Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Revisorerne erinrat, i hänseende lill en utur 1834 ^rs räkenskaper öfver de under denna Afdelnings disposition varande extra anslagsmedel verkställd afföring af 12,000 R:dr, balancerad sedan år i83o såsom fordran hos Carl Gustafs Stads Gevärs-Faclori för förskott å samma års gevärs-leverance, har IJtskollet, efter inhemtad upplysning, alt ifrågavarande leverance numera blifvit behörigen fullgjord, funnit icke erfordra någon vidare åtgärd. § 119' (Pag. 106. Revisorernes uppmärksamhet har jemväl fästats derå, all, ehuru Rikets Ständer vid i83o års Riksdag beslutat, att de lill Försvarsverkets islånd sältande dä beviljade extra anslag borde i Banken förräntas, bade likväl såväl för Artillerisorn Utrednings-Afdelningen belydlige summor varit oförränlade i Banken qvarstående, nemi. år 1834 — 499>^^9: 42: och år i835 — 4°5,8o3: 3o: ii. Utskottet finner visserligen della förhållande strida emot Rikets Ständers beslut, äfvensom alt, då de ifrågavarande medlen skolat af RiksgäldsConloret upplånas, desamma, belst då de, på sätt nämndt är, icke blifvit emot ränta i Banken insatte, icke bordt reqvireras förr, än i den moa de lill utgifter varit erforderlige, hvarigenom Riksgälds-Conlorels ränle-ulgift blifvit förminskad; men då dessa medel nu mera till största delen lära vara utgifne, anser Utskottet, hvad i berörde afseende förekommit icke kunna lill någon åtgärd föranleda. 44 Stats-Ulskollets Utlåtande, N.-o 76. Förvaltningen af Sjö-Ärendena. § 120.
Herr Assessoren Danckwardt förklarade, att han i det hufvudsakligaste instämde i Herr Borgmästaren Alins mening, men ansåg likväl det icke böra ankomma på Presten att för bristande insigter i salighetsläran hos den, som vore till Kyrkopligt dömd, innehålla 'absolution, för meddelande hvaraf endast erfordras, att den brottslige borde oifentligen i Församlingen erkänna och afbedja sitt fel; Hvaremot, om han, vid Kyrkopliktens undergående, det samma förnekade, det skulle tillhöra Presten, att med uteslutande af det som rörde absolution, lemna brottslingen en lämplig och alfvarsam föreställning, att genom bekännelse af sitt brott åter söka Församlingens gemenskap och de dermed förenade fördelar, deraf han icke kunde komma i åtnjutande, förr än han inför Församlingen upprigtigt erkänt och ångrat sitt brott. Uti denna mening instämde till alla delar Riksdags - Fullmäktigerne Jacob Jacobsson, Olof Nilsson och Assar Kirstinsson. Riksdags - Fullmäktigen Sven Svensson åter förklarade sig instämma i Herr Förste Expedi - Lagoch Besvärs-Utskottens Betänk anden. 33 g tions-Sekreteraren Sträles tanka. Herr Borgmästaren Alin förblef vid den, som hans skrifteliga yttrande innehåller, och instämde för öfrigt i de af Herr Assessoren Danckwardt föreslagne tillägg. Herr Borgmästaren J jockman förenade sig med Herr Advocat-Fiskalen Cramér, och båda instämde i Herr Hector Fellenii tillstyrkande, att den, som vid Kyrkopliktens undergående förnekar brottet, bör af1 Presten , efter erhållen varning och förmaning, från Församlingen uteslutas, intill dess han visat ånger och botfärdighet. Herr Doctor Eurén samt Herr Professoren Doctor Hagberg instämde i Herr Prosten Säves yttrande; Men Herr Baron och Ordföranden biträdde Herr Förste Expeditions - Secreteraren Sträles tanka. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande öfver de flere hos Högloft.
Ett Riksmöte, som börjades i September, worc förmodeligcn ej fulländadk förr än i flutet af December, dä fansta ofta Gottland wore otillgängligt: Och han önskade att en tid mätte utsättas, somblefrve lika lämpelig för alla dem hwilka njöte den lyckan att deltaga i Landets representation. Grefwe ve l» OarRe förmälte sig fullkomligen infe billigheten af de M Herr von ttsus-voltk anfört, men trodde Den <24 April. 925 trodde att ehwad termin som halst fixerades, blefwe det alltid tungt, alltid sivärt, alltio kännbart alt öfwcrgnwa sitt hem. Den tid da de angelägnaste Landtmanna-sysilor mäste förefalla, wore emedlertid den, pä hwilken Landtmannen ej, utan sin werkliga skada kunde wara fränwarande, och trodde Herr Grefwe» alltsä ait den, da säddcn någorlunda allmänt i Riket wore lullandad skulle för Rikets flesta innewänare blifwa den minst betungande: Hwarförr ock Herr Grefwen, under medgifwande af olägligheten för Gottland ensamt, i afseende pä Riksdagens förrnodeligen under en swär årstid inträffande flut, tillstyrkts bifall ä Förslaget om terminens utsättande till den i September. Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn, yttrade sig känna att, eyuruwäl alla är under en wist tidcrymd communieationcn med Gottland wore nästan afskuren, inträffa e sädant likwal ej osta förr än i Januari: eller Februarii manad. Herr v»n npgaf attpastagcn de bägge sista ören warit stora swärigheter underkastad; ine» wille för sin del ei lagga nägot hinder i wägen för det giorda förslaget, hwilket han förmarkr instämma med de flestas önskan , utan anhöll blott att hans tanka mätte i Protokollet förwaras.
De få väl föredraga, hvad af andra föreslagit blifvit, men ej sjelfve föreslå något, sorn är emot Grundlagarne stridande. Således kän dervid ingen fråga uppstå om mål, sorn varit till Utskott remitterade, och rörande hvilken åtgärd blifvit af Udskoft föreslagen. Då nu 55 §, uttryckligen stadgar : ”LandtMarskalk eller Talman må ej kunna ”vägra proposition, utom i det fall, då han fin”ner en väckt fråga bokstafligen strida mot Grund”lagarnes lydelse; börande förut hafva skälen till ”sitt vägrande anfört," synes det, att det således är emot Grundlagens bokslajliga lydelse ett förslag skall vara stridande, för att ej kunna till antagande framställas. Det är just derföre jag bes Den ii Oc t ober e. m: gsgnar min rättighet att få den frågan besvarad, huruvida detsamma äfven gäller i afseende på StåndsOrdningarne; och jag hemställer, otn det icke är skal att underställa denna sak ConstitutionsUiskottets närmare betraktande, för att få saken en gång för alla afgjord P Herr Grefven och LandtMar%ka'lk«:n förnyade dess förut gjorde hemställan , om Ridderekapet och Adeln yrkade proposition till bifall af RiddarhusUtskottets Memorial. Ropadeä starka Ja och Nej. Herr Grefven och Landtmarskalk en förklaradet det han vid åhörandet af svaret å den nyss gjorde proposition icke med tillförlitlighet kunnat utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Herr von Hartmansdorff". Till förekommande af allt tvifvelsmål skall jag begära votering, emedan pliäralitetens mening ej på annat sätt torde med säkerhet kunna utrönas. Herr Grefven och Landt Mar skalk en framställda derefter följande voteringsproposition: Den som yrkar proposition till bifall af Riddarhus Utskottets Memorial angående Introductio* ners meddelande voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; 3H Ben 11 Öclohcr e. m.
Från Chicago skrifves den 14 oktober: Fröken Jetta " Westerlind, öfverlärararinna vid Stockholms stenografiska institut, har ankommit till Chicago o c h skall här tillbringa några månader i afsikt att verka för den Arendtska stenografiens utbredande bland svenskarne härstädes. Om ett tillräckligt antal deltagare anmäler sig, kommer fröken Westerlind att öppna en undervisningskurs i stenografl. Fröken Westerlind hade för ett par år sedan en tid anställning vid lduns redaktion. Koda korsets sjuksköterskehem. Svenska föreningen R ö d a korset, hvars verksamhet under fredstid — likasom de utländska föreningarnas af samma namn — afser vidtagande af förberedelser för att under krigstid bringa hjälp åt sårade och sjuke i fält, har för främjande af detta syfte under sin 27-åriga tillvaro låtit utbilda ett ganska stort antal sjuksköterskor — omkring 200 — hvilka kunnat utöfva sitt människovänliga kall i den allmänna och enskilda sjukvårdens tjänst. Hittills ha så väl sköterskorna som eleverna varit i saknad af ett gemensamt hem, i hvilket de kunde hafva huld och skydd samt äfven bostad. Sedan sköterskorna själfva i fjol höst i en till föreningens verkställande utskott ställd skrifvelse anhållit, att åtgärder måtte vidtagas till anskaffande af ett för dem gemensamt hem, o c h frågan blifvit närmare utredd genom en damkomité, medgaf utskottet, att de årliga bidrag, som under senaste tiden lemnåts sjuksköterskeeleverna under deras utbildning, nu skulle få användas till det ifrågasatta hemmet, hvarjämte genom ett upprop till allmänheten för ändamålet inflöto omkring 11,300 kr. Frikostiga bidrag lemnades af bl. a. drottningen, kronprinsessan af Danmark, hertiginnan af Dalarne m. fl. Hemmet, för hvilken en våning på 10 rum förhyrts i huset nr 60 Mästersamuelsgatan, 2 tr. upp öfver gården, invigdes förliden söndag e. m. i närvaro af styrelsen, sköterskor o c h elever samt flere medlemmar af föreningen R ö d a korset. I hemmet, s o m hestår af expeditionsrum för föreståndarinnan, samlingsrum, matsal, boningsrum, badrum m. m., är plats beredd för 6 sjuksköterskor samt 3 ordinarie och 2 extra elever.
Till dess beredande hörer likväl, alt man hvarje gång saken förekommer, icke underlåter fästa uppmärksamheten pä hvad man anser för rätt, och detta är egentliga alsigten med hvad jag nu vill taga mig friheten att sägä. Jag är sä mycket som någon annan hatare af fylleri och hemödar mig, så vidt på mig heror, att föröka den nykterhet, som ännu finnes qvar inom vårt land. Men jag har haft den hcdröfliga erfarenheten, alt fylleriets hämmande genom förbud icke är möjligt. Jag har likaledes sett, all fylleriets förminskning genom högre beskattning icke eller later sig göra. Erfarenheten liar visat, att tillverkningens inskränkning, derigenom alt man för henne utsätter vissa tider om året oell vissa kanntal, som bränvinspannorna fä rymma efter de särskilda jordbesitlningarnes storlek, också är fruktlös; ty troligen har man aldrig pä Stockholms skeppsbro skådat ett sådant öfverflöd af bräuvinsfat, sorn under della år, eller under den tid, som dea nu gällande bränviusförfaltningen varit tillämpad. När nu belägenheten är sä förtviflad, anser jag lika med Frih. Palmstjerna, alt man åtminstone bör göra det oundvikliga onda så litet skadligt man kan. Sådant åstadkommes, efter min tanka, genom författningar, som föranleda, att de födoämnen, det bränsle, det arbete och den tid, som nu på bränvinsbränningen genom oskicklig behandling förspillas, må besparas. Delta är hvad som å ilen ena sidan kan göras, för att minska skadan. För att å den andra öka Statens inkomster, yrkar jag, all beskattningen pä bränvin mätte höjas så mycket, att hon åtminstone beläcker kostnaderna för fångvården. Om hon rätteligen tillämpades, borde, såsom Frih. Palmstjerna tyckes hafva önskat, bräuvinsskatten jemväl betala kostnaderne för dårhusen, sjukbusen och falliginrättningarne, med ett ord, i allmänhet godtgöra de kroppsliga skadorna af bränvinels missbruk. De moraliska kunna, såsom hvar och en vet, icke godlgöras. Men för att komma till detta mål, är, efter min tanka, ingen annan utväg möjlig, iin den alt lemna tillverkningen fri.
M. borde vara förenad den anhållan, att den dryga douanierstaten, som sedan sista riksdag tillkommit, matte i samma mån i möjligaste måtto inskränkas, som de föreslagna medlen kommo att användas för en seglande kustbevakning. Men i fall icke något sådant vilkor bör utsättas, tror jag, att man helt enkelt bör hålla sig vid den obestämda begäran, alt K. M. täcktes i möjligaste måtto se på controllerna Den i5 December e. m. aai för tullbevakningen, och på flottans öfning i sammanhang dermed göra det afseende, K. M. för godt finner. Hr Dalman: Då en armerad kustbevakning är en ganska vigtig controll, kan jag icke heller blifva af annan mening, än att medel dertill böra anslås, så mycket hellre, som jag i politiskt hänseende hyser den öfvertygelse, att flottans öfning är af största vigt för Sverige, enär vår skärgårdsflotta utgör det förnämsta af vårt försvar. Då jag afser dessa båda ändamål, nemi. att en mindre flotta, såsom en armerad kustbevakning, kan tillvägabringa controller mot lurendrejeri och tullförsnillning, och alt skärgårdsflottans befäl och manskap derigenom kunna vinna en nyttig öfning, tror jag det vara alldeles consequent med denna åsigt att öfverlemna åt K. M. att för delta ändamål årligen använda en viss summa af öfverskotten på tullverkets påräknade inkomster. Denna utgift ökar icke folkets skattebörder i det hela, emedan skattebörderna i detta fall äro bestämda i och med detsamma tullafgiften är bestämd. Folket bör åtminstone icke förutsättas vilja vinna på lurendrejeri och tullförsnillning, utan den tullafgift, som en gång är bestämd, bör väl lagligen utgå, intilldess förändrade bestämmelser vidtagas; och om den inflyter utöfver hvad Representationen ansett vara det högsta, finner jag det icke vara inconsequent att anvisa detta öfverskott till hvad man anser ändamålsenligt och för samhället gagneligt. Ett sådant ändamål vinnes ju genom flottans öfning, och jag tror fördenskull, alt det icke bör väcka annat än en fosterländsk förnöjelse, då någon föreslår, att de medel, som kunna öfverskjuta hvad R.
Hela den del af dramat, hvilken behandlar kyrkoförbättringsfrågan, förefaller nästan som ett vägande af skäl och motskäl, och då vi erinra oss, att Johan Messenius mot slutet af sitt lif återtog sin barndomstro, så synes oss hela detta skådespel hafva framgått ur den strid emellan de båda religionsåsigterna, hvilken Messenius sjelf under sin fängelsetid sannolikt genomkämpat och ur hvilken den katolska åsigten utgått som segrande: en seger, som i detta drama kan sägas förebådad, om ock ej firad343. Om sonen Arnold Johan vet man icke, att han haft papistiska tänkesätt. En aktad kännare af vår äldre litteratur anser, att den kätterska anda, som uppenbarar sig i de ofvan meddelade scener, der Claes Hvit uppträder, gör omöjligt, att de kunna vara skrifna af katoliken Johan Messenius344. Men genomläser man uppmärksamt dessa begge scener, skall man upptäcka, att en bitter ironi genomgår dem. Så angifver Claes Hvit intet annat skäl för sin öfvergång till Luthers lära än det, att denna lära fått öfverhand i Sverige; Kristi liknelse om fikonaträdet, hvilket icke bär frukt, får den uttolkning, att orden: bära frukt, blifva liktydiga med afla barn; Ingeborg säger, att alla de gamla systrarna förkasta, men de unga tycka väl om Olai Petri bok om presternas giftermål, och samma jungfru tackar Gud, som gaf henne ”wett” att afskudda sig ”kyskhets twång.” Sammanställer man slutligen dessa scener med den följande, der syster Anna uppträder, skall man lätt genomskåda deras andemening. För Johannes Messenii författarskap talar hans egen uppgift, att han skrifvit en komedi om Gustaf I, hvilken handlar om lutherska lärans införande i Sverige, och detta är just förhållandet med detta skådespel, i hvilken Gustafs historia blott bildar ramen till historien om reformationen. Enda källan för Messenii d. y. författarskap är den nyss omnämnda skrifna titlen; för öfrigt känner man icke, att han sysselsatt sig med poesi. Denna komedi är dessutom till formen lik Messenii öfriga dramer, närmast ”Christmannus,” af hvilken den också kan anses utgöra en omedelbar fortsättning.
D e t är med själfbedrägerierna som med den frejdade galten, som åt upps den ena dagen för att den andra serveras hel och orörd igen. T a g bukt på det, den som han I D e t hjälper ej stort, om också brandsyn går sin husrond hvartenda år, ja, inte en g å n g om den säger ifrån, hvari felet består. D e t är visserligen många, som vilja spela brandsyn i det fallet — och lika många få de finna sig i, att deras anmärkningar bli resultatlösa. Själfbedrägeriet har funnits, alltsedan A d a m sköt skulden på E v a och E v a på ormen, och så länge världen står kommer det att finnas — och k a n s k e skulle mången ej orka bära lifvets börda, om så ej vore. J u s t nu finns det nog mången husmor, som med bekymrad min frågar sig, hvad den stora flyttningsdagen — en kritisk dag » af första ordningen » mer än någon af de beryktade F a l b s k a — skall medföra åt henne, och hvilka nya pröfningar och förskräckelser som vänta henne bakom framtidens fällda slöja Men k a n s k e tänker hon ej alls på, att det finns en annan slöja, på hvilken hon just i detta afseende borde lyfta en flik — en liten flik på själfbedrägeriets tunga täckelse. T y där ej full öfverensstämmelse och enighet råda — och det kan j u hända ibland, att det fattas i förhållandet mellan köket och förmaket — där är det ej för djärft att antaga, att den ena, om icke båda parterna ha orätt. Men som antagligen ingen af dem anser sig själf hafva det, ligger det nära till hands att påstå, att den ena eller båda ha fallit offer för den städse grasserande epidemien, själf bedrägeri. Och förmodligen misstager man sig ej i den diagnosen. T y ack, de båda partierna känna hvarandra ofta ej alls och ännu oftare endast ifrån afvigsidan — och ändå inbilla de sig kanske, att de vända rätsidan till.
Att härtill äfven användas medel, som genom nödig indragning och sammanslående af vissa embeten och tjenster kunna besparas. 3:o Ått, i likhet med milt Förslag vid sista Riksdag, Penningelöntagande Embetsmäns Löner ej blott till hälften, utan fullt ut beräknas efter Spannemålsvärdet. Jag anhåller att detta mitt Memorial remitteras till StatsUtskottet. 2:0 Såsom något verkande Correctiv mot den Finska och Ryska Handeln, får jag den äran föreslå: 1:0 Att Spannmål och Victualier Tullfritt, eller åtminstone emot icke högre Tull, änden Accis-afgift, som erlägges för införsel till Sverige af Finska eller så kallade Finska varor, må utföras från Sverige, med undantag för Spannmål, i händelse af klen årsväxt eller hämmad tillförsel från utländska Orter. Följden af detta Stadgande skall blifva, alt då Norra delen af Sverige täger sina behof af dessa yaror från de närmare belägna utländska Orter, kan Skåne afsätta sitt möjliga Öfverskott af dem lill Utländningen och i bägge fall vinner Riket i det hela. Det skall förekomma, att icke ett sådant missöde kan inträffa, som det, hvilket drabbade Skåne och indirecte hela Landet sislledne vinter, då Jordbrukarne i nämnde Province nödsakades sälja Oxköttet för Den 5 Januarii. 415 4 gånger mindre, än det i Stockholm gälde. I synnerhet hiifver den härigenom uppmuntrade utförsel af Hvete mycket nyttig, ty detta, på Skånska Slättbojorden i allmänhet mer än Rågen, förmånliga Sädes-slag odlas icke en tiondedel så mycket, som det borde, förmedelst befarad brist på afsättning inom Landet. Då jag 181 o hemkom från England, gälde Hvetet der några och 3o Riksdaler RiksgäldsSedlar Tunnan, men i Skåne icke 14 R:dr. Någon gång har handt, alt Hvetet ej kunnat afsättas inom Landet utan för samma pris som Råg. Vid sista Riksdag yttrade dåvarande StatsSecreteraren för Handeln och Financerne, att det kunde vara nyttigt utsätta Premier för utförsel af Spannmål. Innan vi hinna dertill, torde vara bäst börja med tillåten och Tullfri Utförsel.
Cassaräkning icke öfverensstämmer med Stationernes Cassaräkningar: I afseende på hvilken omständighet åtgärd likväl, till rättelse för framtiden, skall år i83o blifvit vidtagen, på sätt Kongl. Förvaltningen af SjöÄrenderne upplyst i dess underdåniga Utlåtande till Kongl. Majit, öfver Rikets Ständers Revisorers samma år afgifne Berättelse. samt 0:0 Att verkliga behållningen icke öfverensstämmer med den i Cassaboken upptagne. Såsom exempel härpå må anföras: att Förvaltningens hufvudbok, enligt dess Cassaräkning, år 1829 slutar med en behållning stor 160,288: 27. 2. bestående i förskotter 165,014: 43* 9- således större förskottssumma än hela behållningen: Men då af Handelshuset Sterky & C:e blifvit deponerade, fastän i Cassaräkningen ej upptagne 4,154: 25. 8. utgjorde den verkliga förskottssumman 158,860: 18. 1.
r Sta t s-Rådets ledamöter, Presidenter och Chefer för Kollegier eller i dessas ställe inrättade verk, Justitie-Kansleren, &'onsiitutiont-ils/ioltels Memorial, .X.o 3!. 3 Cheferna för Tullstyrelsen och för Postverket, Expeditionschefer i Stats-deparcemcnten, Öfver-Ståthållaren, Under-Ståthållaren och Polismästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alia grader, General-Adjutanter, Ofver-Adjutanter, Stabs-Adjutanter, Kommendanter i fästningarna, Ofverstar för Regementerne, SekundCheferne för Gardes-regementerne till häst och fot och för Lif-re. gementcts korpser samt Cheferne för öfrige särskildt för sig bestående militära korpser eller bataljoner, Cheferne för Artilleriet, Fortifikations-, Fältmätningsoch Sjömätnings-väsendet, Ministrar, Sändebud dertill skäl ega.» Och Inbjuder Utskottet slutligen Borgare-Ståndet, att foga sig efter med-stånden i hvad dessa lemnat förslaget utan anmärkning, samt i öfrigt till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga förslaget, sådant detsamma nu är till Riks-Stånden från Utskottet öfverlemnadt. Ståckholm den 10 Augusti 1854. 4 Konslitulions-Utskotlets Memorial, N:o 31, Ant. till Exp.-Utsk. d. 11 Aug. 1854, kl. 1 e. rn. Memorial till Rikets Ständer, med voterings-propositioner, rörande Hons titutions-U t skottets, uti Memorialen N:ris 12 och 25, afgifna förslag till ändring af 28 § Regerings-Formen.
Man har ej engång afgjordt, huruvida de ifrågavande seminarierna skola inrättas med afseende på universitetsbildningen eller på folkskolans. Motionären tyckes afse det förra; men häremot kan med skäl anmärkas att enhet i undervisningen är af mesta nöden vid barnens spädare år, och det var äfven af detta skäl, som de gamla folken använde äldre och mera mognade män till lärare för de yngre barnen, men för den äldre skolungdomen anställde yngre män, som hade mera kraft, om de än saknade de äldres erfarenhet. Dessa folk voro öfverlygade om, att under barnens första skolår behöfdes mera försigtighet vid undervisningens bibringande. Förslaget är vackert till sitt syfte; men omoget. Här är blott en idé, som förfäktas, och för hvars utförande man begärt penningar, utan att hafva tydliggjort sättet för denna idées bringande till verkställighet och utförande; jag hoppas derföre att R. o. Ad. förfar nu på samma sätt, som vid behandlingen af den föreg:de frågan, och bifaller Utsk:s Betänk. Frih. Åkerhjelm, Carl: Till stor del förekommen af den siste talaren, vill jag fästa Ur Adelborgs upmärksamhet derpå att motionen är väckt at Prof. Carlsson och hvilken motion antyder att, för att vinna det åsyftade ändamålet, erfordras 10,000 R:dr, men Prof. Carlsson har icke ingått i någon enda detaille ronde ordnandet af dessa lärare-seminarier, icke huru många platser der skola finnas m. m., och det har då icke för Utsk. varit möjligt att bedöma huruvida den äskade summan varit tillräcklig eller icke. Icke må man kunna begära, att Stat-sUtsk. skall utarbeta idéer, pä detta sätt af motionärer framkastade. Dessutom ber jag att få fästa Ilrnnes upmärksamhet derpå, att det torde väl vara nödvändigt för Stalén att söka stäfja de ständiga pretentionerne pä ökade utgifter och att Stats-Utsk. måste tillse möjligheten att kunna anskaffa anslag lill föremål mera oundvikliga än det ifrågavande. Hr Adelborg: