Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helst uppsöker man henne dock – det kan icke nekas – i den trefliga hemvåning, der hon inbjuder att med henne betrakta den omkring henne lefvande alldagliga menniskonaturen, i en ömsom idyllisk, ömsom komisk, ömsom af bäggedera blandad teckning. Och i detta tjäll, der vi nyss sett henne inflygtad såsom en lycklig maka, må vi nu en stund närmare och utförligare skärskåda de skilderier, hvilkas målarinna vi derefter skola beledsaga till slutgränsen af hennes lefnadsöden. Hvad hon inbjuder oss till, är – såsom sagdt – vanligast en alldaglighet: men en genom ett poetiskt löje förädlad, och detta, ehvart hon må roa sig att vägleda vår blick, – till kojan, till slottet, till sjelfva Olympens Gudasal. Man känner, att hos den grekiske skaldefadern sjelf förefalla i Olympen komiska uppträden, och dess invånare utgjuta sin gamman med ett outsläckligt löje. Hos vår skaldinna, då hon i sin berättelse om ”Kärleken och Dårskapen” förflyttar oss inom dessa gudars krets, är skalkaktigheten tvifvelsutan (hvad den hos Homer icke var) en fullt medveten. Men öfver den lilla, till uppfinning och färgläggning ytterst moderna – till och med fransysk-svenska – taflan, glänser dock ett småleende, som väl må kallas olympiskt, då det är af på engång det gladaste, det oskyldigaste, det finaste slag. Derföre må man ock lika litet från denna travestering af Antikens guda-dynasti, som från en mängd andra hennes mera burleskt-komiska småtaflor, sluta till ett hos Fru Lenngren bristande sinne för det Ideala. Hade för hennes komiska åskådning af alldagslifvet ingen idée om en fullkomligare harmoni legat till grund, huru kunde hon då varit i stånd, att af detta lif se, och emellanåt måla, äfven den vackra sidan? Och det har hon ju dock gjort; med en känsla, ej mindre liflig, ren, ja (någongång) öm, än det spelöje var blixtrande, hvarmed hon eljest (och visserligen oftare) målade den fula eller osköna.
På grund af dessa förhållanden vågar jag vördsamt föreslå, att stadgandena i ofvan åberopade lagrum och dit hörande förordningar angående lagfart med köp af jord å landet måtte upphäfvas och den föreskrift i stället meddelas, att köparen skall vara skyldig inom viss tid efter det köpet slutadt blef inför Rätten i det härad, der jorden ligger, visa sitt köpebref och deröfver taga bevis genom protokollsutdrag. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Per Nilsson, från Christianstads län. Bih. till R. St. Af Ludvig Norrby från Gotlands län, om indragning af de pä Gotland indelta två båtsmanskompanier, m. m. Vid sistlidne riksdag blefvo åtskilliga motioner inom detta Stånd väckta med yrkande om indragning af en del af de roterade båtsmännen, emot erläggande af vakansafgift från rotarne. Denna åsigt blef af då församlade Ständer gillad och skrifvelse till Kongl. Maj:t i ämnet afgifven, och ändamålet att, genom den erhållna vakansafgiften anskaffa och underhålla en värfvad och mera ändamåls enlig trupp för flottans behof skulle derigenom vinnas. Att Gotland är en provins, som i och för försvarsväsendet får vidkännas stora uppoffringar, i anseende till den allmänna värnepligten allt ifrån det adertonde till och med det femtionde året för öns hela manliga befolkning, är en känd och obestridlig sanning. Och då båtsmansroteringen är en inrättning som numera oomtvistadt icke uppfyller sitt åsyftade ändamål, uemligen erhållande af ändamålsenligt manskap för flottans behof; alltså vågar jag härmed vördsammast föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta, att de inom Gotland för närvarande indelta tvänne båtsmanskompanier indragas, emot det att rotehållarne derstädes till Staten årligen erlägga en vakansafgift, motsvarande det skäliga belopp, i ett för allt, hvartill underhållet af nämnda tvänne kompanier uppgår samt fördeladt på samtlige roteringsskyldige, i den mån bidrag på en hvar ankommer. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
Beväringsmanskapet skall under dess tjenstgöring vara befriadt från alla arbetskommenderingar, af hvad beskaffenhet som helst; sådana arbeten likväl undantagna, som under tjenstgöring i fält förefalla och till fältarbeten vanligen räknas. § 32. Mom. 1. Beväringsmanskapet skall, sedan det till tjenst blifvit uppbådadt, vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, som åligga öfriga krigsmakten enligt författningar och krigsartiklar, efter hvilka förbrytelser deremot äfven komma att bestraffas; skolande beväringsmanskapet vara till iakttagande af dessa skyldigheter förbundet, intilldess detsamma, från mötestill samlingsplatserna återfördt, varder derifrån af vederbörande befäl hemförlofvadt. äih. till lt. St. Enahanda skyldigheter åligga under all tjenstgöring jemväl beväringseliterne, hvilka derjemte utom tjensten äro förbundne att visa förmän heder och aktning; brister bevärings-elit deruti eller uteblifver han utan anmäldt eller giltigt hinder längre eller kortare tid från öfningsmöte, ansvare han jemväl derför enligt krigslagarne. § 33. Om någon beväringsskyldig eller legokarl, i afsigt att undandraga sig beväringspligten, rymmer eller afstympar sig någon lem, skall han straffas enligt krigslagarne; och bör uti krigstid tillika, i fall han eger förmögenhet, så stor del deraf, som nödig blifver, användas till legande af duglig ersättningskarl i hans ställe. Uti fredstid erlägges af sådan beväringsskyldig uti böter ett belopp, svarande emot årets vapenöfningsfrihets-afgift. Om beväringsmanskapets underhåll, utredning och öfriga förmåner. § 34- Mom. Då beväringsmanskapet till vapenöfning eller till rikets försvar uppbådas, skall dess underhåll af Kongl. Majit och Kronan besörjas, äfvensom ock manskapet på Kronans bekostnad förses med erforderlig beklädnad, beväring och annan utrustning; allt på sätt i gällande författningar är derom bestämdt. Mom. 2.
Domsaga boen”de, du varde förmyndare-förordnandet, ge”nom Ordförandens i Rätten försorg, genast ”öfversändt till Domaren, under hvars Dom”värjo den förordnade lyder, för att i denina Rätts Protocoll tecknas, på sätt i 2 §. ”säges, och förmyndaren derefter tillställas.” Antages detta, så finner Ridderskapet och Adeln, att man alltid hos den Domare, hvar - Den 7 Maji f. ra. hvarunder en person bott och bor, stall finna, hvilka förmynderskap blifvit denna person uppdragne. Visserligen kan anskaffande af b evisen härom medföra någon omgång; men fördelen på det hela af detta stadgande framför det af Utskottet föreslagne torde vara så gifven , att deröfver ej behöfver vidare ordas. — Friherre Ehrenborgh har afsedt den så kallade reela eller contanta creditens intresse; jag deremot de omyndiges. Han uppgifve äfven de reela garantier för de omyndige han omnämnt; han gore det, eller i vidrig händelse täcktes Ridderskapet och Ådeln finna, att de bestå blott i toma ord. Inom detta Hus, der värnlösheten alltid funnit skydd, samt i uppoffringar och kärlek för Fäderneslandet, efter upphunnen mandom, återgäldat fäders omsorg, vågar jag hoppas, alt man icke skall bifalla ett Betänkande, som borttager den säkerhet för barna-arf, som finnes, utan att sätta något i stället. Her r von Hartmansdorff, Augnst: Det har. blifvit yttradt, att man vid lagstiftning ej borde hafva afseende på billighet, utan blott på rättvisa. Jag får dervid erinra, att det gifves flere tillfällen, då högsta rätt blir högsta orätt; och sådan synes mig händelsen blifva, om man antoge LagUtskottets ifrågavarande förslag. Friherre
Vid granskning af fångförteckningarna hade blifvit anmärkt, att Harjagers HäradsRätt, som genom Utslag den 28 November 1855 dömt Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter såsom förvunna att hafva efter inbrott stulit gods till värde af Tjugutvå Riksdaler att, enligt 1, 6 och 11 §§ i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, hvardera böta Sextiosex Riksdaler och hållas elt år till straffarbete, tillika förklarat, att de tilltalade skulle, vid bristande tillgång till böternes gäldande, straffas med Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd. Härads-Rättens Ordförande medgaf, att misstag i nämnda straffbestämmelse ägt rum, genom tillfällig glömska af lagens stadgande, att i tjufnadsmål kroppstraffet skall bestämmas, icke efter böternes belopp ntan i mån af det stulna godsets värde. Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Ifof-Rätten öfver Skåne och Blekinge anställde, efter förordnande al Justitie-Ombudsmannen, åtal emot Domhafvanden, och sedan Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande tillkännagifvit, att Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter blifvit förgäfves eftersökte för att affordras yttrande, om och i hvad mån de gjorde anspråk på ersättning för deras lidande, dömde Kongl. Hof-Rätten i Utslag den 11 Mars 1858, som till J. 0. Expeditionen inkom först den 6
„ Cronstedt, Fullm. Gr. Piper, Claes Gustaf; — 1481. 99 König, Carl Fredrik; — 1S42. 95 Edenhjelm, Gilis; — 1985. 99 Nordenanckar, Fredrik Wilh.; — 2312. Peijron, Edvard August; dessa 9 sistnämnde Hrr genom lottning med: N:o 1749.B. Hr von Ehrenheim, Reinhold Fredr, och — 1861. von Hartmansdorff, August. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ilrr Electorer att utse Utsk-.s ledamöter i följd af inträffade ledigheter, nemi. en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 139. Gr. Wirsen, Axel Emil, en ledamot i LagUtsk., efter N:o 1753. Hr Hedenstjerna, Wilh., 3 ledamöter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 260. Frih. von Saltza, Anlon Philip, N:o 295. Frih. Ramel, Hans, och N:o2322. Hr Sandströmer, Anders Peter, en ledamot i Exp.Utsk., efter N:o 687. Hr von Post, Ernst Jacob, samt 2:ne ledamöter i Ridd.Ulsk., efter 140 Den 8 December. Hr Oxehufvud, Olof Philip, och N:o 1087. Hr Tigerskjöld, Fullm. Gr. Bonde, Gustaf, hvilken sistnämnde ålerlemnat sin riksdagsra.pollett, och äfvenledes en ledamot i BankoUtsk. för en tid af 10 dagar ifrån d. 11 dennes, hvarunder N:o 1636. Hr Reuterskjöld, Carl Leonard, erhållit ledighet. Hr Gr. o. Land tm. tillkännagaf, att vid början af nasta plenum val af Bänkman efter N:o 1087. Hr Tigerskjöld, Fullm. Gr. Bonde, Gustaf, komme att förrättas inom 15:de Bänkm:s-afd.
Två eller tre gånger bemäk-tigade hon sig kastema, men ingendera gången vekStorey för hennes maktspråk eller hennes enträgenhet. Inträffade någon gång en strejk, stälde han sig sjelf, äf-vensom de af hans stab, som voro hemma i sättnings-konsten, vid kasten, medan telegrafen samlade sättare. från alla delar af republiken. Ända till det yttersta trotsade han » konstförvandtemes samfund » och betalade stadigt sina arbetare mera, än hvad medlemmar af samfundet fingo på andra ställen ... Storey ’ s af naturen oböjliga skaplynne stadgades, ja hårdnade allt mera under årens lopp. Ingen kan gema förundra sig deröfver. Han hade, så att säga, byggt upp ett tidningsföretag, helt och hållet efter sitt eget hufvud, och han fann få personer, om ens några, som kunde eller ville förstå honom. Ingen ville samverka med honom. Förbittrad öfver det motstånd, han mötte öfverallt, visade han å sin sida intet undseende, intet tålamod och ingen barmhertighet. Han pröfvade, hvad en menniska dugde till, och befans hon oduglig eller mindre dugande, vardt hon ögonblickligen förkastad. Der vid lag hulpo hvarken hotelser, böner eller tårar. Sina biträden styrde han, så att säga, med jemhand. Trogen och långvarig tjenst ursäktade icke ett enda felsteg. Den obeveklige hade ingen misskund. » Icke har jag tid att förädla råämnen », sade han en gång, då en tryckare bad honom om » förlåtelse ». Det ordet förekom nog icke i hans lexikon. Han var hård, brutal, otillgänglig och fast som ett granitblock. Men för dem af sina biträden, hvilka i allo rättade sig efter hans vilja och icke öfverträdde ens en bokstaf af lagen, sörjde han såsom en god och omtänksam fader. Der vid lag fans intet knussel. Tvärt om. Och detta är ett försonande drag i hans annars så dystra skaplynne ... Ett annat är hans kärlek till djuren.
Besv. o. Ekon.Utsk. d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. JYs 27, i anledn. af vackt motion om ändring i sältet för folkskole-afgiftens öfverlemnande till vederbörande skolstyrelser. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Ehuru det är sanno likt, att, i fall så icke redan skett, detta Betänk, blir godkändt inom de öfriga Stånden, der kommunerna torde hafva varmare förspråkare än inom detta Stånd i det hänseende Betänk, omfattar, finner jag mig likväl upmanad, att yrka afslag derå och skall anse såsom en fördel, alt betänk, icke vinner R. o. Ad:s bifall. Jag upträder nu likasom jag alltid skall göra mot hvarje försök, att, der icke landets fördel sådant kräfver, pålägga Länsslyrelserne, Landsstaten eller Kronobetjeningen onödiga bestyr. Det torde för livar och en af husets ledamöter icke vara obekant, alt Länsstyrelserne i denna stund utgöras af samma personal som för ett par 100 år sedan. De hafva hvarken flere eller färre tjenstemän och äro i allmänhet icke bättre lönade än då för tiden och hvad kronofogdarne beträffar, hafva i sednare tider flere fögderier blifvit sanrmanslagne. Så är åtminstone förhållandet inom Stockholms län, der under sednare åren 2 fögderier sammanslagits till ett, hvarigegehom fogden nu har lika mycket alt göra som 2 före denna tid. Bestyret, som här är i fråga, är visserligen ringa, men jag anser del olämpligt, alt påbörda kronofogdarne något, som icke är af behofvet påkalladt. Koramunerne hafva fått ett olyckligt begär att vilja begagna kronobetjeningen till sina uppassare.
Då härtill k o m m e r, att fru Duse förfogar öfver en smidig k r o p p m e d mjuka och graciösa rörelser, är det ej underligt, att hon m e d sitt snille o c h sin energi kunnat nå den höga plats i konstens tempel, s o m väl ingen kan eller vill bestrida henne. Svårt är som sagdt att beträffande fru Duses utförande af de olika rollerna sätta den ena framför den andra. H e n n e s konst står i alla på sin höjd. Skulle vi våga föredraga någon, så är det hennes Santuzza i » Cavalleria » eller Magda i » H e m m e t » e l l e r. ja, så där står man tvekande. V a r e sig h o n återgifver den unga italienska bondkvinnans skiftande känslostämningar och lidelsefulla utbrott, den återvändande dotterns främmande känslor för det gamla hemmet, innerliga tillgifvenhet för systern, förakt för förföraren eller trots m o t den m y n d i g e fadern — det är detsamma, öfverallt rycker h o n oss med. Det, o m något, torde kunna kallas att d ö i skönhet —? Fru Duses kynne torde väl förnämligast få anses ligga åt det tragiska. M e n att h o n äfven är lika framstående i lustspelet, visade hon s o m den förtjusande o c h koketta värdsbusvärdinnan i det gamla lustspelet » Le locandiera » af Goldoni. Bland de medspelande böra särskildt nämnas Alfredo di Sanctis o c h Ettore Mazzanti. E n hvar, s o m haft tillfälle bevista någon eller några af dessa föreställningar, torde hafva minne däraf för lifvet. Och o m än ej salongen vid desamma varit alldeles utsåld, är det oss dock ett nöje att kunna konstatera, att det i hufvudstaden gifves en stor publik, s o m då det gäller att njuta af verkligt stor o c h ädel konst, ej försummar tillfället härtill. Lika angenämt har det varit att finna, att ett stort flertal af våra egna mer eller mindre framstående artister begagnat sig häraf — m e d hvad nytta får framtiden utvisa.
Det är ett slags handelsmän, som hörer under ecclesiaslik-departementet nemi. apothekare. Flere sådana handlande hafva fått uppföra sina bodar här och der på landsbyggden. De uppgifva företrädesvis, att deras handel är till allmänhetens fördel, emedan han åsyftar helsans återställande eller bevarande. Men det är klart, att på landsbyggden, hvarest man i allmänhet är friskare än i städerne, hafva desse handlande ringa afsättning på botemedel, men deremot en lifligare på magdroppar, beska supar, andra dylika elixir. Icke nog dermed, att dessa bodar förvandlas till lönnkrogar, utan apothekarne förena understundom egenskapen att vara s. k. bränvinsadvokater. Jag befarar, att äfven andra slags handelsmän som innästla sig på landsbyggden komme alt på mångfaldiga ställen föröfva dylika missbruk. Det är sålunda icke underligt, om, på sätt Frih. Cederström upplyst, socknemännen söka värja sig så godt de kunna mot dylika näringsidkare. Om än författningarna, angide handel och fattigvård, vore alldrig så nya, bör man likväl icke afhålla sig ifrån, att vidtaga de rättelser deri, som 528 Den 5 Juli e. m. lämpligen kunna ske; ty man skall såsom ordspråket säger, stämma ån i bäcken. Här är sagdt, att församlingarne, i fråga om beslutande rätten öfver ansökningar om tillstånd att få idka landthandel, icke böra vara första och sista instantien. Det må vara riktigt, men här har man icke för socknarne begärt någon rättighet, att förklara det någon skulle få blifva handlande hos dem, utan endast möjlighet att kunna freda sig mot dem, som de icke vilja medgifva att i socknen inflytta. Om de icke vilja bland sig hafva en sådan handlande, må de väl, till sitt sjelfförsvar, kunna vägra hans inflyttning. En församlings bästa synes mig vara af mera vigt för samhället än en enskild persons vinning. Man har yttrat, att landslnne vore opartiske män, upphöjde både öfver församlingarne och de handlande. Vi böra likväl ihågkomma, alt landslnr kunna vara af olika åsigter.
Della valett förslag från cn afdelning, hvilket står uplaget bland reservationerna, men som de af mig åsyftade reservanterna icke hade framställt såsom deras mening. Frill. Raab: Jag ber att först få uptaga hvad den siste talaren yttrat i hänseende till Gr. Gyldenstolpes framställning. Rivon Hartmansdorff har nemi. sagt, ali då Hypolheksförcningarne hafva den utvägen sig öppen och äfven lära af den sig begagnat, att belåna sina obligationer i; fonden för belåning af publika papper, så behöfva de inga kreditiver. Jäg lager mig i anledn. deraf friheten att fästa upraärksamheten derå, all Föreningarne icke på annat sätt kunna begagna denna utväg, än att deras direktörer, hvar för sig, skola som enskilde personer skuldskrifva sig till ett större belopp, begränsadt likväl inom 20,000 r:dr för hvarje; och det lärer vara temligen klart, ali det icke är förenligt med grunden för dessa inrättningars ändamålsenliga förvaltning, alt deras lånevigilans skall vara beroende af de enskilde direktörernes välvilja, att åt desamme låna sina enskilda namn, och sin enskilda kredit. Men delta är likväl en sak af mindre vigt, än den omständigheten, ali eli kreditiv, om än icke större än det här föreslagna, medför för Föreningarne den fördelen, ali de ej behöfva hålla en stor, räntelös kassa. Ett af vilkoren för, att deras obligationer skola löpa lätt, är att obligationerne, ulan alt dertill vara föreskrifna, kunna å vista inlösas. Alt för delta ändamål hålla en kassa, af ett eller annat hundratusental r:dr, blefve för dyrt. Men om en Förening deremot har ett kreditiv alt tillgå, så kan den anvisa derpå i mån, som penningar hehöfves för obligationernes inlösen och genom insättningar och utlagningar derå, inspara ränta, så att den ej upgår kanske lill tredjedelen af det belopp, hvartill den skulle stiga, om Föreningen nödgas hålla ett, mot det föreslagna kreditivet svarande, belopp i kassan ofruktbart liggande. Den 14 April. 403 Gr.
Maj-.t må ega att i förhållande till väglängd och kostnad fördela lånesumman emellan de två för arbetets utförande redan bildade bolag, under vilkor att hvartdera bolaget, emot erhållande af den för detsamma af Kongl. Maj.t bestämda andel af lånebeloppet, ansvarar, Heisingborgs-bolaget för staden Helsingborgs och Landskrona-bolaget för staden Landskronas förbindande genom jernväg med södra stambanan, allt i enlighet med den plan, som varder af Kongl. Maj:t godkänd; börande i allt öfrigt de vilkor och bestämmelser, som blifvit meddelade för det till EslöfYstad-banan anvisade lån, äfven för det nu ifrågavarande lånet lända till efterrättelse. 2 o. Angående anläggning af en från Hessleholms station ä södra stambanan utgående bibana till Christianstad. Uti ofvanberörda nådiga Proposition (N:o 66) af den 50 sistlidne Januari har Kongl. Maj:t tillkännagifvit, att Direktionen för det aktiebolag, som bildat sig för anläggning af jernbana melian staden Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan, uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift, i underdånighet anfört alt sedan, med anledning af derom gjord framställning hos den år 1858 i nåder förordnade 16 StatsUtskottets Utlåtande K’o 88.
Jag vägar detta förslag, emedan nämnde stadgande är till gin grund oiättvist, till sin verkan obilligt, till sina löijöef förderfligt och för gäldenärea af intet gagn, mern för Staten högst betungande. Genom sin utgifna Revers har 1 Intagarn», i sjelfva verket, ingått ett contract med långifvaren, att, på viss utsatt tid återbetala honom den summa ha.n förskjutit tillika med en ränta, sorn lag tillåter. Då det nu är mot begreppet af contract, att det kan gälla om annat än om det sorn i contractet handlas, så är det äfven påtagligt, att ers Revers icke kan gifva sini innehafvare tätt till något annat, än det hvarpå den lyder. Vidare då ingen revers lyder på annat än penningar, såkander! Den 10 Felmar ii. 301 äfven rimligen icke gifva rätt tili annat as penningar eiler penningars värde. Att elen 1 angifvande skall återfå den summa han försträckt. det är rättvisans ovedersägeliga fordran och kan låntagaren icke gifva den med penningar igen, då må hvad han äger i penningars värde mot den npplänte summan svarande til! borgenärs förnöjande försäljas* Skulle åter Debitorn icke äga effecter, lös eller fast egendom, tillräcklige att godtgöra det lån honom blifvit förskjutet, då må Creditorn söka att utfå sin betalning i och genom behållningen af Låntagarens arbete, allt efter arten af det, som han förstår och förmår att åstadkomma. Men himmelsskriande mot ali Rikspiinqip är det, att den ena medborgaren, genom förskjutandet af några Riksdaler, skall vinna rättighet att beröfva en annan medborgare sin frihet och med detsamma stänga honom från all möjlighet att förkofra sig och upparbeta sig utur sitt betryck. Endast Iför brott, säger Sveriges Lag må Svensk, undersåte häktas och endast i följd a,f laga ransakning och dom, bastas och bindas» Men är det ett btott att genom opåräknsde omständigheter och olycklige händelser, icke på sagdan dag kunna lemna reda penningar?
Directionen iakttaga och efterlefva de Nådiga Bud och Befallningar, sorn genom Kongl. Majus General Adjutanter för Arméen och Flottorna kunna blifva Directionen meddeldte. Sammanhanget och beskaffenheten af denna sak hafva Revisorerne ansett sig böra utförligen ådagalägga, och få i öfrigt fästa Riksens Ständers synnerliga uppmärksamhet å förhållandet, som äfven påkallar nödvändigheten af en för Magazinslrirättningen bestämd Instruction; och då, enligt Revisorernes öfvertygelse , begreppet om Cornxnandomål icke kan sträckas till Oeconomiska be. slut, utan egentligen inskränkas till hvad angår Truppers rörelse , hemställa Revisorerne, om icke Riksens Ständer skulle finna nödvändigt infordra dess ConstitutionsUtskotts utlåtande öfver ofvananmäldte ärendes behandling. Stockholm den 20 November 1817. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: ffoh. Hem. Gyllenborg. F. B. Schverin. C. L. Staél v. Hollstein. O. F. Påhlman. A. M. Berghman. C. D. af Uhr. På Högv. PrestStåndets vägnar: Elias Henrlin. Carl Adolph Agardh. Joh. Ulr. Blomdahl. Johan P. von Sydow. P. Kölmark. Jon. C. Genberg. io6 Sikt. St. Revisorers Berättelser. På Vallöf!. BorgareStåndets vägnar: Nils Setterwall. H. W. Eckhoff. A. L. Schwan. Pehr Malmberg. Sv. Planck. På Hederv< BondeStåndets vägnar: A. Pson Hyckert. Jon Jonsson, Pehr Jansson. Jacob Erikson. Petter Jansson. Bengt Pehrsson. P. G. W11 i n, N:r 6. Uppläst hos Ridd. och Ad. d. 57 och a8 Nov. l8r/. PrestStåndet d. 4 Dec* BorgareSiåndet d. 6 _. BondeSiandet d. 8 __ _ Riksens Högloft.
Ut» stöttet förwarade Concept Expedition intygar: u. l. annius. ^08 Kidd. ock, ^deln den 6 Oktober IZIO prcike-8rZnder den 4 Lor^are - ö>tAndet den 4 Londe-älander jden 4 U. Wördsamt Memorial. ^ti ett hos Wälloff.