Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
[89] Som sällskapsdam Inackordering i en ansedd familj sökes ett yngre fruntimmer med lifligt och angenämt sätt, jemt lynne, god bildning och musikalisk begåfning. Den, som antages, bör vara van att röra sig inom bättre kretsar samt kommer att betraktas som medlem af familjen. Svar emottagas af Iduns Eedaktion och befordras till » Z /. M. » [103] kan erhållas af en ung flicka i en i allo aktningsvärd embetsmannafamilj i hufvudstaden. Eget rum, väl möbleradt, erhålles. Priset: 70 kr. pr månad. Svar till » O. G. » torde inlemnas å denna tidnings byrå. [90] En anspråkslös fröken, Annonser. Nanna. prenumerant. R e d. af » H e l s o - nog kunna upplysa eder derom. s v a r till Li % % %! T a c k! I nästa n u m m e r. Redaktionen. Innehållsförteckning. j * | S | | I |_J U hemmastadd i matlagning, och som vill åtaga sig uppsigten öfver en 6-årig flicka, finner god plats den 1 instundande februari. Den, som antages, kommer att betraktas som medlem af familjen. Svar till » Sällskap » torde inlemnas i försegladt bref å Iduns Redaktion, Sturegatan 8 (ing. fr. Humlegårdsgat. [83] Inackordering på landet kan erhållas i en ansedd skollärarefamilj i Södermanland för 1 å 2 gossar om 8 — 14 år. Undervisning i alla folkskolans ämnen äfvensom musik meddelas. Por öfrigt erhålla barnen den utmärktaste tillsyn och vård. De bästa rekommendationer kunna företes. Priset är billigt. Jemnåriga finnas. Närmare upplysningar meddelas å Iduns Bedaktionsbyrå, Sturegatan 8, Stockholm. [73] Skellefteå Nya Tidning. En van barnpiga Mammas gossar utomlands eller Den med god karaktär och godt sätt erhål nya pilgrimsfärden af Mark Twain ler genast plats i bättre familj. Svar, kommer att i form af utdrag inflyta i märkt » D. 88 », torde sändas till Iduns halfveckotidningen Skellefteå Nya TidRedaktion, Sturegatan 8 (ing.
Borgare-ståndet blifvit återremitteradt på grund af åtskillige ledamöters inom nämnde stånd dervid framställda anmärkning, att antagandet af delta förslag skulle medföra en högst obillig ojemnhet i den ifrågavarande beskattningen, enär, på sätt jemväl blifvit, uti en af Herr Bhodin afgifven, vid betänkandet fogad, reservation erinradt, det orimliga förhållande härigenom skulle inträffa, att, då en boupteckning å 5,000 r:drs behållning karterades med 8 r:dr 16 sk., kartan för en dylik å 5.001 r:dr skulle komma att utgöra I 2 r:dr 24 sk., eller för 1 r:drs högre behållning ökas med 4 r:dr 8 sk., samt alt, då kartan å en behållen bouppteckningssumma af 50,000 r:dr endast utgjorde 125 r:dr, densamma deremot för en behållning af 50,001 r.dr skulle Bih. till B. St.
Knär Iliket8 vid 8i8tlidne Ilik8dag sör8ainlade 8tänder, till 8 var ä Kongl. Naj:t8 till deni allätn» l^Ldiga 8krikvel8e, angäende del8 ett utaf 8er8kilde (lommitterade utarlretadt kor8lag till n^ In^vartering8-0rdning kor 8toek1rolni8 8tad, del8 andra i 8gnnnanlrang dermed förekomna frågor, nti underdänig 8krifvel86 den 20 danuari iL^i, Irland annat i underdäniglret snlrällit, att, för Iredömandet ak detta ärende i de88 lrellret, erlralla nödiga upp - /LÄNA/. /'ro/io^/z/on, /v.o //". sikter L ko8tnallerne tor an8kallr,ncle ak 6a8ern ät 8vea Lrtilleri-lleAemente 8amt kör unllerliället ak rle 3:ne Iuk-Oarlle8-IleA6m6ntena8 La8erner oelr k/il-6arllet8 till Kä8t, 8tall, kiar XonAl. Nai:t 8er8kilrlt läter till clet liiket8 8täneler8 I7t8kott, 8om mell millet kommer att taA» lretattnin^, allemna alla clertill körancle lianlllinAar; livarjemte l^on^l.
Någon besparing i tid för de trafikerande torde således ej heller med antagande af Utskottets förslag vinnas, helst det är att emotse, att kas - 76 Banlco-Utskattets Betänkande, Jt? 61. sörens befallning med expeditionerne kommer ali erfordra mera lid hädanefter, än hittills.» Uti denna reservation hafva instämt Herr Bogeman, J. L., och Riksdagsfullmäktigen Mauritz Sahlén. Emot beslutet om Banko-fskals-tjenstens indragning: Af v. Talmannen A. W. Svartling, som ansett hinder för de med Advokatfiskals-tjensten förenade göromåls skyndsamma och fullständiga skötande genom Bankofiskals-tjenstens indragning otvifvelaktigt komma att uppstå. Emot Utskottets hemställan att de med konstitutorial eller förordnande försedde tjenstemän må berättigas att innehafvande lön uppbära: Af Herr Doktor Björkman, Herr Grosshandlaren Wallenberg och Riksdagsfullmäktigen Nils Andersson. Emot Utskottets beslut i sednare momentet af sista punkten i Betänkandet: Af v. Talmannen A. W. Svartling, som ansett Utskottet genom nämnde beslut hafva frånträdt den redan antagna principen, att tjenstgörings-penningar, arfvoden och missräknings-penningar böra åtfölja utöfvandet af sjelfva tjenstebefattningen. Häruti hafva Herr Biskop Bergman och Herr Fabrikör Hesselgren instämt. STOCKHOLM, TRTCKT HOS JOIl. BECKMAN, 1834. Banko-Utskottets Memorial, N:o 62. Ant. till Exp.-Utsk, den 5 Oktober 1854, kl. 12 m. Memorialroer/ förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående Bankens depositions-rörelse.
Till bevillningen räknas Tulloch Accismedlen, Postmedlen, ChartceSigi 1 laLae-afgiften , Husbehofsbränneri-medlen, samt hvad Riksförsamlingen dessutom serskildt såsom bevillning fastställer. Ej må någon allmän afgift, af hvad namn och beskaffenhet den vara må, utan Riksförsamlingens samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen. Ej heller må Konungen Statens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig och Kronan eller enskilda personer och corporalioner, några monopolier fastställa. 86 §. Alla afgifter, som Riksförsamlingen under de i nästföregående §. nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen fastställd blifver. 87 §• Så väl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som det belopp 28 Hor till Constilutions-Utskotlets Memorialj N:o 36. Riksförsamlingen af bevillningsmedel lill Statsverket anslagit, vare under Konungens disposition, att till de of Riksförsamlingen pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. 88 §. Dessa medel må icke användas annorlunda, än fastsläldt blifvit; varande Statsrådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån ega rum, utan att till protocollet föreställning deremot göra, samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. Skulle Gransknings-Utskotlet finna, att, emot Riksförsamlingens beslut, de till någon hufvudlitel anslagne summor blifvit dragna till andra ändamål än dem, som under samma hufvudlitel höra, eller att något af Riksförsamlingen faststäldt anslag blifvit öfverskridet, skall Utskottet emot den embetsman, som sådan anordning eonlrasignerat, förfara på sätt denna Grundlag stadgar.
Därför måste Brandt stanna kvar på sin post, och att kronan får betala omkostnaderna, är rimligt, eftersom eljes både dynastiens säkerhet och landets välfärd skulle sättas på spel. Och det är icke endast Brandt, som behöfver pengar. Drottningen har också just i afton anförtrott honom, att hon har bruk för en liten summa på tio tusen riksdaler, och han själf har med kungens tillåtelse lämnat Esthers far betydliga summor till låns ur kabinettskassan. Dessa måste återbetalas. Han behöfver dessutom medel för egen del, om han skall vara i stånd att häfda sin ställning. Brandt har rätt. Yttre prakt och glans imponera säkrast på massorna. Hvarför icke begagna sig af medlet, om han därmed skaffar sig själf och sina gärningar auktoritet och respekt? Hvar dag medför nya tecken på det allmänna missnöjet. Tryckfriheten, som han skänkt landet, vänder sin udd mot hans egna handlingar. Anonyma skribenter smäda honom offentligen och hetsa upp pöbeln emot hans styrelse. Man förebrår honom hans borgerliga börd och hånar honom såsom icke varande en grandseigneur. Därför anses han med fräck hand ha gripit statens roder! Hvarför icke tämja den råa hopen med dess egna fördomar? Pöbeln vill bländas af rikedom och ståt, och det är så lätt gjordt. Det behöfs blott en statsministertitel för att legalisera makten i hans hand, och endast en grefvekrona för att rättfärdiga hans höghet. Han stänger fönstret och går till hvila, men ännu i sömnen förföljes han af slika tankar, och i drömmen ser han historiens genius med ett ironiskt småleende peka på två förgyllda afgudabeläten, hvart med sin grefvekrona på hufvudet. Det ena bär hans egna drag, det andra Brandts. Framför dem båda ligger det danska folket på knä. Blek af sinnesrörelse öppnar Struensee dörren till sitt sofrum på Hirschholm. Kammartjänaren, som hjälper honom att kläda om sig, lägger märke till, att han skälfver. Kroppen rör sig och intager ställningar som en sömngångares. Tankarna fladdra ideligen i ring om hvad som passerat. Nyss störtade hästen under drottningen och kastade henne af.
Det vore således troligt, att här skulle infinna sig endast sådana, sora saknade verkliga förtjenstcr, eller ock de, hvilka dertill blifvit förmådda af hemliga afsigter, att härstädes erhålla utrymme för ett omvändelseverk, sora ingalunda vore önskelig Då Kon st it utio 11 s-U ts kottet till pröfning förehaft ofvanberörde tvänne motioner, har Utskottet, i likhet med 1853 och 1854 arens riksdags Konstitutionsutskott, funnit icke behöfligt eller ens lämpligt, att ett för alla civila euibetsoch tjenstemän gemensamt stadgande gällde i afseende å religions-bekännelsen. Ostridigt finnes mellan de särskildta tjenste-befattningarne i Staten en ganska väsendtlig skiljaktighet, i hänseende till deras förhållande till religions-angelägenheterna; och tror Utskottet derför äfven, att raan utan olägenhet kan för vissa tjenstelös innehafvare borttaga vilkoret att tillhöra den rena evangeliska läran. Ett sådant lossande på de band, som hittills förefunnits, torde numera visa' sig desto mera af beholYet päkalladt, som genom den vid förra riksdagen antagna föreskriften 0111 utländningars naturalisation, hädanefter oftare, än tillförene, personer af främmande trosbekännelse kunna komma att erbjuda sin tjenst. Icke eller kan man förneka, det en motsägelse ligger uti det lagens stadgande, att en utländning kan här i Riket erhålla större rättigheter, i fråga om embeten och tjenster, än infödde Svenske män En utländning, som här vunnit naturalisation, kan nemligen, om han tillhör den rena evangeliska läran, befordras till hvilket embete som helst, med undantag af det att vara ledamot af Stats-Rådet; dä deremot infödde Svenske män af främmande trosbekännelse icke kunna bekläda något civilt embete.
”Enär det med skäl lärer kunna ifrågasättas”, yttrar vidare Kongl. Majit, ”huruvida sjelfva grunden för en åtgärd, som går ut på, alt i framtiden öfverflytta grundskatternas börda från de skattskyldige jordegarne, för alt i annan form lägga en stor del af dess tyngd på andra samhällsklasser, hvilket måste inträffa då Statsbehofven på ena eller andra sättet skola fyllas, kan anses välbetänkt och rättvist; samt om icke den beskattade jordens anspråk på lättnad borde stanna vid att små - 656 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 408. ningom frigöras från vissa af de servituter, hvilka påkalla jordbrukarens tid och arbete, och hvarigenom han omedelbarligen hindras i omsorgerna för sitt näringsvrke. ” Af hela delta Kongl. Majits nådiga resonnement framgår otvetydigt den tanken att meningen vore få skalterne efterskänkte gratis. — I annor händelse skulle aldrig anspelningen på orättvisan mot andra samhällsklasser framkommit eller jemförelse uppställts med afhjelpandet af sådane servituter, som direkte från jordbruksyrket utgå. — Dessa skäl tarfva förty ingen annan vederläggning ån en underdånig antydan alt sjelfva löseskillingen för grundräntan utplånar orättvisan mot öfrige icke skattejordegande samhällsklasser. Slutligen framställer Kongl. Maj;t den betänklighet alt ”åtskilliga af våra vigtigaste samhålls-inrältningar skulle komma alt underkastas en väsendtlig rubbning, och dessa inrättningar i sådan händelse behöfva ersättas, af nya organisationer, för hvilkas upprätthållande svårligen en lika säkerhet torde kunna vinnas.” —• Delta är ock visserligen sanni!
Denna mm åsigt af saken har föranledt mig alt, när jag någon gång sett domstolar i resolutionerna öfver lestamentsbevakningar uttryckligen föreskrifva lumdlingarnes införande i tidningarna, till obekanta eller lill vistelseorten okända arfvingars efterrättelse, från nämnda domstolar infordra förklaring öfver den lagliga grunden lill dylika förordnanden. Jag har till denna åtgärd ansett mig äga särskild anledning i den farhåga, berörda förfarande kunde ingifva, att samma domstolar skulle vara sinnade att för godt antaga ett dylikt sätt alt tillställa testamenten, och följaktligen afskira arfyinges klanderrätt, då denne försuttit en sålunda tillkommen tidsbestämning för klanderrättens utöfvande. 1 de förklaringar, jag i följd häraf fått emottaga, har icke någon laglig grund blifvit åberopad med anspråk på godkännande. Likheten med sättet för kungörande af arf, tillfallet okänd arfvinge, har blifvit omnämnd, likaså gammal häfd och svårigheten alt på annat sätt få reda på okända arfvingar. Icke någon domstol har yttrat sig sinnad att på grund af slikt kungörande döma arfvinge förlustig klanderrätt, och alla de i fråga varande domslolarne hafva förklarat sig vilia afstå från vidare medde o j lande af dylika föreskrifter, sedan deras ändamålslöshet blifvit påpekad. Till alhjelpande af den antydda svårigheten att på annat sätt utröna okända arfvingars tillvaro och vistelseort, synes mig ett enklare, mindre kostsamt och ändock lika verksamt medel vara, att i tidningarne införa en helt kort kungörelse om testamenlsgifvarens död med underrättelse, alt testamente finnes af honom upprätladt. Detta ämne, har jag ansett mig bora här vidröra, för att derpå i allmänhet fästa domares och domstolars uppmärksamhet. I min vid sistförflutna riksdags början afgifna embetsberättelse vidrörde jag med några ord det i vår lagstiftning allt mer och mer tillämpade, så kallade Lulitudsystemet.
Till straffarbete frän och med sex månader till och med fyra år dömes: 1. om man stjäl något i kyrka, ehvad det kyrkan tillhörer eller af andra der i förvar satt är; 2. om man stjäl penningar eller annat, som åt allmänna posten förtrodt är, ehvad det sker i posthus eller under forslingen; 44 Lag-Utskottets Betänkande M 35. 3. Om man stjäl ur förseglade bref, som ej åt allmänna posten förtrodt är, eller ur kläder, som någon bär pä sig; 4. Om man stjäl medelst inbrott, som i 9 § sägs, eller, för brottets föröfvande, bortförer och med våld eller list Öppnar skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med läs, försegling eller annat dglikt stängsel tillsluten är; 5. om man stjäl nattetid i hus, som bebodt är, och gerningsmannen olofligen, dock utan inbrott, dil inkommit eller der sig undangömt; 6. om gerningsmannen för stöldens föröfvande sig med vapen inställt eller eljest användt ringare skräckmedel eller hot, än att gerningen till rån hänföras kan; 1. om man stjäl kreatur, som går i bete ute å mark; 8. om man stjäl af fartyg, som strandadt eller eljest förolyckadt är eller ulan folk i sjö drifver, eller, under bergning, hvad till dylikt fartyg hörer eller derå fördt var; eller 9. om man stjäl från den, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, uppror, fiendes åträngande eller annan sådan nöd eller fara är satt. ur ständ alt sin egendom värja. 7 §. 1 de fali, soin här ofvan i 5 och 6 §§ nämnda äro, skall, såsom för stöld, dömas efter ty der sägs, ändå att det tillgripnas värde ej går öfver femton Riksdaler. 8 §. Nu kunna, vid samma stöld, två eller flera af de i 3, 4, 5 och 0 §§ sagda fall sammanträffa; då må tiden för straffarbetet ökas med högst ett år utöfver det, hvartill den brottslige för det svåraste fallet pröfvas hafva gjort sig skyldig. 9 §•
Med förbigående af den äldre lagstiftningen, anmärkes vidare, att i Frankrike räntan den 12 October 1789 bestämdes till fem procent, hvari, oberäknadt några särskilda stadganden, som afsågo upprätthållandet af Assignaternas värde, någon allmän förändring icke inträdt förr än år 1804, då, i följd deraf att Code Napoleon lemnade frågan i viss män obestämd, räntan ansågs fri. Emellertid blef redan under sednare hälften af år 1807 eller genom lagen den 3 September samma år räntan begränsad för handelsskulder till sex procent och för andra försträckningar till fem procent; Och har slutligen, medan diskonton länge i praxis antagits vara fri, Franska Banken år 1857, under då inträffade allmänna kris, fått sig medgifvet ait under regeringens tillsyn efter vexlande förhållanden lämpa sina räntebestämmelser för vexeldiskontering. Det förtjenar anmärkas, att i Frankrike, sedan de oberoende provinsbankerne blifvit sammanslagna med Franska banken, all egentlig bankrörelse är lagd i dennas händer. Under närmast föregående tid har också räntan uti de öfriga Europeiska staterna allmännast varit bestämd till fem procent, intill dess under de sista åren flerestädes frihet i ränteaftal blifvit införd, såsom i Spanien genom lagen den 14 Maj 1856; i Geneve, genom lagen den 7 Februari 1857; i Sardinien, den 5 Juni sistnämnda år, likväl i förening med gäldenär medgifven rätt, att, när han vill, återbetala lånet; samt i Holland, också år 1857, under förbehåll af sträng offentlighet och i förening med särskilda bestämmelser emot bedrägeri. I Preussen såg regeringen, under den sednaste handelskrisen, sig nödsakad att den 27 November 1857 utfärda en förordning, som provisoriskt medgaf räntefrihet för alla intill slutet af Februari månad sistlidet år ingångna förbindelser, hvilka icke voro ställda på längre förfallotid än ett år. Denna åtgärd underställdes de Preussiska karararne och blef af dem godkänd, likväl med förklarande af den ena kammaren, att derigenom icke ansågos häfda de betänkligheter, som förekomme mot den fria räntan och att frågan skulle ytterligare tagas under noggrann pröfning.
Enligt från Riks-Stånden Utskottet tillställda protokollsutdrag har detta Utskottets förslag så till vida vunnit Rikets Ständers bifall, att samtliga Riks-Stånden beslutit en underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t; men då, i fråga om den underdåniga framställningens innehåll, någon skiljaktighet i de särskilda Ståndens beslut eger rum, i det att endast Högvördiga Preste-Ståndet gillat Utskottets förslag oförändradt, men' Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Vällofliga Borgare-Ståndet beslutit, att ur samma förslag till underdånig skrifvelse skulle utgå orden: »på sätt deri stadgas beträffande det ersättningsbelopp, som för exproprierad jord tillerkänts ett boställe»; och Hedervärda Bonde-Ståndet åter för sin del stadnat i det beslut, att Rikets Ständer skulle »i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit ingå med anhållan, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, i hvad mån Kongl. Brefvet den 28 Januari 1862, angående förvaltningen af ersättningsmedel, som tillflyta militieboställen, äfven må, på sätt i fråga om ersättBih. till R. St.
Den längre mellantid, som skiljer Ständernes sammankomster, ett under bildningens fortgående utveckladt Statsskick, tidens och Folkets lynne framföra en mängd af ämnen, mer och mindre förtjente af uppmärksamhet, dock alla fordrande bearbetning. Vanan vid våra lyckliga Samhällsförhållanden skall gifva en städse ökad skicklighet, och fosterlandets väl befrämjas, om vi lifvas at 38 D e n 12 3NT o v c m L> e r J’. m. kärlek till öfverheten och af allmän anda. Yi träda således tili våra arbeten med förhoppning; och till kraft i sak, lugn i sätt skall föresyn oss gifvas af det första RiksStåndet, hvilket dertill föranledes af Fadrens minnen, högre tjenstebefattningars vidd och förädling i lefuaden. PresteStåndet, som känner lyckan af sin verksamhet för mensklighetens vigtigaste angelägenheter, skall bemöda sig, att äfven vid detta Riksmöte fullgöra hvad Konungslig rätt och Folkets väl kräfva; och tror sig derigenom af Eder Excellens ce och Ilögloflige Ridderskapet och Adeln äga den ynnest och vänskap, det lifligt önskar alltid bibehålla. Hans Excellence FleryGrefven och LandtMarskalken svarade i följande Ordalag: % Den vänskapsfulla hälsning Högvördiga PresteStåndet nu framburit, em otta ges och besvaras af Ridderskapet och Adeln, med den utmärkta aktning, som tillkommer det RiksStånd, hvars dyrbara kallelse är att tolka Religionens och Dygdens läror. Ridderskapet och Adeln äro förvissade, att af det Högvördiga PresteStåndet få röna det mäst upplysta bistånd och det uppriktigaste deltagande uti Ridderskapets och Adelns lifligaste önskan, Fäderneslandets Den 11 November f. tn. 39 sällhet och lycka; och då enighet och förtroende samt ett allvarligt bemödande att ernå detta dyrbara föremål, lifvar hvarje medlem af RiksStånden, så böra vi hoppas, att, med den Allsmägtiges bistånd och beskydd, kunna så väl åt samtida, som åt efterkommande härigenom bereda de lyckligaste följder.
Jag anser det vara öfverensstämmande med rättvisa och billighet, att häradsskrifvare på indragningsstat få åtnjuta pension, som motsvarar deras löneinkomster, och till lika högt belopp som kronofogdar, samt å derför vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta förhöjning å beloppet af häradsskrifvares pension på indragningsstat till 2,000 R:dr R:mt. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukeligen. Stockholm den 28 November 1862. Gustaf Rhodin. JV? 127. Af Herr flllOdilt 1 Angående elementarläroverkets i Lidköping uppförande å stat såsom fem-Jdassigt läroverk. Under åberopande af den omständligare utveckling, som uti en inom detta högtärade Stånd afgifven motion redan blifvit åt elementar-läroverks-frågan egnad, dristar jag efter dertill erhållet uppdrag, beträffande tre-klassiga läroverket i Lidköping, hvilken stad valt mig till ombud vid innevarande riksmöte, vördsamt anföra: att lärjungarnes antal derstädes de sednare fem åren oafbrutet ökats, och uppgått under förliden och innevarande läsetermin till 85, — Sedan höst-terminen 1858, dä sko - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@ 127. 255 Ian, fråu att vara pedagogi lief elementar-lärorerk, till innevarande tid hafva 120 nya lärjungar blifvit vid läroverket inskrifne; att såväl stadens som den kringliggande bördiga ortens folkmängd är i jemn tillvext; • att i fö 1 jd häraf ett vida större antal elever, än det nyssnämnda, otvifvelaktigt vore att påräkna och redan skulle hafva anmält sig, derest erforderlig, ständig lärarepersonal vid skolan förefunnes; att högst få, 2 ii 3 lärjungar årligen, från detta läroverk afgå för att fortsätta studierna i Skara; hvaremot det vida öfvervägande antalet, efter vid hemskolan slutade studier, ingår i de praktiska yrkena och är af sin medellöshet förbjudet att besöka något utom födelsestaden beläget läroverk.