Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ju mindre det missnöje, hvarmed de sednaste Judelöi fattningarne här i landet emottogos, kan a oses vara en hemlighet, och ju btydsammare det i sakens närvar, skick lärer vara för Kronans ministrar att i detta mål taga initiativet, desto lämpligare måste jag anse det vara, att R. St. här icke inskränka sig lill den lättare utvägen alt klandra hvad som skett, ulan fasthellre underkasta sig älvenlyret af den svårare, som är att föreslå i detalj de stadgaoden, hvilka förmenas böra inträda i de klandrades ställe. Ju bestämdare den form är, i hvilken dessa förslag framträda, desto mindre sätter man landets Styrelse i förlägenhet, och desto större och ädelmodigare andel åtager man sig sjelf i de missnöjen, dem hvilka åtgärder sorn helst kunna framkalla i en angelägenhet, der så mäktiga enskildta intressen äro i verksamhet. R. St. hafva makten : de hafva råd och lägenhet alt något vedervåga: Kronans anseende tål icke att ytterligare blottställas.” Förslaget lyder sålunda: s *• ”Inom Riket född eller bosatt Jude skall hädanefter vara ställd i lika rättsförhållande med öfriga Svenska undersåter, enligt Svensk lag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och förmåner som Svensk undersåte i allmänhet tillkomma, utan andra inskränkningar än dem Rikets grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämma, eller ock denna förordning särskildt stadgar: hvaremot sådan Jude så väl för sin person som för sin egendom och näring eller rörelse är underkastad Svensk undersåtes skyldigheter och åligganden. § 2. Astundar Jude sig annorstädes bosätta än i Stockholm, Götheborg, Norrköping eller Carlskrona, bör underd. ansökan hos K. M. derom göras, med uppgift om ändamålet Den »4 April f. m. för den sökta bosättningen; hvarefter K. M., sedan vederbör. embetsmyndigbeter, så ock borgerskap eller magistrat blifvit hörde, vill särskildt i nåder besluta, huruvida den ifrågaställa bosättningen må äga rum eller icke. § 3.
De åtgärder, som till följd af den sålunda föreslagna förändringen skulle erfordras, täcktes det Utskott, som kommer att behandla frågan, föreslå: och vågar jag hoppas att, sedan nu rättvisare grunder för bevillningens utgörande förefinnas, och följaktligen beskattningen å ifrågavarande verk kan såsom bevillning lämpligast utgå, förslaget må vinna Rikets Ständers bifall. Slockholm den 8 November 186*2. C. J. Stensén. Häruti instämma Nils Petersson. Paul Andersson, N. M. Pelersson, från Kalmar län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Nils Petersson från Calmar län, om ändring uti § 24 af gällande Kongl. Förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Vid sislförflutna riksmöte väckte, ibland andra, äfven jag en motion, angående ändring uti § 24 af Kongl. Förordningen angående miuutering och utskänkning af bränvin. Denna blef af Utskottet på svaga skäl och med ringa majoritet afstyrkt, och då samma missförhållande qvarstår nu som förr, anser jag mig föranlåten att förnya samma motion. Ofvannämnde § 24 stadgar att £:delar af de minuteringsoch utskänknings-afgifter, som inflyta i städerna, tillfalla desamma och de som inflyta från landet i hvarje län, utdelas till landsförsamlingarne efter hvarderas folkmängd. Obilligheten och orättvisan af detta lagstadgande har vid tillämpningen mea hvarje år allt tydligare framstått, emedan det är en känd sak, att bränvinsminutering och utskänkning i städerna tilltagit till en förr ej anad höjd, hvartill skälen äro lätt begripliga, nemligen att stadsboerna funnit sådant med sin fördel öfverensstämmande och dessas intressen äfven synas underlättade af vissa myndigheter, såsom till exempel Taxerings-kommittéerna, då dessa genom orimligt hög taxering gjort al! bränvinshandel på landet i det närmaste omöjlig, under den vackra täckmanteln af att minska konsumtionen af spirituosa på landet. Detta sker tyvärr ej, utan städerna förse numera med bränvin icke allenast sina egna, utan jemväl landsbygdens konsumenter.
En hvar som gör sig mödan att närmare undersöka och granska alla de förhållanden, hvilka inverka på rättsenlig upplösning af frågorne, så väl om rättigheten att disponera Hufvudtitlarnes besparingar, som verkliga användandet deraf, skall säkerligen ej kunna annat än högeligen ogilla det förfarande, hvarigenom man vill hvälfva all skuld för hvad, som vid en flyktig anblick kan synas klandervärdt, på de Konungens Rådgifvare, hvilka varit i verksamhet under tidskiftet från 1834, ehuru grunderna till det mesta, som nu utgör klandrets föremål, blifvit lagde genom successivt förut vidtagne, från Rikets Ständers beslut härrörande och af föregående Konstitutionsutskott godkände åtgärder, och ehuru de Rådgifvare, dem man nu velat belasta med hela massan af anklagelser, för de inträffade bristerne deruti, ej ega annan delaktighet, än att de någon gång och det jemväl i mindre vigtiga fäll, samt då fråga uppstått om verkställighet af redan förut fattade beslut, funnit sig befogade att tillstyrka sådane dispositioner pä besparingarne, hvarigenom det endast varit möjligt alt bereda tillgångar för behof, hvilka, om de iemnats ouppfyllde, ej blifvit utan menlig inverkan, någon gång på enskild rätt och välfärd, oftast på handhafvande af ordning, verksamhet och drift i de allmänna ärenden, hvaraf en eljest måhända oundviklig vanvård skulle hafva förorsakat Statsverket oberäkneliga förluster. Hr Justitieombudsmannen vill icke medgifva någon åtskillnad emellan årliga arfvoden och bestämda lönanslag å Stat. Den undfaller likväl icke någon, som betänker de förras temporära och de sednares permanenta, till varaktiga rättsanspråk föranledande, egenskap. Rikets Ständer allena hafva vid 1834 års Riksdag, genom sina anvisningar af ständige löner på Hufvudtitlarnes besparingar, gjort sig skyldiga till sådane, dem i öfrigt icke tillkommande, dispositioner af dessa, som Hr Justitieombudsmannen sökt tillvita Konungens Rådgifvare, och för hvilka han emot dem gjort påståenden om ett bland de hårdare straff, som Ansvarighetslagen bestämmer.
Inbjudningar till Med-Stånden från Bonde-Ståndet: — till Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, att förena sig i Borgareoch Bonde-Ståndens sammanstämmande beslut iilver 144:de punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel: VI. 204, A. 204. — till Presteoch Borgare-Stånden, att instämma i Bonde-Ståndets beslut öfver 33:dje punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141, (Presteoch Borgare-Stånden alslogo inbjudningen). — att förena sig i Bonde-Ståndets beslut i afseende å 7:de §:n af Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 2, med förslag till lag om enskilda banker, utan rätt att utgifva egna bank-sedlar: VI. 260, A. 261. — att förena sig i Bonde-Ståndets beslutade afslag å Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 3, i anledning af motioner angående förändring af lagens stadgande om ränta: VI.
Extra medel och Uppbörderj och om den utgör förlustj afföres såsom utgift å öfver skottsmedlen; Och ehuru det utan svårighet skulle låta sig göra att såsom afkortning å Restantierne uti Räkenskaperne upptaga kurs-difference 3 kan Stats-Contoret likväl så mycket mindre tillstyrka bifall till den föreslagne förändringen, som kurs-förlust, då sådan inträffade, derigenom skulle komma att påföras ett annat år än det till hvilket den egentligen hörde, och någon fördel deraf i räkenskapsväg icke eller torde vinnas, helst nämnde hars-förlust i alla fall, ehuru på en omväg, skulle komma att af öfverskottsmedlen godtgöra s. Hvad Revisorerne, i afseende å uppförande på Clereciets och Läroverkens Stat, af Proste-Tunnan i Vestra Fernebo Contract föreslagit, är en fråga som, derest tillgång för berörde utgift icke skulle kunna under tiden beredas å Kronans behållne tionde-spanmål i orten, allena beror på Rikets nästsammantradande Ständer att pröfva och afgöra. Angående den å öfverskotten afförde kostnad för utmyntning af koppar-skiljemynt, hafva Revisorerne trott, att dylike kostnader, då de uppkomma, borde uppföras bland utgifterne å Riks-Statens 8:de Hufvud-Titel å anslaget till: "Transportkostnader m. m. för Stats” Verkets Koppar och Jern så vidt densamma ej kan i allmänhet und”vikas derigenom alt kopparn försäljes och koppar-skiljemynt vexlas af ”Rikets Ständers Bank;” men som någre så beskaffade kostnader, sedan koppar-skiijemynts-preglingen numera verkställes för myntverkets räkning, icke vidare torde förekomma, lärer någon särskild åtgärd i berörde hänseende för det närvarande icke erfordras.
Ständer afgifva omständelig berättelse om förhållandet; och har, med underdånig anledning häraf, Kongl. Kammar-Collegium, uti skrifvelse den g sisth October, anmodat Konungens Befallningshafvande föranstalta om Laga Syn och undersökning af Domare och Nämd i KronoFullmägtiges och innehafvarens närvaro , till utrönande huruvida innehafvaren sina skyldigheter, så i anseende till hemmanets byggnad och häfd, som får-afvelns underhållande, fullgjort, derom ock Syne-Rätten borde sig utlåta ; hvarföre Konungens välbemälte Befallningshafvande begärt att Herr Lagmannen ville denna syn och undersökning , så fort ske kan, utsätta och företaga och Undersöknings Protocollet sedermera insända. Till följe häraf och då Herr Lagmannen Sylvander i Nåder blifvit förordnad att förestå Landshöfdingetjensten i Hallands Län , och han således till undertecknad extra Domare aflemnat förrberörde skrifvelse, blef, efter förut skedd anmälan hos Konungens Befallningshafvande om terminen, på stället syn och besigtning å förr» berörde lägenhet företagen, och efter det Ting och Tingsfred blifvit lyst, inställde sig innehafvaren af hemmanet, Bruks-Patronen Välborne Herr Anders von Wahrendorff, samt i egenskap - Den 7 Juli. 867 skap af Krono-Fullmägtig, enligt förordnande af den 16 nasti. Juli, Krono-Befallningsmannen Herr Assessoren Nils Lundeqvist. Sedan Konungens Befallningshafvandes förrberörde skrifvelse blifvit uppläst och Herr Brukspatron von Wahrendorff tillkännagifvit, att Herr Borgmästaren G. Kierririan i lifstiden, enligt Kongl. Brefvet af den 2 1 Juli 175 2, under åborättighet innehaft Lindön , samt Herr GeneralLieutenanten in. m. Baron
Kammarkollegiet eller Krigs ... jag vet inte rätt ... har varit beskedligt emot honom. Men jag undrar, att han slår under sig egendomar i alla landsorter: inte bara vid Kungsör, utan också i Sörmland: ja, i hela riket. Har han inte arrenden ända bort för fan i våld på skarpa Uppland, i Sollentuna? det är då en ekonom till karl, den Hörstadius! Så pinar han sin arma kropp med att åka på bondkärra och flacka allt sitt liv mellan sina arrendegårdar, och se efter och se efter. Det måtte vara ett förbannat efterseende, att sköta hemman i alla landsorter. Och när han skraltar så där omkring, är han ändå så tvär emot sin egen lekamen att han endast njuter vatten. Hörstadius är västgöte, däri ligger knuten; det är då en egen nation till folk! Men vad jag berömmer hos honom är att han skall vara så rättskaffens och beskedlig mot alla sina tusen rättare, drängar och spektorer; så att han till slut lär plåga ingen mer än sig själv. Tag in seglet! hissa flagg! Nej, mindre martyr är man som förare av en ångbåt. Kom hit! kom och styr! jag går ned. Nu är ån ända fram till Arboga klar och lätt att hantera sig i. Styrmannen kom på befallning, kaptenen lämnade honom rodret, gick själv därifrån bort över däcket, och kom så trappan utför till de undre hemvisterna, där toddy som bäst stod och rykte. Även punsch ägde rum. Det var afton. Solens fe hade redan västerut sjunkit ned i famnen på Kungsörs ängar, men ett mörkrött purpurskimmer hängde ännu kvar på skyn; det var den sista klädebonad, som den sköna kastat av sig, innan hon lade sig att slumra under täcket. Tusentals långa rödblå streck gick ut ifrån skimret; många av dem randade vattnet, och även några låg stänkta på ångbåtens artiklar. En mjuk hand rörde vid Alberts skuldra. Han stirrade upp ifrån de röda strålarna, som han en lång stund stått och betraktat, hur de gungade och flydde ovanpå den vattrade vattenytan. Det var Sara, och hon sade viskande: gå nu härifrån: jag skall i stället vakta både dina och mina saker ända tills vi kommer i land med dem.
Prop. om Statsverket 48S3. 41 Transport R:dr 110,078: 16. 2. b~) ersältningsanslaget till Söderköpings och Norrköpings f. d. Hospital, 1,202 R:dr 26 sk.; c) ersättningsanslaget för jordförlust genom väganläggningen vid Lyckeby, 1 tunna 14 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde af 8 R:dr 30 sk.; (!) ersättningsanslaget till Skaraborgs Regemente, 193 tunnor 12|- kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde, å 6 R:dr tunnan, af 1,160 R:dr 14 sk. 3 r:st, äfvensom värdet af de samma Regemente tillkommande 30 kappar kronotionde-spanmål, eller 7 R:dr 24 sk. 4 r:st.; e) ersättningsanslaget till Lyrestads och Fägreds prestgårdar, 55 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde af 330 R:dr; och /) den till Hjelmare kanal-holag utgående räntan af Lilla Skillinge, i kronovärdi upptagen till 2 R:dr 30 sk. 7 r:st.; hvadan, med rättande derjemte af åtskilliga emellan Riksstaten och räkenskaperna nu befintliga smärre skiljaktigheter, på denna Hufvudtitels anslag till ersättning för »Jordförluster genom kanaloch väganläggningar» komme att qvarstå: Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. Som vid verkställd fördelning vederbörande embetsverk emellan af den summa, stor 10,000 R:dr, hvilken Rikets sednast församlade Ständer anvisat att, i stället för de af Statsmedel dittills åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente anordnade ljuspenningar, hvilka komme alt upphöra, användas till gratifikationer åt dylika tjenstemän och vaktbetjente vid samma embetsverk, Kongl. Maj:t i Nåder tilldelat: Civil-Departementels Expedition
Om och huruledes andra utvägar till dessa utgifters bestridande kunde beredas, synes deremot icke hafva kommit i öfvervägande; men att sådana utvägar alldeles saknats, är nu ej heller uppgifvet, än mindre styrkt. Enligt dessa åsigter kan jag icke undgå att oförändradt fullfölja anmärkningen i denna punkt, såsom den blifvit i mitt förra memorial omständligen framställd. 11 :de Punkten. Anmärkningen emot den rådgifvande åtgärd, i följd af hvilken, den 23 Januari 1836, beviljades ifrån Nionde hufvudtiteln ett lånunderstöd af 5,000 R:dr Banko för iståndsättande af Häradshöfdingebostället Alleqvia på Gottland, bemötes i förklaringen med en framställning om behof vet af detta lånunderstöd, hvilket, efter hvad slutligen säges, kunde anses hafva främjat ett allmänt nyttigt, för Hufvudtiteln icke främmande ändamål, så vida derunder iståndsättande af ett till åbyggnad och jordens bruk alldeles förstörd t liäradshöfdingeboställe skäligen borde begripas. Men härmed lärer anmärkningen ej vara vederlagd. Nionde hufvudtitelns anslag är, med uteslutande af andra ändamål, endast bestämdt för åkerbrukets „ handelns och näringarnes befrämjande , derunder dock ingalunda måtte kunna begripas den eljest obestridliga fördelen för innevånare i ett härad och för rättssökande i allmänhet, att, såsom här i fråga kommit, tingshus må byggas och liäradshöfdingeboställe, der det finnes, iståndsättas, så att det kan bebos af Domaren, hvilken för öfrigt ensam har nyttan af bostället och dess brukande. Endast i sistberörda hänseende synes ett bidrag eller lånunderstöd från nämnde hufvudtitel vara ett för densamma icke alldeles främmande ändamål.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har, till följd af särskilda remisser, att meddela utlåtande öfver åtskilliga dels inom Höglofiiga Ridderskapet och Adeln, dels inom Yällofliga Borgare-Ståndet och dels inom Hedervärda BondeStåndet i ofvanbsrörda ämne väckta motioner, nemligen: l:o af Herr vice Talmannen P. Murén (Nio 55 i 3:dje motionssevien), som åberopat ett af honom vid riksdagen 1856—1858 under motionsnummern 70 i bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll intaget och af dåvarande Allm,änna Besvärsoch Ekonomi-Utskott i Betänkandet N:o 99 behandladt memorial innefattande yrkande, att hvarje välfrejdad och öfver sig och sin egendom sjelf rådande person måtte medgifvas att, hvar honom bäst synes, ensam eller med biträde af andra, idka handel och handtverk, utan annan allmän inskränkning, än att anmälan göres hos ortens administrativa myndighet om tid och ställe, der näringen skall utöfvas; dock att trän denna oinskränkta frihet undantoges de fall, der det allmänna har pligt att genom särskilda försigtighetsmått och s. k. politieföreskrifter sörja för säkerheten till lif, helsa och egendom. Motionären, som i sin nu gjorda framställning sökt ådagalägga rigtigheten af grundsatsen om arbetets frihet och rättigheten för hvar och en att på ärligt sätt bereda sin utkomst, har, under uttalande derjemte af den förhoppning, att det under sednare tider bättre utvecklade begreppet om näringsfrihet skulle nu på ett mera verksamt sätt understödja hans åsigter, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, det Kongl.
Såväl 1851 sora 1853 års Revisorer hafva anmärkt, att granskningen af Kongl. Fångvårds-styrelsens räkenskaper väsendtligen försvårats deraf, att Kongl Styrelsens hufvudböcker stundom icke öfverensstämde med de öfver special-redogörelserna för de särskilda inrättningarne upprättade omslut, äfvensom att de sednare ofta afveko ifrån de afslutade räkenskaperne, utan att af hufvudböckerna eller räkenskaps-omsluten någon förklaring öfver olikheten inhemtades; hvartill komme, att hänvisningar från nämnde omslut till räkenskaperna dels saknades, dels ock, der de funnos, ofta voro ofullständiga eller felaktiga; såsom stöd för hvilka anmärkningar Revisorerne anfört åtskilliga ur så väl Kongl. Styrelsens egna hufvudböcker, som de särskilda inrättningarnes räkenskaper hemtade förhållanden; och som på sätt Kongl. Fattigvårds-styrelsen, öfver berörde anmärkningar hörd, jemväl medgifvit, de af Rikets Ständer anmärkte skiljaktigheter emellan redogörelserne och de deröfver upprättade omslut äfvensom bristande, eller felakliga hänvisningar icke äro med ett fullständigt bokföringssätt öfverensstämmande, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, ätt uti aflåtande underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta i nåder meddela vederbörande förständigande derom, alt vid upprättande och afslutande af så väl Kongl. Fångvårds-styrelsens, som särskilda under dess inseende stående inrättningars räkenskaper, erforderlig tydlighet och fullständighet varda iakttagne. Stockholms Stads Krono-räkenskaper och Länens landsböcker 5 so. (1853 års Rev.-Ber. pag. 106.) Revisorerne hafva anmärkt, att ehuru landsböckerna upprättades efter ett den 19 Oktober 1850 i nåder faststäldt formulär, med de förändSih. till R. St.
1840 blifvit afgifvet, men i brist af förklaring deröfver ingenting afgjordt förr, än den 16 Febr. 1842, då iteration af Advokatfiskalen följt, hvilket den 18 Febr. 1843 blifvit upprepadt; hvarefter all åtgärd hvilat till den 18 Aug. 1846, då nästa iteratum framkommit; att ett af Hofrätten den 6 Dec. 1839 remitteradt mål väl först blifvit handlagdt den 19 Mars 1840 och derefter den 20 Okt. 1842, men sedan icke förr än den 25 Aug. 1846, då påminnelse skett om upplysningar, som vid näst föregående tillfälle varit infordrade, men uteblifvit; . . , , . , att ett åtal, anstäldt efter remiss af den 15 Januari 1841, blifvit börjadt med memorial den 3 Febr. samma år, men derefter, i brist af förklaring, hvilat utan påminnelse till den 16 Febr. 1847 , , att ett efter remiss af den 16 Dec. 1841 anhängigt oell forst genom memorial den ~8 Okt. 1842 handlagdt mål derefter hvilat till den 20 Okt. 1846, då påminnelse gjordes om bristande förklaring; att i de följande målen, upptagna i den ordning, försummelserne blifva kortare, iorteckningen på detta sätt fortgår till N:o 40, der några dagar fela i ett års dröjsmål med atals anställande; hvaremot i det nästföregående målet försummelsen räckt från den 18 Dec. 1845 till den 29 Mars 1847 (och således i alla der förutgående ännu längre); att bland uraktlåtna åtgärder, i anledning af uteblifna domböcker från Underrätter, an märkta under 35 särskilda nummer, förekommit: att saknaden af domböcker från en domsaga för år 1835, efter att hafva i December månad 1836 ådragit
Utskottet åligge ”då, att samtelige RiksStåndens tankar till ”ett helt Utlåtande i möjligaste måtto sam - Den 22 Februarii f. m. 45 ”manjemka, och, om oförenliga skiljaktig”heter finnas, elem derjemte till samtelige "RiksStåndens behandling anmäla.” &c. — 7— Göras nu anmärkningar vid ett Utlåtande, som innefattar tillstyrkande af en Kongl. Proposition, så skola ju de sammanjemkas, och det följaktligen kunna inträffa, att en Konungens Proposition ftmändras och blifver helt annorlunda, än den från Konungen utgått. Jag vädjar derföre lill de här närvarande Ledamöterne af ConstitutionsUtskottet, der vi ofta, i följd af otydligheten uti de nu varande stadganderne, haft ganska bekymmersamma öfverläggningar, om icke ändring är nödvändig för att få en klar och bestämd mening uti ifrågavarande fall. Friherre Cederström, Jacob: Erfarenheten har visserligen visat att någre Ledamöter inom RiksStånden sökt af följande ord (Friherre Cederström uppläste några ord utur 1 mom. af 56 § RegeringsFormen) draga den slutsatts, att äfven öfverläggning om en af ConstitutionsUtskottet tillstyrkt Kongl. Proposition skulle i Stånden kunna äga rum; men hvar och en, som läser lugnt, finneratt der endast är fråga om enskilda motioner. Jag finner derföre icke något skäl att nu öppna vägen för att kunna vid första Riksdagen afslå en Kongl. Proposition, då man betager Ståndet rättighet att afslå hvad ConstitutionsUtskottet i följd af enskild motion tillstyrker. Häri kan väl jemkningar ske, men ej rent afslag äga rum. I öfrigt har 46 Den 22 Februarii f. m. här blifvit uberopadt, att vid denna Riksdag alsia" blifvit af åtskilige Stånd förklaradt för O o gemensam tanka; men erfarenbeten af öfverträdelser utaf bestämda föreskrifter kunna aldrig åberopas såsom lag, och så länge vi äga en sådan måste vi rätta oss efter densamma och ej efter prasjudicater. Således hvarken kan eller bör Herr Hjertås förslag antagas, och jag protesterar deremot.
Uppå anmälan af futtmäftige i dtifögätbsfontoret, att be för anffaf Slaj:t, enligt futtmäftigeö tittifa gjorba bcmftältan, mebgifmit, att titt inlöfett förfallna räntefuponger å betta tån finge titt beraö nominal* belopp emottaga^ i altmänna uppbörbett famt i mån af tillgång tnlöfaö af tanbtränterierna utom af bet i ©todtjotmö län. ftprelfe fig titlbragit febait fifta 9tilgbag. 69 Sill Beftribanbe af foftnaben för åtflilliga ruftningsåtgärber år 1864sJdjn™9 *bet pafma befjutom 379,950 5R:br 95 öre blifmit å bet f, !. mittbrc frebitioet bittöet. Ipftabe. ©eban Ötongl. sDlaj:t faftftällt be af diilctS fen afl förfantlabe @tän Söiajit å berörba lån utebbclat ©in nåbiga garanti, ©ebermera par boel blifmit af ^ultmältige tilllännagifmet, att omförmälba battlirpuS af bet fontrape Iftäntefammareit, par för frågans utrebanbe en färfftlb fouiité marit tillfatt od) i ämnet afgifmit betänlanbe, pmillet btif Öfter bet reban genom Ölo ngt. ötungörclfeu beit 9 ©eptetnber 1857 af^oftrenli’1- ftabgatö ffplbigpet för allmänna meri od) inrättningar jamt emb etå mpn