Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsmål måtte till afgörande upptagas, erkänner jag, med anledning af 42 § Riksdags-Ordningen och 56 § Regerings-Formen, men kan icke binda samma begrepp vid ordet afgörande, som den värde Ledamoten dervid fästat. Ett beslut måste ovilkorligen tagas öfver hvarje Riksdagsmål, men jag finner icke ett ord i Grundlagarne, som yrkar, att detta beslut måste ovilkorligen innefatta bifall eller afslag till den väckta motionen. Om det Utskottsbetänkande, som utreder motionen och måste bifallas eller afslås, eller få förändringar och tillägg, Bilaga A till Mern. N:o 5. 817 just skulle innehålla ett på goda grunder bygdt tillstyrkande, att Riksens Ständer måtte låta frågan till ytterligare utredande hvila, kan ett sådant Betänkande då icke bifallas? Icke blott frågan om företeende af JustitiseOmbudsmannens Diarier, utan ganska många andra Riksdagsmål hafva vid sist förflutna trenne Riksdagar blifvit uppskjutna. Åtskilliga Lagfrågor hafva af Riksens Ständer blifvit öfverlåtna åt den af Konungen tillförordnade Lag-Committéen, för att, af densamma beredda i sammanhang med Allmänna Lagens öfriga stadganden, framdeles komma under Riksens Ständers granskning. Vid väckta frågor om ny reglering af Rikets Collegier och i allmänhet af Statens Embeten samt Embetsmännernas löner, vid motioner rörande Sala Bergslag, Ädelforss Grufva, Strömsholms Stuteri, och jag tror många flera, hafva Riksens Ständer visligen önskat noggranna undersökningar, hvarigenom det ljus skulle sökas, som kunde leda till väl öfverlagda och nyttiga beslut i en framtid. — Om hädanefter till Riksens
Det har förundrat en värd ledamot, att jag, som önskar upphörande af det I n g 1 ös h e Is—t i llstånd, hvari vi befinna oss i anseende till enskilda hanker, icke velat medgifva, alt vi, i afseende på riksd.ärendenas behandling , skulle ingå uti ett sådant laglöshetstillstånd; ty sådant skulle i sanning enl. min tanke förhållandet blifva, om R. o. Ad. tillät sig att, på sätt Gr. Frölich föreslagit, besluta om det ifrågavar. målets handläggning. I öfrigt tror jag icke, att åtgärden skulle påskynda målets behandling; ty om man också icke antager, att det nya Utsk. skulle, likasom alla andra Utsk., få rättigheten att besvara de emot dess förslag framställda anmärknrr, så befarar jag dock, att frågan om detta Utsk:s tillsättande inom de särskildta RiksSt:n skulle göra ett längre uppskof i ärendets behandling, än hvad som i tid kunde besparas genom den fåtaligare personalen. Jag kan derföre ej annat än rösta för afslag å den nu väckta motionen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i Gr. Frölichs förslag. Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja. Till pröfning föredrogs RancoUtskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåt. Nto 55, öfver en af Hr Rosenblad, B., väckt fråga om bestammande af någon viss praescriptionstid, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från Banken uttagas. Hr von Troil, Emil: Jag har på ett annat rum deltagit i detta ärendes preliminära behandling och lemnat min röst för bifall å det framställda förslaget, med undantag af proescriptionstidens bestämmande till endast tre år.
Föredrogos ånyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 29 Julii e. m. på bordet lagde, utlåtanden; Från StatsUtskottet: af den 16 sistlidne Julii: N:° 337, I anledning af väckt motion om spannemålsanslag till lönefyllnad för Stockholms SeholeLärare. Af den 18 sistlidne Julii: N;o 339, Angående jemkning i Rustningsskyldigheten. N:o 341, I anledning af åtskillige motioner 6 40 Pr°t. Ut dr. d. 5 Aug. 1823.' om indragning af Lönerne vid Biskops och DomprostÄmbeten. Af den 21 sistlidne Julii: N:o 344, I anledning af väckte motioner om Ädelforss Guldverk. Från BevillningsUtskottet: af den 16 sistlidne Julii : N:o 23, Angående sökt eftergift i Bevillninningen för brandskadade Innevånare i städerne Borås och Norrköping, N:o 24. I anledning af väckt motion om en enda Taxerings-förrättning emellan hvarje Riksdag. Från StatsBevillning samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottrn: af den 11 sistlidne Julii: N:o 329, I anledning af väckt fråga, om Kronoutskyldernes liqviderande i spannmål. Från Prot. Utdr. d. 5 Äug. 1323. 64i Frän BancolJtskottet: af den ig sistlidne Julli : N:o 35, I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte betänkande, angående skedd inhibition af den mot Rådmannen i Carlstad, Kjellander anstälde ansökning, för en till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande från Banken afsänd Odlings låneandel, som ej kommit den förstnämnde tillhanda. N:o 36, I fråga om förlängning uti tiden för återlösen af i Banken pansatt guld och silfver.
St. skulle öfver nämnde fråga sig utlåta, emedan, — så föllo hans ord om jag icke misstager mig, — det eljest blefve särdeles beqvämt att, i händelse af sakens olyckliga utgång, hunn kasta hela skulden derföre på Konungens rådgifvare. Och slutligen har en annan statsrådsledamot lika uttryckligen förklarat, propos:n deslomindre åsyfta något annat yttrande af R. St. ang:de det äskade kredilivet, som frågan huruvida en krigsförklaring bör äga rum, läge utom gränsen för R. St:s bedömande, deruti han ostridigt har ganska rätt. När nu just af de Hrr och män, som måste antagas äga tillförlitlig kännedom om alla de förhållanden, som föranledt och legat till grund för den K. proposm, så skiljaktiga åsigter om meningen med densamma blifvit uttalade; så må det väl icke förundra om den alldeles oinvigde stadnar i villrådighet om hvad han skall länka om saken. För min del kan jag af proposms uppställning svårligen draga annan slutsats, än att Konungen, på sätt en af Hans rådgifvare låtit förstå, verkligen önskar alt i händelse af ett krigsutbrott, deröfver på förhand inhämta R. St:s tankar. Men jag frågar då i likhet med flere föreg:de talare och bland dem Hrr von Hartmansdorff och Lagerhjelm, om väl den nåd. skrifvelsen innehåller sådana uplysningar, som i detta fall äro nödvändiga, för att sätta R. St. i tillfälle att afgifva ett på sakkännedom grundat yttrande i ämnet. Att så icke är, har ingen ens försökt alt bestrida, och man har i stället vädjat till R. o. Ad:s känslor. Ja! mine Hrr! När fäderneslandet hotas af inkräktarens svärd dä kan det vara både nödigt och nyttigt att anslå de känslosträngar, som förmå, att hos nationen väcka den höga grad af enlhusiasm och förakt för faran, hvarigenom det endast blir möjligt för eli litet folk att kunna emot ett mäktigare försvara sin sjelfständighet. Men är väl för vidtagandet af ett sådant utomor - 542 Den 11 Maj. dentligt steg tidepunkten ännu för handen?
Han vill stanna tidens ur och anser att folket redan är fullkomligt sådant det är och att allt ondt kommer från bildningen och det konstnärliga skönhetssinnet. Med halft urskuldande nämner han hellenerna, emedan deras konst var folklig och i sitt förhärligande af den jordiska skönheten och lyckan sammanföll med deras religion. Hvad den hellenska konstens folklighet beträffar, torde den dock näppeligen haft större omfattning än – låt oss säga – det allmänna konstintresset i nutidens Paris. Tvärtom ha såväl konstnärer som forskare väl aldrig omgifvits af en större publik än just nu, ehuru det icke är deras förtjänst, utan orsakadt af den allmänna bildningens stigande. Detta ständiga vidgande af folkets fattningsgåfva ägnar Tolstoy knappast en tanke, och dock borde just han vara mannen att förstå hvad vi redan äro skyldiga upplysningen. Det är upplysningen, som en gång i en framtid skall omöjliggöra både kriget och revolutionen. Att efter hundra år af idel upprorisk filosofi våra städer icke nu stå i lågor och våra gator icke täckas af mördade, det beror icke – som några mena – därpå att socialismen och anarkismen, i motsats till franska revolutionen, försmått en ideellt medryckande färg öfver sin åskådning, ty de andra politiska partierna bekänna som bäst en fullt ut lika ohöljd materialism, utan det beror på upplysningen. Ingen bok och ingen lära är farlig för den, som gjort bekantskap med tillräckligt många böcker och läror, att kunna döma med flera vittnen i målet. Gif efter hand folket det bästa af den upplysning, som ännu är fåtalets, och det skall icke längre finnas hvarken någon förtrampad eller hotande kast. Då kan det först bli tid att tala om en hög religiös konst för alla, äfven om den drömmen i det mesta alltid måste stanna vid en vacker afsikt. Det finns icke två människor, som lefva, tänka eller känna fullständigt lika och därför skall det heller aldrig finnas två människor, hos hvilka ett konstverk åstadkommer fullständigt samma intryck. Den ena har lättrörd inbillning, den andra icke. Den ena är stolt, och skall i det stolta finna något upphöjdt, den andra ödmjuk, den tredje enfaldig. Den fjärde, som till äfventyrs är en mer torr och grof natur, skall i det drastiska mena sig finna kvickhet och mod.
Jag lät Jussuf flera gånger för mig upprepa hvarje ord och omständighet, hvarvid han sorgfälligt tydde allt till min fördel: isynnerhet var, mente han, flickans rodnad och ännu mer hennes hastiga bortgång, ett bevis på hennes dolda böjelse; äfvenså talade hennes bjudning genom fönstret och den angelägna ton, hvarmed hon yttrade dessa ord, för hennes önskan att nästa dag kunna förnya det afbrutna samtalet. Vid mitt nästa morgonbesök emottog mig Fanny med en vänlig alfvarsamhet. Vi uppfyllde våra morgon-sysslor utan vårt vanliga skämt och lek; ehuru jag nu temligen begripligt stammade hennes språk, var dock vårt samtal vida mindre lifligt än då vi förut blott talade genom blickar. Det förekom mig, som om vi båda hade blifvit tio år äldre. Fanny gick alldeles stilla bredvid min sida: hon bortsprang ej mer, än för att plocka en blomma, än för att jaga efter en grann fjäril, än för att sätta ett stöd under en svigtande gren. Föröfrigt var hennes allvar blandadt med en viss skygghet och ett moln af stilla svårmod öfvertäckte hennes ansigte. Om händelsen förra morgonen nämdes likaså litet, som om Jussufs besök. Äfven jag var i dag mera tankfull. Jag måste ju tänka på mitt öde, som inom få timmar skulle afgöras, och öfverlade om det ej vore bättre att genast, utan att afvakta framgången af Jussufs underhandling, med flickan i hand träda inför fadren och begära hans samtycke till vår förening. Under det jag var sysselsatt med dessa betraktelser, gingo vi förbi en löfsal. Döm om min häpnad, då jag der emellan bladen upptäckte en blek gubbe, med en uppslagen bok framför sig. Dottren blef honom först varse, och drog mig hastigt förbi. Häftigt fattade jag hennes hand, i afsigt att utföra mitt nu mognade beslut. Men flickan slet sig ängsligt lös, och vinkade otåligt att aflägsna mig. Anländ till staden, gaf jag mig ingen ro, förrän jag drifvit Jussuf ut på sin beskickning, men först, sedan han bortgått, kände jag mitt egentliga qval begynna. Äntligen återkom han, efter sex grufliga timmar.
December t. m. då dertill svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 21:sta punkten, om ändring i 21 :sta §:n R. 0. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: För min del får jag anhålla om afslag å denna punkt. Det förekommer i motiveringen af Utsk:ts förslag vid sista riksdagen i denna punkt några ord, som jag anhåller att få uppläsa. Det heter nemi.: »Då nu vidare Utsk:t erfarit, det skiljaktiga meningar sig yppat derom, huruvida den, hvarje Riks-Stånd i 21:sta §:n förbehållna pröfningsrätt af framställd anmärkning emot någon dess ledamots behörighet att vara riksdagsman bör sträcka sig derhän, att Ståndet må ega till pröfning upptaga en fråga, som på grund af 19:de §:n redan blifvit af vederbörande embetsmyndighet afgjord eller vore på sådan pröfning beroende, har Utsk:t, som funnit det icke vara förenligt med den helgd, som tillkommer domaremagtens beslut, att dessa dragas under Riks-Ståndens ompröfning, ansett sig böra jemväl afgifva förslag till sådan ändring af 21:sta §:n, att olika tydning af föreskriften i detta hänseende icke vidare må kunna ega rum». Det är visserligen sannt, att man bör bevara den helgd, som tillkommer domaremagtens beslut, men man bör derföre icke sätta den andra statsmagten, som är R. St:r, under domaremagten. Det har skett genom denna föreslagna §. Man kan visserligen säga, att det blott är ett Riks-Stånd, som skall hafva pröfningsrätten, men detta Stånd har då samma anseende, som R. St:r. Jag vill visserligen icke beröfva domaremagten dess rättighet att bedöma, huruvida allt vid valet gått lagligt till, men jag vill blott att R. St:r ej subordineras under domaremagten. För öfrigt ber jag endast att, såsom stöd för min anhållan, få anföra hvad Hr Rinman i sin reservation vid föregående riksdag i detta afseende yttrar.
Utdrag of Protokollet hällit hos Högwördige Preste-Ständek den 4 December 1809. SD. Föredrogs a nyo och bifölls till alla delar Riksens Högloft. Ständers Stats Utskotts Memorial af den l6,de nästledne Nowember, angående General Asfistance-Conwiret; Hwarom de Respective Med, Standen och bemäldte Utskott skulle wyrdfami och wänligen underrättas. lIc 8n^>rz. Lx krococoUs I. ^Imqvirk. S» D. Riksens Högloft. Ständers Lag-Ut« skons den 22 uästledne Nowember pä bordel lagde Utlärande öfwer de hos Högloft. Ridderskapet och A dela - Den 7 December. 409 deln samt Preste» Ständer gjorda anmärkningar wid Utskottets den 8 sistledne September afgifne Betänkande, angående Rättegångs Ombud, föredrogs ä nyo och bifölls. Härom skulle de Respective Med-Ständen samt Lag. Utskottet wördfamt och rvänligen underrättas. 17t 8uxra. kx prorocollo 17. ^Im^vist. S. D. I betraktande af hwad Riksens Högloft. Ständers Allmänna Bestvärsoch OeconomieUtskott Uti Dest Betänkande af den 2 g nästlcdne Nowember, angående odlingen af Pitea Lappmark, anfört och hemställt, bestöt Preste-Ständet, att till Rik, sens Högloft. Ständers Stats»Utskotts utlätande remittera srägan, huruwida och pä bwad sätt del af Herr Majoren 8rsel von wolstein sökle penninge understöd af 2,000 R^dr. V'co ärligen i 6 ärs tid mä till sörberörde ändamål kunna honom bewilljaS.
2:dra punkten, ang:de tullvärdet å åtskilliga artiklar, för hvilka förändringar, dels i afseende pä rubrikerne, dels uti qvantiteten för tullberäkningen, blifvit antagne. R. o. Ad. godkände hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 3:dje punkten, ang:de de nu gällande undantagsbestämmelser för sidenhalfsidenoch bomullsväfnader, sorn directe inkomma frun Ostindien och öfriga orter på andra sidan Goda Hoppsudden. Hr Printzensköld, Carl: Jag hade destomindre förmodat det Be vil 1 n. Utsk. skulle tillstyrka R. o. Ad. att frånträda sitt i förevar-.de punkt redan fattade beslut, som detsamma står i full harmoni med Utskrs eget förslag i 25 § af tulltaxe-underrättelserne, hvilket innehåller att tullindring skall beviljas med 33| proc. för Svenska produkter och tillverkningar, som i Svenska skepp utföras direkte lill orter på andra sidan Goda Hoppsudden, äfven - Den 19 A ugusti. 255 sorn til) hamnar å andra sidan Cap Horn samt dessa orters produkter och tillverkningar, som direkte derifrån i Svenska skepp införas”. Genom dessa ordalag visar det sig tydligen och klart, alt Utsk. sjelfl har ansett tull-lindringen böra beviljas endast för sådana varor, som äro producerade på orter å andra sidan Cap Horn eller Goda Hoppsudden. Nu har R. o. Ad. beslutat att ordet ”orter” skall utbytas mot ”produclions-orter”, så att meningen i båda förslagen är densamma. Jag tillstyrker således R. o. Ad. alt vidblifva sitt beslut och gilia den föreslagna votertspropostn. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Gipsarbeten, alla slag, L. Y. 5o, 1: Gjutstenar, 1. Glas, Bouteiller, tomma, alla slag, L. Y. 50. j, — Då vin, bränvin och Likörer inkomma på större och mindre bouteiller, Y. 3o. 1, — Chemiska, alla slag, V. 1. 1. •— Chrystall-arbeten, alla slag, L. Y. 20. r. — Flusser, slipade och oslipade, L. Y, 20. 1, — 17 Glas. Fenster, alla slag, skuret eller oskuret, L. V, 5o, I, — Glasögon ocli Lorgncttcr, med eller utan foder, L. V. ?.5. I, •— Ljuskron-glas, slipade, V, i5. I. — Optiska, lösa och oinfattade,’ V. i5. i, ■ Monterade, se In - strumenten — Spegel, • Rå och oslipade eller så kallade glasämnen, V. 20. t. Slipade, ofolierade, alla slag, V. 3o. i; folierade, af alla slag. V. 5o. r. —■ Timmglas, L. V. 5o. r. Ur, V. 25. i. — Vin och Dricksglas, at alla slag, L. V. 5o. r. —- Krasglas eller glasskärf, V. i. 5. — Glas och Glasarbeten, alla slag, cj specificerade, L. V. 5o. r. Glasgalla, 10. Glete eller silfverglitt, se Bly. Glober, V. 10. Gorras, se väfnad af Bomull, Graines d’Avignon, se färgon Granatäplcn, i5.
Vid sådant förhållande, synes det lör Bibliothekarien begärda anslag af 1,000 rdr icke vara för högt tilltaget. I den mån Institutets verksamhet utvecklas, varda äfven otvifvelaktigt Sekreterarens göromål tillräckligt ökade, för att kunna betinga 7? Den J2 Augusti f. m. en lön af 1,000 rdr. För en Kamerarebefattning lärer en aflöning af 500 rdr väl icke vara för stor. Jag anhåller således att R. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan i denna del, ville godkänna K. M:s förslag i ämnet. Hr Huss, Magnus: Jag är till största delen förekommen af den siste talaren. Man har uti Utsk:t velat göra troligt, att dessa befattningar kunde sammanslås med hvarandra, men sådant är dock icke så lätt verkställbar!, ty ifrågav:de befattningar fordra helt särskilda egenskaper. Bibliothekarien har under sin vård 15 å 20,000 volymer böcker, hvilket antal årligen tillväxer, och bihliotheket skall, enligt instruktionen, hållas tillgängligt minst 6 timmar i veckan — en tid, hvilken likväl, i följd af för handen varande behof, vanligen måste utsträckas till 8 timmar i veckan. Dertill kommer, att böckerna vanligen icke utlånas, utan studeras på stället, hvaraf Bibliothekariens närvaro å tjensterummet äfven måste blifva en nödvändighet. Bibliothekarien måste vidare ega betydlig beläsenhet inom de medicinska vetenskaperna, ty i annat fall kan han icke bedöma böckernas värde. Enligt K. Br. den 20 Mars 1858 åligger Bibliothekarien att en viss tid af året hålla föreläsningar i medicinens historia; han är således lärare vid Institutet, och torde som sådan böra vara Med. Doktor. Ett arfvode af 1,000 rdr synes mig till följd häraf ej vara för högt tilltaget. Hvad derefter Sekreteraren vidkommer, får man icke förbise, det honom åligger att bestrida icke allenast Sekreleraregöromålen, utan äfven Notarieoch Registrators.
Klara: Såsom ett åsyna vittne, min herre! Tror ni, att man vid fjorton års ålder inte har några ögon i hufvudet? Som ni nog minns, var jag en mycket bortskämd barnunge! Jag kom in i salongen, när där var främmande, och mamma hade inte hjärta att visa ut mig. Hon väntade helt beskedligt, tills mitt öde drabbade mig i fröken Ullas skepelseMen o m nu detta öde var fördjupadt i en fransk roman, så dröjde det ganska långe om, innan jag återhemtades till min fångenskap. Och till dess spelade jag den stumma iakttagerskan. Nåväl; och. Vilhelm: Och? Klara; Jag glömmer aldrig den min ni tog på er en dag, då Melanie helt öppet koketterade med Alfred, som då ännu för oss endast var herr von Lohman. Vilhelm-. Tog jag på mig en m i n? Klara: Om ni gjorde! Jag förstod saken mycket bra, lika bra som någon af fröken Ullas romaner, i hvilka jag gärna fördjupade mig bakom ryggen på denna goda vaktarinna. Vilhelm: Historien var j u också mycket enkel, enkel som ett räkneexempel. Klara: Som o m alla räkneexempel vore så enkla! Var ni mycket otröstlig? Vilhelm: När? Klara: Då, när. Vilhelm: När Melanie lyckliggjorde herr von Lohman med sin hand? Hvarför har ni så svårt att säga ut det? Klara: Hm, ett hjärtesår! Alltså var ni mycket förtvinad? Vilhelm: Efter omständigheterna. Klara: Ett brustet bjärta! Krisen! Kras! Vilhelm: Jo, j o! Det kändes allt så! Klara: Stackars ni! Vilhelm; Känner ni till Portlandsvasen, fröken? Klara: Jag har inte det nöjet, ty, enligt hvad jag försport, står den i Britishmuseum i London, och då jag ännu aldrig hedrat Albion med någon visit, s å. Vilhelm; Lika godt, fröken Klara! Denna vas störtade en dag ned frän sin piedestal och gick i skärfvor. Krisch! Kras! Klara: Som ert hjärta! Hvilken skada! Vilhelm: Ja, och kunde man tänka sig, att en vas skulle öfverlefva något slikt. Lyckligtvis finns det emellertid utmärkt porslinskitt, och Portlandsvasen prunkar nu oskadd o c h hel till synes från sin piedestal. Klara: Verkligen?
Domstolar förständiga, den följd deraf velat dragas, att utom de händelser, då kärande Parter vid HäradsRätten tillkännagifva eller låta anmäla sig afstå från de af dem instämde käromål, samt någon egentlig handläggning med berörde mål således ej behöfver af HäradsRätten vidtagas, det icke skulle vara Häradshöfdingarne tillåtit, att emot lösen, utfärda ProtocolisUtdrag öfver förlikningar uti instämde mål, sorn af Parter inför Domstolen antingen genom dess bemedlande eller annorledes träffas, samt hvarvid den åtgärd af Domstolen, efter det Parterne blifvit hörde, vidtages, att dels förlikningen varder gillad, dels att instämde målet anses böra förfalla; och som Lagutskottet anser, att sådant innefattar ett missförstånd af hvad uti berörde ämne på sätt omförmäldt är, blifvit af Riksens Höglofl. Ständer föreslagit och af Kongl. Maj:t i Nåder bifallit och stadgadt, i följd hvaraf uti den kärande Parter i allmänhet åliggande skyldighet, att vid UnderDomstolar utlösa Protocoll och Utslag, endast den inskränkning blifvit gjord, att i de fall då käranden antingen icke tillställt sin vederpart en å honom utverkad stämning, eller låtit sin talan emot honom förfalla, men dock är pliktig infinna sig vid Domstolen, för att derom göra anmälan, icke någon emot sin vilja och begäran må förpligtas, att öfver berörde anmälan, hvarigenom för Domaren all handläggning af det instämda målet uphört, något Utdrag af Protocollet utlösa; finner LagUtskot - Statsoch Lag~TJtskottens Betqnkanderi. 589 tet nödigt att, till undanrödjande deraf, tillstyrka, att Biksens Högloft., Stander iros Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, det vederbörande må om detta förhållande varda underrättade.
Vi äro efter min tanka dessa högst vördade Personer uti en så stor förbindelse, att en Ärestod borde för en efterverld vittna, om Höglofl. Ridderskapet och Adeln finner lika med mig obehörigheten af sådana sanningslösa omdömens införande Sl6 Den 29 Mars. uti Svenska Dagblad , såsom lärer Ridderskapet och Adeln uppdraga denna angelägenhet till Herr Grefvens och LandtMarskalkens åtgärd, till förekommande af dylika utländska nyheter, hvars syftemål ej synas vänskapliga. Begärdes på bordet. Herr von Tåme, Michael, uppläste följande: Sällan har ett ämne af så mycken vigt, som den nu varande Bevillningens jemnare fördelning, påkallat Rikets Lagstiftares uppmärksamhet och kraftiga hjelp. Då Statens behol icke fordrade större Bevillning än 12 Tunnor Guld, såsom vid 1778 och 1786 årens Riksdagar, ja älven enär den förökades med 70 Tunnor Guld, såsom 1789 och 1792, voro verkningarne af summans ojemna fördelning mindre vådlige för Nationen. Men då hvad Riksens Ständer vid Urtima Riksdagen i Örebio xS1 2 sig åtagit, synes påkalla den högsta ansträngning af invånarnes krafter, blifver det at yttersta vigt, att bördorna i möjligaste måtto billigt fördelas. Detta torde lättast kunna verkställas derigenom, att CapitationsAfgiften förblifver oförändrad, på sätt BevillningsFörordningen stadgar, men att denna Författning, för öfrigt, icke bibehålles, utan en rättvisare princip följes. Den nu varande Bevillningens åberopade förtjenst, att den sedan sista Riksdag till ful - Den 29 Mars, 217 lo gifvit den erforderliga summan, utesluter ej begagnandet af andra, och torde hända billigare, principer för fördelningen, helst 2:ne års erfarenhet redan mer än tillräckligt bevi: sar, huru känbart detta varit för Nationen. Det är Landtmannavarornas öfverdrifna pris, hvilka redan .i många år, på bekostnad aflöntagarnes och den fattigare delens fördelar i drägliga varupris, gifvit Landtmannen den egentliga förmågan att bära pålagornas tyngd, som under förändrade omständigheter ickp längre kan uthärdas.