:t utgående Expeditioner 1: 50. å Justilie-kanslerens fullmakter för Landsoch Stads-fiskaler, samt Justitie-Stals-minislerns meddelade bevis för tidningars ulgifvande. — 40. § 6. Kartering af Öppna Bref, Fullmakter, Konstitutorialer m. m. och Afsked från Rikets Embetsverk och andra ofjenlliga myndigheter. Nedannämnde utgående expeditioner karteras som följer: Fullmakter, Konstitutorialer, Protokolls-utdrag m. m., hvarigenom embeten, tjenster, beställningar och sysslor med verklig lön vid civila, militära, ecklesiastika samt an - Expeditiotis-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse IS:o 136. 387 dra Stater, af livad namn de vara må, tillsättas och borlgifvas af Cheler för Stats-departenienten, Hofoch Öfver-räller, Kollegier, Riksmarskalks-cmbelet, Akademi-kanslerer, Öfver-ståthållare-embetet, Kongl. Direktioner och kommittéer, General-post styrelsen, Landshöldingar, Ståthållare, Direktörer vid Kongl. Majlis Speklakler, Befälhafvare, Öfverstar, Konsistorier och andra verk, af hvad namn de vara må, som dertill ega Kongl.
Prot. 1859 $ 1860. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 1 Häft. *1 2 Slats-Utskollets Utlåtande N:o 87. utaf förändrade föreskrifter i berörde hänseende hade blifvit anfördt: att, med beräkning af den vanliga afkastningen i goda år utaf ortens hufvudsäde, korn. till fjerde kornet och af parmen hö till 48 lispund, skulle, enligt skattläggningsmethoden, på ett helt mantal belöpa 32 tunnor korn och 2.880 lispund hö; att, om denna ringa fodertiligång fördelades på stall och ladugård, det visade sig att å ett hemman om ett mantal endast kunde utfodras 2 hästar. 10 kor och 6 får; att af åkergrödan, 32 tunnor högst 11 personer kunde på mantalet underhållas, i anseende till det ringa bidrag, sorn från ladugården vore att till deras underhåll påräkna; att, efter samma beskattningsgrunder, skulle för | mantal erfordras åkerjord allenast för ett tunnlands utsäde, eller, med de vilkor. Kongl. Brefvet till Kongl. Kammar-kollegium af den 19 December 1829 bestämmer, två tunnland, hvaraf det ena måste hållas i träde och det andra afkastade i bästa fall 4 tunnor korn, samt i afkomst af ängarne 71 parmar eller 360 lispund hö, hvaraf underhåll knappt kunde påräknas för mer än en person samt vinterföda, med tillhjelp af halmlodret, för 2 kor och 1 får; att, då den vid aflåtandet af Rikets Ständers skrifvelse i ämnet ännu gällande, men numera, under den 12 November 1858, upphäfda Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 tilläte, att hemman finge ulan föregången undersökning klyfva-; till |:dels mantal, men Kongl. Förordningen den 19
» Greta lilla, tag in några af edra förtjusningsMen lika lätt har det äfven att, då en obetydlig kakor ur stora bleckasken till teet, » sade hon, undimma för en stund skymmer ljuset, finna mörkret der det hon sakta och varligt drog den olyckliga kolsvart och finna natten evig, fastän erfarenheten strumpan ur hans händer, innan han hunnit tappa lärt, att dag följer efter natt. mer än åtta maskor. Sådan var Torsten. Han ville hjälpa alla, han ville hinna allt, han skulle uträtta och förbättra allt och såg världen i ljust, idel ljust under sin vanliga sinnesstämning, tills den ibland slog om Blixt och Gösta Drake komma på sina sedvantill den andra ytterligheten. Det fanns blott en liga besök åtminstone hvarannan dag, föröfrigt sak, som ej slog om, hans kärlek till Henriette, höllo Torsten o c h Henriette sig så mycket som den hade vuxit samman med honom. möjligt från de öfriga grannarne. Hvetet hade tagit skada, öfver hälften af den Till husets gamla vänner hade en ny sällat sig, präktiga skörden var förstörd. det var den unge ägaren till Tunaholms herrgärd, hvilken han nyligen tilllrädt efter sin farbroder, En del hade visserligen blifvit räddad, men det kommendörkapten Edelberg. var så obetydligt. Torsten hoppades, att potatisen skulle ge god Erland Edelberg var en sympatisk, vinnande perskörd, det blefve ändå något. sonlighet. Gentleman i hvarje tum. Trofast, öp penhjärtig och förtjust åt ett godt skämt, slöt Grepe man blott verket an, skulle det möjligen han sig allt närmare till familjen Skog. kunna gå. Ladugården gaf afkastning, visserligen ännu inte Det var ej blott Torslen o c h Henriette, som nog för hvad den kostat, men så stod den där utöfvade så stark dragningskraft, det var egentliockså ett ideal bland ladugårdar. gen Margareta. Man behöfde blott arbeta af alla krafter, nog - » Bah, » sade hon en dag skrattande, då Torsten skulle det väl gå. smått brydde henne därför, » hvad frågar jag efter den käre Barbarossa, ban är för ful för mig. » Och Torslen arbetade från arla morgonstunden till sent på kvällen.
Sedan Riksens Ständer af Näkenstaperne öfwer utestående Chartä-Sigillatä-medel inhemtar, att uri Finland befinnes deraf wara oredowisadt ett belopp af 60,915 R:d. 14 si. jemte anie proprie ballancer af tillhopa Tre R:d. 40 si. 2 r:st., hafwa Riksens Ständer ansett sig böra detta förhastande hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla med lika under - Den 19 Zebruarii. 801 derdänig anhållandet tacktes Eder Kongl. MasiL i Näder täta widtaga sädana mätt och steg, som till bewakande af Statens ratt i detta fall, kunna lampetige finnas. Riksens Stander framhärda etc. Stormägtigste Allernädigste Konung! Enar den, genom stadgandet i 25 F. af Regerings-Formen den 6 Juni förledit är, Konungen tillagde magt akt göra
»Ja, det är ingen konst att skratta», sade den blekfete rådmannen med ett motvilligt leende, »och af artighet kan jag naturligtvis icke säga, hvad jag som jurist tänker om gift qvinnas eganderätt.» »Jo, var så god», skrattade sångerskan uppsluppet, »om jag gifter mig, så gör jag paktum, – var säker på det! – så att mig gör det alldeles det samma.» En skälmaktig blick sköt öfver till författaren. »Innan man allvarligt tänkt öfver saken», yttrade rådmannen, »kan man icke göra sig en föreställning om, hvilka förvecklingar en sådan lag skulle förorsaka både i affärsoch familjelifvet.» »Jag inser det», medgaf sångerskan. »I många unga mäns affärsställning skulle det förorsaka svåra rubbningar. De skulle icke med så godt mod kunna njuta af sin glada ungkarlstid. Och det vore skada.» »Det hörs allt för tydligt, hur varmt fröken tar parti för fru Stenmans åsigter», sade fru Ädelberg med någon hetta, »så att det lönar sig icke att tala derom.» »Åh jo; hvarför inte? – Sångerskan böjde sig framåt och log så oemotståndligt, att fru Ädelberg skulle förlåtit henne ändå värre saker. Fru Ädelberg fortsatte: »Hvad jag allra mest skulle vilja opponera mig emot, det är hennes förordande af ett friare umgänge mellan herrar och damer. När man ser på en del flickor nu för tiden, kan man verkligen inte annat än tycka, att det redan är allt för fritt.» Fru Ädelberg såg sig omedvetet om efter sin dotter, hvilken stilla som ett lam satt och hörde på samtalet. Rådmannen hostade. »Fru Stenman ville icke säga frihet i den bemärkelsen», sade han. »Hon tålde inte förkläden», sade sångerskan skrattande, »men det var väl inte så förskräckligt farligt?» Nu var det den unge författaren, som blandade sig i samtalet. »Jo», sade han med mycket eftertryck, »i den saken har allt fru Ädelberg rätt.» Hans ögon glänste spefullt fram under det strida håret. Sångerskan vände hufvudet och såg på honom. Det kom ett litet fint smil i hennes munvinklar. Hon hade förstått.
Den i berörda hänseende framställda anmärkning har ej eller vunnit något allmännare understöd inom Riks-stånden, men deremot har man inom samtliga, utan att röna motsägelse, påyrkat, att hvad 14 § i det nådiga förslaget stadgar, angående utplåning af å sedel anbragt makulerings-tecken, måtte varda bibehållet; och i enlighet med den således uttalade enhälliga mening, har Utskottet jemväl förändrat lydelsen af sitt förslag i denna del. Då Utskottet uteslöt berörde stadgande hyste Utskottet den öfvertygelsen, att omförmälda förbrytelse borde, utan att särskildt omnämnas, hänföras under ifrågavarande §, såsom en art sedelförfalskning. På sätt nu mera blifvit upplyst, hafva likväl meningarne inom lagskipningen härutinnan varit delade. Då en sedel upphört att gälla, har man nemligen ej velat betrakta utplånandet af det märke, som om sedelns ogiltighet derå blifvit satt, såsom en förfalskning af sedel; och ovissheten hvartill ett sådant brott skulle hänföras har redan i början af detta sekel föranledt en af Rikets Hof-rätter att hos Kongl. Majit i underdånighet göra förfrågan i ämnet. Ett under sednare tider inträffadt fall har ock ytterligare ådagalagt behofvet af lagstiftarens mellankomst i förevarande hänseende; och som åtgärden att utplåna makulerings-märke å en sedel, som upphört att gälla, och derigenom falskeligen göra densamma åter gällande, närmast är att hänföra till de brott, hvarå förslagets 14 § har afseende, har Utskottet ej tvekat efterkomma den i denna del uttalade önskan. Men efter den förändrade lydelse, denna § således erhållit, har redaktionen af 15 § äfven måst lämpas. Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 5 1 följd af gjord anmärkning emot 18 §, liar Utskottet förändrat deri förekommande straffbestämmelse, så att fängelse eller straffarbete skulle kunna ådömas för det brott, hvarom i denna § sägs, från och med 2 månader till och med två år.
Försummar innehafvare af Invisning att iakttaga något af hvad här ofvanföre stadgadt blifvit, håfve till betalning derföre ej Större rätt, än såsom för annan skuldfordran; och ankomme det i tliy fall på Domaren, att, när genom innehafvarens försummelse betalning uteblifvit, pröfva, om, i följd deraf, utgifvaren bör från större eller mindre belalnings-ansyar för Invisningen befrias. 86 Stats-Utskottets Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft. Ständers Stats-, Bancooch Lag-Utskotts sammanträde den 18 Juln 1825. S. D. Vid öfverläggningen, rörande det af Utskottens sammansätta Beredning uppgjorde Förslag till stadga om lnvisningar, som emellan enskilde eller Bolag inom Biket utställas; yttrades af nedannämnde Ledamöter deras från pluralitetens skiljaklige tankar, med begäran att de mätte det till Riksens Ständer afgående Betänkandet, genom ProtocollsUtdrag, bifogas. Herr Häradshöfdingen Ribbing uppläste härvid ett så lydande Anförande : Efter i beredning skedt sammanträde med de förenade Stats-, Banco-och Lag-Utskotten hafva båda förstnämnde Utskott förklarat det de redan beslutat en mera fri och vidsträckt rätt, att utfärda Assignationer, än hittills varande Författningar medgifva, hvilket, såsom utgörande den fhianciela delen af ämnet, Utskotten funnit sig ensamt tillhöra, men, till verkställigheten af detta Beslut, förklarat det de ansett Lag-Utskottets biträde nödigt för alt, genom föreslående af en utfärdad Lag, få detsamma gällande, Oaktadt den inskränkning för Lag-Utskottets bedömande, som således skulle uppstå, vågar likväl jag, som vid Utskottens sammanträde in pleno första gången icke var tillstädes, att, med begagnande af den enskilde Betänkanden. 87 Ledamotens rätt, nu till Protocollet yttra mina tankar. Jag tror att lättnad i penningerörelse kan vara god; men jag tror att säkerhet är nödvändig.
St. anmält, att ganska obetydligt återstod af det anslag, som var beviljadt till länsfängelser, men deremot en betydlig del af det, som var beviljadt åt häradsoch stadsfängelser, och på grund deraf, samt på det icke redan påbörjade arbeten med nya länsfängelser måtte uppskjutas och förhalas, begärt och erhållit rättighet alt använda nämnde återstod ulan afseende på den år 1841 uppgjorda fördelningen af anslaget emellan de särskilda fängelseslagen. Genom delta R. St:s medgifvande, hade man således kommit ifrån hela den ifrågavar. fördelningen, hvilken befunnits olämplig; men icke destomindre har StatsUtsk. nu, enär K. M. vid denna riksdag ytterligare begärde ett anslag af 200,000 r:dr om året för uppförande af nya fängelser, dervid K. M. icke gjort någon skillnad emellan de olika slagen af fängelser, utan äskat summan för nya fängelser i allmänhet, väl tillstyrkt bifall till den af K. M. begärda summan, men återkommit till den förut uppgjorda fördelningen emellan de särskilda slagen af fängelser, så att StatsUtsk. tillstyrkt, att hvad som af det första anslaget varit afsedt till häradsoch stadsfångelser, men likväl blifvit användt till länsfängelser, skulle af det 5 H. 6 82 Den 22 Maj. nu beviljade anslaget ersättas och återgå till sitt ursprungliga ändamål, hvilket vill säga att det äldre anslaget af 100,000 r:dr till häradsfängelser och 300,000 r:dr till stadsfängelser skulle i främsta rummet åter kompletteras af de nu anslagna medlen samt endast återstoden få användas lill länsfängelsers uppbyggande. Det är detta vilkor, som jag anser vara skadligt, och befarar, att det skall helt och hållet motverka ändamålet, hvarföre jag hemställer, att R. o. Ad. icke måtte bifalla detsamma.
Uteblir StarertngSman utan att taga förfad anmäla, bote för ptuarje gång &rc 9lif3s baler 16 ff. 23attco till SfabettS fattige; ecb mare ©ireringéMSoutmittecn Itfmäl oförf)t'nbrab att påbörja oel) fortfätta fina göromål, få miba, oberäfttabf 0rbfö S£a,reringö(åugbeu tuoui fpuarjc Stab föreS af beit per fou, font bet antingen tillhörer, etter SDiagiftrateu bertill ittfer. §. 101. ©e för StåberneS taxering nöbiga uppfinningar böra i ft;nncrf;ct b;emtaä af föregångna ffattffrifuingar famt be uppgifter, font bmarje ffattjlplbtg åligga; blifmaitbe i betta affeenbe, cd) få hnbt bet fan ttllämpa8, fjtwab för Sanbet nr ftabgabt, åfiueit för Stäbcrnc gå (tanbe / till fötjb bmaraf konungens S3efattntng8s pafnxmbe böra på cttalfauba fått, feni aitgåcnbe taxering på lanbet år föreffrifs met, genom allmånna fmtgörelfer unberråtta be ffattffplbige, fpuab beni, i affeenbe på uppgifter, fa leib ffattffrifning forn leib tareriug, åligger iafttaga; fontmans be, på cuatjauba gruitb, beit för unberlåtcn elter Driftig uppgift å lanbet ftabgabc bet ecb) påföljb åftueu för Ståbernc att gåda; cd) ffcla betcrnc på lifa fått faft Sitta nöbiga upplåningar ffcla för betta ånbatnål noggranut fefab, utffeppniugen, importen, ffeppbfartcn, af
15 skulle uppstå, — något som likväl ej ligger utom möjlighetens gräns, —- Statsverket måste, i afbidan å bankens utredning, under en längre tid förblifva i saknad af medel, som för dess utgifters beslridande vore påräknade, hvarigenom Statskontoret kunde råka i en icke ringa förlägenhet, hvilken naturligtvis blefve större i samma mån som vexelbeloppen vore mer betydande och tilläfventyrs flera andra banker, som hade dylika vexlar utelöpande, samtidigt nödgades inställa sina betalningar, samt att Statsverkets blottställande för de förvecklingar, sorn under dylika förhållanden måste uppkomma, utgjorde, enligt Stats-kontorets tanka, en tillräcklig anledning, hvarföre omförmälda vexlar icke böra vid statsmedels leverering begagnas; hvadan och då det i Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 och de af Kongl. Majit sedermera utfärdade öppna Bref på oktroj för enskilda banker intagna uttryckliga stadgande att Staten ej under någon förevändning må vara inblandad i dessa bankers företag, syntes Stats-kontoret böra såsom välgrundadt bibehållas, Statskontoret ansåge det väckta förslaget icke heller i dess mera inskränkta form böra bifallas.
För bolag, hvars aktier ställas till viss man, bör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida delegares genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt, blifne rältsinnehafvare, eger, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiens inbetalda belopp eller annan grund , för aktien taga lösen. § 8. I alla skriftliga afhandlingar, som bolagsstyrelsen, å bolagels vägnar, ingår, skall detsamma uttryckligen benämnas aktiebolag, vid äfventyr, att eljest styrelsens ledamöter, som afhandlingen underskrifva, skola vara skyldige att för fullgörande af bolagets derpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld samt en för alla och alla för en. 12 Kongl. Maf.ls Nåd. Proposilionj N.o SS. § 9- Innan bolaget upplöses och alla dess gällande skulder blifvit godtgjorde, må icke bolaget af tillgångarne göra vidare utdelning emellan bolagsmännen, än att, enligt sista bokslut, och det ej äldre än för nästföregående år, öfverskott finnes, i visst förhållande till teekningssumman, hvilket bolagsordningen bestämmer. Medlfemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i något häremot stridande beslut deltaga, vare, i händelse af brist hos bolaget, skyldige ansvara en för alla och alla för en för återbäring af hvad för mycket utdeldt blifvit. Vare ock alltid medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i annan måtto öfverträda den af Konungen stadfästade orduing, skyldige ersätta all genom sådan öfverträdelse uppkommande skada, en för alla och älla för en. § to Utom i de fall, hvarom här ofvan stadgas, skola aktieegare, hvilkas bolagsordning blifvit stadfästad af Konungen och efter § 1 hos rätten anmäld, ej vara förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig insätta, derest de icke till ansvarighet sig serskildt utfäst. § 11* Upplöses aktiebolag, som efter § 1 kungjordt varit, ege bolagsmännen rätt alt årstämning å bolagets borgenärer söka, såsom i konkurslagen säges. § 12.