Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flere äro de metoder, genom hvilka man sökt afhjälpa denna grundbrist. En af de bättre är säkerligen den, som praktiseras af de s. k. föreningar för hemstudier, hvilka, bildade efter en amerikansk idé, hafva nått en betydande utveckling i sitt hemland, i England och Skottland, samt äfven i Sverige vunnit flere lifligt intresserade anhängare. Många känna dem nog till namnet och veta, att äfven Fredrika-Bremer-förbundet här hemma i denna sak tagit initiativ, men hvad de egentligen åsyfta, och huru de äro organiserade, torde för den stora allmänheten vara obekant. Hemstudieraa åsyfta att genom kompetenta lärare och lärarinnor gifva skriftlig, regelbunden handledning åt de kvinnor af olika åldrar, hvilka, utan att ega tillgång till muntlig undervisning, i hemmet vilja fortsätta sina studier. Tillvägagåendet är följande: En ung flicka önskar vinna större säkerhet i något ämne och vänder sig därför till Fredrika-Bremer-förbundet med en anmälan, i hvilken hon redogör för ålder, kunskapsmått m. m. Med denna kännedom om elevens önskningar och ståndpunkt träffar sekreteraren för hemstudierna, i samråd med en permanent komité, aftal med en lämplig lä- rare eller lärarinna. Denna sänder till lärjungen en läsplan, anvisning på böcker, hvarjämte följa råd, huru dessa böra läsas, anteckningar föras o. s. v. Kortare uppgifter för lärjungen att utarbeta på egen hand lemnas sedan af läraren för hvarje gång. Lärjungen insänder till läraren på dessa uppgifter korta svar eller längre uppsatser, allt efter beskaffenheten af de frågor, hon erhållit, eller efter sin förmåga. D e insända svaren rättas utförligare och återsändas till lärjungen jämte nya uppgifter. Kunna de gjorda rättelserna icke af lärjungen fattas, får hon naturligtvis framställa frågor däröfver. Denna undervisningsmetod kan med smärre förändringar användas på hvilket ämne som helst. I svenska språket t. ex. skrifver lärjungen dels uppsatser, dels satsanalyser, dels erhåller hon frågor i grammatik eller i literaturhistoria. I de främmande språken skrifvas öfversättningar från eller till svenskan, begäras grammatikaliska förklaringar, ordeller frasförklaringar. I matematik insändas problem o. s. v. Hvar " fjortonde dag eger lärjungen rätt att insända en skrifning.
Det kan nemligen inträffa, att ett stort gods i utmarken angränsar en mindre hemmansdel utefter en ganska betydlig längd, och att marken å ömse sidor är olika, så alt, då det större godset på den ifrågavarande trakten har alldeles oduglig mark, den angränsande mindre jordegaren deremot intill egoskillnaden har godt bete. Enligt motionärens förslag skulle då det större godset, med begagnande både af sitt stängselvitsord och af den rätt till nedsättning i hägnadsskyldigheten, som ifrågavarande § medgifver, kunna tvinga den mindre jordegaren att uppstänga den större delen af gärdesgården i egoskillnaden; hvilket vore orimligt. — Hvad åter angår Anders Jonssons erinran vid denna §, lärer det vara klart, att likasom i allmänhet lagen åt domarens pröfning Sammansatta Lagsamt Allm. Mesv.- o. Ekon-Utskottets Betänkande N:o 34. 5 endast uppdrager sådant, hvari parter ej kunna skiljas utan tvist inför rätta, har den ifrågavarande § icke heller betagit vederbörande grannar att åt dem, hvdka förrätta stängseldelning dem emellan, äfven öfverlemna att afgöra rörande de anspråk, den ene eller andre af den i meranämnda § antydda anledning kan hafva på nedsättning i hägnadsbesväret, men att något uttryckligt stadgande derom på ifrågavarande ställe ej erfordras. På dessa skal hemställer Utskottet, att nu omförmälda motioner om ändring i S <§ mätte lemnäs utan afseende. 7 § stadgar, alt den, som med egor möter kronopark eller annan skog eller mark, som under kronans omedelbara vård står och icke till nyttjande åt enskild person eller viss menighet blifvit upplåten, bafve ej rätt att af kronan fordra deltagande i stängsel, der kronan ej sjelf fordrar, att stängas skall. Detta undantag från den allmänna regeln har ansetts obilligt af några motionärer, nemligen Lars Rasmusson, Gustaf Hultman från Orebro län och Johannes Andersson från Elfsborgs län, hvilka derföre yrkat dess upphäfvande.
Statsoch BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 1 —vi, bif. af PresteStåndet, IX. s 519, af Bor - 22 gareStåndet, IX s 526, af BondeStåndet, IX. s 529. Bankens hela ställning, om befordrande till trycket af de öfver, upprättade Tabeller. BancoUtskottets Memorial, VI 1. s 701, 702, bif. af BorgareStåndat, IX. s 276, af Adeln, IX. s 281, af PresteStåndet, IX. s 289, af BondeStåndet, IX. s 295. —. —■ om upplysningars meddelande öfver, i anledning af de utgifne Tabeller. BancoUtskottets Betänkande, Yl 1. s 688, 689, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX. s 703, af BorgareStåndet, IX. s 706, af BondeStåndet, IX. s 724, af Adeln, IX. s 799. — Utlåningar, angående, å Guld och Silfver, Metaller eller andra varor. Statsoch BancoUtskottets Utlåtande, VI 1. s XLVI — LV. Hörer till Betänkandet om regleringen af Rikets Penningeverk. — nu gällande beläningssätt, omförändring i, å Guld och Silfver. Förnyadt Utlåtande, VT 2. s 4^7 — 460, bif. af Adeln, IX 3. s 365, af BorgareStåndet, IX 3. s 377, afBondeStåndet, IX 3. s 381. — oeconomiska styrelse, om. RiksdagsBeslutet, §. 18. Barmhertighetsverk. Anstalter i afseende på dem, I 1. s 17, 18. a3 Barnaföderskor, åren 1816 — 1820, II. s 3o6, 307. — mord, om föreslagen ändring i Kongl. Brefvet rörande.
Likaledes hafva, vid öfverläggningen inom Utskottet, röster höjt sig, påyrkande att så väl församlingen som boställsbafvaren skulle ega rätt att om denna klyfning väcka fråga. Utskottet tror likväl denna förutsättning af Domkapitlets yrkande ingalunda böra så uppfattas, som om vare sig boställshafvaren eller församlingen derigenom vore beröfvad rättigheten att väcka fråga om prestboställenas klyfning, om ock härigenom dem lemnäs den anvisning att Domkapitlet är den myndighet, till hvilken de ega att sin önskan härutinnan anmäla; utan lärer Kongl. Maj;ts nådiga mening härmed otvifvelaktigt vara den, att förbehålla Domkapitlet den rättigheten, att, när detsamma finner skötseln af ett större boställe verka menligt på själavården inom någon församling, då påyrka boställets klyfning och derom höra församlingen, fastän någon sådan fråga hvarken af församlingen eller af boställshafvaren blifvit väckt. Denna uppfattning af ordalagen i 6:te punkten måste så mycket hellre vara riktig, som det svårligen låter sig tänka att, derest församlingen förklarat sig villig att uppfylla det för klyfningen bestämda vilkor af kostnadernas bestridande, Domkapitlet, på församlingens eller Prestens yrkande att boställets klyfning, såsom för själavården gagnelig, jemväl måtte försiggå, skulle vilja eller kunna undandraga sig att i ett sådant yrkande instämma. Någon förändring i denna syftning af de i punkten begagnade ordalag ärer således vara utan ändamål. Hvad åter angår sättet för kostnadernas bestridande, och de svårigheter, som utur denna synpunkt ofta lära komma att från församlingarnes sida framte sig; så skulle visserligen motståndet från församlingarne helt och hållet eller till någon del undanrödjas, genom bifall till Matts Pehrssons under 5:te punkten omförmälda yrkande, det Pastorerne skulle sjelfve ansvara för underhållet och nybyggnaden af deras boställen, eller till Herr Selggrens förslag att kostnaden för afsöndringen, efter den delningsgrund, om för orternas olika beskaffenhet kunde vara lämplig, borde bestridas gemensam1, af löntagaren och församlingen.
Om allt som kommit til allmänhetens kunskap ffulle i stillhet förbigäs, myre det et oförläteligt fel emot enskildt och allmän säkerhet, och wi förtjente wära hemmanwarandes starkaste förebräelser som pä nära häll sett och hört hwad de pä afständ erfarit; och det lidande och förtryck, som igenom ökade pälagor dem drabbar, ffulle öka den owilja de redan med skäl hysa, dä just dcsta hittils lågt grunden til det enda, som plägat dem, hwaröfwer de suckat; och som de i denna stund hafwa warit dem bibringade frän flere häll, kunde, som jag säkert förmodar ffer, alla missbruken uptäckas eller ätminstone de fleste, wore oändeligen mycket wunnit och man ffulle igenom kraftig utöfning af Lagarnes skygd för den lidande och deras stränghet emot förbrytare, hos nationen finna en ömhet och beredwillighet äterlifwad, som nu warit snart nära at slockna, och sammandrägt ffulle lifwa allt. Min Riksdagsmans pligt, Nationens ära och säkerhet, wördnaden för Lagarne och mine hemmawarande Medbröders wälfärd, alla desta stora och wigtiga motiver fordra af mig, at yrka detta; mitt stillatigande blefwe en stän. dig förebräelse, och graswen stall ej kunna dölja för efterwerlden den billiga förebräelse, mitt minne förtjente, om jag uraktlätit at tala san. ning, dä det warit min högsta och heligaste skyldighet. k. Oxelberg L:son. Word - Den 26 Iulii. 43? Wördsamt Memorial! Nedan för detta har bäve skriftligen och muntligen inom märt Ständ den frägan warit wäckt at yrka specifik redowisning öfwer allmänna medel af de Herrar och Män, som sedan 1800 är6 Riksdag närmast omgifwit förre Konungen IV person, hwilke ägt denne Konungs förtroende och ofta en dermed ossiljagtig upbörd. Wi undertecknade hafwa hittils ätnöjt ofi med den af wär wärde Taleman, som ock
Efter att sålunda hafva yttrat mig öfver grunderna för Utskts utlåt., skall jag, i möjligaste korthet, framställa några anmärkntr vid tillämpningen deraf och de särskilda anslags-titlarna. Stalén för Generaliletet. Fullkomligt instämmande i Utskis åsigt i afseende på behofvet af ett större antal pensionsrum för inspectionsoch districts-generaler, måste jag yttra åtminstone den önskan, Don j Maj c. m, 34i att tillfälle dertill matte beredas på annat sätt, än genom en minskning af 600 r:dr å deras visserligen icke öfverdrifvet stora lön af 6000 r:dr, och får såsom skäl derför anid ra : 1:0 att, genom en sådan nedsättning, det redan erkända behofvet af pensioner ökas, i samma förhållande , som det för en districts-general blir omöjligt att bespara någon del af sin lön. 2:0 Svenska armeens anciennetetsoch rangrulla upptager för närvar, omkring 1,800 officerare, oberäknadt de blott i armeen qvarstående. Jag frågar: är det för mycket hegardt, om af detta antal, en hvartannat år kan erhålla en lön, något öfverskridande hvad som oundgängligen fordras för hans uppehälle? Och detta blef det högsta, som kunde vinnas, om districts-generalernes antal minskades till o, med 10 års tjenstgöring i denna egenskap för erhållande af pensionsrätt. Betraktar man de utsigter, som t. ex. tolf biskopsstolar och ett icke obetydligt antal goda pastorater öppna för Rikets presterskap, samt mängden af civila embeten, hvilka gifva deras innehafvare åtminstone sin goda utkomst; så måste jag tillstå, att till och med de nuvar. 6 districts-generals-lönerne icke erbjuda något motsvar. åt Rikets försvarare. 3:o I afseende på sjelfva pensionerna innehåller val Utsk:s förslag, att rätt dertill skulle erhållas vid 60 års ålder, och efter 10 års tjenstgöring såsom districts-general; men rangrullan och erfarenheten sälga oss lika bestämdt, att sä goda villkor aldrig skulle få tillgodonjutas. Då jag undantager 15. K. H.
Oaktadt importen af hudar och skinn är för tullinlraden af särdeles betydenhet, hvilket ock, i förening med afseendet å den inhemska boskapsoch la dugårdsskötselns tillväxt, må hafva föranledt den förhöjning i införselsafgifterna till dubbla beloppet, som, uppå Rikets senast församlade Ständers'förslag, deri blef vid 1845 års tulltaxereglering tillvägabragt, har likväl, på sätt ofvan är omförmäldt, någon nedsättning i berörda tullafgifter, nemligen: från 2 sk. å de torra till 1 sk. 8 rst. och från 1 sk. å andra slag till 10 r;st. skålpundet, eller till hvad 1839 års Tullkommitté föreslagit, ansetts vara påkallad af behofvet för inhemsk bearbetning och förbrukning utaf detta råämne, som inom landet icke kan till erforderlig mängd och godhet erhållas. I sammanhang härmed torde böra till pröfning förekomma artiklarne läder och pelsverk, och den oegentlighet, att desse finnas i tarifen på så väl sins imellan särskilta, som från artikeln hudar och skinn afskiljda ställen, upptagne, afhjelpas, så att samtlige ifrågavarande artiklar mätte, till likhet med förhållandet i norska och danska tulltariferna, blifva sammanförda under den allmänna rubriken hudar och skinn. 40 Kongl. MajUs Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Beträffande dervid först de nuvarande tullbestämmelserna för läder, synes, i anseende till den icke betydliga skiljaktigheten i värdena å de flesta slagen deraf, den förenkling dervid kunna göras, att specifikation kommer att äga rum endast af karduanssamt färgade eller tryckta skinn, bland hvilka äfven lämpligen må upptagas pergamentsskinn, med dessas uteslutande å det ställe i taxan, hvarest de nu finnas särskilt specificerade, hvaremot för alla de öfriga rubrikerna föreslås en gemensam tullbestämning.
Utsk. åter dröjt med framkommandet af ifrågavande Mera., har sina många och giltiga orsaker, dem jag för det närvar:de ej vill vidröra, och jag anser att aldraminst Gr. Gyldenstolpe, såsom sjelf ledamot af Banko-Styrelsen, bordt framkomma med anmärknm. Hr Gr. Gyldenstolpe har anfört, alt Utsk. bordt hos Direktma i låne-kontm göra förfrågningar om lämpligheten af de tätare sammanträdena, innan förslaget till R. St. afleranades. Jag anser sådant obehöfligt, emedan Direktma äro parter i denna fråga, och för öf - Den 28 Oktober e, m. 119 rigt var behofvet redan kändt iuorn Utsk. — Den angick egentligen den stora allmänhetens fördelar, och mer hehöfdes icke för att framkomma med förslaget. Uplysningsvis får jag meddela, att inom Utsk. funnits tvenne aktade och ansedda Riksdagsmän från BorgareSt. nemi. Hrr Wijk och Kock, den förre från Götheborg och den sednare från Malmö, hvilka under de samtal, som ägt rum inom Utsk., förklarat, alt Direktma i nämnde låne-kontor borde åläggas att sammanträda 2:ne gånger i veckan, emedan, om icke en sådan föreskrift kommer att ega rum, skola Direktma högst sällan, måhända aldrig, sammanträda ottare än en gång i veckan. Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:s Mern. Gr. Gyldenstolpe: Jag tror icke, att jag, såsom Hr Ami noff påstått, har förevital Utsk., alt det arbetat långsammare än något annat Utsk., utan jag har endast yttrat, alt jag ansett det vara nödvändigt, att, innan R. St. valde Diskont-Direktörer, man hade afgjorl hvad som utgjorde deras åligganden, ty det är bättre alt före valet hafva kännedom om deras åligganden, än alt, sedan de väl blifvit utsedde, tvinga dem till skyldigheter, hvarom de icke hafva någon aning. Det är visserligen sannt, ali en
Genom indelningsverket och de under Cari. den XI:s regering afslutade knekte-contracter, äro jordegarens bördor i och för national-försvaret en gång för alla bestämda; grundskatterna äro det likaledes genom andra Cako den XI:s författningar, genom Kongl. Resolutiopen af år 1743» sorn tryggar jordens innehaf - 42 8 Betänkande om Rikets Penninge-Verk; vare mot statens anspråk på Ökad grundskatt I man af gjorda ny-odlingar; genom de Bondeståndet år 1789 beviljade Privilegier, genom 3723 års skatteköps förordning, som berättigar Kronobönder, att medelst erläggande af sex års grundränta, förvärfva egande-räät till den jord han brukat. Om nu statens fordna Vasaller skulle ön^ ska att blifva jemngoda i rättigheter med sina yngre bröder, de näringsoch handels-idkande sairihällselasserne, eller stadsboerne ; om de nu mera skulle vilja, såsom dem bäst synes, draga all möjlig förmån af den jord, hvartill de förvärfvat egande-rätt , om de för detta ändamåls vinnande» fordra att genom lagstiftningen sättas i tillfälle att göra de säkerheter synbara, sorn de ega att åt en långifvare erbjuda , för att , lika med öfrige medborgareclasser , kunna begagna crediten, hvarföre /skulle det dem förnekas? Det är icke nyttigt, säger man, att åkerbrukaren skuldsätter sig* Men kan det kallas skuldsätta sig, att använda lånade penningar tili förbättring af sin egendom? Och om än en och annan skulle oklokt använda det lian lånat, fördjupa sig i skuld och bereda sin undergång , hvad berättiga:: andra att upphäfva sig till hans förmyndare? Han är icke mera vassal och sin frihet har han dyrt nog betalt. För Capitalisterne vore det icke mindre förmånligt, om lånsökande fastighets-egarekunde göra deras förmögenhetstillstånd synbart. De kunde då, bland flera erbjudna säkerheter, välja, den som bäst anstår dem; antingen den reella och bestämda säkerhet, fastighets-egaren erbju3 1Betänkande om Rikets Pennin ge-Verk'.
Under femårsperioden hafva vid de å länets Östersjökust timade sjöskador Tab. N:o 9. förolyckats fem fartyg; men något menniskolif icke blifvit spilldt. Länets hufvudsakligaste afsättningsprodukter, utom de från bruken och bergverken, äro spanmål, hö, halm samt skogsoch mindre ladugårdsprodukter; och utgöra de förnämsta afsättning sorterna inom länet städerna Upsala och Enköping samt utom länet Stockholm, Gefle, Westerås och till en del äfven Sala. Varubyten förekomma endast vid fiskelägen och i städerna, dervid förnämligast strömming utbytes mot spanmål. Gårdfariliandeln, som bedrifves af kringresande Westgötar och Dalfolk, hvilka förse allmogen, de förre med bomullstyger och de senare med småkräm, fortfar att vara i aftagande. Utom städerna finnes marknadsplats endast i Elfkarleby kyrkoby inom Elfkarleby socken; och hållas inom detta län årligen 8 marknader, nemligen i Upsala 3, en i början af Februari, en i början af Juni och en i början af Oktober månad, i Enköping likaledes 3, en i medlet af Januari, en i början af Mars och en i slutet af September månad, samt i Elfkarleby kyrkoby 2 marknader, en i slutet af Juni och en i början af Oktober månad. Salutorg finnas 4 i Upsala och 1 i Enköping; men på intetdera stället iakttagas några vissa torgTab. Litt.h. dagar, utan är den mer eller mindre betydliga införseln endast tillfällig. A de i tab. Litt. H. på följ. sida uppräknade produkter hafva uppgifvits de utförde medelpriserne under år 1860. 22 Upsala län. Bränvinsminutcring och -utskänkning. Kameralförhållanden. Tnb. Litt. i. Under femårsperioden hafva inom länet funnits minuteringsoch utskänkningsställen för spirituösa drycker, till det antal som tab. Litt.
Den delen af frågan, som är hänskjuten under Riksrätts behandling, ligger utom gränsen för discussionen; men hvad som grundlagt Utskrs anmälan efter 107 §:n, har varit, att Konungens rådgifvare och föredragande icke fästat vederbörligt afseende på den propos., som Konungen sjelf framställt, att, genom en ganska betydlig egen årlig uppoffring, anslagen såsom ränta och amortissement på K. theaterns skuld, bereda densammas afbetalning i sammanhang med theaterns upplösning; då likväl theaterns bibehållande i sitt närvar, skick måste leda till sä stor kostnad för K. M., och möjligen i framtiden kunde leda till kostnad för statsverket. Anmärkntn har således ägt rum gå den grund, att Statsrådets ledamöter icke fästat tillräckligt afseende på detta förhållande, utan tvertom afstyrkt Konungens egen propos. och sålunda befrämjat theaterns fortfarande skuldsättning. Denna skuldsatt ning har dessutom ngt rum på ett salt, som Coust Utsk. omöjligen kunnat förbise såsom olagligt. Regeringen liar nemi. på extra-utgiftstiteln anordnat medel för en tid, som går långt på andra sidan om R. St:s sammankomst; och detta är ej öfversstämmande med det represen», tativa statsskicket och R. St:s förut yttrade åsigter. D c 11 i Juli e. m. Man liar vidare anmärkt mot Utsk., att det framställt erinran i afseende på Konungens rådgifvare i commando,- mål, ehuru han ej finnes omnämnd i 107 §:n. Det vore ett besynnerligt förhållande, om den ansvarighetslag, som gäller för Konungens samtliga rådgifvare, icke utgör eli rättesnöre för rådgifvarnes handlingssätt; och örn det Utsk., som har att pröfva rådslagen, finner, alt en rådgifvare i commandomål har handfat emot Rikets sannskyldiga nytta, så kan jag icke finna, att det skulle vara grundlagsstridig! alt ställa en sådan person under 107 §:n, då denna §, enl. 6 §:n ansvarighetslagen, kan mot honom tillämpas.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Lagutskott den 8 April 1823.. S, D. Föredrogos de af Hederv. Bon . deStåndet till LagUtskottets granskning remitterade, den 4 och 13 sistlidne Martii, på bordet lagde, Memorialer af Riksdags* fullmågtigarne H. Strindlund , från Ångermanland, Anders Danielsson, från Elfsborgs Lån och Nils Insulin från Stockholms Lån , L/igUtskctttts Betiinhandcn. 123 ©rn upphäfvande af de Lngar och Författningar, hvarigenom Sakegares fria val af Rättegångsombud inskränkes; hvarvid Utskottet stannade i det utlåtande, som innefattas uti Betänkandet N:o 36. Herr Borgmästaren Hagander var derifrån skiljaktig och yttrade: 5,Vid jemfö relse af 1734 års Lagstiftning, angående Rättegångsombud , med den, som uti åtskilige författningar sedermera tillkommit, har jag för min del, funnit den förra, sådan den uti 15 Cap. RättegångsBalkeu uttryckts, ega ett utmärkt företräde,” ”Uti berörde Lagrum stadgas helt enkelt; Att man får begagna säsosti Ombud hvar och en , sorn ä.r oberyktadärlig, redlig och förståndig ; och att den fullmägtig t sorn jörledt någon till oskälig rättegång, eller mot bättre vetande drifvit orättfärdig sak m. m. skall straffas med böter elter fän-, geise och förlust af rättigheten att fora andras talan, Uti dessa enkla stadganden har jag trott mig finna en värdig omtanka för så väl Lagarnes helgd sorn enskild mans rätt, och en ädel hyllning af den hos en hvar naturliga önskan» att uti bevakandet af sina angelägenheter , biträdas af den person, för hvilken man hyser aktning och förtroende.
Men besinningen vände snart åter och man måste vara ständigt vaken, då ens väg gick fram mellan ständiga svärdshugg, då ingen visste, när eller hvar han hade att vänta fienden. Syntes om dagen en ridande skara, kanske var ovännen med uti henne. Hördes om natten ett slag på dörren, som gaf tillkänna, att någon stod derute, kanske var det ovännen. Med tänkande sinne gingo våra fäder i striden, med stor själens spänstighet lärde de sig att i ett ögonblick göra situationen klar för sig och draga de slutsatser, hon erbjöd. Deraf följde det kärnfulla, korta, bestämda talet, rikedomen på erfarenhetssatser och ordspråk, som förråder sig i sagorna och än i dag icke alldeles dött ut hos folket i Sveriges landsbygder. Det var en fröjd att sammanträffa och pröfva hvarandras vishet, som när Oden gick att skifta ord med Vafthrudne och med konung Heidrek. En af Eddans sånger består just af dylika erfarenhetssanningar, ordnade till en starkt doftande krans, och den sången kallade de gamle för den “höga sången.“ Med tänkande sinnet skall ej mannen skryta, hellre med hugen försigtig. Då när en klok och förtegen kommer till gården, sällan får varsam skada, ty trognare vän träffar mannen aldrig än manvett mycket. Tigsam och tänksam, tilltagsen vare i striden konungens afkomma. Glad och frimodig finne man kämpen, tills honom döden drabbar. Oklok man alltid tror sig kunna lefva, om han fejder flyr. Men åldern gifver Honom ingen frid; om ock gamarne ge den. Oklok man alla tar för vänner, som vänligt välja orden, men han känner, då han till thinget kommer, att förspråkare har han få. Afväg mycken är till onda vännen, bor han ock vid banad väg; men till god vän ligga genvägar, vore han ock fjerran faren. Bo är bättre, om ock det litet är, herre är enhvar hemma. Blodigt är hjertat hans, som sig bedja skall mat till alla mål. Med vapen och kläder skall du vännen glädja, med det å honom sjelf synes. Gifvande och återgifvande äro vänner längst, om det alltid varder väl. Vännen sin skall mannen vara vän honom och hans vän.