Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Andre rapporter t. ex. om MarkegSng6sättningar läggas helt enkelt ad acta, hvilket värf otvifvelaktigt hädanefter bör kunna förrättas af en enda person, liksom fordom at Secreteraren i CanzliPresidentens Bureau. 11:0. ”CanzliStyrelsen äger magt att förordna och hålla CanzliRätt, och dervid döma öfver de till Canzliet samt Postväsendet hörande Personer och Betjente, uti sådana mål, som angå Ernbets-felagtighet, hvarvid kommer att iagitagas hvad uti den för Nedre Revisionen utfärdade Instruction, rörande CanzliRätt är i nåder förordnad!.” Anmärkning. I afseende på detts sista stadgande öfver CanzliStyrelsens organisation, har jag blott att erinra det CanzliStyrelsens magt att förordna CanzliRätt högst sällan varit utöfvad eller be~ gag - Den i5 Mart ii. 7®9 gagnad. Vanligen hålles CjnzliRä-tt i och för Postmål, och de ingå directe till nämnde Rätt. Af allt det föregående är det således klart, alt, till följe af föreskrifterna, CanzliStyrelsens befattning omfattar mål med hvilka denantingen i sjelfva verket, sig icke befattar, eiler med hvilka att sig befatta, är den största öfverloppsgerning i verlden och att således detta verk egentligen är till för ingenting. Likväl kostar det, enligt innevarande års Stat, omkring 3,135 R:dr B:co. Det är icke mycket, det är sannt, men troligen gäller samma regel för fattiga Stater, som för fattiga individer, den nemligen att hvarje absolut onödig utgift är för stor, och efter Grefve Ehrensvärds anmärkning utgör alltid, ett förmycket, det hvad man kallar flärd; antydande, likaså väl sorn ett för litet, svaghet och ohälsa.
Det har varit min skyldighet att efter förmåga söka tänka mig in i skogslagstiftningen, och jag måste tillstå att jag dervid kommit till den öfvertygelse!) att hvad man till skogarnas båtnad af denna lagstiftning kan förvänta, egentligen blott kommer att bestå lili verksamma stadganden i afseende å vården af den skog, som tillhör kronan, eller såsom allmänningar är upplåten åt kommuner; iy alla tecken tyda derpå att man nu icke är sinnad underkasta sig de inskränkningar i den enskildes dispositionsrätt af skogen, som på många andra ställen blifvit stadgade. Måhända kommer likväl, på grund af det stigande behofvet att afvärja en stor sa rnhälls vå da, snart nog den tid, då man skall visa en större beredvillighet i detta hänseende, men för närvarande tror jag icke att man derom får göra sig allt för stora förhoppningar. Under sådana omständigheter — och fastän jag 0.40 Den 29 Maj e. ni. medgifver att ifrågavarande stadgande om en exporttull för vissa trävaror visserligen icke innebär något fullt verksamt skydd mot skogens ödeläggning — så kan likväl en sådan bestämmelse efter mitt förmenande i viss mån bidraga dertill att icke genom frestelsen efter ögonblicklig vinning skolängen sträcker sig till äfven den del af skogskapitalet, som med hänsyn till återväxten i främsta rummet bör utgöra föremål för omsorg, nemi. ungskogen. Jag medgifver för öfrigt att det vore ganska önskvärdt, om man äfven för dessa artiklar kunde borttaga exporttullen och såleledes helt och hållet befria vår tulladministration från de kontroller och omgångar, som till mehn för rörelsen häraf äro en följd; men jag kan likväl icke med godt samvete sätta denna förmån så högt, att jag derför tror mig kunna åtminstone för närvarande uppoffra det partiella skydd, som genom exporttull på åtskilliga slags ungskog blifvit satt mot den för landets framtid så hotande skogsförödelsen. Af dessa skäl finnér jag mig nödgad att motsätta mig (Jtsk:ts förslag, och anhåller att R. o. Ad. måtte, såsom hittills, bibehålla exporttull på vissa slag af ungkog, enligt det förslag, som af embetsverken blifvit i detta hänseende afgifvet. Många bifallsrop följde på detta anförande.
Theatern 1111 åtnjuter alt, med andras uteslutande, i liufvudstaden gifva offentliga skådespel, icke tyckes vara förenlig med våra samhällsinstitutioner, hvilka icke lägga några andra1 hinder i vägen för en fri utöfning af hvilken skön konstsom helst, än de sorn påkallas af omsorger för ordningens och sedlighetens bevarande.” Då nu R. St. gillat detta Utsk-.s tillstyrkande, grundadt på dessa skäl, så tror jag, att det hade varit Exped.Utskrs pligt, om icke att genast nedskrifva 60 §:n Riksd.Ordn., åtminstone hem ställa lill R. St., huruvida deras heslut är att 60 §:n Reg.- F:n eller att 60 §:n Riksd.Ordn. må åberopas. Det kan icke vara annat än oformligt, att åberopa 60 §:n grundlagen, när vi äga 2:ne grundlags-§§ med denna nummer, nemi. 60 §:n Reg.Fm och 60 §m Riksd.Ordn. Jag biträder Hr Liljenstolpes förslag, på det skäl, alt jag anser detta förslag fritt ifrån de felaktigheter, hvilka jag nu sökt visa förefinnas i Exped.Utsk:s förslag, oell jag anhåller således om Hr Frih. o. Land t nits propos. på bifall till den redaction, som Hr Liljenstolpe föreslagit. Frih. Cederström, Jacob: För min del anser jag ifrugavar. förslag till expeditioner mer och mindre felaktiga alla tre, så väl TJtskrs betänk., som de af Frih. Rehbinder och Hr Liljenstolpe afgifna förslag. Hr Liljenstolpes har det företräde framför de öfriga, att vara kortare, men har det felet, att han har på sidan af R. St:s beslut insatt en § ur Reg.Fm, nemi. den 60, hvilken i saken icke är rätteligen tillämpad; ty det är icke något monopolium, hvarken till Kronans eller enskild persons fördel, som den K. Theatern åtnjuter, och det är svårt att vetaj hvarifrån man velat sluta att 60 §:n Riksd.Ordn., såsom vida mera tillämplig, ej bort blifva använd.
Riket räknas, pa manliga sidan utginge, da förwaltas Regeringen af Stats, Rader med Konungslig Magt och Myndighet, intilldess Riksens Ständer hinna sammankomma, och ett nytt Konungahus utkorar. §. 4Z« Gar Konungen i Fält, förordne han antingen Thronföljaren, i händelse denne uppnätt Aderton ar, eller ock minst Ser af Stats-Rådets Ledamöter, och ibland dem Justitie Stats-Ministern, att föra Regeringen i de mål Konungen föressrifwer. §. 5Z« Efter orden: samr acc granda de tillägges: inför Konungen förde Protocoll rc. §- yr. Blifwer Konungen utöfwer Tolf mannder utom Riket, och icke är i Fält emot Rikets fiender, sammankalle Thronföljaren, i händelse ban Aderton ar fyllt, eller i motsatt fall Stats-Rådet, genom öppet påbud, Riksens Ständer kil! Allman Riksdag, och late kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp, uti HuswudstadenS Kyrkor samt skyndsamligen uti de öfrige delar af Riket, kungöra. Sevan Konungen derom Underrättad blifwik, men ' han ändock icke till riket återkommit; da åge Riksens Ständer, att en ny tid utsätta, inom hwilken Konungen dör till Riket aterwända. Sker det icke, tillträde Thronföljaren genast, om han Aderton ar fyllt, Rikets Styrelse, med bewarande af denna Regeringsform. Har Thronföljaren ej denna alder upnatt, förordne Riksens Ständer Förmyndare för Bihang. N:o rz-. Sen Den 8 Augusti. den minderårige Konungen, intilldess denne myndig warder, pä sätt i yz §. stadgas. H. 9Z. Da Konung dör ulan att, pä satt 41 §. stadgar, !om Rikets Styrelse sörordnat hafwa, utförde Stats, Rädet kallelse a Riksens Stander, hwilken kallelse, inom Femton dagar ester Konungens död, stall i Hufwud-Scadens Kyrkor och widare i Riket kungöras.
Husens underhåll har äfven utgått kostnaden för underhållet af ett Garnisons-Regementes Casern och af Stallets inredning, hvilka kostnader anses icke böra belasta ifrågavarande Statsanslag, utan utgöras efter samma grunder och utgå på ena handa sätt, som kostnaderne för Carnisons-Regementernes Caserner i allmänhet. 5:o Anse Revisorerne, att de kostnader, hvilka uppkomma genom förändringar och förbättringar, som kunna befinnas nödige i och för Theaterns Sceniska béhof, icke böra utgå af anslaget för publike husens underhåll, hvilket blott synes böra bestrida hvad som erfordras för Operahusets yttre underhåll samt invändiga bestånd. Stockholms Stora Barnhus. J\.äkenskaperne, sorn för år 1829 blifvit granskade i Kongl. KammarRätten, med anmärkningar, men för år i83o ännu icke voro försedde med anteckning om verksläld granskning, hafva visat ( *4* ) i D e b e t. Ingående Balance: Utgående Balance: C re d i t. Utgifter:
Enär det emedlertid måste antagas, att, då beslutet härom kan varda promulgeradt, flere lånsökande redan anskaffat och sina ansökningshandlingar bifogat utdrag af taxeringslängd för 1843, hvilket för närvarande erfordras; hemställer Utskottet, det Rikets Ständer måtte besluta, 25:o att grunden för lånsummans bestämmande blifver för alla, efter den I Januari 1849 inkommande, låne-ansökningar, 1846 års taxeringsvärde, enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxeringslängder. Jemnlikt 181 §, mom. 2, litt. d, i Banko-reglementet, är högsta lån af denna fond bestämdt till 6,000 r:dr och minsta lån till 200 r:dr. Vid 1840—1841 årens riksdag förhöjdes visserligen minimi-lånebeloppet från 150 r:dr till 200 r:dr, men som det derjemte bestämdes, att faslighet finge belånas till hälften af taxeringsvärdet, i stället för f:del, skedde i sjelfva verket en nedsättning af minimum, enär, före nämnde riksdag, fastighet, för att kunna till belåning antagas, borde vara taxerad lill minst 450 r:dr b:ko. Då en fastighet med det låga taxeringsvärdet af 400 r:dr i allmänhet lemnar ringa säkerhet för det derå från Banken utgifna lån, vore visserligeD, med afseende jemväl å förvaltningsbestyrens utsträckning, allt skäl för handen att söka åstadkomma en förhöjning i omförmälda minimi-länesumma; men enär 16 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. något bestämdt förslag härutinnan ej blifvit inom riks-stånden väckt, samt den mindre jordegaren i sådant fall möjligen skulle sakna tillfälle att på sin hemmansdel undfå lån; tillstyrker Utskottet, 26:o att ofvanberörda föreskrifter måtte oförändrade bibehållas.
Majit och Kronan. Egendom , som disponeras af AcademieSraterne. Egendom, tillhörig allmänna Egendom , tillhörig fromma Stiftelser. Hem man. Lägen - Lägenheter, sorn betala 30 proCent af Rä Frälse* LägenQvar Räntor. heter. nar Hem man. Hem man. Qvar nar. Fräl«e. Räntor Hem man. Lägen heter. heter. □ tan. Landet N. Stad N, dito Summa (Lit, Ee. till N;r 17 i Bihang till RiksSt. Prot. 1817 iSiS 5,‘te Sami.) Afgift för Arrendatorer och Brukare. Sammandrag öfver TaxeringsLängderne N:o 4 uti Manufacturior, Fabriker. Veik och In rättningar. Qvarnar. För Landet £L»t. F f. till Nlr 17 i Eih. till RiksSt, Prot, 1817—1818, j;te Sami.) Sammandrag öfver TaxeringsLängderna N:o 5 För Landet N. N. Stad N, N. dito Summa Afgift för Handel, Fabriksoch annan Rörelse. ar o> 0 3 ►t ~ cro s-3 S n r ** Gästgifveriet • Värdshus och Krogar. > tro* 2.S 3 0) ira 3 Q. 2 ftf io» c/> r> o. o -r* O a * *•*■» O: W »*1 S33 EJ 3 O tro sr1 (Lit. G g, till Ntr 17 i Bih,till RiksSt. Prot. 1817—I8x8« jlteSaml.) Gårds-, Bruksoch Fabriks-Betjente samt Mjölnare. f Län för ar 18 Afgift af era S SO 3 a t» 3 3 *t OO 2:< »f O n> HusPrester. Öfverflödige Betjenter.
Direktioner kunna komma att å reservfonden utfärda, dels slutligen, i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar, till förstärkande af Handelsoch Närings-diskontfonden samt till inköp af räntebärande papper; och af denna §:ns uppställning finge, enligt Fullmägtiges tanke, den slutsats icke dragas, att reservfondens tillgångar skulle användas i den ordning de särskilda föremålen finnas uppräknade, ty om detta varit meningen, bade här, likasom i ett annat stadgande uti reglementet, ordningen bestämdt angifvits och det föremål, hvartill medel aldrig finge saknas, eller till infriande af Diskontverkens assignationer, blifvit satt i första rummet. Fullmägtige, som på grund häraf ansett det varit åt dem öfverlemnadt att i anmärkta hänseende efter omständigheterna förfara, hafva vidare, till stöd för åtgärden att förstärka Handelsoch Näringsdiskontfonden, anfört hurusom erfarenheten visat, att nära hälften af hela det å uppoch afskrifnings-räkning vid Banko-diskontverket innestående belopp understundom kunde disponeras så att säga af en enda vilja, hvilket förutsatte nödvändigheten att för denna räkning hålla större kassa än som eljest erfordrats; att vid den tid, då ifrågavarande förstärkning lemnades, penningemarknaden befann sig i en tryckt ställning, samt att särdeles med afseende å angelägenheten för Riks-banken att kunna till reservfonden snart återföra derifrån anvisade medel, i fall Bankens ställning det fordrat, Fullmägtige ansett vederbörande Filial-bankers begäran om försträckning ej böra undanskjuta meddelandet af en utaf allmänna rörelsens behof påkallad förstärkning af Handelsoch Närings-diskontfonden; hvarförutom Fullmägtige slutligen, i anledning af Revisorernas yttrande att allmänna rörelsen bättre befrämjats, derest anvisningarne till Filial-banker skett å färre händer men till högre belopp, erinrat, att, genom de tillgängliga medlens spridning (lere orter inom riket af dem dragit nytta, än om allt lemnats till en eller två Filial-banker, ehuru det vore obestridligt att för aklie-egarne i dessa Banker och för allmänna rörelsen i de orter, hvarest de voro ämnade att utveckla sin verksamhet, fördelen varit gifven om delningen uteblifvit.
Med anledning af det olika förhållande, som, enligt räkenskaperna, egt rum emellan Sveriges och Norriges bidrag till den för håda rikena gemensamma Handelsoch Sjöfartsfonden, till hvilken under hvartdefa af revisions-åren Sverige tillskjutit ungefär 73 procent, men Norrige endast omkring 27 procent, och då, vid betraktande jemväl af de till Minister-staten från häda rikena ingående bidrag, hvilka under samma år utgjort ungefärligen 65'procent för det förra riket och 34 procent för det sednare, någon rationel eller bestämd grund för beräknandet och utgåendet af dessa länders gemensamma utgifter syntes icke förefinnas, hafva Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf att en sådan bestämd beräkningsgrund blefve i omförmälda hänseende uppgjord, vare sig att delta skedde, sedan åt utsedde kommitterade från de håda rikena blifvit i nåder uppdraget alt härtill uppgöra förslag, eller alt sådant på annat tjenlig! sätt verkställdes. i afseende å denna fråga har Utskottet inhemlat, att Kongl. Maj.t redan den 30 November sistlidet år i nåder förordnat, alt en kommitté af 2 Svenske och 2 Norrske ledamöter skulle under påföljande Januari månad i Stockholm sammanträda, för att utarbeta förslag så väl till förnyad konsuls-stadga med expedilions-taxa, som lill fördelning af konsulats-distrikten och till fastställande af hvartdera rikets bidrag till en gemensam konsuls-fond, äfvensom till administration och redovisning af nämnde medel m. m., som till ett allmänt ordnande i ett sammanhang af de förenade rikenas konsulat-väsende 22 Slais-Utshottets Utlåtande N:o 18. hörde, samt att den sålunda utsedda kommittén derefter under innevarandejår till Kongl.
Dessa affärs-förhållanden, hvarpå Hr Ericsson, efter mitt förmenande ej fästat tillräckligt afseende, hade icke kunnat undfalla hans upmärksamhet, såvida tillfälle hade beredts för vederb:de myndigheter eller för de män, som inom provinserna skola bevaka deras intresse, att meddela sig med honom, men det är onekligen ett olyckligt förhållande, att vid sidan af den Komité, som K. M. i Nåder förordnat, att handlägga dessa ärenden, ställes en myndighet, som tillintetgör de komiterades förslag, och detta utan att på förhand hafva kommunicerat sig med vederb:de myndigheter i provinserna. Jag har talat om bergsproduktionen i dessa orter, jag har derpå fästat stor vigt och det förtjenar den. Om det tillåtes mig, skall jag med utdrag ur BergsColhii Embets-berättelse och ur Landsh:nes Femårsberättelse, gifva eder ett begrepp om dessa landsorters produktion, om den rikedom, som der finnes, om den andel de bära af de direkta skatterna. Inom Westmanlands pch Nerikes bergslag och inom Dalarne, Gefleborgs län samt Upland, brytes 1,453,000 Skfi/., eller mera än J af all den malm, Söm i Sverige upphemtas, hvilken utgör tillhopa 1,623,000 Sk€l. Af tackjerns-produktionen, utgörande 749,000 Skftf., tillverkas 655,000 Sk<t(, eller nära ■£, samt af stångjerns-tillverkningen, upgående till 643,000 Sktff., produceras 486,000 Sk&{ inom dessa län. Af den spanmål, som i Riket produceras och hvilken, enl. Landshöfdingarnes Femårs berättelse, efter afdrag af utsäde skulle upgå till omkring 8 mill., produceras i dessa provinser öfver 1,500,000 t:r eller nära jt. Jag tror mine Hrr! att dessa omständigheter tilläfventyrs skulle kunna föranleda till att något mera afseende borde fästas på desse provinser, än man gjort vid det jernvägssystem, som blifvit uprättadt.
England, förkämpen i frihandel, såsom det var konseqvent i merkantil-svstemets tillämpning, det i industriel storhet och rikedom mägtiga England rusar icke framåt i frihandel. Frihandelns grundsatser äro der visserligen erkända, men i fråga om tillämpningen hafva de ännu en lång bana att genomgå och det oaktadt att England redan 1826 börjat tillämpa frihandeln. Och för öfrigt, det är icke ett lands ensak att genomföra ett frihandelssystem, det är en bland de stora internationela frågorna, som måste ega erkännande i liera än ett land för att vinna i värde. Skulle någon förutsätta att reciprocitets-förhållandena härutinnan äro af ingen vigt? Vi ega t. ex. tullfrihet i vårt land för solvel-varor; skulle det vara för vårt lands jordbruk likgiltigt, om vi ega eller icke ega motsvarande fördel i andra länder? Betraktom under hvilka reciprocitets-lörhållanden Frankrike i traktaten med England närmat sig frihandeln. Låtom oss efter denna lilla inledning öfvergå till frågan, huru vi hafva förberedl frihandelns reform hos oss. Vår närings-lagstiftning, hjulet i industriens mekaniska verkstad, är bibehållen sådan den var under prohibitiv-svstemets dagar. Ehuru Ridderskapet och Adeln redan 1809 afsade sig frivilligt rättigheten, att med andras uteslutande besitta säterier och åtog sig äfven inqvartering för Ståndets hus i städerna under fredssom krigs - 86 Motioner kos Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 35. tider, mot vilkor: att idkandet af ali borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga måtte blifva en rättighet för alla medborgare-klasser, så har dock denna ståndsfråga, som Borgare-Ståndet förmente den vara, pågått hela Carl Johans regeringstid olöst och ända till 1846, då våra nu gällande Handels-, Fabriksoch Handtverks-ordningar utkommo. De kunna, stödda på prohibitismens grundsatser, icke understödja frihandeln.
Det väcker således nu den tänkande mannens medömkan, att den vid akademien bildade presten, som kanske genast får sig anförtrodt. att på eget ansvar förvalta pastorsembetet, förmenas att absolvera den examen, som har skenet af att göra honom kompetent till den förvaltningen, endast derföre att han ej är nog gammal, så att han ej nog hunnit inse och känna det förödmjukande i att sätta sig åter på skolbänken i den lärda stiftsstaden. Det väcker den tänkande mannens förargelse, blandad med löje, att den prest, som kanske i 20 år med största heder förestått det största pastorat, ej är värdig att få söka förslag till det minsta pastorat, utan såvida han ånyo låter sig examineras af dem, som tilläfventyrs varit hans disciplar, och som, hvad skötandet af ett pastorat angår, måhända ännu behöfde vara det. Det väcker den tänkande mannens förvåning, att sådant är möjligt i en tid, som med heder kreerar Biskopar, utan att ens akademisk dimissions-examen af dem blifvit affordrad. Det ser ju således ut, som vore detta examensväsende till, icke för att förmena det s. k. “lägre" presterskapet att sköta det s. k. “högre" presterskapets tjenster, utan för att utestänga en stor del ibland de förre från täflan om kyrkans bättre brödstycken, såsom ock ofta skett; ty mången intelligent prest stadnade på sin komministratur för det motbjudande i att underkasta sig den s. k. pastoralexamen med disputationskäbblet inför skolpojkarne. Och kan väl någon tro, att detta ok på den tjenstgörande prestens hals är utan allt inflytande på vår tids ungdom, vid valet af lefnadsbana? Hvar finnes något liknande på någon annan väg? Och likväl vill väl ingen på allvar påstå, att bildning och skicklighet gått mera framåt inom Presterskapet, än inom andra tjenstemannaklasser 1
Enär detta Utskott har formerne till föremål, skulle jag tro, att återremiss borde äga rum i afseende på den origtiga behandlingen af denna fråga; och jag kan således ej frångå min anhållan om återremiss. Jag ingår ej i något yttrande om hufvudfrågan, om dess nytta eller nödvändighet (jag vill undvika det), utan fäster mig blott vid den omständigheten, att Utskottet, genom sitt behandlingssätt af ämnet, föranledt denna discussion, som ej kan leda till något resultat. Herr Tham: Jag vill blott helt kort upptaga tiden med att yttra, det Friherre Anckarswärd misstagit sig. Jag har ej sagt det vara orätt, att yrka återremiss; tvärtom instämde jag deruti. Den enda farhågan bos mig var, att vi derigenom ej skulle vinna något, så vida ConstitutionsUtskottet ej kan, efter det beslut de öfrige tre Stånden fattat, ändra sitt en gång afgifne utlåtande. Friherre Sparre: Jag tror, att Herr Tham misstagit sig om Friherre Anckar swärds - D « n 12 F e b r u a r i i f. in. 209 swärds mening, och att det varit någon annan Ledamots yttrande, hvarpå Herr Friherren haft afseende. Hans Excellence Herr Grefve af TVetterstedt: Ehuru jag visserligen är den sista, hvilken skall upptaga Ridderskapets och Adelns tid med hvad som kan anses personligen mig rörande, anser jag mig dock höra besvara hvad Grefve Frölich nyss anfört. Mine ord voro: att jag är öfvertygad, att, om detta mål i laglig väg kommer in till Konungen, skall det möta hans bifall. Jag äger ej rätt att förklara hvad Konungen i Grundlagsenlig väg kommer att besluta; men detta yttrande härleder sig från den öfvertygelse jag i 18 år varit i tillfälle vinna, att alla sådane frågor, sorn. leda till förtydligande af våra Grundlagar, till bevarande af Folkets rättigheter, alltid möta Konungens bifall. Det var derföre jag nyttjade denna term, utan att vilja verka på Ridderskapets och Adelns fria beslutanderätt; och till denna enda förklaring inskränker jag mitt svar. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve Frölich:
Åt RädstufvuRältens första afdelning uppdrogs då Juslilie-kollegii och Förmyndare-kammarens domarebelättning med förmyndare-mål, hvaremot den förvaltande verksamheten fortfarande åt nämnde Kollegium och Kammare förbehölls. Denna förändring föranledde Rådslufvu-Rätten samt Justitie-Koliegium och Förmyndare-kammaren att gemensamt utarbeta och lill Kongl. Majit ingifva ett förslag lill ny Instruktion för Förmyndare-kammaren i Slockholm. Sedan Kongl. Majit den 20 Augusti 1851 anbefallt ÖfversläthållareEmbetet alt deröfver, efter vederbörandes hörande, med utlåtande inkomma, algåfvos utlåtanden af Hof-konsistorium, af Stockholms stads Konsistorium den 20 April 1852, af Direktionen öfver Allmänna Barnhuset deri 9 December samma år, af Borgerskapets Äldste den 29 Oktober 1853, af Stockholms Stads Magistrat den 26 Oktober 1855, samt slutligen af Öfverslåtbållare-Embelet den 27 Mars 1856. Redan den 9 i nästa månad derefter biel" ärendet inför Kongl. Majit föredraget, då Siats-Rådet tillstyrkte, alt Öfverståthållare-Embelets förslag, efter verkställde redaklionslörbättringar, mätte, med några af Stats-Rådet framställde förändringar och tillägg, godkännas; hvilket äfven skedde. - Rädstufvu-rälten, Justilie-kollegium och Förmyndare-kammaren upptogo i det af deni framställda förslaget det af Förmyndare-kammaren vedertagna bär ofvannämnda dubbla sättet för förvaltningen af de omyndiges medel. Men dermed skulle, enligt Stockholms stads Konslstorii och Allmänna Barnhusets Direktions förmenande, åtskillige olägenheter vara förknippade, för hvilkas afhjeipande flera förslag framställdes. Bland dem bör det af Allmänna Barnhusets Direktions fleste ledamöter uppgifna nämnas, emedan detta förslag lades till grund för det stadgande, på grund ai' hvars beskaffenhet Konstitutionsutskottet isynnerhet funnit sig belögadl till förevarande anmärkning. Nämnda