Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktion fattat ett beslut, grundat pä en § i bolagsreglorne, eril. hvilket bolaget skall uplösas, hvarjemte jag i dag fått den nplysningen, att en anmälan om ett sådant beslut skulle i går lill Konungen hafva ingått, således långt sednare än SfatsUt.sk. komligt enskilde uplysningar till hvilka jag visserligen för min del sätter all möjlig tro men som dock icke lära kunna vara lillräcklige för alt R. St. pä desamma skulle kunna grunda eli beslut. För att således nu ej fatta ett sådant beslut, som möjligen skulle leda till framtida ersättnings-anspräk af ett bolag, hvars pä Ständmes garanti grundade lagliga rättigheter Sländ.-ne icke ensidigt kunna uphäfva, tager jag mig friheten föreslå att i st. f. den ingress till beslut som StatsUtsk. framställt, R. o. Ad. dertill ville antaga följande förslag: ”att den af R. St. vid sisth riksdag lemnade garanti af räntan å anläggningskostnaden för en jernväg emellan Örebro och Hult, uphör, såvidt något bolag med på densamma grundade rätts-anspråk icke förefinnes”. Frih. Klinkowström, Rud. Manritz: Jag har begärt ordet i anledn. af Gr. Hamiltons yttrande ronde tillvaron af ett aktie-bolag för jernvägs anläggning. StatsUtsk. har visserligen icke på officiel väg gjort sig underrättad huruvida ett sådant bolag existerar eller icke; men jag som sutil på den afdeln. inom StatsUtsk. som handlagt detta ärende, anser mig skyldig uplysa att delta bolag verkligen existerar. Derom är jag så mycket mera öfvertygad, som jag här har bolagsreglorne i min hand; — direktionen är utsedd och enl. den P. M. som af Hr Waern blifvit till StatsUtsk. inlemnad, äro 844 aktier, hvardera å 60 r:dr, tecknade. Bolaget finnes således och bör vara skyddadt i sina rättigheter; men får icke träda i verksamhet, erd. 6 §:n, förr än 20,000 aktier blifvit tecknade och insättning af 120.000 r:dr tillgodokommit bolaget inom viss tid.
Ridderskapet och Adeln, till äfventyrs, anse omtankan för varutillverkningen vara nödvändigare och således äga en viss rätt till företräde framför omtankan för blott varutransporten, så vida transporten skulle synas blifva mindre nödvändig i den mon productionen blef mindre ymnig. Jag förutser då också den möjlighet, att beredvilligheten för Canal företagets understödjande kunde för det närvarande komma att inskränkas: och, på det att Ständerne måtte, äfven i sådant hänseende, uti Utskottets Betänkande jfinna frågan nöjaktigt utredd, vågar jag hos Eders Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalkens samt Högh Ridderskapet och Adeln ödmjukast föreslå, det Utskottet må erhålla föreskrift att, jemte utlåtande öfver ämnet till alla dess delar, särskildt yttra sig angående den förmindskning i Lånesumman, som kunde 328 Den 17 April. vinnas, derest Canal• företagets verkställighet tills vidare inskiänktes till blott fullbordandet af den del utaf Canalen, som skall gå emellan Wettem och Wenern: och jag anhåller alltså, att, sedan proposition om det föreslagna särskildta Utskottets förordnande föregått och blifvit besvarad, Eders Exceilence Herr Grefven och Landtmarskalken täcktes g ira proposition, angående den föresi-rift till Utskottets särskildta yttrande, som jag här företagit; hvarefter, och i händelse bifall deråt lemnäs, ProtocollsUtdrag derom torde böra åtgå till vära Respective MedStänderj och på det, i sådant fall, skälen för vårt beslut må komma till M dStändernes öfvervägande, hemställer jag, om icke detta mitt yttrande kunde ProtocollsUtdraget åtfölja. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag delar med Ridderskapet och Adeln dess billiga farhåga, att Götha Canalarbetet, sorn redan kostat så mycket och avancerat så litet, skall äfven härefter kunna komma att kosta mycket öfver den nu å nyo uppgjorda calcul, och ej genom sin nytta ersätta omkostningarna.
Ridderskäpet och Adeln ingifvet memorial, har Herr Friherre Jacob Cederström yrkat, att en förklaring öfver Kongl. SkogsOrdningen och Kongl. Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär , rörande delning af allmänningarna inom Skaraborgs Län, måtte utfärdas, hvarigenom beståndet af de å sådana allmänningar i behörig ordning tillkomna lägenheter skulle tryggas. En slik förklaring vore så mycket mer af beliofvet påkallad, som Domstolarne endast skola tillerkänt innehafvare af till skatte köpta intägter orubbad besittningsrätt, ehuru skatteköpsbrefvet förmentes icke medföra vidsträcktare rätt än ett i laga ordning vunnet åboskap. Motionairen har , på grund häraf, föreslagit: attj vid skogars delning j i Författningsenlig ordning tillkomna} under frihetsår för odling Bihang till R. St. Prot. 1834. t 7ide Håftet, 26 Lag»arnt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl:s Betänkande N:o sf. brukade eller skattlagda hemman och lägenheter, ehvad de äro skatteköp-' ta eller icke, skola orubbade förblifva och af skogen, i nion af hemmantal eller beskaffenhet för skogsfång och bele, dervid njuta skogsuf rösning. Om, såsom Motionairen synes förutsätta, ifråga varande lägenheter i behörig ordning tillkommit, lära vilkoren, hvarunder bosättning eiler ödline å sock en-a Ilna anning skett, böra oförkränkt» iakttagas. Är åter förhållandet motsatt, torde vederbörande Inleressenlers anspråk möjligen kunna förtjena uppmärksamhet. Huruvida innehafvare» af en dylik lägenhet eller egaren till allmänningen har bästa rätt, det synes emedlertid vara en rättsfråga, hvars utgång beror af den bevisning, hvardera parten förmår åstadkomma, och hvars bedömande, efter Utskottens tanka, tillhör, icke Rikets Ständer, utan Domslolarne. Och på grund häraf anse Utskotten sij böra tillstyrka, att motionen må utan afseende lemnäs.
Det har seder - 536 Den Q Januarii. mera, genom brist på uppmärksamhet å ämnet, öfvergålt lill en beständig Beskattning, som dels stått under Konungars val, dels under Ständernas directe disposition, alltefter de olika Regeringssätten. Huru absolut Ständerna, under förra frihetstiden, läto administrera Tullverket, kan väl icke hafva fallit de fleste ur minnet, åtminstone icke Statens högre Embetsman, och |iu äro vi ju likaså fria, som i den förra friliets-tiden, åtminstone hvad Beskattning angår. Med ett annat exempel kan denna satts också bestyrkas: Det var Riksens Ständer, sora. afskaffade KandtTullarne; sådant bade icke kunnat ske, om det icke varit ett Verk dera ensamt tillhörigt. Om de nu skulle finna nödvändigt, för att skaffa Ressourcer till de många Statsbehofven, att införa Consumtions-afgift, så blefve återinförandet af Landt-Tull en följd deraf, och jemväl organisation deraf dem ensam tillständig: Att bestrida detta vore detsamma, som om någon ville bestrida en Egendomsägare, alt få antaga till Inspector eller Förvaltare, samt Tjenstefolk, sådana, som han hade förtroende till och vore skicklige och arbetsamme, eller i motsatt fall skilja dem ur Tjensten, Friherre af Wetterstedt_, Gustaf: Ingen torde äga mera skäl än jag, att i förväg förklara den grund, lös och vacklande, på hvilken jag uppför mina byggnader; men efter denna förklaring, torde Högloft. Ridderskapet och Adeln icke anklaga mig för bristande blygsamhet, om jag nödgas bekänna, att oaktadt Den g Januarii. 537 allt hvad Herr Friherre Stael von Holstein nu anfört, jag likväl tror min byggnad icke ännu vara öfverändakastad. Det är icke af vissa Utskotts eller af Riksens Ständers vid sista Riksdag gifne Förklaringar och Yttranden, som jag hämtat anledning till min tanka, i afseende på Riksens Ständers rätt, att med Tullverkets Styrelse och Personal sig befatta; men skälet dertill hvilar i våra Grundlagars esprit, och i den gräns desse utstaka emellan den Lagstiftande och den Verkställande Magtens åtgärder.
gr. „ tillökning i 8:de hufvudtitelns anslag till .. 124. F. falkenbergs stad, öfverlåtelse af en tullbro 1189. Fällétedt; slottsbyggmästare. Fattigvården, alin-ånna; förslagsanslag. .. . »'*$!• Finonce-dep.nrl ementet, anslagen för . . . 91, JBinérsku bnlance-målel, ang;)i nde . . . 268, 299, 3131. Ei skitri-näri ”-ge*', yllet liga.te understöd för: o»,. Flint-lås-gevärs förändt ing, anslag lill 5j 70, Fitz lorné, vid Rikets Sländers hus. Gmoell tillbyggnad dei å . 2 t 7. Folkskole-lärare, pensioner ing af 118,124. Formulärer för konsistorie! lies räkenskaper ... . 206.. Forsmark och Stora Kopparberget, anslag för pastorerna i . .. 124. Forssa boställe, eftergift af arrendet för 226.. Forslund, Expeditions-sekreterare. Uppförande å indragningssta ten af bans lön 125. 208. 289, 268. Four a ge vin g. af Artilleriets légda hästar, förhöjning i anslaget till 78. Fourage-passevo/ans, befrielse från erläggande af 73, i4f> Fredin, t. i'. Statskommissarie. Uppdrag åt honora att upprätta förslag till en Rikshufvudbok efter ny, förbättrad plan . 206,282.. Fridened brogården. Deraf upplåles jordiymd lill plats tor skolhus .. 179. Furubacka kronopark, upplåtelse af densararaa åt Marums, Winköls och Härlunda socknar ... 142.. FyllérUkuren, anslag för användande af den Schreiberska i38. F.y rings-stalerne , anslaget för . ..
Jag tillstyrker således; att Ridderskapet och Adeln, med ogillande af StatsUtskottets Betänkande, måtte besluta* att denna Gassas Räkenskaper varda granskadej lika med andra Gassors. Hans Excellence Herr Grefve Mörner ± Adolph Göran: tivad det angarp som först blifvit anfördt, att ej den hu ifrågavarande Fonden står på listan af Fonder, som granskas af KammarRälten, så är det en naturlig följd af dess tillkomst och egenskap. Den har ej til Ikorn mi t gerom någon allmän beskattning, utan blott genoni en särskildt Oeconomisk Författning, hvarigenom Utländska Fartyg blifvit beskattade för att erhålla NattrralisationsBref. Den är ej tillkommen af Svenska Redare; Den kornmer dessutom snart att upphöra, emedan den ej har inkomster, ty Naturslisations-rätten upphörde 18 16. Således är det nu blott med Räntorne af Capitalet, sorn utgifterna bestridas; men som desse sednare ofta öfvérsiigit Räntan; har Capitalet tillgripits, och Fonden kommer troligen snart att medtagas, emedan kostnaderr.e för^ Svenske j. Sjömäns hein - Ben 20~Öctober f, m. 12? skaffande aro drygare ä'n inkomsterrté af Fonden.’ Sedan har det blifvit sagdt, att Fonden varit använd till Löne-förbättring för FinanceExpeditionens Tjenstemän. Detta har man hämtat ur 'Granbergs Statistik» Denna är ei någon ofelbar Bok, ty den innehåller flera örigtighetei» Dock är denna uppgift ej falsk, men det förändrar ej sakens natur, emedan det tillhör Kongl. Majit att disponera hela Fonden» Kongl. Majit hade kunnat anbefalla indragning deraf helt och hållit, och då vore intet qvar. Den kan ej räknas till StatsVerkets vanliga inkomster, eller anses derutaf utgöra en del, emedan Läst AfgiftsFonden tillkommit på helt ändra grunder, och icke utgör hvarken någon beskattning eller någon Bevillning, Den är en tillfällig inkomst , hvilken utan klander kunnat disponeras till ögonblickets behof, hvilken Kongl. Majit fann för godt låta förvandla til!
Sjelfva ordalagen i det föreslagna tillägget till 61 §:n Reg.F. lägga likväl ett absolut hinder för en sådan utvägs begagnande. Tillägget har följande lydelse: ”R. St:r obetaget, att då, i st. f. införselseller utförels-förbud, tull-afgijl bestämmes, sådan afgift stadga för en tid af högst 10 är, derunder R. St:r ej må densamma nedsätta eller afskaffa”. Då grundlagen måste efter ordalydelsen tolkas, skulle man, således om förslaget blefve lag, ej kunna bestämma flera olika tull-afgifter å en vara under den bestämda tidrymden, utan en och samma afgift måste för hela tiden stadgas. Återstår nu att betrakta, huruvida förslaget, ifall det antoges, verkligen skulle komma att medföra den stora nytta, man dermed åsyftat, och hvilken nytta skulle upväga den inträffade rubbningen af Statsmakternas ömsesidiga rättigheter jemte öfriga af mig nu påpekade olägenheter. Vill man se saken från en praktisk synpunkt, så hemställer jag till en hvar af Ståndet, om han verkligen tror på möjligen af att 3:ue Stånd vid en Riksdag kunde komma öfver ens om en tullafgift för en så lång tidrymd som 10 år. För min del tror jag icke på en sådan åsigternas enstämmighet. Det är således högst sannolikt, att om äfven tillägget inflöt i grundlagen, 3 Stånd aldrig skulle förena sig i ett sådant beslut. Men om också 3:ne Stånd dertill kunde förmås, skulle, på sätt flere talare redan förut visat, detta beslut endast gälla ett färre antal artiklar, elier de till införsel förbudne, så att man, i afseende å de andra artiklarne, icke skulle kunna begagna sig af den påstådda fördelen annorlunda än på det sätt, alt K. M. först förbjöde dessa artiklar, för att sedermera sätta Ständerna i tillfälle att å dem sätta för 10 år gällande tullsatser. 248 Den 1 Februari f. m.
Förordningen den 10 December 1741, är faststäldt för utprångling af efterapade eller förfalskade Banco-Sedlar, må, genom allmän Författning, den E. K. M. i händelse detta underdåniga förslag vinner Nådigt bifall, lärer täckas låta utfärda, jemväl hädanefter stadgas för utprångling af Riksgälds-Contoirets eftergjorde eller förfalskade Sedlar. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelser. *55 N:o 6j. Uppl. o. godkänd hos Ridd.o. Ad. den 6 Jun ii 1823. Preste-Sfåndet den 11 — Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, om upphäfvande af de Författningar, sorn afse att förekomma kostsamma begrafningar. S. A. K. Sorn de uti Kyrko-Lagen eller serskilde författningar gifne föreskrifter mot öfverflödiga och. kostsamma begrafningar synas haft för ändamål , att förekomma enskilde personers misshushållning, och således, ehuru för en förfluten tid lämpeliga, likväl nu mera, både till deras grund, och i afseende på den inskränkning de göra i hvarje medborgares rättighet, att efter behag använda välfången egendom, ej kunna, i Riksens Ständers tanka, förenas med närvarande tids fordringar; Alltså och då härtill kommer, att den allmännare böjelse för öfverflöd och pragt vid begrafningar, hvilken troligtvis föranledt berörde stadganden, i sednare tider märkeiigen aftagit; få, på sådane grunder, hos E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet föreslå utfärdandet af én allmän Författning, sorn upphäfver hvad i Kyrko-Lagen och dermed gemenskap ägande För* l^g Underdåniga Skrif v elser". ordningar emot kostsamma begrafningar finnes stadgadt. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 63, Uppl. o. godkänd hos Ridd. o.
Då han om aftnarne drack sitt Thé, och blott en enda kopp framsattes, eller då han kastade sina blickar på det nyköpta Mahogony-Claveret, och ingen liten hand spelade derpå, och aldramäst då han, som stundom hände, satte sig i den sedan fordna ägarens tid, så kallade fruns sängkammare, och betraktade den stora Gustavianska sängen; då framsmög sig altid en suck ur ynglingens bröst – eller med et ord, honom fattades en hustru – At Sofi vid alla dessa tilfällen framstälde sig för hans inbillning, är klart, men som hans föräldrar ej kände henne och friherrinnan dessutom ansåg det alldeles intet passande för en Trasenberg, at gifta sig med, som hon yttrade sig, Mamfell Huselius dotter, om hvilken hon dessutom fattat rätt klena tankar, och i stället, på det ännu en friherrinna måtte komma i slägten, föreslagit en af sina slägtingar, Fröken Lägervall, mötte häruti et stort hinder för upfyllandet af hans käraste önskan, likväl icke aldeles afskräckande, ty ehuru gerna han ville göra sin fru Mor til viljes, förklarade han en dag sitt oryggeliga beslut, at aldrig gifta sig med Fröken Lägervall, och at han antingen skulle fria til Sofi, eller aldrig. – Detta ferma språk misshagagade väl friherrinnan något, dock beqvämde hon sig sluteligen at ej längre förhindra sin sons frieri och önskade honom lycka i sitt tiltänkta företag. Trasenberg hade således beslutit at fria, och reste derföre åstad med dräng i röd surtut och egna hästar, i denna lofliga och ärbara afsigt; blef också på et sådant sätt emottagen af Föräldrarna, at han ej kunde klaga, och visserligen äfven af Sofi så at han bordt vara nöjd, så framt han endast varit en smula större menniskokännare, ty hon såg alfvarsam ut, såsom det höfves en sedesam flicka, som anar sin friares ankomst, hvilket altid några ögnablick förut lär inträffa med bättre flickor, så påstår en viss Skribent.
All domen var grundad på Svensk lag, kunde ej i deras ögon förändra saken; och hade icke blott några dagar sednare, en högsinnad handling af vår älskade Konung, en handling emanerad ifrån Honom personligen (det var återkallelse!) af de stränga förbuden emot umgänget med f. d. kungliga familjen) blifvit offentligt känd, och genom den väckta enlhusiasmen för den ädle Fursten, afböjt det förra intrycket, skulle ett ogillande omdöme hafva fästat sig vid Svenska namnet. Dä vaknade hos mig tanken att. vid första tillfälle göra mina landsmän uppmärksamme på denna anomali i vår lagstiftning, och att i min mån söka verka till dess undanrödjande. Jag ville ej, att emot Sverige, detta gemensamma mål för vår kärlek och vära bemödanden, (ty allt för Sverige är ju allas vär lösen) jag ville ej, säger jag, att emot Sverige, denna dyra fosterjord åt hvilken jag så gerna önskade hvarje lager, sä väl segrens, som upplysningens och toleransens, längre skulle kunna riktas tillmålen sådane, som dem, hvilka den protestantiske Gr. Gasparin, för ej längesedan i Frankrikes deputerade kammare uttalade, då han ordagrannt yttrade: ”Jag skulle ej tro mig berättigad att ifrån denna talarestol orda om frihet, om jag ej med rättmätig harm stämplade de lyckligtvis ej talrika länder, i hvilkas sköte den protestantiska ofördragsamheten herrskar och om jag icke högt ogillade den Svenska lagstifning, som för religionsändring straffar en menniska med landsflykt!” Mina Hrr! dessa allena hafva varit orsakerne som föranledt milt yttrande; jag har dervid endast följt min öfvertygelse, mitt samvetes röst, och den inre känsla som säger mig, alt jag ej kan handla annorlunda, då jag anser mig derigenom uppfylla en pligt mot mina medborgare och tala i vår religions rättförslådda intresse, och i sjelfva statskyrkans, hvilkens rättigheter ingalunda skulle förminskas, men deremot 16 § af Reg.F. blifva en sanning i hela sin bemärkelse. Min motions blifvande öde känner jag ej; kanske den skall röna motstånd äfven af mina politiske vänner; kanske den kommer några år för tidigt, och skall måhända af den stora mängden ogillas.
Ty då han ansett, att Utsk. bordt inkomma med ett förslag af det innehåll, att ”R. St. efter verkställd granskning af Statsråds-prot:n, förklara denna granskning icke hafva föranledt till någon åtgärd”, •— så frågar jag i hvad mån detta lillkännagifvande borde anses mera faktiskt eller eljest mera lämpligt, än hvad som innefattas tili de af Utsk. föreslagna ordalag, att nemi. ansvarigheten hade uphörl; hvilka innebära ett minst sagdt lika sä enkelt och tydligt säll att anmäla sanna förhållandet, som någonsin de af Gr. Lagerbjelke föreslagne ordalag omfatta. Nu är att märka det alla fyra Stånden velat hafva en skrifvelse i detta ämne, äfvensom en motsvarande § i riksdagsbeslutet, men Borgareoch BondeStrn hafva derjemte velat hafva ett tillägg, utan alt de i öfrigt egentligen yttrat något emot Ulsk:s förfaringssätt. Således är det just detta, hvaruti alla RiksSt.-n öfverensstämt. Man syntes ju alltså inom Exped.Utsk. i sådant fall hafva mera presunnion för sig att få dessa Stånds gillande med de ordalag Utsk. föreslagit än med de af Gr. Lagerbjelke föreslagne, eller andra dylika i varierande termer improviserade. Om Ekped.Utsk. t. ex. föreslagit R. St. att säga, det granskningen af StatsRådsprot. icke ”föranledt någon åtgärd,” så skulle Borgareoch BondeSltn måhända hafva svarat: ”Hvad? Ar icke det någon ålgärd, att vi velat hafva decharge-belänkandet på det eller det sättet afgjordt? Vår åsigt i detta hänseende hafva vi uttalat, den utgör vår åtgärd.” Ett sådant svar kan visst synas ganska besynnerligt och mindre öfverensstämmande med den enhet RiksStåuden borde tänkas vilja åt sina beslut i uttryckande af dem egna; men bär gäller blott, efter hvad jag kunnat finna, ett viljans, icke resonnementets bestämmande. Om Gr.
»Ah jo — det blev — allt — för långt — ändå att vänta — för mig.» »Har du svikit mig!» Karin såg hastigt, nästan tiggande upp. Hade hon nu bara funnit en enda droppe kärlek i tonen, funnit något, som skvallrat om, att den gamla Sten bodde i den nya, så ... Men hon fann intet, bara förvåning och en fåfänga, som skrek. »Vi behöva väl inte bli osams för det?» sa’ hon litet osäkert. »Vad heter han?» Karin rodnade häftigt upp lik en ertappad. »Det är väl Sten det, tänker jag», sa’ hon till sist och sparkade med tån mot golvet. »Jag måste visst ha som smak för det namnet.» »Känner jag honom?» »Det gör du väl inte! Men nu måste jag hem till mitt. — Du kommer väl uppöver något? »Nej tack.» Sten alldeles högg henne med svaret. Föga tyckte han om att bli avskedad, hur gärna han än ville bli fri. Karin stod ett par ögonblick stilla framför honom och väntade. Var verkligen den gamla Sten så helt fördriven, att han kunde ..? Då hade hon ju handlat väl, fast — fast ... Ännu på tröskeln väntade hon, på sätt som många kvinnor före henne väntat .. Men så föll dörren igen mellan dem. Sten var frestad springa efter henne — ja, starkt frestad, men — men ... Ja, du vet hur tankarna flyga ... Hur skulle den här Karin taga sig ut i sta n, i hatt, snörliv och handskar? Och han, som jämt var så rädd att själv inte vara fin nog! — Och vad skulle de tala om nu, när de inte längre tänkte tillsammans ? Och så ! Ja, staden drog också på ett så alldeles nytt vis nu — när han var fri .. Där fanns så mycket oprövat ... Och — och han hade ju ändå blivit sviken? Men han skulle ta’ reda på vem den där nye Sten var . Det var hans plikt att ta’ reda på det, ty — nog var det ändå underligt att Karin ? På kvällen reste han nästan i smyg, efter att ha ökat moderns ljusa undran genom att kyssa henne också till farväl. Tagit reda på något hade han inte gjort ...
Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 14. Frih. Armfelt: Med anledn. af R. o. Adms beslut rörande lista och 13:de §§:ne, anhåller jag att äfven denna § måtte till Utsk:t återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Armfelt: Af samma anledning som vid föreg:de §, anhåller jag om återremiss äfven af denna §. Sedan öfverläggningen ansetts slutad, gjordes först propos. på §:ns godkännande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, sorn med ja besvarades. §§:ne 16-24. Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 25. Frih. Armfelt: I afs. på denna § torde återremiss vara ännu mera nödvändig, hvarom jag alltså får framställa yrkande. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§:ne 26, 27 och 28. Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 29. Bifölls. § 30. Tillkännagafs vara oförändrad och bifölls. Ingressen. Gr. Mörner: Då ingressen behöfver ändras, om förf:n blir i någon mån ändrad, anser jag att den bör återremitteras. Sedan öfverläggningen ansetts slutad, gjordes först propos. på bifall till ingressen, hvartill svarades nej, och sedermera propos, på återremiss deraf, som med ja besvarades. Utskds i slutet af Betänka gjorda tillstyrkande. Gr. Mörner: Älven denna punkt af Betänk:t torde, i sammanhang med de föreg:de, böra återremitteras. Öfverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts tillstyrkande återremitterades. 108 Den 17 Januari.