Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län att öfversända ansökningen och handlingarne till Konungens Befallningshafvande i det andra Länet, hvilken sistnämnde har alt, sedan gäidenären blifvit börd och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt utslag meddela och till förstbemälde Befallningshafvande insända, för alt borgenären, emot lösen, tillställas, äfvensom att, uppå borgenärens i enahanda ordning skeende ansökning och derest fordringen är utmätningsgild, låta utslaget till verkställighet befordra och derefter de indrifne medlen till samma Befallningshafvande insända, för att till borgenären, emot vederbörligt qvilto, öfverlemnas. Borgenär vare alltid, så framt hans ansökning skall till någon åtgärd föranleda, pligtig att förskjuta b vad, som till bestridande af nödige kostnader i målet erfordras; äfvensom expeditions-hafvanden vid det Lands-Canzli, hvilket ombesörjer utslagets verkställighet, må ega att derför såsom arfvode sig tillgodo beräkna en half för hundrade af det, som indrifves. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Februari 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Febr. 1841. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den i3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förtydligande af 1 Cap. 2 SStraff •‘Balken och Kongl. Brefvet den ä5 September tyyy. (Lag-Utsk. Bet. N:o 66, Uti. N:o 126 och Mern. N:o 151.) S. A. K. Efter att hafva, för deras del, beslutat en så beskaffad förklaring af 1 Cap. 2 §. Straff-Balken och Kongl. Brefvet den 25 September 1777, att ej Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N:o 233. 531 någon må häktas för brott mot 5 Cap. 1 §.
Utskotten anse det ”ifrågavarande stadgandet vara tydligt och ”klart derutinnan , att då bevis, rörande vederhäftighet, meddelas, må för hvarje så”dant bevis, ehvad en eller flere personer ”uti samma betyg omförmäles, högre lösen ”icke fordras, än 24 sk. B:co, till följd ”hvaraf, och då den anmärkte olika tydningen af Författningens föreskrift innefat - Den 7 Maji e. lii. "tar ett missbruk, hvaruti rättelse, uppåan"mälan hos vederbörande, genast kunnat och "bordt följa, Utskotten finna någon serskild "förklaring öfver detta stadgande, icke vara "af behofvet påkallad.” För mig synes det, att Utskotten nog likgiltigt behandlat denna fråga, och utan att närmare öfverväga hvad jag uti min förenämnde Motion anfört. Bland annat har jag citerat 2:ne högre Embetsman, af hvilka den ena contrasignerat 1821 års Expeditionstaxa, som båda ansett ifrågavarande punkt om lösen för vederhäflighetsbevis icke vara nog tydlig, och kunna förklaras efter enskildas afsigter. Dessutom har en aktningsvärd och för oegennytta känd Domare, som innehar säte och stämma på Riddarhuset, förleden höst sagt mig, att han tydt Taxan så, som borde 24 sk. betalas för hvarje person, hvilken i ett sådant bevis inbegripes. Och helt nyligen har jag erfarit, att en viss Domare i landsorten än i dag tyder Taxan lill sin fördel, och påskrifver lösen för ett vederhäflighetsbevis, som upptager 3 personer, 1 R:dr 24 sk. B;co. Utskotten deremot anse det ifrågavarande stadgandet vara tydligt och klart, hvilket det dock icke är. Till följe af hvad jag nu haft äran anföra, och för att förekomma alla möjliga misstydningar i framtiden, öfverlemnar jag till Piidderskapets och Adelns rättvisa bedömande, om det Den 7 Maji e. m. icke varit mera lämpligt och i sin ordning af Utskotten, att föreslå tillägg af dessa ord:
Derjemte och enär å de, genom Kongl. Brefvet den 8 October 1834» förskottsvis anslagne 5o,ooo R:dr B:ko 20,000 R:dr blifvit lyftade och till största delen utlånte mot Reverser med godkänd borgen, behagade Kongl. Majit, i afseende på återgäldandet af desse undsättningslån, Nådigst förordna: 1:0 att de böra ofördröjligen genom Kongl. Majits Befallningshafvande i Länet hos innehafvarne uppsägas, och, så fort efter uppsägningstidens förlopp ske kan, behörigen infordras; hvarvid på Kongl. Majits Befallningshafvande finge bero, alt för den Låntagare, som emedlertid i serskild stadgad ordning blir till erhållande af byggnadslån berättigad, låta undsättningslånet likvideras genom de från Riksgälds-Kontoret utfallande lånemedlen; 2:0 att för undsättningslåneil räntefrihet åtnjules intill deras förfallotid; men att, derest något lån skulle behöfva indrifvas genom lagsökning, allmänna lagens sladganden skola tillämpas i fråga om så val ränta från lagsökningsdagen, som lagsökningskostnad; 3:o att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande borde tillse, det den af Stats-Verket lyftade förskottssumman 20,000 R:dr må varda oafkortad till Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 jfan. 1340. q5 Räntekammaren återlevererad, så snart de utlånte medlen kunnat inflyta eller indrifvas. 114:o angående de så kallade stora och lilla Kreditiven. i835 den 4 April i underdånighet anmäld. Stats-Kontoret om innehållet af Rikets Ständers skrifvelse försländigadt. 115:o i fråga om bestämmande af grunderne för Hof-Stats-personalens pensionering. i835 den \ April i underdånighet anmäld.
Apothekare-privilegii-priserna, hvilken amortering skulle verkställas genom cn successiv förminskning af priserna. Priserna skulle falla med vissa proc. hvart 10:de år. Delta förutsätter intet annat än en serskilt öfverenskommelse mellan köpare och säljare, hvarigenom priset möjligen icke stegrades. Det andra förslaget var alt Apothekare-societeten sjelf skulle genom bidrag amortera dessa ackorder, men det har Apothekare-societeten alldeles afsagt sig och förklarat sig bestämdt icke vilja ingå på. Apothekarne anse ackorden vara deras enskilda egendom, med hvilken lagstiftningsmakten icke har att sig befatta. Elt, tredje förslag var att Statsverket skulle öfvertaga amorteringen. Ett sä beskaffadt öfverlagande innebure intet annat än en ren present lill de dåvar. Apothekarne, emedan privilegiioch ackords-köpen nog sedan skulle upkomma igen. Således vinnes intet med en underd. skrifvelse i ämnet, saken är naturlig, att privilegii-priserna finnas, de innebära sin stora nytta; och jag anser att Ständerna icke böra önska deras afskaffande, och derföre yrkar jag fortfarande afslag å Ulsk:s betänk. Den 18 Juni e. m. 141 Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad yttrade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att sedan Hr von Hartmansdorff som först yrkat bifall lill Utsk:s hemställan afstått derifrån och instämt i Frih. Palmstjernas yrkande om bifall till hvad Ulsk. hemställt, med uteslutande af orden: ”i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Hr General-direktören m. m. Ekströmer i sådant afseende afgifne grunder”, endast 2:ne yrkanden återstodo, åsyftande det ena afslag å Utsk:s hemställan och det andra bifall derå med nyssnämnde ords uteslutande. Hr Bråkenhjelm: Jag kan icke påminna mig att Frih..Palmstjerna yrkat bifall till Utsk:s förslag med den ifrågavar. jemkningen. Frih. Palmstjerna: Det förhåller sig så som Hr Bråkenhjelm säger att jag icke yrkade bifall, men om R. o.
I öfverensstämmelse härmed få Utskotten alltså hemställa: l:o att Rikets Ständer mätte medgifva, att såväl samtlige städerne i riket, med undantag af Slockholm, som häraderne må varda alldeles befriade från byggnad och underhåll, ej mindre af nuvarande häkten, än ock af de nya cellfängelserna, äfvensom från fångunderhållet och bevakningen i desamma, emot skyldighet för städerne och häradet ne att, der så fordras, till stats-verket afträda sina äldre häkten med tillhörande jord och åbyggnad, eller, i händelse häktet finnes inrymdt i byggnad, som jemväl till andra, för fängelseväsendet främmande, behof användes, och så vida samma häkte icke fortfarande kan för sitt dittills varande ändamål begagnas, till stats-verket erlägga ett emot fängelse-lokalens värde svarande lösningsbelopp, och derjemte kostnadsfritt upplåta lämplig lokal för det nya fängelsets uppförande.” ”Hvad derefter beträffar den af Kongl. Maj:t ifrågasatta enahanda vilkorliga befrielse för häraderne från skyldighet att bygga och underhålla tingshus, hvilken skyldighet dem för närvarande åligger, så torde härvid böra tagas i betraktande, att allmänna lagens stadgande uti 26 kap. 4 § Byggninga-balken, att hvart härad skall å vanlig tingstad bygga tingsbygg - Staisoch Lag-ulskottsts tillåtande, N:o 38. 5 nili}» bestående af en stufva, så stor som tarf vas, och två kamrar, icke kan innefatta förpligtelse för häraderne att uppföra och underhålla sådane tingshus, som afses uti de vid Justitiae Statsministerns ofvanberörde memorial fogade förslag lill reglering af fängelserne och domsagorne i riket, och hvilka tingshus jemväl skulle komma att å ålskillige ställen innefatta boställe för häradshöfdingen. Efter samma förslag skulle vissa bland häraderne komma aLt emellan serskilda domsagor fördelas, i hvilken omständighet jemväl synes ligga ett ytterligare hinder för tillämpningen af ofvanberörde lagstadgande.
St:s und. skrifvelse af den 10 Nov. 1834, dessa medel.äro för Rikets försvarsverk anvisade, och redan emellan titlarna fördelade; så skulle, genom deras förflyttande på K. Krigscollegii stat, emot att en motsvarande summa från Krigscollegii förra anslag afdroges, en bestämd och alldeles omotiverad minskning af 3:dje hufvudtitelns tillgångar i det hela uppkomma, hvarföre jag önskar, att dessa medel må bibehållas ofön-yckta under 3:dje hufvudtiteln, på satt R. St:s ofvanåberopade skrifvelse af den 10 Nov. 1834 afser, och anhåller jag om propos. å afslag å detta' först uti Utsk:s sednast afgifna betänk, väckta förslag. Hr Le fi en: Inom hela 3:dje hufvudtitelns område, sådan hon till Ständerna blifvit öfverlemnad, befinner sig ett reform-förslag, nemi. den reform, att från Ingenieur-corpsens Den ii Augusti e. m. 33g anslag för fäslningsbyggnader föra 12,000 r:dr öfver på Topographiska corpsens stat, emedan denna corps redovisar sina medel inför Kammarrätten; men genom en besynnerlig händelse lärer Utsk. icke gifvit akt härpå, utan afstyrkt öfverföringem. Det vore eljest en reform, som är rationel, nyttig och allt för litet kostsim, ty den kostar intet; men liar den nytta med sig, alt utgifterna komma att föras under vederbör, titlar, så att, när man vill veta hvad Topographiska corpsens arbeten kosta, så behöfver man icke sammanblanda detta lind hvad fästningarnas underhåll kostar. Delta afslig är af den besynnerliga art, alt jag icke kan hitta på något ord, sorn vore passande att uttrycka det. Om Stäuderne med denna motsträfvighet söka motverka afven de minsta reformer, ifrån Styrelsen väckta ; huru skall det då gå med de stora reform-förslagen, när ett sådant, som detta, icke kan vinna bifall, sorn är fullkomligen rationelt och kostar ingenting?
Nästa dag var det sorg öfver Sveriges land, sorg öfver vida delar af jorden. Fredrika Bremer var död. EN FISKARHUSTRUS ROMAN. Vid utkanten af fiskläget stod en liten stuga på en låg kulle af hvit sjösand. Den var ej byggd så, att den kunde stå i led med de jämnhöga, prydliga, regelrätta husen, som omgåfvo den breda, gröna platsen, där de bruna fiskgarnen torkades, utan tycktes liksom vara utskjuten ur räckan och flyttad bort på sandhögen. Den fattiga änkan, som uppfört den, hade varit sin egen byggmästare, och hon hade gjort sin stugas väggar lägre än alla andra stugors och dess branta halmtak högre än något annat tak i fiskläget. Golfvet låg djupt nere i marken. Fönstret var hvarken högt eller stort, men räckte ändå från taklisten till jordytan. För spiselmuren och gåskätten hade det till sist ej kunnat blifva någon plats i det enda, trånga rummet, utan för deras skull hade små fyrkantiga utsprång måst tillmuras. Den stugan hade ej som de andra stugorna sin trädgårdstäppa med krusbärsbuskar, omslingrade af åkervinda, och fläderbuskar, halfkväfda af kardborrar. Af all fisklägets växtlighet var det blott kardborrarna, som följt med ut på sandkullen. De voro granna nog om sommaren, då de hade friska, mörkgröna blad och de krokuddiga korgarna fylldes med högröda blommor. Men framåt hösten, då uddarna hårdnat och fröna mognat, försummade de sitt utseende och stodo hiskligen fula och torra med de söndertrasade bladen höljda i en bedröfvelsens skrud af dammig spindelväf. Stugan hade aldrig mer än två ägare, ty i mer än två släktled uthärdade den ej att bära det tunga taket på sina väggar af rör och ler. Men så länge den stod, ägdes den af fattiga änkor. Den andra änkan, som bodde där, hade mycken glädje af att betrakta kardborrarna, framför allt om hösten, då de blefvo torra och vidhängande. De påminde då om henne, som rest stugan.
D e ha utbytt slefven mot mejseln. D e anse det helt säkert icke under sin värdighet att smeka en förfinad smak, men de älska ännu mera att tillfredsställa ett konstförfaret öga genom färgernas väl afvägda verkan och liniernas mjuka harmoni. Och de ha intet att afundas bildhuggaren, som knådar den klibbiga leran eller hugger den hårda marmorn. H v a r finner man ett material, som är smidigare än svinflott, som lydigare formar sig under fingrarnas tryck? Och hvilken målare skulle kunna återgifva ett vinterlandskaps sorgsna blidhet — de bruna linierna af dess träd och dess 85 snötyngda himmel — sannare än denne mä- stare af spisen, som målat träd i bechamellsås på ett stycke späck. Man vänder sig gripen ifrån denna melankoli i flott för att — jag hade s i när sagdt smaka på en annan tafla, en marin, där ryska flottan (i socker) gungar på lätta vågor (af gelatin) — en verklig idyll, så förtjusande att man kunde äta upp den. Icke långt ifrån detta sjöstycke skakar en amiral A v e l l a u (i socker) handen på Frankrikes amiral (i nougat). Intet kan vara mera ägnadt att komma patriotiska strängar att vibrera, och mer eller mindre konstnärligt utförda, betyga dessa herrar hvarandra öfverallt sin vördnad. Man får se dem i karamell, i gelatin, men framför allt i späck, och det går så långt, att man efteråt knappast kan smaka på en fläskkotlett, utan att länka på dem båda. Ett monumentalt verk bär namnet » R y s k a flottans emottagande i Toulon », och man kan inte föreställa sig nå- gonting mera upplyftande än åsynen af dessa sjömän, som hälsa hvarandra från däcket af siua sockerskepp. Dock ha artisterna af slefven-mejseln äfven behandlat ämnen af mindre aktuell natur: man får se en Venus i nougat kämpa med en Cupido i karamell, och en konstnär har med innerlig pietet framställt den heliga jungfrun i mandelmassa.
Fullmägtige hade derigenom blifvit i tillfälle att collectivt sig i ämnet förklara och att på ett fullständigare sätt, än en enskild medlem af dem nu kunnat åstadkomma, redogöra för sina åtgärder. Då sådant likväl icke skett, har jag ej bort undgå att här uppträda till samma åtgärders försvar. Skyldig aktning för det RiksSt., hvars dyrbara förtroende tillskyndat mig den lyckan att under loppet af en längre tid innehafva ett medborgerligt embete inom detta verk, ålägger mig dessutom den förbindelse att inför samma RiksSt. ådagalägga, om jag som dess fullmägtig uppfyllt min pligt; och det är för mitt handlingssätt under utöfningen af detta embete, jag här höjt min röst. H. R. o. Ad:s egen rättskänsla bestämmer nu resultatet, — och jag skall ej misskänna den. För mig återstår i allt fall det egna medvetandet om den renhet i afsigter, den aktning och lydnad för de af R. St. sjelfva fastställda former, som styrt mitt handlingssätt och, som, oberoende af alla andra bevekelse 8 H. 22 f i -o Den 5 J u ni e. m grunder, äu den fria öfvertygelsens, äger i sig sjelf bin egen belöning. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: En af Riksg.cont:s Fullmägtige, Hr Uggla, har redovisat för Fullmägtiges af StalsUtsk. anmärkta åtgärder i afseende på silfverlånet. Han har visat, att tiden emellan första och sednare lånekungörelsen blef lång derföre, att det första låneförsöket misslyckades och de politika tilldragelserna på continenten gjorde deL mindre lämpligt, att ånyo uppträda med ett låneförsök. Han har äfven visat, att arne månaders tid vid första låneförsöket funnits tillräcklig för att sprida underrättelser derom till Europas penningemarknader, och alt denna tid i anseende till årstiden var den lämpligaste, emedan hittransporten af silfret eljest kunnat komma att ske på sena hösten, i följd hvaraf den hade medfört betydligt högre kostnader i assurancepremier.
Att din ögon måga blifva öppne öfver detta hus dag och natt; öfver det rum, som du lofvat hafver, att ditt Namn der vara skall; att du ville höra den bön, som din tjenare på detta rum görandes varder. Så hör nu dins tjenares, och dins folks Israels bön, som de bedjande varda i detta rum; och hör dertill ifrå det rum, der du bor i himmelen; och när du hörer, att du ville ock nådelig vara. Om någor syndar emot sin nästa, och honom varder en ed pålagd, som han svärja skall; och den eden kommer för ditt altare i desso huse; Att du ville då höra af himmelen, och skaffa dinom tjenare rätt; att du ville vedergälla dem ogudaktiga, och gifva honom hans väg på hans hufvud, och gifva dem rättfärdiga rätt; och att du gifver honom efter hans rättfärdighet. Om ditt folk Israel för sina fiendar slaget varder, efter de emot dig syndat hafva; och de omvända sig, och bekänna ditt Namn, bedja och begära för dig i desso huse; Att du ville då höra dertill af himmelen, och vara dins folks Israels synder nådelig, och låta dem komma uti det land, som du dem och deras fäder gifvit hafver; Om himmelen tillyckt varder, så att intet regnar, efter de emot dig syndat hafva; och de bedja i detta rum, och bekänna ditt Namn, och omvända sig ifrå sina synder, sedan du dem ödmjukat hafver; Att du då ville höra dem i himmelen, och vara dina tjenares och dins folks Israels synder nådelig, att du lärer dem en god väg, der de uti vandra måga; och låter regna på ditt land, som du dino folke gifvit hafver till besittning. Om en hunger varder i landena, eller pestilentie, eller torka, brand, gräshoppor, gräsmatkar; eller om deras fiendar i landet belägga deras portar; eller eljest någor plåga eller krankhet;
Constit.Utsk., följande samma bana som de närmast föregående beträdt, funnit sin åtgärd i detta ämne böra begränsas inom completterandet af ståndsrepresentationen, bibehållen, har likväl, i motsats till de häraf uppkomna sparsamma resultat, Utsk. sökt att, genom föreslående af landtdagars inrättning och af hufvudgrunderna för deras befattning och organisation, provincialvis i National-* församlingen införlifva flera samhällets vården och krafter; åberopande Utsk. härom ett särskildt, under denna dag afgående ketänk.” Jag hade trott, att då Utsk. så öppet uttalat sin princip, bade förevar, betänkande icke ensamt, utan i sammanhang med betänkom landtdagar bort föredragas, äfvensom jag för mia del hyst den öfvertygelse, att då en princip, så öppet som här skett, blifvit af Utsk. framställd, det varit Ståndens rätt att mot denna princip •gpla anmärkntr, såvida den icke gillades, och ogillandet ligger deri, att Stånden såsom sin gemensamma tanke förklara sådana anmärkn:r , ty ett individuell omdöme om Utsk:s princip eller förslag kan ej leda till något resultat; men deremot tror jag en af Ståndet uttalad gemensam tanke, hvarigenom dep princip ogillas, hvarpå Utsk. byggt sitt förslag, är hvad sorn afses och står i öfverensstämmelse med 56 §:s sednare mom. Jag kan således ej finna annat, än att Hr Gr. o. Landtm, gjort fullkomligen rätt, då han tillåtit denna discussion; hvarföre Hr Gr. o. Landtmälven torde tillåta, att anmärkningarna, såväl emot betänka premisser, spm emot dess resultater, må blifva föremål för propos, till utrönande af Ståndets gemensamma tanke, Åtskilliga yttrade härtill deras bifall. 422 Den i3 October e. ro. Gr. von Fersen: I strid med mitt förra yttrande har här blifvit sagdt, att enligt 56 §, jemnförd med 84 § Reg.F., en sådan propos. ej kunde göras, som jag anhöll, att Hr Gr. o. Landtm, matte framställa.
Tyglad af förnuft och samvete, utgör hämnden ofta en oskyldigt lidandes vederqvickelse, då gagnlösa statsinrättningar och fala eller fega embetsmän förstöra ända till hoppet om upprättelse af offentliga myndigheter. Ja, religionen sjelf tyder på och helgar hämndkänslan; ty herren Gud Zebaoth hämnas ju fädernes missgerningar på barnen, allt intill tredje och fjerde led. Den egenskap, som jordens folk knäböjande prisa och tillbedja hos det högsta väsendet, må väl icke fördömmas hos menniskan, som blifvit skapad efter dess beläte, minst hos den svarta, hvilken såsom afart anses och behandlas af sina hvita kristendomsbröder1. TOLFTE KAPITLET. Det är en grundsats, införlifvad med all statsrätt, att regenter, som röra sig inom öfverenskomna banor, äro för sina personer utan ansvar och oantastliga inför annan domstol, än allmänna omdömets och häfdernas, huru illa de än må styra land och folk. Visserligen är det icke utan exempel, att när de stormäktigste ända till dess yttersta utsträckning vilja begagna denna företrädesrättighet, det illa styrda landet och det illa handterade folket gripa till den utväg, som Lafayette kallade den heligaste bland alla folkens rättigheter, den: att resa sig. Men misshandlingen måste gå bra långt, innan de arma folken kasta sig in bland bränningarna mellan det elaka regementets Schylla och hvälfningarnas Charybdis; och erfarenheten i de flesta samhällen visar, att tålamodet vanligen går ännu längre. Från oantastlighetsregeln finnes likväl flera ganska väsendtliga undantag. Om, t. ex., den regerande försöker, att medelst någon statskupp upplösa samhällsfördraget och utom detsamma bryta sig en ny bana; om han tillitar beväpnade styrkan, i uppenbar fejd mot egna landsmän; och om han med rikets fiender förenar sig emot landets barn, för att med våld göra sin vilja gällande, emot deras och landets lag o. s. v.; så har han i och med detsamma ryckt undan stöden för sin oantastlighet och underkastat sig styrkans rätt, till hvilken han sjelf vädjat. Carl I, Ludvig XVI och Carl X hade alla försatt sig i denna belägenhet.
Men dä deremot de inom Swerige i denna wäg tillförene widtagne anstalter icke äro för ändamälet tillracklige, och för att följa den Principe, hwilken Ständct ansäg wara med billighet och rättwisa enligast, nemligen, att hwar och en, i man af dest förmäga, eller de Förmäner och det beskydd han inom Staten begagnar, mä bidraga till understöd för Rikets Förswarare, när de igenom deras tjenstgöring blifwit satte utur ständ att widare sig sjelf - Drn 17 Äpril. 619 sjelkwe försörja; Alltsä och emedan enahanda grundsatts, som nu smförmäld ar, blifwit följd wid utstakandet af de för Bewillningcn redan af samtelige Riksstånden an» lagné grunder, förestår Prcste-Ständet för sin del, det mä hwarje Swenst Man intill rasta Riksdag ärligen till Wadstena Krigsmanshus Cassa erlägga twa Procent af den summa, som enligt den blifwande Bewillnings För, ordningen i Bcwillning pä honom belöper, de likwäl har, ifrän undanragne, hwilka förut aro förbundne att till UmnaTets-krikemans Easian con-ribrnra. Uti hwilket Förslog de respectivc Medst inden skulle wördsamt och wänligcn inbjudas att sig med Preste-Standct förena, hwar jamte -ofmstrb rörde betänkande stall äccrförwilas till Stats-Utstotrei , som af de gjorde Anmärkningarnc bö^ undfä deli-lt S. D. Efter fulländad granskning af Riksens Hög, löstStänders Consiitutions-Ulskotts -afgisne Förslag till Tryckfrihets Lag, jemte Utstottcts uti Memorial af den 10 nästledne Januari! förcflagne fbräneringar och ti/läggningar i berörde Projekt, stadnade Prcste-Ständet, uppä derom gjord proposition, uti det beslut, att ofwanförrnäl te Tryckfrisets