Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 3:dje punkten innefattar en anmärkning emot föredraganden för Civil-Deparl:lel, derföre att han vid anordnande af löneförmånerna för en tillförordnad Landshöfding i Östergöthlands län icke skulle behörigen hafva iakttagit Arméens Pensionskassas rätt Det är en besynnerlig fordran på denna föredragande att honom skulle åligga att, vid sådana fall som detta, vara ett ombud för en pensionskassas rätt. Hans tillstyrkande innefattar dock icke annat, än att löneförmånerna skulle få åtnjutas enl. gällande stat och författningar. Om lili någon författning hinder hade förefunnits emot lönens utgående till del belopp som nu varit fallet, så var genom den klandrade K. Resolution möjligheten ingalunda för Arméens Pensionskassa afskuren, att göra sina rättigheter i detta fall gällande; men då frågan, huruvida kassan verkligen hade grundade anspråk på vacans och liggetids-besparing för Nov. och Dec. månader år 1851, samt Jan. och Febr. år 1852, uti besvärsväg kom till Regeringens pröfning, så ansåg den dä församlade Interims-Regering, ali kassan författningsenligt icke hade en sådan rätt. Skulle någon anmärkn. med fog kunnat göras, så skulle det väl hafva varit emot detta beslut och icke emot det föregide, som med sjelfva saken,såvidt jag förstår, icke har någonting att göra. Obefogenheten af denna anmärkn. faller således lätteligen en hvar uti ögonen. Den 4:de anmärkn:s-punkten gäller äfven aflöningen för en t. f. Landshöfding. Den anmärkande delen af Utskis ledamöter har ansett, att ett afdrag å lönen borde hafva skett, motsvarande de löne-förmåner den t. f. Landshöfdin på annat häll åtnjöt. Jag vill nu icke yttra mig om sjelfva saken, eller huruvida det varit lämpligt, att den ifrågavande personen på tvenne håll upburit aflöning, men jag ber att få fästa upmärksamhelen derpå, att anmärkmn är rigtad emot föredraganden för Civil-Departitet. Om det är principenligt rätt, såsom jag förmodar, att, dä en persons tjenst tages i anspråk för en befattning tillhörande ött Depart.
Ständer framlade Förslaget till Depärtemental-indelningen af Banco-Verket, bort afgifva Utlåtande öfver den af Herr Rosenblad väckta motion om förändring i Bankens Styrelse, får Utskottet förklara, att, ehuru Utskottet ej skulle underlåtit att i ett sammanhang pröfva dessa frågor, i händelse de samtidigt blifvit till Utskottet öfverleinnade, kan likväl Utskottet icke finna dem ega så oskiljaktigt samband med hvarandra , att ej granskningen af det genom Fullmägtige öfverlemnade Förslag till Bankens Departcmental-indelning, hvilken granskning blifvit Utskottet uti .5 §. af dess Instruelion anbefalld, både kunnat och bort, utan afvaktan af Banco-Fullmägliges öfver Herr Rosenblads motion infordrade och först i Junii månad Ulskottet tillhandakomne yttrande, företagas, samt resultatet af denna granskning för Rikets Ständer anmälas, före den slutliga profningen af om förmälde motion; men på det emedlertid Rikets Höglofl Ständer, derest så skulle önskas, må kunna i ett sammanhang pröfva dessa tvänne frågor, bar Utskottet trott sig böra under denna dag jemväl afgifva dess Betänkande öfver Herr Rosenblads berörde motion, till hvilket Betänkande, upptaget under N:o y'3, Utskottet alltså här får hänvisa. Beträffande sedermera det framställde yrkandet, att Banco-Utskottet måtte, i förening med Constitutions-Utskottet, uppgöra förslag till en ändamålsenlig Grundlags-förändring i afseende på Organisationen af Bankens Öfverstyrelse; så enär det, enligt gällande Grundlagar, tillkommer sistnämnde Utskott ensamt, att hos Rikets Höglofl.
Invid de gamla, delvis murgrönsklädda husen i Wilhelmsthal stodo stora slokande »sorggranar», sådana 1700-talets ungmor sydde i silke på taflorna, där Lottes tårar synbart rinna vid Werthers urna! Invid dem var en gammal stenbassin med en mossbelupen triton; i de röda klippstupen kring dalen finnas grottor med stenbänkar, och vägar slingra sig i alla riktningar uppför de skogiga bergsluttningarna och genom ängsmarkerna, öfver hvilka nu morgonsolen lekte. Den fulla sommarstämningen förde mig i sinnet Goethes innehållstunga ord, när han en annan sådan härlig sommardag låg sjuk och, full af otålighet, kände dess timmar glida från sig för att aldrig mer kunna njutas: »Till slut lugnade jag mig med tanken, att sommardagar och sommarsol också skola komma, när jag ligger i min graf och aldrig mer kan njuta dem» – och inför nödvändigheten af den resignationen syntes en förlorad dag honom till slut ringa. I denna dal och denna stämning kändes emellertid Goethe ännu i den grad närvarande, att man blifvit föga öfverraskad om man mött honom i full Werther-Montirung, med blå frack, gul väst och höga stöflar. Ja, jag nästan väntade det, när jag hörde steg störa stillhetens förtrollning och vände mig om för att upptäcka – en blek nutidsstudent med de af Goethe hatade glasögonen, den största möjliga motsats således till Goethe själf! Det är Wilhelmsthals idyll som Goethe, drag för drag, flyttat in i Wahlverwandschqften; hvarje anläggning, romanen talar om, återfinner man här i verkligheten. Goethe åsyftade troligen denna starka motsats mellan naturens frid och människornas tragik i den bok, där han inneslutit så mycket af sitt eget lif, där hvarje drag var upplefvadt, ehuru ej så, som romanen skildrar det. Han sägar själf att enhvar i denna kan se ett djupt sår, som ej vill sluta sig, ett hjärta, som fruktar att helas. Goethe hade i Jena 1807 lärt älska Minna Herzlieb, året efter att han genom vigseln gjort bandet med sin sons mor ännu fastare än förut.
Jag tvekar ej, att säga, att från den stund Regeringen antager detta förslag, skall allmänna ställningen blifva helt annan, landet vinna trefnad, och Regeringen skörda välsignelse. Herr Ribbing, Arvid: Ehuru flere talare yttrat, att Herr af Wingårds förslag vore antagligt, får jag likväl förklara mig vara af en annan tanka. Jag tror, att så länge den Finska conventionen existerar, utgör elen ett för stort hinder emot att införa ett nytt handelssystem för landet. Det måtte vara gifvet, alt så vida tullen för spann em ål från 3o Den i Junii. Finland är hälften mindre än från andra orter, skall man under missvextår deraf hindras att hämta spannemål från det ställe, der man får den för hästa priset. Om med antagande af den lägsta tull Utskottet föreslagit, införseln på ett år till exempel vöre 5oo,ooo Tunnor, så skulle uppstå det förhållande, att man finge taga spannemål i Finland, om än den vore 2 R:dr dyrare, än på andra ställen, hvarigenom landets förlust blefve en million Riksdaler. Och jag hemställer, om det vore rätt, att bereda sig onödigtvis denna utgift. Ett sätt gifves att förekomma olägenheterne af denna tractat, och det består deruti, att då spannemål ej behöfver införas, men har tullen så hög, att den utgör ett förhud mot införsel så ifrån Finland som andra orter; men deremot, att då spanmål oundgängeligen behöfves, till införsel, all tull derå aflyses; derigenom undvika vi den förlust, som genom ofvannämnde tractat till vinning för Finnarne, på sätt jag nyss nämnt, skulle uppkomma med antagande af Herr Wingårds eller Utskottets förslag. Man måste äfven akta sig, att icke gifva främmande, hvarföre vi nu måste anse Finnarne, större förmåner än Landets egna barn. Man vet., att Skåne ej har den förmån som Finnarne att kunna med någon uträkning återtaga laddningar, då de fara här ifrån. Derigenom händer, att en låg tull för Finnarne icke mer än motsvarar den transportkostnad, som Skåne Den t Junii. 3t rnåste vidkännas, och att genom det kortare afståndet Finlands handel gynnäs framför Skånes.
Upplästes det protokoll, som blifvit hållet den 17 innevarande månad hos den af Rikets Ständer, enligt 103 § Regeringsformen och 64 § Riksdagsordningen, valda nämnd; och inhemtades af detta protokoll, att nämnden ansett Högsta Domstolens samtlige ledamöter böra vid sina embeten bibehållas; hvarefter beslöts, det skulle Expeditions-Utskottet anmodas att uppsätta förslag till den underdåniga skrifvelse i ämnet, hvilken borde till Kongl. Maj:t aflåtas. S. D. Upplästes det sistlidna dag hos Rikets Ständers Elektorer för val af Komiterade till tryckfrihetens vård hållna protokoll, hvaraf inhemtades att i sådan egenskap blifvit utsedde: Riksantiqvarie!) och K. af K. N. O. Bror Emil Hildebrand; Revisionssekreteraren och R. af K. N. O. Friherre Carl Gustaf Leijonhufvud; Riksarkivarien och K. af K. N. O. Johan Jakob Nordström; Bibliothekarien och K. af K. N. O. Johan Erik Rydqvist; Professoren och Raf K. N. O. Nils Haqvin Selander, samt Professoren och R. af K. N. O. Johan Arrhenius. Och beslöts att Expeditions-Utskottet skulle anmodas att uppsätta förslag till de förordnanden, hvilka för bemälde Komiterade borde utfärdas.
Utom den till år 1842 balanserade behållning, 132 Rrdr 8 sk. 8 rst., samt det årliga anslaget tili extra utgifter, 343 Rrdr 16 sk., är, af de, till fyllnad i sistnämnde afseende, å 4:de Hufvudtitelns anslag till oförutsedda militära utgifter årligen anvisade 850 Rrdr, en summa af 650 Rrdr under hvartdera af revisionsåren lyftad; och balanseras till år 1844 en behållning af 333 R:dr 31 sk. 10 rst. Öfver-KommeiMlaiits-ExpedUloii. Räkenskaperna hafva i Kongl. Kammar-Rätten undgått granskning för båda revisionsåren utan anmärkning. Af stats-anslaget, utgörande, efter indragning af Öfver-Kommendantens arfvode, enligt den år 1842 fastställda stat, 2,000 Rrdr, jemte — 142 — 15 tunnor spanmål under lönerna, hafva Kommendantens och en Adjutants arfvoden blifvit med 1,000 R:dr för hvartdera året från Kongl. Stats-Kontoret derecte utbetalda, i anledning hvaraf dessa poster uteslutits ur Expeditionens redogörelse, hvarest endast återstoden, som användts till vaktbetjeningens aflöning, rations-ersättning för de till Expeditionen hörande Officerares hästar, skrifmaterialier m. m., utgått. Utöfver de tili förenämnde behof anslagna medel, tillsammans utgörande 1,000 R:dr, hafva, enligt räkenskaperna, år 1843 utgått och af Kommendanten förskjutits 36 R:dr 24 sk. 9 rst Kommendantens i förra Revisions-berältelsen omförmälda fordran, 509 R:dr 41 sk. 3 rst., som, enligt nådig föreskrift den 18 April 1842, skulle godtgöras af 4:de Iiufvudtitelns anslag till oförutsedda utgifter, har, enligt hvad räkenskaperna gifva vid handen, nämnde år blifvit Commendanten ersatt.
väntan, och att d u inte k o m m i t Fredrika-Bremer-Förbundets det som nu är, den unga, nu i all vederbörlig ordning engagerade konstnärinnan några stora o c h jag D e n n a u n d e r v i s n i n g m e d d e l a s skriftligt, o c h skapandets Janson var elevens namn, ett aderaldrig läsning. » själf o c h sina kontemplationer vid den högtidhögsta sällhet liksom dess outsägligaste kval. det heliga konstnärssig kan ärade Direktionen, s o m vi lämnade åt sig alldeles allvar, som man i våra dagar allt mera sällan skönjer, undervisningen. visningskurser just för dem, s o m bo i landsinte djupaste b u g n i n g! ådrog och ersätta e n g u v e r n a n t, d e t är j a g Sanvi sig främst Jag glömt bort den ha vid elevparader — inte hushållssysslorna, » Nå, men solvarm Men förlåt, tusen, tusen gånger f ö r l å t! nerligen liga konstpausen någon uppmärksamhet — i förhand på vårfläkt, stark och verra! hvilken dessa härju har l e d i g a att ä g n a åt bär det i väg. U t att svalka de unga vingarna, krafterna i nya luftvågors allvar. skolkamrat om han nu vore här — pröfva somskoltiden? A l l a kunna vi nu få det. hafva blifva vi än Vi kommer att vill hon naturligtvis själf den kämpande sitt strå till stacken, och vi andra, Titelrollen i Inez i » H e l g o n ja, redan helt allvarligt sträckas förhjälpt att uppmuntra den hand, kunna har de gällt förtjänsten, tacksamma vi voro, publiken, tidningarna, alleStolt det af a n n a t s l a g sådana som bjudas i Stockholm. med enman gång? » genom hemstui alla ä m n e n, till i teckning, hur underligt det än låter. » » Hvar kan man f å g ö r a aftal o m sådana kurser? » » Jo, på Förbundets 54. Byrån är byrå, Drottninggatan öppen 11 — 4 alla dagar. IDUN 1897 vernant.
St. Ur denna synpunkt tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. beslutar: ”att Rikets nu församlade Ständer hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes gifva sitt nåd. samtycke till R. St:s beslut, ang:de bestämmande af myntenheten och dess underafdelningar.” Om R. o. Ad. stadnar i denna tanke, torde ett ytterligare jemnkningsförslag från BancoUtsk. vara att förvänta, hvarefter det ej lärer blifva svårt att förmå de öfriga tre Stånden att instämma i detta beslut, hvilket så litet skiljer sig från deras. Det afviken nemi. icke bestämdt från det beslut, Flesteoch Borgare,St:n fattat, och då det ej heller skiljer sig så betydligt från BondeStts yttrade mening, att icke äfveiT denna med någon jemnkning kunde derunder inbegripas, finner jag intet hinder för expedierandet af R. Sits beslut i de af mig föreslagna ordalag. BondeSt. lärer ej hafva fattat sitt beslut i sådana termer, som kunde inlagas i en skrifvelse till K. M., utan i form af en grundlagsförklaring, och i sådan form lärer beslutet i alla fall ej kunna till K. M. expedieras. Jag ser ej någon möjlighet att ur den ena eller andra synpunkten lemna bifall till BancoUtskts förslag, utan lärer i alla händelser något annat utlåt, från BancoUtsk. blifva föranledt af det beslut, R. o. Ad. nu fattar, det må blifva sådant det af mig är föreslaget eller något annat. Jag kan likväl ej se något lämpligare sätt för frågans afgörande, än det jag föreslagit, och jag anhåller derföre om Hr Gr. o. Landim:s propos. derpå. Gr. Cronhjelm:
Och när i sjelfva Stockholms-Postens andra årgång (1779, N:o 251, 252) frågades: ”om icke de vetenskapsoch vitterhetsskatter, som hos de lefvande språkens auctorer finnas och ännu dagligen förökas, vida öfverträffa det förråd, som sökes uti det döda och konstlade latinska språkets skribenter?” – så är mer än sannolikt, att frågaren (som dock väl icke här var Kellgren) synnerligen hade de franska mode-författarne i sigte. Så öfvermäktigt gästade i Norden den främmande anden. Kunde han, mellertid, lockas till anläggande af en svensk klädnad; kunde han invänjas i den föreställning, att äfven i sådan drägt skulle hans skick, hans former, hans rörelser kunna visa sig med fördel: så var detta, under slika förhållanden, det första steget till Svenskhetens allmänna räddning. Just detta steg tog den unge Konungen; och biträddes dervid lifligt af de snillen, med hvilka han omgaf sig. Så mycket det än (i följd af hans uppfostran) gällde om honom sjelf, att han mera ”tänkte på fransyska” än på svenska, satte han dock ett af sin äregirighets hufvudsyften deri, att framkalla en fosterländsk vitterhet, och upphöja Sveriges eget tungomål till anseende. För de med honom likasinnade blef det således ett behof, midt i skötet af deras fransyska bildning, att denna ändock skulle söka sig ett inhemskt, ett nationaliserande, och derigenom åtminstone i någon mån sjelfständigt uttryck. Ur slik synpunkt uppkommo Konungens bägge älsklings-stiftelser, Svenska Theatern och – längre fram – Svenska Akademien. Men till afsigtens möjligast både skyndsamma och allmänliga befrämjande kunde ingenting kraftigare bidraga, än en i sådan rigtning utgifven tidskrift, allmänt läsbar och läst. Rätte mannen till företaget fanns, och hade af sig sjelf fallit på samma, snart af Konungen högligen uppmuntrade tanke. Det var en ung, redan för qvickhet och täcka verser känd Magister; informator i ett förnämt hus, och dymedelst försatt i ständig beröring med hufvudstadens högsta sällskapsverld.
» J a du vet inte ens, hvad det ä r. nå, narrats d å? » E n flammande rodnad flög öfver Lisas ansikte, hon sänkte hufvudet o c h hviskade: » j o, narrats har jag en g å n g! » » D u? » tonen uttryckte tvifvel m e d en liten bisats af skadeglädje. » J a. » det lilla ansiktet höjde sig åter, skamset o c h bedröfvadt i afvaktan på det klander, hon väntade att få höra. » O c h så. fick jag smäll! » hviskade hon i Selmas öra. » utropade Selma harmset o c b for m e d handen sakta öfver Lisas lockar. var på min födelsedag, o c h jag hade alla karamellerna i min bonboniere. » — hvad för s l a g? » karamellask! » » Jaså! » » O c h när mamma sedan frågade mig, så sade jag-, att jag bara tagit två små b i t a r! » Bikten aflades med det högtidliga allvar, som Lisa tyckte, att den fordrade. och B e g g e barnen betraktade lika intresserade sparfvens alla rörelser. F ö r att kunna se bättre makade L i s a sig litet högre npp, förlorade balansen, o c h ett ögonblick sågs ett par små lackerade skor vildt fakta i luften. H o n skulle ovilkorligen ha fallit i vattnet, o m icke Selma ined nästan vild häftighet ryckt henne till sig. E n stund höll hon den lilla varelsen tryckt tätt intill sig, o c h så satte hon henne varligt ned på stenbänken. » Det ätit u p p » Din » Min 213 Selma satt o c h stirrade rakt framför sig. D e t var någonting oerhördt, som bändt henne. F ö r första gången i sitt l i f hade någon kysst henne, visat intresse för, huruvida hon var g o d eller dålig. O c h så detta herrliga löfte, som hon icke kunde annat än tro på, då det j u b - lade fram från de älskliga läpparne. H o n började gråta, först sakta, sedan allt häftigare. » Hvarför skräckt. gråter Selma? » frågade Lisa för» J a g vet inte.
Jag deltog i R. o. Ad:s beslut i detta hänseende och har fått skäl att önska referenternes fortfarande. Om jag afven ej gjorde det, så förefaller det mig, att det skulle bevisa någon grad af vankelmodighet, att nu upphöra med denna inrättning, då man finner densamma motsvara sina afsigter; ty ingen talare har misskänt det sätt, hvarpå refereringen har skett. Man har till och med yttrat sig med beröm för de personer, som haft denna befattning. För öfrigt synes 111ig tiden nu vara inne att deraf draga den slutsats, att det skulle vara lämpligt alt inbjuda de öfriga Stånden till deltagande i denna åtgärd. Här är medgifvet, att det slutliga ändamålet, nemi. att framdeles kunna undvika den ganska dryga kostnaden för tryckningen af våra prot:r, är i högsta måtto önskansvärd , och deri ganska besvärliga proh fölingen vi nu hafva, som sålunda blefve till det mesta öfverflödig. För närvar, innehåller visserligen grundlagens föreskrifter ett hinder i detta afseende; men jag hoppas likväl, att 0111 R. o. Ad. fortfar med sitt beslut och under en eller tvänne månader ytterligare 17 H. 58 458 Den a8 November e. ra. besinnar sig derpå, samt hemställer till de öfriga Stånden, huruvida det icke äfven för dem må vara skäl att betjena sig af samma metod för deras förhandlingars publicerande; och om de vidtaga en sådan åtgärd, och finna sig dermed belåtna, så hoppas jag, att man, om fråga derom i Const.- Utsk. väckes, skall komma lill en ändamålsenlig förändring i detta afseende. Jag tillstyrker för min del fortfarande tills vidare af det anslag, som af Riddarhuscassan för detta ändamål hittills utgått. Gr. Horn, Claes Fredr.: Äfven jag tillhörde dem, som ifrigt motsatte sig införandet af refereringarna på Riddarhuset, emedan jag ansåg denna åtgärd fullkomligt oformlig till sitt syftemål och olaglig på de grunder, hvarpå densamma antogs, emedan man till bestridande af dessa kostnader använde medel, som voro afsedda till helt andra ändamål.
Offret deraf, Allernädigste Konung! frambära pa denna stunden dIstionsn5 Fullmagtige för Eders Kongl. Maj:tö Thron. De hafwa alltid warit öfwertygade om renheten af Eders Kongl. Maj:ks assigter: öfwertygelsen om werkstalligheren af dem, hafwa Riksens Ständer wid detta Riksmöte wunnit: de hoppas, at hwar dag af Eders Kongl. Majus rege, ring skall ytterligare styrka och stadga desta deras underdåniga tänkesätt: de grunda detta hopp pa oföränderligheten af dygden i Eders Majus hjerta: och under utsigten af lugn och lycksalighet för det folk, Eders Maj.U regerar, lyckönska Riksens Stander Eders Maj:t til njutningen af den rena kilfredsställelse, som åtföljer m driftig utöfning af en wittja, som icke har behof at döljas. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig wördnad, nit och trohet m. m. I anledning deraf at Riddarhus »Lecrsrsrgren wid Riksdags-göromalens förökning kunde bliswa sä systel» sart, at han swärligen torde medhinna mer än keorocollsrnz, sä wida de 'skyndesamt skola sustsras och ut - 6o lemnäs til tryckning; proponsracie Hans klxceklencs Herr Gnfwen och Landt-Mai skalken. om icke Högloflige Ridderjkapet och Adeln skulle wilha lemna förtroendet af Ikxpsäikionsrnas upsattande at nägra fa Ledamöter af sic Stand, efter exemplen af 1786 och 1789 arens Riksdagar, da wid den förra Tre, och ivid den sednare Sex Personer agde denna befattning: anseendes Herr G^efwen och Landt-Marskalken för sin del Trenne Per, söner jör det närwarande utgöra et kilräckeligt antal.
R:d; al efter benna EldSwäda, som ben ^:de honom öfwergätt, wörö hans tillgängar jämnt swarande emot Har. skulder sä at han icke ägde det ringaste öfwerskott; at han sedermera genom Wännerbiträde och ek erhållit Prämium af Kongl. Majrt af 6000 R:d fbr et af honom upfunnit äfwerskäreri af 8 saxar med aldeles »p Mechaniquc, samt för det at han äret förut infbrskrifwit 7 st. Tyska Klädes»Wäfware, äter bragt Wcrkct i gäng, sä at han nu har 200 Arbetare: Men i anseende till en mindre gynnande Conjunctur och bristande afsättning skulle han dock räka i förlägenhet, om ej Riksens Högloft. Ständer skulle täckas, derom han ock pä det högsta anhällcr, at till hans widare upmuntran och understöd, bifalla, at Handelsmannens 6nc Lolrmsns hoS honom ägande intecknade fordran 2s,8iZ R:d Banco mätte af Manufactur, Fonden inlösas, och räntan för honom nedsättas till Z procent utan at hans disconträttighet derigenom förminskas, samt at han äfwen pä ro är mätte blifwa befriad för all äkerbetalning af Capitalct, men sedermera fä successive göra afbeta!» »ingar der^, sä at Capitalet innom 6 är derefter warder till fullo inbetaldt. Wid öfwerwägande af be ömmande skäl stg härwid förete har Högwbrdigc Prästc - Ständet utt Protocolls - Utdrag af den 11 flstl. Augusti ansett sig böra denna ansökning till Riksens Högloft. SländcrS StatS - UtskottS utlätande och ätgärd remittera, med bifogad önskan det wille Stats - Utskottet deruppä hafwa allt det afseende, som Sökandens gjorde nyttiga inrättningar och anwändc dryga omkostnader förtjena, samt omständighcternc kunna medgifwa. Stats Den 4 October. Stats ->
Maj:t i underdånighet anhålla, detr täcktes Kongl. Maj:t i Nåder förklara, alt de från och med år 1819 i afseende på de Halländska kyrkohemmanen i administrativ väg utfärdade Kongl. Författningar och Resolutioner icke må lägga hinder i vägen för alslutandet af den i ofvanberörde hänseende föreslagne öfverenskommelse mellan kronan samt kyrkorna och presterskapet eller för skatteförsäljning af sådane* kyrkohemman och hemmansdelar, hvilka icke äro af den beskaffenhet, som uti ofvan intagne l:sta punkt omförmäles. Slutligen och för den händelse att ofvanberörde förslag icke skulle af Kongl. Maj:t i Nåder gillas, eller ock vederbörande kyrkoförvaltningar och presterskap icke finnas benägne att uti den ifrågaställde öfverenskommelsen ingå, har Utskottet skolat hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:t, på sätt i Nåder pröfvas tjenligast, i förstnämnde fall, låta verkställa en allmän undersökning, hvarigenom må tillförlitligen utrönas, om och hvilka af de så kallade kyrkohemmanen i Halland tillhöra Kongl. Maj^t och kronan samt böra af kronan med åboer förses, eller äro af den bv - Uih. till R. St. Trot. 184*. 4 Sami. 1 A/d. 2 Rand. 4 lliift. 74 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. skaffenhet, att kyrkorna och presterskapct till desamma hafva jordegancleoch dispositions-rätt, samt i sednare fallet åter, eller derest i afseende på ett eller flere hemman vederbörande kyrkoförvaltning eller presterskap icke skulle vilja ofvannamnde förlikningsförslag antaga, rörande detta eller dessa hemman i Nåder anbefalla enahanda undersökning,” STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1845. Stats-Utskottcts Utlåtande, N:o 1S2.