Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det voro sju bröder; och den förste tog sig hustru, och han blef död, och lefde ingen säd efter sig; Och den andre tog henne, och blef död; den icke heller lefde säd efter sig; och den tredje sammalunda; Så att sju togo henne, och lefde dock ingen säd. Sist af allom dödde ock hustrun. Hvilkensderas hustru skall hon nu vara i uppståndelsen, då de skola uppstå? Ty sju hade haft henne till hustru. Svarade Jesus, och sade till dem: I faren ville, derföre att I icke veten Skriftena, ej heller Guds kraft. Ty då de uppståndne äro ifrå de döda, tager man sig icke hustru, och icke gifs heller hustru manne; utan de äro såsom Änglar, som i himmelen äro. Men om de döda, att de skola uppstå, hafven I icke läsit i Mose bok, huruledes Gud talade med honom i buskanom, sägandes: Jag är Abrahams Gud, och Isaacs Gud, och Jacobs Gud? Han är icke de dödas Gud, utan deras Gud, som lefva. Så faren I nu mycket ville. Då gick en fram af de Skriftlärda, den derpå hört hade, huru de tillhopa disputerat hade, och hade sett att han hade väl svarat dem, och sporde honom till: Hvilket är det yppersta af all budorden? Jesus svarade honom: Det yppersta af all budorden är detta: Hör, Israel; Herren vår Gud är allena Herre; Och du skall älska din Herra Gud, af allt ditt hjerta, och af allo dine själ, och af all din håg, och af allo dine magt. Detta är det yppersta budet. Och det andra är desso likt: Älska din nästa som dig sjelf. Intet annat bud är större än dessa. Och den Skriftlärde sade till honom: Mästar, du hafver allt rätt sagt, att Gud är en, och ingen annar är förutan honom; Och att älska honom af allt hjerta, och af allt förstånd, och af allo själ, och af allo magt, och älska sin nästa som sig sjelf, det är mer än bränneoffer, och all offer.
Om en Landsh. är nog envis alt vidhålla sin åsigt att entreprenader icke böra ega rum; tvertemot den Kongl, författningens anda och mening, så finnes intet annat medel deremot, än att låta denne embetsman uphöra att vara Landsh. Det måste ovillkorligen, i fall som detta, öfverlemnas ät K. Bef:h:de att gä tillväga efter sig företeende omständigheter. Jag har ej hört Gr. Sparre föreslå något nytt stadgande, och kan ej utfinna något annat som kan förenas med hans åsigt i detta fall. Gifves något annat reglementarisk! stadgande som kan antagas, så skall jag ej sätta mig deremot; men alt ingå lill Konungen med en skrifvelse för att få en erinran aflåten till samtl. Bef:h:de om en sak, som redan i författningen finnes bestämd, — det anser jag obehöfligt. Frih. Cederström: Jag erkänner min skyldighet att hos Gr:ne Sparre och Lagerbjelke anmäla min undskyllan för min oriktiga upfattning af deras anföranden; men denna torde kanske finnas förlåtlig derföre, att då de icke äro nöjde hvarken med Ekon.- Utsk:s utlåt., eller med nuvar.-de förhållanden, och då motionärerne i ämnet, Ola Person och Anders Andersson, hvilka gifvit anledn. lill detta Utsk:s utlät, jemväl begärt alt Domare och nämnd borde bestämma antalet af hästar, som vid hvarje gästgifvaregård borde vara att tillgå, så hade jag trott att de ädle Grmes yttranden åsyftade något instämmande deruti, enär de icke lära tillerkänna sig någon motionsrätt; men vid närmare betraktande af pag. 5 finnes en rad, som kan gifva dem någon anledn. till deras framställning; alltså vill jag i merberörde hänseende visst ej ifrågasätta deras rätt dertill; vidhållande likväl den åsigt, att det föreläggande, som Gr:ne vilja att Den 23 Juli 577 alt Sländme skola hos Konungen begära, är olämpligt.
Jag hvarken nekar eller kan neka att det är både nyttigt och nödvändigt, och jag går så långt, att jag säger det vara en pligt för Regeringen att tillkalla och inhemta erfarne, opartiske och fosterländskt s'innade mäns tankar i saken; men jag tror att det hör vara Regeringens ensak att härutinnan tillgöra hvad Regeringen finner lämpligt. Jag tror icke att det kan vara mest formenligt att, på det sätt, som här blifvit föreslaget, uttrycka ett ogillande å R. St:s sida mot ett förslag, som R. St. antagit genom ett af R. St. i behörig form tillsatt Utskott. Jag känner väl att de 3 Ståndens majoritet icke gillat detta förslag. Jag har sjelf utgjort en ringa del af denna majoritet. Jag har beklagat, att icke andra åsigter, mera enliga med närvarande tidsförhållanden och innebärande en större möjlighet att vinna framgång för den nyttiga saken, gjort sig gällande; men jag tror icke, alt det missnöje, som denna majoritet hyser deröfver alt den stannat i minoriteten, bör leda densamma till att kringgå hvad form och conseqvens fordra. Jag tror, att om man för mycket Donn Juni. ruskar på formerna, kan man få det igen vid andra tillfnlJen, då man ångrar det. IVu återstår den frågan, huruvida det vore lyckligt i elt sådant ämne som della, att Regeringen täger initiativet. Jag vågar kanske för mycket, om jag uttalar min opinion, då så många kloka män yttrat sig för motsatsen; men jag tror, att saken vid denna riksdag bör betraktas sådan den är, nemi. att icke något absolut theoretiskt riktigt later uppställa sig, och ännu mindre låter använda sig, när andra förhållanden finnas, som måste betraktas, och när fråga är alt i jemkningsväg öfvergå från det beslående till det, som bör antagas. Just derföre, att del är en jemkningsfråga, och dertill en vigtig fråga, tior jag det icke vara nyttigt och icke lyckligt, om Regeringen på förhand binder sina händer vid något visst förslag, aldraminst om det är detaljerad!, emedan Regeringen då icke skulle kunna ingå på de jemkningar, som Regeringen kunde finna både nyttiga och lämpliga.
Det är af denna anledning, samt till följd af ett länge insedt och erkändt behof, jag vågar hos Rikets Höglofliga Ständer vördsammast anhålla) alt nämnda högre folkskola målfe förvandlas lill ett tvåklassigt elementarläroverk och, såsom följd deraf, medel anvisas för en Rektors aflönande, då nuvarande lärare kunde anses såsom kollega. Möjligen torde häremot invändas alt Sollefteå icke är någon stad. Bestridas kan dock icke, alt platsen är ganska betydande, och både till folkmängd och varuomsättning vida öfverträffa!' köpingen Örnsköldsvik, som vid förra riksdagen beviljades ifrågavarande fördel. Den är belägen vid den stora och äfven för ångbåtar farbara Ångermannaelfvcn, der norra och södra ådelarne förena sig, samt handels-medelpuuklcn för 20 socknar, hvilka alfa kunde draga nylla af det föreslagna Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Dessutom torde väl den omständigheten, att detta samhälle varit nog olyckligt, alt icke få någon stad på 10 mils afstånd, icke hindra att ju Statsverket räcker en hjelpsam hand lör den nödvändiga bildningens spridande äfven hit, då behofvet deraf kännes och uttalas af en ort, som eger 50,000 innevånare; hvadan jag vågar hoppas bifall härtin och anhåller vördsammast om remiss häraf till vederbörligt Utskott. Stockholm den 22 November 1862. Henrik Hansson, från Westernorrlands län. Olof Nilsson från Westerbottens län, om förhöjning för nämnda län af del utaf Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskade anslag till understödjande af myruldik ningar och v allenaftappning ar.
Man bör likväl, innan man antager en dylik förutsättning, erinra sig att, uti de före år 1846 under långvariga tider gällande författningar, var förbudet mot berörde kols användande för stångjernstillverkning så strängt, att för de 2:ne första gångerna sådant åtalades, voro stadgade ganska boga böter, och för den 3:dje gången hotades stångjernverksägaren med privilegiernas förlust. Det är häraf klart, alt faran var ganska väl insedd, eljest hade icke så allvarsamma föreskrifter varit af nöden. Till stöd förden förklaring Utsk. afgifvit derom, att skogstillgången icke skulle lida af hembudsskyldighelens upphörande, har anförts, huruledes del hittills följda systemet, enl. föregifvet vittnesbörd af erfarenheten, skulle hafva föranledt till liknöjdhet för all bättre hushållning i afseende å denna för landet vigliga näring, i thy att skogarne icke skulle hafva vunnit på det antagna förfaringssättet. Pä denna lösliga grund bygger Utsk. sin sanguiniska förmodan ali hembudspligten utan fara för skogarnes bestånd kan afskaffas. Detta Utsk:s förklarande synes mig slå i strid med hvad något hvar vet, som närmare känner förhållandet. Man torde nemi. kunna antaga, att skogen inom bergslag vanligen är bättre vårdad och i bättre stånd än utom bergslag. Hvaraf härleder sig delta, om ej till en stor del just från den förståndiga lagstiftning, som lagt hinder för sköfling deraf. Utsk:s kardinalskäl synes mig icke mindre underhaltigt. Det vill upphäfva ifrågavar. ”band på den enskildes fria dispositionsrätt öfver sin egendom”, likasom låge i detta band någon orättvisa. Man glömmer då totalt de icke obetydliga förmåner, hvaraf, bergsmanshemmanen äro i åtnjutande. Må icke staten, lill ersättning härföre, med allt skäl kunna ålägga nämnde hemman vissa skyldigheter, dem de af ålder varit underkastade, och hvaruti de sednast rönt en ansenlig eftergift? Må icke Staten sorgfälligt egna sin vård åt skogarnes bestånd?
Denna intrad, som bör, i stället för den förra rotefrihets-bevillningen, tillgodokomma försvarsverket och erläggas med hvad roteringsbesväret fullt motsvarar, beräknades vid 1845 års statsreglering till 27,000 R:dr, och har bestigit sig, för år 1841 lill R:dr 26,450. 1842 27,472. 1843. .. 29,220. 1844 24,998. oell för år 1845 29,851. Då medium häraf utgör 27,598 R:dr, synes den förra beräkningen kunna bibehållas med 27,000: — 18:o Bdtsmans-vakansafgiften, utgående för ständiga och tillfälliga vakanser vid båtsmanshåll och beroende dels af markegångsprisen och dels af större eller mindre antal vakanser, beräknades vid sednaste stats-reglering lill 30,000 R:dr och bar utgjort: för ur 1841 R:dr 19,225. 1842 18,358. 1.843 42,870. 1844 36,665. 1845 * 32,629. hvaraf medium är 29,949 R:dr; och torde, då detta i det närmaste uppgår till hvad påräknadt varit, samt inkomsten de trenne sednare åren lemnat öfverskott, fortfarande kunna utföras 30,000: — 19:o Krutoch saltpeterförsäljningsmedel, vid sednaste verkställda statsreglering kalkulerade till 95,000 R:dr, hafva utgjort: för år 1841 R:dr 101,408. 184 184 184 184 Transport R:dr 4,224,196:32. \ Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till R.
Sedan Utskottet sålunda afgifvit yttrande i anledning af de skedda återremisserna, anser sig Utskottet böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att förevarande lagförslag, om det af Rikets Ständer i ännu icke godkända delar antages, likväl, i anseende till ofvanomförmälda 13 § och då Kongl. Majit icke eger att lag förslag af sådan beskaffenhet som det ifrågavarande annorledes än oförändrade bifalla, icke synes kunna af Kongl. Majit sanktioneras, utan att den af Rikets Ständer beslutade förordning om underpant i lös egendom jemväl vinner stadfästelse. Att detta skall inträffa, eger Utskottet visserligen icke någon anledning betvifla; men för den händelse, att Kongl. Majit af skäl, som icke kunna af Utskottet förutses, skulle finna sig förhindrad att sistnämnda författningsförslag oförändradt antaga, har Utskottet funnit det vara af synnerlig vigt, att Kongl. Majit ändock sättes i tillfälle att godkänna den af Rikets Ständer antagna förmånsrättsordning i de delar, som ej afse underpant. Behofvet af en förändrad förmånsrättsordning har i flera decennier varit kändt och erkändt. Kongl. Majit har förnyade gånger afgifvit nådig Proposition i ämnet, och få torde de fastighetsegare vara, hvilka ej rönt känbara olägenheter af gällande lagstiftning i ämnet. Då Rikets
C ^tatssamt Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskottens ofvanberördel Betänkande, till hvilket Välloflige Borgare-Stindet samt Hedervärda Bonde-Ståndet lemnat bifall, bar från de öfrige tvänne Riks-Ståriden blifvit återremiiteradt, på grund|af deremot gjorda anmärkningar. Inom Höglojlige Ridderskapet och Adeln i Af Herrar Friherrarne Cederström, Jacob, och?Sprengtporten, J. JV., Herrar Crusenstolpe, M. J., Munck aj Rosensköld, Eberhard, Nordenanckar, G. P., och von Troil, Emil. Bih. lill Rikt-St. Otc. Utsi, Uti. Inom Högvördige P'reste-Ståndet: Af Herrar Biskoparne m. m. Wingård, Faxe, Wijkman och Lundblad, Herrar Professorerne Geyer och Gravander samt Herrar Prostarne Grevillius, Dedekind och Agrell. Hvad sålunda af bemälde Ledamöter erin, r n d t blifvit hafva de förenade Utskotten ansett sig kunna sammanfatta under följande hufvudsakliga yrkanden ; att kostnaden för Navigations-Scliolorhes inrättande och framgena underhållande icke måtte anvisas till utgående af de 18,000 P:dr årligen, intill nästa Riksdag, hvilka, för Universitetens och Tillämpnings-Scholornes fullkomnande, äro inbegripne under den summa, stor 60,000 Rtdr, som, för UndervisningsVerken i allmänhet, blifvit af Rikets Höglof» lige Ständer beviljad, och uppå loide Hufvud Titeln uppförd, enär förstberörde anslag derigenom skulle för dess hufvudsnkligaste ändamål blifva alldeles otillräckligt; samt att , då nyttan och angelägenheten af ifrågavarande Scholor, till bildande af skicklige och kunnige Coopvaerdie-Skeppare, ej kunde ifrågasättas, den härföre erforderliga Summa, utgörande, i enlighet med Kongl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll den 30 sistlidne September, är till BancoUtskottet remitterad en af Friherre H. Wrangel väckt motion, att sedan sedelstocken blifvit af Rikets Ständer bestämd, och till vinnande af säker kännedom om de utevarande Ban. cosedlarnes belopp, nya Bancosedlar på. viss prasscriptionstid måtte utgifvas i utbyte mot de gamla; hvilken prsescriptionstid motionairen föreslagit till frenne år, hvarunder Allmänheten skulle genom täta annoncer i Tidningarne samt kungörelser från Predikstolarne erinras, att sin rätt iakttaga och bevaka; och borde för öfrigt till dö nya Bancosedlärne begagnas ett mindre format. BancoUtskottets Betänkanden. ay$ och om möjligt vore, lika fint papper, sorn till de Engelska Banconoterne nyttjas. 1 sammanhang med denna motion, har Grefve F. B. Sclnverin Framställt dess önskan, att BancoUtskottet skulle anmodas inkomma med förslag örn BancoFulImägtiges autoriserande, att, i händelse tillgång till bättre papper kunde åstadlcommas, äfven innan Riksdag, tillvägabringa ett u(gifvande af'Sedlar uti förändrade format; hvaremot Friherre J Cederström yttrat den tanka , att inga nya sedlar kunna af Fullmägtige emellan Riksdagarne utgifvas, utan att formulairen dertill blifvit af Rikets Ständer faststälde. Varande dessa yttranden uti remissen till BancoUtskottet inhegripne. Utskottet får i anledning häraf nämna, att vid sista Riksdag frarnstäldes ett förslag, i det närmaste af lika beskaffenhet med Friherre Wrangela motion, nemligen, att alla Bancosedlar, af hvad valeur som helst, hvilka voro äldre än 10 år, borde inom ett års förlopp indragas, och de sorn då icke blifvit invexlade, förlora ali rätt till inlösen, och upphöra att vara gångbara.
Om icke under loppet af den tid, som förflutit sedan realisationen, ett betydligt qvantum silfver hade iukommit i Banken, pä ett sätt, som hädanefter ingalunda är att förvänta, nemi. genom bruksägares hypothekscassa, så hade resultatet visat sig ännu ofördelakligare. En annan talare har velat jemföra Sveriges förhållanden med andra länders och yrkat, att man borde rätta sig derefter. Denna talare har, åberopande först och främst Englands exempel, Den 11 Januari e. m. 193 pel, sagt, att England ständigt gått framåt i liberalare tullsystem. Om man tager jernet till exempel, så är det en sanning; men detta tyckes härleda sig deraf, att under sednare tider har England funnit fur sig ganska fördelaktigt att nedsätta denna tull; oell när denna nedsättning motiverades i Engelska parlamentet, så skedde det icke på grund af ett allmänt tullsystem, utan på den grund, att England var icke i tillstånd att. utföra de beställningar af manufaclurvaror, som voro gjorda i Birmingham och Scheffield, emedan råämnet stod så högt, att den inrikes fabrikationen icke kunde bära sig; och den förändring, som dä till väga bra tes, utsträcktes ingalunda till alla nationer, ulan endast till sådana, som följde samma tull pri nci per, eller med andra ord, till dem, med hvilka England stod i sådana förhållanden, alt denna nedsättning medförde nytta för England sjelft. Men England verkar prohibitiv!, icke blott genom sin tulltaxa, ulan vida mera genom sin Navigalionsakt, hvilket är noga kändt för alla dem, som sysselsätta sig med dessa ämnen. Sverige kan t. ex. icke exportera jern till Canada, för de umgälder, hvarmed Svenska fartyg der äro belastade. — Går man äter till Nordamerica, så visar sig, att t. ex. det Engelska jernet der har en lull af GO å 70 procent, hvilken tull i sednare lider blifvit förhöjd, ehuru Förenta Slaterne utgöra en ganska mäktig nation med rika tillgångar både på egna malmer och bränsle.
Flere Ledamöters serskilde yttranden bifogas. Stockholm den 36 Augusti 1834* Reservationer af 1:0. Herr Friherre Stael von Holstein: ”Jag reserverar mig emot Utskottets Betänkande i hvad derigenom afstyrkes bifall å Herr Hessles motion. Det lärer svårligen kunna motsägas, att Lagen, sådan den nu i det ifrågavarande hänseendet befinnes, i hög grad gynnar bedrägeriet. Sådant skulle förqkommas genom antagande af den Lag Herr Hessle föreslagit. Den, som genom lagfart af inköpt fastighet, inför Domstol visat sig vara egare till fastigheten, torde rätteligen böra af samma Domstol antagas såsom fastighetens egare så länge, till dess någon annan inför Domstolen, medelst ansöknjng om lagfart och åtkomst-fiandlingars företeende, tillkännagifver och ådagalägger, det Lag-Utskottets Bet. N.-o 118. i5 han till fastigheten undfått eganderält. Således måtte del vara vigtig t, att inteckning, sorn för säljarens skuld sökes innan köparen begär lagfart, bör beviljas; men som inteckning ej kan meddelas i annan egendom än den gäldenär eger den stund inteckning sökes, är ock rigtigt, att, då inteckning och lagfart sökes på samma gång, fordringsegaren bör vika för köparen. Då jag af dessa skäl tillstyrker bifall å Herr Hessles motion, anser jag ock att, lill collisions undvikande, så väl Kongl.
Den ena afser antagande af Hr v. Troils förslag, den andra det af Hr Stråle gjorda och af Hr v. Hartmansdorff understödda förslag att lägga betänk, till liandhua, och den tredje, att ett särskildt Utsk. måtte tillsättas, hvilket sistnämnda yrkande den värde talare, som framställt detsamma, dock icke velat fortsätta. Jag tror, att man måste med fördomsfri granskning undersöka alla dessa utvägar och icke genom förkärlek för någotdera förslaget låta inleda sig till förbiseende af hvad som minst syndar mot formen. Jag inser ingen möjlighet att komma från detta af Constit.Utsk. sjelf invecklade ämne, utan att i mer eller mindre mån bryta emot formen; men för mig åtminstone synes det, som man borde söka att så litet som möjligt bryta emot den form, grundlagen föreskrifvit. Jag har begärt ordet för alt framställa mina tänkesätt, och mig skall det sedermera förefalla likgiltigt, om de delas af få eller ett större antal ledamöter. Jag skall då åtminstone i prot. få mina tankar i detta afseende förvarade. Hvad det första eller af Hr v. Troil gjorda förslaget vidkommer, synes det mig ingalunda vara det, som mest uppfyller, hvad man kunde fordra i afseende på formernas bevarande. För min del tror jag ej, att i afseende på beslut om grundlagsförändring, när besluten komma till slutligt afgörande och skola hvila till en blifvande riksdag, flera än alne kategorier kunna finnas: den ena, att Constit.Utsk., till följd af RiksStms anmärkn:r, sammanjemnkat förslaget, och det andra, att förstärkt Constit.Utsk. afgjort frågan, i följd hvaraf någon annan propos. af Hrr talmän ej kan framställas, än den, att den af Constit.Utsk. framställda grundlagsförändring må hvila till grundlagsenlig behandling enligt 56 § Reg.F. Jag har icke öfvervarit mer än tvenne riksdagar; men denna proposition erinrar jag mig ganska ofta hafva hört, och jag inser icke, att något annat behandlingssätt kan antagas, utan att man i mer eller mindre mån peccerar emot formen.
Vi få slutligen ingen bevakning, och deraf komma många af de rymningar, sorn man lindrar på oell soin alla äro rödde för i anseende dertill att säkerheten på landet beror hufvudsakligen derpå att bevakningen kan göra sin tjenst. När man nu ser till hvilken grad orimliga fordringar man har på dessa 4 slottskneklar, då 2:ne skola vara på vakt hvarje dag, huru skall man då kunna förklara för sig, alt, i anseende till bristande utrymme vid fästningarna, fandsliöfdingarne nödgas i länshäktena behålla personer, som för brott blifvit dömde till arbete? Delta arbete kan aldrig äga rum. Jag Lan icke släppa ut deni utan bevakning oell äger ingen bevakning. Jag har användt dem till arbete vid varfvet emot åtagande af en bevakning, sorn jag ingalunda kunnat pocka mig till, och har sålunda någorlunda kunnat anskaffa deni aibete, mende hafva blifvit återsände, emedan bevakningen blifvit för dyr. Det är under ett sådant förhållande vid länshäktena, sorn >7’ Den i5 Januari. raan nödvändigt måste vara tacksam för hvad som blifvit proponeradt och bifalla det nu förevar, betänkandet. — Å pagina i4 af detta betänk, förekommer ett förslag eller en und. anhållan, att ”arbetet må företagas först å de orter, der behofvet är stöl st,” och längre ned att, ”till vinnande af nödig ledning och erfarenhet, början må göras med ombyggnad af ett bland länshäktena.” Deraf synes det, att LJlsk:n icke varit i saknad af kännedom om verkliga förhållandet; men hvad aflöningen för bevakningen angår, hvilken jag anhåller att Utsktn i högsta grad måtte behjerta i anledn. af de sannfärdiga uppgifter jag nu haft äran lemna, så skulle jag önska, att en period, som finnes å pagina 7, måtte mildras. Der slår: ”dock att den lil lök ta aflöningen vid hvarje häkte icke vidtager, förr än sedan häktet blifvit onibygdt och i sammanhang dermed en ny ordning derstädes införd.”
Utskottet, som icke kan godkänna motionärens tolkning af ifrågavarande lagparagraf, utan anser paragrafen vara tydlig derutinnan, att på minuthandelsoch ulskänknings-slälle endast sådant bränvin, som är fullkomligt renadt från finkelolja, må till salu hållas, finner det betänkligt antaga den af motionären föreslagna redaktionsförändring eller något annat stadgande i samma syftning, enär ett sådant sannolikt skulle föranleda till en mängd förvecklingar, allt efter de personers olika omdömen, som hade lill pligt att tillämpa lagbudet; och som icke heller någon skälig anledning förefinnes till antagande att de domstolar eller polis-myndigheter, hvilka kunna komma alt pröfva åtal för brott emot §:n, skola öfverlemna undersökningen af i beslag taget bränvin åt annan än tillräckligt sakkunnig och tillförlitlig person, tillstyrker Utskottet, alt Herr Spångbergs motion malte lemnäs ulan afseende. Deremot har Utskottet, under förutsättning alt hvad Utskottet i sitt betänkande N:o 2 föreslagit rörande beräkning af bränvins styrka, vinner Rikets Ständers bifall, och då samma beräkningssält lärer böra införas i försäljningen, utbytt de i § 33 (34) förekommande orden "fe,m gradar” emot orden rft/ratiosax procent”; hvilken åtgärd torde al Rikets Ständer godkännas. 8 30 (40). Under förmenande att, enligt hvad erfarenheten gåfve vid handen, de uti denna g stadgade straffbestämmelser visat sig vara otillräckliga att förekomma lönkrogars inrättande, har Riksdags-fullmäktigen Olof Larsson från Gefleborgs län föreslagit, att nu befintliga straffbestämmelse af böter för tredje resan lönkrögeri måtte utbytas emot enkelt fängelse från och med 6 veckor till och med 3 månader, samt ansvaret lör fjerde resan skärpas till sådant fängelse frän och med 6 månader lill och med 2 år.