Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tillstyrker således, att, med nämnda förändring och förbehåll, den erforderliga tillökningen i anslaget för Akademien, uppgående till 22,350 R:dr 75 öre R:mt, må af Rikets Ständer beviljas. , 9:o Enligt den nådiga propositionen erfordras dels till förbättrande af aflönings-vilkoren för den vid allmänna Garnisonssjukhuset anställda läkare-, tjenstemannaoch betjenings-personal, utöfver nuvarande statsanslag, utgörande 12,850 R:dr 31 öre, en tillökning af 7,071 R:dr 6 sk., dels till förhöjning af anslaget för sjukhusets materiella behof, uppgående till 34,129 R:dr 69 öre, ett belopp af 8,298 R:dr 94 öre. I afseende å aflönings-behofvet inhemtas af Departements-chefens betänkande sid. 76—78, att anslags-tillökningen afser förbättrad aflöning för sjukhusläkarne, sjukhus-kommissarien, sjukhus-skrifvarne och sekreteraren samt förhöjda traktamenten för under-läkarne och sjukhusets apothekare; att den sjukoch ekonomi-betjeningen genom Kongl. Brefvet den 12 Januari nästlidne år i Nåder tillagda förmån att, utom sin nuvarande aflöning, tillsvidare få från sjukhusets kök dagligen kostnadsfritt erhålla en matportion in natura, lika med den, som åt 20 Siats-Utskottets Utlåtande N-.o 74. konvalescent utdelas, skulle äfven för framtiden fortfara, hvarföre den härigenom för sjukhuset uppkommande ökade kostnadsberäknad för ett antal af 19 personer efter 97 R:dr för hvarje person, horde å stat uppföras; att denna personals dagtraktamenten skulle förhöjas med 12-i öre utom för en baderska, sorn ansåges böra erhålla 6 sk. Banko eller omkring 19 öre Riksmynt i daglig tillökning; alt den till tjenstgöring ä sjukhuset anställde Väbel och jourhafvande
Slutligen då herrarne återtogo sin munterhet, och började omringa Evelina, blandade sig fruntimren också deri. Värdinnan kom och satte sig hos Evelina. Hon bad fru Säfve ej betrakta deras anspråkslösa boning. De voro så nygifta, och utgifterna så stora, och hon sade Evelina en artighet, då hon beklagade, att hennes man icke varit så lycklig, som herr Säfve, som gjort ett så brilljant parti. Då théet var serveradt blef munterheten nästan stojande. Evelina harmades öfver den fria ton, herrarna tilläto sig, till och med mot henne, hon jemförde i sitt sinne den ton, som rådde hemma i W., hon förskräcktes för, att man Stockholms-societéerna, sjelfva bildningens centralpunkt, kunde tillåta sig så mycken frivolitè. Evelina beklagade sig för Albert häröfver. Hon tyckte att mot henne, såsom hustru betraktad, var en sådan familjarité en ordentlig förolämpning. Hon visste icke huru hon skulle bemöta dem. Hon var så fjer hon kunde, men det hjelpte icke. Albert skrattade åt hennes farhågor. «Du är för obekant,» sade han, «med tonen här, för att kunna dömma, om det verkligen är förolämpning. Du är ju min hustru, och mot fruarne får man utan klander vara lite friare. Var munter och glad, som de andra äro, man skall annars bara skratta åt ditt pruderie. Ty alla veta ändå att fruntimren tycka om, att bli observerarade.» Detta resonemang var likväl alldeles motsatsen till Evelinas tankar. Albert hörde dem säga henne de faddaste artigheter, att hon var vacker, att hon var smakfullt klädd, att hon hade små händer och fötter, med mera dylikt. Allt detta kunde Albert höra och likväl resonera så. – Evelina var nästan ond. Hon önskade ingenting högre, än att få återvända hem. Herrarne rangerade spelborden och inbjödo fruntimren, att äfven taga plats vid dem. Evelina såg dem också med mycket nöje antaga bjudningen, men för sin egen del tackade hon.
Som tåget var i full fart, kunde han ' ej se hennes ansigte, men kappan var densamma och hatten var isynnerhet oförgätlig. Det var naturligtvis banvaktarens flicka, som åter trädt i besittning af sina söndagskläder. Efter ett ögonblicks begrundande fann Hugues, att då han vid deras första sammanträffande steg in i waggonen vid Chantilly, hade hon mycket väl kunnat komma med från Picquigny. Han stannade i Amiens, telegraferade till London, att han vrickat sin fot, och for tillbaka till Picquigny. Men banvaktarens dotter hade klädt om sig, då hon kom ur kyrkan, och låst#in sina kläder, så att alla efterspaningar voro förgäfves. Han frågade efter slotten i närheten; det fanns endast ett: de Lestrem. Han begaf sig dit och frågade efter M: lle Justine. Portvakten betraktade honom med förvåning och svarade, utan att förstå: M: lle Justine kommer inte hit annat än med markisinnan; hon är i Paris. Det var allt hvad Hugues ville veta, han reste * tillbaka till Paris, och att finna hotell de Lestrem var ingen svårighet. Han varseblef en poliskonstapel och sade till honom: Jag kommer i morgon och slår mig ned på kaféet här i hörnet och tillbringar der hela dagen, om det behöfs, samt lofvar er hundra fres, om ni kan skaffa mig ettsamtal med M: lle Justine, kammaijungfru hos Markisinnan de Lestrem. Hugues hade verkligen knappast anländt morgonen derpå, förr än konstapeln kom för att säga, att M: lle Justine väntade honom på en bakgata i närheten. Med klappande hjerta och orediga tankar skyndade Hugues åstad, ett rof för en ljuf rörelse, som lemnade rum för häpenheten, då han befann sig framför en kammarjungfru, visserligen med ganska god hållning och inte allt för ful, men alls inte den rätta. Hon kunde icke öfvertyga honom, att hon var kammarjungfru hos markisinnan de Lestrem, han trodde det var ännu ett spratt af Justine och begaf sig derför till fredsdomaren.
Väfnader; halfylle: shaw lar, shaw let ter o. s. v.; linneoch hamp-, alngods; zink, tutanego o c h spiauter. 34') 342 och 343 voter:s-propos:na förbigingos tillföljd af Ståndets förut fattade beslut. Ån g 111 acil i ner; varor, som icke kunna hänföras under någon af de i taxan upptagna be< s t ä m 111 e I s er. 1 344> 345 och 346 voter:s-propos;na godkändes. T a liff för cr edit upplaget och transitoaft giften. Hr Rosenblad: Den enda skilnad R. o. Ad:s be1 slut innefattar emot Utsk:s tillstyrkande, hvaruti vi inbjudas att instämma, är den, att R. o. Ad. borttagit det orim. liga stadgandet af en proc. transitoafgift. Så vidt jag kän1 ner främmande länders tulltaxor, finnes ingenstädes en sådan transitoafgift. Här skulle den också vara högst orimlig, och j man torde ej sjelf böra öka de svårigheter, som förefinnas j för oss att nu såsom fordom hafva en förmånlig transito< handel med denna vara på Finland. Jag anhåller således, alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt redan fattade beslut. Inbjudningen blef icke antagen, utan godkände R. o. Ad. 347 och 348 voter:S-propositioner na. Underrättelserna om hvad vid tulltaxans verkställighet iakttagas bör. Utsk:s yttrande i allmänhet före de speciella yttrandena rör:de de särskilda ^gtna. R. o. Ad. lät härvid bero. 1 t, 2, 7, 10, 14, i5 och 18 §§:na. Utsk:s yttrande gillades. 24 §:n Hr von Hartmansdorff: Ordalagen visa tydligen, att här är fråga 0111 en tullbestämmelse. Frågan att betala tull eller ej kan följaktligen icke anses afgjord genom tre Stånds beslut. Det är således ett misstag af Utsk. att anse denna § vara gillad och antagen.
Med anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers erinran, att det från anslaget för allmänna fattigvården i Stockholm till aflöning åt 3:ne fattigläkare och till medikamenter för fattige sjuke utgående belopp, 2,094 R:dr 8 sk., i Stads-nämndens. räkenskaper upptagas i sammanhang med öfriga under denna myndighets förvaltning ställda medel, och att, i följd deraf, räkenskapen icke innefattade upplysning till hvilka serskilda ändamål stats-anslaget utginge, får Stads - — 323 — nämnden i underdånighet anföra, att som, efter hvad Revisorerne jemväl vitsordat, de sjukvårds-utgifter, Stads-nämnden med de till dess disposition anvisade fattigvårds-medel årligen bestrider, vida öfverstiga omförmälda anslags belopp, har det hittills icke ansetts nödigt, att i Stads-nämndens räkenskaper bokföra nämnde belopp annorlunda än som skett, men att, sedan erinran vid detta bokförings-sätt nu blifvit af Revisorerne gjord, Stads-nämnden förordnat, att deruti skall för framtiden vidtagas den förändring, att af räkenskapen må kunna inhemtas till hvilka ändamål ifrågavarande stats-anslag användes. Stads-nämnden framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och J. HAMILTON. J. F. EKLUND. AX. GABR. CARLSON. AXEL NYSTROM. G. SCHÖNE. P. OHNELL. C. HALLBERG. GUST. WERTMULLER. J. v. KOCH. L. AHLSELL. N. A. WILANDER. JACOB WESTIN. G. A. BRANDEL. N. J. EKDAHL. J. RHODIN. Stockholm den 30 November 1857.
Statens styrelse fordrar ett behöfligt antal Ämbets» och Tjenstemän tili förwalts ningen af alla de ärenden, som äto nödiga för samina styrelses fulla werkställighet: denna Stat har utsatt för hwärt särstilt Ämbete, för hwar tjenst, icke för personer, en witz ärlig inkomst, hwitken, om den hittills icke alltid swarat, dock bort swara, och derföre, sa länge den fortsättes, bör anses att smara emot sytzlans beskaffenhet i alla desi förhallanden. Den som redan innehar en sytzla med atföljande willtor, sr otwiswelaktlgt fullt berättigad att åtnjuta sammci Dm 4 November. r§K syst''as förmäner emot uppfyllandet af deremot sivarande åliggande». Hanö lefnadstid mäste likwäl en gäng upphöra, eller ock systlan pä annät satt blifwa ledig, och pä denna ledighet wäntar en annan fullt förtjent, och derföre fullt berättigad, att fä wid ledigheten, jämte tjensten, de lemnade förmäner; med den förres afgäng börjar således den sednares rätt, äfwensom dest styldighet att bestrida den lediga tjensten. Behöss icke tjensten, eller är den indragen, fa upphöra äfwen de förmäner, hwarunder den blifwit förrättad; men är tjensten ansedd för nödig, sä kan man wäl icke antaga, att den af nägon bör förrättas utan den för samma tjenst stadgade lön, särskilta händelser eller öfwerenskommelser uttdantagne. Deri mäste dä, enligt min tanka, rättwisan ligga, utan afseende pä särskilta tjenster eller personer, att ingen för Staten behöflig tjenst fordras, utan att de för samma tjenst stadgade förmäner ätfölja.
Med anledning af Kongl. Majrts nådiga framställning om anvisande af de för sjöförsvarets fullständiga ordnande erforderliga anslags-summor, hafva Rikets Ständer, utöfver de för sådant ändamål å riksstatens femte hufvudtitel uppförda utgifter, beviljat följande anslag, sorn Riksgälds-kontoret, med afräkning af hvad häraf under riksdagens lopp redan blifvit utanordnadt, bör, efter vederbörliga reqvisitioner, utbetala, nemligen r lro för komplettering af linieskeppen Gustaf den Store och Dristigheten med inventarier m, m., Ettbundratjugefyratusen etthundrafyratioåtta Rrdr; 12 Stats-Utskottets Memorial, M 347, 2:o till kostnader för extra arbetsbiträde vid dessa linieskepps komplettering, Tolftusen R:dr; 3:o för iståndsättande, till återstående delar, af Flottan tillhöriga fartyg samt etablissementerna, äfvensom för förrådens komplettering, 113,892 R:dr under innevarande år samt 250,000 R:dr under hvart och ett af åren 1855, 1856 och 1857, eller tillsammans Åltahundrasextiotretusen åttahundrafemtiotvå R:dr; och 4:o för anskaffning af beklädnad åt sjöbevärings-manskapet, 80,000 R:dr, under år 1854 samt 53,333 R:dr 16 sk. under hvart och ett af åren 1855, 1856 och 1857, eller tillsammans Tvåhundrafyratiotusen R:dr. § 87. I sammanhang med anvisandet af särskilda tillfälliga och derför på riksstatens sjette hufvudtitel icke uppförda statsbidrag för Kongl.
Höabekö u de-i^^stl g den af Riksens S'ändek foststälde iörsaun: sä bcflät Borgare-SkändeL otr till en sädan Deputation utse 24 af sine Leda» wöler; hwilktt wö'dl-mt och wänligen skulle dr Ridd. och As. proe 5 B. öf, 53 602 Den IO Januarii. ö wige Respeetive Ständen tillkännagiswas. Lx ?ro!ocollo ä- kele,5lon. Utdrag af protocoller, hältir i BondeStändete plcno d. 20 December 1809. S. DHos Bsnde-Ständet hor till öfwerwäSande förekommit huruledes, sedan Riksens Högloft. Ständer till Stakk-Ulffottet äterförwisat dest Be» tänkande, rörande Financr,planen och BewillnmgenS belopps denna Bewlllnings,summa sannolikt icke kan under den korta äterstäende tiden af detta 8r hinna att blifwa bestämd. Ståndet har derwid tillika erindratstg, att, enligt ordalydelsen uti 6i §. af Regerings-Formen den n»a Bewillntngen icke kommer att u:gä förr än krän och med der ärets början som infaller ester det dä Bewiiinmgen blifwit, fastställ), hwaraf syncS sölja, att om den samma icke förrän nästa är iZio ontages, stulle Bewillningen icke utaä förrän är i8n. Mea som den Bewillning bwtlken Riksens Ständer w!d ;8oo ärs Riksdag sig ätoao med detta ärs utgång mäste updöra, ble»we dä svljden, att alldeles icke nägon Bewillning för »asta 8r komme att erläggas; hwaraf äter noa ssulker uppkomma och ny oreda l pennings wäsendet rntrössade.
Föredrogs ånyo Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 22 sistlidne October under J>J:6 poafgifne, och den 6 i denna månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af åtskillige motioner, om förändring i sättet för Grundräntornas eiler Kronotiondens utgörande. i66 Den ii November e. rn. Herr Nordenanckar_, Gustaf: Principen för all Markegångssättning bör vara ortens gängse medelpriser. Då man känner, huru det tillgår med Markegångssättningen, att nemligen Allmogen uppgör den på sammankomster i Församlingarne och Häraderna, kan man ej befara, att den blir för hög. Hitintills hafva så väl Räntetagarne, sorn Räntegifvarne, haft lika och ömsesidiga rättigheter. Om Markegången varit för hög, hafva Räntegifvarne kunnat lemna tionden in natura; har Markegången varit för låg, hafva Räntetagarne kunnat fordra sin tionde in natura. Genom detta Betänkande åter hafva Räntetagarne alldeles ingen fördel, men Räntegifvarne all fördel på sin sida, emedan de ensamt hafva optionsrätt, alt gifva hvad de vilja före Thomae dag. Allmogen, som förut vanligtvis alltid satte Markegången för låg, har nu en stor fördel att sätta den ännu lägre. Då rättsförhållandet tyckes fordra ömsesidiga fordringar och rättigheter, men detta Betänkande blott innehåller ensidigheter, skall jag anhålla om afslag å detsamma. Friherre Cederström , Jacob: Den sista Ledamoten har yttrat, att derigenom, att man gifvit Räntegifvarne optionsrätt, skulle den omständighet inträffa, att Markegången blef alldeles för låg och under det rätta värdet. Detta kan dock alldeles, icke inträffa, enär den Committé, som har sig Den ii N o v e ni b e r e. 111. 167 uppdragit att sätta Markegången, består till hälften af Räntegifvare och Räntetagare. Jag ser då ej hinder för Räntetagarne, att få priserne enlige med verkliga förhållandet, ty, om de icke blifva de i orten gängse, kan det i besvärsväg rättas.
Det blir dock alltid desto svårare, ju djupare han har att intränga i samhällets sedliga lif, ju ömtåligare de punkter äro, hvilka han hår att beröra; och derföre hörer hvarje mera genomgripande reform i brottmåls-lagstiftningen till en af hans mest svårlösta uppgifter. Det var emedlertid en sådan reform, som 1734-års lagstiftare genomförde. Den var dock länge förberedd ej allenast i tänkesätten, utan ock i lagstiftningen; men att åt lagstiftningen gifva fulländning, deruti införa ordning och harmoni, utgjorde målet för de bemödanden, hvilkas hufvudsak-, liga resultat blefvo Missgerningsoch Slraff-balkarne i gällande lag. Dermed börjades likväl en ny period i Sveriges brottmåls-lagstiftning; och denna period synes komma alt blifva af än större inflytande. Brottmåls-lagstiflningens anda uppenbaras företrädesvis i de straffarter den använder; och det är äfven derigenom, som den utgör det säkraste uttrycket af sin tid. I den mån civilisationen gått framåt, sederna mildrats och aktningen för menniskovärdet ökats, har derföre lagstiftningen sökt att mer och mer mildra och förändra de straff, som vittna om en med dessa civilisationens framsteg oförenlig hårdhet. Man märker ock detta vid jemförelse emellan vår äldre brottmåls-lag samt 1734 års; men denna öfverflödade likväl af dödsstraff; och de straff, som den i öfrigt allmännast använde, voro böter samt spö och ris. Förlust af friheten förekom mindre ofta, utom fängelse vid vatten och bröd, hvilket dock betraktades såsom en ari af kroppsstraff, mildare än spö- och ris-straffet, sorn åter begagnades dels omedelbart dels ock lika med nämnde art af fängelse i vissa fall, såsom förvandlingsstraff, derest en till böter dömd saknade tillgång. Tiden förändrade likväl åsigterna; och redan under sista hälften af förra seklet gjordes början med det förbältrings-arbete, hvars fullbordan synes vara 19:de seklets uppgift. Dödsstraffen minskades nemligen. Men ännu qvarstod spö- och ris-straffet orubbadt, under det likväl frihetsstraffet vann en vidsträcktare tillämpning.
Fråga uppstår således nu, om Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna, sedan vi hafva fått öfversatt på ren Svenska hvad frasen betyder, nemi. afslag på Utsk:s betänk., framställa propos. emot tydliga ordalydelsen i 56 § Reg.F. så lydande: ”varde Utsk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt till R. St., hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga; men icke vid densamma besluta”. Således äga R. St. icke eller rättighet att afslå eller bifalla betänk.; ty om de icke hafva någon anmärkning att göra, så ligger betänk, på bordet till nästa riksdag, då först deröfver bör med ja och nej beslutas. Sedan nu den saken är ren, så hoppas jag, attiliGr. o. Landtm, lärer förklara, att de anmärkn:r, som åsyfta afslag på detta betänk., som vid innevarande riksdag, icke får afslås, Hr Cederschjölds inclusive, få slå i protoeollet för dessa ledamöters räkning, men alt Ståndet går till öfverläggning om sjelfva förslaget. Hvad dernäst angår Gr. Cronhjelms nyss afgifna yttrande, nemi. att anmärkningsrätten efter 56 g är obegränsad, så har han visserligen rätt deruti; men enligt 81 § är det förbudet att tillstädja någon ledamot inom riksförsamlingen i något Stånd alt i 11. St:s plena väcka nya grundlagsändringsförslag. De anmärknrr, som äro pä sidan om Utsk:s betänk., åro således olagliga. Om Ulsk. redan upptagit sådana i grundlagsvidrig ordning väckta förslag, så blir det icke bättre derföre att Ulsk. syndar först och R. St. sedan. Många ledamöter hördes ropa på propos. 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt då den fråga, hvarom nu tvistades, egentligen berodde på, huruvida han ansåge sig böra framställa de ifrågasatte propos-.rne eller icke, så trodde H. Ex. det vara lämpligt all han ju för dess hellre tillkännagåfve, att han icke kunde göra propos. å afslag eller bifall till Utsk:s förslag, på sätt nyss Frih.
M. genom vederbör, embetsmyndigheter ville låta utreda, hvilka qvarnar äro skattlagda samt grundränta åsätta eller indelda till rustning eller knecktehåll, äfvensom beloppet af deras grundränta m. in. Detta är upplysningar, som Utsk:n icke behöft begära, om StatsUlsk. velat göra hvad det bort, nemi. revidera statsverkets räkenskaper. Hvad nu beträffar upphäfvande af qvarntullen, så kan det väl tyckas, att det vore en förmån lör de qvarnverksägare, hvilkas qvarnar hittills varit åsätta grundränta, att derifrån befrias, och att dessas capitalvärde dymedelst skulle förhöjas; men om denna befrielse skulle åtföljas af en allmän tillåtelse för hvem som helst att anlägga qvarnar, så skulle tvertom de äldre qvarnarnes värden derigenom förminskas, och man skulle sålunda beröfva enskilde medborgare deras lagliga egendom. Qvarnräntan är en bland de aldra äldsta beskattningar i vårt land. Den har från uråldriga tider ålegat tuilqvarnar mot den rättighet som dessa haft, att uteslutande få förmala den kringliggande ortens säd. Denna ränta har sedermera vid arf och vid köp och andra afhandlingar alltid tagits i beräkning vid bedömmandet af qvarnarnes värden; och hvarföre vill man nu borttaga denna ränta? Jo, för att införa likhet i beskattningen, en likhet som i alla fall skulle blifva mera skenbar än verklig. Jag har flera gånger förut yttrat mig om olämpligheten af att borttaga grundskatter utan att ersätta capitalvärdet till dem, sora sedan få vidkännas ökade afgifter till skattebehofvens fyllande. Det är endast att borttaga bördan från den ena för att hvälfva densamma på den andra. Detta i afseende på upphäfvandet af grundräntan. I afseende åter på hvad Utsk:n i 2:dra punkten föreslagit, eller att R.
De vilkor för åtnjutandet af de beviljade understöden, dem Rikets Ständer föreskrifvit, och bland hvilka äfven fanns det, att det tillämnade bolaget, med aktieteckning för En Million Riksdaler, skulle innan den 1 Oktober 1858 vara bildadt och föreskrifna förbindelser och säkerhetshandlingar deponerade, samt arbetet å kommunikationsleden jemväl dessförinnan påbörjadt, kunde icke uppfyllas; och af denna orsak ensam förföll för den gången det vigtiga företaget; hvarefter de för ändamålet anvisade medlen vid nästföljande riksdag af Riksgäldskontoret återställdes till Rikets Ständers disposition. Genom löftet om understöd af Staten till utförande af ifrågavarande kanaloch jern vägsarbeten — hvilket löfte man ej kunnat anse återtaget, änskönt nödvändigheten att icke låta statsmedel ligga obegagnade, föranledde till fastställande af viss tid för medlens begagnande — hafva de i omförmälda företag intresserade uppmuntrats till ansträngningar för ändamålets vinnande; dock som det härunder visat sig vara omöjligt att för närvarande genom aktieteckning åstadkomma ett så stort belopp, som erfordrades, derest hela den föreslagna kommunikationsleden skulle på en gång tillvägabringas, helst kostnaden för densamma, beräknad efter nu gällande priser och efter de fordringar som numera i fråga om sättet på dylika anstalters ordnande göra sig gällande, öfverstiger den ifrån böljan beräknade, har man måst nöja sig med att söka ernå en förbindelse mellan de ifrågavarande orterna, genom hvilken det hufvudsakligaste ändamålet vinnes, samt öfverlemna åt gynnsammare tidpunkt att fullborda återstoden. Den södra stambanan har. sedan ärendet hos Rikets Ständer förevar, hunnit färdigbyggas ; och en af stationerna vid densamma, Alfvestad, är belägen vid sjön Salens norra ända. 204 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Ridd ersk apet och Adeln, att den bifallne i/J.de punkten af Banco-Utskottets Betänkande Km 96, äfven skall -ega tillämpning, i afseende på Riksgälds-Contorets Tjenstemän; i hvilket beslut Ridderskapet och Adeln vanligen inbjöd de öfriga respective Riks-Stånden att sig med Ridderskapet oell Adeln förena. ;S. D. Kades till handlingarne Kongl. Maj;ts denne dag på Riks-Salen hällne Nådiga Tal lill Rikets Ständer. S. D, Föredrogs ånyo och bifölls Constitutions-Utskottets den 19 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 126, angående nödvändigheten af samband emellan de beredde Grundlagsändrings-försiagen till Lagtima Riksdagars periodiska återkomst, och till bestämmelser rörande Urtima Riksdagar. S. D. Lades lill handlingarne Förstärkta Banco-Utskottets den 19 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 146. med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom Förstärkta Banco-Utskottet blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagne i Banco-Utskottets, under Knis ^6, 121 och ray, afgifne Memorial, Från Högvördige Preste-Ståndet. D. På derom vackt fråga, beslöt Ståndet ålägga Banco Utskottet, att tilj Rikets Ständer, genast efter delfående!, inkomma roed anmälan, huru Utskottet uppfattat och ansett Rikets Ständers beslut, i frågan om Baiaco-Reglementets öfverlemnande åt Kongl. Maj:t. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 474> * an* ledning af erhållen återremiss af Betänkandet, Nro 472> rörande Fullmägliges i Rikegälds-Contoret gjorda hemställan, att hvad som vid inneva - Fröt.