Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Drätsel-kommission fullgjort i en den 16 Juli 1844 till Kongl. Majit ställd, af Landshöfdinge-einbetet i Götheborgs och Bohus län jemte underdånigt Memorial den 26 i samma månad insänd skrift, deruti blifvit upplyst, att Götheborgs stad genom år 1813 utfärdade köpe-kontrakt, blifvit, emot en summa af 33,334 Ridr banko, innehafvare af den besittningsoch nyttjande-rätt, hvilken numera upplösta Svenska Ostindiska kompaniet, medelst upplåtelse-bref af den 10 Maj 1774, erhållit å de Ländshöfdinge-bostället Elfsborgs kungsladugård tillhörige lägenheterne Stora och Lilla Klippan med sjöviken intill varfvet Kustens område, och hvilken besittningsoch nyttjande-rätt kompaniet genom Kongl. Resolution den 27 Januari 1775, blifvit försäkrad t att ostörd få behålla; att genom den så kallade sjövikens fyllning, planering och omgifvande med stenkajcr samt bryggors anläggande, lägenheterne väl numera blifvit sä förbättrade, att de utgöra beqvämliga platser, ej allenast för upplag af trävaror, utan ock för lossning och lastning samt skepps utredande, men att dessa fördelar icke vunnits utan högst betydliga kostnaders användande, hvarföre ock Drätselkommissionen destolieldre gjort sig förhoppning om bifall till dess anhållan om lägenheternes inlösande till skatte, som redan förut flere lägenheter å ifrågavarande kungsladugårds område blifvit till enskilde personer försålde och deribland, enligt Kongl. Brefvet den 22 April 1823, åtskilliga tomter med en areal af 8 tunnland 5§J kappland, emot en köpeskilling af 333 R:dr 16 sk. banko. Derefter har uti underdånigt Memorial den 24 Augusti 1844, Landshöfdinge-embetet i Götheborgs och Bohus län till Kongl. Maj:t öfverlemnat en. jemlikt beslut å sockenstämma i Carl Johans kyrka den 26 November 1843, af dervid utsedde
Och hvad slutligen angi nge tredje anmärkningspunkten, som afsåg det den 29 April 1837 fattade beslut, att för det dåvarande icke missivera Sunddelius, så enär Doni 10 - — 74 — kapitlet i alla anmärkta delar sig nöjaktigt förklarat, samt beslutet varit på förekomna omständigheter i afseende å Sundd el ii dittills ådagalagda förhållande väl grundad t, Liefve det mot Domkapitlet härom anställda åtal, tillika med Sunddelii i denna del väckta ersättningspåstående, af Kongl. HofRätten rättvisligen ogilladt; hvarjemte Kongl. IdofRätten förklarat, dels att Domkapitlets hemställan om upprättelse enligt 7 § i Instruktionen för Justitieombudsmannen lagligen icke kunde bifallas, dels att det af Domkapitlet, på grund af 19 Kap. 23 § och 24 Kap. 16 § Kyrkolagen, framställda ansvarspåstående mot Sunddelius icke tillhörde Kongl. HofRättens omedelbara upptagande och pröfning, dels ock att Domkapitlets jemväl mot Sunddelius gjorda yrkande om ansvar enligt 9 Kap. 11 § Handelsbalken, såsom på Sunddelii ifrågaställde förhållande icke tillämpligt, lemnades utan bifall och vidare uppmärksamhet.
Men hvad som i alla händelser vöre visst, är, att de bland personer utom Banken nyvalde Direktörerne, åtminstone under det första året, ganska litet vore vuxna att i ett Verk, sådant som Riksbanken med sin lika omfattande som invecklade förvaltning, utöfva tillsyn och kontroll öfver de mäns embetsverksamhet och göromål, hvilka der under en ilerårig tjenstetid förvärfvat sig erfarenhet, eller måhända grånat i utöfningen af sin tjenst. Den magt vid »den dagliga tillsynen» öfver Bankens samtliga embetsoch tjen liih. (Hl /(. I Afd. 19 Hafi, (5 42 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. stemäns göromål, som Direktörerne skulle tillkomma, föreslås emellertid ända till den utsträckning, att de till och med skulle få till efterrättelse påbjuda och befalla åtgärder i strid med de för embetsmännen af Fullmägtige utfärdade instruktioner. Väl tillägges dervid, att Direktörerne i sådant fall borde derom göra anmälan hos Fullmägtige \id dessas nästa sammanträde, och Fullmägtige således ega att pröfva befallningens halt. Men lätt är att inse, att om instruktionerna äro med vederbörlig omsorg uppsatta, något så tvingande behof af åtgärder i strid med dem knappt bör kunna förekomma, att det ej af Fullmägtige kunde hinna pröfvas, innan befallning om verkställighet utfärdas. Något bestämdt årligt arfvode för Direktörerne är icke föreslaget, utan endast den begränsning af Fullmiigtiges rätt att derom efter omständigheterna besluta uppdragen, att tills vidare beloppet af den afiöningsstat, som för det närvarande är fastställd, ej må öfverskridas. Efter afdrag af de till ordinarie tjenstemönrien utgående löner, kan lik\al, i följd af de flera under denna riksdag beslutade indragningar, öfverskottet blifva betydligt, och sålunda öka de tillgångar, öfver hvilka Fullmägtige skulle få disponera för de års-ackord, som de med Direktörerne skulle afsluta, och hvarvid, allt efter omständigheterna, åt den ene kunde beviljas mer, åt den andre mindre. Äfven denna del af förslaget står således i strid med de allmänt antagna grundsatserna för regi ringen af de löner, som Statens embetsmän böra tillkomma.
Derjemte har likväl äfven yttrats den mening, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret borde ega bestämma obligations-valörerne, under dervid fästadt förbehåll, att den för hvarje dag upplöpande ränta kunde med gångbart mynt liqvideras och att lägsta valören icke finge understiga 120 R:dr Riksmynt, 1 händelse Rikets Ständer gilla Utskottets, i sammanhang med frågan om kapital-rabatten, nu gjorda förändrade hemställan, att blott det högsta räntebeloppet skall af Rikels Ständer bestämmas, samt Fullmäktige för öfrigt ega föreskrifva räntefoten för oftanämnde obligationer, blifver deraf en gifven följd, att, innan räntevilkoren blifvit bestämda, Rikets Ständer icke kunna fastställa obligationernas valörer till vissa, efter jemn ränteberäkning för hvarje ilag lämpade, belopp. Utskottet finner sig derföre föranlåtet frånträda sitt, under förutsättning, att en och samma räntefot skulle komma att gälla för alla nu ifrågavarande obligationer, afgifna förslag, att deras valörer måtte så bestämmas, ali den å obligationerna upplöpande dagliga räntan utgjorde ett belopp, som med gångbart mynt kunde jemnt liqvideras. I stället anser Stals-Ulskotlels Utlåtande, JYs 340. il sig Utskottet böra biträda den åsigt, som uttalats i anmärkningarne mot detta förslag, eller att Rikets Ständer, med fastställande af ett visst belopp, derunder valören icke får nedsättas, böra öfverlemna åt Fullmäktige alt afgöra frågan om obligationernas valörer, Beträffande åter nyssberörde belopp, eller den lägsta valör, derå obligationer skulle få af Riksgälds-konloret utfärdas, så har Utskottet, oaktadt de deremot framställda anmärkningarne, icke funnit skäl frånträda sina förut yttrade betänkligheter emot obligationernas utställande å så lågt belopp, att de kunna ur allmänna rörelsen uttränga sedelmyntel och erhålla den emot deras beskaffenhet och ändamål stridande egenskapen af representativt mynt.
Då nu 1860 års Statsrevisorer framställt erinran i enahanda syfte med begäran, att, intilldess det nya förslaget till redogörelse för Kollegii förvaltning och räkenskaper, som för närvarande är under bearbetning, varder pröfvadt och fastställdt, anstalt ma fogas derom, att Kollegii räkenskaper varda så uppställde och ordnade, att kommande Revisorers granskningsåtgärd icke alltför mycket försvåras, hemställer Kollegium i underdånighet, att ett nytt formulär för merberörda räkenskapers uppgörande kunde i nåder varda Kollegium meddeladt. att tjena till efterrättelse i stället för det hittills begagnade, genom Stats-kontorets försorg upprättade samt af Eders Kongl. Majit i nåder fastställda formuläret. hemisshandlingen äterföljer, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåten MAGNUS HUSS. E. G. ENGBERG. C U. SONDEN. A. T. WISTRAND. Stockholm den 18 December 1862. J. Ljungbtrg. Direktionens för Veterinärinrättningen i Stockholm underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid denna Veterinärinrättnings räkenskap för år 1860. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
De fördelar, som, enligt hvad i förslaget är vordet framstäldt, i öfrigt vunnos vid uppbördens controllerande, äro ock, efter Comiterades öfvertygelse, af stor vigt, enär derigenom Uppbördsmännens ställning vid de tidpunkter, då den bör utredas, varder pä det tillförlitligaste sätt ådagalagd, då deremot det nu brukliga verificationssättet medelst restlängder, som måste utfärdas och bestyrkas långt före den tid, då de lill uppbördsställningens verificerande skola begagnas, och således oftast inan restantiernes indrifning är slutad, enligt hvad erfarenheten jemväl ådagalagt, ingalunda medföra nödig säkerhet, utan lemna en bedräglig Uppbördsman lätt tillfälle till underslef. Härlörutan vunnes genom qvittensblanketternes användande, att det nuvarande systemet för beredande af controll å uppbörden, eller medelst Häradsskrifvarnes annotation af Kronofogdarnes qvittenser kunde upphöra, samt derigenom icke blott, på sätt Comiterade, under antagande af en dylik förändring, i det föregående underdånigst föreslagit, en lämpligare reglering i afseende å framtida bestridandet af de förstnämnde Tjenstemän nu tillhörande göromål underlättas, utan ock de skattskyldige, som utom uppbördsstämmorna liqvidera sina utskylder, befrias ifrån åliggandet att förse sig med Häradsskrifvarnes annotation, hvilket ofta medför kostnad och besvär, öfverstigande utskyldsbeloppet, utom det att de skattdragande med skäl kunna fordra, att Staten så ordnar controllerne å sina Uppbördsmän, att ett dylikt onus icke behöfver ifrågakomma. Äfven må till hvad vid förslagets framställande, angående dermed förenade fördelar, blifvit yttradt, läggas, alt uppbörden vid stämmorna på sådant sätt kan vida beqvämligare och hastigare besörjas, då icke annat erfordras, än att underskrifva de redan färdiga qvittensblanketterne, hvarjemte, då det vid sådane tillfällen lätt skulle kunna hända, att någon liqviderad post uti Uppbördsboken infördes å orätt rad, genom qvittensblanketterne bereddes en annars saknad utväg att ett dylikt misstag upptäcka.
Kleresi-staten, proste-tunnor och vederlags-spanmål, tillhopa 48. 4. Universiteterne, Upsala Akademis behållna, 390. 29. Elementar-läroverkcn, bibel-trycks-tunnor, 5. — Stora Barnhuset i Stockholm, 40:de spanmål, - 12. 21. Kyrkors underhåll, till Upsala Domkyrka samt vinoch bygg n ads-säd, 49. 16. Enär likaledes 161 tunnor 11 kappar korn, som i kyrko-tionde från Vestra Risings fögderi af Götheborgs län utgå, efter bestämdt lösningspris af 24 sk. per tunna, med 80 R:dr 32 sk. 3 r:st, icke heller finnas i riks-staten eller kronoräkenskaperna upptagna, torde ink o ms <- b e räk n i n ge n böra med motsvarande belopp förhöjas och såsom kontant anslag på 8:de hufvud-titeln uppföras värdet af ifrågavarande spanmål efter det bestämda lösnings-priset, nemligen å anslaget för: Maj:ts derom gjorda nådiga framställning medgåfvo Rikets Ständer vid 1847—1848 års riksmöte att det på riks-statens Irsta hufvudtitel för Drottningholms och Svartsjö slott uppförda anslag, hvilket tillförene utgjort 16,000 R:dr, förhöjdes med ett belopp af 400 R:dr, emot vilkor, bland annat, att till Drottningholms kungsgård anslagne 28 tunnor, kronotionde-spanmål, skull etill statsverket indragas.
Uppstå, antingen hos Riksens Ständers Plena gemensamt, eller uti något af Riks-Stånden, betänkligheter att antaga hwad Stats-Utskottet tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderne för Riksgälds-Contorets Styrelse och Förwaltning, då böra de skäl anföras, på hwilka sådane betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter tage Ärendet under ytterligare öfwerwägande. Anser Stats-Utskottet sig icke kunna afwika ifrån dess redan afgifna yttrande, eller instämma uti Riksens Ständers eller ett serskildt Stånds tankar, utnämne då Utskottet Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter uppkommit, företräda och närmare upplysa förhållandet. Förblifwer något Stånd ändock wid den mening, det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds Beslut. Stadna twå Stånd emot twå, då skall Stats-Utskottet förökas med så många Ledamöter af Riks-Stånden, i wanlig ordning walde, att de blifwa tretio af hwarje Stånd. Detta serskildta Utskotts Ledamöter röste sedermera samfäldt och icke efter Stånd, med slutna Sedlar, till owillkorligt antagande eller förkastande af hwad Stats-Utskottet tillstyrkt blott i de frågor, hwarom Riks-Stånden warit af skiljaktiga tankar; kommande de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom Riksens Ständers Beslut. Till undwikande af paria vota skall, wid omröstningen, förr än sedlarne uppräknas, en ibland dem uttagas och förseglad afläggas. Befinnas, wid de öfrigas uppsummerande, rösterne lika delade, må denna sedel öppnas och gifwa utslaget. Stadgandet om skyldskapsförhållanden inom statsrådet ingick ursprungligen i § 5 och överflyttades med 1918 års grundlagsändring till § 4.
Dervid bär Eders Kongl. Maj:t, till understöd för en dylik undersöknings utförande, nädigst anvisat ett statsbidrag af 5,000 R:dr B:ko, under vilkor att de, som för frågans utredande vöre intresserade, förbunde sig att tillskjuta hvad derutöfver kunde erfordras. Sedan strandägarne uti såväl Skaraborgs, som Elfsborgs och Wermlands Län, ifrån de 2:nc sednare genom utsedda ombud, vid af mig utlyst sammanträde, antagit nämnde vilkor, har Eders Kongl. Maj:t den 22 4 Juli 1833 i nåder förordnat om berörde anslags utbetalande i då bestämd ordning, samt uppdragit åt Öfversten m. m. Ericson att leda utförandet af undersökningen. Densamma blef ock ofördröjligen derefter företagen och, enligt hvad som blifvit mig meddeladt, lärer betänkandet snart vara att förvänta. Hamnbyggnaden uti Lidköping, som äfven omförmäles uti nästföregående berättelse, blef år 1833 afsynad och godkänd. Den hade dock, på sätt uti nämnde berättelse upplystes, redan år 1830 blifvit så nära fullbordad, att den kunde för seglationen begagnas. Anläggningskostnaden har uppgått till 185,084 R:dr 33 sk. 7 rst. hvaraf 84,750 R:dr erhållits såsom statsbidrag och 35,000 R:dr såsom lån af Handelsoch Sjöfartsfonden. Återstoden är dels tillskjuten af hamnbyggnadsbolaget och dels bestridd af hamnafgifterne. Denna hamnbyggnads stora gagn för staden och orten är redan ådagalagdt genom den mer och mer tilltagande span målsutskeppningen. Inllutne hamnafgifter hafva uppgått: år 1851 till 11,672: 42. Efter det Eders Kongl. Maj:t den 14 November 1851 nådigst beviljat ett anslag af 400 R:dr R:ko för undersökning om möjligheten att, genom upprensning, göra någon del af Lida-än segelbar ifrån Lidköping, har denna undersökning blifvit verkställd af Kapitenen vid Mekaniska Korpsen J. Westman.
Enär Rikets Ständers beslut, vid sistlidne riksdag, blott afsåg att förskjuta, hvad som under 2:ne år erfordrades för den inrättade navigationsskolans oafbrulna gång, intill dess Rydbergska donationsmedlen hunnit för af stiftaren bestämda ändamål disponeras, men Rikets Ständer ingalunda hade för afsigt att fortfarande med statsanslag understödja en inrättning, för hvars behof tillräckliga medel syntes på annat sätt vara att tillgå; samt någre skäl att nu vidtaga annan och motsatt åtgärd sedermera ej tillkommit, anser sig Utskottet böra afstyrka Rikets Ständer att lemna bifall till ifrågavarande anslag för Stockholms navigationsskola, under den lid nu skeende stats reglering omfattar. Men Stats-Ulskolléts Utlåtande, M 87. 25 Men pä det att undervisningen vid skolan icke må behöfva genast afbrytas, och de dervid anställda lärare icke, oförberedda, ,gå miste om sina, för året påräknade löneförmäner, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer ville för innevarande år till navigationsskolan i Stockholm anvisa ett belopp 2,800 R:dr, att från Riksgäldskontoret utgå. I sammanhang härmed tillstyrker Utskottet, det Rikets Ständer ville medgifva, att de af Stats-kontoret åren 1849 och 1850 förskottsvis för ifrågavarande föremål utbetalde 5,600 R:dr varda af Riksgäldskontorets medel ersatte. 20:o.
Ehuru Revisorerne utrönt'att desse omständigheter förklaras genom o o tillvaron af serskilde Liqvid-Räkningar emellan Förvaltningen och Stationerna och af interims-qvittencer, hvilka sedermera utbytas emot de formella, de der utvisa att utgifterne verkligen ägt rum under det år summorne i Förvaltningens räkenskaper blifvit afförde, kunna Revisorerne dock ingalunda gilla att till offentlig granskning aflemnade räkenskaper uppenbarligen innehålla origtiga uppgifter och data, utan anse att, ehvad räkenskapssätt än må begagnas, alla förekommande uppgifter höra vara med sanna förhållandet öfverensstämmande; Och erfordras, för tillämpningen af denna grundsats, allenast att de från Förvaltningen anordnade medlen genast uti dess räkenskaper afforas under den dato utbetalningen skett, samt då tillika, utan vidare utveckling, genast updebiteras uti Stationernes räkenskaper. Under hittills brukliga sätt att uppgöra räkenskaperne är det, i Revisorernes tanka, icke omöjligt att Cassa-brist å ena eller andra stället möjligtvis kan döljas, helst Revisorerne funnit att inventeringen af Carlskrona Stations contante behållning vid årets slut blifvit verkställd först uti slutet af Maj månad det påföljande året och att vid Stockholms Station, Chefen derstädes endast vitsordat att den i Cassa-räkningen uppgifne summan funnits vid inventeringen i Cassan, utan att nämna på hvilken dag inventeringen skett, äfvensom att vid Götheborgs Station helt och hållet saknats uppgift derom att Cassa-inventering ägt rum. Vid Förvaltningens samt Lots-Slatens Cassa-räkningar äro väl fogade Banco-Attester öfver desse Cassors behållningar i Banken vid hvarje års slut, rnen behållningarne af interims-qvittencer för meddelade förskotter och utaf andra qvitterade räkningar, hvilka ej blifvit formelt afförde i års-redogörelserne, finnas först den 31 December påföljande året verificerade, medelst påskrift af en Ledamot i Förvaltningen jemte Kamereraren. — Härtill kommer att nämnde Verks Cassa-räkning, icke öfverensstäminer med Stationernes, ett förhållande, som i synnerhet äger rum vid 1835 års utgående balance.
Vid 4;de puneten skulle ock något undantag böra göras, i anseende till sådana Pensionairers omständigheter,som antingenförkroppslyten eller andra sjukdomsåkommor icke kunna Den 27 Januarii. 339 ingå i publique tjenst, så att åtminstone RiddarhusStyrelsen då ägde magt att besluta, efter de sjg i sådant fall företeende bevekande skäl. Ändteligen får jag ock i anseende till 7:de puncten offentligen inför Högloflige Ridderskapet oell Adeln förklara hvad serskildt i Högloft. Utskottet blifvit tillkännagifvet, att nemligen, Capitalet icke kan till uppsägning disponeras, sedan det till förmån för Sterbhusutredningen och med samtelige Ättemäns och Förmyndares bifall emot första Inteckningen» i den till 60,000 R:dr .B:co Brandförsäkrade Egendomen, blifvit insatt, hvarigenom besväret att placera Penningarne blifvit undanröjdt och säkerheten synes mer än tillräckligt bevarad. Den förmånliga försäljning af Holmens Bruk i Norrköping, som häraf blef en följd, beredde en ytterligare Donation från Sterbhuset af circa 12,000 R:dr B:co; och i all händelse kati PuddarhusDirectionen aldrig stadna i ansvar för de donerade medlen annorlunda, än från den slund och i det skick, dessa medel blifvit till densamma Öfverlemna de. De öfriga puncterne äro ej af svårare beskaffenhet, än att jag hoppas de till Utskottets nöje kunna regleras, om Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle anbefalla Directionen, att, endast mot dessa vilkor, vården och öfverinseendet af Testamentet sig åtaga. Sedan ProtocollsUtdrag från Kongl. Götha HofRätt, i afseende på Testamentsbevakningen, ankommit, synes alt Executor sin pligt uppfyllt.
Mitt vördsammast angifna förslag öfverlemna* härmedelst i djupaste ödmjukhet till Högloflige Utskottets granskning. Skulle det förtjena något afseende, torde det vidare kunna utvecklas af de Herrar Ledamöter, som i Regerings-ärenderne äro aprofonderade. Men i annan händelse anhåller jag att få dessa mina tankar i Protocollet intagna. Anders Fornander. 2J9 Utdrag af de hos R. H. S. Särj skildta Utskott hällne Protocoll vid Lagtima Riksdagen i Stockholm år 1823, Herr Assessoren Danckwardt har, i afseende på Justitia:.förvaltningen, åberopat den särskildta mening, sorn han vid bestämmandet af de allmänna åsigterne rörande Förvaltningscheferne och det öfriga Stats-Rådet yttrat; till följe hvaraf, och med förutsättande , att JustitiasMinistern lcomrae att bibehållas, såsom Ledamot i Högste Domstolen , en särskildt lagfaren Stats - Secreterare borde vara Chef för denna förvaltnings-gren, och shulle efter Herr Assessorens tanka denna Chef tillhöra; 1:0 Att föredraga och expediera, utom befordringar, afsked och permissioner vid Justitiae-Staten; a) Ansökningar om Leid, samt dispense för ålder och slägtskap till myndighet och giftermål, (men icke då fråga vore att Konungen enligt 25 §. Regerings - Formen må i brottmål gpra nåd, mildra straff, återgifva ära och till Kronan förverkadt gods, hvarom, likasom General - Auditeurs - mål, äfven efter denna organisation, föredragningen i StatsRådet bör ske af Revisions - Secreterarne från Högsta Domstolen, der dessa ämnen förut blifvit af dem, med full kännedom, handlagde). b) Förslag till och från Rikets Ständer om upphäfyande, förändrande eller förklara^* 2ÖO de af gällande, eller stiftande af ny , allmän Civii - och Criminal - samt Grundlag; c) Och i allmänhet andre ärender som Justitien i administrativ väg kunna angå. 2:0
Då jag anmälte mig att i detta ämne framställa mina tankar, hade Friherre Wirsén ännu icke yttrat sig, men sedan han nu på et.:, efter min öfvertygelse, så grundligt sätt ådagalagt fördelarne af de gällande Beviiiningsgiunder - 39* Den 24 Marttit fi. m. ue, Framför de i Utskottets Betänkande som alternativ föreslagne, dristar jag ej upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med upprepande af meningar, åt hvilka Friherre Wiksén ndan lyckats att gifva en fullkomlig utveckling; jag finner således i denna del lör inig icke annat öfrigt, än att förena mig med hvad Friherre Wirsén anfört. Det torde likväl benäget tillåtas mig att föra uppmärksamheten till ett ämne, som, ehuru säkerligen af många uppfattadt, af ingen blifvit anmärkt. At domina utaf åtskilliga eller rättare sagdt utaf de flestas yttranden, skulle man snart föras till den tankan , att de så kallade Capitalisterne vore en kräfta för S a.en,. ett ondt för hela Samhället; ja g tror likväl icke att någon verklig Statsceconom är ense om en sådan tanka. Grunden till all Lånesökning ligger troligen i beräkningen, att genom Lånebiträdet vinna fördJar, som det förutan icke kunnat ernås , och jag vet således ej om det kan före. nas med billighet att behandla Långifvaren med den stränghet, som ofta sker uti de oblida liknelser och omdömen, jag bär hört honom underkasta ; äivensom genom den Stämning, att om möjiigt på honom hvalfva all Låntagarens börda. En noga pröfning, som förberedande Jtgärd och möjligaste rättvisa i beslut, är Lagstittande Magiens åliggande, och jag tviflar ej att den, som med oväld vill eftersinna d-. n på kallade Capitalistens belägenhet, skall medgifva jemnvigten emellan honom och Fnstighets-ägaxen, Producenten eller Näringsidkaren Den 24 Martil, f. m. 39? i allmänhet, vara i ett högst ofördelagtigt förhållande i anseende till den föistnämnda.