Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd hafva afslagit denna § äfvensom den 57, och endast ett Stånd med någon mindre förändring bifallit densamma, samt det således beror på R. o. Ad. att afgöra frågan eller åtminstone bestämma den votering, som skall äga rum i förstärkt BancoUtsk., så lärer det finnas vara temligen angeläget att måhända med mera noggrannhet än eljest betrakta dessa båda §§. Jag tror således att då man ifrågasätter — Detta anförande blef här af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. O afbrutet, med tillkännagifvande, att han trott Hr Akerman hafva för afsigt att yttra sig i frågan huruvida hvartdera mom. borde särskildt förekomma, men att i hufvudsakenoflere ledamöter hade anmält sig och borde erhålla ordet före Hr Akerman. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I afseende på föredragningssätlet anhåller jag få yttra den mening, att för sammanhangets skull synes mig lämpligast vara, att discussionen får fortgå öfver båda morn. på en gäng, men att propos. framställes särskildt för hvarje morn., helst vi redan hafva hört, att en af de ledamöter, hvilka yttrat sig i frågan, har begärt förkastande af det ena mom. och antagande af det andra. Frih. Raab: Såvida H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täckes framställa särskild propos. för hvardera af de båda mom. så har jag ingenting att anmärka emot att discussionen afhandlar båda mom. pä en gäng. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att öfverläggningen måtte få fortgå öfver begge momme gemensamt, helst derigenom icke uppkomme något hinder för framställande af särskild propos. i hvartdera morn., blef denna hemställan af R, o. Ad. bifallen. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: En värd ledamot, 460 Den 16 April e. m. Frih. Cederström, har ansett, att om 2 Stånd slannnade emot 2 i denna fråga, så skulle densamma förfalla.
Riksdagsordningen, afgifva förslag ej mindre till sammanjemkning af de skiljaktiga meningarne, än ock till voterings-propositioner i fråga om bränvinsbränningens beskattning, för att af Förstärkt Stals-Ulskott afgöras, i händelse icke alla Stånden skulle i cLt Beslut sammanstämma. Varandes Utskottens Utlåtande N:o 5 i aila de full, som i detta Memorial icke finnas omnämnde, af samlelige Riks-Stånden bifallet. Af i:sla Momentet i berörde Utlåtande har Hederv. Bonde-Ståndet ogillat Utskottens tillstyrkande af ett visst jordvärde för rättigheten att idka brän vinsbränning; men då detta moment blifvit af de Irenne öfrige Stånden bifallet oell således utgör Rikets Ständers Beslut; anse Utskotten Bonde-Ståndets skiljaktiga mening icke föranleda annan åtgärd, än att berörde förhållande anmäla. Vid 3:dje Mom. liar Högv. Prestc-Ståndet fattat Beslut om åtskillige förändringar i afseende på bränvinspannans uppmätning och redskapens construclion; hvaremot de Irenne öfrige Stånden samma moment bifallit; vid hvilket förhållande Utskotten anse sig endast böra anmäla, att frågan genom Irenne Stånds Beslut är afgjord. Bihang till R. St. Prot. 1834. 5:te Sami. 2 Afd,\ g-.dt Häftet. 1 s B ev. samt Allm, Be sv.- och Oecon.-Utshs Memorial N:o 7. Uti 5:le Mom. har Heder v. Bonde-Slåndet beslulit ett tillägg, rörande anläggningen af Städernes brannerier; men då de Irenne öfrige Stånden detta moment oförändrad t bifallit; finna Utskotten Bonde-Ståndets Beslut icke föranleda någon åtgärd. Vid 6 Mom. hafva Ilögv. Presle-Ståndet och Hederv.
Jag visste allt detta. Jag visste, att hvad jag nu ytterligare företog mig, var dårskap. Men jag kunde ej hindra mig själf från att ännu en gång söka upp Reinhold, för att få veta, om han verkligen rest. Hvad jag tänkte på under denna sorgliga vandring, har jag aldrig helt kunnat erinra mig. Men jag tror, att en känsla af skrämsel hela tiden förföljde mig. Reinholds öde växte inför min fantasi till något symboliskt, en stor fara, hotande alla dem, hvilka sökt ett mål, som låg högt. Jag erinrade mig med fasa en mängd drag af kända personers karaktär, hvilka alla tyda på detta onda. Det var häftiga utbrott af vrede, framkallade af själföfverskattning, önskningar och fantasier, som gingo öfver gränserna, för hvad lifvet har att bjuda, en nervös misstänksamhet, som förklädde sig under namn af psykologiskt skarpsinne, ett maktbegär, som slog öfver i hysteri. Och denna skrämsel, hvilken icke lämnade mig någon ro, hängde samman med en känsla af, att Reinholds öde på en helt annan väg hotade mig själf, liksom visade mig den sfinx, hvars gåtas lösning skulle innebära min egen förintelse. Men alla dessa tankar försvunno med ens, när jag åter under de gamla träden gick öfver gården till min väns bostad. Jag var rädd, men på ett annat sätt, nästan som om jag gått på olofliga vägar i mörkret. För hvad? Jag vet det icke. Kanske var det närmast en oklar känsla af olust inför möjligheten att åter upplefva en sådan dag som gårdagen? När jag kommit fram till Reinholds dörr, stod jag emellertid en lång stund stilla, och jag tyckte mig höra steg därinne. Troligen hade den inre dörren till entréen blifvit lämnad öppen. Jag knackade på och ropade Reinholds namn. Stegen upphörde ögonblickligen. Jag knackade igen. Jag ropade, jag bad, jag föregaf, att jag hade ett viktigt meddelande att göra honom. Men när jag teg, var allt tyst som förut. Och genom tystnaden tyckte jag mig urskilja ljudet af ett kväfdt skratt, som kom från min väns rum. Strax därefter hörde jag tydligt knäppningar, som när man skjuter med en tom bössa.
— Om på vårt kyrktorn som en » hälla » En dag jag » föremålet » ser, Så lofvar jag att det berätta I nästa krönika för er. Snorre. Förr fick en man sin brud betala Med slafvar, Jcor och får och svin, Nu hans affärer mest ä ' skrala, Och svärfar öppna får sitt skrin. det vid San Francisco sväfvar, ruskar skott ska fyrar loss. sannerligen går och bäfvar, snart del ryker ned på oss. * Skaldernas kvinnor. S m å studier för Idun Det underlättar köpenskapen — En sak, som inte gällde då — Om han har granna namn och vapen Och lite gullkrafs utanpå. af Emil Unders. Johan Olof Med fröjd jag sen vill konstatera, Hur högt dock kvinnan stiga kan: En kvinna — detta observera — Har blifvit nämnd, till fjärdingsman. Bör hjärtat Tänk bakpå Med blanka Hon står i ej af stolthet klappa? länsmans karriol knappar i sin kappa » reformerad » kjol. ' Må hon med » stämning » skurkar hinna, Må fängsla båd ' till fot och hand! Dock bättre » stämning » gaf den kvinna, Som blott med gyllne bojor band! För resten kan jag inte hjälpa, Att jag ej mer om kvinnan sport. Men — våra bantåg börjat stjälpa Och tyckas krångla immerforl. Wallin. tt diktarkynne af helt annat slag än Franzéns visar sig hos hans närmaste man inom litteraturen och medarbetare i kyrkans tjänst, Johan Olof Wallin. Författaren till Dödens ängel är mest känd såsom vår främste religiöse skald och andlige talare, och endast mera sällan beröra hans dikter kvinnorna och deras områden. Ett undantag härifrån utgör dock hans första stora dikt Första uppfostringen, för hvilken han 1805 erhöll Svenska akademiens pris. I denna dikt uttalade sig den 26-årige sångaren om kvinnorna och deras uppgifter på ett vis, som står i skarp kontrast mot vår tids sätt att se förhållandena. Antingen måste skalden särskildt lagt an på att vara den ärevördiga akademien till behag, eller också — hvilket är troligare — var han, trots sina unga år, så genomträngd af sin tids allvar, att hans sång blef djupt allvarlig, nästan sträng.
100 gan om fastställande af de persedlar, hvilka skulle såsom hufvudränta bibehållas, K. M. i Nåder funnit att i detta afseende icke andra räntepersedlar borde antagas än sådane, som dels till sitt värde årligen bestämdes efter * förvandling eller levererades in natura, dels vore af beskaffenhet att kunna tjena till grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingingo till sä betydlig qvantitet, att de icke utan allt för stor rubbning uti dessa räntors totalbelopp kunde utlemnas” och der finnas äfven upräknade vissa hufvudpersedlar nemi. ”spanmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och lax”; men att dessa persedlar icke för bela Sverige kunna anses såsom hufvudpersedlar, det synesaf Kammar-Colkii yttrande alt hö, fläsk, strömming och lax samt tackjern i Wermland och Westmanland icke voro lämplige att såsom hufvudpersedlar bibehållas. Mig synes, att småpersedlarne äro lill en del lika och till en del olika inom hvarje län och således ser jag icke huru man kan här uttala någon åsigt i detta fall, utan att göra afseende på de serskildta länen. I fall Utsk. skulle hafva yttrat, att ifrågavar:de framställning om allmän förvandling af qvarstående persedlar i penningar måtte af R. Sl:r lemnäs utan afseende, då hade det varit mening i detta beslut, men såsom det nu förekommer, så är allt så dunkelt, att jag nödgas instämma med Frih. Raab och anhålla att icke något beslut måtte fattas förr än Betänk, blifvit i sin helhet genomgånget. Hr von Troil: Då discussionen om denna punkt tyckes fortgå, så synes det äfven mig vara svårt att helt och hållet lemna Hr Dalmans yttrande obesvaradt, ehuru jag i detta hänseende skall söka till att vara ganska kort och förbehåller mig att framdeles under discusionen få vidare utveckla frågan. Hr Dalman har gjort StatsUtsk. temligen skarpa beskyllningar.
Hr Frih. torde få något svårt att hitta på denna föreskrift, och jag undrar ej derpå; ty den finnes ej. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller blott alt, i anledn. af Hr Dalmans yttrande, få göra en anmärkning. Han sade, att för dem, som önska reformer, vore det af vigt alt i BondeSt. inpassa ett element, som kunde föranleda förändringar. Detta är ganska consequent, ty om man vill åstadkomma jäsning, der lugn förut är rådande, skall man inkasta orolighetsfrön; men jag, som önskar lugnets bibehållande, afstyrker ifrågavar. jäsningsämnens inkastande i BondeSt. Frih. Boye: Den erfarenhet, att Frih. Cederström ej vill inlåta sig i svar på Hr Lefre'ns uppmaning, lemnar en anledn. för mig, som inslämt i Frih. Cederströms protest, att, om Hr Lefre'n vill tillåta det, betala den fordran han tror sig hos Frih. Cederström äga. Jag tror ej, att Hr Lefre'n bestrider den grundsats, att emellan alla grundlagens bud måste förutsättas en öfverensstämmelse; men denna öfverensstämmelse blefve bruten, om man skulle antaga, att ehuru grundlagen uttryckligen förbjuder all annan väg till grundlagsförändring, än den att vända sig med sitt förslag till Constit.Ufsk., som derefter antingen återlemna!- detsamma till motionären, då det ej aflJtsk. godkännes, eller också dermed ingår till R. St., då Utsk. gillar detsamma, vore dock en annan väg öppen lemnad, på hvilken man medelst anmärkningar kunde trampa detta grundlagens stadgande under fotterna. Man skulle genom ett sådant antagande bryta sönder en grundlag, hvari förbehåll blifvit gjordt, att den endast på förstnämnda sätt skall kunna bry - Den iG Octobcr e. m. 3i tas. Om jag rätt uttrvckt mig, liar jag betalat Frill. Cederströms skuld till Hr Lefre'n. Frih. Ehrenborgh:
Sl:s Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, 4S8 Den 25 Januari e. m. ställde till innehafvaren, att vid anfordran, utan ränta, inläsas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp, än 6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver.” En af de nyliigare operationer, som af en bank kunna företagas, är den, att genom mottagande till lägre ränta af capitalcr, hvilka för någon kortare tid eljest skulle ligga ofruktbara i ägarens cassa, bereda honom någon inkomst och tillika öka sin egen tillgång till bedrifvande af sin rörelse. Obligationer för desse deposita kunna, derest de riktigt inrättas, gå man och man emellan, nära nog i likhet med mynt; med den skillnad likväl, att de äro begärligare, emedan de bära ränta. Om banken äger behörig credit, skulle den händelsen, alt desse invisningar af banken infordras, jemförelsevis mindre ofta inträda, och rörelsccapitalet, i den landsort, der banken är, skulle på ett, såsom jag tror, oskadligt och nyttigt sätt blifva förökt; oskadligt derföre, att dessa invisningar icke trycka på bankens cassa, således icke eller medelbarligen på Riksbankens cassa; nyttigt äfven, dymedelst att depositionsbevisen, eller hvad man vili kalla dem, i innehafvarens händer draga en ränta, då deremot hans conlanta cassaförråd af sedlar, i st. f. invisningar, bära ingen ränta, hvarjemte samma sedlar, af hanken utlånade, uter inbringa ränta. Jag medgifver visserligen, alt en sträng conlroll torde behöfvas, för att förekomma missbruk med dessa depositionsbevis; men att genom eli sådant förhud, som det 8 § innehåller, lägga hinder i vägen för deras inrättande på ett ändamålsenligt, för allmänheten nyttigt sätt, det är efter min öfvertygelse oriktigt. Jag anhåller således, att, då en återremiss i alla fall torde blifva en följd af denna öfverläggning, dessa mina anmärkningar måtte få till Utskrn medfölja. Ilr Aminoff:
ConstitutionsUlskottet har endast superficielt vidrört den delen af frågan, som angår Ridderskapets och Adelns répresentations-rätt, i förmodan, att Ridderskapet och Adeln ville, i detta afseende, infordra RiddarhusUtskottets yttrande. Grefve Spens^ Jacob Melcher: Den §. i 396 Den 27 Maji. Riksdagsordningen, som handlar om Ridderskapet och Adeln såsom RiksStånd, innehåller endast, att Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag, och representeras, enligt RiddarhusOrdningen. Om nu en ändring i det hittills gällande representationssättet för Ridderskapet och Adeln skulle finnas böra äga rum, behöfver endast RiddarhusOrdningens föreskrifter derom ändras; icke denna §. eller någon annan af RegeringsFormen eller Riksdagsordningen. Jag finner således ej, att ConstitulionsUtskottet, som blott har med Grundlagarne, icke med Ståndsordningarne att göra, kan befatta sig med de anmärkningar, som nu blifvit det tillskickade, utan hade trott, att de väckte frågorna härom bordt till RiddarhusUtskottet remitteras. Hans Eoccellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att sedan den af Hans Excellence nyss framställde proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, finge det bero på ConstitulionsUtskottet, att,i anledning af den beslutade återremissen afgifva det Utlåtande Utskottet funne lämpeligt. Herr von Haussvolff\ Carl Gustaf Reinhold: Det torde väl vara nödvändigt, att få någon mera tydlighet i detta ämne. Jag kunde ej fatta, att frågan var örn annat än att ingen hädanefter skulle för fullmagt få intaga säte på Riddarhuset, men jag förmodar likväl, det Ättemäns rätt, att sitta, blir bevarad. Den 27 Maji. 397 Friherre Boije: Herr Hauswolff torde tillåta mig anse dess anmärkning för ett missförstånd. Representations-rälten inom hvarje familj har icke att skaffa med rättigheten, att gifva eller taga fullmagt till Representation.
1. och VII. 1.) äro använda som slutscener i en slags bondekomedi från 1690, som möjligen varit begagnad som eftereller mellanspel. Vi hafva icke varit i tillfälle att taga kännedom om den; men Klemming angifver dess titel sålunda: ”Ett mycket Lustigt och Kortwilligt Tidfördrijf, Hvilket någre kortwillige Danne Män hafwer Agerat sig emellan om mångahanda Discurser”. (1690)488. En fjerde öfversättning från detta århundrade är ett i Nyköping uppfördt skådespel af den ofta omtalte Cornelius Schonæus. Det finnes otryckt på Linköpings gymnasibibliotek och har till titel: Vitulus. Thet är en lustigh Fabula om en bonde, benämdh Coræbus, som bleff bort såld för en kalf, i Comædiæwijsz stält på Latijn aff Cornelio Schonæo och nu på Swänsko verterat af Christophore Moræo, Scholæ Nycopensis ConRectore. Klemming anser öfversättningen vara från 1685. Stycket har 5 akter, prolog och epilog, och att det uppförts, synes deraf, att de spelande skolgossarnas namn finnas antecknade489 Dessa äro de enda kända skolkomedier, som äro oss från detta århundrade bevarade, med undantag likväl af de i Upsala uppförda. Men om dem vilja vi tala i sammanhang med skolkomediens slutliga öden i Sverige, emedan de visa denna komedis öfvergång till det s. k. regelbundna dramat. Dessförinnan må vi egna någon uppmärksamhet åt de i Finland uppförda skoldramer. Skoldramat i Finland. Lärometoden vid de finska skolorna var densamma som vid de svenska, och man skulle deraf vilja sluta, att äfven i Finland ungdomen af gammalt öfvats i dramatiska spel. Men de första underrättelser om sådana äro dock samtidiga med upprättandet af Åbo universitet; och då man känner, att finska läroverken voro i stort lägervall, när Pehr Brahe d. y. 1637 emottog generalguvernörskapet öfver provinsen, så är det troligt, att först med ny ordnings införande i undervisningsväsendet komedispelandet blifvit upptaget. Pehr Brahe, från och med hvars styrelse
Derigenom blef ej eller någons rätt förnärmad, och Hans Excellence kunde alltså ingalunda anse det vara olagligt_, att föreslå eller genom votering bestämma det formella sättet för Memorialets behandling. Hans Excellence Herr Grefve De tcL Gardie: Jag delar ej mening med den Talare, som uppmanat Herr Grefven och LandtMarskalken att framställa en laglig proposi - 46 a Den 18 Jul i i e. m. tion. Jag finnér intet behof af en sådan uppmaning; ty motsatsen kan ej befaras; med den erfarenhet Ståndet äger om Herr Grefvens och LandtMarskalkens oväld och träffande omdöme i afseende på Grundlagens tolkning. För min del ser jag icke, huru det ens skulle vara möjligt, att afgö ra detta memorial annorlunda, än punktvis; Det är uppstäidt i 5 särskilda punkter, af hvilka hvar och en rörer särskilda Personer; om man nu anser den ena felaktig, men den andra icke, om man tror sig bö ra befria den ena, men fälla den ändra, så blir sådant icke möjligt, då Memorialet företages i sin helhet; Jag är öfvertygad; att ConstitutionsUtskottet redan med noggränhet genomgått StatsRådsProtocollen, och efter mogen pröfning fattat sitt beslut; Utskottet kan icke återkomma med något annat Utlåtande, än det redan afgifna, och vi måste vid afgörandet dela detsamma. Ty icke kan man, om man tror HofCanzleren hafva utan nödvändighet indragit ett Tidningsblad, eller för det Grefve Cederström felat i afseende på Skeppshandeln, på en gång domina öfver hela StatsRådet och alla Föredragande. Jag finner således den af Herr Grefven och LantMarskalken framställde proposition fullkomligt riktig, enär den lemnar tillfälle för hvar och en, att efter öfvertygelse afgifva sin röst, enligt de vid hvarje fall förekommande omständigheter, öch jag tror att det är den enda lämpeliga proposition, som kan göras. Den 18 Julii e. ni; 463 Härmed förenade sig Grefve Lewene hauptj Mauritz. Herr von Hartmansdorff:
Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, eller <jin visse af dem kunna anses böra ifrån utöfningen af Konungens domsrätt skiljas; beslöt Ståndet nu,- uppå Herr Talmannens framställning, i enlighet med hvad vid hållen Talmans-conference föreslaget blifvit, för sin del att' bestämma Lördagen den 31 dennes till dag för bemälde Nämnds val och verksamhet. Från Heder v. Bonde-Staitdet. S. D. Remitterades till Stats-Utskotlet: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, den 2 i denna månad, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; 2:o Kongl. Majrls Nådiga Proposition, den 2 i denna månad, i anledning af väckt fråga om förändring i sättet för ersättning af hästar och persedlar, som vid Rusthålis-Regementena under krig gå förlorade; 3:o Ola Svenssons från Malmöhus Län och Lars Petterssons från Blekinge Län motioner om minskning i den afgift, som, vid köp eller af träde af Rusthåll, bör till Wadstena Krigsmanshus erläggas. S. D. Remitterades till Stats samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Anders Pelirssons från Örebro Län motion, att en lånefond måtte Hildus lill jordbrukets förkofran. 68 Prct.-Utdrag, den 20 Augusti 184 f S. D. Remitterades till Banco-Utskottet: Per Ni/ssons från Christianstads Län motion, om indragning af Privat-bankerne, samt utvidgning af Riks-Bankens lånerörelse. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: l:o Kongl. Majlis Nådiga Proposition den 1 i denna månad; om vissa förändrade föreskrifter i afseende å lagfart och nyttjande rätts inteckning; 2:o Kongl.
Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Ulskts Betänkande N'.o 21. 7 Skiftes-Stadga, hvarom åtskilliga bekanta missbruk af den obegränsade friheten, att söka och erhålla laga skifte, jemväl erinrat, har numera det enda efter Utskottets omdöme lämpliga correctiv, som kan utfinnas, å nyo blifvit satt i verksamhet. Uli 12 Caj). 12 §. K.. F. den g Junii 1882 är en noggrann undersökning anbefalld, och nytt skifLe icke tillåtet, så vida det icke är utrönt, att skifteslagets egor derigenom skulle erhålla en för egornas skötsel lämpligare indelning, och således samt genom beredde tillfällen lill odling uppbringas till högre afkastning, deraf hemmanens värde i betydlig måtto ökades. Denna undersökning, hvilken, i händelse af missnöje med Landtm äta rens och gode mäns utlåtande, bör af EgodelningsRätten pröfvas, synes, så vidt möjligt är, böra förebygga missbruk med rättigheten till skiftes erhållande, hvilken rättighet, efter Utskottens tanka, icke utan orättvisa kan jordegare fråntagas. Utskotten tillstyrka, att 3 §. i förevarande Gap. må oförändrad bibehållas. 2 Cap. 2 §. jemförd med Kongl. Förordningen den g Junii i832.' af Jan Peter Jansson från Stockholms Län: alt innehållet af denna §. vore ett intrång i egande-rätten, och således borde ur Författningen utgå, eller åtminstone på det sätt ändras, alt skogen finge begagnas till försäljning för hemmansräntors och andra utskyld ers betalande. Vid sistförflulne Riksdag, då enahanda anmärkning mot förevarande §. framställdes, yttrade sig Utskotten derom på följande sätt: ”Utskotten få upplysa, att stadgandet i denna §., hvilket står i den fullkomligaste öfverensstämmelse med föreskrifterne i 10 Cap. 6 §. Byggn. Balken, 25 Cap. 10 §. Rältegångs-Balken samt 8 Cap. 6 §.
Från den inom Upsala Län, utan förskott från Banken, in - 51 rättade vexlings-anstalt äro under ifrågavarande tid, i forslitna småsedlar, till Banken insände B:ko R:dr 126,800, i utbyte mot nya sedlar af 2 R:dr och 32 sk. B:ko, jemte silfvermynt å de lägre valörerne. § 34. Vid 1856 års slut innestodo på Räkningar i Depositions-afddDepositions, ningen följande belopp, mottagna på grund af 131 § af 1854 års rörelsen. Banko-Reglemente: Dukater. R:dr B:ko. i:sta Klassen: Medel, som bero af Bankens egen styrelses disposition 173,975: 23. — 2:dra Klassen: Staten samt dess allmänna verk oell kassor tillhöriga medel 200. 4,306,267: 46. 8. 4:de Klassen: Medel, tillhörande de under Stockholms Stads styrelse lydande Embetsverk och Kassor, jemte åtskilliga allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter, konkursmassor m. fl 993,966: 23. 3. 5:te Klassen: Medel, tillhöriga stiftelser och bolags-föreningar, grundade med beräkning på vinst för den enskilde, äfvensom enskilde personer 1,216,886: 6. 3. Under samma tid assignerades 1,837. 126,467,927: 12. 8. så att räkningshafvarne vid 1857 års slut egde hos Banken innestående: 52 Öfver-assig nering. Insättningarne och assigneringarne inom de serskilda klasserna hafva uppgått till följande belopp: Insättningar. Under tiden från afgifvandet af sednaste Revision,s-berättelse har endast å ett allmänt verks räkning i Depositions-afdelningen öfverassignering egt rum, derför, efter hållen undersökning, böter blifvit af Under-styrelsen ådömda. § 36.