Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den förra har här aldrig varit fråga. Den sednare är åter så mycket lämpeligare, som dylika Läroanstalter äro yttre inrättningar, och således såsom all annan existens i rummet mäste utnötas, föråldras och förfalla, äfven om dess första sammansättning varit aldrig så ypperlig. Déh 18 Beåtmbefi Sådant är, jagbekänner det, äfven förhållandet med Universiteterna. Deras grundconstruction är, liksom deras syftemål, god, ljust sedd och djupt igenomtänkt. Men de hafva icke växt till sig, och utvecklat sig tillika med tiden och vetenskaperna. De fleste Universiteter uppkommo på en tid, då all Vetenskap var antingen scholastisk Theokogi, Philosophi och Juridik eller på sin höjd en glossatorisk Philologi och uteslutande grammatikalisk Kritik af de gamle Auctorerne. Då, medan Vetenskapen således ingenting annat var än en mager, logisk formalism, och dertill med samtliga landsspråken ännu i sin linda, egnade sig Latinen uteslutande åt det akademiska föredraget. Men sedan hvarje Nation upparbetat sitt Modersmål, och. det friska vetenskapliga lifvet rikt spelat ut åt alla håll, kunde den döda och bundna Latinen ej mera rymma den fria andan. De akadeåuiska sedvanorna fortforo dock oförändrade, ehuru de ej längre kunde vara, hvad de fordoin varit. Så står ännu bruket qvar, att på Latin skrifva den så kallade Gradual-Chrian och Gradual-Disputationen, hvarigenom dessa Specimina derpå, att Candidaten förmådde att, så skriftligen som muntligen, afhandla ett vetenskapligt ämne, och att han så fattat Vetenskapens anda, som det anstod den, hvilken i Litteraturen ville förvärfva titel af Lärare oell Mästare, dessa Specimina säger jag hafva nu i stället blifvit obetydliga, haltlösa Språköfningar, och dertill med vanligen skrifna på en 2Oen 18 December. en Latin, sådan att man skäligen kan säga med Lessing, att visste Vederbörande rätt, hurudan Latin de skrifva, skulle de fleste åtminstone ha så mycken sjelfkänsla, att de aldrig skrefvo den.
En bok är för honom nästan alltid en särdeles välkommen gåfva. Det är först när många människor stå i trängsel, som pöbelandan brister ut, oftast blandad med en pojkaktig böjelse för tokiga upptåg, och sedan kan smittan sprida sig på några ögonblick. När ett stort antal människor redan från sin födelse känna sig afsöndrade i en hopträngd grupp, finner smittan hos dem en ständigt mottaglig jordmån. Säkert märka därför också redan de flesta hur nödvändigt det är att vi få en lag, som förbjuder och afskaffar pöbeln genom att borttaga hvarje tillfälligt »streck» och in i det minsta skänka samma medborgerliga rättigheter åt alla söner af samma folk. Vi bruka till ensidighet betona vår böjelse för det nyttiga, men just en sådan reform är framför andra nyttig och fredsbringande, medan olägenheterna äro små och öfvergående, om icke inbillade. Hvarför uppskjuta något som likväl icke kan undvikas! Det land, som vi tagit i arf af våra fäder, har icke köpts för penningar, och den politiska myndighetsförklaringen kan där endast göras till en åldersfråga men icke förbli beroende af penningen. Det är omöjligt att icke hvar tänkande man i Sverige åtminstone i sitt tysta sinne närer en önskan att hellre afsäga sig sina politiska privilegier än att icke lika få dela dem med hvar och en bland sina egna landsmän. Vi äro ett litet folk, men splittradt blir det ännu mindre. Ett rike, hvars inbyggare icke ens äro så likställda, att de samfäldt få närma sig valurnan, innehafves icke af ett folk utan af sins emellan misstrogna fiendeläger. Illa skulle det vara beställdt med en fosterlandskärlek, hvilken icke satte som sitt mål att samla oss till enhet och medveten styrka, men högre än fosterlandskärleken står den rättfärdighet, hvars ärenden ännu aldrig någon gått för tidigt. Hvad sedan återstår af pöbel, det kan endast utrotas af upplysning, upplysning i alla riktningar, upplysning utan gräns. Det kommer en gång en dag, då det skall finnas ett bibliotek på kanske femtio böcker i hvarje svenskt hem, äfven det lägsta. Den dagen kunna våra historici leende berätta för oss om de gamla pöbeltider, då politiska spörsmål afhandlades i Storkyrkobrinken med stenkastning och klingande fönsterrutor.
Mången tjenare har af obetydliga anledningar, genom ett förhastadt och sedan ångradt steg, uppsagt tjensten, då försynthet, eller ock må hända litet högmod å ömse sidor, hindrat återföreningen. Också har det handt och händer, att, utan något missförstånd emellan HusbondFolk och Tjenare, dessa begärt Orlofssedel irr det tvetydiga skälet, att vilja se sig om i %’erlden. Dessutom ville jag gerna hafva uppmärksamheten fästad på stridigheten af denna sak i förhållandet emellan Sveriges Rike i allmänhet, oell dess Hufvudstad; en stridighet som öfvergår tili en förvånande förundran, när man fäster tankan på Kongl, Patriotiska Sällskapet, jemte Sällskapet pro Patria. A ena sidan uppkallar och uppmuntrar man till, samt högtidligt prisar, lofvar och belönar trogna och långvariga tjenster, å den andra synes man deremot hafva förgätit sjelfva principen. Skulle man då för några olägenheter, som dock aldrig borde blifva af den beskaffenheten, att ej kunna afhjelpaS, se förbi redbarheten af ett godt och nyttigt ändamål? Ägde man ock ej att hoppas en förändring till det bättre och nyttigare hos Tjen tefolket, i samma nion d#t af« Besv. och Ekon. IJtsk. Betänkanden. 395 lägsnades från det flyktiga och ostadiga i lynnet, som alltid, det må vara med skäl elter oskäl, föreställer sig någon glädje eller nytta i begagnandet af Lagens bokstaf.” Uti detta yttrande förenade sig Herr Iler tzenhj elin. Herr Flanck yttrade sig skrifteligen: ”Jag anser förändring af Tjenstehjons flyttningstid på Landet, och i de Städe*, sorn hafva Jordbruk, vara nödvändig, och får vid förslaget endast göra den anmärkning, att flyttningen borde utsättas till den 25:te, eller slutet af Mars månad, på de grunder att
Där fanns, hette det, » intet bemödande att bringa lifvets högre intressen i kollision mfed de ringare, än mindre att hos de uppträdande personligheterna låta en ädlare intention spela på själens botten, okufvad af de mänskliga svagheter, som leka däröfver. Hvarje ädlare sinne fordrar att bakom svagheten se något moraliskt värde, något drag af sann mänsklighet, som gör det möjligt att med löjet förena kärlek, icke blott vämjelse och förakt. » Så t. ex. låter han herr Lovander i Läkaren blifva, såsom det heter, » en helt och hållet lumpen figur ». Då romanerna kommit ut, förnyas dessa anmärkningar. Blanche är ej ideel nog, han straffar ej sina bofvar. Ja, äfven så sent som 1872 upptager Anders Flodman de gamla beskyllningarne. » Någon uppenbarelse af lifvets högre lagar finner man icke. » I företalet till Vålnaden svarar han herrar kritici. Han tror, att man icke endast bör teckna » rosornas prakt och vågornas jollrande lek » i lifvet, säger han. Nej, man måste teckna äfven » dess ormar och krokodiler ». Han vill ej idealisera, han vill ej » bestå sina figurer andra kostymer, än dem antingen naturen själf eller deras egna tillgångar synas * medgifva. — Må andra måla änglar, som de aldrig sett. Författaren skall söka måla människor. » En annan gång säger han: » det sedliga kan lika litet förlora på framställandet af det osedliga, som dagens ljus förlorar på omväxlingen med nattens mörker. » Vidare egde Blanche den romantiska literatur-skolans upproriska förakt för det korrekta, konventionella. I en af sina romaner utbrister han vredgad: » Ända från den tid djäfvulen upphörde att i egen hög per-154 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. son gästa jorden, har han mer än tillräckligt varit representerad af de sedvanor och bruk, som under namn af convenance och comme-il-faut nedtryckt mänskligheten och förvridit världen. » I företalet till Hernani säger äfven Hugo: » Dans les lettres comme dans la société point d ' éti-quette. »
Hermelin, Fredrik, upläste en sålydande motion: Till beredande af större beqvämlighet vid penningeremissers afsändande inom riket, samt äfven till större säkerhet och förhindrande af förluster ej mindre för den enskilte, än för Slaten eller den Kongl. Postkassan, hemställes vördsamt huruvida icke Invisningar, eller hvad namn man behagar begagna, må af R. Sl:rs Rank emot kontant valuta kunna ulgifvas att infrias af Bankens låne-kont. i Götheborg, Malmö och Wisby. Äfvensom likaledes af desse kontor dylika invisuingar finge utgifvas å Riksbanken i Stockholm. Jag förmodar, att en dylik assignalions-åtgärd, nu eller framdeles, likaledes skulle kunna införas emellan Riksbanken och dess Filialbanker, som nu finnas eller möjligen framdeles blifva stiftade. Fördelen häraf borde, enl. mitt förmenande blifva icke endast en lättnad för affärsmännen eller andra personer vid större penningesummors afsändande, samt för Statens upbördsmän och redogörare, egentligen å afsändningsoch emottagningsorterna; utan äfven bidraga lill förminskning af den skada och förlust för den enskilte eller för Post-kassan, hvartill de allt mer beklageligen tilltagande poströfverierna föranleda, och hvilka de förflutne åren troligen tillfogat postverket betydlig förlust. Enär desse invisningar icke borde vara ställde till innehafvaren, utan lill viss man, möjligen tillåtit att transportera å annan namngifven person, så skulle densamma svårligen kunna missbrukas af obehörig man; och om så inträffade, lätteligen bemärkas och begångne posteller brefstölder snarare uptäckas. Höglofl, BankoUtsk., som torde nogare bedöma denna framställning, lärer, om densamma finnes nyttig och användbar, föreslå eller bestämma de reglementariska eller speciella föreskrifter som erfordras och hvartill jag saknar kännedom. Besväret och omkostnaderna vid Banken i Stockholm bör icke blifva betydligt, men troligen proportionsvis något mera i landsorten. När likaledes en allmän fördel kan vinnas och postverkets möjlige förluster minskas, synes detta kunna upvägas och ersätta de ökade utgiflerne vid låne-kontoren.
Nit tänkte, att den som bryter ett löfte om att begå ett brott, handlar rätt och är knappt en enkel skurk. Han tänkte så, men vågade icke säga ut en sådan tanke. Baronen fortfor: – Hvarken vill jag vidare söka öfverbevisa dig eller höra dina motskäl. Jag anser såsom säkert, att du bedragit mig. Men nu måste du underkasta dig min vilje. Du skall i natt emellan tolf och ett utstyrd i din galadrägt göra en sakta påhelsning i det rum, der Stella ligger. Barometern har fallit betydligt; det duggar redan litet och snart ha vi oväder; jag skall draga försorg om att vårt fremmande blir qvar öfver natten och jag skall ställa så till, att hon kommer att ligga i rummet med lönndörren, hvilket äfven är det naturligaste för henne att logera uti. Den lilla dörren, hvilken jag bett magistern här midtemot alltid tillsluta, för att förekomma dina sömnvandringar, skall jag sjelf öppna sedan denne gått till hvila. Sedan kommer du in till mitt rum och tar af mig en pensel, doppad i någonting som icke dödar hastigt, men långsamt och säkert; med penseln drar du ett ömt drag öfver flickans vackra läppar och sedan aflägsnar du dig, såsom du kommit. Skulle emot förmodan hända, att hon vore vaken och såge dig, så skall hon antingen förstummas af skräck, så att du i godan ro kan utföra ditt uppdrag eller ock skriker hon till, hvarpå du visserligen med oförrättadt ärende måste draga dig tillbaka, men dock utan fara, ty hon anser dig såsom ett nattligt spöke. Din belöning, om du lyckas, blir det största af de hemman, som underlyda Ristilä. Förstår du mig nu? Då v. Nit icke straxt svarade utan ämnade föra handen till glaset, hejdades han af baronen. – Nej, min kära man, det der låter du nu bli; på sådant sätt kunde allt misslyckas. Förstår du mig? – Ja, jag förstår att du är den största djefvul bland skurkar. På grund af lösa misstankar, uppkomna af en viss likhet, vill du mörda denna unga och oskyldiga qvinna. Och för att icke på något vis blottställa dig sjelf, väljer du mig till verktyg. Men jag åtager mig det icke. – Då blir du ifrån denna dag en tiggare.
n:r af Idun omnämdt recept på förvaring af dill, vill jag föreslå ett ännu bättre, näml: Dillen backas fint, lägges på buteljer med vida halsar, hvarefter ihälles god ättika; buteljen öfverbindes med pergamentpapper, som förut bör doppas i varmt vatten för att bättre sluta till. Sålunda inlagd dill användes naturligtvis endast till sås. Etark Ehuru gurktiden längesedan är tilländalupen, lemnar jag här ett recept på, huru pressgurkor förvaras under vintern, så att de äro såsom färska. Man skär gurkorna i tunna skifvor, beströr dem hvarftals med fint salt och låter dem stå pressade öfver natten; sedan afhälles laken väl, och gurkorna öfversköljes med triskt vatten sam. uppläggas på linne för att afrinna, hvarefter de nedläggas i glasburkar. Efter gurkornas mängd uppkokas nu en lag, hvartill man tager socker till hvarje stop vatten; den slås kall öfver gurkorna, som sedan öfver öfverbindas med pergamentpapper. Serveras med endast en tillsats af peppar efter smak. \ skalp, Matlagning. God surkål. Hvitkål hackas fint, lägges i en kastrull med något vatten och ej för litet smör; får ej bli brun utan endast koka, tills den blir mör, hvarefter den tillsättes med ättika, socker och litet stött kummin. A r utmärkt god och smaklig att servera till salt fåreller oxkött; garneras med små flna frickadeller. Denna kål lagad för tillfället är vida bättre än den, som i allmänhet förr nedlades till vinterförråd. Skånska. Engelsk rätt. 3 i i ägg och så mycket söt grädde, man tycker, samt hvetemjöl, att smeten blir ganska stadig, vispas tillsammans. Små fläsktärningar bräckas i en panna, hvilka sedan nedröras i smeten, hvaraf gräddas munkar. Uppläggas på fat och öfverösas med smält smör. Passande till frukosträtt. Klädedrägt en. Att fukta blanksmörja till stöfvelborstning med några droppar fotogen i st. f. vatten har den påföljd, att man får skodonen särdeles blanka och vackra; dock bör man akta sig att ej taga för mycket fotogen. Stenia. Drycker.
Uti motiverna till min motion har jag redan visat, att en reträtt till Carlsborg, eller det s. k. centralförsvaret, är att lemna i sticket Stockholm och allt landet norr om Mälaren. Att ett sådant försvarssystem är högst felaktigt, skall jag nu ytterligare söka att ådagalägga, samt i och med detsamma söka öfvertyga Gr. Frölich om omöjligheten att med en skärgårdsflotta, och isynnerhet med en roende sådan flotta, förhindra en landstigning på vår kust. Jag tror, att den värde Gr:n bör medgifva, att om vi på sjön skulle möta en sådan sjömakt som Rysslands, hvilket 'eger ej allenast en stor örlogsflotta, utan äfven en skärgårdsflotta, större än vår egen, så måste vi åtminstone hafva våra stridskrafter till sjöss samlade inom en mindre rymd. Det vore redan ganska mycket uträttadt af vår skärgårdsflotta, om den kunde hindra en landstigning emellan Furusund och Södertelje eller Tullgarn. Jag tror det visserligen icke, men vill antaga, att det vore möjligt, i hvilket fall skärgårdsflottan utan tvifvel borde omhuldas, såsom varande ett värn, en sköld för den vigtigaste delen af Sverige. Men att vilja utsträcka denna skärgårdsflottas verksamhet utöfver dessa Den 1 December. 31 punkter, anser jag för min del vara bestämdt oriktigt och omöjligt. Låtom oss t. ex.^förutsätta, att Ryssland utrustar sjöexpeditioner i Helsingsfors, Abo, Reval, Riga, med en bestämd gemensam mötesplats någorstädes vid Svenska kusten. Huru skall då vår skärgårdsflotta erhålla kännedom om denna mötesplats eller platsen för Ryssarnes tillernade landstigning? Det är ju alldeles omöjligt att i tid erhålla en sådan kunskap. Vår flotta kan icke hafva några krypare, några kunskapare på Östersjön, när Kyska flottan beherrskar denna sjö. Eller håfven J, mine Hrr, under det sista kriget, hört omtalas, att Ryssland utskickat ett enda ångfartyg för att kunskapa och se efter, hvar de allierades flottor lågo? Jag åtminstone har ej hört omtalas något sådant. Då Ryssland är fullkomligt herre på Östersjön, är det således för oss alldeles omöjligt alt veta, hvar Ryssarne ämna landstiga.
Cederström framställda anmärkt). att lingsgästningspenningarne ingå direete till domaren och icke först till statscassan, får jag nämna, att dessa penningar äro upptagna i staten, oaktadt de utgå från kronofogdarna lill vederbörande domhafvande. Jag anser alt R. o. Ad. af goda skäl kan bifalla Utsk:s förslag. Hr Ribbing, Arvid: Jag tror för min del, att om konungamakten hade alla ordin, räntor oafkorlade och ingenting mera, så skulle det blifva lika svårt att utöfva den, om icke alla de andra statsbehofven fylldes genom bevillning; jag kan således i detta hänseende icke anse del vara skäl att låta denna ränta qvarstå. Vi hafva dessutom, som, en föregtde talare yttrat, ett så inveckladt beskattningsväsende, så många särskildta namn och utgifter, att jag just derföre tycker att denna titel kan utgå. Ett annat skäl ligger deruti, att denna skatt utgår efter matlag och derföre faller ojemn!, icke efter förmögenhet såsom mera tillämpligt, utan drabbar lika den fattiga som den mera förmögna, hvilken har meia att betala med. Detta är hufvudsakliga skälet, hvarföre jag för min del yrkar bifall till TJtskts betänkande. Hr von Hartmansdorff: Flere värde ledamöter hafva åberopat statsverkets fördelaktiga ställning, och den framställning jag deraf gjort. Om de behagade derjemte erinra sig den framställning jag gjort af uppgifna behof, så torde de finna, att dessa äro större än tillgångarna alt dem fylla. Beträffande Konungens yttrande om möjligheten alt nedsätta skatterna, så har jag sökt men icke funnit det stället i den K. proposm, hvarest sådant omförmälés. Jag är dock viss på, att den som finner det skall förnimma, alt Konungen icke haft afseende på de ordin.-inkomsterna, utan att meningen varit, del nedsättning skulle göras i bevillningen. Frih. Cederström:
Domstolens tillstyrkande, den föreslagna vitesbestämmelsen uteslutes, men deremot vid slutet tillägges: ”sker sådan åverkan, som i denna § förbjudes, ansvare förbrytaren med böter från 20 till 100 R:dr, då skadan är mindre än att grufvans säkerhet och framtida bestånd derigenom kommit i äfventyr, men från 100 lill 500 R:dr, då gruf-ras derigenom inträffat eller så äfventyrals, att till dess förekommande särskilda åtgärder måst vidtagas;” att 56 (§ 48) inskränkes till följande: ”Öfver grufvor, som inom distriktet äro under arbete, åligger Bergmästaren, när han, eller grufegaren, eller Bergs-öfverstyrelsen finnér det nödigt, att, efter föregående uppmätning, upprätta och meddela fullständiga markscheider-kartor;” Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 35 alt i § 37 (§ 49), enligt hvilken inom Januari månads slut ett sammandrag af föreskrifna anteckningar om grufve-arbetena för det nästförutgångna året bör, vid 3 R:dr 16 sk. vite, vederbörande Bergstjensteman tillställas, enligt Högste
N:o 12 blifvit framstaidt, med det tillägg som N:o 27 innehåller. 23, 24, 25, 26 §§:ne samt bokstäfverna A, B och F i 27 §:n Biföllos. 27 §:n. Bokstafven G. Hr von Rosen: Utsk. liar uti sitt betänk. AT:o 12 i afseende på gårdfarihandlande sagt, alt den afgift af 3o r:dr, som af dessa handlande vid resor till utrikes ort bör erläggas, skall uppbäras af landssecreUn, då pass meddelas , och i behörig ordning redovisas. Jag känner ej någon orsak, hvarför denna bevilln. eller skatt skall ingå på annat satt, än all annan skatt. Redogöielsen och isynnerhet controllerna äro svåra på detta sältet. Jag vet ej 0111 något underslef häraf uppkommit; men jag tror alt den gårdfarihandlande , sorn vili resa, bör insätta sin bevilln. på ränteriet och ej erhålla pass förut. Jag tror alltså, att denna uppbörd rättast bör tillgå såsom all annan uppbörd. Jag får derföre föreslå, att den må tillgå på det sältet jag föreslagit, och att ett bevis om er lagd bevilln. bifogas passet, så att Deli 3 October e. m. 89 sill man kan se, ej allenast hvarifrån lian kommer, utan äfven att lian betalt skatten. Hr Printzensköld: Jag instämmer så mycket hellre med Hr von Rosen, som jag för min del af erfarenheten vunnit den öfvertygelse, att det ar ganska nödvändigt att öka antalet af Kronans uppbördsman och antaga så många personer, sorn Kronan i detta fall kan behöfva använda. Det är ingalunda något besvär för en gårdfarihandlande att insätta sin bevilln. i landtränteriet och deröfver begära bevis; och derigenom vinner Kronan tillräcklig säkerhet för afgiftens erhållande, emedan den då inflyter directe i Kronans cassa, hvaremot det eljest stundom kan äga rum, att förluster för Kronan inträffa, om medlen skola ingå till landssecreteraren. Hr Rosenblad:
Betänkanden. allmänna välvilljan på vissa ställen redan sjelfmant blifvit tillvägabragt, Utskottet icke finnér sig af gjorda anmärkningarne föranie tt, att frånträda sin i detta afseende för* Ut framställda mening. Beträffande dernäst de inkast, som blifvit framstälde mot den föreslagne utvägen, att i de fall, då en hel eller flere provincer lida på vexande gröda, genom inträffade oafvärjbare naturhändelser, bereda en lämplig ersättning förmedelst insamlingar af collecter och stamböcker, så har väl hos Utskottet i öfvervägande kommit, att detsamma, gemensamt med Statsoch BancoUtskotten tillstyrkt Riksens Högloft. Ständer att disponera 50,000 tunnor spannmål för rikets norra provincer, samt att till Kongl, Majit öfverlemna ett creditiv uppå en million Riksdaler B:co tili nedsättning vid träffade missvexter, hvarigenom visserligen tjen* lige åtgärder synas vara beredda, äfven i afseende på sådana förluster af gröda, som genom frost, hagel och vattuftöden kunna tima; men då Utskottet derjemte erindrat sig att dessa undsättningar icke komma att kostnadsfritt meddelas, och behofvet samt en god omtanka äfven lärer fordra sådana understöd i nödens stund, för hvilka något slags ersättning ej kan påräknas, så skola, » Utskottets tanka, insamlingar genom collect och stamboksmedel, hvarmed Utskottet endast afsatt sädane fattige och obemedlada Besv. och Ekon, Utsh, Betänka/iden. 1243 jordbrukares belägenhet, som medelst inträffande olyckor af förenämnde beskaffenhet bringas utur stånd, att återgälda de understöd, med hvilka de hugnas, kunna i detta afseende bereda ett godt ändamål.
marne föras så tätt förbi sidorna som möjligt. Nästa gång skola vi sysselsätta oss med några öfSvängningen utföres till en början långsamt, men ningar på » räcket ». efter hand skola de fast knutna händerna af sig sjelfva föröka hastigheten, och på detta sätt svängas armarne 5 till 7 gånger rundt och stanna i den första ställningen. Derpå kastas armarne fram i höjd med skuldrorna, och från denna ställning svängas de ned, bakåt, upp och fram, alltså i motsatt riktning till den förra svängningen. Den sistnämda rörelsen är betydligt Kungl. operan. Reprisen af Boitos opera » Mefisvårare än den andra, men gifver i gengäld dess stofeles » sistlidne fredag blef synnerligen intresstörre smidighet. sant derigenom att representanterna för de båda Under armsvängningen måste kroppen och hufmanliga hufvudrollerna voro nya i sina partier. Så- vudet hållas stilla, fötterna stå fast vid golfvet och lunda utfördes Mefistofeles ' parti af hr Nygren och knäna icke böjas. Fausts af hr Strandberg. Båda lyckades förträffKnälyftning utvecklar de muskler, som arbeta unligt lösa sina uppgifter. En bättre Mefistofeles än hr Nygren har man ej haft tillfälle se å denna der gången, smidiggör höftleden, och, genom den starka sammandragning och utspänning af underlifsscen sedan hr Langes dagar. Ännu förefaller väl och bukmusklerna, som vid denna rörelse ega rum, den präktiga rösten stundom något hård o c h ojemn, verkar den tillika synnerligen gagneligt på matmen ofta framträder den så mäktig, skön o c h afsmältningsorganen, blodomloppet och andhemtningen. rundad, att man med visshet känner, det endast Det venstra knäet lyftes hastigt i venstra skultid o c h samvetsgrant arbete — och sådant är man drans riktning, och foten sättes derpå lätt i golfvet. van att finna h o s denne unge konstnär — fordras, På samma sätt lyftes höger ben, och på så vis utför att den skall komma till full utveckling. Hr N:s gestalt lämpar sig ock väl för rollen.