Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dä jag närmare undersökte willkoren hwarmed denan uppoffring war förenad, mäste jag äter skäga, hwad äe hyttan, hwad är afstgren, med benna motion? Kan Grefwe Os la 6ae<lis, som sjelf den 15 sistledne Junti förklarade att, "En längre erfarenhet och den »vidsträckta handläggning Skönsta Allmo» gens förtroende honom förskaffat, dä i egenskap af god man han öfwerwarit en mänad af derwarande Enstlfres-sörrätkningar och deraf sätt be tillförlätligoste dewiö att delning af jord emellan Krono och och Frälse 8 olika Hemmantal i samma byar, är tili »örlust för de förra af minst en tredjedel, pä somliga ställen ännu mera; ock) som i följe deraf understallte Ridderstapets och Adelös omprötwande, huruwida en refning wsre möjlig, hwad tid dertill fordrades, och till hwars stada den stuste bllfwa om ej till Bondens, tom nu skulle äterlemna hwad under Konung Larl Xll:s olyckliga krig och den deraf uppkomne folkbrist, dä nära tre fierdebelar af all Frälsejord i Skäne läg öde han sig orättwlst tillkräkta! Kan, tänkte jag, Grefwe Os I» Qa^clis, som wet allt detta, som högtidligen sagdt det in ör Högloft. Ridderskapet och Adeln, kan wäl han töresta det uttryckliga förbehäll af ali jords refning och förnyadt Hemmantal, efter den grund Konung och Ständer stadga, läsom ett mebel till sinnenas förening wid en allmän uppoffring af rättigheter?
Om detta icke kunnat lara sig verkställa här i landet i saknad af dertill dertill erforderliga medel, sä har man likmäl sökt dels att ordna hwad redan funnits, dels ock att underlätta möjligheten för framtida åtgärder, ledande till enahanda nial. Ofwertygad om wigten deraf, att de personer, som inmanas i allmänna häkten, för att derutur smara pä anklagelser för lagbrott, icke der utsättas för madan att utgå i det fria lifwer långt mera försämrade till tänkesätt och seder, än när de första gängen beträdde fängelset, har Kongl. Maj:t anbefallt Kammar-Collegium, att frän Landshöfdingarne infordra sä wäl berättelser om Länsfängelsernes bessaffenhet, som ock yttranden om möjligheten att der inrätta celler, hwilka yttranden borde atföljas af ritningar och kostnadsförstag till vesta fängelsers ombyggnad eller utwidgning; och har Kongl. Mast äfwen föressrifwit, det borde Dest Befallningshafwande undersöka härads-fängelsernes bessaffenhet, och, sä framt de ej öfwerensstämde med Lag och gällande Författningar, ofördröjligen widtaga de åtgärder, som till de möjligen befintliga olägenheternes afhjelpande i laglig ordning funnos nödige. Efter en förbättrad plan har ock ett nytt Länsfängelse blifwit upfördt i Engelholm, hwarigenom mera utrymme minnes i det tränga fängelset i Christianstad. Sedan de ä Carlstens fästning började större befästningsarbeten beredt tillfälle att der sytzelsäna flere fängar, har Kongl. Maj:t icke allenast förordnar om ett större antal lifstidsfängars förflyttande dit ifrän Malmö fästningsoch arbetsfängelse, man ock anbefallt inredningen af flere hmalf till fäng-logementer och fängarnes förplägning genom en särskild mat-inrättning; hwarigenom detta fästningsfängelse numera kommit i ett förbättradt skick, och nu torde morswara hwad man af ett dylikt kan, enligt ännu gällande grundsatser för fängwärden, (Riksdags-Derittlelse, i8-jo). ^ begära.
A t t det unga sinnet förbittras och stelnar i hat till lyckligare lottade, tänker ej ens den världserfarna värdinnan på. H o n har j u nog att sörja för, då hon skall se till, att serveringen är comme il faut. H o n förstår nog, att det ej passar att åt de unga kavaljersämnena bjuda lemonad och små- barnsslisk, starkare skall det vara. Hvad sen om det första vinglaset på barnbalen var upprinnelsen till den flod, hvari sedan ungdom, begåfning och föräldrars framtidshopp drunknade. Men huru mången kötträtt, huru mången kraftig soppa har ej fått uppoffras för att anskaffa hatten, som med sin enda torftiga plym dock kostar betydligt mera och varar dubbelt kortare tid än en god varm duk? H v a d har ej fått försakas för att kunna modernisera den stackars gamla sidenklädningen, utan hvilken man ej kan visa sig hos sina vänner, där man, i händelse af andra besök, kunde bringa dem i förlägenhet för ens tarfliga uppträdande — i toalettväg; hjärtegodhet och intelligens är det ej så noga med. E j ens små barn äro skyddade för socié- téns martyrskap. M a n måste hafva en salong eller åtminstone ett mottagningsrum, som är rymligt, ljust och gladt, och då man ej har råd till stor våning, så får man lof att litet tränga ihop sig i de öfriga rummen. I den trånga barnkammaren blekna snart de rosiga kinderna och den runda hakan blir smal och spetsig. Modern har, tack vare snörlifvet, redan före födseln sörjt för, att den lilles figur är klen och spinkig, och så hafva vi typer för de där eleganta, fina barnen, där första anblicken redan tyder på » race och genom generationer nedärfd intellektuell begåfning »; den där intellektuella begåfningen, som på spinnsidan oftast funnit sitt uttryck i poudre de riz, polerade naglar och kotiljongsrosetter och på svärdssidan i jakt och politiskt kannstöperi. Denna finfina race förstöres ej i glädtig lek, i ur och skur, med kälkar och bollar; pappas kassa är klen, och de fina kläderna få ej fläckas, så att man blir omöjlig i sociétén.
Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Dessa §§:r biföllos. § *2. Ilr von Koch: Någon af LagUtskrs ledamöter torde behaga uplysa, huruvida det verkligen är meningen, att det minsta bötesbeloppet för underlåtenhet att lysa fynd eller hittegods skall vara 2 Rdr, i st. f. 5, som K. JU. föreslagit. Skall det verkligen vara 2 Rdr, så förefaller det mig såsom vore detta bötesbelopp nog ringa och brottet således ej synnerligen värdt att åtala. Gr. Sparre: Meningen är verkligen den, att minsta bötes beloppet skall vara 2 Rdr i st. f. 5, ehuru skälet till denna förändring blifvit bortglömdt i motiveringen. Skälet är emellertid det, att då i förfottn:n om stöld minsta bötesbeloppet för snatteri blifvit bestämdt till 5 Daler eller 1 Rdr 32 sk. liko, så ansåg Utsk. olämpligt att sätta minsta bötesbeloppet för uraktlåtenheten VIII H. 11 162 Dan 31 A ngn sti. att uplysa hittegods högre än För snatteri, enär den sednare för* seelsen är större än den förra, och nedsatte derföre böterne från 5 Rdr till 2 Rdr, hvilket belopp är något mindre än snatteriboten. Uppå härefter framstäld propos. biföll B. o. Ad. förevrde §. §§ 43, 44, 43 neli 46. Dessa §§:r biföllos. § '<7. Ur von Koch: Från den 47 §:n, som motsvarar den 50 i K. M:s förslag, har Utsk. uteslutit följande mening: »Genom denna Förordn. sker ej någon ändring ai' hvad i Grundlag stadgas. » Utsk. har ansett denna föreskrift vara obehöflig, ja till och med obehörig. Jag för min del tror dock, att det är nödvändigt att bibehålla densamma.
Deremot kan jag väl föreställa mig, att, oaktadt de högst betydliga anslag, som under det sednaste decenniet blifvit för vårt landtoch sjöförsvar anvisade, deraf ensamt de extra ordinarie torde upgå till minst 10 millir Ridr, (af hvilka nära 5.800.000 Ridr under innevaride Riksdag), vårt försvarsverk likväl icke befinner sig i det skick, sorn erfordras för händelsen af ett fredsbrott, och alt följaktligen äfven hvad som derutöfver behöfves för dess fullständigare ordnande bör beviljas. Men om så är förhållandet — och det vill äfven jag tro — anser jag det vara Regeringens ovilkorliga pligt, att mot landets representation visa den aktning och det förtroende, att inför henne rent ut tillkännagifva, att det är för dessa behof, som folkets ytterligare skattebidrag tagas i anspråk. 1 stället fordrar man nu ett slags fullmakt af R. St., att få använda medlen för fältläger, eller militär öfningar till sjös, under det att raan icke omtalar något slags behof att vidtaga beredelse!' till en väpnad mellankomst i den händelse denna skulle komma i fråga, och då den ”sjelfständiga ställning”, hvars ”bevarande” i den Kongl. Proposin framhälles såsom mål, utan tvifvel skulle, derest ”sjelfsländighets” anspråken sträcktes alltför vida, komma alt hotas på ett vida efterlänkligare sätt, än genom eli aktivt deltagande i kriget. Månne således Regeringen icke, genom detta tvetydiga meddelande om ändamålet för användandet af de äskade medlen, låter Svenska folket misstänka, att man möjligen ämnar vidtaga rustningar, endast för affekterande af enahanda slags ”sjelfständiga” politik, som den Preussens Konung tyckes sträfva alt vidhålla, oaktadt han, under förespegling af krigsrustningar mot Ryssland, af folkets representanter erhållit en kredit af ända till 30 millir tbaler. Det är en öppen förklaring å Styrelsens sida, hvarpå jag anser R.
Att Handels-Societeten i Carlskrona förklarat, alt äfven om verkligen åsyftades beredande af mera lif i handels-rörelsen och seglationen, frågan, såsom icke väckt eller föranledd af allmänt erkänt behof af flere än redan tillåtna nederlags-platser, syntes Handels-Societeten förtjena mindre uppmärksamhet, innan sökanderne, som synbarligen med petitionen i första rummet afsett enskild fördel, kunde visa, det Gottland vore kraftigt nog, alt bereda, emottaga och bibehålla transitohandel och dermed förknippad nederlags-rätt; tilläggande Societeten, att om man vidrörde frågans politiska sida, så, enär Slitö vore en obefäslad och från fasta landet aflägsen plats, dit man likväl ville draga en myckenhet fremmande egendom, som, i vissa brytningar fordrade hägn, så framställde sig Slitö såsom en punkt, hvilken i farans stund kräfde försvar eiler mäste uppoffras åt första anfall och att med dessa åsigter af ämnet, Handels-Societeten ansåg sig rättast handla, att öfverlemna ärendet tili Kongl. Majits visa och Nådiga afgörande, under öfvertygelse, att Nationens säkerhet och allmänna commefciella intressen ej skulle äfventyras för den enskildla vinningen. Jemte det Kongl. Commerce-Collegium till Kongl. Majrt öfverlemnat Handels-Soeieteternas berörde yttranden och derjemte tillkännagifvit, altHandels-Societeten i Westervik afsagt sig den lemnade rättigheten att öfver ämnet sig utlåta, har slutligen Kongl. Collegium i underdånig skrifvelse den u3 September nästl. år förklarat, det Collegium icke funnit något påkalla tillägg uti dess ofvananmärkte utlåtande den a Maj 1S0S.
Från Arvika sträckte sig linien förbi Kyrkbyn, öfver Jösse-elfven nära Rud, utmed sjön Flagans vestra strand, öster om Bysjön, förbi Eda bruk till riksgrånsen utmed Wrangselfven. Denna stambanans rigtning afveke obetydligt från den af 1855 års jernvågskomité föreslagna; och utgjorde banans hela längd 19 mil 26,000 fot. De flera krökningar, hvaruti banan måst utläggas, hade icke kunnat undvikas utan högst betydligt ökade kostnader i anseende till mötande lokala hinder, hvilka isynnerhet förekomme på stråckan mellan Norselfven och Arvika, hvarest stigningar af 1 på 80 måst antagas, emedan kostnaderna för dessa stigningars reducerande till det normala förhållandet af 1 på 100 befunnits vara så stora, att de olägenheter, som brantare stigningar förorsakade vid trafikerandet, dermed icke vore jemförliga. Betydliga brobyggnader och viadukter, som måste uppföras öfver Letelfven, Clarelfven, Norselfven, Jösse-elfven med flera större vattendrag, bidroge äfven att öka banans anläggningskostnad, som för hela linien beräknats till 19,941,863 R:dr, eller i medeltal 1,011,137 R:dr pr mil. De särskilda delarne af banan hade af komitéen blifvit upptagne till följande längd och anläggningskostnad, nemligen: från Porla till Christinehamn 5 mil 8,000 fot, R:dr 5,527,999. „ Christinehamn till Carlstad 3 mil 34,000 „ \ „ Carlstad till Norselfven 2 mil 8,000 „ > „ 10,519,866. „ Norselfven till Arvika 4 mil 17,000 „ ) „ Arvika till riksgrånsen 3 mil 31,000 „ „ 3,893,998.
S) e * näfitctgaEen » Eå-t, ocrt » alita liij-AAe-t 3acjfcj » fänfit 3e-t » of cyåfc opp fco » enfinoppj ej ?tet uecfian. » tfcacjfna a-tfjefAtD BEåR.£ocHoi - fct / ncjfa rveficjp » al&gt;6at » j:fci3 v vvvui j / u. » t Sefcj 2) etm e 3 6u3 j£tån. £j.un,aflla33 m o; 3e * å t n-en-ne » - Bo. St-llten » - mo vt3 - tutan, JiEappa-t p å ocfv» pej-a-t uanEwjft i n m e 3 ocpn BEå; 3e-t - BöEj-eJillang; j k å n j; ar|et. in » j.öt&gt;ifl iM ui » ai^ SiR-ta-t un-Se-t-Ba-t mu » tli, Honn-uita-t m o t m i t t B-tö » t i - to j / U-st 3e-t, ' ^a, 3e-t ätTtenne » fio. 0o ?i Säcken j^ij-fc, 3et £i3efc e m o t c p å 3 - rV » tj-i efcnot-: rCi / i an-v p a mot&amp; na3 e ?£; •Ron » ttEEa t-ttj cRct, 3acpn » o-to &lt;^i&gt;itt, » in rlin3 mot mtn, » i / fct tiorna mot tu. 3e-t i rt / tettat » j; a » ta t-to 3e-t ä t föt Bfco » t mttfc, — evigt fven-ne » fio. Pehr J. Wallin. Europeiska furstinnor.
Ridderskapet och Adeln i ödmjukhet underställa, om denna Discussion ej skulle kunna skiljas i 2:ne delar, och Herr Grefven och LandtMarskalken täckas göra Proposition, först alt saken, i så vidt den rörer sjelfva Anmärkningen emot Föredraganden i CommandoMål för Arméen, må förfalla, och sedan att de emot Utskottets Betänkande framställde Anmärkningar måtte till Utskottet återremitteras samt Utskottet tillika anmodas uppgifva de grunder, enligt hvilka handläggning af ett ämne uti origtig väg icke bör, såsom en öfverträdelse af Grundlagen, anses. En sådan åtgärd af Ridderskapet och Adeln har icke någon gemenskap med sjelfva Målet, men är ganska nyttig till undvikande af ett farligt praejudical i framtiden. Den 13 Martti. 345 Friherre Bojej Ludvig: Grefve von Schwerin har i sitt yttrande erindrat om en irring i mitt, sora jag gerna rättar. Det består likväl blott i ett ord, en benämning, icke hvarken i principe, eller mening eller sak. Visserligen är den magt, som inskränker sig till afgöranderätt, i frågan huruvida Remiss till RiksRätt bör meddelas å en gjord Anmärkning, eller icke bör meddelas, visserligen är den icke en Domstol, och afgörande Rätten icke en DomsRätt; hvaraf kan hända följer, att dessa benämningar af mig icke varit lyckliga; men meningen förblifver alltid densamma. Jag har talat om den magt, den afgörande rätt, som tillhör ConstitutionsUtskottet, och min mening har tilläfventyrs blifvit tillräckeligen förstådd, för att icke behöfva af mig någon förklaring. Med all agtning åt Herr Cederskjölds tanka, att 106 §. endast skall afse de förseelser, som ConstitutionsUtskottet sjelf upptäcker, genom läsning af StatsRådets Protocoller, men icke de, som genom Anmärkningar ifrån Stånden komma till Utskottets kännedom; kan jag en sådan skillnad icke, för min del, antaga; och så länge jag tror, att man fåfängt skall bemöda sig att uppleta något
Der bildade sig gång efter annan stora remnor i isen, isfälten sköto samman, under och öfver hvarandra, fartyget höjdes och sänktes allt efter ispressningarnes våldsamhet, det befann sig i en ytterst bekymmersam belägenhet, och under sådana förhållanden måste naturligtvis allt hållas i beredskap, för att man vid första påminnelse skulle kunna öfverge fartyget. Ett hus af stenkol, som blifvit uppfördt på isen för att tjena som tillflyktsort i händelse af fartygets förlust, förstördes under en rörelse i isen julveckan, och senare, under Januari månad 1873, nådde ispressningarna höjdpunkten af våldsamhet; den 22 Januari pressade sig en ismur upp på några få stegs afstånd från fartyget till 30 fots höjd, och samtidigt förstördes ett tält för magnetiska iakttagelser och ett upplag af stenkol och ved. Under de fem månader, som ispressningarna varade, kommo österrikarne föga till ro, endast sällan kunde de våga kläda fullständigt af sig. Den 16 Februari steg solen åter öfver horisonten efter 109 dygns frånvaro, och kort derefter, den 25. Februari, upphörde ispressningarna lika hastigt och oväntadt, som de börjat hösten förut. Fartyget dref oupphörligt mot nordost, och de resande förestälde sig till och med, att de skulle komma att föras mot Sibiriens kust; men när de den 4 Februari skurit 73:e längdgraden, kantrade vinden om, och från denna dag fördes de, fortfarande lika hjelplösa som förut, mot nordvest. Mot slutet af Februari månad nådde temperaturen sitt minimum för vintern, -46°,2 Celsius. När sommaren 1873 inträdt, begyntes arbetena för att befria fartyget. Månaderna Maj, Juni, Juli och Augusti användes för att såga igenom det väldiga isfältet, men derigenom att andra isfält under ispressningarna banat sig väg in under det, hade det nått en tjocklek af 40 fot, och alla ansträngningar visade sig fullkomligt gagnlösa. Först i Juni sågo österrikarna från utkikstunnan enstaka öppningar i isen på stort afstånd, framdeles visade sig också här och der smärre vakar, men aldrig någonstädes egentligt öppet vatten. Isfältet, som under våren syntes hafva hvarken början eller slut, blef under hösten allt mindre och mindre.
”Ack, hvarför följde ej Josefina med?” frågade slutligen Gabriella. ”Hon har ständigt så brådtom; och dessutom blef min resa så hastigt beslutad att jag, för att vara uppriktig, icke ens kom att föreslå henne det.” ”Så hastigt? Löjtnanten hade då något beslag i sigte?” ”Nej, jag tänkte mig endast hit.” ”Det var ej heller för tidigt, efter så lång frånvaro!” menade Gabriella. ”Kanske alltid tidigt nog!” sade Arve med en lätt suck. ”Mamsell Gabriellas djupa sorg gjorde mig sist så ondt; jag fruktade att jag under denna plågsamma tid icke skulle bli välkommen.” ”Det var ett obeskedligt misstag. Tro det åtminstone icke mera, ty löjtnanten är alltid välkommen!” ”Men jag vågar ändå ej komma ofta,” sade han helt sakta, utan att kunna se på Gabriella. ”Hur så?” inföll hon; men hennes eget hjertas häftiga oro bestraffade i ögonblicket den oförsigtiga frågan. ”För min egen skull vågar jag ej komma till Tistelön så ofta jag ville.” Några få ord, hvilket uppror kunna ej de åstadkomma i ett menniskohjerta! Gabriellas blef i hast en tummelplats för de stridigaste känslor. Hvad hon i detta ögonblick erfor, var på en gång det saligaste och det rysligaste. Hon satt alldeles orörlig; men kindernas blossande rodnad lät Arve ana att hon tillräckligt förstått betydelsen af hans djerfva ord. Han fruktade att de för alltid skulle skilja honom från henne, och med en plågsam förebråelse tänkte han på sin mors fråga: ”Du vill väl icke tubba en annans fästeqvinna?” och på sitt eget svar. ”Ack, hvad man ändå kan vara svag!” sade han till sig sjelf. ”Hvad har jag väl gjort? Kanske förtörnat Gabriella, så att hon aldrig mera ger mig någon vänlig blick.” Den långa tystnaden blef under en sådan spänning alltför olidlig .. ”Har jag sagt något, som sårat mamsell Gabriella, så förlåt mig! Min fruktan derför straffar mig tillräckligt. Säg att jag får förlåtelse – och jag förvisar mig sjelfmant från Tistelön på än ett halft år.”
Innehafvarne af de högre functionerne böra vara lönte i mon af deras E rnbetens vigt, och att dehärvidgjordaanmärkningar, samt med andra Embetsmäns aflöning anställda jemförelse!-, egentligen ådagalägga, att dessa senares lötieförmoner icke stå i ett rigtigt förhållande till deras upphöjda platser och ett förändradt myntvärde, samt dernäst, dels, att Tull-Staten i allmänhet icke är be - io Stats-,Bevilln.s,AUm,Besv.o.Oec,-Uts>;.Bet.N;( S$ lastad med ett större antal Embetsoch Tjenstemän, än Sveriges vidlyftiga kuster och den långa gränsen emot Norrige erfordra, och dels, att dea aflöning, de åtnjuta, ej mindre utgår på det under närvarande förhållanden mest lämpliga sätt, än är afpassad efter huf. vudändamåiet, att förvärfva redliga och kunniga Embetsoch Tjenstemän, hvilket endast torde kunna vinnas derigenom, att man bereder 'dem sådana lönevilkor, att de deraf anständigt kunna lefva, utan att tillgripa olofliga utvägar. Rigtigheten och nyttan jaf dessa grundsattsers tillämpning tro Utskotten vitsordas af Tullintradernas betydliga okände i senare tider, hvarvid Utskotten till jemförelse få uppgifva, att administrations-kostnaden vid Tullverket ifrån och med 1814 till och med år 1823 upgick till omkring jtdel af bela uppbörden, men ifrån och med3i824 till och med 1838 utgjort endast något öfver jtdel.
Håfven J dock, .Mine FIrr, nogsamt betänkt hvad förslagets begrafning medför? Håfven J betänkt: att efter jordfästningen qvarstår Svenska folkets 40-åriga önskningar stegrade i st. f. förminskade, och J ulan förmåga att dem upfylla? Att äsigterna i st. f. att härigenom nännas, blifva mera åtskiljde? Att parlistridernes brandfackla härigenom utkastas utan förmåga att den vidare släcka? Alt Hatlarnes och Mössornes tid åter inträder, och parliförbittringén blifver större än hittills? Alt split och oenighet skola utveckla sig i alla, både allmänna och enskildta förhållanden, samt sträcka sina olyckliga, all trefnad förstörande verkningar ända in i familjelifvet? Alt partisöndringar inom vår Nation utgöra ett säkert medel att för fienden och det utländska inflytandet öpna våra» genom ett bristfälligt landtoch sjöförsvar allt förmycket obevakade porlar? Alt hvavje vidare medlande mellankomst af Regeringen blifver omöjligt? Att all förmodan, det Const-Utsk. skulle kunna framlägga elt representationsförslag sorn af St:ne skulle komma alt antagas, kan liknas vid en bedräglig drömbild? Alt slutligen pöbelpressen, denna uteslutande af vinningsbegär ledda press, som vid förevar, tillfälle räckt handen åt det hvilande förslagets störtande, skall vara den första att göra fordringar, framställa läror, sorn J icke letinnen gilla? Hafva de, som eftersträfva de föga afvnndsvärda befattningarne som reaktionens, Iradilionernes och de föråldrade privilegiernes chefer — som eftersträfva chefskapet för dem som ”ingenting vilja lära, ingenting glömma” — hafva de nogsamt betänkt deras öde, hvilkas fotspår de beträda? hafva de betänkt de förbannelser, dessa enkors och faderlösas tårar, sorn beledsagade en Metternich, en Polignac, en Guizot, då de, jemte sina flyende monarker lemnade sitt fädernesland, sedan deras oförsländiga hallsstarrighet hade försatt det flytande i blod? — Hafva de betänkt det ansvar de ikläda sig?
Deraf drager jag den lärdom, att om församlingarna höllö dem till arbete, skulle intet tiggeri och ganska få fattiga finnas, så att det blefve mycket lättare att fullgöra fattigförsörjningen. I städerna, medger jag, att det vore rätt och väl, om hela staden förenade sig om en gemensam fattigförsörjning. Om t. ex. här i Stockholm stadens fattigvårds-styrelse tog lån i assurance-contoret och derför uppbyggde fattigcaserner med arbetssalar och nödiga arbetsverktyg samt der uppsyningsmannen kunde bo på stället; så kunde de fattige blifva väl logerade för godt pris, och hafva arbete, hvarjemte man Den 9 September f. m. visste hval' man hade dem, så alt man kunde hålla ordning på dem, i stället för att de nu äro spridde öfver allt på malmarna och ho i kojor, så usla, att man ej kan göra sig begrepp derom, der de knappast hafva droppfritt sängrum och ändå för rummet nödgas betala 4o å 5o r:dr riksg. och måste bo kanhända 8 å io personer tillsammans, blott för att hålla sig varma. Det är ett elände, som lätt kunde afhjelpas. Besväret blefve visserligen något större, men ett sådant Besvär tror jag att man mäste förr eller sednare underkasta sig. Genom ett dylikt förfarande skulle ej allenast fattigvården blifva mycket mer svarande mot ändamålet, och mycket mindre afgifter dertill blifva behöfliga, utan man skulle äfven minska antalet af brottslingar; ty fattigdomen är en moder till brotten. Man kan icke förvänta att en menniska skall svälta länge, utan att söka fylla magen genom frukt af brott. Den som orkar, måste arbeta för att lefva; och de som icke inse sitt eget bästa, måste tvingas dertill. Mången, tror jag, skulle i början vara belåten, blott man gaf honom goda råd. Jag får, ifall detta betänk, blir återremitteradt, anhålla att dessa anmärkn.'r må få åtfölja. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen ki. 6. Gr. Frölich: