Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anderson påstår, att det är Sten, som kommer därnere med skjuts från stationen och om så är, vill jag gärna hälsa på honom och höra, att allt står väl till. Jag har tio minuter på mig. Schäsen syntes värkligen borta i allén. Man kunde urskilja baron Tigersvärds resliga gestalt. Han körde själf. Han såg förlägen ut, när hans åkdon stannade bakom landån och han fick syn på Svante. — Se det var en öfverraskning, sade han, jag hade fått för mig, att du reste i går eftermiddag, det var roligt att råka dig. Baronen kastade tömmarne åt skjutspojken, hoppade ner och skyndade bort till vagnen för att hälsa på sin gäst. — Ja, hade jag bara inte telegraferat till Stjernberg, så stannade jag åtminstone till morgondagen, men det vore väl alltför oartigt mot honom! — Det är ju rakt omöjligt, när han har skjuts emot dig och midt i rågbärgningen till på köpet. — Det här var en förskräcklig otur. — Ja, jag har alltid den oturen att vara borta, när du kommer på besök, sist lär jag ha varit i Stockholm, påstå mina fruntimmer. — Ja, jag tror värkligen. Det är märkvärvärdigt, att det fallit sig så. — Ja, käre bror. — Hvarför skref du inte, Sten, så att vi kunde hämta dig; frågade friherrinnan, som hade svårt att hålla sig allvarsam. — Jag fick ditt bref så sent att jag tyckte, det kunde vara lika bra att ta skjuts nere vid stationen. Apropos, Svante! Ha damerna behandlat dig väl? — Utmärkt, vi ha haft det riktigt angenämt och inte alls saknat dig, det har varit så ogeneradt och hemtrefligt. — Det gläder mig. Skall du värkligen bege dig af? — Ja, jag får inte låta fresta mig. — Jag vill visst inte köra bort dig, det kan du väl förstå, men om du skall resa, käre bror, så är det nu på tiden. Klockan är kvarten öfver tio. — Ja, jag ser, nära half. Skynda på, Anderson. Adjö, adjö, tack för den här gången! — Så ja, utbrast baron Tigersvärd, då vagnen rullade ner åt allén. Nå det var ju inte så fasligt, som ni jämrade er för.
Utskottet föreslagit borttagandet af de uppgifter, som, enligt § 27 i Bevillnings-stadgan, skulle af de enskilde aflemnas, samt denna förändring till stor del grundade sig på antagandet att de erforderliga upplysningarne skulle kunna erhållas genom de uppgifter, som vid mantalsoch skatt-skrifningarne borde aflemnas, har Utskottet icke funnit sig kunna förorda någon befrielse för de skattskyldige att lemna de uti denna § föreslagna uppgifter, utan fastmera ansett, att desamma borde i så måtto tillökas; att husbonde skal! meddela uppgift angående beloppet af hvar och en af sina tjenares löneförmåner, när detsamma öfverstiger 300 R:dr för år; att husegare eller den hans ställe företräder, bör uppgifva beloppet af den årliga hyra, som af hvar och en hyresgäst erlägges; att egare af utarrenderad eller uthyrd faslighet på landet jemväl skall upp gifva beloppet af del årliga arrendet eller hyran för den utarrenderade eller uthyrda egendomen; samt att egare eller hufvudredare för fartyg bör, såvidt ske kan, uppgifva skeppares eller befälhafvares samt styrmäns och maskinisters årliga löneförmåner, derest desamma öfverstiga 300 R:dr; dock har Utskottet funnit egare eller redare för fartyg icke ovilkorligen böra åläggas att uppgifva styrmän och maskinister å sina BevUlnings-Utskoltets Ullålande M 34. fartyg samt derför inskränkt föreskriften dertill, att samma uppgift bör, »så vidt möjligt är», lemnäs. Utskottet, som bifogar förslag till den förändrade lydelse ifrågavarande g, enligt Utskottets åsigt, bör erhålla, får alltså hemställa, att berörda förslag måtte af Rikets Ständer varda gilladt.
Så benämner 1734 års lag för bedrägeri endast vissa förbrytelser, såsom om någon falskeligen tager arf (14 Kap. 2 § Arfda-balken); — om någon genom antagande af falskt stånd eller namn bedrager qvinna till fästning eller äktenskap (4 Kap. 6 § Giftermåls-balken); — om man eller qvinna, som är till naturen vanför och till äktenskap alldeles obeqväm eller drages med obotlig och smittosam sjukdom, förtiger sådant och såmedelst svikligen förleder annan till giftermål (13 Kap. 8 § Giftermåls-balken); — och om man med vilja sätter ut falsk pant (10 Kap. 5 § Handels-balken.) I dessa fall äro handlingarne ock utmärkta af just den egenskap, som stämplar en handling till bedrägeri, nemligen att genom svikliga medel eller sanningens vanställande förleda annan till något, som innebär ett förnärmande af hans rätt. Den finnes äfven klart uttryckt i den §, hvarmed ifrågavarande afdelning börjar, eller den 23:dje; hvaremot denna egenskap ej inträffar på största delen af de brott, hvilka förslaget uti förevarande afdelning i öfrigt upptager och hvilka jemväl hufvudsakligen återfinnas i gällande lagstiftning, ehuru åt flera gifvits en allmänlighet, som de nu ej ega, men hvilken likväl vore oförenlig med det sammanhang, hvari de nu stå med vissa i civil-lagen gifna föreskrifter, och som haft en mera inskränkt uppfattning till följd. Det är nemligen, för att exempelvis tala, något helt annat att svikligen förleda någon och såmedelst åtkomma hans egendom eller eljest förnärma hans rätt, än att förskingra eller försätta hvad man emottagit såsom pant, lån eller till lego, med mera dylikt, ehuru dessa brott i det Nådiga förslaget blifvit hänförda under bedrägeri. I förra fallet förleder man någon med list och bedrägliga medel till en för honom skadlig handlingj; — i det sednare deremot missbrukas ett förtroende, hvilket frivilligt blifvit lemnadt, i det man till egen fördel eller på egenvilligt sätt olagligen använder hvad man lagligen fått i handom, eftergifvande måhända för det tillfälliga behofvets frestelser.
Uti förut omförmålda memorial har Landtbruks-Akademien, angående pris belöningar för gödboskap, mejerialster, fläsk och kött, anfort! att då de allmänna landtbruksmötena vanligen icke hållas oftare ån hvart annat eller hvart tredje år samt alltid på olika ställen, de vid dessa möten för förevisade husdjur och redskap m. m. utdelade premier, ehuru nyttiga och behöfliga, likväl icke kunna, såsom önskligt vore, väcka någon fortgående täflan och städse förnyad eggelse till framåtgående i den särskilda riktning af boskapsskötseln och mejerihushållningen, hvars befordrande genom premierna afsetts; att denna fråga sedan sistlidne riksdag erhållit för vårt land en annan och vida större betydelse, enär felet att ensidigt, såsom hittills skett, egna nästan uteslutande all uppmärksamhet vid jordbruket åt spanmålsodlingen, med försummande af boskapsskötsel och mejerihushållning, blifvit alltmera allmänt insedt och erkåndt, och landtbrukarnes bemödanden nu mera allmänt gå derpå ut, att återställa jemvigten mellan de båda lika angelägna hushållsgrenarne sädesodling och ladugårdsskötsel. Frågan år nu likväl icke endast att kunna producera till afsalu gödboskap, jBil. N: 5 till Kongl. Majds Nåd. ProgN:o 1, om Statsverket 1865.
Mellan henne och honom stucko svarta stenar upp ur bläcket — som lycka var: här var icke vatten att drunkna uti. Ännu några steg sprang han uppför. Imbär höll jämn höjd efter stranden. Han hörde att hon ropade — och med det tog han fart och hoppade så långt han kunde. Tunn isskorpa ref sönder hans ansikte, då han dök upp igen; händerna voro trasiga förut. Det var att slå sönder med hela armen för hvarje simtag; — han låg djupt och flämtade. Imbär stod så hög och vacker — och han var så djupt, att han väl aldrig kunde nå upp till henne. Att han hållit sig fast vid en sten och hvilat, mindes han sedan, och att han måtte ha simmat ytterligare, trodde han, men att Imbär stått i vattnet till axlarne, långt innan han nådde henne var alldeles säkert. Så stodo de våta människobarnen och kände sig varma, medan deras kläder fröso till is, och på andra stranden skrek Zakris och svängde sin mössa i jubel, då han såg dem gifna åt lyckan. Historien om Gunnel. Nu var det Sago-Gunnels vackra gosse, som talade. — »och då denna herrns hastigt påkomna sympati bör förklaras är det antagligt att jag påminner er om någonting som varit er kärt i ungdomsdagar ... ett ansikte i älskog ... en ljuf stämma ... eller ett hår, blondt och burrigt som mitt ...» Den unge mannen talade långsamt och med en säflighet, som var gjord. Inom honom ropade Sago-Gunnel sin förtviflan efter händelse-sommarens kung, som öfvergaf sin drottning och ännu mer. Inom honom ropade hans barnaårs nyfikenhet och hans ynglingaårs hämdbegär. Inom honom ropade en händelse i fjällen, en händelse i sommarsol och vintersnö: Sönderslit hans hjärta och lägg hans sinne i sorg! — »ja, mor var blond som jag. Håret var burrigt och krusigt. Hon hade mina ögon och jag har hennes blick. Icke kände herrn henne ... Sago-Gunnel, Gunnel Björklid ...? Den äldre herrn blef alldeles hvit i ansiktet. Han öppnade munnen för att säga någonting — men teg. — »men hvem vet», sade den unge, »de vägar och stigar, som människor gå?
Oaktadt konungens omsorg, isynnerhet i anseende till den nygifta hertiginnan, att uppfylla alla ögonblick med de präktigaste skådespel och andre tidsfördrif, så är jag öfvertygad, att deras fortsättning utan uppehåll på så lång tid föreföll besvärligt och tröttsamt äfven för de mest uthärdade dagdrifvare. Konungen själf syntes mera sysselsatt än road och saknade törhända under ett oupphörligt stojande sina ensliga aftonstunder i Stockholm. Uppbrottsorder förkunnades ändteligen, som åtlyddes med allmän förnöjelse. I vagn med gref Piper146 och tvänne andre af hofvet åtföljde jag konungens svit och fulländade en resa af sju mil emellan Gripsholm och Stockholm på fyra timmar, ankom tidigt nog att bivista spektaklet och den därpå följande supéen hos konungen, hvarefter jag trött och maktlös ändteligen hemkom, omfamnade min hustru och mina barn med den första glädje, jag känt på lång tid, och oförtöfvadt lade mig att hvila. Jag hemförde från Gripsholm en obehaglig åminnelse. Mina nattpromenader i höstkylan kunde ej aflöpa utan de svåraste följder. Min konstitution var god, men icke stark och allra minst danad för en så våldsam exercis. En rhume, hvaraf jag besvärades vid min ankomst till Stockholm och jag ansåg för obetydelig, utbröt inom få dagar i en häftig giktfeber, som under de pinsammaste plågor höll mig vid sängen i flera veckor. Jag kände likasom smält bly ständigt rinnande genom mina leder. Att jag vid lifvet kunde uppehållas har jag näst Gud att tacka Acrell, som besökte mig morgon och afton under min långvariga sjukdom. Jag lärde att känna medicins värde, när den administreras af en förståndig medicus, och ej mindre värdet af en god hustru, som skötte mig med en outtröttlig omsorg, hvarmed ej någon annan kunnat uthärda. Efter ett långsamt medicinerande upphörde ändtligen febren, och jag kurerade mig själf. En rest af ungdomsblod vid fyratiotre års ålder ersatte på kort tid mina förlorade lifskrafter, och vid nyårstiden 1775 uppstod jag åter på mina fötter likasom vid de dödas uppståndelse med en ny lekamen.
Ständer meddelade förordnande, ”det skola, såsom ett oe ftergi fli g t vilkor för nya låns erhållande '"och omsättningsrätt af redan bekomne lån, alla reversal, så vidt icke ”Låntagame och Cautionisterne äro af Directionen kände, vara försedda ?’med officiela betyg af antingen Landshöfdingen, Domaren eller Magistraten i den landsort eller stad, der Låntagare eller Löftesmän äro bo”ende, om Låntagares och Cautionisters vederhäftighet;” under iakttagande af hvilken föreskrift lån för det närvarande icke kunna utan officiela vederhäftighetsbetyg beviljas, derest icke Discont-Directionens Ledamöter ega enskild kännedom om Lånsökandens och hans Löftesmäns fyllkomliga vederhäftighet; Banco-Utskottets Betänkande IV.-o 75. 3 2:0 att, enligt hvad Banco-Discont-Directionen erinrat, någre lån hittills icke blifvit af densamma beviljade åt personer af den kända fattigdom, som Moliouairen i 2;dra punkten af dess Förslag förutsatt, utan att det förhållande, sora synes hafva legat till grund för Motionairens framställning i denna del, rätteligen torde hafva varit, att då personer, hvilka funnits fullt vederhäftige vid lånens primitiva beviljande, efter en längre tids förlopp råkat i obestånd, deras återstående omsatta lån blifvit efter den gamla räkenskapsmethoden upptagne och balancerade såsom nya, utan hänvisning till det år eller den numer, då de först ingingo; hvarförutan ett stadgande, genom hvilket en redovisande, sedan dess räkning eller förvaltning blifvit aflemnad och af den granskande Auctoriteten utan anmärkning lemnad, för samma förvaltning underkastades ersättningsanspråk i en oviss och obestämd framtid, vore oförenlig med den säkerhet emot framtida kraf, hvarje redovisandeeger rätt att åtnjuta, sedan han i vederbörlig ordning erhållit bevis eller qvitto öfver fullgjord redovisning; 3:o att då Discont-Directionerne icke för det närvarande lära underlåta att i laga ordning till beifran anmäla de verkliga försummelser, hvilka med säkerhet kunna bevisas vara af vederbörande begångne vid ulsöknings-ärendenas behandling, men nu gäilande Författningar icke innefatta så uttryckliga föreskrifter angående dessa ärendens handläggning, att icke de Ernbetsoch Tjenstemän, hvilka det tillkommer alt utsökningarne verkställa, äro i tillfälle att dylike ärenden uppehålla, utan att derföre kunna tillvitas, än mindre öfverbevisas om en så beskaffad försumlighet, att laga ansvar derå skulle följa, ett åläggande för Discont-Directionerne, att, vid äfventyr af vägrad decharge, hos JustitiaeCancelleren begära åtal emot det Landshöfdinge-Embete, hos hvilket Direcliouen trodde sig förmärka bristande nit vid behandling af Verkets utsöknings-ärenden,
Ridderskapet och Adeln häröfver i följande beslut: 1:0 Ansåg Ridderskapet och Adeln .Utskottets tillstyrkande om den underdåniga önskan, att, så vidt sig göra låter, till Länsmän måtte äntagas tjenliga personer af allmogen, icke kutP rast gillas. 2:o Skulle t Den 2 X Maj.1 | 8*3 2:0 Skulle, 1 afseende på Länsmännens villor, Stats Utskottet anmodas projeetera ett särskildt anslag att använda till förbättrande af deras löner, intilldess, efie? af Kongl. Majit i Nåder föranstaltade undersökningar j en jemnare peli för L änsmännén tillräcklig aflöning kunde vinnas. 3:0 Ansåg Ridderskapét oell Adeln nödigt, att vid öfvervägande a>f frågan om löneregleringen i allmänhet, särskildta löner för Lands-F-iScalernä i Riket mätte föreslås. Ut supra. Ex Rrotocöilo A. GSilverstolpe. Utdrag af Protokollet, hållet hos Högrör diga Pre st-Ståndet, vid Urtima Riksdagen i Stockholm d. 22 Maj 1815. §. D. Instämde PrestStåndet uti Vällofl. Borj gare-Standets, igenom nu uppläst Protocolls-Ucdrag af dérr 8 dennes inéddeldtä beslut» ätt anmoda Stats-Utskottet att uti Instructionen för dg blifvande Fullmägtige i Riksgälds-Cöntoiret före.' skrifva infordrande af behöriga värderingar öfver den Pant, sorn för det äf Hans Éxcelience m. m. Herr Grefve Ruuth innehafvande Lån,’ är intecknad. Ut supra. Ex Protocollo J. Ui Almqvist* S. D. Vid uppläsande af Vällofl.
Vid samma underdåniga ansöknings öfverlemnande, har Kongl. Majus Befallningshafvande vitsordat, att oflanämnde stad med största ansträngning vidtagit alla de åtgärder, som, i anseende till lokala förhållanden, möjligen kunnat åstadkommas, icke allenast för att bereda all möjlig vård ät det stora antal, beräknadt till omkring ‘/i del af befolkningen, som varit af farsoten angripet, utan äfven för alt understödja den ännu talrikare personal, som antingen undanryckts stödet af föräldrar och anförvandter eller förlorat tillfället till arbetsförtjenst och sålunda hemfallit åt behofvet; hvarjemte Kongl. Majus Befallningshafvande yttrat, att ifrågavarande samhälles medlemmar, som i allmänhet voro mindre bemedlade och ärligen betungades med särdeles betydliga utgifter för fattigvården, skulle, derest de, utan bidrag från det allmännas sida, måste vidkännas ofvauberörde kostnader, komma att erfara en kännbar tillökning i det lidande de under farsotens härjning varit nödsakade utstå, helst dessa kostnader, enligt ett af stadens sundhets-nämud uppgjordt, behörigen veriliceradt och inför Kongl. Maj:t företedi, sammandrag utgjorde ett belopp af icke mindre än 24,060 R:dr 7 sk. S r:st. Riksgälds, oberäknadt hvad som måst utgifvas för medikameuter m. m. Beträffande del af motionären åberopade understöd, som af Rikets sednast församlade Ständer tilldelades staden Carlskrona efter dess hemsökelse af samma farsot under år 1853, har Stats-Ulskottet ansett sig böra erinra om de omständigheter, pä gruud af hvilka detta understöd blef beviljadt.
Härtill hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet lommat bifall, hvaremot de begge andra Stånden beslutat, Preste-Ståndet, att, med ogillande af Utskottets yttrande, nu gällande taxa hvad denna artikel beträffar skall förblifva oförändrad, och Bonde-Ståndet, att, med afslag å hvad Utskottet föreslagit, tullsatserna i nu gällande taxa skola bibehållas. Utskottet inbjuder sistnämnda begge Stånd, hvilkas beslut måste anses sammanstämma om bibehållande för den ifrågavarande artikeln o förändrad t af nu gällande taxa, att från denna mening afstå och biträda Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, men om inbjudningen icke antages, löreslås följande omröstning: 81:o. Den som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkända, förslag att “Sadelmakarearbeten, ej specificerade, alla slag11, skola under denna allmänna rubrik draga 50 öres införselstull per skålpund, röstar Bih. till B. St. Ja; Dea det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Presteoch Bonde-Ståndens beslut att “Sadelmakarearbeten, ej specificerade11 skola vid införsel förtullas såsom hittills, de “mod äkta förgyllda, försilfrade eller pläterade beslag11 med 75 öre och “andra slag“ med 50 öre skålpundet. Salt. Utskottet har i afseende på yrkad tullfrihet för införsel af “Salt" ansett sig dertill icke kunna tillstyrka bifall, hvilken mening tre Stånd biträdt, men Bonde-Ståndet i den mån ogillat, att Ståndet beslutat, att alla slag oraffineradt salt skulle tullfritt få införas. Jemte hemställan till sistbcmälda Stånd att öfvergå från sitt till Ridderskapet och Adelns samt Presteoch Borgare-Ståndens beslut vid denna artikel, föreslås att i annan händelse härom må röstas sålunda: 82:o. Den som instämmer i det förslag Utskottet framställt och tre
Den som inom behörig lid sökt, men före samma tids utgång sin ansökning hos pastor icke vederbörligen återkallat, får ej sedan sin ansökning återtaga eller förslaget sig afsäga, utan böra alla de löreslagne komma under omröstning vid valet, med undanlag likväl att en sökande eller föreslagen genom sjukdom eller annan tillfällighet bevisligen blifvit urståndsatt alt sysslan föreslå, då förslags-upprätiarne, pröfva bans skäl och förslagets afsägelse medgifva; börande förslags-upprätiarne i delta läll af de öfrige sökande med den skickligaste fylla förslaget, eller, om så nödigt är, skall pastor det lediga rummet i löreskrifven ordning annonsera. Sökande, sorn befinnes samtidigt innehafva förslag till två lika tjänster, skall till hvarje af dessa anses obehörig och hans rum å förslaget med annan sökande fyllas, antingen han redan på någotdera stället undfått de väljandes kallelse eller icke. Samma äfventyr vare den underkastad, hvilken samtidigt söker flere lika befattningar, till hvilka förslag icke upprättas, eller någon sådan samtidigt med en, hvartill förslag eger rum. An föres besvär öfver förslaget, afsladne derefter alla lillsältnings-åtgarder, lills rättegången derom blifvit afslutad. Är någon med förslaget missnöjd, må han inom trettio dagar, elter det lörslaget blifvit kungjordt, den dagen oräknad, derom göra anmälan bos vederbörande pastor och inom samma lid anföra sina besvär i Stiftets Domkapitel. Med besvären bifogas: bevis från nämnde pastor, att klagomål anmälts, samt förslags-kungörelsen med derå tecknad besvärs-hänvisning, hvilka begge handlingar lörslagsupprältande pastor är skyldig att utan lösen den klagande eller hans belullmäkligade ombud meddela; åliggande det derjemte samme pastor alt låta, hvem det vill, hos sig afskrifva såväl de ansökningssorn (örslags-handlingar, hvilka angå den lediga tjenste!] och dem åt denne vidimera. 6:o. De foroslagms prof.
Reservationer: af Herr af Billberghj J. P.: ”Under erkännande af nödvändigheten, alt stadga noggranna och bestämda conlroler på förvaltningen afHypolheksföreningarnes angelägenheter, till förekommande af missbruk och stärkande af dessa Föreningars credit, kan jag likväl, för min del, icke medgifva, att Rikets Ständer pålägga samma Föreningar sådana band, som icke äro af behofvet påkallade, men gör det omöjligt för ett stort antal medborgare att draga fördel af dessa Inrättningar, om och när de skulle komma i verksamhet. På dessa grunder reserverar jag mig emot slutperioden uti 3:dje hufvudgrunden, så lydande: äfvensom att ej vara förmyndare eller stå i ansvar för barnarfj, uppbörd eller andra förmonsrätt egande medel. I följd af detta stadgande skall hvarken någon Förmyndare eller Uppbördsman kunna blifva delegare uti en Hypotheks-förening, oaktadt så väl myndlingars, som Kronans eller det allmännas förmonsrätt hos Uppbördsman och Redogörare icke verkar på andra inteckningar, än sådane, som äro meddelade sedan förmynderskapet vidtagit eller förordnandet på Uppbördsmannaeller Redogörare-befattningen erhållits. Ännu mer obehöfligt, om icke orimligt, blefve detta stadgande, om och när de så kallade tysta förmonsrätterna upphäfvas. Endast vilkorligt kan således Förmyn Bihang till R. St. Prot, 1834 och 1835- A'-de Sami. i\sta Äfd. 3-djé Band. % 35 te Håftet, Slats-Utskottets Memorial N:o 4?4' derskap och Uppbördsmanna-befattning inverka på inleckuingssäkerbelen.
et ges ej skönare en sång, än den i sina toners gång besjunger, hur oändligt när till modershjertat barnet är. Det ges ej skönare en sång, än den som diktade en gång, hur evig kärleks stråle göt sig klar och varm i moderssköt. Det än för när Det än hur sitt ges ej hjerta mera armt, det somgråter tungt och varmt älskadt barn, när lyckan svek, hoppet från dess sida vek. ges ej hjerta mera rikt, det åt modersglädje vigdt; sällt, på armen gunga få kärleksbarn med ögon blå! O moderssorg och modersfröjd — oändligt vid är himlens höjd, dock än omätligare är den glädje, som ditt hjerta när! Och mera djup än hafvets våg, dit aldrig menskligt öga såg, den smärta utan ro och tröst, som rymmies i ditt modersbröst! Annie Berg. nålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som gamlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af Bref till tant Anna. Stockholm, den 22 febr. É | | | | i i literär njutning af ovanligt intresse i^fe^e väntar oss stockholmsboar i dessa dagar, då vårt södra grannlands store kritiker doktor Georg Brändes väntas hit för att hålla trenne föreläsningar om Göthe. Du, kära tant, känner d:r Brändes ' verksamhet och är en varm vän deraf, jag vet det, men jag har med förvåning funnit, att den stora massan af Sveriges qvinnor känner mycket litet till denne man, hvars kamp för humanisering, utveckling och framåtskridande äfven innefattar kampen för qvinnan, och hvars namn sedan mer än halftannat årtionde till baka är i hela den civiliserade verldens yppersta kretsar kändt bland de största för att icke säga såsom det största norden för närvarande eger på det andliga området. Detta är sagdt, utan att man ett ögonblick glömt vare sig Ibsen, Björnson eller någon annan af » vore Konger i Aandens Bige ». T y de må hvar för sig vara enastående i begåfning, i originalitet, i storslagen hänförelse, men doktor Georg Brändes oförgängliga ära är det att ha gjutit nytt.