Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
" Tidigt på morgonen, säger förf., sedan jag i ett gathörn gifvit mina barn, som äro på väg till skolan, en afskedskyss, tar jag .en omnibus och beger mig till byrån. Men hur tidigt jag ä n kommer, har dock en lastvagn hunnit före mig. Man bër in dess stora och små lårar, dess korgar och knyten. Sidoghgen ar barrikaderad med högar af packsaker, mellan hvilka den trogne portvakten John söker att bereda mig väg till packrummet. Har börjar nu ett hamrande och uppbrytande a.f lock för att ordna de olika sakerna, stämpla dem, packa om dem! och föra dem till deras olika afsändningsorter. De få aldrig st % kvar mer all ett par tre timmar. J a g intriider i mottagningsrummet. Der vhnta mig redan damer, som sanilat några hundra dollars och gro ifriga att få veta, hur de bäst böra användas. De vilja också f ' å reda på kommissionens medel och arbetsmetod för att tysta munnen på nkgra misstrogna, som betvifla dess nytta. Artigt och tåligt upprepas nu för hundrade gången p&amp; en må- nad kommissionens sätt att arbeta, dess syften, dess misstag och dess framgångar och damerna taga afskad. En liten sjuirig flicka kommer med fem dollars, som hon fatt af sin morfar att bjuda sina vänner på; hon vill gifva pengarne till ' soldaterna, men önskar bara veta hvad de kunna f&amp; för dem. J a g tar henne upp p&amp; knäet och förklarar saken för henne. Då öppnas dörren och en liten välkänd trasvarg, som dagligen plågat mig med sitt gälla skrik: " tiindstickor, tändstickor ", klifver in. nDe stackars shrade soldaterna kunna fån, säger jag till den lilla, " vin, kaffe, tobak, och nar de iiro mycket hungriga en god, varm soppa. " Nu stiger den lille tändsticksförsäljaren fram, han gräfver i sin trasiga ficka, får upp d g r a småmynt, som han med ' en duns liigger på bordet och säger: " Se här, gif dem soppa. "
Ion, ifrån ben tib fjanb mib f, b. ^agajin^S)itectionen innehafoe Dieoiforg Befallning inbrogS;: 4.6:0. angdenbe af dtronofogben Lagererantz i imber# bdnigf)et foft nebfattning af arrenbet för kronohemmanet $3erga; 47:0. angdenbe Capitainen Hammardahl-unbetbdniga anfofning om nebfattning i arrenbet fot femmanet ©J.eBi;;, 4g.:o. angdenbe C. A. Karlbergs unbetbdniga an.foF# ning om nebfattning i arrenbet för kronoljemmanen £ogffa ocf) SdorrBt); 49:0, ■ angdenbe begarb uppldtelfe af en BpggnabSplaf# adb @ffilotuna för D^ra ocf) pefira dKefarne# £a jaoette# och ©irfHopdnrdttning; ?o:o. angdenbe tmdnne lané ofmerftyttanbe pd ben af S)ianufactuv‘#S)ifconten till foriagtndn anjlagna fonb; 5:1:0. i anlebning af dtjTilliga framflallba omfldnbigfiefer, i affeenbe pd ^oftmerFeté förvaltning; *2:0. ben 17 ©eptemBer, em. an|Tag för npa ^rot'ince#£dfare i dt# ffinige befar af SliFet; c 5:0. ■ om uppbdtanbe af kronan hidina fdrBef)dtten cp# tionsSrdtt till be uppå krono# dattejorb weganbe mafle# och fformerfotrdb; 5450. angdenbe foranbring af ffabganbet i kongl. ^la# catet ben 27 Qfugufh 1723, roranbe milforen fér 33erg£BruF£ anldgganbe; -— angdenbefrågaom ett bronan tillfalleh©ana/arf fiS en fFolefonb i (2Bnljlo forfdmling af tfpfald-©tift; *6:o. ben 21 ©eptemBer,. angdenbe Begdrbt anjlag af allmänna mebel, Ött: hemmanet WeUHy# infopanbe för. ©tabén ©trdmflab# tofning 4 T 47:0. ben 23 (September, angåenbe af Snfpeetoren H.
Brefvet den 21 Juni 1820, kungjordt genom Hof-Rätternes Circulär, att Kongl. Maj:t, som fästat uppmärksamheten å befunnen olika tillämpning af 1773 års Kongl. Bref, jemte sedermera utkomna författningar, angående bestraffning för andra resan inbrott, hvilken ömsom är vorden ådömd, ömsom uteblifvit vid de tillfällen, då värdet af det, som genom skedt inbrott tillgripits, icke uppgått till 3 R:dr 16 sk., varit omtänkt att genom förklarande af rätta förståndet i detta ämne, förekomma en sådan olikhet i lagskipningen, och i anledning deraf velat gifva åt förenämnde KonoJ. Bref, med förklaringen deröfver, den med rätta förståndet öfverensstämman Ö 7 ° # o de tydning: att den, som en gång lidit straff för inbrott, men åter lör andra gången, i afsigt att stjäla, dermed beträdes, skall, utan afseende på värdet af det dervid tillgripna, i och för sjelfva inbrottet, vara förfallen till de i 1773 års Kongl. Bref utsatta två års arbete, mannen å någon Kronans fästning och qvinnan å tukthus; men då, för att sluta af ordalydelsen uti detta Kongl. Bref af år 1820, meningen dermed icke kunde anses hafva varit att ändra eller upphäfva föregående stadganden, utan endast att tyda och förklara det ena af dem, ansåg Justitiae-Ombudsmannen någon förändring i samma stadgande!! ej eller derigenom hafva egt rum. Då emedlertid tvifvelsmål om stadgandenas rätta förstånd och tillämpning deraf varit en följd, syntes det Justitiai-Ombudsmannen nödigt att dessa tvifvelsmål blifva häfne. För sådant ändamål, kunde det till äfventyrs anses tillräckligt alt 1820 års Kongl. Bref undanröjdes; men då det vore att befara, att den skilj Bih. till R. St.
Lill de för Sjö. Eppeditio. ner i Räder befallte Proviant TranSport 75,000: 4Z2 Den iz September. Transport 75.000: och Brödlager fordras ett förlag minst af 100,000: För Flottorne och Garnisons manskap samt till Hafra för K:ql. Maj ts Hof. och Llfdrabant.Stall mäste alltid förräd hällas, hwar. till mindre förskott ej kan pä räknas än 150,000: Till Bränwins bränningens bedriswande i Stockholm och Gä. theborg med 50.000 Tunnor är. ligen, erfordras äret förut nödigt Lager af Spannemäl till m Aning och gröpe, Wsd, Sten. kohl, Fourage till hästar, nödige reparationer m. m. hwartill med säkerhet ej kan päräknas mindre Summa än -200,000: Banco R:dr. Största delen af Fonden erfordras alltsä till förskotter, och dä Fonden omöjeligen kan förökas sedan Inrättningen numera kon mer att sakna den hittills hafde betpdcliga inkomst af Bränwins bränningen, utan fast mera ärligen betydligen minstas genom de för Kongl. Di. rection till beloppet ännu okände ersättningar af hwad Städerne Stockholm och Götheborg i likhet med de öfrige Städerne i Riket för Brän. winö bränning borde betala, samt genom utgif. ter till Afiöningar, Egendomars underhäll, Ma» ga. Den 15 September. 455 gaffns afstritmrigar, förluster ä Proviant. La. gren m. m. sä anser Kongl. Dircctionen ingen möjlighet att Magazins.Inrättningen i den ställvina den bljfwit försatt, kan upprälthällas, utan ärligt understöd af Stats Werket.
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Gottlands Län för åren 1848, 1849 oell 1850. § I K/änets ivtlmänna beskaffenhet. On Gottland med omgifvande mindre holmar och Fårön, belägne nära i midten af Östersjön emellan 56° 54' 40" och 57° 59' 5" Longitud, utgöra omkring 24 qvadralmil. Gottska Sandön, belägen 5\ geografiska eller sjömil norr om Fårön, tillhör älven Gottlands Län. Afslånden ifrån Gottland till omgifvande fasta land, beräknade i vanliga sjömil eller 15 på graden, äro som följer: Emellan Klintehamn och Böda på Öland 91 mil. » Kronvall och Stora Carlsö | mil och derifrån till Eugeni på Öland 61 mil, inalles 7§ » » Ilallshuk vid Kappelshamn och Landsorts fyr 14 » » Wisby och Westervik 14 » » Östergarnsholm och Windau i Curland 20 » » Samma holme och närmaste strand af Curland vid Bakhot ven 1 » » lloburgen och Reserhoeft, norr om Danzig 311 » Gottland åtnjuter ett tempereradt klimat, är dock underkastadt det alldeles egna förhållande, att under stränga vintrar, på en tid af ända till fem månader, kunna vara afskildt ifrån all kommunikation med fasta landet, en följd af öns aflägsenhet derifrån och den under sådana vintrar blifvande myckna drifis, som nästan uppfyller Östersjön. Utom hvad historieskrifvare anföra, såsom inträfladt i en långt aflägsen forntid, är det utan exempel att isen så sammanfrusil, att någon på den kunnat färdas häremellan och fasta landet, utan att behöfva stycketals begagna båt. Under de sednaste 3:ne åren har kommunikationen med fasta landel icke någon längre lid varit afbruten. O ö 4 Enligt geologernas mening består Gottlands grund af sandstensberg, öfverdragna med en kalkslensmassa af olika böjd; kalkhällen är på de flesta ställen betäckt af djupare eller grundare jord af omvexlande beskaffenhet, men i allmänhet kalkblandad, endast på sydligaste ändan af ön kommer sandsten i dagen.
operan gaf under sistl. vecka tvänne konserter med biträde af pianisten Borwick, hvilken därvid ytterligare fick tillfälle visa, hvilken framstående och ypperlig konstnär han är på sitt instrument. Vid den första konserten utgjordes hufvudnumret af Beethovens pianokonsert i ess-dur, n:r 5, förträffligt tolkad, hvarjämte utfördes Mendelssohns preludium och fuga i e-moll samt några mindre stycken af Chopin — hvars ass-dur-vals ej gärna kan tänkas få en bättre tolkning — Liszt och Bakhmaninoff. Å den andra konserten utfördes tvänne pianokonserter, nämligen Mozarts i a-dur och \ Schumanns i a-moll, båda på ett alltigenom briljant sätt. Särskildt väckte den sistnämnda det lifligaste bifall. Ä hvardera konserten utfördes ett sångnummer, på den första Södermans ballad » Kvarnruinen », med vanlig omvårdnad sjungen af hr Ltmdqvist, och på den andra Agathas aria ur » Friskytten », sjungen af fru Östberg, som med sitt oöfverträffliga utförande af densamma formligen entusiasmerade publiken. För öfrigt inleddes såväl den ena som den andra konserten med en uvertyr, den förra med Glucks » Iphigenia i Aulis » och den senare med Wagners » Den flygande holländaren », båda förtjänstfullt utförda af k. hofkapellet. Publiken var båda gångerna fulltalig och lifligt intresserad. Aulinska kvartettens fjärde kammarmusiksoaré, sistlidne måndag, bjöd på uteslutande svenskt program. K. Bäcks stråkkvintett, G-moll, förmådde ej, trots det förtjänstfulla utförandet, tillvinna sig något allmännare intresse. Betydligt varmare mottogos F. Berwalds ' genialiska pianotrio n:r 2, f-moll, och E. Sjögrens båda originella och stämningsfulla fantasistycken för piano och violin. Verklig entusiasm framkallade slutligen W. Stenhammars stråkkvartett n:r o, F-moll, oemotståndligt betagande i sin vårfriska glädtighet samt föredragen med poesi och mästerskap i tekniken, Pianoackompagnemanget sköttes fint och nobelt af herr Stenhammar.
Ditt brott ty annat namn jag ej kan finna För dylik handling ? HERMIONE. Konung, säg ej så! Du har mitt lif i dina händer; men Ej såsom brottsling inför dig vill jag Mitt straff mottaga. Du ett ädelt sinne Inom dig bär och fattar väl, hur kärlek Till fosterbygd och hem en dödlig kan Förleda till att glömma bort hvad rätt Och ädelt kallas plär. Så hör mig då, Förrän du dömer. PHILIPPOS. Jag vill höra dig, Min käcka flicka; ty du tyckes mig Ett manligt sinne bära i din barm. HERMIONE. Jag såg, med grämelse och sorg uti Mitt hjerta, hur ditt falska guld smögs in Och såsom långsamt gift sin smitta spred, Tills hela statens kropp förgiftad blef. När slutligen mitt Hellas' öde hängde På spetsen af ditt svärd, då greps jag af En helig trängtan att det rädda, Snart Jag visshet fick, att Gudarne mig kallat. Min far af Zeus det ödesdigra svaret Emottog, då han till Dodona sig Begaf. Af detta eldad, jag dig sökte. Och nu du ser mig här. Min svaga hand Du tack är skyldig, att du ännu skådar Selenes milda anlet. Men jag ber dig, Och ej du neka kan min sista bön. (På knä.) 78 PHILIPPOS. Stig upp! Ej höfves en så modig flicka Om lifvet tigga. HERMIONE. Nej, jag tigger ej Af dig det lif, som hämndens gräsliga Gudinnor tillhör. O, tag du mitt lif! Ty herrligare död kan jag ej få Än falla för den störste hjeltes hand, Som denna usla tid har födt. PHILIPPOS. Tror du, Jag fläcka vill min hand med qvinnoblod Och stöta bort den ädlaste bland qvinnor Jag än har träffat på min väg? Ty du Helt visst Athenas stolta sinne fått Och skall mig följa till mitt hus. HERMIONE. Ve! Ve! Det skulle blott förderf dig bringa, ty Jag brutit har min ed, som nyss jag svor Vid Styx. PHILIPPOS. Den skall jag lösa dig ifrån. Men se, der kommer min härold från lägret. EN HÄROLD (kommer).
Det kan ej wara nägot twifwelsmäl underkastadt, att blott igenom de z:ne Ständens garantie, tillstött, och ej mindre beswärliga, än ofta högst bekymmersamma omsorg och befattning, Sweriges Bank, under den HögsteS fortfarande beffydd, och Regeringens hägn, ej allenast är grudlagd,. utan vck har samlat dest ägande förmögenhet; alt Merkel följakteligen genom blott de z:ne Ständens möda och omsorg war uppammadt och skjött, sä till sägande, ifrän en klen barndom, till MannaäldernS styrka, enar det Hederwärda Bonde-Ständet först sökte deruti fä deltaga. Af de äberopade oberäkneliga utlagor, som Bonde-Ständet gemensamt med de Den i Augusti. 229» de öfrige Stånden mäst erlägga, har Bankens Fond el wunnit någon tillökning; men den puncten uti Werkets Grundförfattning, som förmå-. : att den Gevinst, som Gud sf Wtrket förlanandcs warder, ffulle till allmän nytta blifwa anwänd; är ä Bankens sida, allt Ifrån Werkets första inrättning, intill närwarande stund, lili nästan otrolig matto uppfylld, genom Län till lindrig och ofta ingen ränta, samt genom bewilljad afffrifning af flere Millioner Riksdaler uti Statsås äterstäende Län af Banken; hwarigenom Stats - Catzan blef befriad ifrån en tryckande ffuld, och Landets Inbyggare befriades ifrän den bestallning, som tilt en sädan stulds godtgörande i widrigt fall warit oundwikelig; uti hwilken lindring, Bonde-Ständet, lika med de öfrige Sländen, fäkt deltaga.
svaren förvexlades, än tillgripande rotting J Aangen m å » o«i jsefclaeller lineal, än sporrande fåfängan och högS) u &amp; å * t-Eefl lxe£ » aD Mil modet genom beröm eller löfte om premier, klassflyttning och allt detta ohyggliga för oie: ungDowien ät mu » » {an menniskans högsta lifssak: Det personliga förQTLeD liatfeli » j; * o uti; hållandet mellan henne och Gud. ' » 0 m unojiomen ^otÄui / nne-t, » Ja, men, min herre, » inföll jag, » eder regen 3 naig j; CtclianA nj-etta, Då;;;; 2Du, lia-tfeR., Dtoj-efc goafc, ©efv om a n muntan fit-totefc, S) e6 * petfa gfånéet ttXat. ligion var väl i skolplanen upptagen i rang med de öfriga skolämnena, hvilka med ondo eller godo skulle slås in i barn och ungdom, och då blef religionen behandlad i stil med dem. » » Alldeles så. Ni är verkligen kunnig i vårt hillea ett .lummer U e c k a n under heta qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som samlas, och f ö r hvilka afglften Insändes till Redaktionen af lilla folks äldre kultur, och det är en glädje att tala med en så kunskapsrik främling. » (Jag bugade mig två resor.) » Som ni säger, religionen behandlades på samma sätt som t. ex. språklärans regler, och båda blefvo lika oförstådda och lika förhatliga ämnen för barnen.
– Inkommen, drog hon sin beskyddare genast fram till saloppen, tog den, höll den för hans ögon, och vände den på alla sidor. ”Ja”, sade han, ”min bästa Ulla, jag ser att den har utmärkta egenskaper; men hvad skall man göra, när jag har bara två plåtar att erbjuda”? – Nu satte den gamla klädmäklerskan på sig glasögonen, fixerade honom skarpt och utropade: ”Skulle Herrn kanske vara Bellman”? – Ja, min goda Madam. – ”Poeten”? – Det också. – ”Som så ofta narrat mig att skratta”? – Tör väl hända. – ”Å, min kära Herre! det förändrar saken; visst kostar saloppen fyra plåtar, men åt en så rolig Herre slår den till tjenst för två”. De personer, hvilka han begagnade till stående karakters-masker för sin poesi, voro således dertill samtligen utkorade och hämtade ur verkligheten. Men vid sjelfva begagnandet höll han sig ingalunda punktligt till den strängaste historiska sanning. Att han tillät sig dikta mången af de situationer, månget af de uppträden, i hvilka han målar och grupperar dem, – det låg i sakens natur; och är stundom påtagligt. Fredman t. ex. skildras, i visan ”Ack, du min Moder! säg hvem dig sände”, såsom liggande ”en sommarnatt år 1768 vid krogen Krypin gent emot Banko-huset”: ehuru han, enligt kyrkoboken, hade dött redan i Maj 1767. Ingenting hindrade, att skalden kunde låta sin urmakare lefva så länge han ville; eller hvad angick det denne Fredman, att kyrkoboken påstod honom vara död? – Sannolikt är på mången af dylika taflor anledningen lika verklig, som användningen diktad. Man påminne sig t. ex. den allmänt kända visan om Mollbergs missöde på krogen Rostock, i följd af hans oförsigtighet att för dervarande gäster spela ”Drottningens polska i Polen, G dur”; – som af åhörarne blef utdömd såsom politiskt otillbörlig.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. upskjöts fortsättningen af förevaride öfverläggning till eftermiddagens plenum och åtskiljdes Höglofl. R. o. Ad. kl. 3. e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett Prot.-Utdr. för förmiddagens Plenum. Fortsattes öfverläggningen om Serskildta Utsk:s Betänk. J\s 3, öfver väckta motioner om inställande af bränvinsbränningen under April månad detta år och om åtgärder mot ett bcfaradt kringgående af Kongl. Kungörelsen d. 13 Juli 18Ö4. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag hade ej haft för afsigt ali yttra mig, då äfven jag önskat samma resultat som err mängd talare förordat, eller afslag å Utsk:s tillstyrkande om absolut inställelse af bränvinsbränningen under April månad, och jag till följd af ett sådant beslut anser Utsk. derefter åligga att sjelfmant behandla min motion, hvilken utan en sådan behandling icke kan grundlagsenlig^ af II. o. Ad. hvarken bifallas eller afslås. Jag har likväl blifvit upkallad af en Konungens Rådgifvare, som emot Utsk:s förslag anfört, i' min tanka så underhaltiga och klena skäl, att jag verkligen blifvit tvehogsen huruvida man icke bör bifalla Utsk:s Betänk., så vida något vigtigaré deremot, än hvad Hr Gripenstedt anmärkt icke kan förebringas. Jag vill något närmare undersöka halten af dessa motskäl, helst äfven de i viss mån skulle kunna anföras mot den motion i inskränktare syftning jag sjelf väckt. Hr Gripenstedt har talat om moliverna för Regeringens beslut att förminska bränvinsbrännings(iden från 6 till 2 månader och förmenat att skörden sedermera blifvit fördelaktigare än ulsigterne gäfvo vid handen, hvaraf han dragit den slutsats att någon ytterligare inskränkning ej behöfdes.
Propos., ang:de afsöndring och upplåtelse åt Westerviks tändsticks-fabriks-bolag af en mindre jordrymd från tredje majors-bostället Stufverum vid andra iif-grenädier-regementet; N:o 16, ang:de upphiifvande af 2:dra kap., 5:te och 6:te §§:ne Giftermåts-Balken; och N:o 17, ang:de utarbetande af förslag till en ecklesiastik boställs-ordning. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utslr.ts den !4:de och 17:de dennes bordlagde Utlåt. N:o 29, ang:de rigtningen af 202 Den 21 Januari. södra stambanan samt anvisandet af en förskottssumma utaf två millioner rdr till arbetenas fortskyndande å densamma under år 1863. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utsk:ts den 14 och 17 dennes bordlagde Betänkm: N:o 16, i ani. af väckta motioner om förändrande eller upphälvande af föreskrifterna ang:de den s. k. fattig-procentens utgående från sterbhus; och N:o 17, i ani. af väckt motion om föreskrift derom, att arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 14 och 17 dennes bordlagde Betänk. N:o 18, i aril. af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning m. m. Gr. Mörner, Carl Göran: Anledningen till den framställning, Utsk:t i detta Betänk, gjort, är hufvudsakligen hemtad från den frihet, man på landet i allmänhet åtnjuter att till boupptecknings förrättande kalla hvem man önskar.
Och när han en stund därefter inne i det andra rummet böjde sig öfver den svårast angripna äldsta lilla dottern och såg, att döden redan tryckt sin stämpel på det fina, af sjukdomen härjade lilla ansiktet, då hon än en sista gång slog upp de stora ögonen — hans hustrus ögon — o c h nu i dödsminuten, just innan de brusto, med samma uttryck, som han tyckt sig läsa i dennas, då föll ban på knä vid den lilla bädden, utan hvarken tanke eller känsla af något annat än den stora förtviflan och eländighet, som kommit öfver h o - nom, o c h som helt förlamade honom. » En straffdom, en straffdom, » mumlade han för sig själf, » straffet öfver mig, som så vårdslösat de själar, jag fått i mitt hägn, » sade han hastigt och entonigt » drabbe mig din vrede, Gud, som alltid är så kärleksfull, jag ensam är den skyldige i detta hus — skona henne o c h de andra båda späda I Mig — mig allena —! » Härmed hade han rest sig o c h vacklat ut. Nu hade han endast en tanke; huru skulle han kunna dölja barnets död för modern? Hon skulle nu ej kunna bära det, det skulle döda äfven henne. Lyckligtvis hade hon förut gifvit sig till tåls med den förklaringen, att barnen af fruktan för smitta höllos undan. Men då hon efter ett par dagar liksom uppvaknade ur den dvala, hvari hon legat försänkt, tyckte han sig i hennes blick läsa en fråga — o c h • o m hon uttalade den, huru skulle han då kunna beherska sig! — Han kunde det ej heller mera än till hälften — något i hans ögon och halfkväfda röst hade väckt hennes uppmärksamhet och oro. Och då han åter lemnat henne, kallade hon pigan till sin säng o c h sade med en plötslig kraftansträngning, och i det hon tycktes vilja se tvärs igenom henne: » Hur är det med barnen? » Frågan kom oväntadt, den förskräckta flickan fann sig ej, blef förvirrad o c h svarade osäkert och undvikande: säga en ren osanning inför dessa ögon — det kunde hon ej.
”Ack Elisabeth, huru skulle jag kunna det? På grafvens brädd glömmer man alla små oförrätter, all verldens litenhet, all vrånghet, allt hat; lifvet blir då så högt, så förklaradt, så att alla dess dimmor sjunka och förskingras, endast kärleken står qvar, öfverskylande och försonande allt.” ”Du talar så sorgligt Virginia, så underligt, som om du skulle tänka dö. Du är dock i dag bättre än på länge, och blir väl snart alldeles frisk.” ”Har du sett, huru elden flammar opp, innan den slocknar?” sade Virginia skakande hufvudet. ”Så är det ock med mig. Jag är lik en lampa, hvars veke är nära utbrunnen, men som lyser klarast, just då den slocknar för alltid.” ”O nej, nej, du får icke dö!” utbrast Elisabeth ångestfullt. ”Frukta icke Elisabeth! Döden är icke så ryslig, som den synes, då vi äro lyckliga; men när plågan nedtrycker vår kropp och själ, då blir den oss ljuf. Också för mig blir den ljuf, ty jag har lidit mycket och är så trött, derföre lef väl Elisabeth; din kära åsyn förtar mina krafter och jag ville dock ega några qvar tills Förbarmaren kommer. Vi skiljas för en liten tid, men snart se vi hvarandra åter! Gud välsigne dig, de dina och alla dem, du älskar, till dess!” Hon tystnade och sjönk med slutna ögon och ett leende, fullt af salighet, utmattad ned på bädden. Med tårar lemnade Elisabeth den döende väninnan. Lugnt slumrade Virginia derefter i några timmar. Sorgligt betraktade modren sitt barns bleka, aftynade ansigte, hvaröfver dock nu ett drag af öfverjordisk salighet sväfvade. Hon bad en varm bön till lifvets och dödens Herre att få behålla sin älskling. Just då trängde en stråle af den nedgående solen in genom fönstret och föll på den sjukas anlete. Modren steg sagta upp och gick för att fälla ned rullgardinen, på det den älskade dottren ej måtte vakna, men hon hade redan gjort det, och då hon märkte modrens afsigt, bad hon svagt: ”Låt vara! det gör mig så godt att se solen.”