Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5: —, ett pris som måste betraktas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännagifvandet därigenom erhåller. Ftedaktiohen af Idun. • J c r r tj. Berättelse af mrs Hungerford, » författarinnan till Molly Batons. K an var utsvulten. Icke hungrig, så s o m du o c h jag kunna känna oss efter tio eller tolf timmars fasta, utan bokstafligen döende af brist på föda. H a n satt lutad mot den kalla, fuktiga väggen, halft känslolös m e d sin enda vän ömt tryckt till sitt bröst. Hans lilla ansikte var smutsigt o c h alldeles dödsblekt, läpparne torra o c h händerna till ytterlighet afmagrade. Regnet föll stridt ute på den mörka gatan, o c h decemberkvällens kalla, genomträngande dimma blef m e d hvarje ögonblick allt tätare. Lille Jerry märkte knappast, hur dimman trängde g e n o m de eländiga trasor, s o m höljde hans kropp. Tvänne långa dagar har han nu tillbragt utati föda. Den långsamma, tärande feber, s o m under två hela veckor rasat i hans lilla kropp, har hittills förtagit hvarje känsla af hunger, men just nu hade febern lämnat h o n o m o c h samtidigt inställde sig ett gnagande begär efter föda, af h v a d slag som helst. Utmattad hade han lyft sitt lilla trötta hufvud från den eländiga kudden o c h m e d svag röst bedt o m en dryck vatten, en bit b r ö d — m e n blott för att finna sig ensam — ensam o c h öfvergifven i den usla, mörka källaren. Hvilket rysligt ögonblick för det stackars barn e t! Han hade legat sanslös af den rasande febern, då den kvinna, hos hvilken han lefvat så långt han kunde minnas tillbaka, dukat under för samma s j u k d o m o c h blifvit bortförd. Huruvida hon varit hans m o d e r — eller ödet kastat h o n o m i hennes väg, visste han ej, m e n känslan, att hon var förlorad för h o n o m, fyllde hans hjärta m e d outsäglig fasa.
Då detta ämne förra gången förevar, yttrade jag mig om olämpligheten alt förhindra Enskildte, att assignera å Banquen, och jag anser onödigt att nu upprepa hvad då anfördes emot antagande af Betänkandet. Jag vill blott tillägga, att det skulle ostridigt medföra ett menligt inflytande på enskildta förtroendet, om denna Assignatioiis-rättighet i någon måtto inskränktes eller försvårades; och om det blefve föreskrifvet att inom viss tid insända Förteckning öfver de assignationer, som utfärdades, så skulle ett sådant stadgande endast medföra kostnad och svårighet för den som assignerar, utan att medföra någon den minsta större säkerhet för Banquen. Jag tillstyrker således alt Betänkandet måtte afslås. Den 16 Maji. 335 Friherre Hjerta, Fredric: Då denna fråga första gången här förevar, yttrades nog allmänt Ridderskapets och Adelns ogillande af Utskottets Betänkande, ehuru, i anledning afen värd Ledamots skiljagtiga mening, Betänkandet, i stället för att genast afslås, återremitterades. I följd häraf, har nu Utskottet i dess sednare Betänkande frångått den förut föreslagne ad viseringen, men tillstyrkt en pra3- scriptionstid, mot hvars antagande flere Ledamöter i Utskottet och äfven jag anfört de reservationer, som nyss uppläste blifvit. Då likväl Välloflige BorgareStåndet redan antagit de hitintills gällande Författningars oförändrade bibehållande, anser jag mig äga fullkomlig anledning att tillstyrka ett lika besluts fattande af Ridderskapet och Adeln, hvarpå jag således får utbedja mig Herr LandtMarskalkens Proposition. Friherre Boye, Ludvig, samt Grefvarne Kalling, Pehr, och Spens, Carl Gustaf, instämde äfven uti den anhållan, att BancoUtskottets Utlåtande måtte afslås. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag har nu begärt ordet blott för att något närmare få utveckla motiverna till mitt bemödande att försvara BankoUtskottets i delta ämne afgifne första Betänkande. 384 Den 16 Maji.
Intet Lagens rum finnes, så mycket mig är bekant, som innehåller en så ryslig och mot menniskans rätt stridande föreskrift. Det oakta It gifves anledning tro, att bland den mängd Förklaringar öfver Lagen, Förordningar och Påbud, som tid efter annan utkommit, och som förorsakar oreda och osäkerhet i Lagskipningen, någon finnes , som kunde tillägga Domaren i vissa fall sådan, sunda förnuftet sårande och personliga säkerheten tillintetgörande, magt, ,att pröfva och bestämma, huruvida en anklagad må njuta bevisnings-rättigheten till godo eller icke. En allmänt känd besynnerlig Rättegång, der ena Parten, anklagad för gjorda beskyllningar emot den andra, dömdes från Ära och Välfärd, ehuru han för sin frälsning erbjöd sig bevisa sanningen af hvad han sagt, hvilket af Domstolen Den 5 Januarii. 367 vardt honom nekad t v-har föranlåtit mig, att, för personliga säkerhetens skydd, väcka denna fråga: Omöjligen skulle en sådan händelse kunnat äga rum, att en Medborgare dömmes förlustig ära och välfärd, ehuru han erbjuder sig att med laga bevis ådagalägga sin oskuld, så framt icke någon Författning eller ställe i Lagen dertill gifvit anledning, och det är af yttersta vigt för en hvar, att bestämdt få uppgifvit de fall och den Lag, då man icke äger bevisningsrätt, för att derigenom kunna taga sig till vara. Jag anhåller derföre ödmjukligen, att Lagutskottet måtte varda anmodadt härom lemna upplysning; hvarefter det kan, enligt 87 och 88 §§. RegeringsFormen, blifva ett af de vigtigaste föremål för Riksens Ständers omtanka, att få en sådan, all personlig säkerhet förstörande
Öfver de anmärkningar, I,vilka klifvit gjorde, i afseende pä de af Lltskotten löreslagne utvägar, till Leredande af den salunda nödige ansedde förstärkningen i metalliska fonden, upptagne kär ofvan under Litt. <r, ^ c oek vilja Utskotten nu, i samma ord ning, sig yttrar klvad salunda först angar de vid Litt. 0 gjorde erinringar emot 8panmäls-ereditivets användande till silfverinköp, sä enär delta crediliv först vid sistlörllutne Liksdag, ock allenast intill tidpuneten för den närvarande, klifvit utstäldt, med ovilkorlig sk^Idigket, ä 8tatens sida, till äte, ketalning deraf; det i 6ä §. L.-L. »lnoäiunde lilla Liedjtiv dessutom asser just fvllandet af de kel,of, I,vilka genom inträdande missväxt kunna för landet uppsta oek tiden s^nes vara inne att uppköra med anvisande af ytterligare Lredi - >84 8 t a tsoell Lanco-Iltskottsns tiv A Lanken, utön gifven foncl för Leras inlösen, ^uunu c/ ole lrurulcl g/orole lruurär^uluguu /»/'airlcoöl ttll trägou äullr/ug l l/ttlot/eus förslug o ur oletta l7ueolltE auuäuclauole t/// r/rägauaranols äuolauurl.
Jag skulle önska fä bestämdt upplyst, huruvida jag misstager mig härom, och om icke R. o. Ad., då passevolance-frågan här afgjordes, ingick just till BorgareSt. med inbjudning att det skulle förena sig med oss. Jag tycker att denna fråga är icke värre. Yi kunna lika gerna antaga en inbjudning från BorgareSt., som vi begära att delta Stånd måtte förena sig med oss. Således finner jag här ingen inconseqvens, ett ord som jag hört en värd talare i detta fall åberopa. Jag tillstyrker således propos. på BorgareSt:s inbjudning samt bifall dertill. En dylik inbjudning har, 0111 jag påminner mig rätt, ägt ruin i afseende på en stor del af punkterna i tulltariffen. Jag tror icke att vi begå någon inconseqvens, om vi antaga BoigareStts inbjudning nu, då inbjudningar redan blifvit en praxis. Hr Ribbing, Bengt: Jag har med en särdeles förundran hört Hr Lefre'n framställa den satsen att vi i denna fråga hafva formerna för oss. Sanneriigen, om det vore förhållandet, här skulle kunna något väsendtligt uträttas inom detta Stånd, efter det vi ingått på en sådan opinion. Jag ur så rakt i motsats lill denna åsigt, att jag ej kan begripa hvarifrån Hr Lefreåi kunnat hemta grunden för ett sådant yttrande. Hr Aminotfs anförande med uppgift på 2:ne §§, som nödvändigt äro i beroende af denna fråga, och som bestämdt grunda sig på antagande af den i §:n sådan som den af R. o. Ad. är anlagen, är ett fullkomligt bevis på livad jag anfört, nemi. på oformligheten att antaga denna inbjudning, och att R. o. Ad. sätter sig i det oformliga tillstånd att upphäfva sina egna beslut. Jag tycker att det behöfves icke mera än detta, för att finna oformligheten deraf, och alt vi icke hafva formerna för oss.
Skrifvelse N:o i 13. genom Riksgälds-kontoret, skulle utfärda och till Hypotheks-banken, såsom grundfond eller yttersta säkerhet, öfverlemna ouppsägbara räntebärande obligationer ä högst ätta millioner R:dr R:mt, dera ränta likväl ej utgår, sä länge obligationerna tillhöra Hypotheks-banken, och hvilka obligationer aldrig finge af samma bank användas till anskaffande af medel för utlåningen, utan endast i de fall afyttras, att vid Hypotheks-bankens utredning tillgångarne icke skulle förslå till skuldernas betäckande, eller att banken skulle vid något tillfälle sakna egna disponibla tillgångar till fullgörande af sina förbindelser mot långifvare; åliggande i sistnämnda händelse Hypotheks-banken att, så snart ske kan, åter inköpa ett mot det försålda svarande belopp af samma obligationer, och att godtgöra Riksgälds-kontoret den för de försålda obligationerna belöpande ränta, tilldess att grundfonden blifvit till sitt ursprungliga belopp återställd, eller om sådant återköp inom föreskrifven tid ej kunnat ske, till Riksgälds-kontoret erlägga full liqvid för de ännu utelöpande obligationerna. Så väl för att bevaka det allmännas rätt i afseende på den lemnade grundfonden, som för att i andra hänseenden öfvervalla och kontrollera Hypotheksbankens förvaltning, skulle Ordföranden i denna banks Styrelse utses af Kongl. Maj:t och en annan Styrelsens ledamot af Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret. hvilka sednare linge, genom en Revisor, deltaga i den årliga granskningen af Hypotheks-bankens förvaltning och räkenskaper samt egde utse ett Ombud till bevistandet af de årliga sammankomsterna mellan bankens delegare. Till ytterligare kontroll skulle den ärliga revisions-berättelsen i tryck offentliggöras och delgifyas, bland andra, Fullmägtige i Riksgälds-kontoret samt Finans-departementets Expedition; äfvensom bankens handlingar, kassor och räkenskaper borde hållas tillgängliga för den granskning, Kongl. Maj:t kan finna skäligt att låta anställa.
Af de till stöd för denna ansökning bifogade handlingar inhemtades hufvudsakligen, dels att f. d. Landshöfdingen Prytz, född 4 792, såsom militär varit anställd i Statens tjenst åren 4 812—'4832, hvarunder han deltagit i Norska fälttåget, samt att han blifvit sislberörda år utnämnd till Chef för södra Tulldistriktet och 4 855 till Landshöfding i Gefleborgs län, från hvilket embete han år 4 861 erhöll nådigt afsked med pension; dels ock att vid hans död boets skulder öfverstigit tillgångarne, i följd hvaraf hans enka icke egde andra tillgångar till sitt uppehälle, än de henne tillagda särskilda årliga pensioner af 450 R:dr från Tullstatens pensionsinrätlning och 450 från Arméens enke-och pupill-kassa. Med afseende på f. d. Landshöfding Pry!z’s under en lång tjenstetid ådagalagda redbarhet och förljensler i flera honom uppdragna vigtiga befattningar samt å de torftiga omständigheter, hvari hans enka, som vore sjuklig och snart uppnått 65 års ålder, sig befunne, har Kongl. Maj:t uti en den 3 Juli innevarande år allåten och under N:o 4 4 5 i 4:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll införd nådig Proposition föreslagit Rikets Sländer, att en årlig pension af 600 It:dr måtte bemälda enka tilläggas och på allmänna indragnings-staten uppföras. På grund af de utaf Kongl. Maj:t anförda skäl har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, alt f. d. Landshöfding Prylz’s enka Fredrika Elisabeth Prytz, född Rosenberg, må på allmänna indragningsstaten tilldelas en årlig pension al 600 R:dr. 53:o. Af en den 7 nästlidne Augusti till Rikets Ständer aflåtcn nådig Proposition (N:o 420), angående pension å allmänna indragnings-staten åt enkau efter aflidne Navigationsskole-inspeklören, f. d.
J a g måste knyta handen om min • portmonnä så hårdt jag kunde, m e n då vi ändtligen k o m m o därifrån var den ändå lättad på sitt innehåll, o c h K l a s bar ett paket innehållande ett guldbroderadt sidenskynke till en kudde — ja, du skall få se den, då vi komma h e m, men jag ber dig i vår vänskaps namn, fråga mig aldrig — h ö r du, aldrig — hvad den kudden har kostat! U n g e Salah träffade vi sedan oupphörligt på kaféer o c h ute på gatorna, o c h K l a s fotograferade h o n o m m o t en vägg, men fastän han hundrade gånger hade hört, att jag tyckte bäst om h o n o m i profil, tog han honom naturligtvis en face. P å eftermiddagarna, då vi ej hade annat att göra, åkte vi stora ronden på spårvagn genom arabo c h judekvarteren. Flere arabiska kaféer besökte vi, det var rätt egendomligt att sitta utanför dörren o c h dricka kaffe så godt som midt på gatan med en hop vilda folkslag till närmaste grannar på bänken. Araberna äro ett tystlåtet släkte; de sitta som afgudabilder m e d benen i kors under sig, tofflorna ställa de framför sig på marken o c h så ser man d e m alla tider på dagen sitta alldeles tysta o c h dricka sin lilla kaffetår. D e bullrande, skrikande handelsmännen äro vanligen judar. Det var folkfest de sista dagarna af må- naden llåniadåu, o c h på torget Halfaouine kunde man se Österlandets barn roa sig m e d alla våra vanliga marknadsnöjen: karusell, marionettteater, gungor, musik o c h dansföreställning på kaféerna. E n repgunga var spänd mellan två stolpar, o c h högt öfver den hängde apelsiner, som det gällde för den gungande att tillägna sig, o c h det lyckades verkligen en ung arab två gånger, medan vi sutto vid våra små kaffekoppar o c h sågo på. E n kväll under en promenad ner till hafvet upptäckte jag, att den afrikanska nymånen stod vänd så här o c h att Karlavagnen låg alldeles kullstjälpt framstupa.
Sedan den unge mannen slutat sina studier, och ledd antingen af egen böjelse eller målsmäns råd, beträdt den mödosamma tjenstemannabanan, möter honom bekymren i sin nakna verklighet. Han söker och finner väl arbete, men ingen ersättning derför. Med ungdomens tillit och hopp tror han sig kunna bekämpa den snart mötande nöden. Aren gå, men någon ändring i hans hjelplösa belägenhet inträder ej. Den hand som ledt hans ungdomsstig, har antingen kallnat eller förlorat sin förmåga att hjelpa. Brist och behof äro snart hans enda trogna följeslagare. Så fortlöpa 42 till 15 år och först vid 36 å 40 års ålder erhåller extra ordinarien en liten lön å 1,000 R:dr. Den tillitsfulle ynglingen är förvandlad lill en modlös man och såsom sådan mottager han förtroendet att sköta det allmännas värf. Tron icke, mine Herrar, att jag öfverdrifva i denna min teckning. En fyratiosju årig tjenstgöring i Rikets Ständers Bank bar lemnat mig ett dagligt tillfälle att skåda den sorgliga verkligheten. Alltid har jag ansedt och anser äfven i denna stund det vara klokast handladt af det allmänna, att i tid taga vara på det unga slägte, som en dag skall blifva det allmännas tjenare. Detta tillvaratagande skulle icke bestå i något annat än att betala dess arbete. Dymedelst skulle modet upprätthållas, hoppet bevaras och den unge skyddas från behof och deraf sig härledande skuldsättning. En gång blifven ordinarie tjensteman kunde han lefva, om ock sparsamt, af sin ringa lön, såvida han ej hade några skulder, ådragna under en lönlös tjenstetid, att gälda. Uti 98 § af nu gällande Banko-reglemente finnes till extrakt-arbeten och extra ordinarie tjenstemän upptaget ett arfvodes-belopp af 4,000 R:dr. Afsedt som detta anslag är till båda dessa uppgifna ändamål är det alldeles otillräckligt. De gratifikationer, som deraf, äfven under tillämpning af den aldra största rättvisa, blifvit utdelade, hafva derför vexlat mellan 20 och 100 R:dr årligen. Detta är således den uppmuntran Banken bestått sina extra ordinarie tjenstemän.
Majit genom nådig resolution den 17 Januari 1865, med undanrödjande af förrberörda utslag, förklarat socknemännen icke böra berättigas till uppbärande af berörda afgift, har Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Kopparbergs län uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (JV2 177), enär det syntes motionären obilligt, att de, som begagna segelleden på sjön Runn och Dalelfven, skola för sina farkoster erhålla fri genomfart genom omförmälda broar på socknemännens bekostnad, hvarom något vilkor icke eller blifvit vid statslånets beviljande fästadt, samt broarnes öppnande för den öfver förväntan iifliga trafiken af dylika farkoster medförde en ganska betydlig tillökning i den kostnad och det besvär, socknemännen redan i och för broarnes byggande fått vidkännas, föreslagit, att Rikets Ständer måtte af allmänna medel bevilja ett årligt anslag af 200 R:dr R:mt, motsvarande, för år räknadt, en afgift af 12 öre för hvarje gång de öfver Dalelfven och den s. k Lillelfven vid Thorsångs kyrka anlagda broar öppnades för genomfart af ångbåt, segelbåt eller pråm, att användas till aflöning åt de för berörda ändamål af Thorsångs församling anställde brovaktare. Yid pröfning af motionärens förslag har Utskottet så mycket mindre funnit anledning att tillstyrka anvisande af det begärda anslaget, som Thorsångs socknemän, jemlikt högstberörda nådiga resolution, fått sig öppet lemnat att, derest de af Kongl. Majit fastställda afgifter för broarnes begagnande af vägfarande skulle uppgå till alltför ringa belopp i förhållande till socknemännens utgifter för tillsynen och vidmagthållandet af broarne, då i behörig ordning inkomma med underdånig framställning om samma afgifters förhöjning. Utskottet hemställer alltså, att förevarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseeende. Stockholm den 22 Maj 1866. Siats-Utskottets Utlåtande N:o llb. 15 N;o 115.
Utom otillräckligheten af utrymmet för böckerna, tillåter jag mig att påpeka den fullkomliga bristen på användbara läsoch arbetsrum, dessa så nödvändiga bihang till ett offentligt bibliothek.» — 271 — 9:o rid berättelsen angående National-museibygguaden af Riksdagsfullmäktigen Carl Anders Larsson: »Revisorerne, som funnit, att den för Musei-byggnadens fullbordande åtgångna summa 1,737,415: R:dr 79 öre, med icke mindre än. 274,445: » 81 » öfverskjuter det ursprungliga kostnadsförslaget, 1,462,969: R:dr 98 öre, hafva dock icke funnit hvarken denna eller de flere skarpa anmärkningar mot ifrågavarande byggnadsarbete, hvilka förekomma i Stats-utskottets utlåtande rörande Museibyggnadens fullbordan vid nästförutgångna riksdag, förtjenta af vidare uppmärksamhet än att, på sätt 1862 års Revisorer yrkat, utreda hvaruti kostnaderne hufvudsakligen bestå. — De reflektioner, Revisorerne tillägga, angående orsakerna till arbetets fördyrande, kunna snarare betraktas som en upplysande ursäkt för byggnads-chefen och de vederbörande som gillat hans åtgärder, än ett klander emot vederbörandes tilltag att, genom åtskilliga kostsamma förändringar, orsaka en dubbel utgift för vissa delar af byggnadsarbetet. — Enligt mitt förmenande, hade Revisorerne bort meddela nödig upplysning om huruvida icke kostnaden för husets inredning varit inbegripen i det ursprungliga kostnadsförslaget likasom den princip, hvarefter vedergällningen utgått till GeheimeRådet Stiller, med mycket mera, som varit egnadt att belysa detta särdeles ryktbara byggnadsföretag. Anseende jag förty, att Revisorerne, i stället för det indirekta beröm, deras utlåtande markerar, heldre bort, med förklarande af sitt ogillande af de fördyrande åtgärder, som icke efter Ständernas pröfning tillkommit, men varit af byggnadsföreståndaren beroende, hos Rikets Ständer hemställa, att en grundlig efterräkning i antydda afseenden måtte påkallas, för att få utredt hos hvilken auktoritet orsaken ligger till det klander mot bygdnads-chefen, som inom landet förspörjes.
Man kan således icke på annat sätt lyda hans ifver för att representationen skall fatta dessa beslut än alt han hyser ett stort misstroende till Regeringens förmåga att inse hvad som bör iakttagas till betryggande af Statens rätt. Jag hyser icke denna farhåga och har bestämda fakta att åberopa i det sätt hvarpå Regeringen behandlat en dylik fråga, hvilket gifver mig anledn. tro att man icke har att befara något förbiseende i detta fall. Det har under gårdagens diskussion blifvit uplysl att ehuru Ständerna vid förlidne riksdag icke införde ens så många delaljbesläramelser som StatsUtsk. nu föreslår, Regeringen likväl icke förbisett behofvet af dem och sålunda infört dem i det reglemente för det oktrojerade bolaget, som af K. M. fastställdes. När man ser della, finnes det då någon anledning att tro det Regeringen vid detta tillfälle, då frågan är af mycket vigtigare beskaffenhet än vid förra riksdagen, skulle glömma alt iakttaga Statens rätt? Vid sådant förhållande så, ehuru jag icke vill ingå på moliverna för någon persons handlingssätt, hvilka hvarje ledamot har rätt förbehålla sig att sjelf få bedomina, får jag likväl säga att del icke är en gissning utan ett faktum, att en och annan ledamot, som med värma talat för hufvudfrågan, har sedermera i detaljbestämmelserna sökt utleta alla möjliga hinder för verkställigheten af densamma, och alt jag om dera måste hysa den öfvertygelse att de väl har i Ståndet velat tala för saken, men söka i verkligheten på ett indirekt sätt att motarbeta detsamma. Hr Prytz: I det ånyo uplästa förslaget finner jag ett lofvärdt bemödande att i allo betrygga Statens rätt, hvilket af ingen med skäl kan klandras. Jag anser det vara en ovillkorlig pligt för den som med sin röst har bidragit till ett statsanslag, som kan gå till 10,000,000, att äfven söka betrygga Statens säkerhet. Men i förslaget äro likväl så stränga bestämmelser föreskrifna att jag tror det blifva afskräckande för hvar och en alt våga ingå i ett bolag, der så skarpa bestämmelser voro föreskrifne, och hela förslaget synes mig dessutom äfven blifva obehöflig.
33 att, såsom undantag från den allmänna regeln, det målte få ankomma på bemälde Chef, Öfver-Intendenten, att, när fråga uppstår om förening af befattning vid Akademien för de fria konsterna med tjenst jemväl af högre än första lönegraden inom Öfver-Intendents-Embelets Ritningsoch Byggnads-Kontor, derom göra underdånig hemställan hos Eders Kongl. Maj: t." “Beträffande Sekreteraren vid Öfver-Intendents-Embetet förekommer, att denne, hvars göromål i sednare tider blifvit högst betydligt ökade, icke har, såsom Sekreterare i andra embetsverk, någon utsigt att inom verket vinna befordran. Om han tillika genom förbud att innehafva annan tjenst, skiljes från möjligheten att utom verket bereda sig bättre utkomst och fortkomst på embetsmanna-banau — och för denna befattning synes mig icke vara skäl tili något undantags-sladgande — så måste befattningen, för att likväl blifva begärlig för person med erforderliga egenskaper, åtföljas af en aflöning, som innefattar en skälig vedergällning för hans arbete, och ett någorlunda tillräckligt skadestånd för minskningen i hans befordrings-ulsigter; och jag föreslår i underdånighet, att denna aflöning må bestämmas lika med den för Kollegiernas Sekreterare. " “Öfver-Inlendents-Embetets Kamererare åter, som är mindre än Sekreteraren bunden vid embetsrummet, kan, utan olägenhet, med sin befattning förena en annan; och hans aflöning skulle derföre utgå under namn af arfvode." w “Kamereraren vid Kongl. Museum, hvilkens åligganden förutsätta en förening af mångsidig, isynnerhet konsthistorisk bildning, samvetsgrann redlighet, språkkunskap och nit för befattningens administrativa delar, har i årlig inkomst af Statsverket endast 630 R:dr Riksmynt, och uppbär dessutom, enligt Kongl. Brefvet den 3 October 1855, af Direktionen för nya Elementarskolan, för hvars byggnad plats är beredd genom rifning af Kamererareus förra boställe vid Beridarebanan, en hyresersättning af 6?5 R:dr samma mynt.