Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna för löntagarne stora fördel, att efter omständigheterna kunna begagna den ena eller den andra pensionsstaten, hvaremot intet vore att säga, om pensioneringen bestriddes endast af arméns egna tillgångar, hade till följd, att de för pensioneringen anvisade medel starkare anlitades än behofvet egentligen kräfde, »utan alt i samma mån befrämja pensioneringens syftemål i Statens intresse, nemi. att underlätta afgången af det äldre befälet och förskaffa armén en för krigstjenstgöringen och vapenöliiingar fullt tjenstbar befälspersonal.» — De tillgångar, som tagas i anspråk af officerare, som, ehuru fullt tjenstbara, afgå med rätt till pension, kunde bättre användas, genom att bereda någon tillökning åt' dem som först efter en längre tjenstetid erhålla afsked. Dessa omständigheter syntes R. St:r ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets organisation och föranleda till den slutsats »att arméns pensionsväscnde icke kunde blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda kunde öfvertaga arméns pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen.» Visserligen kunde härvid åtskilliga svårigheter möta, men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder skulle svårigheterna atlägsnas, och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet. R. St:r anhöllo derföre, att K. M:t täcktes vidtaga de åtgärder, sorn funnos lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för armén, som härofvan blifvit omnämnd. Vid 1862—63 årens riksdag hemställde slutligen Ständerna, att K. M:t täcktes låta höra krigsbefälet och öfrige vederbörande i ämnet, så tidigt före nästa riksdag, att då måtte kunna framläggas »ett så beskaffadt förslag till reglering af arméns pensionering, som uti R. Stms vid 1859 och 60 års riksdag atlåtna underd:ga skrifvelse afsågs.» Emellertid hade Landtförsvarskomitén sarnmanträdt, och bland de ämnen, som blifvit ölverlemnade till dess behandling, var äfven ordnandet af arméns pensionering.
Talmännen, eller, i händelse de af förfall hindrade äro, vice Talmännen ega att, hvar för sin Kammare, utfärda kallelse till sammanträden, ärendena derstädes föredraga, de yttrade meningarne upplaga, reda och framställa, göra propositioner för heslutens fattande, och vidmagthålta ordning vid sammanträdena, allt efter de föreskrifter, denna Grundlag innehåller. Sjelfve ega de dock ej röst vid beslutens fattande och kunna ej heller något annat föreslå, än hvad som erfordras till verkställighet af Grundlagarna, Kamrarnas serskildta beslut, och Kamrarnes arbetsordning. Talman eger ej magt att, utan Kammarens samtycke, något dess sammanträde afsluta. § 117. För protokollsföringen och vården af inlemnade handlingar ansvarar i hvardera Kammaren Sekreteraren. Uti protokollet bör noga antecknas allt hvad rörande riksdagsärendena inom Kammaren förefaller och beslutes. Protokollet skall inför Kammaren justeras, och, likasom ock de utgående protokollsutdragen, af Sekreteraren underskrifvas. § 118. Vid justering af protokoll eller protokollsuldrag kan ett beslut ingalunda ändras, men väl må sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer. Utur ett protokoll må vid justeringen, med Kammarens bifall och den talandes eget begifvande, uteslutas dennes egna uttryck och äfven öfverläggningar, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. § 119. Riksdagsman, som varit frånvarande, då något beslut fattats inom den Kammare, han tillhörer, ege rätt derefter lill protokollet anmäla, att han ej i beslutet deltagit, men må dervid icke uti anmärkningar eller klander af detsamma sig inlåta. / laki 6j£9I! ©O 16 fllOÖ Om val till T (tronföljare, omyndig Konungs Förmyndare, Justitie-Ombudsman, Opinionsnämml, TryckfrihetsKommitté, Fullmägtige och Revisorer. § 120.
De öfrige voterings-propositionerne blefvo med afslag å Utskottets, i sammanhang med en del deraf gjorda inbjudningar, af Ridderskapet och Adeln godkände, med undantag endast af N:ris 16, 71, 93, 158, 160, 162, 163, 167, 172 och 178 samt 72:dre, 159:de, 161:tse, 164:de och 168:de, voterings-propositionernes 2:dra alternativer, hvilka funnos hafva förfallit till följd af Bonde-Ståndets fattade beslut. 3:o De af Utskottet för öfrigt uti ifrågavarande Memorial afgifne yttranden blefvo hifallne, så vidt de utgjorde föremål för Ridderskapet och Adelns beslut, samt lagde till handlingarne i de delar, som endast berodde af andra Riks-stånds åtgärd. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lag-Utskottets den 12 och 15 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 33, i anledning af väckt motion, angående Förliknings-kommittéers inrättande. Prot.-Utdrag den 17 Juli 1851. 393 S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 15 dennes på bordet lagda Memorial N:o 229, i följd af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 164, i anledning dels af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående låneunderstöd för anläggning af jernväg emellan städerne Örebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne. Frän Iiögv. Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning afslogs Lag-Utskottets Betänkande: N:o 33, i anledning af väckt motion, angående Förliknings-kommittéers inrättande. 9. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande N:o 18, i anledning af väckte förslag till en förändrad organisation af Landtförsvaret. S. D.
För de summor, som å kreditivet lyftas, vare räntan likaledes tre procent; dock så att minsta ränte-afkomst, som Riks-banken för kreditiv påför, till en procent af kreditivets hela belopp, efter år räknadt, bestämmes. Med föranledande af det i litt. hj intagna förbud för Filial-bank att beräkna högre ränta eller kreditiv—afgift, än som erlägges i den utlåningsoch kreditivrörelse, som Riks-banken genom Diskonterna för närvarande bedrifver, har Herr Mannerskantz, Adolf Fredrik, i en till Utskottets utlåtande remitterad motion, i hvad förevarande ämne rörer, föreslagit, att nuvarande eller framdeles uppkommande Filialbanker icke, i afseende å räntan på af dem utlemnade penninge-försträckningar, må inskränkas inom andra bestämmelser, än som i allmänna lagen nu äro eller framdeles blifva stadgade för utlåning af penningar i allmänhet. Då Filial-bankerna måste hafva till hufvudsakligt föremål att underlätta rörelsen, men icke att åt aktie-egarne bereda större vinst; så anser Utskottet föreskrifter angående räntefoten vid Filial-banks utlåning böra bibehållas. Skillnaden emellan 5 procent, sorn Filial-bank eger att beräkna sig till godo å sina utlåningar, och 3 procent, hvilka å försträckningen från Riks-banken erläggas, bör vara tillräcklig till betäckande af förvaltnings-kostuader och förluster och jemväl lemna behållning derutöfver till utdelning bland aktie-egarne, och genom erhållande af 1^2 procent såsom afgift för beviljade kreditiv, synes Filial-bank kunna, utan förlust, uppmuntra lill insättning å uppoch afskriltiingsoch deposit-räkning, äfven då, till följd af penninge-ställuingen, insättaren kan ega skäliga anspråk på något högre ränta, än | sorn. under vanliga förhållanden, godtgöres för medel, insatta å nämnde räkningar.
I strid med hvad Utskottet yttrat, anser jag religions-undervisningen ifolkskolorna böra af Presterskapet besörjas. Så länge en Statskyrka finnes och Presterskapet af kommunen aflönas, utgör religions-undervisningen dess första pligt; och denna pligt får icke vika för de verldsliga göromål, som nu åligga Presterskapet. Det är tvärtom dessa, som böra fråntagas Presterskapet, för att sätta dess medlemmar i tillfälle att uteslutande egna sig åt det höga kall, som är dem anförtrodt. För den händelse att motionärens framställning icke skulle bifallas, får jag, i anledning af motionen och med stöd af 34 § Riksdags-Ordningen, hemställa, 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoitets Betänkande N:o 99. att, då, i följd af den vigt, som vid kristendoms-undervisningen blifvit lagd på färdigheten att upprepa katekes-förklaringen ur minnet, hvarom särskildt vitsord vanligen i prestbetygen meddelas, hos folket uppstått den föreställning, att kristendoms-kunskapen består i denna färdighet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af Nådig föreskrift, att i berörde hänseende något vitsord icke vidare må i prestbetygen upptagas.» i\:o ?>?». Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Juli 1857, kl. 1 e. tn. Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande Handcls-Urdningen den 22 December -1846, jemte åtskilliga dermed sammanhang egande författningar, äfvensom om rättighet till fri handel med salt inom riket. Motioner rörande Handels-Ordningen den 22 December 1846, jemte åtskilliga dermed sammanhang egande författningar, hafva blifvit väckta, dels inora Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr P. Muren, Herr A. J. Thomée, Herr R. A. Almgren, Herr Chr. Henr.
Jag för fästa uppmärksamheten derå, att det enda skäl, som Utsk. anfört, utom det, alt frågan icke blifvit af K. M. väckt, är, att vid undervisningsverken i särskilda orter tillfälle äfven skall gifvas till inhemtande af livad som fordras för att blifva en skicklig vexelundervisningslärare. För öfrigt säger Utsk, alt dess yttrande, ”det någon klagan icke i allmänhet forspörjes öfver brist på sådana lärare, ej kan anses vederJagdt genom ett eller annat exempel på motsatta förhållanden. ” Men Utsk. har icke kunnat åberopa något exempel å sin sida. Deremot kan det styrkas, att bristen varit sådan, att en af de större läroanstalterna här i Stockholm sökt tillegna sig underlärare från normalskolan, för att åt dem bilda vexelundervisningslärare. Vidare för jag erinra om inconsequensen deruti, att Utsk. nu åberopat, att icke förr slaget härleder sig från någon K, propos., men deremot några punkter framför tillstyrkt ökadt anslag för de döf? stummas institut utan någon sådan. Vi hafva nyss bifallit den punkten, och jag har deltagit i beslutet, emedan inrättningen utan tvifvel behöfyer tillskott. Men då Utsk. yarit sä frikostigt emot dem, som icke hafva sina fem, tyckes det hafva bort med mera skäl jemväl ihågkomma dem, som äga alla sina sinnen i behåll och genom hvilkas bildning mera nytta torde vara att förvänta, än i afseende å de förra, der vinsten egentligen består deri att visa, huru långt konsten kan bringa den, som naturen lemnat ofärdig; mea detta är en ringa sak emot bildandet af samhällets medlemmar i allmänhet, Jag anhåller om biföll till Frih. Hermelins motion. R. o. Ad, afslog 4?de punkten samt beslöt, på sätt Frih. Hermelin föreslagit, att till den i Stockholm varande normalskola för vexelundervisningens befrämjande skola, utom det förut beviljade anslaget af 2000 rtdr årligen, ytterligare anslås 2000 r:dr årligen. 5:te punkten bifölls. 6:te punkten.
Så t. ex. stod garad koppar i England under innevarande års sommar *) Verkstäderna för marinmetall och messing i Birmingham, den plats i England der denna fabrikation hufvudsakligen idkas, äro anlagda för följande tillverkningsbelopp: Mr. Muntz’ verkstäder 8,000 tons. » Elliots » 4,000 » Andra fabrikanters verkstäder 10,000 » Summa 22,000 tons. till Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 37. 89 till ett pris som — efter evalvering samt med beräkning af den i England gällande rabatt, vid kontant handel — motsvarande 64 öre pr 1 ® Sv., under det. priset å sådan koppar vid Åtvidaberg samtidigt var för de mindre reqvisitioner, hvartill Svenska köpare måste inskränka sig, 71 öre mot kontant och utan rabatt eller 7 öre högre pr Sv. 84 och Schlesisk zink, som i England kostade 16 öre, gällde för Svenska afnämare samtidigt 19 öre pr Sv. Tt. eller 3 öre mera. Prisskilnaden å metallvärdet af ett W messing i legering är således 5 öre till den Engelska fabrikantens fördel i jemförelse med den Svenska (Se \idare 29 Juni 1865, hemtad ur Engelska tidningen “the Economist“.) Den stora kapitalöfvervigten har vida e en tredje följd: att nedtrycka räntan. Det är visserligen svårt, särdeles under en tid af sådana fluktuationer som den närvarande, att med bestämdhet angifva skilnaden i räntefoten uti England och Sverige: dock torde den i allmänhet kunna beräknas vara minst 2 procent högre hos oss. Fortsätta vi på denna grund jemförelsen emellan vilkoren för de båda ländernas messingstillverkning, sä framträder här åter en af de svårigheter, mot hvilka den inhemska industrien har att kämpa. Ombyggnaden af en del verkstäder vid det större Svenska messingsbruket uppgick till en kostnad af något öfver 110,000 R:dr Runt.
Ja, denna anordning skulle äfven från de bildade klasserna tillföra skarpskytteföreningarna flere unge män, hvilka ännu ej fattat nog förtroende till skarpskytterörelsen, för att i någon förenings leder låta inskrifva sig. Indelning och skyldigheter under beväringsmötena skulle för öfrigt vara desamma för skarpskyttarne, som för den öfriga beväringen; så ock skulle de åtnjuta alldeles samma naturaförplägning, ty den mage, som ej under 15 dagar tål vid ärter och fläsk eller kött samt gröt till qvällarne, duger ej till soldatmage, och landet beredes en dubbel vinst, om, för denna mages bättre skötande hemma, 100 rdr rmt erläggas till staten. Hvad öfningarna beträffar, borde de så ordnas för skarpskyttar, som dertill visa sig någorlunda lämplige, att de utgjorde en befälsskola, uti hvilken skarpskyttarne finge lära sig att instruera, exercera och leda trupp. Härigenom skulle under l:a året flere dugliga befälsämnen kunna utbildas, hvilka redan under 2:a året skulle kunna användas såsom instruktörer för den öfriga beväringen. Målskjutning med täflingspris skulle äfven under båda årens beväringsmöten öfvas. Utan tvifvel skulle regementena af skarpskytte-korpserna, med en sålunda ordnad exercis, hafva långt mera nytta, än af de nuvarande bevärings-eliterne, som äro svåra att erhålla och i allmänhet föga lämpliga att till befäl utbildas. Friköpnings - 56 Den 10 Januari f. m. afgifterna komme troligen att utgöra en betydligt mindre summa, än nu, om detta sätt att uppmuntra skarpskytterörelsen antages, emedan, såsom redan antydt, flere beväringsynglingar af de förmögnare klasserna härigenom skulle förmås till inträde i skarpskytte-föreningarna, för att, efter derstädes förvärfvad färdighet i exercis och manöver, under sin beväringsexercis utbildas och användas till instruktörer för den öfriga beväringen.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att den ifrågavar. utgiften härleder sig ej från misshushållning, utan från osedligheten och brotten i landet. Då ett barnamord har skett, eller någon blifvit ihjälslagen eller har supit ihjäl sig m. m. och det anmäies hos landshöfdingen, kan han icke underlåta att anbefalla besigtning å liket. Om nu R. St. hvarken vilja göra anslaget för dylika besigtningar till ett förslagsanslag, eller höja detsamma, ehuru det befunnits otillräckligt. följer deraf, att K. M. antingen skall taga de bristande medlen från besparingar, hvilkas tillräcklighet man icke kan lita på, eller ock låta dylika besigtningar verkställas endast så länge penningarna räcka, men derefter, åtminstone under 4^de qvartalet af året, lemna liken obesigtigade, ehuru många menniskor då kunna finnas ihjälslagna eller misshandlade, och våldsverkarne med detsamma otili talade, emedan Ständerna icke gifvit några medel. Jag tror icke, att meningen kan vara sådan oell yrkar således uppförande vid detta mom. af 3ooo r:dr såsom förslagsanslag till medicolegala besigtningar. Frih. Cede rström; Det är desto angelägnare, att det ifrågavar. anslaget blifver förslagsanslag, som det icke är möjligt att bestämma till hvad belopp det kan uppgå. Förslaget om den underd. skrifvelsen hoppas jag R. o. Ad. afslår. Då hastiga dödsfall inträffa, är det nödvändigt, att besigtning å den döda kroppen verkställes, på det utrönas må, örn brott dervid blifvit begånget eller icke. Det kail visserligen hända, att besigtning kan finnas hafva varit öfverflödig; men ofta kunna brott sålunda upptäckas. Jag anhåller om propos. lill afslag å mom. samt uppförandet af 3ooo r.’dr såsom förslagsanslag för medico-legala besigtningar. Den 11 Augusti e. m. Gr. Cronhjelm:
Om detta Aker - Den 3 Juli. 455 bergs prof blifvit godkändi, oell Riksmyiitet derefter stämplats, så hade allmänheten dermed sannolikt varit ganska illa belåten; ty de flesta begagna icke förstoringsglas och än mindre föra de det med sig. Granskning af dylika sedlars riglighet skulle föijagteligen hafva för de fleste, blifvit omöjlig. Under sådana förhållanden, kunde fullmäktige icke tillerkänna^ Akerberg oftanämnde pris. BankoTJlsk. har icke eller ansett Akerberg vara deraf förtjent, emedan Utsk. i motsatt fall icke kunnat undgå, alt tillstyrka Imns belöning med de utsatta 8000 r:dr. Men, säger Gr. Sparre, Akerberg bör hafva någon ersättning, för det han icke instämt bankostyrelsen, hvartill han, enl. Gr:ns åsigt, kunnat hämta anledn. af de ordalag, R. St. rörande honom vid sistförtlutne riksdag begagnat. Derföre har Grin tillstyrkt, alt ytterligare 1000 r:dr måtte lemnäs Akerberg utöfver 3,179 r:dr, han af banken redan uppburit. Dermed skulle inteKnnnat vinnas, än att man visade en oförtjent frikostighet emot Akerberg, och att kommande Ständer skulle betagas all pröfningsrätt af ansökningar frän honom om ytterligare ersättningar. Deremot lemnäs Akerberg utväg öppen, alt om dessa ersättningsanspråk vid vederbörlig doraslol, anställa rättegång mot bankostyrelse!], helst jag icke finner Utsk. hafva deremot gjort något förbehåll. 1 England dedman håller sig lill ordalagen, skulle denna utväg icke vara af Akerberg betagen, och jag befarar, att så äfven är förhållandet inom vårt fädernesland. Det kunde då inträffa, att, fastän R. St. förkjaral sig icke vilja lill pröfning upplaga flera ansökningar, från Akerberg, skulle dock vederböride domstol icke kunna underlåta att upptaga Åkerbergs stämning. Såvida domslolarne hysa enahanda åsigter med Gr. Sparre, kunde R.
Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att Rikets Ständer ej gjort det annorlunda, än de bordt och kunnat. De hafva lika litet beslutat Canalen, sorn hvarje annat privilegium, hvilket skall af enskilte utföras. Jag tror, att förhållandet är sådant i alla länder. I England garanterar Parlamentet alla beviljade rättigheter till Bolag; men jag tror att, om ett sådant Bolag går under, står Parlamentet lika litet i ansvarighet för sitt beslut, sora Rikets Ständer kunna ställas till ansvarighet derföre, att de, på väckt motion inom RiksStånden och Proposition af Kongl. Majit, beslutat lemna vissa förmåner åt ett CanalBolag. Ett sådant beslut vöre en orimlighet, ty ingen kunde underkasta sig det. Det är orätt, det är ett oriktigt uttryck, att göra det till Rikets Ständers Beslut, och att, i följd deraf vilja påbörda dem en rättsförbindelse, som från ingen synpunkt kan åläggas dem. Del sä - 86 Dea 26 Mars f. m. ges, att Rikets Ständer, i följd af Beslutet, mot Bolaget hafva förbindelser af mera vigt, än de ziffer-förhållanden, som sedermera uppstått. Jag bekänner ännu en gång, att jag ej är öfverbevist om dessa förbindelser. Hvarje privilegium till enskild man är en sådan uppmuntran. Privilegium utgör förbindelserne, intet annat, Så snart någon kan bevisa mig, att i detta privilegium står något, som Rikets Ständer ej uppfyllt, skall jag vara den första att tillstyrka bidrag för Bolaget; men jag har ända till trötthet för Ridderskapet och Adeln visat, att Rikets Ständer mångdubblat hvad de åt Bolaget lofvat. Man uppgifver värdet af Canalbyggnader i England, Frankrike och i Holland; man åberopar, att Engelska Parlamentet år 1822 lemnade ett lån af 2 millioner Pund Sterling till sådane företag; att i Frankrike Staten lemnar 4 millioner årligen till Canaler; man säger, att i England hälften af landets areal är genomskurit af Canaler; och man vill bevisa, genom dessa delars öfverstigande folkmängd och cultur, att Canaler dertill varit orsaken.
Man har här yttrat, alt utom Konungens Rådkammare skola finnas personer med förmycket inflytande. Månne icke Konungar äro menniskor? Månne icke de äfven behöfva en vän? Eller skall den tunga regeringsbördan förneka dem, hvad de mera än hvarje annan menniska behöfva? Man har yttrat, att ett allmänt missnöje skulle finnas, att det isynnerhet visade sig vid riksdagens början. Jag kan äfven intyga, att en missbelåtenhet yttrade sig inom landet vid riksdagens början; men den härrörde från fruktan för hvad som skulle ske. Och hvarifrån kom denna fruktan? Jo! från sqvallret. Den kom derifrån, att inom Konungens Rådkammare ingenting kan tilldraga sig, som icke genom tidningarna kan misstydas och omskapas, och det verkar missbelåtenhet och fruktan; men denna fruktan är till en del försvunnen och missbelåtenheten är borta. I alla länder yttrar sig missnöje; men granskom hvilket missnöje som förtjenar afseende! Icke förtjenar det afseende, som kommer från den, hvilken har en rättegång och klagar öfver, att Högsta Domstolen dömt honom emot. Icke förtjenar det missnöje afseende, som föres af dem, hvilka klaga öfver, att Regeringen i befordringsväg icke rättar sig efter deras åsigter och fordringar; icke heller lärer det missnöje förtjena afseende, som yttras af possessionater, hvilka, sedan de förstört sina underhafvande, vid ett kommande missväxtår kasta skuggan på Regeringen och säga, att det är Regeringen och Ständerna, som förstört dem. Deremot skall det visa sig, att trefnad och välstånd finnes hos den bonde, hvilken har en husbonde, som unnar honom att lefva jemte sig. Missnöje finnes icke i allmänhet hos Svenska allmogen, ty den känner sin frihet; och äfven om missväxtår inträffa, är allt bemödande att verka missnöje hos den stora allmänheten förgäfves, om Regeringen äger tillfälle att afhjelpa nöden. Allt annat missnöje bör bevakas, så att det icke bryter ut, men i öfrigt föraktas.
Jag vågar derför förnya den förut gjorda, af Eders Kongl. Maj:t uti Rådig Proposition den 30 Oktober 1856 gillade framställning derom, att Expeditions-Sekreterarens lön må förhöjas till 4,500 R:dr samt Registratorslönen till 3,000 R:dr, samt att dessa belopp må på ordinarie stat definitiv uppföras. Om följande förhållanden tillåter jag mig dervid att i underdånighet erinra: Expeditions-Sekreterarens lön är nu 3,500 R:dr. Denne embetsman innehar icke någon annan befattning och kan med de nu ökade göromålen icke hinna att sköta någon sådan. Alla andra Expeditions-Sekreterare aflönas med 4,500 R:dr. Det var endast genom votering i förstärkt Stats-Utskott den 30 November '1857 som Eders Kongl. Maj:ts Nådiga förslag om samma aflöning för Justitie-Kanslers-Expeditionens Sekreterare nedsattes från sistnämnda belopp till 3,500 R:dr. Sistnämnda lönebelopp är, när löntagaren är gift — såsom nu är och nästan alltid varit förhållandet med denna befattnings innehafvare — otillräckligt, äfven med iakttagande af yttersta sparsamhet. För Registratorn i Justitie-Kanslers-Expeditionen nedsattes jemväl det af Eders Kongl. Maj:t föreslagna lönebeloppet 3,000 R:dr till 2,500 R:dr, efter votering i förstärkt Stats-Utskott ofvannämnda dag. Detta belopp är lägre än mindre sysselsatta vederlikars. Då nuvarande innehafvaren är gift och har flera barn samt icke kunnat underhålla sig och familj med 2,500 R:dr, har det tillåtits honom att jemväl bestrida annan befattning. Men de ökade göromålen inom Expeditionen fordra numera, om de med behörig drift skola skötas, att denne tjensteman odeladt använder sin tid för desamma.