Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återstod således endast att antaga komiterades interimsförslag med de modidkationer, som enligt deröfver afgifna utlåtanden möjligen kunde anses nödiga. Enligt interimsförslaget skulle theoretiska (eller kandidat-) examen anställas inför endera medicinska fakulteten i Upsala eller Lund; hvarefter lärjungen skulle tjenstgöra 4 månader på universitetsklinikerne och 12 månader på klinikerne i hufvudstaden, samt derefter undergå praktisk (licentiat-) examen i 2 afdelningar: den föregående muntlig inför en af fakulteterne, hvilken derefter skulle ega att af honom taga läkare-ed och meddela honom -rätt till läkarekonstens utöfning; den efterföljande bestående af praktiska prof vid läroverket i Stockholm, inför en examens-kommission, sammansatt af de tre läroverkens dekaner och lärarne i de ämnen, hvari profven skulle afläggas. Då de komiterade för medicinska undervisningens ordnande i första rummet förordat sitt hufvudförslag, så kunde de naturligtvis endast tills vidare föreslå interimsförslaget. Men redan en af de kommiterade ansåg att interimsförslaget borde såsom definitivt antagas. Carolinska institutets professorer, hörde öfver komiterades förslag, förorda väl hufvudförslaget, men framställa, för den händelse att, innan detta antages, en provisorisk åtgärd skulle vidtagas, det förslag att den theoretiska examen skulle endast tagas vid fakulteterne, den ‘praktiska uteslutande vid institutet. För den händelse Kongl. Maj:t skulle pröfva lämpligt att för längre tid sätta i verket interimsförslaget, så anmärka de deremot, att läkare-ed icke borde afläggas, ej heller rätt till läkarekonstens utöfning meddelas, förrän den praktiska examen i sin helhet vore tagen. — Då detta betänkande afgafs hade således Institutets professorer iugen invändning deremot att kandidat-examen endast inför fakulteterna aflades. Sundhets-kollegium, i hvars betänkande motionären sökt ett hufvudsakligt stöd, och hvilket skulle hafva yttrat att det vore bättre att förkasta hela förslaget, har dock äfven tillstyrkt interimsförslaget eller, som Sundhets-kollegium benämner detsamma, komiterades alternativa förslag, likväl med bestämdt yrkad förändring i de Bih. lill Ii.
VÄNNEN. SONHUSTRUN. Hvad var det? Det var svartsjuka! Så! VÄNNEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONEN (upprörd). Men det finns ju ingen anledning. 99 SONHUSTRUN. Knut påstår det! Hvar hade Adèle det rummet, ni talade om? Adèle! Jo, här midt emot hos lotsen! SONHUSTRUN. VÄNNEN (tankspridd). Det är ju bra uträknadt, för då kan ni se in i hennes rum. En sådan intrigant! Det tror jag aldrig Adèle har tänkt på. Adèle? Har ni blifvit så intima nu? Fru Kerstin, framkalla icke spöken som skrämma fram känslor, hvilka eljes icke skulle synas på ljusa dagen. Gör det icke, annars ... Reser ni som vanligt. Men nu får ni icke resa; ni har inte rättighet till det! Kanske skyldighet! VÄNNEN (tänder en cigarrett) SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. Om ni är min vän, lämnar ni mig icke värnlös i detta hus, där min ära är hotad! Där min brottslige man med sina föräldrars beskydd kan tillåta sig hvilka lågheter som helst! Kan ni tänka er att han gick så långt i nedrighet, att han i nödfall ville afstå mig åt er! Det var en älskvärd form af jalousie! Och hvad svarade ni på det? VÄNNEN. SONHUSTRUN. 100 SONHUSTRUN. VÄNNEN. Hvad skulle jag svara på det? Och det frågar ni mig? Ni leker som katten med ert rof! Ni ser hur jag är fångad i edra garn, hur jag lider och kämpar för att komma lös, men jag kan inte! Haf förbarmande med mig, gif mig en enda vänlig blick och sitt icke som en känslolös bild, hvilken väntar på tillbedjan och offer! (Hon faller på knä.) Ni är så stark, ni, och kan behärska edra lidelser, så stolt, så hederlig, men det är därför att ni aldrig älskat, aldrig älskat så som jag älskat er! Har inte jag? Stig upp, fru Kerstin!
Protocollet öfver discussionen tror jag ännu icke är justeradt, åtminstone har jag icke hört det, och ur minnet kan jag således icke uppgifva alla de förändrade redaetioner, §§:ne erhållit. Icke heller har jag under discussionen kunnat dem alla annotera, men jag tror säkert, att om denna inbjudning antages, så blir allt hvad som är beslutadt, åtminstone till en stor del, odugligt, och D e n i Mars. aS och R. o. Ad blir således nödsakadt, efter hvad jag förmodar, att i händelse af inbjudningens antagande ingå på den oformliga vägen att upphäfva flera af sina förut fattade beslut i denna fråga. Jag hemställer om en sådan följd af en inbjudning vore att önska eller vore passande för ett RiksSt. att gå in på. Jag kan således icke inse något motiv för antagande af denna inbjudning, utan anser mycket bättre att, på sätt Gr. Frölich föreslagit eller trott vara riktigast, låta Utsktn sammanjemka besluten, och jag tror att det vid en sådan sammanjemkning står öppet för hvarje särskild ledamot att bifoga reservationer, innehållande dess åsigter i ämnet. Jag måste således i alla möjliga afseenden motsätta mig antagandet af denna inbjudning. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Jag erkänner, att jag icke så noga deltagit i R. o. Ad:s pröfning af privatbanklagen, att jag nu är i stånd att göra för mig klart, huruvida icke, med antagande af BorgareSt:s inbjudning, R. o. Ad. skulle begå en inconseqvens, förutsatt alt äfven antagandet af en sådan inbjudning vore den rätta vägen att gå. Hvad jag likväl tror mig med någon säkerhet veta, är, att R. o. Ad. antagit en och annan lag—§, som icke står i så egentligt sammanhang med den i §:n, emedan den i §:n förutsätter, efter min öfvertygelse, de aldra strängaste controllers iakttagande vid privatbankrörelsen i allmänhet.
Uppå härefter framställd propos. bifölls Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan. 7:de punkten, ang-.de förlullningen under nästkommande år från kredil-uplag af gods, som innev:de år blifvit i sådant uplag intaget; och 8:de punkten, ang:de tullreslilulionen vid utförsel af raffinad-socker. Dessa punkter biföllos. 9:de punkten, ang-.de BorgareSt:s ål,erremiss af 13;dc g i Utsk:s förslag lill Tulllaxe-underrällelser. Denna punkt lades till handlingarne. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, BankoUtsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mern. N:o 54, ang:de föreskrifterna i 3:dje Art. af BankoReglem:t. Föredrogs Högv. PresteStis d. 11 dennes på bordet lagda prot.- ntdrag N:o 391, innehållande inbjudning till MedStånden, att instämma i PresteSt:s beslut, det skulle LagUtsk. anmodas, att, så snart de till återremissen af nämnde Utsk:s Betänk. N:o 46, rörande väckta frågor om utvidgad religionsfrihet, hörande handlingar till Utsk. inkommit, med liistadt afs:de på de anmärkmr, som blifvit gjorda såväl mot K. M:s Nåd. Propos. i ämnet, som emot LagUtsk:s afgifna förslag, utarbeta förnyadt förslag till en författning så tidigt, att det må kunna komma vid innevule Riksdag under R. St:rs vederbörliga pröfning. Hr v. Koch, Nils Samuel: Jag anhåller vördsamt om bi fall till PresteSt:s inbjudning. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då R. o. Ad. i sednaste ple num afslog en af Hr Cederschiöld väckt motion, åsyftande ungefär Den 14 November.
Ägande och dispositionsrätten mäste ej wara mindre helig till fast än till lös egendom för den, som har en ffuldsedel utelöpande, äfwensoin för den, hwilken lyckligt, wis ej är nägon skyldig. Men denna ägande och dispositions, rätt upphör i samma ögonblick Riksens Ständers förklaring antoges. Hwarje fastighets ägare skulle sedan han utgifwit en ffuldsedel, ingen stund wara säker, att icke utan hans wettffap egendomen wore graverad och han skild ifrän friheten att den amvända. För att weta om han ännu äger och kan disponera sin egendom skallman i staden wid hwarje RättegängS. timmas stut, och pä landet wid hwarje Ting nödsakas efterhöra om nägon Borgenär sökt och med detsamma fäkt Inteknings. säkerhet deri för en »verkelig eller ock tträ hända diktad fordran. Han stall för alt freda desi kränkta ägande rätt och wisa det han ännu äger hwad han aldrig sig afhänt, kunna försättas i nöd - Den 21 April. 14Z oödwändighek att twärtemot sakens natur och allt begrepp om ordning för Rättegäng, uppsöka och lagligen tilltala en af honom förut okänd »vederdeloman, och han stall under Lagens tystnad, om forum i dylike mäl, finna sig utan allt stags eget förwällande inwecklad i en widlöftighet, hwarifrän han mä hända, ej utan längre tids utdrägt och äfwen pä bekostnåd af desi wälständ kan winna frelsning. Detta stadgande är icke eller förenligt »ned wäre öfrige Lagar om säkerhet för län. Den »vinnes i lös egendom hufwudsaklraast genom pant och utmätning. Till begge besia fordraS Gäldenärens bifall eller hörande och DomarenS eller Cpeeutorns Utslag. Det »vöre mäld, om en Borgenär tillätS att i Gäldenärens sränwaro, och utan hans bifall, till sig taga hans lösa egendom säsom pant, och hwarest »vere säkerbeten, om en Lag gäfwcs som säde:
— N:o 9. i anledning af väckt motion om antagande, öfver hela riket, af mantalet såsom enhet vid skatte-beräkningén och om reducerande af mantals-bråken till decimal-bråk : B. VII. 4,137, A. 137, E. 226. — N:o 10- i anledning af väckt motion om lindring i soldatroteringen: B. VII. 4, 137, A. 137. — N:o 11. i anledning af väckta motioner, angående lättnader i rustnings-skyldigheten genom kavalleris afsittande och förvandlande till infanteri: B. VII. 5, 138, A. 138. — N:o 12. i anledning af väckta motioner om lindring i rustnings-skyldigheten, genom Statens öfvertagande af munderingsocb utrednings-persedlars anskaffning och underhåll: B. VII, 97, 197, A. 197; U. XI. 68, 120, A. 120- — N:o 13. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 6, om befrielse för rote-hållarne vid Kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl att bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll, som att underhålla ryttare-hästarne under marcherna emellan mötesoch mönstrings-ställena samt sqvadronernas samlingsplatser: B. VII. 97, 197, A. 198. — N:o 14. i anledning af väckt motion om rättighet för Westra härad inom Jönköpings län, att, för underhållandet af Sunds bro, uppbära roterings-frihets-afgifteu för hemmanet -Hallsnäs inom Ramqvilla socken: B. VH. 224, 301, 343, A. 343. — N:o 15- i anledniug .af väckt motion om Rusthållares befriande från underhållande af tross-vagnar och från aflönande af trosskuskar: B. VH. 224, 301, 343, A. 343.
Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman ansågo meningen af andra punkten kunna riktigare uttryckas sålunda: Är försäkring lagen å föremål, af sedi att betäcka försäkringstagarens fordran hos tredje man, och skadas det föremål eller går förloradt; vare då försäkringsgivaren, i den mån han godt gör försäkringstagaren, berättigad inträda uti dennes rätt emot gäldenären. § 216 Justitierådet Alexanderson anmärkte, att han ansåg orden: »de enskilde emellan ingångne» böra uteslutas, såsom varande, efter hans tanke, utan betydelse, helst, äfven om det allmänna utgör ena kontrahenten, stadgandet bör ega tillämpning, derest, vare sig Konungen eller behörig underordnad myndighet, bifallit vilkorens antagande. Justitieråden Qviding och Cramér yttrade: att de för sin del tillstyrkte, att denna § må utgå; regeln, så allmän som den i Förslaget förekommer, skulle möjligen ock kunna leda till den föreställningen, att t. ex. det positiva förbudet i § 195 mom. 2. finge, genom öfverenskommelse kontrahenterne emellan, häfvas. § 224.
M. föreslagit inskränkning till vissa städer för införsel af förut förbjudne varor på den grund såsom jag skulle tro alt vid förtullningen af dessa förut lill införsel förbjudne varor skola lätteligen bedrägerier uppkomma vid mindre erfarne tullkamrar emedan dessa varor kunna vara ganska svära att igenkänna, hvarigenom mindre erfarne lullkamrar blifva narrade. Detta tror jag för min del vara orsaken hvarför en sådan inskränkning blifvit föreslagen. Detta skäl förefinnes dock alldeles icke ronde ifrågavar:de artikel, nemi. socker och sirap, ty den kan lika väl igenkännas på den minsta och sämst organiserade tullkammare som pä den bästa. Något missbruk kan i delta afseende icke ske och således finnes icke något skäl hvarföre man icke skulle tillåta alt dit införa socker. Del af den siste värde talaren anförde skälet, att man bör skydda sockerfabrikanten mot dess medtäflare tror jag att talaren bör göra gällande i fråga om tullbestämmelserna. Det skulle icke lända fabrikanten till någon synnerlig båtnad om det beslutades en sådan inskränkning uti införselrälligheten som här blifvit föreslagen, ty kunna de icke med tillhjelp af den åsätta tullen täfla med ullänningarne, så skola de icke eller hafva något gagn deraf, att en eller annan stapelstad icke får inlulla denna vara; ty om köpmännen finna sin fördel, att införskrifva och konsumenten att inköpa det utländska sockret så kan det införas lika mycket deraf genom de nu lofgifne städerna som genom andra. Det är icke i den syftningen som ifrägavar:de förbud varit föreslagit utan det har så blifvit för att förekomma missbruk vid ovana tullkamrar, hvilket skäl såsom jag förut haft äran visa vid denna artikel icke äger tillämplighet, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Printzensköld: Den vederläggning Gr. Lagerbjelke uppställt emot milt anförande, synes mig icke vara serdeles lyckad, då Gr:n hufvudsakligen slödt sig derpå, att K.
M e n någon öfverflödssedef fanns aldrig i plånboken, o c h det gjorde ingenting — » kanske det bara hade varit en öfvermänsklig frestelse, » skrattade han. Svårast var att motstå den lilla stadens umgängeslif. Alla ville se dessa glada, trefliga o c h lyckliga människor — m e n umgängeslifvet kostar, o m det också idkas aldrig så enkelt, o c h det tar framför allt tid, o c h att icke lefva öfver sina tillgångar, det var den förnämsta paragrafen i n o m den absoluta ärlighetens lagbok. — Således var det egentligen en särskild högtid för den, s o m lyckades få se herrskapet Otto Mörk på en fest. — För egen del behöfde de icke förströelser — de hade nog af umgänget m e d hvarandra. I dag var det m e d ett särdeles lifvadt uttryck Otto Mörk begaf sig på hemvägen. H a n visste, att hans hustru aldrig försummade att möta h o n o m v i d dörren, o c h han förde m e d sig ett stort postpaket. H a n hade själf ett barnasinne, o c h han längtade att se hennes öfverraskning o c h glädje. Jo — riktigt. Där stod h o n. » Det är från kusin Minna, » sade hon. » H v a d kan det vara? H o n har minsann inte råd att ge några presenter. Skynda dig in, så få vi se. » De stodo på förstugubron. Syrenhäcken kring planket doftade af nyutspruckna klasar. D e små trekanterna till gräsmattor v o r o så gröna, så jämna o c h fina, o c h på sandgången lågo lilla Arnes skottkärra o c h kratta. » H v a d det är härligt, » sade han o c h började sjunga på melodien » Säg farväl lilla fjäril ». » Och den första får jag min semester. Det är skönt att lefva — det är rent af makalöst. » » Ja, det är det visst, » sade h o n gladt, » men k o m nu — jag är så nyfiken, » o c h h o n tog h o n o m i handen o c h drog h o n o m under låtsadt motstånd m e d sig in i hans rum.
Att auktionen skall fortsättas en annan dag, och att 2:ne, i st. för en e. m., kastas bort. Vi veta alla huru det tillgår vid dylika tillfällen. Efter auktionens slut stannar hela samlingen qvar, och muntrationer vara långt in på natten. Det är således 2:ne dylika tillställningar man önskar framtvinga i stället för en. Att tänka sig, det en auktion på landet skulle börja på morgonen, förefaller så besynnerligt, att jag icke kunnat tro Hr Bohnstedt, såsom gammal landtbrukare, om att framkomma med ett dylikt påstående. Månne en husbonde någonsin tillåter sitt folk att gå ifrån hela dagsarbetet? Då slutligen en auktion räcker jemnt så länge som något finnes att försälja, och då, enligt min uppfattning, det är en ren vinst, att hvad som nu drar folk i tvänne Den 24 Januari. 227 dagar, kan afslutas på en, anhåller jag om bifall till Utskits Betänk. Frih. Cederström, Thure: För min del är jag visser ligen af den åsigt, som Hr Bohnstedt uttalat, att man icke bör onödigt ändra en författning, på det vördnaden för densamma icke må spillas; men detta bör icke leda derhän, att man icke skulle söka ändring i en ekonomisk författning, när erfarenheten visat att den är olämplig. Hvad den föreslagna förändringen beträffar, tror jag, att hvar och en, som betraktat frågan, finnér att det tvertom föranleder till mycket stora oordningar, om auktioner nödvändigt skola afslutas kl. 7. Förslaget att utsträcka tiden för auktioners afslutande till kl. 9, anser jag mycket välbetänkt, och då dervid icke får säljas spirituosa, tror jag ingen fara kommer att uppstå. Deremot anser jag ganska farligt att en mängd tnenniskor samlas för att nästa dag på samma sätt återkomma; ty om 8 ä 10 persedlar finnas osålda, när kl. slår 7, afslutas auktionen för den dagen och fortsättes en annan. Då jag således icke kan finna att förslaget, om det antoges, komme att föranleda till oordningar, utan tvertom medföra gagn, alldenstund det är en ganska vigtig sak att tid icke förspilies, förenar jag mig med Gr.
Kammar-Collegium fullföljde anspråk å utbekommande, såsom en lönerättighet, af den utaf hemmanet Rannäs Höltagården utgående grundränta, fråga uppstått, huru med denna ränta borde förhållas, nämnde Kongl. Collegium, dels genom laga kraftvunnet Utslag af den 28 Januari 1836, fastställt Konungens Befalluingshafvandes den 7 October 1834 meddelde beslut, hvarigenom Capelianen i Bredaryd förklarats oberättigad att dädanefter uppbära räntan af till skatte försålde hemmanet Rannäs Holstagård, dels ock ser - ■iStats-TJ tskottets Utlätandej N\o 158. •3 skildt, genom Utslag af den 21 December 1837, stadgat, att då räntan, såsom icke vidare tillhörande Capellanen, vore odisponerad, den borde Kongl. Maj:t och Kronan tillgodokomma; så har Riksdagsfullmägtigen Pehr Mårtensson från Jönköpings Län, uti en till Slals-Utskoltet remitterad motion, efter af Bredaryds församling erhållet uppdrag, med afseende , dels å den betydliga uppoffring, församlingen vidkänts, ej mindre genom inköpet Hafrida Agård, än äfven genom skattelösen för Rannäs Holstagård, dels å den opåräknade vinst, hvaraf Kronan, i följd af utbytet af ett sämre oell mindre hemman emöt ett större och bättre af Rå- och Rörs-natur, äfvensom genom den erlagde skattelösen och de Rannäs Holstagård åsatte skatter och onera, kommit i besittning,- till Rikets Ständer framställt den begäran, alt räntan af hemmanet Rannäs Holstagård, hvilken församlingen ansett vara på sig öfverflyttad, såsom en följd af bytet, må eftergifvas och således ur Kronans jordebok afföras.
Pappa slår visst Anton, då ingen är derinne,” och nu började Gabriella gråta så bittert, liksom hon sjelf lidit af det onda. ”Hvarföre är du så stygg emot alla menniskor, pappa? Det är bara mot mig du är snäll; men om du inte vill vara beskedlig mot Anton också, så skall jag aldrig hålla af dig det bittersta.” ”Guds barn, gif dig tillfreds! Jag skall inte göra Anton ondt. Så, trösta dig du, min sockerdocka! När Anton vaknar skall jag ge honom den stora taflan, som han så ofta önskat sig.” Då ljusnade Gabriellas vackra ögon; hon nickade vänligt med sitt lilla hufvud och sprang sedan tillbaka på sin kammare, för att ännu en liten stund, innan hon somnade, språka med fiskareKajsas Lena. Åttonde Kapitlet. Hårdt har hon kämpat, mycket har hon lidit, Dess barm är sårad och dess pulsar tömda Och hon förföljs ännu: en flykting är Dess tanke, utan riktning, utan hem. Dock jagas äfven han af sorgens härar, Hvarthelst han irrar, sökande en fristad. Runeberg. Något öfver en vecka hade förflutit. I gafvelkammaren var det skumt. Gabriella låg, med den nya dockan på armen, insomnad i ena soffhörnet, och Erika stod, qvald af mörka föreställningar, vid fönstret och tänkte på den sig allt mera närmande stunden, då hon skulle återse Birger. Han hade redan några timmar varit hemma; men en ångest, som hon icke kunnat öfvervinna, hade hindrat henne att gå ned och bedja honom vara välkommen. Uti Erikas hufvud arbetade en tanke, hvilken ständigt förföljde henne. Än antog den skepnaden af pligt, än af synd; och grubblandet på den städse olösta gåtan tärde hennes lifskraft, utan att lemna något stöd åt öfvertygelsen. Det uppträde, som egde rum aftonen före den bekanta mordnatten, hade inbränt sig i Erikas hjerta, och hennes verksamma inbillning upprepade beständigt hvarje serskild del. Hvad Birger blefve i en framtid, hvarje syndig gerning han kunde komma att begå, vältrades på henne: hennes namn skulle blifva en lösen för brott och olyckor – förfärligt!
Banco-Reglemenlet, der säges: ”Ordinarie fonden för denna rörelse (utlåning på namn och reverser) är 8 millioner R:dr B:eo”. Helt annat står i den a3o §:n — der säges blott, att fonden lor Handelsoch NäririgsDisconten får utgöra högst 3 millioner R:dr B:co; äfvensom deri synes, att den kunde formeras, än genom af Banken gjorde upplåningar, än genom anordnande af, genom influtne iäntevinster, tillgänglige Bankens egna medel. Af allt detta lär finnas, att Handelsoch Närings-Discontens fond hvarken någonsin varit permanent, och ännu mindre uppgått till 3 millioner; alltså är ordet bibehålies här icke på sitt ställe. Det är icke af någon lust att märka ord, sorn jag erinrat detta, utan derföre, att jag icke vill, att en vid förra Riksdagen anlagen, i min tanke ganska vigtig, princip nu skall underkännas; åtminstone bör detta då icke ske i smyg, och utan att Riksens Ständer förut blifvit noga upplysta om hvad man föreslår deni att göra. Nu gällande Banco-Reglemente innehåller flere sladganden, som alla lämpligen kunna sammanfattas i följande sats: om förhållandet emellan metallisk cassa och sedelstock blir mindre, än 2 till 5, så få Banco-fullmägtige icke åter i rörelsen utsläppa hvad, som i räntor eller capital-afbelalningar till Banken ingår. Och när 23o §. Banco-Reglemenlet tillåter Banco-fullmägtige, alt influtne ränlevinster och capital-afbetalningar till Handelsoch Närings-Discontens förstärkning använda, så sker del endast med det vilkor, som nyss ofvan nämndes; men detta vilkor borttager man alldeles, då man säger, att Handelsoch Närings-Disconten skall hafva en ordinarie fond af 3 millioner af Bankens medel anordnade, antingen metalliska cussans förhållande till sedelstocken är nog gynnsam, eller icke.
Vid förnyad föredragning af StåtsUtskottets den 31 Mars på bordet lagda Memoiial af den 30 Mars, angående en summa till Riksdagskostnadernas bestridande , blef detsamma af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifalletUt supra. Upplästes ett Memorial från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, af den 30 Mars, innehållande begäran att, till vinnande af en snar expedition af de många till Utskottets handläggning förvista mål, Utskottet måtte tillåias att utöfver den i Riksdagsordningen föreskrifne och redan antagne betjening, af en Secreterare och tvenne Canzlisler, ännu Den 4 April. ytterligare få antaga fyra Canzlister med fullt arfvode. Lades på bordet. Herr af Wingård, Juhan Didrih, uppläste till Protocollet följande: Ödmjukt Memorial. Öfvertygad om Svenska Skjutsningssättets skadliga inflytande, så på Allmogens välstånd som sedlighet, har jag ständigt önskat mig i tillfälle att deruti kunna verka en ändring. Flera Norrmäns till mig yttrade begäran, att en Forvagns inrättning måtte blifva etablerad mellan Stockholm och Christiania öfver Carlstad, har gil vit mig en ny anledning att tänka på denna sak. Min öfvertygelse i ämnet får jag härhos vördsamt underställa Höglofl. Ridderskapet och Adeln Hvad jag vågar föreslå, anser jag verkställbar, åtmindstone i Wermland, o. h såsom möjligtvis ledande till en framdeles ändring i vårt närvarande rkjutsnings-sätt, föitjena någon uppmärksamhet. Jag tager för afgjordt, att Skjutsningsskyldigheten anses som en tryckande börda för Allmogen obilligt från bor;an den ensamt tilldelad, men bibehållen, i saknad af något annat sätt till Resandes fortskaflande. Tid efter annan, och på flera ställen, har detta till största tydlighet blifvit bevista jag förbigår 86 Den 4 April. således upprepandet af alla i detta afseende anförda skäl samt mer och mindre tillförlitliga beräkningar.