Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, såsom den siste värde talaren uppgifvit, det allenast vore fråga om redaktionen, synes mig detta vara en sak, hvarmed R. o. Adm icke bör befatta sig, utan som bor ölverlemnas åt vederbörande Utsk. Afses åter något annat, instämmer jag uti den förste värde talarens yttrande. — R. o. Ad. har i allmänhet icke för vana att med benägenhet omfatta inbjudningsförslag, och som det må vara Utsk:ts sak att ombesörja sammanjemkning af de i särskilda Stånden fattade beslut, samt Stånden, sedan detta Utsk:ts sammanjemkningsförslag inkommit, böra, efter det Expeditions-Utsk-.t med anledning deraf uppgjort förslag till skrifvelse, tänka på redaktionen, anhåller jag om afslag å inbjudningsförslaget. Frih. Cederström, Rudolf: Att man i det längsta strider för sin åsigt, medan ett ärende är under öfverläggning, synes mig helt naturligt; man må äfven reservera sig i så kraftiga ordalag man för godt finnér; men deremot kan jag icke gilla, att, när man blifvit besegrad i en votering, man derefter söker förhindra en åtgärd, som afser att befrämja verkställighet af det fattade beslutet. Ett sådant förfarande kan åtminstone icke jag anse rätt grannlaga emot majoriteten af det Stånd, man tillhörer, allt under det man åberopar sig på grannlagenhet mot Med-Stånden. Jag instämmer med Hr von Ehrenheim i yrkandet om inbjudnings aflåtande. Gr. Snoilsky, Gustaf Fredrik: Jag kan icke dela Gr. Sparres åsigt, ty är besiutet i någon fråga af R. St:r redan fattadt, då får icke någon inbjudning ega rum, och om sådan framställning skulle göras, komme säkerligen Hr Landtm, att vägra propos. Ar åter icke beslut af R. St:r fattadt, då kan icke Expeditions-Utsk:t dervid lägga hand, och således torde Gr. Sparres åsigt grunda sig på ett misstag. Jag anhåller om bifall. Frih. Liljencrantz: Det är för mig oförklarligt huru Frih. Cederström lyckats tvärs igenom den slutna voteringssedeln få kännedom om mitt votum i frågan.
Cederström åsyftad, och att någon sådan icke behöfves, ifall den af mig nu vördsamt föreslagna communicationen till de öfriga Stånden skulle få äga rum, emedan Svenska nationen är det forum, som här dömmer, och dömmer tvifvelsutan bäst, om handlingarne blifva kände; och de blifva bäst kände, om de komma in i alla RiksSttns prottr, derifrån de kunna ytterligare genom publiciteten spridas. Jag hoppas, ja, jag är öfvertygad, att de som hafva i sin hand att till Svenska allmänheten sprida eller icke sprida vigtiga handlingar, skola känna sig af sina samveten förbundne att ordagrannt intaga de förevarande. Jag ber Frih. Cederström att inskränka sin åtgärd i detta fall endast till ett meddelande åt de öfriga Stånden af de handlingar han framlagt, och låta saken i öfrigt förfalla; denar verkligen af natur att icke kunna lätt glömmas af Svenska män, som älska sina constitutionella pligter och rättigheter. Gr. Anckarsvärd: Jag begärde ordet, egentligen dertill uppkallad af Frih. Cederströms anmärkning, att Const.- Utsk:s prot. icke utvisade namnen på de personer, som deltagit i beslutet. Då en votering afgjorde detta beslut, så lärer det varit temmeligen svårt alt i något prot. kunna ut - Den 26 M a j. 395 salta namnen å dem sorn voterade för eller emot; men för öfrigt börja alla öfver discussionen inom Comt.Ulsk. förda prot. med de personers namn som äro närvarande. Jag linde i sanning icke ämnat yttra något annat än delta, till genmälande af Frill. Cederslröms förutnämnda nnmärkn.; men då jag finner att discussionen tagit den besynnerliga vändning, som den siste talarens anförande utvisar, så kan jag ej afhålla mig ifrån att derpå ingå i svaromål. Det torde erkännas sorn ett särdeles besynnerligt förhållande, att inom en rådslående församling invecliver af den aldra grofsta art kunna framställas emot individer af samma församling, utan att i lag någon form finnes bestämd för de ania line att kunna urskulda sig, att få någon skiljedomare emellan sig och den anfallande.
Bilagor och Alfkrifler, undantagande Originale Förffrifningar och Löpande Sedlar, hwarom nedanföre i i6 §. förmäles, hwarje ark Tre Skill. Resolutioner, Exeeutorialer, JmmiSsioner, Mandatorialer och Promotorialer, när Summan, som utsökes, stiger till Femtio Riksdaler, ZlttaSkil-. lingar arket. Derunder, Sex Skillingar arket. Protocolls, Utdrag, som ej innehalla något Utslag, hwart ark Sex Skillingar. Andra Suppliquer och Leröfwer afgifna Förs klaringar, Tre Skillingar arket. Hwad deröswer utfärdas sch resolveras, Sep Skillingar arket. §. 6. Hos, och (öfwer, Rätterne, be af Rongk. Collegierne som äga Doms-Rärt, RibdareGync-Rätter, samt Lompromitzer, derifrån Lenekcium kevisionis sökas kan. Stämningar, Notificationer, Utdrag af Pro^ tocollet, so>n ej innehåller något Rättens Utslag, Utdrag af aldre Protocoller, Promotorialer m. m., hwart ark Nio Skillingar. Rättegångs-Fullmagter, Originale CautionSffrlftcr, Depositions-Attester, hwart ark Nio Skillingar; och beräknas för hwarje af deste Documenter särskild Charta, om an de ffrifwas pa ett och samma ark. Ansökningar och Förklaringar, Inlagor, Libeller, Erceplioner, Repliquer, Dupliquer och ffriftellga Anföranden till Protvcoliet, första arket Sex Skillt» 2§z6 Den Augusts. lingar, andra arket Nio Skiliingar, tredje och följande arken, hvardera Tolf Skiliingar. Witlnesskrifter, Bilagor och Afskrifter, Tre Skiliingar hwarje ark. Domar, Wflag och Constilutorialer, Tolf Skillingar arket. Osfentlige Stamningar, En Riksdaler.
Ibland de åtal, för hvilka jag sålunda nu går att redovisa, lärer icke något hafva väckt mera allmänt uppseende än ett, som det jemlikt 5:te § uti Ansvarighetslagen för de af Rikets Ständer förordnade Direktörer för Lånekontoren i Orterne den 4 November 1851 ålegat mig anhängiggöra och utföra emot förre Riksdagsmannen, Direktören vid Rikets Ständers Banks Lånekontor i Malmö, Ola Månsson från Gårdlösa i Christianstads län, angifven att hafva, under det han utöfvat förtroendet att vara Direktör vid nämnda Lånekontor, tagit befattning såsom kommissionär med enskildes lånehandlingar hos Kontoret och dervid egennyttigt förfarit Då detta åtal varit af mera än vanligt ömtålig beskaffenhet och hufvudfrågan blifvit olika bedömd, samt denna derjemte helt nära rörer ett vigtigt ämne, hvilket företrädesvis tillhör Rikets Ständers omvårdnad, har jag ansett mig böra i denna berättelse inlaga Protokollen hos Kongl. Hofrätten, skriftvexlingen i öfrigt och domstolarnes utslag jemte de handlingar, hvilka serskildt åtföljt skriftvexlingen hos Kongl. Maj:t, på det att fullständig kännedom om saken må vinnas och en hvar kunna derom stadga sin öfvertygelse. Mina åsigter i ämnet äro uttalade i de besvär jag å embetets vägnar varit manad att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anföra. Ofvannämnda handlingar hafva följande lydelse: 12 Utdrag af Kongl. Maj:ls och Rikets Svea Hofrätts Protokoll, hållet \ Stockholm den 2 Februari 4859. S. D. Sedan Advokat-fiskalen här vid Kongl. Hofrätten Thure Arvid Billbergh, medelst till Kongl. Hofrätten den 28 December sistlidne år afgifvet Memorial, under åberopande af Rikets Ständers Herr Justile-Ombudbmans förordnande, å Embetets vägnar anhängiggjort talan emot f. d.
Alt man icke borde stadga c5 proc;s insats under första året» utan afseende derpå, om Banken kunnat utfärda motsvarande förbindelser. 71:0 Alt inbetalningens verkställande medelst Bankens egne sedlar borde förbjudas. Alt creditsedlarnes minimi-valeur borde bestämmas lika för Actie-Bank sora för solidarisk Bank. 73;o Att den borde fastställas, efter gjorda olika förslag, till 20 R:dr, 10 R:dr eller 3 R:dr courant. 74:0 Alt denna valeur framdeles torde kunna bestämmas tili 5 R:dr courant, för båda slaget) af enskilda Banker, men att, så länge Rikets Ständers Bank fortfar att utgifva sedlar på mindre valeurer, det vore omöjligt för de enskilde Bankerne att täfla med denna utan en dylik rättighet. 32 §• 75:0 Att de borde mera ulliyckligen tillåtas fordringsegaren, alt vända sig emot hvilkendera Directeuren som helst. 76:0 Att, så snart Directionen blifvit dömd undergå utmätning, denna må få verkställas emot hvilken af ioltegarne som helst. 77:0 Alt, om någon lottegare får betala annans del, borde den förre ej behöfva vänta på slutlig utredning, för ersättningens utbekommande. 23 §. 78:0 Att bestämmandet af teckningssumman för solidarisk B,nk, liksom för Actie-Bank redan är anmärkt, borde ankomma på Kongl. Maj;ts pröfning i hvarje serskildt fall. 79:0 Att minsta teckningssumman borde bestämmas till 5oo,ooo R:dr courant. 80:0 Att den lill 5oo R:dr föreslagna summan för hvarje lottbref måtte nedsättas derunder, eller, efter hvad i motsats häremot blifvit yrkadt, höjas till minst 1000 R:dr courant. 81:0
Ståndet, jemte tillkän-. nagifvande om Dess i öfrigt lemnade bifall till Pag-Utskottets Utlåtande N:o 110 rörande den föreslagna nya Concurs-Lagen inbjudit sina Med-' Ständer till deltagande uti de rättelser som be-’ malte Stånd beslutit böra ega rum vid 3 Gap. 4 §. och 4 Gap. 10 §. af berörde Dag-förslag; men som Borgare-Ståndet redan den g:de innevarande månad bifallit samma Lagförslag sådant det af Utskottet blifvit tillstyrkt med a:ne af Vällofl. Ståndet då, i andra omständigheter, såsom nödige beslutne rättelser, fann Eorgare-Ståndet sig vid samma beslut böra förblifva. Hvarom underrättelse skulle meddelas. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets förslag till ändring och tillägg i 14 celi 19 §§. af Riksdags-ordningen, angående Representations-frågan, antogs samma förslag såsom ett Riksens Ständers Utlåtande att vid nä-; sta Riksdag till afgörande förekomma. Från Hedervärda Bonde-Ständet.' S. D. Vid justering af gårdagens Protokoll, sorn innehåller att Bonde-Ståndet instämt uti Vallöf!. Borgare-Ståndets förklarande uti meddeldt Protokolls-Utdrag af den 11 dennes, att de 166,000 R:d, söm vid 1813 års Revillnings utgörande befunnits vara en brist, skulle genom en tillökning i fyllnadsafgifter ersättas och den föreslagne Öfverflöds-Artikeln deremot försvinna, hvartill skälig anledning visat sig, sedan de 550,000 RM;* till hvilkas godtgörande Öfverflöd*-Artikeln e? 656 fProt. Utdr. d, 16 Junii 1818. genteligen skulle inrättas, blifvit på annar satt ersatte, erinrade sig Bonde-Ståndet, att denna fråga redan blifvit af förstärkta Stats - Utskottet vid olika Förhållanden på annat sätt afgjord; och ehuru Bonde-Ståndet lika med Vällofl.
Min öfvertygelse är, att endast ett ringa fåtal vill med verldsliga medel återföra dem som affallit från vår Evangeliska lära. För erkännandet af dessa hufvudsatser anser jag man bör vara Utsk. tacksam, oaktadt förslaget icke är hvad det bör vara. Enligt hvad jag har hört har K. M:s Propos. blifvit afslagen af BondeSl., men deremot har samma Stånd i dag bifallit Utsk:s förslag. BorgareSt. har bifallit K. M:s Propos. och upskjutit ärendets slutliga handläggning till nästa Lördag för att tillse, huruvida icke smärre modifikationer i förslaget skulle kunna åstadkommas, så att något resultat vid denna Riksdag skulle kunna vinnas. Dessa båda fakta synas mig böra verka derhän, att en hvar undertrycker sina anmärkn:r på det att man må kunna erhålla om icke det bäst tänkbara åtminstone det bästa möjliga. Ett af de skäl, som föranleda mig att antaga förslaget är, att detsamma innehåller lag mot proselytmakeri isynnerhet af den art, som omndmnes i 6 §. Jag anser detta nödvändigt i närv:de stund och tror, att en så samhällsvådlig sekt som mormonerne måste motarbetas, hvarföre det är nödvändigt att hafva bättre vapen än dem som finnas i den nuv:de lagen, och hvilket vapen varit konventikel-plakatet, som ock varit det enda verksamma. Att deremot vilja tillämpa landsförvisnings-straffet emot mormonerne, vore förgäfves. Denne sekts proselytmakare äro, som Hrr:ne känna, ut - Den 3 Februari e. m. 181 gångna från Amerika, och i deras intresse ligger att erhålla så stort antal ledamöter, att distriktet, hvarinnom de finnas, må kunna uphöjas till värdighet af stat. Det yttersta målet för mormonerne är alltså en utvandring, och att emot en sådan sekt, hvars mål är att begifva sig öfver hafvet för att söka ett annat hem, använda landsförvisnings-straffet torde icke vora lämpligt. Förslaget, sådant det är upstäldt, är särdeles lämpligt att använda emot mormonerne. Sedan jag således angifvit de skäl, som föranleda mig, att icke motsätta mig förslaget, bör jag äfven framhålla dess skrifter.
För egen del hafva jemväl Revisorerne funnit, att Kongl. CommerceCollegii hus bör till det egendomen åsätta brandförsäkringsvärde bland ManufacturDiscontens tillgångar upptagas och bokföras, äfvensom Revisorerne anse, att de uti huset inrymda allmänna Verk och Inrättningar böra, i förhållande till de åt dem upplåtna lägenheter, bidraga att hålla Fonden skadeslös förhusets underhåll m. 111.; men i afseende på formen för ett dylikt bidrags erläggande skilja sig Revisorerne från del af de Kongl. Revisorerne uppgifna förslag och tro sig böra hos Rikets Ständer i stället föreslå, att å RiksStaten liv res medel till lämpligt belopp må, såsom ersättning för de af förenämnde Verk och Inrättningar begagnade rum och lägenheter, anvisas och årligen till ManulacturDisrontfonden utbetalas, hvaremot Fonden, såsom husägare, skulle för reparationer och öfriga förefallande utgifter ansvara. I sammanhang härmed få Revisorerne anmärka, att, efter hvad Revisorerna inhemtat, den för egendomen fastställda brandskadeersättning kommer att, i anseende till de å tomten uppförda, Fonden icke tillhöriga träbyggnader, förminskas med procent, i händelse huset skulle genom vådeld förstöras, sä att den Fonden ti lilly tande ersättning endast blefve 45,ooo R:dr; och hafva Revisorerne såväl häraf som af.' den eldfarlighet, hvilken genom närbelägenheten af berörde träbyggnader, som begagnas till vagnshus och föderskullar, förefinnes ej blott för Kongl. CommerceCollegii utan äfven andra Kronans hus och byggnader, funnit sig föranlåtna att härpå fästa Rikets Ständers uppmärksam - ( 8 ) liet, på det ifrågavarande för MannfacturDiscontens samt omkringliggande allmänna hus och archi ver vådliga träbyggnader må undanrödjas och lill annat lämpligt ställe flyttas. Följande särskilda Nådiga förordnanden hafva under åren i833 och i834 blifvit meddelade i afseende på rättigheten att i ManufacturDisconlFonden upptaga lån i vanlig discontväg, nemligen: 1:0 Kongl.
Så många och djupa andliga strider, så många sträfvanden, så stor lärdom – ty utan att kanske direkt vara född och danad till vetenskapsman i modern mening var han ju en ihärdig forskare på öfverraskande vida och skilda fält – så många vakor vid skrifbordet och bland böckerna. Men allt detta tycktes han bära lätt, och ständigt när man såg honom, liksom när man läste honom, hörde man inom sig en och samma sentens – Augustini vackra ord: Qui amat, non laborat. Nej, den som älskar, den anstränger sig ej, den har ingått det enda förbund med ungdomen, som består. När han talade, och samspråket af sig själf kom in på spekulationens allvarligaste problem – det var lika naturligt för honom att tala om metafysik som för andra om väder och vind – var det återigen samma bild, som tedde sig, bilden af den aldrig slocknande tempellampan framför en osynlig gudoms altare. Den upplyste ej som en elektrisk gnista, blixtlikt hela hemlighetsfulla djup af mörker, den eklärerade ej med en brands mäktiga och bjärta glöd, men den kastade en varm ljusflod, som aldrig försvann, och som räckte så långt in i dunklet, som det var rådligt för de flesta (om också ej för de dristigaste) att gå. Men den spekulationens hänförelse, som var centralpunkten i hans väsen, och den milda, kärleksfulla värma, som var hans själs temperatur, de kommo fram i en form, som var konstnärligt monumental och som gaf hans idéer marmorns skönhet och oförgänglighet, också när de själfva kunnat tänkas fördjupade. Det var detta, som gjorde honom till en i vår litteratur så enastående man. Framtiden skall säkert rubba och nagelfara hans forskning, kritisera hans idébyggnads väsen och konsekvens – den eftervärldens dom väntar äfven de största af döda män – men hans form och uttryckssätt skola oanfäktadt beundras, så länge svensk språkkonst står i helgd och svensk diktning lefver. Det gäller främst hans vers. Prosan kan vara för puristisk, för arkaiserande. Versen är så godt som ofelbar, och hans lyrik, som tolkat all tankens längtan, hopp, svärmeri och missmod, väller väl i denna stund för allas öron som det kristallklara flödet i en skogskälla, speglande aftonens djupblå himmel öfver de mörka granarna.
För att kunna fälla ett omdöme i dessa ämnen, fordras i alla fall att närmare undersöka hvardera utaf dem, och försöka utveckla dem, till sina orsaker och sitt närvarande förhållande. Hvad först angår den, oaktadt en stor Sedelstock, nog allmänt öfverklagade penningebristen, lärer man icke kunna göra sig reda derföre, utan att tillika iakttaga alla tillstötande omständigheter. Det skall då visa sig, att dessa äro af flera slag, som alla bidraga att göra verkan så mycket känbarare. Men det lärer kunna antagas, att hufvudorsakerna igenfinnas uti en missbrukad lätthet att få låna, uti en utöfver productionens behof ökad Sedelstock, uti de sednare årens dels alldeles felslagna, dels mindre goda skörd, samt uti ett af dessa orsaker , äfvensom utaf den tvungna handelsställningen, föranledt uppehåll uti circulation. Ända ifrån den tid, då Riksgälds-' Disconten inrättades, torde tidepunkjen kua-? 356 Den 31 Mars, na räknas, då lättheten att få låna ökade mängden af Låntagare. Denna ökade luxen, och behofvet tilltog i samma mon. Det blef ej blott den nyttiga dass Låntagare, sorn med de lanta penningarna söka att förtjena , och således skapa en behållning, utan äfven de, sorn låna lör att lefva bättre och hastigare förtära sitt capital, hvilka således erhölio Lån. Nödvändigheten gjorde, att samma slags Låntagare måste uti Riks-Disconten inlåtas, och riär sedermera-, vid 1809 års Riksdag, Sedelstocken hastigt ökades, blefvo derigenom nya möjligheter till Lån öppnade, och antalet at Låntagare och Speculanter utvidgades. Egendomarne hade under tiden alltjemnt stigit i pris. Det blef då en speculation för flera, att köpa egendom, för att snart åter sälja den, och inom en kort tid biet således antalet af köpare och säljare ökadt, hvaraf likväl större delen af de förra handlade på credit. Under tiden blef samma omständighet, hvilken i början gynnat denna egendomshandel, nemi. varuprisernas hastiga stigande, en orsak, som motarbetade de sednare Köpares fördel.
England fann nemi. att den surtaxe, det forst erhållit — 2 pence pr gallon, var för låg, och genom särskild underhandling utverkades derföre, att den förhöjdes till 5 pence, ungefär lika med 18 öre pr Svensk kanna 50 proc. bränvin. Denna utväg står oss ju alltid öppen, såsom ett sista räddningsmedel, om fara inträffar. Då således enligt min öfvertygelse traktaten är tillkommen i grundlagsenlig ordning; då den är elt steg i den rigtning, Iivari tull-lagstiltningen rätteligen bör gå; och då slutligen den enda betänklighet, jag emot densamma hyser, icke är tillräckligt bestyrkt, kan jag ej annat än nu rösta lör ett obetingadt bifall till densamma, med förkastande af Utsk:ts slutmening. Frih. Raab, Carl Adam: Det är med särdeles längtan representationen gått till öfverläggning om de vigtiga frågorna rörande frihandeln och tullreformen. Dessa ämnen uppröra landet, dela dess befolkning i partier — ställer produktionens intressen i strid mot konsumtionens. Ingenting bevisar bäti re de oriktiga principer, hvarpå den s k. vår frihandel I»vilar, ty den frihandel, som stödjer sig på sanna principer, delar icke, den sammanbinder alla intressen. Men innan jag går vidare i mitt ämne, önskar jag ställa den frågan till Finans-Ministern, hvarför den tullkomité. Ständerna begärt i skyddsystemets och konkurrensens välförstådda mening, blifvit tillsatt af radikala frihandelsmän, och hvarlör Franska handelsoch sjölärts-traktaterna blifvit uppställda på den radikala frihandelns grund? Derom vore mindre att säga, om Irågan vore på en ståndpunkt, att den kunde bringas i öfver ensstämmelse med Ständernas mening; men traktaterna, redan afslutade, vittna om ett förfarande, som står i strid med grundlagens bud. Ty det heter i 57:de §:n: »Svenska folkets urgamla rätt, alt sig beskatta, utöfvas af It.
Å andra sidan hafva de kvinnoim, hvilka hittills iignat sig åt handtverk, ofta iiog betraktat sitt arbete mera som en tillfällig iitvag att förtjäna sitt bröd tills de blifva gifta, an som ett yrke, i hvilket de skola arbeta sig upp genom alla grader. Detta har rerkat hämmande så väl p % deras egen energi, som på arbetsgifvarens beredrillighet att nedlägga arbete pk deras ntbildning. Följden har ocksi ' t varit den, att de flesta kvinnor icke kommit längre an till handtverkets lägsta grader och afven om de kvarstannat däri, anvandts till imderordnade arbeten. Seden utgör dock det väsentligaste, hin8ret för kvinnans in trade på yrkesverksamlietens område, ty så Iiinge mästare endast nndantagsvis taga kvinnor i lära, fordras det hos de kt.Uznor, hvilka vilja agna sig åt hithörande banor, långt mera energi och företagsainliet, an hos de gossar eller p g l i n g n r, hvilka inträda i lara.9 SBsom bevis för befogenheten af de iittalanden, som Iiär gjorts namnes, att eliiirii kvinnorna jii sedan gammalt sköta bakning, korftillrerkning iii. m., ar det dock männen som i bagerierna, konditorierna och korfinakerimna sköta arbetet. Likaså ar förhållandet i Sverige. Bland öfriga afdelningar i kalendern, som synas oss af specielt intresse, vilja vi framhålla kapitlen om a~~deruistzingen. Redan p5 en af de första sidorna finner man ett märkligt uttalande af U. Cygnzeiis, afgifvet 1856: ~ K i i n n a af finansiella skäl ej flickoch gosskolor samtidigt inrättas, anser jag de förra nödvändigare an de senare. Först och främst kan flickan redan i fädernehemmet bland yngre syskon mera gagna an gossen, som oftare ar på ntarbete och resor, och sedan hon blir mor, ar det hon, som i de flesta fall skall vara barnens första och enda, liksom hon helt risst ar deras bästa lärarinna, om lion därtill liar kiinskap och god vilja.
Krigs-Collegium har i anledning häraf anfört, att, som vården om Kronans byggnader i Fästningsoch Garnisons-orter i allmänhet tillhör Forlifications-Afdelningen, det jemväl tillkommit bemälde Afdelning att med f. d. Sjöstedtska egendomen taga befattning, till följd hvaraf de lill köpeskillingens liqviderande förskjutne medel, hvilka skulle lill successiv ersättning upptagas i de årliga Statsreqvisilionsförslagen , bordt såsom Fästnings-byggnadsmedel uti räkenskaperne uppoch afföras. Utskottet hemställer, att vid hvad Kongl. Krigs-Collegium sålunda upplyst må bero. Topografiska Corpsen. § 181. Revisorerne hafva anmält, att ej allenast den vid i836 års början varande behållning under åren i836 och 1837 användts, utan äfven anslaget blifvit öfverskridet, så alt vid sistnämnde års slut en skuld uppstått af 2,951 R:dr 2 sk. 2 rst. Då likväl de arbeten, som utgöra föremål för ifrågavarande anslag, äro af den beskaffenhet, att kostnaden derför svårligen kan på förhand noggrant beräknas, eller till lika belopp för hvarje år fördelas, samt, vid sådant förhållande, anlicipationer å ett kommande års anslag stundom icke ulan verklig olägenhet kunna undvikas, har Utskottet ansett den af Revisorerne gjorde erinran icke böra till någon åtgärd färanleda. Milit ice-B ost allsC assan. § 182. FörkL 68.) Som, enligt hvad Kongl. Krigs-Collegii utlåtande upplyser, nödig rät - 72 Stats-Utskottels Utlåtandej N.-o 76. telse kommer att vidtagas, i anledning af Revisorernes anmärkning, rörand e befunnen otydlighet i Mililias-Boslälls-Cassans räkenskaper, torde denna anmärkning icke erfordra vidare åtgärd. § 183. (Rev.