Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Efter föredragning af l:o Banko-utskottets memorial N:o 6, med återlemnande af Jöns Jönssons från Christianstads län motion, angående beskattning å privatbanker och hypotheks-föreningar m. m.; samt 2:o Stats-utskottets memorial N:o 16, med återlemnande af Peter Mårtenssons från Jönköpings län motion, rörande nedsättning i postporto-afgifterne; blefvo dessa begge motioner remitterade Lill Bevillningsutskottet. S. D. Föredrogos Lag-utskottets memorialer: N:o 9, med återlemnande af Matts Pehrssons från Stockholms län och Lars Rasmussons från Götheborgs och Bohus län serskildte motioner om utsträckning af kust-allmogens rättigheter, i afseende på idkande af sjöfart på utrikes orter med egna fartyg; samt N:o 10, med återlemnande af Herman Oboms från Norrbottens län och Johan Westermark från Vesterbottens län gemensamt väckta motion, angående rätt till uppförande af s. k. kyrkostugor å kyrkovallarne, och blefvo dessa motioner remitterade till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-utskottet följande anföranden: l:o af Johan Johansson från Örebro län, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskning af Riksgälds-kontorets förvaltning, i fråga om inköp för statens räkning af det s. k. Ridderstolpeska huset; 2:o af Peter Gabrielsson från Kronobergs län, angående afskrifning af beviljadt undsättnings-lån; 3:o af Anders Gunnarsson från Elfsborgs län, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om beskattnings-väsendels förenklande; 4:o af Johan Bergström från Skaraborgs län, i samma fråga. S. D. Ett af Lars Wenander från Götheborgs och Bohus län, i sammanhang med frågan om upphörande af den i vissa landsorter förekommande offring åt presterskapet, ingifvet anförande, remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. Prot.-utdrag den 19 Januari 4848. 19 S D. Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets memorial N:o 2, i anledning af den från ståndet till
Vidare har, beträffande Herr Sund/ers yrkande, alt den gäldenär, som gör konkurs och icke kan uppgifva tillgångar eller bevisliga förluster, motsvarande sin skuld, måtte anses såsom vårdslös gäldenär, blifvit erinvadt, , alt om än Utskottet haft skäl till sitt yttrande i anledning af berörde yrkande, så vore likväl ostridigt, att, derest den gäldenär, som ej kunde nöjaktigt redogöra för sitt obestånd och hvars afträdda tillgångar icke lemnade en utdelning af minst 50 procent, vore underkastad ett strängare ansvar, än nu eger rum, sådant skulle i betydlig mån förminska antahf af konkurser; hvadan ett stadgande af sådant innehåll blifvit föreslaget. Men då anmärkning i denna del blott blifvit framställd inom ett RiksSiand, hvadan antagas kan, att öfrige Riks-Stånden godkänt Utskottets yttrande i denna fråga, samt de af Utskottet till stöd för nämnde yttrande anförde skäl dessutom tala emot antagandet al det numera framställda modifierade förslaget, anser Utskottet sig deraf hindradt att understödja detta förslag, äfvensom att frånträda det utlåtande, som Utskottet i detta ämne redan afgifyit. Vidkommande sedermera den af Utskottet jemväl behandlade frå Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 122. 7 gan om tillsättandet af officiella Curatorer i konkurser, bredvid de gode män och syssloman, som borgenärerne utse, så hav man äfven härutinnan funnit Utskottets förfarande otillfredsställande. Man har anmärkt, att denna inrättning väl här i landet vore en nyhet, men i ändra länder deremot allmänt vedertagen. Behofvet häraf bevittnades dock af dagliga erfarenheten, som ådagalade, huruledes konkursmassor vanvårdades af syssloman, hvilka mången gång först efter långa och besvärliga rätte gångar kunde förmås att aflemna redogörelser, sedan de till större delen förstört hvad de om händer haft, utan tillgång att sådant ersätta. Ul: inrättningen helt och hållet vore för vår lagstiftning främmande, kunde tmedlertid icke antagas, enär det redan blifvit
Halmstads Slott hörande, emellan detsamma, Slottsvägen, Slottstvärgatan och Nissaån belägen, nu, enligt uppgift i handlingarne, till gräsvall begagnad, men för berörda byggnadsföretag särdeles fördelaktig jordlott, betecknad å en af C. G. Boye af Gennäs detta är upprättad karta; — till stöd för hvilken begäran Magistraten lör öfrigt underdånigst åberopat, att, i äldre tider, de städer hvilka icke sjelfva egt tjenlig plats för de mindre tullhusen, fått byggnadstomter af Kronan sig upplåtna. Med anledning af nämnde ansökning, hvartill Kongl. Kammar-kollegium, uti infordradt underdånigst utlåtande tillstyrkt nådigt bifall, bar Kongl. Maj:t föreslagit, det Rikets Ständer måtte medgifva, att utaf den till Slottet i Halmstad hörande mark, den del, hvilken på omförmälda karta vore utmärkt genom de mellan Litt. u. b. c. d. e och f. uppdragna linier samt, enligt Kammar-koIIegii uppgift skulle utgöra omkring Tjugufyra kappland, måtte till staden Halmstad upplåtas till plats för ifrågavarande Tullkammare-byggnad. Förevarande nådiga proposition är af samtliga Riks-stånden remitterad till Stats-Utskottet, som jemväl erhållit del af de till ärendet hörande handlingar, samt derjemte inhemtat den upplysning att ifrågavarande jordlott blifvit Landshöfdingen i Hallands Län på lön anslagen; och får Utskottet, med afseende å hvad i denna fråga förekommit, under förutsättning att sistberörda förhållande icke må, i följd af den ifrågastäilda upplåtelsen, mot Statsverket grundlägga något ersättnings-anspråk, tillstyrka, att hvad Kongl. Majit i ofvanomförmälda hänseende täckts i nåder föreslå måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 20 December 1859. Slalx-U (skottet:t Utlåtande \:o 23. iW.o 23. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Dec. 1859 kl. 7 e. m.
Vid smärre commenderingar deremot, då underhållet ej medtager, hvad allmogen bör äga för eget behof, anser jag häst, att truppen underhålles i qvarteren för contant eller mot qviltenser, men att slitning af kokkärl och begagnandet af ved dervid ej sättes i fråga. Dessa ersättningsanspråk synas mig alltför öfverdrifna, och följden deraf kunde blifva, att man en annan gäng sökte ersättning äfven för vatten. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Jag förenar mig med dea siste talaren i anhållan om återremiss, samt att TJtsk. må fästa behörig uppmärksamhet på ett ämne äf högsta vigt. R. o. Ad. beslöt, att Hr af Dalströms anförande skulle åtfölja den sednast beslutade återreinissen. Då nu ånyo föredrogs BancoTJtskrs d. 24 sisth April på bordet lagda betänk. N:o 6, med förslag till hufvudgrunder för Bankens förvaltning och rörelse, begärde Grefvarna von Fersen, Hans, Cronhjelm, Otto Au g., och Mörner, Carl, samt Frih. Ehrenborgh, Casp. Willi., att icke allenast detta betänk., utan ock BancoUtskrs samma dag på bordet lagda betänkln N:o 7, med förslag om ett nytt myntsystem, och N:o 8, i anledn. af K. M:s till R. St. aflåtna och af samtliga RiksSt. till BancoUtsk. öfverlcmnade nåd. skrifvelse af d. 8 Febr. 1834s angtde Bankens öppnande till Utvexling af silfver, skulle fä hvila på bordet till nästa plenum. Vid förnyad föredragning af Hr Cederschjölds, Pehr Gust., d. 25 sisth April f. m. på hordet lagda motion om den ändring i Ridd.Ordnts 19 och 23 §§., att suppleanter till Utsktsledamöter skola vid riksdagens början utväljas, blef samma motion till Ridd.Utsk. remitterad.
Jag skulle tro, att grunden för stadgandet, alt ändring kan göras af behörig myndighet är val betänkt, och den bar också förmodligen icke ändamålslöst blifvit i gtundlagen införd. Det förslag, som nu är i fråga, är jemväl något evasivt, emedan det hvarken löser eller binder sjelfva frågan, eller ändrings-sökandets återförande till det systeme, hvarifrån man säger att markegångens bestämmande aflägsna t sig. Efter min lanke har Gr. Spens bättre än Utsk. uttryckt sin mening, hvilken åtminstone skulle leda till ett bestämdt ändamål. För min del skulle jag således tro, att "Utskts förslag, såsom det blifvit motivcradt och framstäldt hvarken är nyttigt eller behöfligt. Jag tillstyrker att detta betänk., på samma sätt som 2:ne gånger tillförene skett, då R. o. Ad. ej velat till afgörande vid nästa riksdag antaga förslag till grundlagsförändringar, måtte förklaras obehöfligt och onyttigt, och således med denna gemensamma anmärka, till Const.Ulsk. återförvisas. Hr von Rosen, Georg: Jag förenar mig med den sista värda talaren. Jag kan icke se, att vid markegångssättningen inom hvarje län och Kammar-collegii pröfning deraf, Svenska folkets rätt att sig beskatta inskränkes genom den form, som enl. nu gällande sladganden skall iakttagas. Jag tror vi icke få med denna rätt blanda ihop, alt ett län borde vara berättigad! att beskatta sig sjelft. Delta har väl aldrig varit Utskjs mening. Utsk. finner också, att någon pröfning af markegångssättningen bör äga ruin. Jag vet icke hvad Utsk. vill sätta i stället, och innan jag det vet, önskar jag vi icke må frångå hvad vi hafva, och förenar jag mig med den talaren, som sist yttrade sig, i anhållan om afslag å Utsk:s betänk., likväl med villkor, alt det må få hvila lill nästa riksdag. Gr, Spens, Garl Gustaf:
Denna fråga har blifvit till Directionens nöje besvarad, af en vid namn Ringheim i Carlskrona, som derföre fick den utsatta be-: löningen; han inlemnade noga och fullständig ritning på ett Fartyg, som med uppgifne Dimensioner, att med lätthet passera Slussarne, skulle blifva 70 Läster eller något deröfver* Denna uppgift lärer ej heller kunna bestridas, då det står hvem sorn hellst öppet , att af ritningen, som i Directionens Archiv förvaras, erhålla Copia. CommerceRådet Santesson hac dessutom haft ett Fartyg, som i flera år seglat igenom Trollhätte Canal och som varit af 65 Lästers drägt, hvilket, ehuru ej bygdt efter Ringheims ritning , likväl, hvad Lästetalet angår, tämmeligen kommer dermed öfverens. * Då man således kan taga för afgjordt, att ett Fartyg, hyggdt efter den af Ringheim uppgifne ritning, blir omkring 70 Läster, att det kan passera Trollhättan och följakteligen de lika stora, om ej större, Götha Canalens Sius-; sar, synes m>g att den värda Ledamotens Anförande är nöjaktigt besvaradt. Sluteligen får jag endast tillägga den ge* Dm 17 Martil, f. m. nerell» Anmärkningen, att erfarenheten lärt Svenska Rederierna , att Fartyg om den omnämnda storleken, äro de, som på utrikes Ors ter lättast erhålla fragter, och att med dem alla kända Haf kunna med icke mer än vanliga sjöfaior beseglas, är en af alla sakkunniga så erkänd sanning, att den ej behöfver bevisas. Som Herr Roos likväl begärt och Hög* loflige Ridderskapet och Adeln bifallit, att dess Yttrande får åtfölja de öfrige i ämnet gjorde Anföranden till vederbörligt Utskott, får jag äfven ödmjukast anhålla, att mina Anmärks ningar få vara det följaktige. Herr von Heynne, Georg:
Jag tror vid sådant förhållande, att det är bäst att antaga den föredragna §:n oförändrad. Hr Printzensköld: Det lider intet tvifvel, att ju Gr. Mörners upgift derom, att en vaktmästare vid UtrikesDepart:t likaväl som vid andra embetsverk får såsom pension upbära hela sin lön på indragniugsstaten. Det förhållande skulle således verkligen inträffa, att en vaktbetjent skulle komma att, sedan han upnått den ålder, som är föreskrifven för upförande å indraguingsstat, betala en högre bevilln. under den tid han är tjenstgörande, då han upbär sin lön på UtrikesDepart:ts stat. Det är väl ändock, enl. min öfvertygelse, en temligen stor orimlighet, och om jag äfven antager, att vederb:de Chef för UtrikesDepart:t möjligen delar anslaget från Norska statsverket så, att jemväl vaktmästaren får någon del dera*, tror jag icke att det bör berättiga denne att upflyttas till lika värdighet med ministerstaten, hvilket måhända för honom vore en opåräknad uphöjelse. Han är och måste vara en Svensk undersåte. Följaktligen tror jag det vara bäst att låta vaktmästaren vid ifrågav:de Depart. vara, hvad han är, en underordnad betjent i Svensk tjenst, som måste finnas i så väl StatsDepartm som Rikets Kollegier och våra Rätter i allmänhet. Jag afstyrker således det tillägg, som Frih. Palmstjerna äskat. Frih. Palmstjerna: Jag ber blott att med afstde å hvad Gr. af Ugglas yttrat få uplysa, att sedan den från både Svenska och Norska statsverken gemensamt utgående stat för UtrikesDepartisExpedition blef gällande, har icke någon vaktmästare blifvit upförd på allm. iudragningsstaten, hvadan således något prejudikat derutinnan icke förefinnes. Mig synes således, att då en vaktmästare kommer i fråga till erhållande af pension, så bör man taga i betraktande, huru mycket han åtnjutit af Svenska statsverket.
Men när hon fick fast några barn, stekte hon dem i ugnen och åt sedan upp dem. Nära derintill bodde en fattig torpare, som hade en son och en dotter. Som det nu var knappt om mat i huset, sade torparen en dag till sina barn, att de skulle gå ut i skogen och plocka bär. Syskonen gingo, och kommo slutligen till det höga berget. Här fingo de se en stuga, hvars tak bestod af bara ostar. Då höllo barnen råd med hvarandra, och öfverlade att de gerna ville äta något af de sköna ostarne. Pojken skulle nu försöka sin lycka, och kröp sakta upp på taket. Men när troll-käringen hörde buller, ropade hon: »Hvem är det, som knaprar på mitt tak?» Pojken svarade med späd röst: ’det är bara Guds små änglar, Guds små änglar.’ »Knapra då i frid!» genmälte trollpackan. Pojken grep så en hop ostar, och kom derefter oskadd igen till sin syster. Andra dagen gingo torpare-barnen åter till berget; men nu ville flickan nödvändigt följa sin broder till trollpackans stuga. Pojken lade sig deremot; men det halp icke. När de nu kommo upp på stugu-taket och begynte plocka af de sköna ostarne, ropade troll-käringen: »hvem är det som knaprar på mitt tak?» Pojken svarade med späd stämma: »det är bara Guds små änglar, Guds små änglar.» ’Och jag, jag’, tillade flickan. Då fick trollpackan makt öfver de begge barnen, så att taket brast sönder, och de föllo hufvudstupa ned i stugan. »Ja det är visst och sannt, att j ären vackra Guds små änglar», sade käringen, när barnen trillade ned genom taket. Hon lade till: »det var bra, nu får jag mig en god stek.» Någon stund derefter sporde hon: »huru slagtar eder mor sina svin?» ’Jo, hon sticker dem med en knif’, sade flickan. »Nej», rättade brodern, »hon lindar en knippa blår om deras hals.» ’Så vill jag också göra’, mälte troll-käringen.
Hvad beträffar flyttningen till Warpnäs i Wermland af det förut på Jordberga i Skåne befintliga holländeriet, så bestod detta af dels äldre och dels yngre kor, de flesta mjölkande, hvilka, till följd af förhållanden, som det ej berott på Styrelsen att förekomma, påkallade såväl nödvändigheten af försigtighet vid transporten, som visshet att de vid framkomsten med omsorg och sakkännedom vårdades. Att drifva dessa djur den omkring 33 mil långa landvägen från trakten af Ystad till det 2 mil norr om Jönköping belägna Drettinge, hade icke utan ett högst menligt inflytande och måhända våda för stamhjordens fortfarande bestånd varit möjligt. Sjötransport måste derför väljas; men denna var till Carlstad kortare och följaktligen billigare, än den till Jönköping; hvartill korn, att Styrelsen ansåg sig kunna påräkna en särdeles omsorgsfull vård för djuren på Warpnäs, hvars ägare sjelf är å stället bosatt, en fördel, som icke kunde väntas vid Drettinge, enär dess ägare, Ofverståthållaren m. m. Herr Grefve Hamilton, är större delen af äret boende i Stockholm; och hade dessutom Styrelsen, vedan innan någon flyttning af holländeriet å Jordberga ännu var i fråga, träffat aftal med Grefve Hamilton om uppställandet på Drettinge af de vid Gammalstorp på förhand betingade djuren. Dessa från Gammalstorp till Drettinge förflyttade djur bestodo, utom ett par tjurar, till stor del af unga, icke ännu mjölkande qvigor, som utan svårighet kunde uthärda den jemförelsevis korta landtransporten mellan nyssberörda begge ställen. Genom hvad Styrelsen sålunda i underdånighet anfört torde vara ådagalagdt, att den af Rikets Ständers Revisorer antydda besparing icke varit verkställbar utan äfventyrandet af en sannolikt vida större och känbarare förlust. § 2.
Att dessutom, i oberäkneligt många fall, för liknings-handlingarne komme att uppställas utan nödig bestämdhet och sammanhang, borde med icke mindre visshet kunna förutsättas. Så fördelaktigt det på detta sätt till en början kunde komma att synas, att en mängd af tvister biefve i godo bilagde, så skulle dock å ena sidan missnöjet öfver uppoffringar, gjorda utan klart begrepp om hvad, som uppoffrades och å den andra oredan af följderna, osäkerheten och otydligheten af hvad som blifvit vunnet, förr eller senare blifva frukter af det okloka nitet och den missledda godtroheten. Den minskning af rättegångars antal, som här i landet skulle genom förlikningar före deras anställande kunna tillvägabringas, vöre väl ej att påräkna i andra mål, än som nu stadnade vid första instansens dom. De öfriga kunde säkerligen icke förutsättas vara af så litet tvistig beskaffenhet eller drifvas af så billigt sinnade parter, att förlikningar i dem skulle kunna, eller ofta ens böra, tillkomma, innan någon handläggning af domare föregått. Häraf följde, att de domstolar, hvilkas göremål kunde genom förliknings-kommitéernas in - Lag-Ltekotlets Betänkande, N:o 33. ff rättande minskas, vore endast första instansens. Vinsten af förliknings-kormnitéernas anlitande, bestode då i hvad detta kunde kosta mindre, vålla mindre besvär och tidsutdrägt, än sakernas utförande hos första instansens domstolar. Men såvida allmän fördel härvid borde afses, mäste emot denna vinst i de mål, som verkligen blifvit bilagde, beräknas den tillökning i besvär, kostnad och tidspillan, som uppkoinme genom förliknings-försöken, när de misslyckades.
Omförmälde, räntefria, kreditiv å 1,000,000 R:dr är nemligen anvisadl, lör att sätta Riksgälds-Kontoret i tillfälle att under årets lopp förskjuta de statsbehof, för hvilkas fyllande Rikets Ständer åtagit sig den först under nästkommande år ingående bevillning. Då nu Riksgälds-Kontoret, i stället för Slats-Utskottets Memorialj N:o 61. 23 att anlita kreditivet, till det dermed egentligen åsyftade ändamål, an vändt erhållna öfverskottssamt andra medel, måste samma kreditiv deremot kunna begagnas för de utgifter, hvartill besagde medel, i fall de förräntats, obestridligen lenina t tillgång. Dessutom behöfver ju ej kreditivet reserveras för liqviderandet af den statsfyllnadssumma eller öfriga ä beviilningen anvista utgifter, som under de 8 första månaderna af nästa år skola bestridas, enär den under samma tid inflytande allmänna bevillning kan dertill användas. Efter iakttagande af den af mig anmärkta rättelsen i Utskottets beräkning öfver ifrågavarande tillgångar, till följd hvaraf de skulle ökas med den i Banken å Riksgälds-Kontorets räkning inneståeude kontanta behållning, eller återstoden af krediti v-summan, 688,281 R:dr 30 sk. 2 r:st., utgöra desamma således ett sammanräknadt belopp af R:dr 3,172,691: 29. 8.” ”Denna beräkning synes i allt fall ganska inskränkt, enär dervid icke på något sätt afselts den förbättring i Riksgälds-Kontorets financiella ställning , som sedan sista Riksdag uppkommit genom minskning af Kontorets räntebärande skulder och ökning af dess fordringar för byggnads-och odlingsm. fl. lån; hvilken skuldförminskning, med tillägg af ökningen i berörde lånefordringar, öfverstiger 600,000 R:dr.” Härmed förenade sig Hr Doctor Hallbeck.
Den bereder en oafbruten Segelfart emellan Jönköpings och Eda Skans, emellan Askersund och Vennersborg, emellan Linköping och Åmål» pch sammanknyter således nästan alla Rikets aflägsnaste och mäst olika Provincer med ett oberoende tillfälle till Transport för de mäst olika Natur* och Konst-Alster, Jag uppmanar en hvar, att, om möjligt, pppleta på hela Jordklotet, så väl bland redan Utförde Canaier, som bland ännu outförde, men möjlige, en lika lycklig belägenhet i alla afseenden, ännu mer för så stora Fartyg, som |iär kunna framgå. Jag ställer denna min uppjnaning till de kunnigaste Utoch Inländningar. Maq hör dock dageligen dragas i tvifvelsmål, ja! till och med bestridas, att Götha Cana len kan bli nyttig , kan betala sig, kan svara mot sin kostnad. Är då Sverige det enda Land i Verlden, sptn med den bästa belägenhet, icke kan draga nytta af Inländsk Segelfart, ehuru våra Förfådey från Hedenhös , uppmärksamme på Län - Den 9 Februarii. dets Art, begagnade och fannö nyttan af Utoch Inländsk Sjöfart? Ehuru vära Förfäder anlade och brukade Canaler förr än andra Europeiska Stater, Holland och Italien kanske undantagne? Är dä Mälarens och Hjedmarens Sjöfart utan nytta? Beviset igenfinnes vid Hufvudstadens bryggor. Bå man undersöker denna fräga, finner man den böra skiljas i tvenne delar, nemligen; hvad afkastning lemna sjelfva afgifteme, hvilka egenteligen äro ämnade till ersättning för Arbets-kostnader? och hvad vinst tillfaller Landet, i synnerhet genom besparing af Forlöner, och genom besparade dagsverken af så väl Människor, sorn Dragare, hvilka kunna till Åkerbruk och Näringar användas? Redan 1815 har jag genom beräkningar ådagalagt, att den sednare delen, i värde vida och mångdubbelt öfverträffa den förra; detta bevisas af er farenheten, utom Riket, och erkännes af alla i ämnet Classiska Auctorer.
Borgare-Ståndet bifallit Utskottens förslag, att hvarje utkommande Tidnings Nummer, tryckt på halft ark eller derunder, skall förses med erl röd Cliartae Sigillatse Stämpel till Ett runstyckes belopp, hvarje helt ark med en dylik tili Två Runstycken, deröfver till öcli med Ett och ett halft Ark till Tre Runstycken öcli så vidare, hvilket äfven borde gälla för Tidningar åtföljande Bihang , äfven om det skulle utgöra mindre ån ett halft ark, likväl med undantag äf Stats-Utskottets Betänkanderi. 447 Säådane Bullentiner, som på Regeringens befallning tryckas på särskilda Blad och innefatta officiella underrättelser samt åtfölja Postoch Inrikes Tidningar, för verkställigheten och cöntrollen hvaraf borde följas de föreskrifter, Utskottert tillstyrkt; Men deremot liar Hedervärda Böndé-Ståndet ansett billigheten fordra, ätt afgiften erlägges, icke för hvarje halft ark, utan endast för hvart Exemplar af utkommande Tidfiings-Ntimmer, hvilken rättelse Ståndet funnit nödig, dels i anseende till enklare sätt för Stämplingen och dels till förekommade af den utväg, hvilken i annat fall icke skulld kunna Tidnings-Utgifvare betagäé ätt gehom användande af ovänligt stort Papperformät samt fina och oläsliga Stilar å halfärk låta tryckningeil verkställa, då något egentligt ändamål med stämpling å hvarje half-ark $ jemförelsevis med stämpling å hvarje Tidnings Nummer i dessas nu varande Skick, oftast icke vöre uppttådt; Ehuruväl det är Utskotten okändt huruvida de öfrige Riks-Ståndert antagit Bonde-Ståndets tillika gjerde inbjudnings ätt uti dess nyss ärtförde beslut instämma, eller om Bonde-Staildet, i händelse dd 3:ne andre