Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, genom de stats-obligationernn tillhörande förfallna räntekuponers emottagande vid den inom landsorterne skeende uppbörd af Statsoch Riksgälds-medel, tillfälle blifvit beredt för derstädes vistande obligations-innehafvare att, utan vidare omgång och besvär eller särskild kostnad, erhålla full liqvid för den å sagde obligationer upplupna och förfallna ränta, och då oftanämnde obligationer således borde kunna blifva afsättliga och gångbara ej allenast inom utan äfven utom hufvudstaden, samt någon åtgärd alltså syntes böra vidtagas, hvarigenom, så vidt lämpligen ske kunde och med det allmännas säkerhet emot förskingring eller underslef vore förenligt, dessa obligationer i andra städer, lika vä! som här i hulvudstaden, skulle af hugade långifvare eller köpare kunna erhållas, utan alt desse för sådant ändamål behöfde anlita enskildt ombuds biträde eller vidkännas någon särk ild kostnad, hafva Fullmäktige, under åberopande af det förfaiingssätt. som vid de för åtskilliga allmänna verks räkning i landsorterna skeende utoch inbetalningar vanligen iakitages, ingått till Kongl. Maj:t med underdånig hemställan, huruvida det icke kunde medgifvas dem, sorn önskade erhålla sådana obligationer, att få till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Läns-residenserne utom hufvudstaden , inbetala det lör de önskade slats-obligalionerna enligt fastställda uppläningsvilkor belöpande kapital, hvarefter och sedan det inbetalda kapital - 40 Riksgälds-kontorets Berättelse 1836. beloppet, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande» försorg, blifvit till Riksgäldskontoret öfverremitteradt, dessa obligationer, så vidt tillgång derå funnes och den bestämda upplånings-summan härigenom icke öfverskredes, borde från Riksgäldskontoret till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afsändas för att, emot erläggande af den å obligationerna vid penninge-remissens hitkomst upplupna, fastän icke förfallna, ränta, kostnadsfritt tillställas den person, af hvilken inbetalningen blifvit verkställd.
Snart störde några sladdrande bondflickor, som kommo från Koblentz, mig i mitt beskådande, men icke poeten i hans betraktelser. Jag var prosaisk nog, att sluta mig till det glada sällskapet, och kom genom ett landskap, likt den skönaste trädgård, till Nieder-Lahnstein i storhertigdömet Nassau. Gränsen emellan detta och Preussen passerades så ogeneradt, som man kan gå ifrån den ena trädgården till den andra, om intet plank, ingen häck skiljer dem. Men det intresserar läsaren föga, hvar jag gick, stod, åt och drack eller sof. Om jag säger; att Nieder-Lahnstein ligger vid den lilla floden Lahns sammanflöde med Rhein; att på udden finnes en märkvärdig, gammal kyrka, en ruin utan tak; att Stolzenfels, en gammal borg, som åter uppbygges för nuvarande kungens af Preussen räkning, ligger midt öfver på andra sidan floden; att jag följande dagen högst egenhändigt rodde och på egna ben klättrade dit och ännu högre upp på Hundsrück, för att ännu en gång njuta något af utsigten från Karthäuserberget vid Koblenz – allt detta torde föga gagna eller roa honom. Lika litet lär han finna sig uppbyggd deraf, att jag i Braubach, en liten stad, öfver hvilken Marksburg, den enda helt och hållet bibehållna borg vid Rhein, sväfvar, åt min middag i ett litet värdshus, serverad af den aldra som täckaste söta flicka, med en stämma, ett behag i sätt och ett naivt koketteri, som bort göra mången förnäm dame afundsjuk – hon var, fastän dotter i huset, i det närmaste bondbarn; eller deraf, att jag i Boppart, en ruskig ort, fordom en ståtlig riksstad, fann mig tvungen att sent på qvällen lemna det värdshus, der jag tagit in, och sedan var nära deran att få sofva på gatan, hvilket jag blott undvek genom att med en vred betalning på förhand stärka min kredit, som, troligen med anledning af den sena timman och min lätta ekipering, syntes stå på skralare ben än mina egna, ehuru dessa voro väl trötta.
De gamla teatervännerna, de som voro med för tjugu år sedan, ha icke glömt henne, och hvarken gamla eller unga människovänner skola förgäta hennes vackra bemödanden till lidande medmänniskors bispringande. Claes Lundin. Då skall den s i l k e s s ö m m a d e flik, Som nu våra hjärtan mäktigt gläder, En gång på segrar o c h minnen Din rik, egen offrande kärlek lik, Tryggt hålla o s s ut i alla väder. Johan Mord / ing. Kvinnornas flagga. Pansarbåten Thules aflöpning, den 4 mars 1893. En snöhvitt sjudande svallvåg slår Sin skur mot det röda pansarstålet; En skäifning från jättens l e m m a r går, Där stolt på stupande Den svenska böljan, det första ban hon Då glänser en blixt i s a m m a Från En når målet. stund däck, s o m vågorna sakta vagga, blågul flamma — o c h m u n d från m u n d Kring furukransade Sig höjer ett stränders sorl: » Se, rund kvinnornas flagga! » Vid spelande middagsljus och sång Det blåa fältet sitt kors nu tänder. Men tung var m ö d a n väl mången g å n g Och tyst den vinternatten o c h lång De sömmat dess silke med trägna händer. Ty hvar en son vid sin moders barm Har lärt sig att älska fosterlandet, E n syster s t ö d d e sin b r o d e r s arm, En maka värmde sin m a k e varm, Där fästes ett styng i det blågula bandet. Så sömma I svenska ditt färger, Några ord om vår " Giftermålsbalk. " silke, gult o c h blått, du svensko kvinna, För Idun af Kata Dalström. ånne några af Iduns ärade läsarinnor någonsin ägna en tanke åt » Giftermålsbalken » i vår egen hedervärda svenska lagbok? Och ändå borde sannerligen kvinnorna ha den på » sina fem fingrar », som man brukar säga, så viktig är den. » Hu då! » hör jag i andanom många af eder utropa.
Carl den XI:te ville gifva Krigaren under fredstid en nyttig, naturlig, husfaderlig, med ett ord, i alia afseenden medborgerlig sysselsättning, som han jemte tjenstgöringen väl kunde medhinna, och han gaf honom derföre ett måttligt jordbruk och en bostad. I stället för att efter tidens fordringar beqvämliggöra och bebygga dessa boställen, har, man undantagande afkomsten, rent af tagit dem ifrån de yngre Olfxcerarne, och vill nu sträcka dessa åtgärder än längre, utan att gifva desse Mili taiver någon annan sysselsättning i stället. Och huru ofta hafva vi icke sett sysslolösheten martera dessa unga män, hört dem sjelfve klaga deröfver, att de icke hafva något i verkligheten att under fredstid uträtta, och att de äro hindrade af tjensten alt företaga sig något nyttigt, som fäster dem vid det ena eller andra. De måste såsom värfvade inqvartera sig för Expeditions förande, än på ett ställe, än på annat, emellan det de förnöta sin tid på landsvägarne, i Släderne och, med sin lilla 236 Den 4 December f. m. förmögenhet, förspilla en ädel kraft, hvilken de brunnit, af begär, att på ett bättre sätt få använda. Den sorn har någon känsla för sine Mililaire-Samhällsbröder, han mäste med mig beklaga detta förhållande. Icke afser den nya löneregleringen att hjelpa detta, tvärtom den förvärrar det i samma mon, som man indrager Boställen och tillskapar contanla löner, hvilkas vansklighet jag redan omtalat. Lönejemkningen kunde ju ske med att den, sorn hårde ett bättre Boställe, betalte en viss spannmåls-skatt till den, som hade ett sämre. Jag vet att en tid varit, då man ansett det vara under en Officerares värdighet att befatta sig med landtliga yrken, men det ytliga lefnadssältet, hvartill mår hända hans bländande klädnad lockat honom, har hämnat sig, samt ofta, och nog allmänt, sänkt honom, fastän han endast haft sig ensam att försörja, i fattigdom och beroende under de fleste af dem, hvilkas yrke han, eller rättare den lättsinniga tiden, föraktat.
Fjorden svarar ej på detta, den ligger därute kallt leende med sina färgreflexer. Asta kommer till Allmers, innerligt deltagande, han är bra olycklig, stackars, stackars Allmers. Han får ej fråga så förfärligt. Hon ber om nåd inför hans frågor. Minns han, när de två voro ensamma i världen? Han minns. Och hur de sträfvade? Ja, han minns. Nåja, det var j u egentligen han, som fick sträfva och slita. Åhnej, det var hon också. Och så erinrade de sig dessa scener från ungdomslifvet. Hur hon klädde sig i gosskläder, därför att han ej hade någon bror och ville ha en. Han kallade henne Eyolf. Plötsligt störtar han u p p; nej, han får icke glömma på detta sätt, han måste minnas Eyolf, annars är sorgen ingenting värd. Hvad är sorgen, om den ej är evig, helt upptagande! Nej, han måste sörja. Strax efter kommer Rita. Hon är lika förtviflad som han. Med grymhet erinrar han henne om heunes själfviskhet. Hon påminner h o n o m om hans själfviskhet. De göra hvarandra förebråelser. V©l * ll.b&lt; ?.l * i? Åhnej, var hon brottslig, var han det också. Eyolf blef halt, när han ramlade ned från bordet, j a hon hade lämnat honom utan tillsyn, men ban också — nåväl de voro bägge lika goda — de hade glömt Eyolf för sin karlek. Det ena ordet tar det andra. De göra hvarandra elaka, Allmers inser det, o c h han vill bort; de måste skiljas, ty detta förtviflade samlif går icke längre. Barnet är dödt, lyckan är död, lifvet är dödt, de ha bägge varit pliktiorgätna. Sä kommer ett samtal mellan Allmers o c h Asta, som torde vara bland det nob lasie Ibsen någonsin skrifvit. Han vill bort från Rita, meddelar han Asta, och de två skola lefva som förr gemensamt, som bror och syster. Hon svarar nej. Men hvarför? Därför, säger hon, att de ej kunna det. Han o c h hon äro icke syskon, familjebrefven ha upplyst henne därom. Han studsar ett ögonblick.
Att göra, som Hr von Troil föreslagit, det till föremål för Släuderne, pröfning alt emellan de serskilda verken fördela anslaget, så att man vid riksdagarne finge tvista, huruvida det ena verket skulle framför det andra hafva ett eller annat hundrade riksdaler mera, det tror jag vara mindre lämpligt. Ständernas tid behöfves väl för vigtigare öfverläggningar. Med dem, som yrkat återremiss, förenar jag mig alltså. Hr Printzensköld: Det är ingalunda något misstroende till Regeringen, på sätt Hr Lagerhjelm yttrat i denna fråga, som föranledt mig att bestrida bifall lill ifrågavar. betänk, ulan endast öfvertygelsen derom, att detta förslag, som utgått ifrån Regeringen, skulle försätta de e. o. tjenstemännen i en vida sämre belägenhet än hvaruti de f. n. sig befinna. Den är i sanning nog beklaglig ändå ulan att behöfva ytterligare försämras, genom att underkasta den enda ersättning de äga alt påräkna för sin tjenstgöring, man må nu kalla denna ersättning ljuspenningar, eller gratifikation eller hvad som helst, godtyckets pröfning för att de af den må komma i åtnjutande. o Jag måste mycket beklaga att jag icke kan dela Hr Åkermans åsigt, ali tjenstemännen icke vinner en vidsträcktare erfarenhet och större duglighet, derigenom alt lian egnar sin verksamhet icke blott åt ett enda fack af Statens många bestyr, ulan jemväl annorstädes ser sig om, och jag skulle i det fallet kunna retournera till den värde talaren frågor, som rört hans egen embetsförvaltning. Jag nprepar ännu en gång, att ju mångsidigare bildning man kan erhålla i begynnelsen af sin tjenslebana, desto nyttigare, desto verksammare blir man på den plats, der man som en mognad embetsman kommer att stanna, förblifvande jag således vid den åsigten, att det är nyttigt för de unge extra ordinarierne att upvakta Den 5 Mars f. m. 171 i flere embetsverk, äfven om de dertill skulle linna en upmaning af förhoppningen på den obetydliga fördel, som ljuspenningarne kunna medföra. Hr Få hr tens, Olof Immanuel:
förklaras, att rlif är rörelse och verksamhets; zlif med helsa ar ordnad verksamhet *; ~ l i f är kamp för tillvarona; diimed helsa ar seger öfver fiendera; zhelsovirdsläran lär oss att känna virt lifs fiender; han lär oss att fly dem eller att döda dem, innan de n&amp; oss .. Sasom medarbetare i tidskriften möta oss vart lands främsta hygienister sasom professor E. Heyrnan, som i en artikel framhaller skummjölksostens stora näringsvärde i förhallande till dess prisbillighet, och förste stadsläkaren d: r K. Linroth, som gifver goda rad rö- rande renhallnineen i vira landsortsstilder. I sett litet kanitel om qvinnodrägten. förordar provinsi3llSkmen J. E. Bergvall varmare och äiidnm~lsenlieare underkläder. Deriemte innehiller detta nummer bokanmälningar &amp; h nagra smarre meddelanden. För det billiga prenumerationspriset n: 50 för årghng, \ mner ' man säkert lärdomar, som torde förekomma vida större och ledsamF. Bj~rnslrön~. mare utgifter p i apoteken. SrnA~rat f r h Köpenhamn. Käpcnhnrnn i December 1885. - är nere blaser för närvarande en frisk flägt, som ibland kommer oss frenilingar att tro oss vara midt i Europa. Det ar lif och arbete, och fastän under starkt tryck, rör sig och vaser folkmedvetandet i jemn och saker fart. hien det politiska och merkantila lifvet slukar ej andra intressen. Man ar entusiastisk för konst och literatur, och oaktadt till och med niilare, bildhuggare, författare och skadespelare klaga öfver diliga tider, s i blomstra ända de skilna konsterna i Danmarks hufvudstad vackert nog, om ocksi en hop ogräs sticker hufvudet upp bland hvetet och trifves bättre ä? det egentligen skulle. Vi ha en mängd illustert folk har just nu. En af dagarne hade den norske komponisten Ed~uwd Grieg en konsert. Salongen var icke fylld. hien nordens största musikaliska namn funnos der ända.
Oktober i nåder förklarat sig 'vilja före samma års utgång taga i nådigt öfvervägande, huruvida en förändrad reglering af Bergs-kollegii embetsoch tjenstemäns aflöning mätte kunna, utan äfventyr för skötseln af kollegii göromål, med det af Rikets sednast församlade Ständer med 3,504 rdr minskade aflöningsanslaget åstadkommas, att provisoriskt blifva gällande, intilldess frågan om Bergslags-staternas organisation i sin helhet kunde å nästföljande riksdag genom nådig proposition göras till föremål för Rikets Ständers pröfning, föredragande Slats-rådet, chefen för nämnde departement Herr Fåhreeus j i underdånighet anmält, att de genom dödsfall ledigblifna och icke genom utnämning återbesatta embets-befattningar inom Bergs-kollegium voro:
Heidenbergs anhållan om ersättning för de öfrige 400 R:dr Banco, som jemväl skola varit förvarade uti hans vid omförmälda tillfälle uppbrunna chiffonier; så och då sannfärdigheten af denna Heidenbergs uppgift icke blifvit ådagalaggd, får Utskottet till Heidenbergs berörde anhållan afstyrka bifall. Slockholm den 19 September 1844. Reservationer. Af Herr Handlanden Lindström: "Ehuru icke kan nekas, att man med nära nog moralisk, visshet kan antaga det af Heidenberg uppgifna förhållandet, anser jag likväl Utskottets fattade beslut, såsom prsejudicat, kunna i framtiden för Banken medföra följder af betänklig beskaffenhet; och får i äg således, ehuru ömande omständigheterne än må förete sig, likväl emot jeslutet anmäla min reservation”. Häruti har Herr Foenander instämt. Af Riksdags-Fullmägtigen Johan Andersson från Skaraborgs Län: ”Emot Höglofl. Utskottets beslut i frågan om ersättning till Uppbördsskrifvaren Heidenberg för de vid eldsvådan natten till den 13 September 1843 förlorade 2,500 R:dr Banco, får jag mig reservera. Emedan Herr Heidenberg icke med ett enda vittne eller bevis gillat styrka, att han verkligen innehaft och förlorat de omförmälcle penningarne, och att Utskottet på en af honom erbjuden eds-bekräftelse tillstyrkt Rikets Ständer att af Banken utbetala förenämnde belopp, anser jag vara högst vådligt, dessutom slå i strid med allmänna Lagen. Och skulle Rån - 12 Banco-Utskottets Memorial, N:o 14. co-Styrelsen säkerligen aldrig blifva i brist på dylika ersältnings-frågor, derest ett sådant praejudicat skulle göras gällande”. Uti denna reservation hafva sig förenat Riksdags-Fullmägtige Henric Andersson från Örebro Län samt Anders Erikson från Elfsborgs Län. STOCKHOLM, eiués & granbergs tryckeri, 1844. Ank. till Exp.Utsk. d. 23 Sept., kl. 3 e. m. Betänkande, med förslag till ett förändradt mynt-system.
Och Konungen böd Hilkia, och Ahikam, Saphans son, och Abdon, Micha son, och Saphan skrifvarenom, och Asaja, Konungens tjenare, och sade: Går bort, och fråger Herran för mig, och för dem som qvare äro i Israel, och för Juda, om bokens ord, som funnen är; förty Herrans grymhet är stor, som öfver oss upptänd är, att våre fäder icke hållit hafva Herrans ord, att de måtte gjort såsom i desso bok skrifvet står. Då gick Hilkia, samt med de andra, som af Konungenom sände voro, bort till den Prophetissan Hulda, Sallums hustru, Thakehaths sons, Hasra sons, klädevaktarens, som i Jerusalem bodde, uti den andra delenom, och talade detta med henne. Och hon sade till dem: Detta säger Herren Israels Gud: Säger dem mannenom, som eder till mig sändt hafver: Detta säger Herren: Si jag skall låta komma olycko öfver detta rum, och dess inbyggare, nämliga all de förbannelse, som i bokene skrifven stå, som för Juda Konung läsen är; Derföre, att de hafva öfvergifvit mig, och rökt androm gudom, så att de hafva rett mig med allt deras händers verk; och min grymhet skall upptänd varda öfver detta rum, och icke utsläckt varda. Och Juda Konunge, som eder utsändt hafver till att fråga Herran, skolen I så säga: Detta säger Herren Israels Gud, om de ord, som du hörde: Derföre, att ditt hjerta hafver bevekt sig, och du hafver ödmjukat dig för Gudi, då du hans ord hörde emot detta rum, och emot dess inbyggare, och hafver ödmjukat dig för mig, och rifvit din kläder, och gråtit för mig; så hafver jag ock hört dig, säger Herren. Si, jag vill samka dig till dina fader, att du uti dina graf med frid samkad varder, att din ögon icke skola se all denna olyckon, som jag öfver detta rum och dess inbyggare skall komma låta. Och de sade Konungenom detta igen.
Utskottet också anser sig böra samina sitt förr afgifna förslag vidblifva. Papper s-tapeter och horder. Artikeln Pappers-tapeter och Border, i afseende å hvilken Utskottet icke föreslagit någon förändrad tullbestämmelse, har af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden blifvit återremitterad, under erinran: att, då densamma för närvarande vore åsatt ett värde af 4o sk. och införselstull af ro sk. per skålpundet, men priset å hvarje rulle med en vigt af 28 å 3o lod varierade från 4o skända till 12 R:dr per rulle, och de mest efterfrågade tapeter vanligen kostade 2 å 3 R:dr rullen, någon förhöjning i värde och tull syntes behöflig; att jemväl syntes mindre lämpligt, att tapeter och hörder förtullades under en gemensam rubrik med samma tull, enär de sednare i allmänhet voro vida dyrare än de förra och sällan kostade under xo R:dr rullen, hvilken vanligen vägde 1 | skålpund; samt slutligen att inom landet tillverkades så vackra tapeter, att man kunde umbäia denna utländska öfverflöds-vara. Riddeiskapet och Adeln har å denna artikel bibehållit bestämmelserna i gällande taxa. Utskottet, som närmai’e gjort sig underrättadt om verkliga värdet å den ifrågavarande artikeln och funnit detsamma kunna i medeltal antagas till 2 R:dr B:co skålpundet, men, hvad angår den gjorda framställningen om skillnad i tullbehandlingen af ta - 16 Bevillnings-Utskottets UtlåtandejV:o 2(5. peter ecb border, emellan hvilka värdet icke är så serdeles skiljaktigt, då i betraktande tages, att, på sätt inom Borgare-Slåndet blif vit upplyst, bolder vanligen väga i l skålpund per rulle, eller nära dubbelt mot tapeter, icke, då i öfrigt förvexling vid tullbehandlingen kunde genom åtskiljandet äfventyras, anser afseende å sagde framställning böra göras^ får, med stöd af det nu anförda, hemställa, att pappers-tapeter och border må åsättas ett gemensamt värde af 2 R:dr och införselstull af 24 sk. skålpundet. Svafvelsyra.
Men så mäktigt verkade den store Konungens myndighet, att ännu året näst före Hans frånfälle det i Wadstena sammankallade meniga borgerskapet undertecknade s. k. »Stadgar om Köphandeln», hvarigenom i allmänhet uttalades ett högtidligt erkännande af de i författn:na följda grundsatser. Redan år 1561 förnyade Konung Erik XIV förbudet mot utförsel af »Hästar, Oxar, Kor, fetalie-persedlar», och, såsom orden lyda: »varor, sorn Riket kunde hafva skada utaf»; och genom 1563 års Mandat utsträcktes utförselförbudet till Guld, Silfver och allehanda Svenskt mynt, Koppar, Spanmål, Lax, Ål, Smör, Finska Gäddor jemte åtskilliga upräknade skinnvaror; allt under åberopande af fortfarande dyr tid. I ett Plakat till köpstäderna, 3.år derefter, fastställdes ny värdering på inr och utländska varor, sedan K. M. »härom låtit förhandla med borgarne i Slockholm, hvilka åt K. M. lofvat och tillsagt, alt de denna K. M:s trogna förmaning och Nåd. undervisning ville härefter något bättre akta och fullfölja»; men huru ringa efterföljd såväl den ena som den andra af dessa författn:r kunde ernå, visar sig af de beklagelser, sorn i ett redan nästföljande år utfärdadt K. Patent yttrades. Äfven i inledningen till den Förordn., som Konung Johan lil 1570 lät utgå om tullen i Stockholm, och hvari äldre stadganden åtepuplifvås, yttrar Konungen Sig hafva förnummit, att »här i Riket Dan 16 September t. m. 263 fast oskickligen handlades med det gods som både utoch infördes såväl af främmande som inländske.» Lika med Sin Höge Fader trodde Konung Johan Sig kunna, genom bestämmande af handelsvarors pris, skydda mot dyr tid. Sedan
Att de Länsmän, sorn icke innehafva boställen, matte varda dermed försedde; att Kronofogdar och Länsmän för alla förrättningar, med undantag endast för Kronans räkning, mätte få beräkna samma reseoch dagtractaments-ersättningar, sorn för privata utsöknings-mål; att Kronobetjening för inmurade brännvinspannors försegling må undfå reseoch tractaments-ersättning; att Kronobe t jeningen i allmänhet måtte erhålla anslag till ljus och skrifmaterialier samt befrias från allt deltagande i kostnaderna för tryckning af Läns-kungörelserne; äfvensom -att 4 Stats-Utskottels Utlåtande, N\o 42. lön på Stat för ytterligare en Lancls-Contorist måtte anvisas, såväl uti Skaraborgs, som öfrige af de större Länen; 2:o Af Herr Westlinger: att, derest icke en allmän reglering af LandtStatens löner, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, kommer att ega rum, en dylik reglering åtminstone måtte till vägabringas för Stora Kopparbergs och andra i samma cathegori varande Län, men, om äfven sådant icke bifalles, antingen lön anvisas för en ytterligare Häradsskrifvare uti Vesterbergslags och Vesterdahl Fögderier af förstnämnde Län, eller ock den nuvarande Häradsskrifvarens lön förhöjas; 3:o Af Chr. Andersson från Malmöhus Län: att löne-tillökningar måtte för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän varda anvisade; 4:o Af P. Jönsson från Öland: att lönerne för Kronobetjeningen å nämnde ö måtte tillökas; 5:o Af Olof Olofsson från Westerbottens Län: att Kronofogden i nämnde Läns Lappmark, som nu endast skall åtnjuta 230 R:drs lön och 66 R:dr 32 sk. respenningar, mätte erhålla enahanda löneförmoner, som dess vederlikar i öfrige landsorter; 6:o Af Sven Jonsson från Jemtland: att Häradsskrifvaren i Herjeådalens Fögderi, hvilkens löneförmoner för närvarande endast skola utgöra 16