Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddar holmskyrkans iståndsättande invändigt; JVS 176, af Herr von Hofstén, Sten Erland, om låneunderstöd till sänkning af Skarbysjön och Wiaån i Örebro län; JVS 178, af Grefve Sparre, Erik, aogående låneunderstöd för anläggning af en jernbana från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla; JVS 179, af densamme, angående anslag till en Antiqvitets-intendent för Westergötland och Dalsland; JVS 181, af Friherre Cederström, Rudolf, angående pension åt Häradshöfdingen Knut Wilhelm Sandels enka, Carolina Sandels, född Liebholtz; JVS 182, af Herr Rdfelt, Anton, angående pension åt framlidne Löjtnanten Otto Johan Henrik Ramsays enka, Charlotta Ramsay, född Westfelt, och dotter Hilda Amalia Ramsay; JVS 183, af Grefve Mörner, Carl Göran Detlof, angående anslag till uppsättning af mindre schäferier; JVS 189, af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik, angående pension åt f. d. Diligensföreståndaren Johan August Furstenhoff; JVS 197, af Herr Bildt, Didrik Gillis, om understöd till en skola för döfstumma barn; JVS 198, af Grefve Ehrensvärd, Albert, angående anslag till pensioner och stipendier åt vitterhetsidkare; JVS 201, af Herr von Hofstén, Sten Erland, angående anslag till fyra gymna stikinrättningar i Stockholm; JVS 202, af Herr Tham, Gustaf, angående kopparräntans afskaffande; JVS 203, af densamme, angående anslag till myrutdikningar och vattenaftappningar i Jemtland; Bih. till It. St.
Justitie-råden Backman och Quiding yttrade i denna fråga: att den nödiga öfversigten af hvad köpman eller närings-idkare har användt för underhållet af sin hushållning, ansågo Justitie-råden väl kunna vinnas genom summarisk anteckning på en gång vid förloppet af någon kortare tidsperiod, i hvilket afseende den uti 2 mom. af denna § föreslagna, eller minst för hvarje vecka, syntes antaglig; men som till fullständigheten af nämnde öfversigt hörde, att anteckningen äfven omfattade de från varulager och andra dylika förråder till hushållningen in natura utgångne varor, så hemställde dessa ledamöter, att till de sista orden i momentet: »från kassan uttagit» må läggas »samt värdet, efter utfördt pris, af de varor, han från sina förråder till hushållningen användt.* Vid 7 g. På det de i denna § föreslagna föreskrifter måtte blifva tillämpliga äfven i dem, hvilka redan vore handlande, då ifrågavarande förslag kunde komma att blifva gällande såsom lag, ansåg Högste Domstolen stadgandet böra i nämnde syfte förtydligas. Vid 9 g. Enär köpmän ej syntes böra betagas tillfälle att, till besparing af tid och arbete, vid afskrifters tagande af de utaf dem aflåtna bref, begagna s. k. kopierings-machin, ansågo Högste Domstolens fleste ledamöter de i denna § föreslagna bestämmelser ej böra ega tillämpning å bref-boken, i afseende på hvilken de i 6 g meddelade föreskrifter syntes tillfyllestgörande. Justitie-råden Backman och Quiding yttrade: att då det ofta kunde inträffa, att i tvist, upplysning måste hemtas från bref-boken, vore det angeläget, att äfven denna bok inrättades och fördes på ett sätt, som försvårar densammas obehöriga förändrande, hvilket ändamål åtminstone i viss mån vunnes genom användandet äfven på bref-boken af de i denna g meddelade föreskrifter; och afseendet på berörde ändamål syntes böra vara af öfvervägande vigt, i jemförelse med den sannolikt icke särdeles betydliga olägenheten, gom må uppstå deraf, att köpmannen tilläfventyrs icke skall kunna begagna andra lättare utvägar i stället för brefvens afskrifvande i bref-boken.
Til förekommande deraf, at tegan för sadan jord icke sattes för lågt, arfwingar»» til förfång, eller genom förändringar i mynrets wärde mindskades, borde efter min ranka genast wid Landlbo-LoruraAetz afflucande en »värdering a egendomen sike utaf twanne af Nainnden, Kronofogde»r eller Länsmannen och twanne goda Män af Jordägarens grannar, hwilka skulle ägg al noga undersöka egendomens beskaffenhet och förmaner, i skrifteligt betvg fullständigt beskriswa dem och under eds förpliktelse upgifwa huru mycket i säd eller andra Landtmanna »varor derföre, efter Warderingsmannens omdöme, kunds of Landtbonden skäligen betalas. O»n Jordägaren betingat sig annan lega i penningar eller en lägre i »varor, borde afhandlingen derom aga bestånd och werkön, sa länge han lesde; men efter hans död skulle dek bero af arfwmgarna at antingen dermed åtnöja sig, eller fordra den lega, Wärderingömannen funnit skalig. Wors Legan ater satt lil et högre belopp i waror, sa kommr afhandliirgen derom at blifwa oryggeligen beståndande. I Landtbo-Oomrslstsk borde alltid WärderingönrLimernas betyg ord isian ord införas. Til bewarande af Lagens slprir, at siägterna böra bibehallaö wld den jord^ ssm dem af alder tilhört, torde dec wara nödigt at förordna det bördköpt icke mä för längre tid förpakras, an ärfd. Men som ägaren deraf har rätt at förordna om .dest warde efter stt godtycko, sä kunna arfwingar ej mera för sadan, an wänlig afiingejord fordra annan eller högre lega än den, hwarom Jordägaren och ^rrenärntiren öswerenskommit. Med sadan jord, fom man genom skifte emot arfwejord förwärfwat sig, bör i alla delar förhällas fom med arsd. Dest egenDap af arfwejord bestämmes genast wid jliftet och någon osäkerhet derom ager sälcdes icke rum.
Afdrag borde tillälas för de afgifter, fom i och för fjenstens förrättande arv nödwändiga. Gra» tjaler under 50 R:dr borde wara stikallade. Z afseende pä den progressiva afgiflen borde en embetsman ej sammanräkna sina Löneinkomster med sin enskilta förmögenhetDeraf upstode den obillighet, att en embetsman med egen egendom, blefwe högre beskattad i proportion än en annan; han borde derföre.taxeras särskildt som löntagare, särskildt som egendoms innehafware Wid 8 Z. önskade han uttryckligen mätte stadgas, att papitalisten borde godtgöra 5 procent 8 räntan, afwen om den är lägre beräknad an till 6 procent, han ma, hafwa länäs sina penningar till embetsmän eller andraOm principen att ej afdraga skuld pä synbar förmögenhet, wille han ej yttra mera än att han. förenade sig med Grefwe öMr. ner. z Artikeln ansäg han böra jämkas i afseende pä den progressiva, afgiften, sä alt den wid 32,000 R:dr inkomst ej öfwerstege 4 a Z procent. Stör» re distancer för den progressiva procentens stegring wore afwen tjenlige sä, att i stället för 250, kuntze fastställas Z22 q roos R:dr. Progressions tabel - sv4 Den Z Augusti. bester borde äfwen utarbetas ifrän gs,sos till minst 100,000 R:dr, 4 U-tikeln Z §. om sidentyg. Den deri föreslagna afgift för bruk al sidentyg, drabbade kan. fle mer än man hade beräknat den lägre och fattigare clasten. Dek more wist >väl om detta öfwerflöd kunde afläggas Men ett bruk redan öfwergänget till en fördom, är ej läkt atr öfwerwinnaMan lider stadan länge innan fördomen botas, och har borde man befinna vin stadan kan uthärdas. Sluteligen wille Herr Silverstolpe, att dä troligen detta förslag kommer att til!
130:o af den 15 Oktober 1860, angående förändrade föreskrifter i afseende på tillsynen öfver förmyndare-förvaltning af omyndigs egendom. (162) 1861 den 24 September i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning under samma dag utfärdad. 131:o af den 15 Oktober 1860, i fråga om utfärdande af ny författning angående vård om död mans bo. (163.) 1861 den 24 September i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning under samma dag utfärdad. 132:o af den 15 Oktober 1860, om förändring i 23 § i Kongl. Förordningen den 30 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom. (164.) Rikets Ständers förslag blef af Kongl. Maj:t i Statsrådet den 9 April 1861 gilladt och antaget, och nådig Förordning under samma dag utfärdad. 133:o af den 15 Oktober 1860, angående ändring i 11 kap. 7 § Rättegånes-balken i fråga om stämning. (165.) Kongl. Maj:t har i Statsrådet den 9 April 1861 vägrat sanktion å Ständernas förslag. 134:o af den 20 Oktober 1860, angående förändring i stadganderna om verkan af sökt lagfart å landet. (177.) 1861 den 8 Oktober i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning under samma dag utfärdad. 135:o af den 20 Oktober, angående förändrad lagstiftning om förlag, dels ock om rätt till underpant i lös egendom i allmänhet. (174.) Kongl. Maj:t har i Statsrådet den 8 Oktober 1861 vägrat sanktion å Rikets Ständer förslag. l36:o af den 23 Oktober 1860, angående förändring i vissa delar af 17 kap.
Ridderffapet och Adeln ätffiljdes klockan 3. In Iläem kiolocolll 6. 8Uver8toIxe. Fredagen den 16 Junit. kienum klockan 6 eftermiddagen. Upbrötos Herrar LlectorernL8 af andra och tredje LlJ,88erng, Listor öfwer wal af Ledamöter i Lon8titutjon8 - Utskottet efter Herr U08LN von Ko8eN8tein, dlil8, i Lxpeäitionb - Utffottek efter Herr l3erlijelm, tlenric Wilbelm, och r BewillningsUtffottet efter Friherre r.illencrLnt2, polian Willielm, och befunnos wara utsedde. I Lön. 792 Den 16 Junti. I LvN8tituti0N8 - Utskottet. Herr LilkversyLrre, ^ron Isgc, Lagman och Kammar - Junkare. I Lx pelli trons-Utskottet. Herr Ulrrenborgli, Lrrspcr Wilhelm l^liclnrel, Vice Häradshöfding. Herr Zengerlein, äaeob, Kammarstrifware Herr Grefwen och Landtmarffalken tilkännagaf at Herr von I-tollen, lllenric, hwilken blifwit wald til Ledamot af Uxpellitiond. Ukffoltet, redan före detta utnämnande warit bortrest, samt at Herr Lenart o. lVl., och Herr Oligi-rrant^, solian ^llolpk, hade, t anledning af upgifne' hinder, afsagt sig, den förre at wara Ledamot i Lai-co-Utskottet, den sednare i Uxpellitions Utskottet; hwarföre Herrar Llectorslanmodades at i dessa Herrars ställe til Utskotten utse nya Ledamöter.
För behandlingen af de grundlagsändringar, som föreslås af enskild Riksdagsman i eller utom Constitutions-Utskotlet, anser jag det förslag, som Utskottet na afgifvit, vara någorlunda nöjaktigt, ehuru jag visserligen helst hade velat, att hvarje fråga om Grundlagsändring skolat genast förfalla, derest något enda Stånd hade vid f örsta Riksdagen ogillat densamma. Men i afseende på behandlingen af Kongl. Propositioner måste jag belt och hållet reservera mig mot Utskottets förslag att i delta afseende icke tillstyrka någon ändring i 81 §. Båda Statsmagterna böra, enligt min åsigt, stå i afseende på delaktigheten i stiftande af grundlag i en fullkomlig jemlikhet sins emellan. En af Kongl. Majrt föreslagen grundlagsändring, som Riksens Ständer anse vådlig, böra de, ehvad den blifvit af Constitutions-Uiskottet afeller tillstyrkt, genast få förkasta, lika så väl som det, hvilket Conslitutions-Utskottet sjelf afgifvit, och icke behöfva dermed vänta till nästa Riksdag: ty allmänna tänkesättet skulle dessförinnan möjligen kunna förändras, derest i tidernas längd Sverige någonsin finge en Regering, som vore nog lysten efter magtutvidgning, för att använda sitt inflytande till en sådan ändrings genomdrifvande. Någon torde anse Utskottet hafva ådagalagt en skyldig granlagenhet, då det velat göra Kongl. Majrts förslag svårare att genast förtrycka, än dem, som det sjelf afgifvit. Men som den Kongl. Propositionen i alla fall kan af Riksens Ständer genast förkastas, derest Constitutions-Utskottet afstjrrkt densamma; så är det ju icke Konungens mening, utan egentligen sin egen, som Utskottet vill hafva hållen i helgd. Om Utskottet af styrker Propositionen, så vill det tillåta Riksens Ständer att genast förkasta densamma; men i annat fall icke. Det har alltså förbehållit sig sjelf en större magt härutinnan, än det velat förunna sina principaler, Riksens Ständer.
Om man tillika besinnar, att emellan 1834 och 1844 Bankens utlåningssumma till enskilda stigit ifrån 17,643,000 r:dr till omkring 25,400,000 r:dr, hvarvid i discontväg och på creditiver tillväxten varit ifrån 11 millioner till 17 millioner; så synes den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen ej böra tillskrifväs brist pä låntillgångar. Det är sant, alt, under denna tidpunkt af realisationen, Bankens metalliska cassa blifvit minskad med 3 millioner r:dr silfver, svarande emot 8 millioner r:dr b:co; men deremot hade Banken vid 1844 års slut 10 millioner r:dr mindre än år 1830 uti utelöpande sedlar och 8 millioner r:dr mer uti fordringar hos enskilda, så ali den, betraktad blott såsom capitalist, sedan silfverutvexlingens början förkofral sig med 10 millioner r:dr, och dess behållna årliga vinst har stigit ifrån 346,000 r:dr, som bokslutet för 1834 utvisar, lill nära 1 million r:dr. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då det varit BancoUtsk:s mening att, i händelse privatbankerne skulle upphöra med sin rörelse och R. St:s Bank i stället inrätta lånecontor, R. St:s Bank då skulle äga rätt alt utlemna 4 millioner bancosedlar utöfver de 20 millioner, som i nu föredragna § äro bestämde såsom maximum, så anser jag för min del icke nödigt, att Högv. PresteStis beslut i denna § blifver R. o. Ad:s; såvida nemi. man nu förbehåller sig att det beslut, sorn i denna § fattas, icke kommer att lägga några binder i vägen för att i den §, sorn framdeles förekommer och som handlar om privatbankernes supplerande, då fatta det beslut, hvartill ämnets närmare utredning kan gifva anledning. Hr von Hohenhausen:
– Hvem tusan har sagt, att det just ska’ vara 2000? tänkte han vidare. Det kan vara mer, och det kan vara mindre. Men siffran stod kvar, som om han drömt den, och mekaniskt återtog han: – 2000 francs. Märkvärdigt nog medförde dessa tankar ett slags lugn. Två tusen francs! Han visste nog, hur han skulle använda dem. Och med en känsla af njutning tänkte han på, huru mycket han skulle kunna afsätta till att genast betala tryckande skulder. Tusen francs kunde han afsätta, det var visst. Kanske femton hundra! Och med en plötslig förändring i tankegången tyckte han, att han hade tagit till för mycket. Brefvet kunde omöjligt innehålla mer än fem hundra francs! Kanske inte mer än två hundra! Men mer behöfde han egentligen inte häller. Han kunde lefva som förut, arbeta och måla, måla och arbeta. Två hundra francs! Det kunde räcka länge! När han emellertid kom in och fann bordet, som han hade lämnat det, öfversålladt af färgtuber, paletter, pänslar, papper, ofullbordade teckningar och pannåer med halffärdiga landskapsskisser, kort sagdt hela denna mängd af oordnade föremål, som pläga fylla en målares bord, då öfverfölls han af en känsla af nedslagenhet och tomhet, så stark som om han lidit en verklig förlust. Och trots hans öfvertygelse, att han intet dylikt bref hade att vänta, var hans nervositet så stor, att han inte kunde hindra sig själf från att gå ut och fråga conciergen, om postbudet hade haft något bref till honom. Och han kände sig icke fullt resignerad, förrän han hade hört den lilla gummans likgiltiga: – Non, monsieur. Morgonen därpå vaknade han med den beklämning, som hvarje människa känner, när hon somnat in i medvetandet, att en olycka drabbat henne. Han vred sig i sömnen och försökte erinra sig, hvad det var. Sömndruckna arbetade hans trötta tankar för att klara ut de förhållanden, i hvilka han visste, att han lefde, men som han ej kunde erinra sig. Han kände sig matt i hela kroppen, som om han hade varit sjuk, och hufvudet var tungt som efter en natt, tillbragt i ett dryckeslag.
Då Utskottens förslag i l:a och 3:e punkterna blifvit af Riks-stånden godkändt, samt detsamma i 4:de punkten, eller hvad angår frågan om ett förändradt förvaltningssält af de" lill menigheternas disposition upplåtna härads-allmänningar, af Preste-och Bonde-stånden är vordet bifallet, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet afslaget, hvadan, jemlikt 75 § riksdags-ordningen, frågan förfallit, lärer någon åtgärd å Utskottens sida härutinnan icke erfordras. Stockholm den 29 Juli 1848. STOCKHOLM, elmck <k granbergs tryckeri, 1848. Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 33. 1 M 35. Ank. till Exp. Utsk. d. 2 Aug., kl. 8 e. tu. Betänkande, i anledning af väckta frågor om upphäfvande af eller ändringar och tillägg uti de angående fattigvården i Riket gällande bestämmelser.
Ine återremisser å Utlåtandet N:o 406, uti senare afgifvet Utlåtande N:o 421 hemställt, att Rikets Ständer måtte, i öfverensstämmelse med en af Herr Lefrén väckt motion, å det anslag, som för ifrågavarande befästningsarbeten kan varda å Extra Statsregleringen beviljadt, anvisa ett förskott af 16,000 R:dr, hvilket Utlåtande numera blifvit af trenne Riksstånd bifallet, har Utskottet icke funnit sig kunna någon serskild ytterligare åtgärd, i anledning af Kongl. Maj:ts nu aflåtne Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer tillstyrka. Stockholm den 23 Februari 184f• Ank. till Exp. Utsk. den a5 Febr. 184r» H. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Herr Stj em gr anats, G, motion, angående beviljande af ett extra anslag till fyllnad i kost-, nöderne för Arméens öfningar. (U. A.)
Mannen sprang upp igen, men Pekka höll honom tillbaka och sade på finska naturligtvis man skall inte leka med pistolen, det händer lätt en olycka. Skämtaren sökte slita sig lös, men de andra, som tydligen ansågo att skämtet gått långt nog, lade sig emellan och då Pekka, inseende att ingen vidare fara var för handen, räckte revolvern tillbaka åt dess ägare, skakade denne hand med honom på det hjärtligaste och sade, att så präktiga näfvar hade han inte ofta råkat ut för. Och så gick kruset laget rundt. Månne vi inte borde ge oss i väg nu? sade Matti sedan han sväljt sin andel. Det är farliga karlar, som bara för ro skull skjuta pipan ur munnen på folk. Nu vet jag hvad de tala! utropade en af amerikanarne, som noga lyssnat till Mattis ord. Det är finska, det fins en hel hop af dem äfven i Deer Lodge. Tirlots! utbröt Matti i högsta förtjusning. Trilots! och därmed gick han fram till mannen och skakade hans hand på samma sätt som en annan handterar en pumpstång. Menar ni Deer Lodge? frågade amerikanaren. Är det dit ni ämnar er? Hvarför har ni kommit den här vägen, då ni kunnat slippa ända fram med tåget. Härifrån har ni sex timmars marsch öfver bärgen och inte just någon chaussée att marschera på häller. Det var naturligtvis alt hebreiska för Matti. Men det förstod han att de ändtligen fått tag på någon, som kände vägen till Tirlots, och därför lade han sig, då sällskapet om en stund skildes åt, till hvila på blanka golfvet med större sinneslugn än på mycket länge. På morgonen förde amerikanaren dem in på rätta vägen, pekade uppåt bärgen, dit den ledde och sade ett par gånger: Deer Lodge. Bra, bra! svarade Matti, nickade våldsamt till tecken att han förstod, och efter ännu en handskakning med vägvisaren vandrade de båda bröderna med gladt mod framåt på väg till Tirlots och Isokylä Antti. Men då de gått en half mil eller så och Matti fått tid på sig att öfvertänka alt, som inträffat på det sista dygnet, vände han sig till Pekka och sade med eftertryck:
Utsk: ”Pä det att dessa kopparmynt ej må blifva alltför stora, och följaktligen i allmänna rörelsen olämpliga, etc.” hvilket tyckes antyda, alt Utsk. ej föreslår alldeles samma vigt uti koppar på riksdalern, som nu är fallet, utan förmodligen mindre. Skulle så vara, och Banken, såsom Utsk. nämner, skulle komma alt efter vigt (hvarmed jag förstår ordet al pari, ty Ulsk:s nya föreslagna kopparmynt äro hvarken till valeur eller namn lika med det nuvar.) invexla det gamla emot nytt, så skul3 H. 14 106 Den 12 Octo Ler f. m. le ilen vexlande göra en gifven vinst, ty dä lian inlemnade i en cassa 48 sk. ngs tili kopparmynt, skulle lian, emedan vigten af det nya myntet på riksdalern vore mindre, naturligtvis erhålla öfver 100 cents i stället: han stoppade då de cents, som öfvcrskjölo antalet 100, uti fickan, oell lemnade de återstående 100 erhållna cents in uti en annan cassa, der silfver erhölls, och bekom naturligtvis derföre en ny silfverriksdaler (Ulsk:s föreslagna enhet), och hade således genom vexel erhållit en riksdaler, och ändå några cents öfver, emot sina 48 kopparsl:. Menar ater Utsi:, med utvexling al pari, att centen utvexlas emot 2 styfver rgs, d. v. s. 2 cents mot 1 sk. r:gs, så skulle 96 cents utvexlas mot 48 sk. rgs, och således skulle, efter det föreslagna myntsystemet, t. ex. en nuvar. r:dr rgs vid vexling vara
Det måtte bero på läget och ännu mer på den närmaste omgifningen — den lilla lustgård, som kransar villan. Ser man den när vårsolen nyss smält drifvorna och lockat fram den första, gröna brodden på bergsbranterna midt öfver, stråla därinne mot den svarta mullen tusentals snödroppar, crocus och hyacinter. Då dessa fagra blomster gått in i förgängelsens värld, aflösas de af färgblixtrande tulpaner och silfriga narcisser. Så följa rosor af ädlaste slag, skära, gula, hvita, purpuroch svartröda, en obeskriflig, doftande rikedom, som parfymerar hela trakten. I den lilla blomstergården vagga hvitstammiga björkar sina fjäderlätta kronor, granarna skjuta stolta spiror mot skyn, ekens kraftiga rötter gripa säkra tag i den feta myllan, äpplen och päron svälla och rodna på unga, lifskraftiga träd, vildsmultronen kanta ena gafvelns stenfot med en röd bård och till all denna poesi kommer äfven en angenäm prosa — sparris, som på sommaren bildar en lummig, grön häck emot granntomten mot söder. På gångarna i detta lilla paradis eller ock på balkongen utåt kanalen varsnar den resande ofta en åldrig dam, hvars hela hållning annonserar — » ägarinnan ». Han frågar då helt säkert efter hennes namn och får genast veta det, ty en hvar i staden känner henne — fröken Hilda Lundqvist. Och en hvar, som uttalar det namnet, ger åt detsamma en tonvikt, som oförtydbart talar om oskrymtad aktning, tillgifvenhet eller sympati. Hvem är hon då, denna kvinna, som nu i detta lilla Eden framlefver sina lugna dar? — En person, som redbart och plikttroget ägnat sitt lif åt ett betydelsefullt arbete i kulturens tjänst — det är allt! Sådana personer ha » i regel ingen äfventyrlig eller braskande historia bakom sig, men just därför kan denna vara mycket lärorik. De långa, enformiga dagar, som tillbringats under stilla arbete, lämna inga djupa spår i häfden, men betyda ändock oändligt mycket. Den enstaka kuggen i ett hjulverk har ju i och för sig en ringa roll, men den måste dock finnas där;
R:dr, utan ock godkänt det om samma arbetes utförande upprättade och af utsedde committerade, eldigt delegarnes uppdrag, undertecknade contract; täckes Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 14 Februari innevarande år, Fullmägtige härom underrättad, dervid Kongl. Maj:t dessutom gaf Fullmägtige tillkänna, att, då flere bofaste personer, hvilkas vederhäftighet Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet vitsordadt, en jör alla och alla för en, skriftligen förbundit sig ansvara för arbeteis fullbordande, i öfverensstämmelse med contractet, hade Kongl. Majit denna förbindelse, såsom full säkerhet i sådant hänseende, antagit. Beträffande åter de för ifrågavarande läns återbetalning allemnade säkerhetshandlingar, hvilka bestodo af 6 st. socknevis tecknade förbindelser, hvarigenom deitagai ne i arbetet, till säkerhet för deras andel i låneunderstödet, med derå stadgad ränta, på det sätt öfverläto till Stats-Verket all dem tillhörande mark, sorn genom upprensningen blefve försatt i odlingsbart skick, att, derest större eller mindre del af den inbetalning, som å lånet borde ega rum, i anseende till någons eller någres uraktlåtenhet att i rätt tid erlägga beloppet, icke skulle till Riksgälds-Contoret i behörig ordning ingå, Stats-Verket till dennes eller desses andelar i nämnde mark, sådana de upptogos å 7 st. för hvarje församling serskildt upprättade specificalioner, skulle ega enahanda rätt, som, för de fall, då någon vägiar att deltaga uti förestående vattenafledning, vore, genom Kongl.