Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det ock måste medgifvas, att, 8 Statssamt Allm. Besv.- och Elcon.-Utskottens Utlåtande, N:o 74. stundom för kommunerna kunna uppkomma några serskilda omkostnader för mötande af en farsot och dess förhindrande att i riket inkomma, så bör dock tagas i öfvervägande, att dessa kommuner sjelfva draga fördelen af dessa omkostnader, hvilka i allt fall ej kunna blifva af serdeles stor betydenhet, då staten vidkännes de hufvudsakliga utgifterna för karantäns-anstaiterne i riket. I anseende härtill samt enär det skulle uppgå till serdeles betydligt belopp att aflöna alla de personer, som i ett eller annat hänseende kunde biträda vid karantäns-bevakning i landsorterna, helst, såsom förut blifvit nämndt, ensamt inom karantäns-kommissionens i Stockholm område finnas öfver 80 tillförordnade karantänsbefälhafvare, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionen äfven i denna del ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 14 Augusti 1848. Ank. tili Exp. Utsk. den 17 Aug., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om utdelning åt församlingarne i riket af 2:ne exemplar utaf Svensk Författningssamling. Genom remisser från det hedervärda Bondeståndet har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet till handläggning fått emottaga följande i ofvanberörde ämne framställda motioner: l:o.
StatsUtskottet får, i anledning häraf, yttra, att någre StatsWerkets medel ej finnas, att disponera till lån af den beskaffenhet, som det i fråga varande. Det synes ej eller kunna förenas - StatsUtsk. Betänkandeii. 33 nas med StatsWerkets föremål och. förvaltnings grunder, att detsamma skulle äga eller förses med tillgångar för Lån, hvilka ej hafva direft inflytande på Inrättningar af en allmännare omfattning. Och då det af Herr Edelberg nu begärde Lån-biträde åsyftar blott en serskild för. man åt Landscrona Stad i och för dess Kyrko. Byggnads kostnad, utan att dervid förekomma några omständigheter, som mera berättiga denne Stad än andre, att för behofvet söka och erhålla undsättning af StatsWerkets Medel; så finner, af sådane skäl, StatsUtskottet sig ej kunna gifva någon anledning till ifrågavarande Låns bevil-' jande af StatsWerkets tillgångar: hvilket Rik sens .Högloft. Ständers bepröfvande vördsamligen underställes. Stockholm den 34 December 1817; N:r 1?> Stats Utskottets Memorial angående nuvarande Bevillningarnes fortfarande för det ingående året 1818. X_Tti 61 §. af Regeringsformen den Gite Junit iSog stadgas, att ”alla Afgifter, som Riksens ”Ständer under de i föregående §. nämnde Titulär beviljat, skola utgöras intill slutet af det ”år, under hvars lopp, den nya Bevillningen af ”Riksens Ständer faststäld blifvit. Warda Riksens Ständer dessförinnan af Konungen el”ler StatsRådet sammankallade, uphöre Bévill”ningen, hvartill alla ofvannämnde afgifter räkBihang till Riks-St, Prot, 1S17.. j8i$. 4'-de Sarab N:r 5, ö,;j 34 Stats Utsi. Belänianden. 5,nas, med det årets utgång, då en sådan Rikä”dag börjar”.
Jag vet ej hur fru Österman betedde sig – konstrikt måtte det varit – för att inleda en tvist med den beskedliga själen, men en sådan kom i gång och blef snart å hennes sida så brinnande att den vildsinta qvinnan, ur stånd att väga det brusande blodets ingifvelser, ryckte till sig ett klappträd; och innan Krister, alltid lugn i sin harm, hvilket än mer retade henne, fått en suck för sig, hade hon gifvit honom ett så starkt slag i hufvudet att han högt hoppade till och, sjelf i vild yrsel, rusade ut på porten, öfver landsvägen och nedåt åkrarne, som gingo mot sjökanten. Just i samma stund kom kaptenen från staden och uppsökte sin hustru, hvilken ännu under ohejdad inflytelse af sin vrede ropade emot honom att han måste taga fatt och rappa upp den oförskämda Krister, som vågat reta och förolämpa och slutligen skrämma henne genom sitt galna springande. Kaptenen, med sitt blossande blod och alltid hållande med Nanny, undantagandes mot sig sjelf, flög som en stormil etter Krister. Det var vilda jagten på fullt allvar – och utför och utför bar den öfver och omkring backarne under kaptenens höga rop att Krister, som han hela vägen såg framför sig, måtte stanna. Så hade man hunnit ned mot den stupande klippstranden. Ännu en gång ropade kaptenen, nu med ångestfull röst, att han skulle hejda sig. Men Krister, liksom fattad af vansinne, rusade blindt ned och – rakt i sjön. Hvilket allarm, hvilket skrik i den stormiga höstaftonen! Lyktorna fladdrade hit och dit tvättqvinnorna, rusande mot stranden, flögo härs och tvärs och slutligen till staden ... det var förfärligt ... Krister syntes icke till. Emellertid satt jag deruppe i kammaren under olidlig dödsångest. Pigan hade sprungit ifrån mig, och jag kunde ej öppna dörren för att få veta hvad de grufliga skriken och de upp och ned farande ljusen betydde, men alltsammans kom mitt hjerta nästan att stanna af fasa – hvad kunde det vara? Jag vet ej huru lång tid förflutit, då dörren från yttre sidan rycktes upp.
Den, som, i öfverensstämmelse med Stats-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet godkända hemställan, anser, att väckt motion, om beviljande af ett anslag utaf 25,000 R:dr till Lunds Lasarett, med dertill hörande medicinska inrättningar, icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, röstar Ja; Stats-Utskottets Memorial, N:o 369. Den, det ej vill, röstar 7 Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med Presteoch Borgare-Ståndens beslut, till nämnda föremål beviljat ett anslag af 10,000 R:dr, att af Riksgälds-kontorets medel utgå. Och som denna votering utfallit med 40 Ja och 79 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Hvarom Förstärkta Stats-Utskottet härigenom skolat meddela underrättelse. Stockholm den 22 November 1854. Alik. till Exp.-Utsk. d. 22 Nov. 1854, kl. 3 e. m. Memorial, i anledning af verkställd omröstning i frågan om statsbidrag för en jernvägs anläggning från Dalarne till Mälaren edler Östersjön. Öfver följande i Stats-Utskottets Memorial N:o 358 föreslagna, af samtlige Riks-Stånden godkända, proposition har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag anställt omröstning: 8 Stats-Utskottets Memorial, N:o 369. Den, sora i öfverenstämmelse med hvad Stats-Utskottet i dess Utlåtande N:o 274, sid. 33, föreslagit och Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, anser, att Rikets Ständer, för anläggningen af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg från Dalarne till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön, böra bevilja och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisa ett särskildt statsbidrag å nedannämnde belopp, emot de i samma Utlåtande föreslagna och af Rikets
Täflan är den kommerciela och industriela rörelsens mägtigaste häfkraft; och klokheten synes, särdeles i ett land med Sveriges utsträckning, bjuda Statsmagterna att, i stället för att qväfva denna täflan, genom koncentrerande på en enda punkt af alla de förmåner, som öppnandet af nya kommunikations-leder bereder, underlätta den genom befordrande af kommunikations-leder jemväl till audra hamnar. Oaktadt det öfvertag som Göteborg sålunda erhållit, och ehuru rörelsen nu af Uddevalla köpmän bedrifves under så ogynnsamma förhållanden, att t. ex. en stor del af den spannmål, som af dem uppköpes och föres utefter Göta eif, upplägges vid Marstrand, för att derifrån exporteras, är rörelsen derstädes icke obetydlig. Folkmängden, som, enligt den sednaste femårsberättelsen, uppgår till 4,500, visar ett jemnt tilltagande. Åtskilliga fabriker, hvaribland ett större bomullsspinneri, äro i sednare tider anlagde, och stadens utseende vittnar om en tillvext och förkofran, som forsenar Statsmagternas behjertande. Jemväl med afseende å det högst betydliga fiske, som bedrifves i Uddevalla skärgård, är en förbindelse mellan nämnda stad och det inre landet i högsta måtto önskvärd. De skatter, hafvet i detta afseende erbjuder, äro i ordets egentligaste beBih. till R. St. N:o 178. märkelse outtömliga. För den, som icke tagit kännedom om hafsGsket, stundom så indrägtigt att en bättre fiskarebåt på en enda utfärd hemför en last af 5 å 6,000 R:drs värde, är det knappt möjligt att göra sig en rätt föreställning om de rikedomar, som härifrån kunde vara att hemta för landet. Orsaken hvarföre dessa skatter ej anlitas så som vederborde, är hufvudsakligen att söka i bristande afsättning.
Är ej tulla värdet försäkradt, tillkommer försäkringsgifvaren endast så stor del af det räddade, som svarar emot försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. § 249. Är förmodad vinst försäkrad, och eger total förlust å densamma rum, derigenom att godset, af hvars försäljning den förmodade vinsten skulle uppstå, blifvit i nödhamn försåldt oller gått i gemensamt haveri förloradt; då skall, när i förra fallet behållna värdet, i det sednare ersättningen, öfverskjuter godsets försäkringsvärde, öfverskottot afdragas från hvad försäkringsgifvaren af den förmodade vinsten har att gälda. § 250. Vid partiel skada å fartyg bestämmes skadans belopp såsom i §§ 151 och 152 sägs. § 251. Vid partiel skada å gods, som till bestämmelsehamnen framkommer, utgöres skadans belopp af så många procent af försäkringsvärdet, som skillnaden emellan godsets bruttovärde å bestämmelseorten i oskadadt tillstånd och dess bruttovärde dersammastädes i skadadt tillstånd utgör procent af bruttovärdet i oskadadt tillstånd. 72 Expeditions-Utskottets Förs/ng till underd. Skrifvelse N:o 164. Bruttovärdet i oskadadt tillstånd utrönes på sätt i § 153 mom. 1 sägs. Bruttovärdet i skadadt. tillstånd utrönes genom godsets försäljning å auktion eller, om försäkringsgifvaren det medgifver, genom uppskattning. Pörsäkringsgifvaren skall dessutom ersätta de med godsets vård, besigtning, uppskattning och försäljning förenade kostnader. § 252. Har en del af godset under resan gått förlorad, består skadan af så många procent af försäkringsvärdet, som värdet af det förlorade utgör procent af godsets hela värde. § 253. Blifver en del af godset, efter skedd sjöolycka, försåldt i nödhamn, utgöres skadan af skilnaden emellan det sålda godsets behållna värde och dess försäkringsvärde. § 254. Vid partiel förlust af frakt, utgöres skadans belopp af den del af frakten, som gått förlorad. § 255.
Uraktlåter föredragande att till Stats-Rådets protocoll göra föreställning emot sådant Konungens beslut, hvithet han finner stridande emot Regerings formens bokstafliga föreskrift, och oaktadt Konungens ändock fortfarande yrkande, att ett sådant beslut skall utfärdas, ej då utöfvar sin rättighet och pligt att contrasignation derå vägra, vare lag samma ; likasom om han embetet återtager förr, ärt Rikets Ständer hans förhållande pr öfva t och gillat. Lider någon skada till lif, ära eller personlig frihet, eller mister gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller blifver 4 Lag-Uukollels Betänkandej N.o 18. någons frid i hans hus störd, eller någon förvisad från ort till annan derigenom, alt föredraganden contrasignation ej vägrat, straffes han dessutom för sådant lagstridigt förhållande, på sätt allmänna Lagen i 1 Cap. 12 § Rät tegängs-Bal ken stadgar för domare, som vräng dom fäller. § 9. Stats Råd, hvilken af Konungen dertill utsedd och förordnad, tager säte och röstar i Högsta Domstolen öfver mål, som frän Krigs Domstolarne dragas under Konungens pröfning, vare för sådan domare-befattning underkastad domare-jäf och ansvar, enligt Lag och laga stadgar, lika med annan ledamot af Högsta Domstolen. § <0. Enär någon af de i denna Lag omnämnde embetsman tilltalas, som redan ur tjensten blifvit entledigad eller afsked tagit, och varder om begångne förbrytelser öfvertygad, vare han förfallen till enahanda ansvar, såsom vore han verkligen tjenstgörande, och svare förlusten af hvad han i pension eller andra förmoner af Statsmedel kan innehafva emot förlusten af embetet, om han det ännu innehade. § 11- Hvad emot StatS-Råds-Protocoll intill den dag, dä Riksdagen börjas, under då påstående Riksdag, icke anmärkt blifver, derå må sedan vid påföljande Riksdagar åtal icke ega rum. Stockholm den 20 September 1844. Reservationer. Af Herr Grefve Mörner: ”Då frågan om förändring uti Ansvarighets•
Skulle denna princip göras gällande, så skulle det vara obilligt, om någon åklagare i något enda fall skulle få ens den ringaste an-. del af böter, som utgå i andra mål; ty vi kunna väl ickeneka, att böter som ådömmas vid häradsrätt eller vid andra tillfällen, träffa personer, som äro mantalsskrifne i någon församling, och böterne borde då af samma skäl hemfalla till församlingens fattiga. Detta är icke någon rättsgrund, som jag för min del kan godkänna. Tvertom är det en rättvisa deruti, att den som anmärker att olaglighet föröfvats, också får åtnjuta någon belöning derföre, att han icke underlåtit att densamma åtala. Denna belöning har lagstiftningen funnit kunna lämpligen tilldelas, derigenom att hon tillagt åklagaren en viss andel af de böter, hvartill den försumlige eller felaktige gjor t sig förfallen , och jag kan ej inse orättvisan deraf, att en mantalsoch skatlskrifvare, sorn här är åklagare eller fiscal , får likaväl sin andel i dessa böter, som i de åtal, hvari han eljest är dertill enl. författningarna berättigad. Hr von Rosen: Jag tycker' det kan vara mest likgiltigt örn häradsskrifvaren får hälften eller tredjedelen af böterna. Hans lön och inkomster äro egentligen icke beräknade på böter. Han har en ordinarie-lön. Att han bör hafva något vid detta tillfälle såsom åklagare, finnei' jagskäligt derföre, att det kan öka hans besvär, och hufvudsakligen derföre att försummelserna må åtalas , på det författningarna må hållas i helgd. Jag säger icke, om böter bö - Den 10 Oetober f. m. >99 ra finnas eller ej, men då författningen stadgar att de skola finnas, så böra de också viddensammes öfverträdande utgå. Jag tror att det kan vara likgiltigt, om hälften eller tredjedelen af bötesbeloppet tillägges häradsskrifvaren, ty 16 sk. b:co kunna vara motsvarande det besvär som honom tillfaller. Men deremot finner jag en obillighet, om jag så skall kalla det, deruti, att om någon vill undandraga sig eller gifva anledn. dertill, att någon annan skattskyldig kan undandraga sig skatt, skola alla böterne tillfalla fattigcassan i församlingen.
Jag hemställer till Herr Hjerta, som yrkat en. så .vidsträckt contraproposition, eller afslag å alla momenterne i denna punkt af Utskottets Utlåtande, om han icke skulle vara nöjd med att endast bestämma contrapropositionen, och om icke vi äfven å vårsida, lill tidens vinnande, kunde få taga bifall till alla momenterne på en gång till Ja-proposition. Friherre Cederström: Jag är till en del förekommen af Herr Rosenblad. Jag trodde sannerligen, att Herr Hjerta ville påskynda afgörandet af denna sak, och derföre instämde jag med honom i hans Contraproposition, samt begärde såsom Japroposilion bifall å Utlåtandet med tillägg i afseende å LänsNotarierne. Jag väntade ej den vändning af saken, att han skulle vilja bestämma båda propositionerne. Hjerta icke vill medgifva, att Japropositionen får blifva sådan jag begärt den, få vi anställa votering öfver hvarje Moment särskilt. Grefve Posse: Jag instämmer så till vida med Herr Hjerta, att jag tror, att vi först böra afgöra, om någon allmän Lönereglering för Landsstaterne skall vid denna Riksdag äga rum, eller icke; i hvilket afseende Herr Grefven och LandtMarskalken torde täckas meddela proposition till bifall å hvad Utskottet i dess första Betänkande hemställt, eller att en allmän förbättring i LandsstatsTjenstemännens löner må för närvarande uppskjutas. Ett sådant uppskof tror jag, att vi ganska lätt kunna bifalla. Sedan återstår att öfverväga de få speciella lönetillökningar Utskottet föreslagit, och skulle Herr Hjerta icke vilja medgifva desamma, måste vi väl votera derom, och i sådant fall kan Herr Hjertås Contraproposition ganska väl passa. Det Vore visst väl, om, såsom Friherre Cederström yrkat, vi kunde slippa med en votering; men då somliga Ledamöter vilja hafva löneförhöjning endast åt LänsNotarierne, och andra endast åt LandsKamererarne, lära vi icke kunna slippa från saken, utan att punktvis företaga densamma. Herr Tham: Jag tror, att gåtan redan är upplöst, genom Herr Grefvens och Landt - i5o Den 29 September.
Der lörsta hyggena gjordes, är nu ung skog uppväxt ganska tät och lofvande; der ung skog, tillräckligt sluten, uppvuxit emellan de gamla träden, fällas de gamla och den unga gallras; sålunda förmodas det komma att fortsättas. Fällning och aflrunning sker numera med de från Kongl. Styrelsen nedsände sågarne, hvilka uträtta dubbelt så mycket emot hvad som göres med yxa. Detta förfaringssätt sparar lid och ej obetydligt skog.” Linskötseln idkas ännu i lika stor skala och med samma förmån som förut, ej allenast i södra Wedbo härad, derifrån 2 ä 3,000 Lfé lin årligen a fy Lirås, utan äfven i Östra härad till öfver 1,000 Ltt afsalu. Den fortfar ock att på andra orter i Länet inbringa ej obetydliga bidrag till skalternes iiqviderande. Ja°ten utgör ännu både en af de mindre binäringarne i denna ort och en af allmogens förströelser. Tillgången på ätligt vildt minskas dock med skogarne, men måhända ännu mer genom missbruket att fånga eller fälla villebrådet under den tid det enligt författningarne skulle lemnäs i fred för att kunna fortplanta sig. Att molverka dessa missbruk och befrämja en rationell hushållning med jaglen, har bildat sig en jägare-förening, som räknar talrika medlemmar af alla stånd. Till föreningens syftemål hörer ock, när tillgångarne en gång kunna medgifva, att öka de lagliga skollpenningarlie för rofdjurs fällande. De ringa bidrag, som tillflyta föreningens kassa lemna dock föga utsigter för vinnande af detta mål, och hafva äfven hittills hindrat anställandet af sådana målskjulningsfester med premiers utdelande, hvilka på andra orter bidraga, alt lifva och underhålla intresset för dylika föreningar och tyckes utgöra ett af deras verksammare föreningsband. Den grundsats medlemmarne iakttaga, att hvarken fälla eller köpa villebråd under den tid förbudet varar och deras vaksamhet mot missbruk af denna art, har emedlertid, under den korta tiden efter föreningens tillkomst, visat välgörande verkningar till jagtens skyddande. Fiske intager icke den vigt bland närings-källorna, som den geografiska beskrifningen antyder.
Afdelningens förslag i ämnet, med åberopande af dess motiver, så lydande: »Bestämmandet af räntan vid utlåning från allmänna diskontfonden till fixt belopp af fem procent har föranledt att, då räntan för diskontering och utlåning från handelsoch närings diskontfonden varit högre än fem procent, lånsökande, hvilka eljest upptagit lån i den sednare fonden, vetat att bereda sig lån från den förra fonden, som på detta sätt fått vidkännas en förminskning, som, derest räntefoten i begge fonderna varit lika, icke ifrågakommit; men detta oafsedt, kan det ej undfalla uppmärksamheten, att sedan räntefoten numera visat en benägenhet att stiga, densamma hålles vid ett, under dylika förhållanden, lågt belopp, i en utlåningsrörelse af den natur, som utlåningen med omsättningsrätt. Visserligen tala flera skäl för fördelen af en fix ränta i denna utlåningsrörelse, men denna fixa ränta borde då vara högre än nu är händelsen, och Afdelningen har fördenskull antagit att räntan bör kunna af Fullmägtige bestämmas till högst sex procent. Om ock räntan vid diskonteringen och utlåningen i öfrigt, skulle någon gång komma att sättas utöfver nämnda belopp, synes det ej vara lämpligt att till samma belopp bestämma räntan i en utlåning, der fåtalet af lån upptages för befrämjandet af sådan näring, som kan bära högre ränta än sex procent. Afdelningen tillstyrker alltså att 2:dra momentet af 56 § må sålunda förändras: Räntan vid utlåning med omsättningsrätt bestämmes jemväl af Fullmägtige med afseende å penningeställningen, dock ej till högre belopp än sex procent.» af Herr Sundvallson.
Jag kunde ensam åtagit mig föra hem hela kaptens gods, för mor, som belefvat mycke i verlden, förstod sig på’et, och jag lärde af henne. Ja, Gud ske lof, vår Herre har gett oss hufvud så väl som kjortlar!” ”Och tungor,” skrattade Petter. ”Ja, att bitas med, när vi bli bitna; det är nu som det bör vara. Och om jag någon gång skall gifta mig, så säger jag förut att jag inte vill vara någon nolla. Mitt ord skall gälla rätt så godt som hans, hvem det nu kan bli!” ”Och då jag gifter mig,” inföll Petter och sköt med en viss värdighet den blanka hatten på ena örat, ”så vill jag ha en hustru, som kan tiga. För tro, jag blir ingen mes; och vill hon ha sista ordet i laget, så gör jag utan prut som skräddarn med sin, då de kom i gräl om tygstycket.” ”Nå, hvad gjorde han, den grobian?” frågade Kajsa Lena nyfiket. ”Jo, ta mig knäfveln, visste inte han råd, som var pengar värdt! Då käringen inte ville ta reson, förlorade han tålamodet och kastade henne, som hon stod med saxen i näfven, ned i brunnen. Och när den trollpackan då inte längre förmådde öppna mun till ordspråk, låg hon och klippte med saxen, tilldess hon qväfdes af ilska.” ”Ja så,” sade Lena med pionröda kinder; ”nu vet jag då hvarifrån det gamla ordspråket kommer: ’det skall ändå vara klippt.’ Men akta sig han, Petter, att föra sådant tal, för det kan jag låta honom veta, att då vill ingen flicka ha honom, åtminstone inte jag – det kan han sätta sig på!” ”Jag undrar just, om jag skall lyckas få hem min egen lilla packa, som ligger instucken bland kaptens,” yttrade Petter Lindgren, liksom ingenting förefallit. ”Hvad då för en packa? Den har jag inte hört något om.” ”Åh, det var bara ett kattunklädningstyg och en liten bomullsshawl; men den var allt vacker, och qvarterslånga fransar hade han. Jag har ej sett någon tös i hela skärgårn ha maken.”
Genom Riksdagsbeslutet den 7 Junii r631 ålogo sig Rikets Sjöstäder att, i stället för den så kallade skeppsvinsten, hålla Amiralitetet, tillhanda ett visst antal dugligt sjöfolk, och hvilket antal för. Stockholms stad då blef bestämdt till 160 man, ifrån hvilken lid Stockholms stads åliggande att hålla Båtsmän kan räknas hafva tagit sin början; feni: år derefter, enligt Resolution af den 10 Mars i636> blef detta antal förminskadt till 100, hvarvid det intill närvarande tid förblifvit; utom. ett endå mellanskof, då Stockholms Borgerskap med frivilliga uppoffringar, under kriget mot Dannmark åren 1674 Ldl 1^79> 1 stället för. 100 Båtsmän, lemnade 3oo, hvaröfver Högstsalig Konung Carl XI genom öppet bref af den 28 Februarii 1678 förklarade sitt Nådiga välbehag,., der det bland annat heter;. ”Alltså upptäge Yl icke ■ allenast med serdeles Nåde sådan deras redebogenhet att gripa Oss; under armarna med en så erklackelig understöd, efter som VI ock vid tillfälle Vår Nådiga ihugkommelse af sådan Verkligen emot dém visandes varder, utan VI och försäkre härjemte på det kraftigaste: förmedelst detta Vårt öppna Bref, merbemälde stad Stockholm, att denna bevillning på intet sätt skall Stadens välfångna privilegier praejudicera^eWex vid cn eller annan händelse till exempel dragas, skolandes Borgerskapet, efter detta år, intet större or^zVzar/e Båtsmanstar vara förbundet att anskaffa än 100 Män , ehvad reparlilion, sorn de öfrige städerne emellan redan är. gjord, eller härefter göras kan rri. m.” Det är således uttryckligen stadgadt i Stockholms stads privilegier,.