Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hufvudsakligaste sädesslagen som här å orten odlas äro i fram - / 9 främsta rummet Korn och dernäst Hafre och Råg, hvarförutan ehuru i mindre mån utsås Hvete, Ärter, Vicker, samt förnämligast Potates. Först på sednare tider har odlingen af Rågsäde börjat allmännare utbreda sig, och odalåkern dertill användas, ehuru den opinion ännu synes råda temmeligen allmänt bland Allmogen, att Kornsäde har för orten större företräde derutinnan, att Kornet fordrar mindre väl gödd åker än Rågen, äfvensom Kornhalmen begärligare förtäres af kreaturen såsom foder, än den af Rågen, hvilken dessutom icke eller erhäiles lill den qvantitet som af Kornet; af sådan anledning är det, som i de trakter af Länet der träde begagnas, och hvilket iagttages öfverallt, med undantag af fjälltrakter, der jordmåns beskaffenhet icke medgifver det, den del af åkern som sålunda icke lägges i träde, utgörande i somliga Socknar * och i andra omkring hälften af hela åker vidden, plägar besås endast med | Råg och \ Korn; hvarjemte trädesjorden, i anseende till det ringa ägo välde i åker som här i allmänhet finnes, antingen begagnas för utsäde af Arter och Potates, hvilka växter man anser icke förtaga trädets åsyftade välgörande verkningar, eller ock igenläggas till så kallade lägder, hvaraf påräknas en någorlunda gifvande hö-afkastning. Vexelbruk i dess egentliga mening nyttjas af ganska få. Hock begagnas äfven här ett annat så kalladt vexelbruk, som allmännast handhafves så, att utväxta lägder eller ängesstycken upplöjas och gödslas samt besås 2 å 3 år efter hvarandra, hvarefter de åter läggas till gräsvall.
Ständer hafva någon i Grundlagarne stadgad rättighet att i detta fall lemna föreskrifter för längre tid, än till dess kommande Ständers på förändrade förhållanden grundade stadganden blifva till efterlefnad gällande; anser Utskottet sig, på så väl detta som förut anförde skäl, böra ytterligare afstyrka antagandet af Herr Lagerhjelms ifrågavaran' de förslag. B) Emot det motiv, Utskottet anfört för dess afstyrkande af Herr Grapengiessers yrkande, att rättigheten lill införande af Manufacluroch Handtverksvaror måtte inskränkas till de tre städerne, Stockholm, Götheborg och Malmö, har Herr Halling anmärkt, att då Utskottet erkänt, att ett bifall dertill skulle förnärma den rätt, som, i följd af gällande Författningar och Privilegier, tillkommer Rikets öfrige stapelstäder, vore det dervid lillagde skäl, att dessutom denna sak säkrast och bäst kunde öfverlemnas till Kongl. Maj:ts pröfning, olämpligt. — Till bemötande af denna anmärkning får Ulskoltet anföra, att, då det är Kongl. Maj:t, och icke Rikets Ständer, sorn meddelar stapelstads-rätt, det väl ock lärer vara Kongl. Maj:t ensam, som deri eger göra inskränkningar, och kan Utskottet derföre så mycket mindre finna olämpligheten af att uttrycka denna öfvertygelse, som, Bevillru-J]tskottets Utlåtande 2V.-0 /^5. 9 som, enligt hvad Utskottet har sig bekant, Kongl. Maj:t för icke lång tid sedan medgifvit rättighet till införsel af vissa, i Tull-Taxan förbjudne slag bomullsgarn endast till Götheborg, men ej till Rikets öfrige Stapelstäder; hvarföre Utskottet förnyar dess afstyrkande af Herr Grapengiessers ofvannämnde förslag. IV. Utskottets förslag, att en under en tiderymd af 5 år oförändrad och stadigvarande införsels-tull måtte åsättas span mål, har blifvit klandradt af Herr Doctorn Lindahl och Herr Prosten Mittag samt Riksdags-Fullmägtigen Petter Pehrsson från Jönköpings
Den dystraste sidan i Etnas mörka bok inskrefs likväl år 1693, när ett alldeles oförmodadt utbrott jemte en förfärlig jordbäfning förstörde 40 städer och byar, under hvilkas ruiner begrafdes icke mindre än mellan 60- och 100,000 menniskor. Det sista större utbrottet inträffade år 1874, och emotses år 1884 med en viss oro, ty erfarenheten har visat, att större eller mindre utbrott i allmänhet inställa sig hvart tionde år. Men så kraftig är bergets vegetation, så stor dess tjusningskraft, att trots faran by efter by uppväxer vid dess fot, att villor till och med insmyga sig bland dess skogar. Ja, Etnas tjusningskraft är i sanning underbar. Främlingar, som kommit till Taormina för att stanna en dag, ha stannat veckor, ja, månader, hänförda af dess skönhet. En tysk målare, som för femton år sedan, då en tjuguårig yngling vandrade in genom Taorminas stadsport, har ännu icke kunnat slita sig ur bergets trollcirkel. Han har öfvergifvit allt, hem, framtid, rykte, för att måla Etna, endast Etna i alla dess tusen skiftningar, och han påstår, att om han stannade i ännu femton år, skulle icke ämnet blifva uttömdt. Trolska, förtjusande Etna! Men jag märker, att jag helt oförtänkt blottar att äfven jag blifvit — förtrollad. Hvart man går i Taormina, stöter man på minnen från förflutna tider. Utom Porta Messina ligga flore romerska grafkummel; midt på en blomstrande äng ser man ett öppet primitivt skjul, som skyddar en dyrbar golfmosaik, funnen för blott några få år tillbaka. När det regnar, komma gamla hemlighetsfulla mynt glidande med vattnet, utan att man vet hvarifrån, och i vingårdarne slår ofta arbetarens spade mot dyrbara pelarkapitäl eller bitar af brustna marmorstoder.
Jag tilltror mig visserligen icke kunna föreslå någon förändring härutinnan med hvilken alla blifva belåtne, men kan likväl icke undertrycka den tanken att en ändring jemte ett tillägg i merberörda nådiga Kungörelse är af högsta behof påkalladt. Jag vågar dedore vördsamt föreslå: alt 4 § ui ofta bemä'de nådiga Kungörelse erhåller ungefär följande lydelse: Förmyndare skall, för hvart 5:dje år afsluta räkning öfver allt det han har om händer och derest sådant af Gode män, Socknenämd eller närmaste händer äskas, uppgifva den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte liro, och ingifva sist fjorton dagar derefter den räkning jemte en dupplett deraf till Gode männen eller Socknenämden. Den dupplett, hvarom nu sagdt är, skall, försedd med Gode männens eller Socknenämndens intyg att Förmyndare-räkningen aflemnad och granskad blifvit, till Förmyndaren återställas och af honom ingifvas i stad till Rättens ordförande eller den som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, sist inom fjortonde dagen efter det räkningen från Gode männen vederbörligen påtecknad återfålts, och å landet till Häradsrätten sist å det ting, som infaller näst efter det, dä räkningen, på sätt förut föreskrifvits, från Gode männen eller Socknenämnden återfålts. Sker det ej, förelägge Rätten förmyndare vid lämpligt vile, att sin omförmälda skyldighet fullgöra. Öfver hvad sålunda förekommit, skall anmärkning göras i den förteckning, hvarom ofvan är stadgadt. Tillägg. Å de till Rätten inkomne redovisningar teckne Ordföranden bevis om af Rätten verkställd granskning, men må icke särskildt protokoll deröfver utskrifva». Saknar omyndig tillgång, meddelas så väl Rättens bevis, som Gode männens eller Socknenämndens granskning gratis. Om remiss till vederbörligt Utskott anhållcs. Stockholm den 15 November 1862. P. O. Hörnfeldt. från Westernorrlands län. 92 Motionär i Bonde-Ståndet 1S62. N:o CD, N:o 69.
Rikets Ständers härvid anmälda beslut har, under den 26 September 1848, blifvit Convoy-Commissariatet till kännedom och efterrättelse i Nåder meddeladl. — Hvarjemte Kongl. Maj-.t i Nåder förklarat Sig vilja vid nästblifvande Riksdag göra förnyad Nådig framställning om beredande af ersättning till Handelsoch Sjöfartsfonden för ifrågavarande förskott. l@@:o af den 21 Juni 1848, angående de staden Åmåls innevånare beviljade Förlagsoch Byggnadslån (117). Om iakttagande af hvad Rikets Sänder, uppå Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, i denna fråga beslutat och angående de deraf föranledde verkställighetsåtgärderne, hafva under den 6 Juli 1848 vederbörande blifvit i Nåder förständigade. JLlSf-.o af den 28 Juni 1848, i fråga om Privat-Bankernes framtida upphörande (122). 1848 233 1848 den 27 Oclober i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t förklarade Sig vilja framdeles laga de af Rikets Ständer härvid gjorda underdåniga framställningar i Nådigt öfvervägande. 168:0 af den 26 Juni 1848, angående föreslagna jemkningar uti det antagna Myntsystemet (119). Vid underdånig föredragning häraf den 27 October 1848, har Kongl. Majit förklarat Sig vilja framdeles under öfvervägande taga, hvad åtgärd som i anledning häraf må finnas lämplig. 169:0 af den 21 Juni 1848, med förslag till ny författning angående stämplade pappers-afgiften samt hvad vid kontrollen och upphörden deraf iakttagas hör (115). Efter inhemtande af Statskontorets underdåniga utlåtande, har Kongl. Majit, under den 20 October 1848, i detta ämne låtit Nådig kungörelse utfärda. I*«:0 af den 8 Juli 1848, angående upphörande af Skillingssedlars utgifning frän Banken (127).
Herr Grosshandlaren ^spluncls gjorde fdrbchäll, att i händelse betz yttrande ej stolle af Herrar Fullmägtige antagas, dä fä det samma, jämte betz bifogade Calculcr, wid BancoFullmägtiges till Kongl. Maj:t afgäcnde underdänigä swar bilagdk, fann Herr Grcfwen icke kunna äga rum. Särskilde bifogade yttranden äspfta alltid nogare granskning af Pluralitctcns beslut, samt dernppä grundad ändring i samma beslut, men hwartill uti alt dct som angär Banco - Wcrkets fbrwaltning ä annan Ort än hos Riksens Ständers Banco - Utskott, Banco-Zullmägtigc böra undgä att wäcka nägon stags anledning. Herr Grosshandlaren ^spiunci kunde för dess i detta ämne hyste bfwertygclse finna sig tillräckcligcn justifierad derigenom, att dess serskildt mening blifwer uti Hcr, rar Fullmägtiges Protocoll förwarad. Och dfwcrcnskommo Herrar Fullmägtige, att nästkommande Thorsdag, ben 4 November klockan 11 förmiddagen, till slutelig öfwcrläggning i detta grannlaga ämne sammanträda .— Den 1 November 1F02. Herr Grefwe bersen förmälte, huruledes wäl Herrar Fullmägtige öfwercnskommit, att ej förr än nästa Thorsdag, eller den 4 i denna mänad, sammanträda , Den M October. 48ZZ -a Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PKOIDcOI^M Hällne hes Högloflige Ridderffapet °4 Adeln wrd Riksdagen i Stockholm, Är 1809. Fjerde Bandets 2:dra Afdelir. Stockholm rgir, tryck! hos Dicecrenrrn och Kongl. Fält-Boktryckaren Peter Sohm. Fredagen den i December 1809. klsnum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållit i Högloft.
IX. U. 400, 407, 416. A. 422. X. U. 352. XI. 16. A. 20. U. 185. A. 213. E. 293. A. 317. — till Auditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz för en af dem uppfunnen machin för uträkning och tryckning af raalhematiska tabeller. III. 384. R. 393. VIII. B. 132. A. 155. IX. E. 3. — af 12,000 R:dr lill lindring i de kostnader, Carlskrona stad, till följd af kolera-farsotens härjande derstädes nästlidet år, fått vidkännas. III. 384. R. 393. VII. B. 314. VIII. A. 36. E. 324. — angående sådant till uppbyggande af ett Kapell i Korpilombola by af Ofver-Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapellpredikant derstädes jemte bidrag till dennes aflöning. IX. E. 126. — angående ytterligare sådant till uppförande af cellfängelser. IX. E. 256. — motion att Rikets Ständer mätte intill dess nästa Statsreglering vidtager, bevilja ett anslag af 50,000 R:dr banko årligen att ställas (ill Kongl. Maj:ts disposition, till understöd för utvandrare från Sverige. XIII. 352. XIV. A. 15. — förhöjdt, till Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg. Se Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 71, 24:de punkten. — till allmänna arbeten, angående föreskrifter för erhållande och utbekommande af. VIII. B. 157, 411, 460. A. 465. IX. E. 256. — ordinarie under Hnfvud-Titlarne. Se Hufvud-Titlarne. — extra. Se extra Statsanslag.
Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Af Herr Santessons Motion, om ändring dels i CommerceCollegii Kungörelse, angående Lästafgift för fartyg, som med Turkiska Pass förses; dels ock om förslag till allmänt stadgande, om vitens bestämmande; af Samuel Jönssons Motion om ett förändradt sätt för Presterskapets aflöning. 2:0 Jterremisser af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden, nemligen: StatsUtskottets: Rörande tryckningen af BondeStåndets Protocoller vid innevarande Riksmöte, samt deras aflefverering till RiksgäldsContoiret. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: I anledning af föreslagne åtgärder till Skogs besparande; angående Barnmorskelärlingars på Gottland undervisande och examinering af någon Läkare derstädes; rörande väckt fråga om hemmansdelars sammanslående under en Rök. ao6 Den 22 Junii e. ra. ExpeditionsUtskottets: Angående tryckningen af RiksStåndens ProtocollsU tdr ag. 3:o Bifall till följande XJtskottsBetänkanden: StatsUtskottets : Angående etj; Jordbruks-Contoirs inrättande; om ersättning till Marstrands Stad för utgjord inqvartering; i fråga om sökt ersättning af Capellmästaren Hteffner för inneliafd
Då fröken Assar en gång, icke så längesedan, hade frågat sin bror, hvarföre han inte gjorde alfvar af sitt frieri till Irene, då han ändå visste huru i alla afseenden godt parti det vore, hade han svarat, att han flere gånger ämnat det, men i sjelfva det afgörande ögonblicket var det som om tungan häftat fast vid hans gom; han kunde omöjligen komma fram dermed. Derföre var det nu som Emilie fått det infallet att följa med till Ristilä; hennes mening var icke den att hos Irene tala godt för brodren; hon kunde nog efter beskrifning ana, att talmanskap dervidlag icke var på sitt ställe; hon ville genom sin närvaro gifva honom mod; hon skulle utfundera tjenligaste tiden och tillfället, förestafva honom de tjenligaste orden, lära honom det tjenligaste sättet att gå tillväga, och, om så skulle behöfvas, bibringa honom de tjenligaste råd. Naturligtvis var hon klok nog att göra allt detta så behändigt, att brodren knappt skulle komma på, att han var henne den ringaste tacksamhet skyldig. Redan hade de varit en vecka på Ristilä och ännu hade ingenting blifvit sagdt af v. Assar. Och ännu hade icke systren ansett det för nödigt att göra hufvudstorm. Hon hade emellertid roat sig med att observera fienden, och hade äfven kommit till vissa slutsattser. Hon fann, att derest hennes broder icke lyckades, så var hindret i hans väg ingen annan än – magistern i gården, denne herr Thalberg ... informatorn. Emilie var en qvinna, och om icke en särdeles rikt begåfvad, så var hon dock en qvinna. Derföre såg hon klarare, än både hennes broder och den skarpsynte baronen. Henne hade icke undgått de blickar Irene någongång lät hvila på Harald ... dessa blickar voro rädda och skygga, men också ömma. Emilie förstod, att det kunde vara ifrån detta håll, som vinden blåste. Harald var ... det kunde hon ej neka ... en vacker karl. Visst var hans ansigte något för alfvarligt för hans ungdom, men detta klädde honom så mycket mera. Och när han blef lifvad, lyste hans bruna ögon af en eld, sådan Emilie knappt nånsin sett förut.
F. Bränvinsbrännerier, med uppgift om erlagde tillverkning s-afgifter. 1 Större brännerier. Mindre brännerier. Summa > Tillverkningsafgift. Antal redskap under gång Tillverkningsafgift. afgift. 03 bada la må 2 a må K:dr R:mt. manaderne. nåden. naden. R:dr Runt. R:dr R:mt. Vägar. Broar. Färjor. Grindar. Postbefordring. Under periodens senaste år hafva de allmänna vägarne blifvit på en del ställen betydligt förbättrade, sedan allmogen börjat inse fördelen af begagnande af sönderslagen sten till lagningsämne. Till större broar inom länet hänföras: 1) Långebro, ledande öfver Helgeå vid Christianstad. Såsom fästningsbrygga tillkom den vid anläggningen af Christianstads stad och fästning. Den vidmaktshölls såsom trädbro till sistlidne år af östra och Vestra Göinge, Willands, Gerds och Albo härader i Christianstads samt Färs och Frosta härader i Malmöhus län. Sedan i anseende till densammas dåliga beskaffenhet ombyggnad blifvit ifrågaställd, uppstod tvist dels emellan förutnämnde härader inbördes och dels emellan desse oell Christianstads stad, hvilken tvist genom 7 O Eders Kongl. Maj:ts nådiga utslag den 10 Augusti 1858 så afslutades, att meranämnde härader, med undantag af en socken och en by i Frosta härad, blefvo tillförbundne att fortfarande bygga och underhålla bron, dock sålunda att Christianstads stad skulle bekosta hvad som erfordrades för anbringande af öppning å bron eller så kallad svängbro. Emellertid hade förslag blifvit uppgjordt för brons ombyggnad af sten och jern. och vid 1853 och 1854 årens Riksdag beviljade Rikets Ständer ett anslag af 100,000 R:dr B:ko, deraf en tredjedel utan återbetalningsskyldighet och två tredjedelar såsom lån, i och för ombyggnaden, under vilkor att dervid följdes den af Eders Kongl. Majit i nåder gillade planen.
Ett skydd af lagen i detta hänseende påkallas icke blott af konstnärens utan äfven af allmänhetens eget, rätt förstådda interesse. Ty en konstnär eller en förläggare kan icke våga att på ett mera omsorgsfullt sätt göra för en större allmänhet tillgängligt ett utmärktare konstverk, om de icke äro försäkrade mot faran, att genom ett bättro eller sämre eftertryck plötsligen beröfvas frukterna af nedlagd möda och kostnad. I andra länder hafva, på grund af dessa förhållanden, lagarne mot eftertryck på sednare tider efterhand blifvit, med lämpliga förändringar, utsträckta äfven till den sköna konstens alster. Så stadgades i Tyskland genom Förbundsbeslutet af den 9 November 1837, att konstverk icke få, utan medgifvande af konstnären, eller den, på hvilken han öfverflyttat sin rätt till originalet, på mekanisk väg mångfaldigas, hvilket stadgande genom ett sednare beslut blifvit förklaradt att gälla under konstnärens lifstid och tretio år efter hans död. Den Preussiska lagen, som förbjuder efterbildningen af taflor eller ritningar genom kopparstick, stålstick, träsnitt, färgtryck, o. d. utan konstnärens eller hans rättsinnehafvares samtycke, är likaledes af år 1837. Den Österrikiska lagen af den 19 Oktober 1846 utsträcker på samma sätt förbudet mot eftertryck till efterbildningar af konstverk. Likaså bostå i Frankrike lagar, som skydda konstnären mot kränkningen af hans rättighet att skörda frukten af sitt arbete — en rätt som hvar och en annan arbetare — äfven dagsverkaren —• eger utan tvist, och som genom patentlagstiftningen är tillförsäkrad uppfinnaren på det industriela området. Hos oss väcktes sistlidne riksdag ett förslag om utarbetande af en lag i samma syftning. Det föll. Men af dess fall torde man icke böra afskräckas från att åter upptaga detsamma.
A disponibel till indelning, så har räntegifvare!! under tiden äfven sluppit sin skyldighet till forsellöns erläggande, och Kronan måste till en blifvande indelningshafvare åter betala 16 sk. på tunnan o. s. v. Jag vet icke, om de beslut, Ständerna i detta afseende fattat, äro sådana, att rättelse i denna del kan ske; men jag önskade, att Utsk. må taga saken i öfvervägande. Ehuru kort tid jag innehaft det embete, jag nu bekläder, har jag likväl sett exempel på förluster för Kronan af den beskaffenhet, jag uppgifvit. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag vill icke nu ingå i försök att vederlägga de anmärkntr, sora blifvit framställda emot Utskts förslag, emedan jag känner, att 3tne Stånd redan återremitterat detsamma; hvadan jag inom Utsk. får tillfälle att till besvarande upptaga de gjorda erinringarna. Jag kan likväl icke undgå att fästa uppmärksamhet ä det besynnerliga förhållande, att en ledamot, hvilken, såsom StatsUtskts ledamot vid sista riksdag, deltog i tillstyrkande af ett fullkomligt lika beskaffadt förslag, som det han liu ansett orättvist, sålunda kunnat på denna tid så helt och hållet förändra opinion i denna del; ty hvad lösningsoch uppsägningsrältigheten beträffar, har Utsk. nu stadnat vid fullkomligt detsamma, som sista riksdagen föreslogs. Samma förhållande äger rum i afseende på Hr v. Hartmansdorffs anmärkn., hvarför Kronan icke skulle, lika väl som enskilda, bekomma 16 sk. på tunnan utöfver lösningspriset. Sådant tillstyrktes nemi. äfven af sista riksdags StatsUtsk., och antogs af Ständer och Konung, utan att PresteStts privilegier dervid ifrågaställdes. Ur von Hartmansdorff: Om den siste talaren hade undersökt i StatsUtsk:s handlingar, hade han funnit, det jag icke var ledamot af Utsk. förrän vid medlet af riksdagen, då det ifrågaställda förslaget troligen redan var i Utsk. bercdt. Jag kan åtminstone icke erinra mig, att jag derstädes öfvervarit behandlingen af detsamma.
Alt taga ifrån en kyrka hvad hon äger och gifva åt en annan, för att sedan begå - Den i/| November e. m. 4o3 ra anslag åt den, som blifvit sin egendom beröfvad, det synes mig vara en förvänd ordning. Ånyo bär man åberopat, alt Hernösands kyrka borde få åtnjuta denna tionde der (Vire, att den utginge ifrån Hernosands stift. Vill man på det sättet behandla stiften och följaktligen ej heller låta Hernösands stift belinIla andra inkomster, än dem som delinom uppbäras; så fruktar jag, alt detta stift skulle få gifra ilian sig nog mycket af hvad del nu bar. Det är intet stift i Riket, som i förhållande till sin folkmängd har så stora ecclesiaslika anslag som Hernösands. Om dessa skulle inskränkas i förhållande till hvad stiftet jemförelsevis med andia bidrager till Statens inkomster, så skulle det till en ganska betydlig del mista. Man bör deraf inse, att sådana anslag ej kunna beräknas efter omkretsen, utan efter helt andra förhållanden. Hr Prytz: Jag vill blott i korthet besvara några yttranden. Frill. Hamilton bar omorda! Hernösands stads kyrka. Jag får i anledn. deraf fästa uppmärksamheten derpå, att det ej är Hernösands stads utan Hernösands stilts kyrka bär är fråga om. Frih. von Kraemer åter har yttrat, att om det lyckades Hernösands stift alt återfå sin doinkyrko lunna , så skulle de andra stiften äfven komma och återfordra sina. Derpå får jag svara, att 0111 jag ej bedrager 111ig, så utgår ej någon kronotionde fiån andra Ian lill Upsala domkyrka, utom ifrån de delar af dessa län, som nu tillhöra Upsala stift, och således lära de väl ej kunna återfordra något, som utgår lill deras egen stiftseller dom kyrka. Hr von Hartmansdorff har sagt, att det vore ganska orätt att taga ifrån någon hvad han äger, för att gifva till en annan, som behöfver. Jag tror, att redan i tvåhundra år har man tagit ifrån Hernösands kyrka hvad den bort äga alltsedan stiftet inrättades, för alt gifva det lill Upsala domkyrka.
Jag förenar mig derföre i yrkandet om återremiss. Hr Olivecrona: Gr. Sparre har anmärkt, att 14:de mom:t stadgar att den, som är häktad, skall utan dröjsmål införas i allmänt häkte. Detta är visserligen sannt, men om jag antar att en länsman på landet häktat en person, som är misstänkt för brott, så är det icke sagdt att han derför genast anmäler saken hos Konungens Befh:de eller domaren, utan det kan dröja i flera dagar innan någon anmälan derom sker. Att sådant skulle opåtaldt kunna ske och hittills också skett, är hvad jag ansett vara klandervärdt; det är detta, som just genom en ny lag hade bort förekommas. Jag tror derföre, att det icke är utan vigt att ett tillägg göres till 9:de mom:t, hvarigenom någon viss tid utsättes inom hvilken kronofogde eller länsman skall göra dylik anmälan, på det att det icke må bero af sådana tjenstemäns godtycke att först insätta en misstänkt person i häradshäktet, der låta honom sitta några dagar och först derefter, när det faller sig beqvämt, till vederbörande afgifva berättelse om den vidtagna häktningsåtgärden. Gr. Sparre: Då länsman är skyldig att utan dröjsmål insända den person, han tagit i förvar, till häktet — hvarmed H. V. 35 546 Den 18 Juli. måste afses länshäktet — är det alldeles omöjligt att Konungens Befh:de skulle kunna undgå att genast få kännedom derom, då det tillgår som för närv:de. Samma bud, som inför den häktade till fängelset, medhar nemi. alltid rapporten till Konungens Befh:de, och äfven, om så icke vore förbållandet, kan likväl icke Konungens Befh:de undgå att erhålla kännedom om den verkställda häktningen, enär fängelsedirektören är skyldig att omedelbart inrapportera de fångar, som inkomma. Jag skulle önska att Hr Olivecrona ville uppgifva, huru han anser att man borde stadga för detta fall.