Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktion förvaltas, finnes grundad, äfven gälla för Civilstatens Pensionskassa i afseende på den del af samma anslag, som blifvit öfverlemnad till förvaltning af nyssberörde Pensionskassas styrelse; hvadan det af Rikets Ständers Revisorer framställda förslag, att jemväl denna sednare del af de medel, hvilka af staten för ofvannämnde pensionering bekostas, borde inför Kammar-rätten redovisas, torde böra vinna Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall. Hvad åter sättet för denna redovisnings afgifvande angår, så förekommer härvid, att den så kallade allmänna enkeoch pupillfonden förvaltas samfäldt med öfriga Civilstatens Pensionsinrättning tillhörande fonder, och att en särskild revision af förstnämnde fond, dervid de öfriga fonderna skulle undantagas, egentligen förutsätter, att äfven fondens redovisning och förvaltning borde vara speciella eller för sig afskiljda; men då ett upphäfvande af denna samfällighet i förvaltningen, som i hög grad bidrager till de särskilda fondernas betryggande derigenom, att den utgör likasom en försäkringsanstalt, fonderna emellan, mot förluster vid medlens utlånande och dessutom åstadkommer betydlig enkelhet så väl vid förvaltningen som hela redogörelsen från kassaoch bankoräkningen till hufvudboken, och för hvars åstadkommande så väl äldre som sednast de uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 11 Juni 1853 befintliga föreskrifter blifvit meddelade, icke synes rådligt; anser, vid detta förhållande, Direktionen vida lämpligare, att, utan förändring uti det nyligen stadgade sättet för fondernas förvaltning oell redovisning, räkenskapen i sin helhet, sådan den för närvarande är, må öfverlemnas till Kammar-rättens Ofver-revisionsdepartement, för granskning i de delar, som angå allmänna enkeoch pupillfonden; dock att, enär, oaktadt Pensionsinrättningens hufvudbok bör vara afslutad till den 1 Augusti hvarje år, Pensionsinrättningens egne Revisorer, enligt inrättningens reglemente, böra verkställa granskningen deraf under påföljande Oktober månad, och möjligen behöfva någon expeditionstid derutöfver, hvarunder räkenskaperna kunna vara erforderliga, tiden för deras aflemnande till Kammar-rätten må bestämmas till
Det är i sådant hänseende dessa §.§. kunnat gemensamt åberopas , ehuru det är en sanning att den 90 §. är tillräcklig för att förekomma alla öfverläggningar, sorn emot dess och Grundlagers öfriga Stadganden äro stridande. Men säger man, det är ingen som vill betaga denna §. sin bindande kraft; man vill endast förblifva i åtnju* tande af de rättigheter, som 50 och 78 § §. i Riks'ags Ordningen ‘-arnt 35 §. i Riddarhusordningen åt Ridderskapet och ddeln och RiksStåndens Medlemmar bevarat, Lätom oss då se hvad dessa §.§ innehålla. Den fo §. i Riksdags-Ordningen lyder så: ”Hvarje Stånds Ledamot äge rätt att 1 Plenum stående och från sin plats till Protocollet fritt tala och utlåta sig, i alla frågor, som undet öfverläggande tomma och om lagligheten af allt som innom Ståndet Den 13 Februarii. 247 s/g tilldrager’. Denna §. säger således icke, att alla ämnen skola komma till öfverläggning; den motsäger således icke den 90 §. i Rege* rings-Formen, som utmärker hvilka ämnen, som ej fä komma under öfverläggning, och deo berättigar icke en Stånds-Ledamot, att i denna egenskap , yttra sig otn lagligheten af andra händelser än de, som innom Ståndet förefalla. Den 78 §. i samma Grundlag försäkrar Riksdagsman ”att ej någon tid kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti Riks-Stånden eller något Rikets Ständers Utskott, utan att det Stånd till hvilket han hörer sådant genom ett uttryckeligt beslut tillåtit. Manne denna , hvilken ingen ting förändrar af de öfrigas Stadganden, men som framför andra Medborgare försäkrar åt Riksdagsmannen större rättigheter, då den fri kallar honom från allt ansvar, icke med detsamma kan anses ålägga honom högre förbindelser?
St:rs Banks sedelutgifning, som nu gäller, innefattar, att utöfver den sedelstock, som befanns år 1844, icke en enda sedel skulle få från Banken utgifvas, med mindre ett motsvarande belopp af metallisk valuta till Banken inginge, men att deremot, otn den metalliska valutan förminskades, Bankosedelstoeken också skulle i samma mån indragas, och utan tvifvel är detta ett i alla afseenden mera nyttigt stadgande än att föreskrifva att för 5 Rdr ineller utgående silfver 8 Rdr i sedlar skulle få utsläppas eller böra indragas. Man kan gerna, med hänsigt till detta ständigt återuprepade påstående, att Bankens ställning blifvit sämre efter denna 1844 års lagstiftning, än hvad den förut var, tillämpa hvad en talare för några dagar sedan yttrade om »Thors bockar», hvilka, ehuru beröfvade sina horn ena dagen, fingo dem återbesatta till den följande. Jag har åtminstone alltid och skall alltid fortfarande bestrida den satsen, så ofta den än återkommer. Den värde talaren har vidare yttrat, att nuv:de förhållandet mellan Bankens metalliska kassa och dess utelöpande sedelstock ej är normalt, utan abnormt Jag, för min del, tror, att det alldeles ej är abnormt. Om man nemligen beräknar den verkligt utelöpande sedelstocken, och ej den, som jemnt ligger i Bankens förråder dels som deposition, dels som i förskott tryckta sedelmassor oeh som vanligen upgår till minst Veidel af den del af sedelstocken, som ej af metallisk valuta motsvaras, så skall man finna, att, under de 26 sista åren, förhållandet mellan sedelstocken och silfvervalutan aldrig gått så lågt ner, som till den proportion af I till 3, som alla godkända författare i sådana ämnen, samt de flesta Bankers lagstiftning antagit utan fara kunna bestämmas. Jag, för min del, anser, att
De ändringar och det tillägg, jag i sådant ändamål skulle vilja göra till Utsk:ts hemställan, äro följande: ordet »påbyggnad», som förekommer på tvenne ställen, bör utgå, hvarjemte näst efter orden »tillgångar bestridas», bör följa: dock under vilkor: l:o) att intetdera huset påbygges; 2:o) att R. St:rs hus till ytteroch innertak så ombygges, att huset blir lägre än det nu är, men de 2 stora salarne, det oaktadt, minst 24 fot höga; 3:o) att de i den ifrågasatta påbyggnaden af Hebbeska huset afsedda rummen för tillfälliga Utsk. må, om och i den mån desamma erfordras, ersättas med en del af de rum af båda husens bottenvåningar, hvilka annars varit afsedda för scliweitzeriocli cafée-lokal samt till boningslä genheter. Och får jag härmed anhålla om återremiss af det förevarande Utlåt:t, på det Utsk:t må sättas i tillfälle att taga detta mitt vördsamma förslag i noggrannt öfvervägande. Gr. Sparre: Jag instämmer i flera afseenden med den siste värde talaren och skulle, obekant med arkitekturen, helst hafva sett, att Stats-Utsk:t tillstyrkt, att ett belopp af 150,000 rdr ställdes till Riksgäldsfullmägtiges disposition för att användas till ett ändamålsenligt anordnande af R. St:rs hus för den nya representationen. Om emellertid R. o. Ad. skulle, på grund af hvad Hr Edelsvärd anfört, besluta återremiss af Utsk:ts Betänk., får jag anhålla, att jemväl mitt yttrande måtte åtfölja remissen, på det att Utsk:t måtte, i händelse det kommer att taga saken i förnyadt öfvervägande, fästa behörig uppmärksamhet å en, enligt min tanke, ganska vigtig omständighet. Yi känna litet hvar, huru på detta rum, som är 4 fot högre än lokalen för de nya kamrarne skulle blifva, gasen pinar oss.
Art. 2. och 5. §§. af den projecterade Bevillnings-Stadgan omförmäles, denne fråga måtte hänskjutas till afgörande utaf Förstärkta Stats-Utskottet, hafva ej mindre Hedervärda Bonde-Ståndet, med förklarande, det Ståndet funnit sig föranlåtet! vidhålla dess härom fattade Beslut, än ock de öfrige Respective Stånden, i följd deraf, genom ProtocolIs-Utdrag den 27 och 29 i nästledne månad öfverlemnat detta amne till Förstärkta Stats-Utskottets åtgärd, med godkännande af följande, i afseende derå, pro^ jeeterade voterings-proposition: Den, som bifaller den af Bevillnings-Utskottet föreslagne Minimi-Tabellen för Hemman»- Stats-Utskottens Betänkanilen. to67 värdet inom hvarje Fän, voterar Ja, den det ej vill, Nej. Vinner Nej; kommer ingen Minimi Tabell, att åtfölja Bevillnings-Förordningen, eller i densamma att åberopas. Och som vid häröfver anställd Votering, i den ordning Grund - Lagarne utstaka, befunnits Sjuttio Atta (78) Ja, och Fyratio Ett (41) Nej, samt Ja altså vunnit; så är följaktligen den projecterade Minimi Tabellen för Hemmans-värdet inom hvarje Län bifallen ; hvilket Förstärkta Stats-Uiskottet får vördsarnligen anmäla. Stockholm den 3 Julii 1818. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta Statsutskotts Memorial, angående frågan om dispositionen af Recognitions-Skogarne. Sedan, i anseende till Eiks-Scåndens olika Beslut i målet angående grundeme för upplåtande och försäljning till Skatte af Recognitions-Skogarne, Stats-Utskottet uti afgifvit Utlåtande den 28 näst!.
Herr Grefven och Bandt Marskalken hemställde , ocn Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att den till Riddarhusets Reparation redan bestämda Capitations-afgiften finge till enahanda belopp intill nästa Riksdag fortfara. Ropades Ja. Den i April. 127 Herr Berghman, begärde Votering. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade i att då Ridderskapet och Adeln redan vid 1815 års Riksdag beslutat berörde Capitations afgift, som endast utgjorde 24 sk. Banco om äret, för hvarje Adelsman som erlägger Bevillning utaf förmögenhet, frågan således nu blott vore derom, att i händelse någon Urtima Riksdag icke inträffade före år 1823, då nästa Lagtima Riksdag annars infaller, samma Capitationsafgift äfven måtte under de tvänne åren 1822 och 1823 fortfara, hvadan Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Herr Berghman behagade afstå ifrån Votering. Herr Berghman: Jag får förklara att jag icke är rädd om mina 24 sk:r, men är öfvertygad att denna ringa afgift skulle blifva kännbar för många af vårt Stånd. För att lindra dem och tillika visa att jag för min del icke vill undandraga mig en utgift, får jag ödmjukast föreslå att de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, som nu utgöra Riddarhuset genom’Subscription sammanskjuta den erforderliga Summan. Jag skall om det bifailes, icke blifva den sista som teknar , och det till lika stort belopp, som andra i proportion till min ringa förmögenhet. Grefve Spens. Innan Votering företages, anhåller jag att få veta antingen det är om de 24 sk:ne i två år eller om åtgärdens laglighet, tom är fråga. 128 Deni Aptit. Grefve Posse, Claes Fredrk'. De afgifter som i oell för för Introductions erhållande måste erläggas, äro redan så betydIige att da svårligen kunna förhöjas.
Hon väntar, – men som en lejoninna inväntar en fiende: Hennes bön förmår intet, men hon har tänder. Ve honom om han angriper! Han håller de unga damernas lifliga frågor ifrån sig med skämtsamma ord, den öfvade verldsmannen är fullkomligt herre öfver sig sjelf, men äfven han väntar: – han betänker sig. ”Vet ni hvem som skrifvit dessa rader?” frågar hon lugnt, onaturligt lugnt. Men hon skälfver; så hårdt är hvarje nerv spänd. Henns ofrånvända blick verkar som en trollmagt; icke genom qvinlig blidhet utan medelst sin okufliga viljekraft. Den tycks med våld hålla tillbaka det tillämnade svaret, tryckande det ned i hans själ igen. ”Stilen var en qvinnas,” säger han långsamt och vänd till henne, ”men orden voro dunkla och jag förstod dem knappt.” ”Ni talar i gåtor”, säger hon, och varningen i de svarta ögonen öfvergår till hot. Åter känner han sig oemotståndligt fängslad af och dragen till denna mångskiftande qvinnosjäl, som, när den reser sig emot en förödmjukelse, icke ryggar tillbaka för något och i sin hänsynslösa vrede är färdig att trampa allt under fötterna. ”Jag fick aldrig lösning på denna gåta,” säger han sakta med ett eget drömmande uttryck, ”Jag känner ännu icke den hemlighetsfulla br[e]fskrifvers[kan].” Åter har hon segrat.111 Jins o Niklas. Skånsk folksaga upptecknad i Frosta härad af Ded va ain gång ain präst som hade en dräng som hedde Jins o ain halkar som hedde Niklas. Drängen bar aven te halkaren o gronga beständitt po horr han skolle konna göra nom fårrtraid fårr alla po gauren tytte om Niklas. ”Vidd prosten hadd Niklas han sier?” sa Jins ain da te prosten. ”Näj de vidd jag ente, hadd sier han?” ”Han sier åd om han bara velle så konne han hänta jättens silkelagen te prosten.” ”Mon ded,” sa prosten o strög se om hagan.
■Kommer käranden till Rädstufvu-Rätt å dag föresatt an, och gifvet’ dess käromål vid offentligt upprop skrifteliga in, och svaranden då när är; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar derefter svara skall. Försummar han dä att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan tolf; bote två daler. B lifver han alldeles ute, eller kommer han oberedd titan laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge åter upprop i saken åtta dagar derefter. Kommer han ej ändå med svar in; bote som sagdt är, och varde på kärandens inlaga i saken dömdi: dock må han munteliga höras, om hatt det förut begär ar: vare ock honom tillåtet, der han tappat, emot domen vädja. Försummar käranden den dag, då han sin vederparts svar emottaga skulle; böle två daler. 1 Rådsufvu-Rätt i Stockholm' vare uppropstimman klockan tio. 6. Andra Hvar som då förfallolös blifver ute, bote i Rådstufvu-Rätten fem daler, i Hof-Rätten tio daler. 8. Denna §. skall lyda sålunda: Skrifver någor, eller talar inför Rätta, det han vet ej sanni vara, och vill Domaren dermed f örleda: varder han derom öfve rtygad; bote i Under-Rätt tio daler, i IIof-Rätt tjugu daler, eller mera, allt som Domåren det pröfvar. 9• $• Första punkten af denna §. erhåller följande lydelse: Exp edil iöns-Ut skottets Förslag till und. Skrifvelse N.o io3. Urångo-ed måge parterne ej äska af hvarannan i någon Rätt: dock ege Hoj-Rätt , då hufvud saken dit kommen cirj pålägga endera parten eller begge, denna vrångo-ed utan uppskof i rättegången svärj a j om sanning ej annars utletas kan. XV. C a p. och 16 §§. i detta Cap. skola lyda sålunda: 15. $. ville ega Rätten heder och vördnad visa:
S. DFöredrogs Högloft Banco-Utssottets den »6 dennes asgifne Memorial angäcnde Allmänna MagazinsLireccionens rättighet till discontering i Banquen afzoo,Qoo 8ichr Specie; Lch-som genom hwad Utffottet i detta ämne yttrat, Bonde-Stänoet anfäg sig winna ännu mera styrka för dest deromedan ragne beslut, sä fann Ständet nägon widare ätgard ä dest sida härutinnan icke erfordras, löt suxr,. SD. Bifölls Allmänna Besvärs - och OeconomieUtflottets betänkande af den första dennes om utwidgande as -Veterinaire-wetcnskapen. vt suxr». SDUpplästes och bifölls hwad Allmänna Beswärsoch Qeconomie-Utstotket uti Protocolls-Utdrag den 1 dennis, yttrat i anledning af Herr Vice Presidenten kanedsetws Memorial, angående bibe ällande af Kongl. Kammar-Nättcns närwaranoe organisation, vt suxis. S. D Till afgörande företogs Allmänna BefwärS och Qcconomie-Utskottets Protocolls-Utdrag af den lo sistledne Marö, innefattande fö-nyadt
De utaf motionärerne sålunda gjorde framställningar, äfvensom hvad vid motionernes remitterande blifvit inom de serskildte Riks-Stånden yttradt, hafva Utskotten tagit i noggiannt öfvervägande, och få serskildt yttra sig öfver de olika förslagen. Beträffande först Friherre Cederströms yrkande, att Utlåtande måtte afgifvas, rörande förbättrade fängelser och corrections-anstalter, i enlighet med blifvande Criminal-Lag och tidens kraf, så anse Utskolten motionärens framställning redan vara besvarad genom det yttrande, sammansatta Stats-, Lagoch Ekonomi-Utskotten afgifvit uti Betänkandet N:o 89, angående anstalter för en förbättrad fångvård genom ombyggnad eller förändrad inredning af fangetserne; och hemställa Utskotten derföre, att motionärens framställning i denna del må förfalla. I fråga vidare om samme motionärs förslag, att hvarje fånge, insatt eller fängslad för bevisadt eller erkändt och afdömdt brott, skulle vid minsta försök att ur fängelset eller dess område rymma, saklöst få skjutas eller nedhuggas, om han ej genast på tillrop af vaktkarl eller den, som med hans bevakning hade befattning, återvände eller stadnade, samt att han, då han, blifvit gripen, skulle icke allenast med svårare fängsel beläggas, utan ock undergå extra judiciel bestraffning, få Utskotten, för besvarande af första delen utaf förslaget, endast hänvisa till hvad Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, yttrade, då Kongl. Maj:t till Ständerne aflät Nådig Proposition om ett Lagstadgande i enahanda syftning, som det motionären föreslagit, men innefattande vida mera betryggande bestämmelser till förekommande af möjliga missbruk vid tillämpningen derutaf. Rikets Ständer yttrade nemligen då: ”Att Rikets Ständer funnit åtskilliga betänkligheter möta vid antagandet af det framställda förslaget. Om det, å ena Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Uisfcottens Utlåtande, N:o 66.
Lian sade nemi.: ’’Då jag förenade mig i Gr. Mörners anhållan om propos. på inbjudning till MedSlånden, trodde jag att ingen kunde uppfatta hans mening annorlunda, än att han önskade att Ståndet skulle inbjuda MedSlånden att instämma uti del beslut Ståndet sjelft lättat. Jag ansåg det fulla af sig sjelit, att de 38 Dc ii i Ma rs. delar af Gr. Hamiltons förslag, hvilka Ståndet sjelft förkasta!, kunde det cj inbjuda MedStånden att antaga.” Till bevis derpå att detta hans yttrande ieke var ett förhastadt ord, utan lians allvarliga mening, torde jag fa ur samma protocoll åberopa att lian sjelf begärde votering derom och vann henne. Nu, när det icke är fråga om brännvin utan om banker, då tänker kati med lagläsaren: det valen annan sak. I afseende på for m fråga n, såvidt hon rörer R. o. Ad. särskildt, får jag äran vördsamt hemställa, om Ståndet kan finna lämpligt att, sedan vi nu öfverlast om denna sak 2 gånger efter hvarandra, nedlägga henne för att förnya samma disputation för 3:dje gången. Är ieke riksdagen nog lång ändå? Hvad Utsktn beträffar, så är det klart, att om R. o. Ad. nu besluter öfver en inbjudningsfråga den Ulsk:n sjelfva slutligen måste göra, sä få Utsktn redan från i §:n i betänk, bestämd ledning i sina åtgärder. Sakna Utskrn en sådan ledning, så kan jag icke inse annat, än att de nödgas framställa till Stånden alternativa förslag öfver hela bancolagen, der de begge olika grundsatserna kunna verka på slutföljderna. Sådana dubbla framställningar slippa Utsktn, ifall det är afgjordt huruvida R. o. Ad. instämmer med de andra Stånden eller icke.
Den älsta formen för den mimiska dansleken synes sålunda hafva varit den, att antingen en person eller ock ett par afsjungit en riddarvisa från början till slut, så väl det berättande, som dialogen, och dervid sökt att med miner och åtbörder uttrycka de i visan skildrade tilldragelser och känslor, under det att de öfriga dansande hafva som kör genom omqvädet och enkla rytmiska rörelser uttryckt den stämning, hvaraf innehållet uppbäres. Detta är den enklaste form af scenisk framställning. Under tidernas lopp har man väl upphört att städse med dans sålunda beledsaga romansernas afsjungande. Några hafva dock fortfarande begagnats till dans, förlorat sin ursprungliga karakter och blifvit hvad vi nu kalla dansvisor. Så finna vi bland våra äldre kända dansvisor många, som tydligen varit gamla romanser. Samtidigt dermed har säkert utbildats en ny form af mimisk dans, hvilken ännu qvarstår i några af våra danslekar. I stället för att visan blott sjöngs af försångaren, deltogo nu alla i sången, lemnande blott de dialogiska delarna åt ett par personer, hvilka föreställt dem, som utförde handlingen. Då kören, för att begagna detta uttryck, sålunda blifvit en reciterande, i stället för en blott reflekterande, måste omqvädet bortfalla som onödigt. Också finner man, att alla sådana danslekar sakna omqväde. Vi vilja som exempel anföra en af Arvidsson upptecknad danslek. ”Der kommer en riddare på vår äng Han rider, men han rider sakta. Det står en jungfru och bäddar säng På henne månde man akta. (Ett fruntimmer går inom ringen och utför mimiskt uppbäddan det af en säng.) Och intet bäddar hon med bol stren blå, Ej heller bäddar hon med täcke; Hon bryter qvistar och plockar strå, Så långt som hennes händer räcka. (Riddaren träder in i ringen och sjunger:) ”God dag, god dag skön jungfru!
BARONEN. Ja, nu och alltid! Och vet du hvarför? Därför att han är vår kärlek som tagit kropp. Han är minnet af våra sköna stunder, bandet som knyter våra själar, mötesplatsen där vi alltid råkas utan att vilja det. Och det är därför vi aldrig kunna skiljas, om också vår skilsmässa kommer till stånd. O, att jag kunde hata dig som jag ville! 36 Elfte scenen. DE FÖRRA. HÄRADSHÖFDINGEN och PASTORN (in samtalande; stanna i förgrunden). HÄRADSHÖFDINGEN. Jag inser således det fullkomligt hopplösa i att söka rättvisan och utfinna sanningen. Och det synes mig som om lagarna vore ett par sekel efter rättsbegreppen. Fick jag inte döma den oskyldige Alexandersson till straff och gifva äran åt den till stöld skyldiga pigan! Hvad detta skillnadsmålet angår, så vet jag i denna stund ingenting, och jag har ej samvete att fälla dom. PASTORN. Men dom måste fällas! HÄRADSHÖFDINGEN. Inte af mig! Jag nedlägger mitt ämbete och väljer en annan bana! PASTORN. Å! En sådan skandal skulle endast göra er till en visa och stänga alla banor för er. Håll på några år och döm, så skall ni se att det går ledigare se'n att krossa människoöden som ägg. För öfrigt, vill ni komma ifrån den här saken, så låt nämnden öfverrösta er, och de få ansvaret själfva. HÄRADSHÖFDINGEN. Det är ett sätt, och jag tror att de skola bli ganska eniga mot mig, ty jag har en opinion i 37 denna sak, ehuru jag fått den på känsel och därför icke vågar lita på den Tack för rådet! LÄNSMAN (som talat vid Alexandersson, framträder till häradshöfdingen). I egenskap af allmän åklagare ber jag att få anmäla hemmansägaren Alexandersson som vittne emot friherrinnan Sprengel. HÄRADSHÖFDINGEN. Rörande äktenskapsbrottet? LÄNSMAN. Ja! HÄRADSHÖFDINGEN (till pastorn). Det ger ett nytt uppslag till lösning! PASTORN. Här finns nog många uppslagsändar, bara man får fatt i dem. HÄRADSHÖFDINGEN.
Kirkstall Forge vid Leeds. 236 pär vagnshjul med axlar 72,230: 41. Patentschaft axle tree i Wednesbury. 20 par d:o med d:o 7,470: — Lauensteinska vagnfabriken i Hamburg. Krupp vid Essen. 80 lokomotivhjulringar 20,210: 15. A. Delannay i Paris. 970 vagnsaxelbaxar 36,375: — Siemens & Grussen i Magdeburg. Stockholm af Kongl. Styrelsens för Statens Jemvägstrafik Boksluts-kontor den 15 Mars 1866. Ludviq Tibell. Bil. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 67. 17 Bil. Litt. På förekommen anledning anhåller jag att i afseende på anskaffningen af den rörliga materiel, hvartill Rikets Ständer vid denna riksdag anslagit särskilda medel, få meddela följande: Lokomotiverna, hvaraf 12 erfordras inom Juli och Augusti månader innevarande år, vore utan tvifvel omöjligt att inom denna tid erhålla i Sverige, hvarföre kontrakt om leverans deraf blifvit afslutadt med Hrr Beijer, Peacock & C:o i Manchester till pris af £ 2,450 för hvarje godsmachin och £ 2,100 för en rangeringsmachin, eller ungefär 44,000 R:dr för de förra och 37,800 R:dr för den sistnämnda, fritt ombord i Hull. Alla dessa lokomotiver skola förses med gjutståls-tyres från Högbo. Frakt och uppsättningskostnader utgöra i medeltal 2,000 R:dr för hvarje lokomotiv. De för de nya banorna behöfliga 50 personvagnar och 18 bagagevagnar samt 4 vagnar för småkreatur, de sednare af ny modell, hafva blifvit beställda vid Lauensteinska fabriken i Hamburg och komma att tillsammans kosta omkring 285,000 R:dr. Inom landet äro beställda: a) hos F. H.