Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. åläggas; men på detta sätt inträffar den dock, endast genom domaremaktens och Konungens Bef;h;des beslut, hvilket likväl idella fall kan utrdvikas, om frän alla hemman, sotn äro förbundne alt utgöra skjuts af hvad allmän beskaffenhet sotn helst, bidrag lemnäs till de vid gäslgifvaregårdarna skjutsskyldige, eller blifvande entreprenörer, der det behöfves. Hr Eden hjelm, Gillis: I det län, der jag bor, tror jag icke, altnågon förhöjning i skjutslegan skulle vara någon förmån för reservlaget; ty under den tid jag varit landshöfding, har jag ej hört någon klaga öfver för låga skjutspenningar. Deremot har jag ofta hört, att de, soln bo en half eller en fjerdedels mil från vägen, ofta klaga deröfver, att de icke fä skjutsa, emedan skjutsen borttages af dem, soin bo invid vägen, och alt de förre af samma anledn. nödgas ligga 8 ä 14 dagar vid hållet, och derigenom försumma qvarnresor och andra nödiga körslor. Jag tror således del skulle blifva ett onus för reservlaget, om skjutsningen skulle besörjas genom entreprenad. Ilr Ha minar ber g, Carl Axel: Principen erkänner jag fullkomligt, det onus som all skjutsskyldighet tillskyndar jordbruket och landtmarmen, isynnerhet hvad hållskjutsen beträffar, utan att jag likvisst tror det låter sig göra frånskilja jordbruket detsamma. Ilar gifves likväl orter, der mgn alldeles icke, äfven med nuvar. skjutslega, skulle vilja undvara den bi-inkomst, sorn uppkommer genom skjutsningsåliggandet. Denna fråga är, så väl som de flesta ekonomiska, af relativ och luca! beskaffenhet.
Ulskts förslag i sin helhet, om det väl i och dermed var gifvet, alt detta beslut var föregånget af en närmare utredning af frågans formella natnr. För min egen del vill jag i detta fall åberopa tvenne Konungens rådgifvare och tvenne aktade ledamöter af oppositionen, för hvilka jag, då frågan förevar, yttrade min tanka och sade: vi tränga här in på den andra Statsmagtens prerogativer. Men man svarade mig: för all del kom icke fram med sådana anmärkn.T, ty en återremiss skulle brouillera hela saken. Betalande min gärd åt vigten af skyndsamhet, undertryckte jag således min anmärkn.; men om Hr Stuarts lära om consequenscn nu skulle göra sig gällande, så ångrar jag verkligen den återhållsamhet, jag iakttagit. Gr. Horn har åberopat majoriteten af kunskapen om hvad Konungens rådgifvare tänkt i denna sak. Jag vill gå tillväga på samma sätt, och jag kan då åberopa en lika pålitlig kunskap derom, att rådgifvare, hvilka så till år som erfarenhet förtjena en odelad egard, understödt Konungens svar. Jag tviflar visserligen icke, att möjligen någon jurist kunnat yttra en annan åsigt inom Rådkammaren; men i fall jag hyser tvifvel om denna jurists juridik, så är sådant icke tillständigt att här yppa. Hvad LagUtsk:s behörighet eller icke vidkommer, så gillar jag Utsk:s åsigt i den delen, emedan jag såväl från vår constitution som det allm. begreppet icke kan hemta annan mening, än att det blott är bestämda lagfrågor, som tillhöra LagUtsk:s behandling. Då frågans natur är oafgjord, har LagUtsk. icke att dermed befatta sig. Gr. von Fersen:
Totala Wexel-Banco-Skulden, som ofvan, 33,835,190 22 8 Bankens Cassa-förråd i Mynt och Myntmetaller, som ofvan, R:dr B:co 17,575,060 2 2 Afdrag derå nemligen: Beloppet af Lån på Metaller, på Exportable Eflecter och på LåncBankens Obligationer 1,397,789: 1. 7. Beloppet af Otydlige, serskildt inlöste Transport-Sedlar 8,624: 45- 4- Beloppet af Riksgälds-Contorets Koppar-Polletter, som 1823 inberäknades i dess Sedelstock 76,637: 17. 6. Bet belopp, hvarmed Riksgulds-Contoret begagnat erhållen förskottsrättighet 287,543: 36. 7. Beloppet af Bankens till Småsedels-vexling i Orterne utgifne förskott 44>^°°: Det bestämda Afdragsbeloppet å hvad hos Wexel-Banken å Räkningar innestår 2,400,000: 4,215,oq5 5- ■ 1 ' . 1 Saldo, Brist i det sökta förhållandet af 5 mot 8 den 28 Septemb. i833, R:dr B:co *)37,499 26 10 Återstående Wexel-Banco-Skuld ,29,620,095 •7 8 S u m m a x8,5i2,559 29 — 11 varat fem åttondedelar utgör * i8,51 2>5ö9 29 — NyssMmnde Brist-Summa, reducerad till R:dr Silf v. Specie, utgör 351,562 16 1 Dea nedantill å Tabellen N:o 7 upptagne erinran åberopas. I Jo Berättelse af Banco-Fullmqgtige.
Cronhjelm har talat om, att man äfven vid detta tillfälle hade att försvara sig emot ökade utgifter. Jag tror, att frågan om beräkningen af statens inkomster icke är något fält för strid emellan båda statsmagterna. Inkomstbetänk. är ingenting annat än en statistisk beräkning, och örn en sådan skall tjena till någonting, måste den i möjligaste mån vara sann. Skulle StatsUtsk. med flit beräkna annorlunda, vore det ett uppsåtligt 5 H. 44 Den iS April f. m. sjelfbedrägeri. Vill man sammanställa dessa beräkningar med fruktan för höga anslag, måste man anse faran större, då inkomsterna äro för lågt beräknade; ty sedan bevillningen genom den låga beräkningen blifvit uppdrifven, synes det klart för hvar och en, att öfverskott skola uppstå, och om sedan talare framstå och begära anvisning på dessa, beviljas sådant med mindre motstånd, emedan mati aldrig håller så noga på hvad som synes vara öfter. Hr Stuart, Carl Gust.: Nyligen uppkommen har jag icke afhört discussionen och anhåller derföre om ursägt, i fall jag uti mitt anförande kommer att omnämna omständigheter, som förut blifvit framställda. Hr Stuart uppläste derefter följande: Vid uppgörandet af den inkomsLberäkning, som skall ligga till grund för statsregleringen, är det visserligen af högsta vigt att icke beräkna inkomsterna så högt, att brister derå under vanliga förhållanden måste inträffa. StatsUtsk. synes också, vid beräknandet af statsverkets ordinarie inkomster, härå hafva fästat behörigt afseende, enär det calculerade beloppet af de flesta inkomstartiklarna vida understiger, hvad desamma under de sistförflutna io åren per medium utgjort. Jag har således i detta hänseende icke något att erinra vid Utskts afgifna utlåt., hvad berörde inkomster beträffar; jag tror tvärtom att, i händelse detsamma af R. St. gillas, icke obetydliga öfverskott skola uppkomma. Men just denna omständighet har hos mig väckt den önskan, att Utsk., i sammanhang med den föreslagna inkomstberäkningen, äfven hade afgifvit dess yttrande, rör:de dispositionen af de öfverskott, som intill nästa riksdag kunna uppkomma å statsverkets såväl ordinarie som extraordinarie inkomster.
Banco för 10 serskilda Tidningsblad och deraf 5 exemplar af någre ibland dem. I anledning hvaraf Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, det måtte något bestämdt varda stadgadt i afseende på utgifter af ifrågavarande beskaffenhet. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i5 December 1834. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i5 Dec. 1834. Prés te-Stånd et den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 — Rikets Ständers anderd. Skrifvelse, angående granskning af Quarantaines-Commissionens i Stockholm Räkenskaper. (_Stats-Utsk. N;o 345.) S. A. K. Hos E. K. M. få Rikets Ständer i underd. anmäla, att, vid den, genom deras Stats-Utskott, verkställde granskning af Quarantaines-Commissionens i Stockholm Räkenskaper för år i83i, någon anledning till anmärkning icke förekommit. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i5 December i834> N:o 245. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i5 Dec. 1834. Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Slåndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd revision af Lazarettsoch Curhus-Fondernes Räkenskaper. (Stats-Utsk. JN:o 346.) S. A. K. Vid den af Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, numera fullbordade granskning af Stats-Verkets, samt andre af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år i83i, hafva jemväl Lazarettsoch Curhus-Fondernes Räkenskaper för samma år blifvit företedde; men då ifrågavarande Räkenskaper, så väl till siffran, som i afseende på förvaltningen, granskas först af valde Deputerade inom hvarje Län 4i8 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Sådan är vår kyrkas grundlagars mening om saken, och jag anser, att man här i Sverige, på samma gång man med yttersta ömhet bevarar det verldsliga regementets grundlagar, begått och begår ett uppenbart våld, emot dessa det andliga regementets grundlagar, derigenom att man sammanbundit det andliga regementet med det verldsliga, Kyrkan med Staten. Jag tror nemi., att om roan än lifvas af den största nitälskan för en sann kristendoms befrämjande här i landet, och kyrkans behöriga ordnande för detta ändamåls upnående, så kommer man likväl icke till något verkligt bibliskt resultat i delta hänseende, så länge det verldsliga och andliga regementet äro förenade. Förr än dessa regementen blifva åtskiljda, är tvifvel underkastadt, huruvida något allmännare, sanni kristligt lif någonsin inom landet skall kunna upblomslra, 13* 196 Den 16 Juni. Det af religionsfrihetens vänner framhållna exemplet, af de Förenta Staternas i Nord-Amerika lyckliga tillstånd i religiöst hänseende, har af flere talare, så väl nu som förra gången, vid discutionen, rör:de remissen af min motion, med ogillande bemötts. Alla de, sorn rest tili och skrifvil om detta land, vitsorda emedlertid med eu mun den sanna, lefvande kristendom der finnes, och bekänna äfven att orsaken dertill är, att Kyrkan är oberoende af Staten, hvilket har till följd, att båda dessa inrättningar verka fritt och otvunget, hvar och en i sin riktning, och kunna sträfva till allt större och större fulländning. Hvar och en medborgare i detta land får fritt hysa och uttala sina åsigter i andliga ting, endast han ej förgriper sig emot den borgerliga lagen. Om man än icke tycker 0111 en sådan frihet, sorn dock, efter hvad jag haft äran anföra, är erkänd i vår kyrkas grundlagar, så väl som i vår Regis Form, så mäste man väl åtminstone medgifva, att det ligger något stort och ädelt i det förhållande, alt Nord-Amerikas fria jord med välvilja till sitt sköte emotlager alla för deras tros skuld förföljda, och från andra länder förvisade menniskor.
Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s beslut, är icke något hugskott för dagen, utan hemtar fasthellre sitt ursprung från en redan 1809 af de vise stiftarne af vår nuvarande grundlag till riktigheten erkänd princip. Den är således icke ny eller främmande. Den har vid en mängd af Riksmöten återkommit, och, fastän alltid afvisad, likväl alltid fortlefvat. Den har under tiden hos mången hunnit mogna till en orubblig öfvertygelse. Den har nedträngt bland folket, der den slagit en rot, som icke mera torde kunna uppryckas, och äfven om den vid detta tillfälle, såsom tillförne, förkastas, så är jag förvissad, att den fortfarande skall förblifva vid lif, och att den ständigt och oafbrutet skall återkomma, intill dess den slutligen, med hvad medel som helst, banat sig väg till segern. Denna förutsägelse grundar jag på de företeelser, som under ett halft sekel, år efter annat, i lan det egt rum — och jag har mången gång undrat öfver de orsaker, som så oemotståndligt underhålla en strid, hvilken endast genom representationens ombildning synes kunna vinna sin lösning. Då ingen kan göra sig blind för de välgörande följderna af R. Stirs ådagalagda verksamhet till en alltjemt fortgående utveckling af landets både moraliska och materiela krafter, så kunna skälen omöjligen igenfinnas i någon misstro till R. Stms, vare sig vilja eller förmåga alt till landets nytta utöfva den ena statsmaktens vigtiga värf, utan orsakerna måste fasthellre sökas deri: att Stånden, oaktadt sin mångåriga gagnande verkan, likväl, i följd af nya utvecklade samhällsförhållanden, småningom upphört att utgöra ett sannt och verkligt uttryck af folkets tänkesätt och önskningar: att representationens fördelning i Stånd följaktligen förlorat sitt gamla läste i folkets rättsbegrepp: att framför allt annat sjelfskrifyenheten numera hos allmänhe - Den i December. 205 ten anses sakna hvarje hållbar grund: och slutligen att rättvisan kräfver, att valrätt och valbarhet i representationen förunnas åt den mängd af upplyste medborgare, den myckenhet af bildning och förmögenhet, som för närvarande finnes derutur utesluten.
Utdrag af Prororsllet hållit i Häglof!. Rtdderskapct och A dclns Plenum den 20 De, remler 1829. S D. Beflöt Högloft. Ridderskapet och Adeln, ott tillwarelsen as den beskattning, hwars belopp, fördciningsgrunder samt benämnande as Bewilining och Krigsgärd, pä Riesens Sränders fratndeleS afgörande vw:!!kor.!igcn beror, bör räknas ifrän början af är ;8l2l kommandes den del af samma beskattning, som föres '.myer rubrik af krigsgärd, att uphöra med dek är ts utgång, under hwars lopp nästa Riksdag böljar, sä wida ej Rik ens Ständer dä annorlunda derom förordna., H.varom de öfrige rsspeclive Ställ» den genom Utdrag as Proivcollet manligen skulle underrättas. Or Lu^ra. Derefter upropades och asgick denna Deputation under ansörande af Hanö Excellence m. m. Herr Grefwe Uuulii. Föredrogs 5 nyo Slätö Utskottets den 7 December vä bordet lagda Memorial i anledning af Hane Kongl. Maj.tS Nådiga Proposition, angående ett ärligt underhäll för den återstående delen af Finska Armeen, «ry Den 20 December. Unker läsningen häraf, atrrksm Hans CMstrnce Herr Greir»:
Yid öfvervägande af ämnet funno StatsSekreteraren och StatsRådets öfriga Ledamöter, att, hvad beträffade GardesRegementenas stater, Kongl. Majrt vore så mycket mera obehindrad att deruti göra de förändringar, omständigheterna kunde påkalla, som dessa stater endast ad interim blifvit i nåder fastställda. Men med af - 39 seende å tillika uppgifna förhållanden och då, efter den utredning öfver Tredje Hufvudtitelns besparingar, StatsKontoret leinnat, anledning för det dåvarande icke förekom att, i anseende till befarad brist på tillgångar, rubba den lönreglering och organisation, Kongl. Maj.t under den 15 Januari 1831 åt dessa Regementen gifvit; — då den af StatsKontoret föreslagna åtgärd att dela aflöningsbeloppen i löner och arfvoden, åtminstone hvad angeck GardesRegementena till fot, der de tillökade utgifterna utöfver Rikets Ständers anslag till stor del tillkommit genom dessa Regementens förändrade organisation, utan att bestå i egentliga löntillökningar, vore föga verkställbar och ledande till rubbning af vederbörandes pensionsrätt; och då, likasom arf vodens uppförande på stat i stället för löner antydde de förras provisionella natur, ett sådant förhållande lika så väl vore, hvad GardesRegementena anginge, redan uttryckt genom deras benämning af Interimsstater; ansåge StatsRådet sig böra i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Maj:t för det dåvarande täcktes inskränka Sitt nådiga beslut i afseende å dessa Regementen till den förklaring, det Kongl. Maj:t, på alla anförda grunderna, funne i nåder för godt, att tills vidare låta vid GardesRegementenas gällande Interimsstater utan förändring förblifva; dock att StatsKontoret ägde att hvarje år, efter nyss afslutad Rikshufvudbok, inkomma med uppgift å besparingstillgångarne å Tredje Hufvudtiteln, på det Kongl. Maj:t derefter måtte blifva i tillfälle att vidare fatta det beslut, hvartill omständigheterna kunde föranleda.
Beträffande ärendenas behandling, så handläggas nu, såsom bekant är, de fleste mål, innan de för K. M. af Departementschefen föredragas, af vederbörande collegier, och många ärenden, äfven besvärsmål, stanna vid dessas afgörande, utan att K. M. dermed besväras. Föredragningen inom collegierne är vanligen fördelad emellan ledamölerne, på sä sätt, alt hvar och en föredrager sin detalj, i hvilken han sålunda företrädesvis bör förvärfva en särdeles specialkännedom, men hvarvid en möjlig ensidighet eller vårdslöshet i behandlingen controlleras af hans i besluten deltagande colleger. Den trägna behandlingen af samma slags ärenden under en mängd af de olika förhållanden, hvarunder de kunna förekomma, mäste gifva dessa embetsmän en förtroligare bekantskap med alla de omständigheter, sorn vid speciella frågors afgörande mäste afses, och således en förmåga att lättare kunna utreda målen, än sorn kan väntas af den dervid ovane, äfven om denne i snille och allmänna insigter skulle vara de förre öfverlägsen. Huru vigtig denna specialkännedom är, äfven när frågan är alt bereda nya författningar, har man någon gång haft tillfälle erfara, då sådane utkommit utan denna föregide beredning, vanligen på grund af framställningar från 11. St. Man har sålunda sett stadganden, som obestridligen hvilat på riktiga allmänna grundsatser, och sorn ledt sitt ursprung från män med ganska stor förmåga och med stora insigter, likväl genom saknaden af den De» 13 November e. m. 207 speciella sakkännedomen i afseende på de deta 1 jförhållanden, pä hvilka dessa stadgandeiy skulle verka, helt och hållet förfelat. den åsyftade nyttan. Afven den utmärktaste Departementschef kan omöjligen in i de aldra minsta detaljer besitta den sakkännedom i aila de mångfaldiga ärenden, som tillhöra hans föredragning, hvilken mäste förutsättas hos de embetsman, som uteslutande egnat en hel embetsmanualefnads verksamhet ål dessa detaljer. Den föregtde utredningen af målen genom eollegier kan således icke sakna sin nylla för Departemeiits-cheferne, hvilket icke hindrar dessa alt sedermera för K.
Det är naturligtvis icke hvardagskost, utan saker, som gömmas till middagar och supéer, dessa utväxter på det civiliserade samlifvet, som taga folks tid oeh pengar, utan att gifva den ringaste ersättning därför. Rikt folk har naturligtvis rättighet att använda en del af sina pengar till festligheter, men mindre förmögna familjer borde en gång växa ifrån den föreställningen, att det är deras plikt att » se » vissa familjer, hvilka man blott umgås med på det sätt, att man ger dem mat ett par gånger om året. All den tid, som förberedelserna till detta onödiga sällskapslif upptager, och all den tid, som användes pä att mottaga och aflägga visiter efter dessa respektiva supéer, utgör ett större antal timmar än någon tänker. Och det är icke blott den eviga syltningen och bakningen, som upptar så många husmö- drar, utan också en hel mängd onödig sömnad, då man ännu har kvar den föreställningen — åtminstone i Sverige — från den tid, då man bestod sig med många tjänare, att ett hederligt hus skola ha ett dignande öfverflödigt linneskåp, och de kvinliga medlemmarne skola sysselsätta sig med att märka och sy massor af saker, som sedan blott ligga och gulna. Jag vill nu icke tala om de beständigt öfverflödiga toalettartiklar, som allt onödigt umgängeslif medför. (Forts. o. slut i nästa n:r.) TILL En turkisk skaldinna. Nigjar Hanym. r en utländsk tidning hemta vi bifogade i intressanta porträtt och skildring af en främmande skaldinna, hvars bekantskap vi tro skall göra våra läsarinnor nöje. Där Peras bergshöjd stupar ned mot den härliga Bosporens djupblå vågor, reser sig, vettande mot hafvet, ett oansenligt litet hus på det branta stupet. Förvittrade och gråa äro dess timrade väggar, död och stilla Taxims aflägsna gata, men hänförande skön utsikten öfver den med väldiga, hvita kvaderstenar infattade stranden och det underbara panoramat i bakgrunden.
“ Blifva de om den lofliga och nyttiga trafiken täflando allt för många, så drifvas de allesammans mer och mer att söka sin vinst äfven genom oloflig och skadlig, hvarjemte, särdeles på landsbygden, det blir rent af omöjligt att öfvervaka ordning och skick hos de trafikerande. Detta är på landet kommunalnämndens uppdrag (Kongl. Skall det för nämnden blifva möjligt, att vederbörligen handhafva ett sådant uppdrag, så böra icke “samlingsställen för ortens sämsta befolkning“ få uppstå, nämnden oåtspord, hvarken genom enskilde vinningslystnes eller någon högre auktoritets godtycke. På dessa grunder föreslås följande ordningsregior, att, behörigen pröfvade och med de ändringar, som i ett eller annat afseende kunna finnas nödiga, i form af författning utfärdas: l:o Rättighet att till förtäring på stället försälja maltdrycker, kaffe och thé, eller andra icke sprithaltiga drycker må ej tilldelas annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet och sedlighet samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Sådan försäljning må icke utöfvas af kronoeller kyrkobetjent ej eller af folkskolelärare. 2:o. Den, som vill erhålla rättighet att sådan försäljning idka, anmäle sin önskan, med uppgift om stället, der han ernar den utöfva, i stad hos magistraten, på landet hos kommunalnämnden och afbide dess bifall eller afslag. Bifalles ansökan, meddelas deröfver protokolls-utdrag, hvilket sedan gäller såsom behörigt tillståndsbevis. 200 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Förmenar någon att tillstånd utan skäl blifvit honom vägradt, anmäle sitt missnöje med afslaget hos magistratens eller kommunal-stämmans Ordförande, hvilken vare pligtig att saken vid näst inträffande ordinarie sammanträde till stadsfullmägtiges, allmän rådstugas eller kommunalstämmas afgörande hemställa; och förblifver vid hvad vederbörande kommunal-representation i hvarje fall beslutar. 3:o. Vid läger, eller der trupp är för flere dagar sammandragen, må rättighet till försäljning af nämnda drycker meddelas af Konungens Befallningshafvande, när vederbörande militär-chef derom gör anmälan.
Om således en i detta ordalag affattad underd. Skrifvelse blefve till K. M. afiålen och vunne nådigt bifall, så skulle deraf följa, att förfatlnm hädanefter skulle kunna så tillämpas, att man egde rättighet att jaga rapphöns ifrån d. 1 Aug. till d. 1 Dec. Det borde således uti den underd. skrifvelsen vara uttryckt, alt denna jagt skulle vara tillåten endast från d. 1. Sept. lill d. 1 Dec. Att för öfrigt åberopandet af Englands exempel icke innefattar något bevis å erforderligheten deraf, att rälta vår lagstiftning i ämnet efter Englands mönster, utan afseende å klimatiska och andra skiljaktigheter, det har Frih. Palmstjerna redan antydt och utvecklat, hvadan jag med honom mig förenar; och då förslaget dessutom icke tydligen uttrycker hvad dermed åsyftas, så måste jag för min del afstyrka omedelbart bifall derå. Hr Adelborg, Anders Otto: Om man betraktar saken ur synpunkten af alt förse bordet med läckerheter, så anser jag, alt sådana frågor icke böra komma under R. St:rs pröfning, utan bör den enskildte sjelf dermed få befatta sig, men det är med jagtens fredande något annat förenadt, hvilket jag för ruin del anser vara af stor vigt, nemi. bondens färdighet alt skjuta. Vi veta alla, all denna konst numera till den grad sjunkit, att på slätt-bygderne knappast livar 20:de bonde vet huru ett gevär aflossas, och ännu mindre kan -deraf rätt begagna sig. Att det icke för vår beväring är möjligt att, med så ringa kännedom af denna konst och med så kort öfningstid, under en tidpunkt af fara kunna vara ens ett någorlunda pålitligt värn för fosterlandet, torde vara lätt alt inse.
Dessa förslag, såsom varande i sammanhang med den oantagna «:te §., blefvo afRid-< derskapet och Adeln ogillade. lo7:de §:n. Vid Riksdagen i Örebro år 1812 föreslogs att i första meningen framför ordet: ”Stats-Secreterare,’’ skulle tilläggas Stats-Minister. Konungen hade uti Dess Nådiga Proposition 1812 föreslagit, att, i stället för StatsSecreterare, skulle sättas Stats-Minister. Båda dessa förslag ansågos nu böra förfalla, sedan den gamla redactionen af den 5 §. blifvit bibehållen. 220 Den 12 Juni. io8;de §:n. BondeStåndet gjorde härvid 1809 och 1810 den anmärkning, att TryckfrihetsCoinitéen vore onödig; hvaruti Ridderska. pet och Adeln nu icke fann sig kunna instämma. no:de §:n. Constitutions-Utskottet vid Riksdagen i Örebro år 18ro föreslog den förändring i denna §., att, i stället för fem sjettedel^ i den gamla redactionen , här skulle insättas två. tredjedelar. — Afslogs. ■ é 111 :te §:n. Ett så lydande tillägg föreslogs *8°9 och ifiio af BondeStåndet: Om någon efter Riksdagen i och får Riksdagsjnanna-göromålen förolämpar med ord eller gerning en Riksdags - Fullinägtig, sorn icke under Riksdagen förverkat sitt Stånds förtroende, bör enahanda ansvar alltid äga runi. Afslogs. 114:de § n. Rättelse häruti anfördes af BondeStåndet 1809 och 1810, såsom ett vilkor hvarunder bemälte Stånd antog Regeringsformen.