Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast beskattningssystemets förändring till utskyldernas erläggande i penningar i stället för produeter och tjenstbarheter, om ej annat vore, skulle göra sådant nödvändigt. Vilja vi ej se våra odlade fält återfalla till vildhetstillstånd och ull frukt af de påbegynta förbättringarne vid Landtbruket gå förlorade, måste således, efter min fasta öfvertygelse, en möjlighet för Landtmannen öppnas, att åter kunna disponera penningetillgångar, till samma belopp åtminstone som före Disconternas indragning. Vi måste upphöra att straffa den idoge Näringsidkaren för några Discont-Directeurers oredlighet. En betraktelse Öfver den plats, Capitalisten intager i Samhället, och öfver hans förhållande till dea produetiva Näringsidkaren torde liär förtjena ett rum. Penningehandel är visserligen det beqvämaste lefnadssätt man kan begära, men för landet är den icke på något sätt indrägtig* En Penningehandlare är en död person (jag hade velat säga moraliskt, om ej detta ord äfven hade en god bemärkelse). Hans snille, om han har något, vänder sig kring den frågan, huru största ränta kan med största säkerhet dragas af penningen, det vill säga huru han må kunna utan något arbete, högst beskatta de närande Statsborgarne. Han är blott half medborgare, ty hans interesse är vändt blott åt ett Den I Martil. II håll och Iian äger ensamt hvad den nyttige medborgaren alltid bör äga förenadt med idoghet, nemligen capital. En allagd fond, ett capitalöfverskott är nödigt för ali näring och production, om den skall bringas till någon fullkomlighet och fasthet; men denna fond bör finnas hos just den, som sjelf producerar och förädlar; finnes den isolerad hos någon annan så är Näringsidkaren ingen ting annat än dennes dagsverkare. Af allt detta, är jag förd till den öfvertygelsen, att personer, som endast äro Capitalister oell draga ränta af penningar (0111 ock denna vore måttlig och laglig) försvara ett gan* ska underordnadt interesse i samhället, och att alla åtgärder, som föranleda dylika personer till deltagande i produetiva näringar, äro högst att recommendera.
Den händelse, har nu inträffat, att JustitiseOmbudsmansEmbetet för 3;dje gången är ledigt under innevarande Riksdag. Då skaparne af vår Constitution måtte ansett detta Embete af högsta vigt, lärer det vara nödigt, att det icke förblifver länge vacant. Vi hafva redan sett att det fordrat tid innan Ständerna blifvit upplysta om, huruvida Herr Richert ville emottaga det eller icke. Skulle nu en förfrågan skett af Fullmägtige hos Rikets Ständer; sä hemställer jag, om icke en ännu längre tid fordrats. Jag vill icke ingå i någon enskild framställning af min opinion, huruvida Fullmägtige handlat rätt eller icke. Jag är öfvertygad att tillsättandet af Rikets Ständer skulle dragit ännu längre ut, om icke denna åtgärd af Fullmägtige blifvit vidtagen. Ingen Representant lärer beklaga sig öfver Riksdagens längd, så länge den upptages af vigtiga öfverläggningar, och vigtiga Resultater, äfven om den förorsakar dem enskildt uppoffring. Men jag tror, att många dela med mig den öfvertygelse, det man icke, med långa discussioner i mindre vigtiga ämnen, bör förlänga en tid, sorn kan nyttigare användas Jag anhåller derföre endast om Proposition, att förevarande skrifvelse må lägga? till Handlingarne. Många hördes häruti instämma. Herr Hammar/köld, Lorenzo: Jag finner i hög Dm 3 Octolcr fml 7. grad skäligt hvad Friherre Cederström önskat, ati Siatsoch JBancoXJtskottens förevarande skrifvelse ml läggas till Handlingarne, då redan 3 Stånd deröfver fattat sitt beslut, och således den öfverflödiga frågan, om antingen de 11 eller de loFullmägtige förfarit orätt, blifvit dubbelt öfverflödig. Troligtvis skulle ej Ridderskapet och Adeln vilja göra sig skyldig till att hafva yttrat missnöje öfver, att visse af dess Ledamöter följa Lagen, andre åter sin öfvertygelse.
Man måste komma så långt, heter det vidare, att det ” uppfattas som en skam, att inom ett civiliseradt samhälle en qvinna, ung eller gammal, vacker eller ful, kan lida nöd. ” Men den skammen vill * han icke undanrödja genom att göra qvinnan fullt likstäld raed mannen och derigenom sätta henne i tillfälle att sjelf sörja för• sin menskliga tillvaro, utan genom att sk a ifa henne elt den menskliga naturen förringande och förolämpande ” skydd och underhåll ”. Detta är en af Max Nordäus betänkliga svagheter, en svaghet som varder en orättvisa mot ena hälften af menuiskoslägtet. Men till en dylik svaghet gör han, så ensidig han än stundom är, sig icke ofta skyldig. Sedan han fått visa, huru allt spm omger oss är lögn och hyckleri, hupu vi uppföra en djupt osedlig komedi, då vi träda in i kyrka och konungaborg, parlamentssal och embetsrum, huru vårt förnuft och vetande, vår känsla för sanning och rättvisa uppresa sig mot alla stats-och ekonomiska institutioner, mot alla samhällslifvets bestående former, huru vi vandra i tröstlös skymning mellan hemska ruiner och löjliga teaterdekorationcr, anser han tiden var^ inne att ändtligen styrka och uppmuntra oss med åtminstone en afiägsen anblick af ljus och af ett beboeligt härberge som utlofyar hvila. Man tror p&amp; många håll, säger Max Nordau, att det finnes tväune metoder att återfå den förlorade själsfriden: beslut sam tillbakagång eller beslutsamt framåtgående. Man skulle således lära folket att tro på nytt; man skulle locka eller drifva menniskorna tillbaka till kyrkan; man skulle stärka konungamakten, föröka presternas anseende, utplåna minnet ai revolutionerna, uppbränna den fria forskningens skrifter och vid samma tillfälle äfven några fritänkare; man skulle bedja, fasta, sjunga psalmer, gifva tillräckligt med allmosor, och om den fattige likväl icke vardt tillräckligt mätt deraf, skulle han gifva sig till tåls tills han kommer till himmelrik, der han dagligen får stek och vin. Då skulle lyckan återvända till jorden.
Jag will nu endast stafwa den äran anmärka, at dä frägan förra gången under berta Riksmöte hos Ridderskapet och Apeln färewar, angående Bonde-Ständers inlacande kil dclagtigstet Uti LanLo-förwalkningen, yrkades bifall cil densamma, mindre i afseende'pa Bonde-Ståndets rättighet, äu pä desamma grunder af wälwilja, enighet och förtroende Sranden emellan, som Herr Qsnerol "i?oIl nu sa wardigt utfört. Grefwe Icksmilron, Aäol^st, instämde med Friherre loll och Grefwe Märner, men anmärkte blott, i likhet med Lanco-Utjkoitet, at de Fullmagtige, Bonde-Stället i sadan händelse skulls IL§Z utse, tyckas komma wida ifrån deras yrke och hemwist. Om de endast wara närwarande wid Itevistonernr och wid Riksdagarna fullgjorde de likafullt de skyldigheter, som ljihörde gLraniion af detta Werk. Hans Lxcellancs Herr Grefwe» och LandtMa r sVa I k e n. Dä jag af ä-scourlsrna funnit de flesta tankar ga ur pa at lemim BondeStander suilromligr inträde i v-wquen, ej allenast wid Riksdagarna och som lievilorer, utan äfwen som Fnllmägtige, utan någon afgift, endast med de förbehåll, at blott sadane. medlemmar wäljaS .dcrtil, som ära guliUstccraäo ac wara SrandelS Riksdagsmän, samt ar om twä Srand stadna emot twa, derr sammanstämmande cankan as kwanne äldre A.rrgmeranäs Stand utgör Besiitret, torde Riddsrskapet och Adeln tillära mig at dera göra xroxostrion. Grefwe Nornor, Larl Os stei el.
Förledde till företag, sorn endast tinder en så tillräcklig penninge - tillgång kunde påtänkas, hafva de i den sedermera inträffade penninge* bristen, i hämmandet af alla lånetillgSngar, iden uppjagade penningerentan och i följderna af den högst dryga beskattningen, hvilken varit för de producerande classerna isynnerhet betungande, inött flender, för hvilka redan många fallit oskyldiga offer, och dem de Öfrige, om ej snar och kraftig hjelp mellankornmer, lemnade åt sig sjelfva, icke skola forma att länge bekämpa. Penningemännen hafva begagnat sig af dessa anledningar, för alt uti hvad de kalla Fastighetsvinglert upp» söka orsakerna till den nöd, hvars verklighet, ehuru länge bestridd, nu mera i de bedröfligaste exempel från Pikets fordom mest välmående provinser uppenbaras. Om detta ord skulle äga någon betydelse, borde det utmärka, att köpaxen köpt endast i afsigt att åter sälja, sa snart det med fördel och vinning kunde ske. Sådant har likyäl förhållandet j allmänhet icke vari,t, D«i I Dea so Juni! De fieste hafva köpt under beräkning att genom ett klokt begagnande af den frigifna Bränvinsbrännings -rättigheten samt genom förbättringar och odling småningom aftvinga jorden en högre renta, än den de på Köpeskillingen nödgades utgifva; och sådana beräkningar förutsätta visserligen, att man i längre tid ämnar den köpta fastigheten behålla. Betänker man härvid utan fördom det förhållande, som vid en hastigt tilltagand® Penninge tillgång och derigenom lika hastigt uppjagade fastighets pris, enligt sjelfva sakens natur, Oundvikligen måste uppkomma; så skall man finna. att å ena sidan Säljarens maklighet, sorn hoppas ar?
Majits Befallningshafvande i Westmanlands län tillkännagifvit, att uti det jordområde, som å den af vice Kommissions-landtmätaren Friherre C J. Kruse, vid ofvanberörde förrättning den 30 November 1857 upprättade kartan upptagits, jemväl inginge en jordrymd, som icke är inbegripen uti den åt arrendatorn af Strömsholms kungsladugård upplåtna mark, utan innehafves af Stuteri-inrättningen, ehuru denna jordrymd icke vore å kartan särskildt utmärkt, har Kongl. Majit, på Dess Befallningshafvandes härom gjorda underdåniga anmälan, genom nådigt bref den 2 Juli 1858, förklarat, att äfven denna mark skall till Kanal-bolaget afträdas emot ersättning i den ordning, som uti Kongl, brefvet den 12 Maj samma år blifvit bestämd. Med anledning af hvad Kongl. Majit sålunda, i ena och andra hänseendet’ föreskrifvit, bar Kanal-bolagets Direktion, jemlikt 2 § i Kongl. Förordningen den 20 November 1845, hos Snefringe Häradsrätt begärt kallelse oeh stämniug å så väl Kongl Majit och Kronan, som Chefen för Strömsholms Stuteri-inrättning, i afseende på lagliga åtgärder för bestämmande af den ersättning, Kanal bolaget kunde anses 32 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 29. skyldigt utgifva för nyttjandeoch egande-rätten till omförmälda jordområde: äfvensom arrendatorn Hollström i samma hänseende blifvit till Häradsrätten inkallad; hvarefter en inför bemälda Rätt utsedd expropriations-nämd, vid sammanträdet den 3
För behandling enligt 56 § Regeringsformen får alltså ConstituiionsUiskottet vördsamligeu afgifva följande förslag till ändring af Riksdagsordningen i *4. i.sta momentet. Hufvudstaden Stockkholm välje Tio Riksdagsmän af stadens Borgare eller Magistratspersoner. Valen böra förrättas af Femtio Electorer, utsedde bland Borgerskapet efter lika classification sorn stadens Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. 3 Femtio Äldste. Till JEiector eliev Riksdagsman af Borgerskapet i Stockholm är ingen annan valbar, än den, sot» varit tvenne åv Borgare derstädes och betalar minst Fem Riksdaler till staden i årliga utskylder Vid detta förslag bör dock Utskottet foga den erinran att, så vida, i sammanhang med frågan om nationai-representationens ombildning, en sådan förändring af Riksdags-ordningen skalle å nästa Riksdag blifva slutligen godkänd, hvarigenom stadgandet i 1 mom. 14 § komme att försvinna, berörde förslag såmedelst äfven förfaller. Af Herr Lagerhjelm, P.: ”Det synes mig, sorn hade Grundlagens stiftare med den classfördelning, som 14 § 1 mom. Riksdags-Ordningen innehåller, velat försäkra national-representationen om tillgång inom densamma på erfarenhet och kännedom inom alla Imfvudsakliga grenar af industrien. Denna grundsats, sorn, efter min förmening, är vigtig, upphäfves likväl genom antagaudet af Utskottets förslag; ty ehuru vissa classer kunna vid Electors-valet utöfva ett inflytande, följer deraf dock ingalunda att detsamma skall ega ruin vid Riksdagsmanna-valet. Jag reserverar mig derföre emot Utskottets förslag, ehuru jag anser ifrågavarande moment böra undergå en förändring/’ Af Herr von Hartmansdorff, A.: ”Emot Utskottets förslag att ändra 14 §. Riksdags-Ordningen föranlåtes jag att mig reservera:
Presfegårds-byggnader är så beslutet,'’ att vid hvar Prestegård skall hållas en syn, och då rätteligen pröfvas och stadgas, hvilke hus kunna vara nödige, och hvilke till öfverflöd. De som nödige äre eskola af Allmogen hållas, de andre efter handen afskaffas. Dock lofvar Presterskapet sig vela emot sine Åhörare häruti vavara - jDen 8 Mars. ra diserete och icke alltid låta husen flickas, utan allena när höga nöden det kan fordra och kräfja. 4:0. Med Tionde-Hö är således bejakat, att af en half Gård livart nr ett medelmåttigt Halft, af ett fjerdedel?; Hemman Ett fjerdedels Lass, men af ett helt Hemman gifves och Ett helt Lass. 5:0. <% Hvad Eisk-Tionden vidkommer, så Ht ock Sämtyckt, att den härefter skall gifvas, icke efter garnet, utan som Gud täckes gifva välsignelsen och som namnet sjelf fordrar, nemligen den tionde delen, äfven såsom Allmogen ock utlofvar att såsom för detta är practicerat, göra rigtig Tionde af Land och Strand, lefvande och dödt, ehvad namn det ock kan hafva. 6:0. Örn Arbetsdagar på ängen hålles det skäligt, att af hvar Gård sändes dit ut hvar tredje person, dock såsom det sker af en god vilje mer än af pligt, så lofvar Presterskapet deremot sig vela gifva Arbetarne mat och öl, medan de äre vid arbetet. Men ingen skall efter denne dag det ringaste besväras när han eller hon vill gå till Ligt och Herrans Nattvard. Blifver någon Prestman beträdd det att göra, han bote 50 Daler Sölfvermynt till nästa Kyrka och Wisby Hospital tveskiftes och ändock varde af Super-Intendenten derföre tilltalter och näpster. 7:0. 2i6 Dm 8 Mars'. 7:0.
BondeStåudet. N:0 § Belåning af vissa fastigheter på Gottland, angående grunderna derför i Rikets Ständers Bank, publika verk och inrättningar — Bg. 94 4 2 42 — b. 7 Sept. b. 9 Sept. b. 9 Sept. b. 9 Sept. Bergman, om rätt till pension å Allmänna indragningsstaten för Biskopen i Hernösands stift, Doktor Israel 114 4 1 153 49 Se Nionde HufvudTiteln. Bergsbrukets alster, om befrielse. i likhet med jernhandleringen, från all annan beskattning än bevillning för förädlingen af öfriga Bg. 109 4 1 45 7 28 Fehr. 28 Fehr. 28 Febr. 28 Febr. I anledning af återremiss . — 4 1 79 a. a. 4 April a. a. 4 April a. a 8. April a. a. 8 April Bergskolan i Falun, angående flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska institutet af 84 4 1 99 104 Se Sjette HufvudTiteln. Bergström, om pension åt Fiskalen i Göta Hofrätt A 1 4 1 153 25 Se Nionde HufvudTiteln. Bergström, om pension för Enkan och en dotter efter extra Provincialläkaren J. F — Bd. 334 4 1 153 F. 7 Se Nionde HufvudTiteln. Berättelse, om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag — 1 2 » af Ofverslåthållare-Einbetet och Kongl. Maj:ts Belallningshafvande 2 2 » Rikets Ständers Revisorers, om den år 1860 och 1861 verk ställda granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1838 och 1859 — 2 1 15 — t* « g is fe ?
De bli aptitligare på det viset för folk med » förfinad smak * och sedlighetspolisen — den literära förstås — har ingenting att säga, fikonalöfven äro på sin plats, och då är allt väl bestäldt. Dylika pjeser kan man ge, ty de äro bara osedliga (enligt vårt samhälles sätt att se saken ur etisk och efter min privata åsigt äfven ur estetisk synpunkt, ty de äro misslyckade), men se värre blir det, när man kommer till de gamla författarne. De chokera vår bildade tid och det betydligt ändå. Se på Shakspeare till exempel, han är nog inte osedlig, gudbevare oss från att säga det, tänker den upplysta allmänheten — och denna gång med rätta — ty då finge vi professorerna på oss, men han är hvad som i vår tid är värre än så, han är oanständig, den grobianen. Der ha vi ordet, oanständig. Men hur skall mån då bära sig åt för att kunna uppföra honom, ty se honom måste man ju — visserligen äro operetterna och demimonde-dramerna roligare, men man far lof att tänka litet på » den stora konsten » ändå för konvenansens skull. Jo, det är mycket enkelt, det fins ett gammalt godt sätt gå tillväga, när man har antika statyer eller klassiska författare som äro för nakna att göra med, man stympar dem och smetar fikonalöf på såren. Der ha vi strax vår sedlighet räddad. Fikonalöf, förstå ni! Nog är det ynkligt Det naturliga, det är orent och fult, det är opassande och oanständigt, men den onaturliga öfverklistringen, den är ren, vacker, passande och anständig. Fikonalöfvet, som andligen och lekamligen sitter smetadt på skaldestycket eller statyn, fikonalöfvet, det är vårt sedlighets-märke. Det är symbolen af vårt kyska sekels sedlighet och dygd. En skön symbol!
Herr Nordenanckar, som hyllat den af realisationens verkställare, förra Riksens Ständer antagna, på så många ställen i ännu gällande Banco-Reglemente tillämpade grundsatsen om en fioc sedelstock, så förstådd, att, utom för några få förut bestämda fall, såsom för lån på rörlig pant och för vexling emot silfver eller guld, någon sedelutsläppning väl ej skall tillåtas utan förut skedd lika stor sedel-indragning, men deremot, så snart denna sednare föregått den förra, bör ske, så vida realisationens upprätthållande ej annorlunda fordrarhar till besvarande framställt följande fråga: Hvilka åtgärder böra af Riksens Ständer vidtagas, på det den en gårig bestämda iixa sedelstocken, äfven intill nästa Riksdag, må, så vidt möjligt är, oförändrad bibehållas? I denna fråga, och i Herr Nordenanckars försök att på förhand sjelf lösa det uppgifna problemet, innefattas alla Herr Nordenanckars serskilda framställningar. Vid dessa framställningars angifvande, har en fullkomligt rigtig ordningsföljd blifvit iagttagen. Hvad som först skulle utrönas, var sedel-indragningens belopp. Till bevis för sina beräkningar öfver denna, har Herr Nordenanckar valt, och det efter min öfvertygelse med rätta, att lägga förhållandet vid den vid rea I isa t iönsLi 11 fa I lét utelöpande sedelmassan. Till följd häraf har äfven den sedelindragniug, som utöfver sedel-u tsin ppn ingen ifrån förra Riksdagen och intill denna egt rum, af Herr Nordenanckar blifvit tagen i betragtande; att Herr Nordenanckar så gjort, bevisas deraf, att han uppgifver såsom disponibel tillgång, att i iåneeller annan väg användas de omkring 700,000 R:dr B:co, som, efter att hafva under sislförflutna femtal år dels såsom räntor, dels såsom capital-afbeta! 11 ingar influtit, icke åter i rörelsen utgått.
De här utförda belopp uppgå sammanlagda till en summa af ■■■ RmtR:dr 2,939: 20. hvilken dock minskas med dels ett på staten för flottans officerskorps befintligt odisponeradt belopp af R:dr 500: — och dels en å aflöningsanslaget för flottans civilstat uppkommen årlig besparing af » 45: — eller med tillhopa Ridr 54-5: — så framt dessa 2:ne belopp få på hufvudtiteln qvarstå, i hvilket fall tillökningen under rubriken »aflöningsstater» blefve Runt R:dr 2,394: 20. hvarjemte Kongl. Maj:t begär ej mindre att, på de skäl, som uti departementschefens förenämnda betänkande omförmälas, aflöningsanslaget för flottans konstruktionskorps fortfarande ställes till Kongl. Majts disposition i och för aflönande af korpsens personal och af den provisoriskt tillsatta virkesförrådsförvaltningen, än ock att de aflöningsbesparingar, hvilka kunna uppkomma genom indragning af den i följd af förestående förändringar uti sjökrigsmaterielen vid flottan öfverflödig blifvande personal, må vid personalens reorganisation få användas. Vidare föreslår Kongl. Majit, att hvad af de under rubriken »aflöningsstater» uppförda 40,446 kubikfot oindelt spanmål för närvarande ej behöfver för nämnde stater begagnas, eller 9,280 kubikfot, ändock får, såsom vid föregående riksdagar ägt ruin, på hufvudtiteln qvarstå, såsom fortfarande erforderligt till minskande af bristen i det otillräckliga naturaspanmålsanslaget på flottans underhållsstat, hvars värde understiger årliga behofvet, i penningar beräknadt, med omkring 38,000 R:dr. Mäter iden. Flottans underhåll. I öfverensstemmelse med hvad af så väl den komité, hvilken haft i uppdrag att afgifva förslag till ett tidsenligt ordnande af rikets sjöförsvar, som förvaltningen af sjöärendena blifvit på grund af uppgjorda beräkningar antaget, anser Kongl. Majit, att Transport Runt Ridr 2,3 9 4: 20. Kongl. Maj:ta Nåd.
Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: Af Hr Frih. o. Landtm, samt Hr von Hartmansdorff, som ännu icke yttrat sig, då jag hegärde ordet, är jag förekommen i det hänseende, att äfven jag anser Hr Cederschjölds motion först höra tagas i öfvervägande, innan Ståndet börjar granskningen af tulltaxan. Måhända är det rättast, att, äfven förr än vi komma till taxan, fatta beslut öfver Utsk:s utlåt. ang:de Kongl, och diplomatiska personers rättighet att under vissa villkor tullfritt få införa varor; emedan detta beslut synes hafva inflytande på vissa punkter, som sedermera förekomma. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle tro, att den sista utaf Gr. Hamilton väckta frågan ang:de K. personers och främmande sändebuds varor är ibland dem, som kunna uppskjutas intilldess taxan blifvit genomgången, emedan frågan hörer till iakttagelserna vid tulltaxans verkställighet. Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., att denna fråga skulle föredragas på det sättet, att först afgjordes Utsk:s yttrande öfver Hr Cederschjölds motion och, såvida detta yttrande gillades, derefter föredroges den i N:o 11 intagna taxa tillika med hvad Ulsk. derom yttrat i AT:o 3o, hvarvid för hvarje punkt äfven borde uppläsas innehållet af 1835 års tulltaxa. Härefter började föredragningen punktvis. Utskts yttrande öfver Hr Cederschjölds motion om upphörande af all tull. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Agat, oarbetad. Emot Ulsk:s förslag yrkades af åtskilliga ledamöter bibehållande, i denna del, af 1835 års tullbestämmelser, hvaremot andra talade för bifall till Utsk:s förslag.
Likväl och som redan varande Filial-banker, hvilka önska att, efter oktrojtidens utgång, fortsätta rörelsen, skola, minst 18 månader derförut, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla sig för erhållande af ny oktroj, i följd hvaraf de Filial-banker, hvilka före år 1856 blifvit oktrojerade, möjligen redan under innevarande år måste vidtaga de för en sådan anmälan nödiga förberedelser, har Utskottet ansett att sådana äldre Filial-banker, som undfått oktroj före år 1856 och hvilka ej redan erhållit förnyad oktroj eller Filial-bankerna i Hudiksvall, Lund och Sundsvall böra lemnäs tillfälle att utbekomma ny försträckning från Riksbanken under vilkor, som äro eller varda af Rikets Ständer bestämda; hvaremot alla, sednare än 1855 oktrojerade Banker eller de, som bildats från och med 1858 icke böra komma i åtnjutande af förnyadt anslag från Riks-banken, helst dessa Banker måste anses ega tillräckligt rådrum för ordnande på annat sätt af den rörelse, ifrågavarande Banker nu bedrifva. Utskottet tillstyrker alltså vidare, 14:o att Filial-banker, oktrojerade 1858 och följande åren, icke må, efter oktroj-tidens utgång, hafva att påräkna försträckning från Riks-banken. Bland de åren 1858 och 1859 oktrojerade Filial-banker förekomma åtskilliga, som, i följd af anslagets otillräcklighet, icke erhållit försträckning till hela det belopp, hvarför säkerhet blifvit ställd. Dessa äro: Filial-bankerna i Borås, 12 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och Örebro lån. Härtill kommer, af nya Banker, efter hvad ofvan är nämndt, Filial-banken i Skellefteå.