Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
från ett föregående gifte —, för hvilkas uppBremer-förbundets stipendiefonder, Lotten Wenn* • fostran ansvaret lades i hennes händer, själf bergs fond och den Benedichska fonden, blef hon moder till fjorton barn, och i detmedlem af styrelserna för asylen för Pauvres Från Sofiahemmet har man begärt plats wallenbergska hemmet utöfvades alltid en stor honteux och Föreningen för välgörenhetens för följande rader: Då det af sjuksköterskan frö- artad gästfrihet. Man kan lätt tänka sig ordnande samt den enda kvinnliga ledamoten i ken Ester Andersons lefnadsteckning, införd i hvilken fysisk och andlig spänstighet det forGripsholmsföreningens nämnd och i kungliga senaste numret af Idun, tyckes framgå, att hon drades af husets härskarinna, för att hon skulle kommittén för Sveriges deltagande i världsutännu vid sin död tillhörde Sofiahemmet, torde det böra framhållas, att hon efter slutad elevkunna i alla skiften med lugn och jämnmod ställningen i Paris år 1900. kurs kvarstod i Hemmets tjänst endast något fylla sina plikter. Ja, i alla skiften! Ingen Frågar man dem som i styrelser och kommitöfver ett år och lämnade detsamma våren 1895. människas lifsväg går fram i idel solljus, téer samarbetat med fru W., hvilka egen• I DU N 1898 Några blad ur min dagbok. Mil Snorre / Tj^tt tack, du goda Snorre, • * - f för glädje, skämt och skratt! Hvart ord blef till en sporre att taga allting gladt. Vi låste och förnöjdes och log o först och sist. Så mycket ljust där röjdes, du käcka optimist! Så frisk som vårdagsflåkten du gjorde din entré. I fin-de-siécle vakten vi mest glömt bort att le. Så grått i grått var lifvet — då kom i stämning glad det några rader » skrifvet » där ifrån Gefte stad. vl ag bor hos mina kusiner, » hade den lilla arbeterskan från elektriska sy&lt;s H l fabriken sagt, när hon lämnade mig sin adress, men hon hade icke skrifvit upp dessa kusiners namn, så jag fick gå upp i tre olika uppgångar i det stora huset, innan jag fann henne.
92 i 3:dje motionsserien) har på anförda skäl blifvit föreslaget, »att Rikets Ständer mätte för sin del besluta, a) att en verklig afgångsexamen skall hållas inför Skolstyrelsen med alla till folkskolan hörande larn, hvilken examen lämpligast torde böra anställas vid barnens fyllda 14 år, med rättighet för dem, som tro sig dertill vara färdiga, att äfven tidi gare äska en sådan; b) att vid denna examen, som alltid skall vara offentlig och hållas vid läs-årets början, noga skall undersökas, om barnen hafva de föreskrifna mimmi-kunskaperna, i brist hvaraf de böra hänvisas till omedelbar skolgång; c) att för dem, som antingen icke inställa sig till detta förhör eller förfallolöst uteblifva från dem ålagd skolgång, ett lämpligt vite bestämmes, hvartill föreslås I R:dr R:mt för försummande af förhöret, och 10 lill 25 öre, efter förmögenhet och tredska, för hvarje dags frånvaro från skolan; d) att först sedan sig visat, att dessa böter icke mägtat framkalla åtlydnad för lagens föreskrift, det må vara Skolstyrelsen efterlåtet att använda stadgandet om barnens skiljande från föräldrarne, der detta låter sig göra, och i hvarje fall sådana barn icke må admitleras till nattvardsundervisning, innan de förete Skolstyrelsens intyg att vara i förenämnda examen godkända.» Bih. till R. St. Då Utskottet, efter pröfning af berörda förslag, finner sig icke kunna detsamma understödja, är det endast i fråga om lämpligheten af de utaf motionären tillstyrkta medel till framkallande af större uppmärksamhet å ett ordentligt begagnande af skolundervisningen, som Utskottet är af skiljaktig mening med motionären. Ty utan tvifvel måste det vara samhällets rätt att af hvarje dess medlem fordra, att han eger det kunskapsmått, som gör honom till en nyttig medborgare och skicklig att rätt uppfatta samhällspligten, och samhällets befogenhet alt, der de föreskrifter åsidosättas, som i sådant ändamål meddelats, göra samhällets kraf gällande.
Alla neutrala nationers fartyg får fortfarande njuta förmåner att utföra varor från svenska hamnar. Stockholms slott den 25 maj 1814. CARL. Henning von Strokirch hälsar. Stockholm den 26 maj 1814. Hinder har uppstått att få svenska domstolars stämningar i konkursmål till personer som vistas utomlands trots annonsering i utländska tidningar. Därför har Kongl Maj: t beslutat att upphöra med den annonseringen, särskilt som andra regeringar inte uppmärksammar svenskars fordringar i utländska konkurser. Stockholm den 26 maj 1814. H. A von STROKIRCH. Henning von Strokirch hälsar. Stockholm den 26 maj 1814. Särskilda tillförordnade domare skall som tidigare insända de av dem författade domböcker till Hovrättens advokatsfiskalkontor, när de innehåller en hel årgång av underdomstolens protokoll. Om de endast innehåller en del av dem skall han avlämna dem till ordinarie domhavanden som sänder dem med sina egna protokoll. Inteckningsprotokoll skall dock skyndsamt insändas, då de berör allmänhetens säkerhet. Stockholm den 26 maj 1814. H A STROKIRCH Kungörelse angående preskripstionstiden för fordringar, sedan 1808 och 1809 årens krig med Ryssland och Danmark. Stockholm den 9 juni 1814. Alla som har fordringar till kronan för leveranser, upphandlingar eller andra ersättningsanspråk för 1808 och 1809 års krigsutrustning skall inom detta år anmäla sig hos Kammarrätten. Annars mister de sin talan. Stockholm den 9 juni 1814. FR TERSMEDEN. Henning von Strokirch hälsar. Stockholm den 21 juni 1814. Stridigheter mellan Konsistorium och Magistraten i Lund om gränserna för deras domsrätt i vissa fall. Gäller rättighet att inom staden hålla bouppteckningar och arvsskiften, att ta emot testamenten och äktenskapsförord, att tillsätta förmyndare och hålla auktioner. Nu önskar Magistraten bestämda föreskrifter. Kongl Maj: t stadgar därför och förordnar följande: Till akademisk jurisdiktion hör de hantverkare som endast arbeta för akademien, änkor och barn, som bor kvar och inte bytt stånd, tjänstemän och betjänter, som sedan de erhållit avsked bor kvar.
IX. A. 20g. — N:o 167. i anledning af återremiss å JST:o 68. IX. A. 209. — N:o 168. i anledning af de Berättelser, som Rikets Ständers till Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens öfverseende och granskning åren i83o och r832 församlade Revisorer afgifvit, angående de under Kongl. Majrts och Rikets CommerceCollegium ställde fonder och medel. IX. A. 209. E. 366. ( ‘99 ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkandea och Utlåtanden: IV:o ,6g. angående den innevarande Riksdag verkställda Revisiou af de under Kongl. Maj:ts och Rakets ComraerceCoilegium ställda fonder och medel. IX. A. 208. XVI» E. 3. — N:o 170. i anledning af återremiss å N:o 22. A. 4 ro. XI. E. 367. — N:o 171. i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmälan rörande 2:ne i ConvojCassans räkenskaper afskrifne, till CabinettsCassan ulbetalde Summor. IX. B. 206. A. 352. — N:o 172. i frågan om vissa grunders bestämmande för HofStatsPersonalens Pensionering. IX. B. 206, 352. A. 4^4* XX. U. 42. A. 79. E. 4o5. — N:o 173. i anledning af väckt motion, att Kongl. KammarRältens RevisionsDepartement icke må äga att anmärka något emot de grunder, som följas vid Mantalsoch Skattskrifningeri, samt Beredningsoch Taxerings-Comitéerna. IX. 15. 206. A. 352. — N:b 174. i fiåga om anslag till Orthopediska Institutet.
Härtill komma smycken enligt särskild gjord ritning och under konstnärligt öfvorinseendc förfärdigade af silfvcrarbctal ' cn ' förner kl '. ' alllmansttllles ofvanst:. \ ellde siffror och meddelanden, framgår del ' af, att kostnaden för model,len t.ill refol ' mdrägten. sällan den fullt rärdig, med broderier och smycken, i Hanclnrbetets Vitnners lokal finnes föl ' allmänheten tillgänglig, utgör kr. Summa kr, 23G,30. Föt, de många, som hysa verkligt intressc för dcnnl~ sak, må, hill ' · jcmte tillfogas följande fullt tillförlit.liga. uppgifter: .Denna dt ' ägt kan kopieras i billigare k vu.lit6el ', inberäknudt SöUl~ merskelön, 3 dagar a 2 kr. per d~lg, melZ bl ' oilc? ' - ic ' l ', till ett pris af .. kr. med slät sammets bård, lIfven på. t.ogan. 35,7 ';, En klädning af tyg å 2 kr. aln, äf \ ' en pr) ' dcl med san1lnet,. garnerad med breda, genombrutna ylleband 27,00. En klädning af tyg föl ' 1,iiO per aln lUed enkelt gansbl ' odel ' i En d: o .- l 0 (; 0 garnerad med ylle band eller patentsammet 15,: ?0. ' .rill reformdrii .. gten kun älven användas garnityr af plysch å. alnen. Till bård på kjorteln, l fots höjd, åtg.ir, tyget taget på raka leden, 2 1 ' Il .dn; till hård på togan, Iik " !- bredd frum och bak. samt kantning aln, - tillsamman~ Om en tum hög sammet tages. åtgå 14 tum plysch Uppslag och krage af fin sammet .. Bumm. ~a: ... ck:: r.:. : 1.: '.: 6 ". ' ", 0.
Att, såsom här skett, utsträcka straffet utöfver hvad brottets art och beskaffenhet oundgängligen fordrar, är både i juridiskt och poli tiskt hänseende förkastligt, samt medför, bland andra skadliga verkningar, jemväl den, att medlidande med brottslingen hos folket ovilkorligen väc - t 66 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1&40. kes, och alt lian i dess ögon upphöjes till ett slags martyr, utsedd att offras åt Lagens obevekliga hårdhet, hvilka intryck lagstiftaren framför allt hör söka undvika att åstadkomma. Af hvad nu är anfördt, lärer kunna slutas, att 1776 års Förordning är orättvis, och utan fara för misstag, torde kunna tilläggas, att den äfvenledes är öfverflödig. Om än serskilda förhållanden den tiden möjligen påkallade strängare åtgärder, för att skydda en viss samhällsklass, hafva dessa dock längesedan upphört, hvarom den sällspord^ tillämpningen af undantagslagen jemväl här vittne. För att förekomma försåtliga våldsamheters begående af bönder och torpare, synes straffet i 21 Kap. 6 §. Missgerningsbalken göra tillfyllest, och delta lagrum, jemte i5 Kap. i samma Balk, torde innehålla tillräckliga bestämmelser i afseende på våldsverkan af tjenstehjon, åtminstone intilldess den nya brottmålslagen hinner pröfvas och antagas. Med stöd häraf, har jag ansett mig höra hos Rikets Högloft. Ständer vördsamt anmäla nödvändigheten deraf, att ofvanom förmälda Kongl. Förordning af den 16 Juli 1776 må, i grundlagsenlig ordning, till kraft och verkan upphäfvas. Angående rätta förståndet af Lagens stadgande i 41 Kap, 2 §. Missgerningsbalken, sådan den lyder i Kongl.
— Om denna sistnämnde hedcrwärda ClaH af Rikets iobyagare ställe lika som i de Länder, hwarifrän Utländske Ullen erhällcS, i nägon mohn öka dctz Färafrvck, samt deltaga uti tillförstcn ivid ofwannämnde Ull - Mag-ziner, sä tror jag att snarligen 202,020 R:d., som nu ärligen för U ländst Ull gä utur Riket, stola komma Svenske Jordbrukaren till godo. Mrn torde derwid anmärka, att Swensta All-nogenS Fär - afwel icke stall gifwa nog fin och tjenlig Ull för Kläd S, Fabrikerna; men härä swaraS, att för närwarande införstrifweS icke sä mycket fin som icke längk mera grof Ull, hwarfbre det jemwäl wore desto bättre och lykligare, om genom tillförsel frän Swensta Allmogens Ull , tillgängar, infbrstrifningen af gröfre Ull jemwäl efter handen kunde förekomma-, och fluteligen alldeles upphöra. För att inleda Swensta Allmogen pä denna huShällningS-bana, fordras likwäl icke allenast nägon syn? 4180 Den 12 Oktober. synbar wrnstgifwande uppmuntran, utan ock utur wä, gen rödjandet af nedan anförde derwid i wägen liggande hinder.
Fru Wahl, som märkte att hon, sig sjelf ovetande, måtte sagt någonting hvaraf Gertrud anat oråd, lät icke tillfället ifrån sig att, så skonsamt som möjligt, förbereda Gertrud på de der namnenas betydelse – men ack! efter fyra timmars samtal visste Gertrud icke en gång Götheborg mer, och när hon slutligen lemnat Hennes Nåd, som med tårar i ögonen flera gånger försäkrat att, om det ej vore för Göstas skull, stadnade hon mer än gerna, för Gertruds på Stånga, hade fasa för att på några år ej se sin Hennes Nåd, och fruktan att förlora den beskedelige Herr Gösta, och räddhåga för främmande Hedniska land, och omöjligheten att på egen hand lemna hvarken Hennes Nåd eller hushållet på Stånga, så helt och hållet vändt upp och ned på Gertruds hufvud, att der ej fanns något bestämdt, utom endast ett förökadt hat till den förbannade Grefvinnan på Högesta, som ändå i grunden var skuld till hela oredan – Morgonen derpå och sedan allt framgent, förblef Gertrud i valet och qvalet. Nu återstod allenast Gösta – och mången gång sväfvade inledande ord på Fruns läppar, men när hon då såg på Gösta, kunde hon ej vidare få fram dem. Gösta talade numera nästan om hvad som helst – var lugn, till och med aktsam om sin helsa – men der var ett uttryck i hans ansigte, (Gösta hade för öfrigt enligt Wahl, fullkomligt det romantiska i sitt utseende, som qvinfolk tycker om) som vållade att Fru Wahl i det längsta bäfvade tillbaka för den inledning, som gick ut på att beröfva honom sitt sista personliga nöje – nämligen att från kabinettsfönstret, när vädret var klart, se spiran af den kyrka, under hvars skugga hans Elin hvilade sött. När Gösta trodde sig ensam, kunde han stå hela timmar i det fönstret. Fastän Fru Wahl detta år fyllde den 28 Juli femtioett år, var hon ej gammal nog att veta hvilken dag det var om dagarna, eller hvilken vore hennes födelsedag. Sina år visste hon – men om hon var född den 27 – 28 – eller 29 Juli mindes hon aldrig så noga, hvilket ock kunnat vara rätt det samma, om ej Gertrud funnit det så allt för galet. ”Hennes
Jag minnes från min barndom en berättelse om en fader, som lemnade åt sin son, då han gick ut i verlden, en penningebörs, med den förmaningen, att han, innan han gaf ut någon penning, först skulle vända densamma. Ynglingen glömde snart den gamles råd och förstörde sin rikedom uti verldens nöjen. Först när endast en penning återstod, erinrade han sig faderns förmaning och försökte då åtlyda den. Hvad händer då? — Jo, för hvarje gång han vänder penningen, droppar derur en ny. Ehuru häruti egentligen ligger en upmaning till sparsamhet, påpekas dock en af penningens väsendtligaste egenskaper, den nemi., att kunna i hvar mans hand göra samma nytta, — att oupphörligt förnya sig. Arbetaren köper för samma penning bröd af bagaren, 478 Den 30 November f. m. bagaren skor af skomakaren, denne kläder af skräddaren, o. s. v, i oändlighet. Häraf synes, att penningen icke konsumeras, utan ständigt förnyar sig, och att det således verkligen låg någon betydelse i den saga, jag nyss omtalade. Man har försökt att lagstifta för penningens rörelse; men historien visar, att ännu ingen despot varit så mäktig, att han kunnat tvinga penningen att gå den väg, han velat; — det högsta han kunnat åstadkomma, har varit att penningen, i stället för att i sina spår sprida välmåga och välsignelse, törorsakat förstöring och olycka. Utom de praktiska olyckor, som upstå genom reglementeraudet för penningen, upkommer äfven en theoretisk, som är nästan ännu värre. Till följd af de reglementaiiska föreskrifterna, blifva nemligen förhållanderna så invecklade, att penningens natur icke mera faller i ögonen; — begreppen förvirras och man förledes till de aldra falskaste slutsatser. Man kan icke vidare skilja mellan hvad som verkligen är penningens natur och hvad som äro följder af reglementeringen. Detta kunde val vara likgiltigt, om alla de förvillande theorier, man upfunnit om penningen, höllö sig inom de lärdes kammare, eller skolan; men de utgå derifrån och adopteras af statsmän, som sedan tillämpa dem i lagstiftningen.
Hon hade alldeles ingenting emot honom, hon ansåg honom blott för en af de unga män, af hvilka det går tretton på dussinet, men såsom sådan ovärdig att bli Marias make. Hon resonnerade kallt: Denne unge ädling hade icke en enda af de egenskaper, hvilka hon måste förutsätta hos den man, som skulle kunna göra Maria lycklig. Han var i allt en kontrast till henne; de voro icke skapade af samma lera, de två. Hon såg dem båda i inbillningen: Maria själfull och fin och vek, med en brinnande kärlek till allt som var skönt i lifvet; med ett väsen så ömtåligt, och ett sinne så känsligt, att ett enda ovarsamt andetag kunde fördunkla det. — Och så han! Det sista skottet af en släkt i fysisk dekadans, utan spår af den ursprungliga kraft, hvarmed stamfadern en gång vann sin friherrekrona och sitt guld; en landtjunkare utan intresse för andliga ting, en själs-plebej utan skönhetskänsla och som slutligen af fadern ärft disposition för Här hejdade hon sig alltid; hon visste icke hvarför. Djupt i hennes sinne skimrade det fram en sanning, hvilken dock aldrig fick form; men den blef liggande därnere på själens botten, och det var som om den spridt en smula ljus ändå — som en aning eller som någonting, man vet, fastän man icke kan uttala det. — Och liksom denna oklara sanning från början framkommit som svar på ett hvarför, så alstrade den nu själf en ny fråga, som fick ett lika dunkelt svar. Man vet ju icke dagen, när den första knoppen slår ut på det unga träd, som aldrig blommat, och man vet ju icke stunden, då den första kärleken vaknar i en jungfrus bröst. Den stunden kommer tidigare för den ena kvinnan, än för den andra; tidigt för de mörka döttrarna af Söderns sol, sent för de blonda barnen af den långa vintern. Maria Lindenow hade lefvat nära hälften af sitt lif i sydligare nejder; men hon hängde fast vid sitt fosterland med alla sitt väsens rötter.
Hr Gr. o. Landtm, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 209. Nej — 9. Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att Frih. Alströmer, med sökt anledn. af BankoUtsk:s 1111 pröfvade mern., hade under diskussionen derom framställ en särskild motion om anslag till anläggning af jernvägar, men återkallat denna motion, hvadan R. 0. Ad. torde finna frågan derom förfalla. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Föredrogs ånyo Allm. Ekon.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 21, i anledn. af väckt motion om transitooclt nederlagsrätt för Slitö hamn pä Gottland. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan för min del icke Inse fördelen, sorn af Utsk. är förespeglad deraf, att Slitö hamn skulle blifva en så beskaffad hamn, som Utsk. föreslår och hvarom äfven förut fråga varit. Alla sådana frågor, som denna, äro till sin natur beroende af handelns beskaffenhet under den period, hvarunder de uppstå, och jag kan icke inse, att handelns ställning nu är sådan, att en nederlagsplats vid Slitö vore för riket af något gagn. For - Den 12 Februari f. m. 423 dom var det annorlunda. Då ägde Gottlands läge med handelns gång sådant samband, alt den största rörelsen på Östersjön var vid Wisby. Nu är det icke mera så. Transportmedlen för de handlandes varor äro nu helt olika emot förr. Nu ankommer icke såsom förr på alt göra spekulationer, som gifva en stor vinst för tillfället, utan nu är fråga om al t göra små vinster, men ofta, och att således alla handelskommunikationer må kunna gå hastigt ifrån den ort, derifrån expeditionen sker, till destinationsorten, och derföre förmodar jag alt hädanefter såsom under sistförllutna sekler den stora handeln kommer att gå förbi Gottland och skyndar till det ställe, dit varorna äro destinerade.
Ridderskapet och Adeln anmärkt, att Discontens Tillgång uti förre Directeurernes samt någre Låntagares seqvestrerade Egendom hör blifva större, än de uti Calculen upptagne 70,000 Riksdaler. Härpå kunna förenade Utskotten icke lemna något annat Utlåtande, än att tiden korn» iner att utvisa, antingen denna Tillgång blifvit för högt eller för ringa beräknad. 5:0 Emot den af förenade Utskotten föreslaghe Lagsuspension, eller att det Liqvidations - sätt, sorn, för Disconternes utredning, af Rikets Högloft. Ständer godkännes och fastställes, skulle genom Konungs och Ständers gemensamma Beslut förklaras, såsom en till allmän efterrättelse gällande Författning, äro hos samtlige Riks-Stånden flera anmärkningar framställda. Förenade Utskdtten få härvid upprepa hvad uti Betänkandet redan b ifvit anfördt, att nemligen det varit högst motbjudande för Utskotten, att föreslå denna utväg. Men, enär man å ena sidan erkänt nödvändigheten deraf, att, vid Filial-Disconternes utredning, Staten skulle träda emellan Borgenärer och Gäldenärer, för att afböja en laglig Concoursmässig utredning; Men förenade Utskotten å den andra, icke bort föreslå ett så utsträckt biträde af Staten, att hvarje Borgenär skulle genast erbjudas full betalning, aldrahälst ett sådant Liqvidations-sätt skolat, ehuru indirecte, förnärma andre medborgares rätt, hafva förenade Utskotten ansett, för ändamålets vinnande, någon annan utväg ej återstå, än att Liqvidations - sättet siulle göras Statsoch Banko-Utskottens Betankanden. 1135 oberoende af Borgenärernes pröfning och godtfinnande. Att för ett visst tillfälle instäda verkan af Allmänna Lagen och derigenom rubba den säkerhet, som under Fragen skall skyddas, medgifva Utskotten visserligen vara en högst ömtålig fråga,’ som med yttersta varsamhet måste behandlas.
Maj:ts nådiga förordning af den 18:de junii 1842, hvars vigtigaste punkter uplästes, ordna sitt skolverk inom församlingen, och yttrade Rödöns socknemän att de enligt sockenstämmo protocoll af den 17:de november 1839 redan då antagit en skolmästare, som derjemte vore orgelnist och kantor med hvilkens barna-under visning de voro fullkomligt nöjde, den de ville vidare behålla, och sedan ofvannämde författnings 4:de § ånyo blifvit uppläst, som vidrörde lönen för skolmästaren, svarade församlingen, uppå tillfrågan att de ej inginge på att erlägga den lön, som nämnde § stadgar, utan hade de, såsom ofvannämnde sockenstämmoprotocoll utvisar, utan att hafva bestämt någon serskildt lön åt orgelnisten och klockaren och någon serskild åt klockaren för den med orgnistoch klockare tjensten förenade skolmästare befattningen, gemensamt anslagit en årlig lön af tolf tunnor väl rensadt korn i fast mål och af hvarje torpare 16 sk. banco, samt dessutom för hvarje barn som han undervisade 12 sk:r r.g:s i veckan, hvilken nu uppgifen lön de ej, till åtlydnad af ofvan nämnde Kungl. Maj:ts nådiga förordning, ville vidare förhöja. Men, oaktadt detta sitt tredskande emot författningen, anhöllo de dock att en ansökan skulle genom domcapitlet till Kungl. Maj:t i underdånighet ingifvas, med underdånig anhållan om ett understöd af Staten till att belopp af 53 r.d 16 sk. banco till löneförhöjning åt deras skolmästare, och fortforo de och med detta sitt påstående ehuru underteknad ordförande, genom skäl, som stödde sig på de rörande folkundervisningen utkomma författningar, upplyste dem derom att deras begäran vore orimlig och såsom sådan ej kunde beviljas.
Vid förnyad föredragning återremitterades Lagoch OeconomieUtskottens Betänkande, N;o 37, om utfärdande af ett allmänt stadgande, angående val till Organist. S. D, Föredrogs och lades till bandlingarne Banco-Utskottets Memorial, N:o 77, i anledning af de från Hedervärda Bonde-Ståndet erliållnc återremisser af Utskottets under N:ris 66 och 68 afgifne Betänkanden. S, D. Föredrogos å nyo Constitutions-Utskotfets Memorial, N:o 69, med förslag till ändringar i 5o §. Regerings-Formen och 3 §. Riksdagsordningen: gillades till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; N:o 70, angående Presle-Ståndets återremiss på Memorialet N;o 55: Ståndet vidblef sitt beslut och gillade voterings-propositionen. S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Utskottets Memorial, n:o 47> med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, i fråga om verkställigheten af Rikets Idögloflige Ständers beslut, att sportlarne inom Kongl. Maj.*ts Cancellie hädanefter skola utgå lill Kronan såsom Chartas-Sigillalaeafgift: Ståndet antog för sin del Utskottets inbjudning, och godkände voterings-propositionen, i det fall, att votering kommer att ega rum, S. D. Föredrogos å nyo B ane o-Ut skottets Utlåtanden: N:o 73, till svar å de inom trenne Riks-Stånd gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o 38 framlagde förslag till Departemenlal-indelning af BancoVerket, samt redovisningsoch tjenstgörings-ordningen inom detta Verk: