Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också detta härleder sig derifrån, att Naturen är en reflex af Menniskan; och att fördenskull äfven det hos menniskan onda kan (i likhet med det hos menniskan goda) så väl utom, som inom henne föreställas. Derföre äro, liksom hon sjelf, alla naturliga ting speglar, i hvilka vi kunna skåda, antingen de eviga ting som tillhöra Guds rike, eller de eviga ting som tillhöra Mörkrets och Afgrundens. De sednare gifva oss då intrycket af Styggt och Vämjeligt, med alldeles samma nödvändighet, som de förra gifva oss intrycket af Skönt och Älskeligt. Det Fula, såsom (i sina mindre gracier) den inledande begynnelsen till det Ohyggliga eller Stygga, uppkommer såsom motsvarighet af den utvärtes menniskans bemödande, att lösrycka sig från den invärtes menniskan och underkufva henne. Skönheten kan endast från den invärtes menniskan utgå; det är klart, att hon alltså genom hvarje dylikt bemödande, om det fortfar, skall vanskapas eller förloras28. I denna naturliga verld äro vackra varelser och föremål tillsammans med fula; af den anledning, att goda och onda äro der blandade med hvarandra. I den oförgängliga verlden äro de noggrannt åtskilda: der finnas de goda och vackra endast i Himmelen; de onda och fula deremot endast i Helvetet. Blott i mellan-andeverlden är ännu möjligt, att onda väsenden kunna, för andar som de önska tubba eller på hvilka de vilja imponera, förställa sig och antaga vackra ytor; dock aldrig inför högre andar; som i blinken genomskåda dem, och, när så behöfves, blotta deras verkliga utseende. – Föröfrigt händer i denna sistnämnda rymd ej sällan, att undersökningar anställas och tal hållas öfver det Skönas ursprung, väsende och lagar. Talarne äro då vanligtvis andar, som ankommit från Frankrike. De tala i allmänhet väl, men oftast föga grundligt; dock gifvas undantag. Englarnes lif är ett lif i det Skönas innersta: derföre undervisa de derom; men undersöka det, behöfva de icke. Forntidens Skalder voro sjelfve Sopher, eller Vise.
December förledit ar funnit nödigt anbefalla att fran och med i8i6 Saltbitter af Swensk tillwerkning bör in natura lefwereras af hwarje Hemman lill det belopp Kongl. Brcfwen den 26 October »801 och 28 Februant rkos föreskrifwa, hwarefter all infvrsil af Utländsk Saltbitter bstfwer förbuden, fä Riksens Stander till Eders Kongl. Majtt i underdånighet ösweriämna fällande förslag, huru med Saltbitter-rillwerkningen i Riket bär sörhällas: r:o. Alt ifrån och med ,816 eller dcsiförinnan om sig sa gära later, hwarie Hemmans-ägare eller innehafware skall owillkorligen wara förbunden att in Den 17 Augusti. 2689 in natura leswerera Saltbitter för dest innehafwande Hemmantal, beräknadt efter etc halft Lispund pa hwarje helt Mantal och i proportion för de mindre. 2:0. Alt sedan en Nådig påminnelse härom blifwit allmänneligen kungjord, Eders Kongl. Majus Befallningshafwade ma äligga att pä sätt de för hwarje Län finna lämpeligast, Socknewis, Häradswis eller Länswis bereda öswerenskommeiser om Saltbitter-tillwerkningen pä de Orter eller frakter, der denna wahra hittills icke blifwit tillwerkad, pä det sädane anstalter genast och sist inom wenne mänader efter kungörelsen mä bliswa widtagen, bwarigenom till allman eller enstild säkerhet och winst Saltbitter inälte i alla Rikets särskilda Provincer bliswa tillwerkad. z:o.
Jag kan derföre icke inse, hvarföre man nu så hastigt skall besluta sig för antagandet af denna g, så mycket mera som den eger sammanhang med g 58, hvilken ännu icke är föredragen. Jag anhåller derföre fortfarande om återremiss af 40:de §:n. Frih. Tersmeden: Hr Bildt har yrkat återremiss af denna §. på det att densamma måtte behandlas i sammanhang med 58;de §:n, med hvilken den eger stor gemenskap. Det är icke första gången, som man funnit att en § eger sammanhang med en efterföljande, men hittills har Ti, o. Ad. alltid vidhållit den grundsatsen att fatta definitift beslut öfver hvarje särskild g, och då kan jag icke finna hvarföre man nu skall göra ett undantag. Hvad denna g angår, anser jag att man bör kunna vara nöjd med det förslag, Gr. af Ugglas framställt och hvarigenom stadgas att för låns uptagande erfordras 2/s pluralitet; hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall till detta af Gr. af Ugglas framställda yrkande. Gr. Sparre: Jag är af motsatt tanke med den siste värde talaren i afs:de derå, att man vid g 58 kan bestämma om utländska lån, eller att g 58 skulle innefatta ett stadgande, huruvida utländska lån skola kunna uptagas. Så är icke förhållandet. 58:de §:n innefattar ingenting annat än i hvilka delar K. M:ts sanktion, erfordras. Således kan der icke förekomma någon föreskrift om, under hvilka förhållanden landstinget må få uptaga utländskt lån. 188 Den 11 Ok toli er. Skall ett sådant stadgande införas, bör det således ske i denna 4 0:dé g; raen då jag likväl nu icke kan upgöra ett redaktionsförslag, så, ifall E. o Ad. anser de af Hr Bildt och mig gjorde anmärkningar förtjena alside, får jag fortfarande anhålla ora återremiss af g:n. Frih. Tersmeden: Efter den nu af Gr.
Jag skall sluta med att återkomma till det högsla nödvändiga för lagskipningen, som är det yttersta mål, för hvilket jag haft att arbeta. Jag har sagt min tanka om den åtgärd, som jag tror vara tillräcklig att lifva och fortskynda denna stora reformerande rörelse, hvarigenom domarepersonalen skall bringas att bättre fullgöra sin kallelse. Denna åtgärd är att förstärka Konungens Högsta Domstol med så många Ledamöter, som erfordras till dess fördelande på tvenne samtidigt tjenstgörande afdelningar. Angelägenheten af en sådan förstärkning, hvartill planen är uppgjord i min berättelse till 1850 års Riksdag, har efter denna tid blifvit alltmera synbar. 1 stället att under nämnde år balansen af oafgjorda mål hos Justitiä-Revisionen uppgick till sammanlagde 755, hvaribland Revisionssaker 217, inhämtas nu af Herr Justitiä-Statsministerns underdåniga berättelse för år 1854, att balansen från det året till det följande stigit inalles till 1.438 mål, hvaribland 515 Revisionssaker. På fyra år har således sammanlagda balansen ökat sig med 683 ärenden, hvaraf 298 voro Revisionssaker. När man nu besinnar, att af detta senare slags mål, hvilka utgöra alla i högsta instants fullföljda egentliga tvistemål, omförmälta tillökning i balansen uppgått till större antal än som för året inkommit, och hvilket utgjort 283 mål, så torde väl häri ligga tillräckligt bevis, att under närvarande förhållanden något bättre tillstånd af högsta instantsens lagskipning ej står att förvänta. Må då mitt sista ord till Rikets Höglofl. Ständer vara en bön, att denna stora angelägenhet omsider verksamt behjertas. Utom den redan åberopade bilagan följa härjemte dels de från Statsexpeditionerna erhållna förteckningar på Rikets Höglofl. Ständers underdåniga skrifvelser och dels Tryckfrihets-Kommittéens berättelse. Stockholm i September 1856. S. L. THEORELL. N. A. Fröman. B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Beratlelse till 1856 års riksdag. 17 — t'i: — d Tf> . ii: inb?. n igain rå!
Kungens blick for långt bort på himmelen, och hvar stjärna brände som en ouppfylld tanke. Så höll han icke ut längre, utan beslöt att gå till sängs. Bilden af bädden lät honom nästan mekaniskt ihågkomma den gamle liftjänaren Griberg!, och lågmäldt, obarmhärtigt sakta, som när man till det yttersta pröfvar en trogen hunds vaksamhet hviskade han: »Griberg» Men blott han nämnt namnet, öppnades sängkammardörren, och konungen såg den krokryggige betjänten stå där, bärande en stor sängvärmare på sin darrande arm. »Är allt klart, Griberg?» »Ja, Ers Majestät, men som det blåser genom dessa italienska sängar –» och han pekade på en ofantlig lägerstad mellan fyra stora, snidade stolpar. »Det är en riktig Natività-säng,» sade konungen skrattande och steg öfver tröskeln. Griberg förstod icke, men strök omsorgsfullt åt sidan spetsbården på en liten mjuk snibbkudde, som konungen brukade hafva närmast hufvudet. »Då gå vi till kojs, Griberg,» sade konungen och lät kammartjänaren lösa det blå bandet från sin skuldra. I kabinettet bredvid konungens sofrum satt grefve Axel Gustaf Lilje uppkrupen på fönsterposten med sina långa ben lagda i kors. Han filosoferade, medan han tittade ut på gatan. Under hela resan hade han hört Peyron och de andra kamraterna tala om galanteriet i Lucca, kändt likaväl som de varma källorna af badgästerna från Sverige, men han var lika nöjd att hafva fått vakten hos konungen för den närmaste veckan, ehuru han så icke kunde komma ut i den glada staden, ty det skulle nog ändock icke hända honom något. Så sade han åtminstone själf med mörk bitterhet. Grefve Axel Gustaf begrep icke själf hvarför, men hur mycket han sträfvade därefter hade det aldrig lyckats honom att dimpa ner i något kärleksäfventyr.
Dijetb unbetbåniga anfbf ning,. att, mib afffebétaganbet, få, å Slllmänna 3nbragningb»©taten, fåfom penfion uppbära fin nu innefafmanbe lön; 3 2 10:o af famina frat}, angående gomben för liqöibcn af framltb» ne haftorn, doctor Colling f)oö ©tat&^erfet inneftåenbe löne» forbran; ll:o af beti 24 2lprtl, angåenbe inbragning af <2Bejeel*Control* letir&befattningarne; 12:o af ben 5 illaji, angåenbe beroiljab afdrifning af några ©tatö» QBerfeté forbrtngat f>oö Alllmänna -fjofpital&gonben, äfroenfom f)oö Cur [^''inrättningar ne i ©öbermanlanbé famt ©ödeborgs o<# Q3o* buö Säit; 13:o af ben 12 tTTajt, angåenbe af CiPiMStatené $3enfioné*CatJa wäcft attfpråf på Sftåbår&befparing af penftoner å Alllmänna 3nbrag* ningg»©taten; l4:o af ben 26 tlTajt, angåenbe frif;eté
Sorlet växer, då den gamle ädlingen för den främmande in i kretsen af sina gäster; men han hinner ej nämna hennes namn: det sväfvar redan på allas läppar och flyger nu kring rummet med dämpadt ljud: Jenny L i n d! Jenny L i n d! Skönheterna för dagen glömmas, och, hvad mera är, de glömma sig sj älfva; fleuretterna undertryckas, etiketten brytes ostraffadt, och sedan den nykomna på det älskvärdaste hälsats af värdinnan samt af henne personligen presenterats för de förnämsta damerna, samlas den högaristokratiska kretsen kring den enkla, till dragen osköna, till börden okända unga flickan, hyllande för en gång i henne snillets sj älfskrifvenhet framför bördens, själens skönhet framför dragens. Det blir ett sällsamt lif i den förut något stela salongen. Värdinnan indrager i sitt spirituela samtal med den firade gä- sten gamla och unga, och alla känna sig lyckliga att få höra ett ord eller uppfånga en blick af denna Jenny Lind, som under några veckor såsom Alice i Robert och Agatha i Friskytten hänfört och t.j usat dem och hela stockholmspubliken. Till en början något fåordig och försagd i den främmande omgifningen, lifvas dock gästen småningom. Hon ler misstroget, då en af de förnäma herrarne liknar henne vid divine Malibran ” och skrattar öppet åt den gamle ge* neralens barocka artigheter. På en patetisk fråga, hvilka himmelska tankar som fyllt hennes själ, då hon föregående afton såsom Alice famnat korset och tjusat publiken, svarar hon efter någon tvekan: " jag tror jag tänkte på min gamla hatt. " Men hvar hälst hon möter allvar och djupare förstånd i loforden, svarar, hon sympatiskt, nästan ödmjukt. Vid hennes sida synes den skickliga pianisten Nina J o - sephson, syster till den då ännu okände Axel Josephson. Till henne smyger sig en fjortonårig flicka med blyg uppsyn, husets äldsta dotter; hon blir förestäld för Jenny Lind och får af henne en varm handtryckning.
Befallningar, som af någon annan, än Rikets Ständer, meddelas, angående användandet af Riksgälds-kontorets tillgångar eller förvaltandet af samma verk, få icke af Fullmäktige åtlydas och efterkommas; varande Fullmäktige, för sina åtgärder i denna egenskap, Rikets Ständer eller deras Stats-Utskott och Revisorer allena redo skyldige, samt kunna icke för sitt förhållande till ansvar ställas, utan i laga ordning och till följd af Rikets Ständers eller deras Revisorers beslut, eller, mellan riksdagar och revisioner, genom Rikets Ständers Justitie-ombudsman (70 § 2 mom. Till ledning vid pröfningen och afgörandet af förekommande ärenden, för hvilkas behandling antingen icke några eller mindre tillämpliga och bestämda föreskrifter blifvit af Rikets Ständer meddelade, ega Fullmäktige att af Rikets Ständers Revisorer begära råd och yttranden. § 220. Såsom honorarium, åtnjuter hvarje Fullmäktig Sexhundrasextiosex Riksdaler 32 sk. årligen; hvarförutom Fullmäktig, som ej är i Stockholm bosatt, eger alt för en resa årligen till och från hemorten uppbära kostnads-ersättning, beräknad efter skjuts ,för Två hästar. Angående Fullmäktiges sammankomster. § 221. Alla Fullmäktiges behandling tillhörande mål skola inför Fullmäktige, vid deras sammankomster, föredragas, och få endast der afgöras. § 222. Fullmäktige hafva sina sammankomster i Stockholm, så vida icke riksdag å annan ort hålles, i hvilket fall styrelsen öfver Riksgälds-kontoret anses vara till riksdags—orten öfverflyttad, derest Fullmäktige, till ett antal af minst Åtta, i egenskap af Riksdagsmän, derstädes vistas. Skulle åter, vid dylikt tillfälle, Fullmäktige, till berörde antal, hvarken i Stockholm eller å riksdags-orten fortfarande sig uppehålla, kommer styrelsen att qvarblifva i Stockholm, dit Fullmäktiges Ordförande då, till deltagande i denna styrelse, bör, på sätt i § 213 är stadgadt, inkalla det antal Suppleanter, som för ärendenas afgörande erfordras. / § 223. Fullmäktige sammanträda en gång i hvarje vecka å den af dem bestämda dag och tid. Derjemte böra, då ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant fordra, särskilda sammankomster hållas.
Men då från denna summa bör afdragas vinsten för år 1850 med 811,000. återstår såsom behållning 2,948,000. hvarifrån vidare afgår de vid förlidet års slut till Filial-Bankerne lemnade försträckningar 780,000. så att egentliga öfverskottet blifver 2,168,000. Då nu vinsten för år 1853 icke är till beloppet bestämd och möjligen kan komma att understiga den förslagsvis beräknade summan, anser jag, alt Utskottet bordt föreslå Ständerne, att af Bankovinsten till statsverkets behof endast bör aflemnas en summa af 2,100,000 Riksdaler Banko, alt med V3:del, eller 700,000 R:dr B:ko vid slutet af hvartdera åren 1854, 1855 och 1856 utgå.» af Doctor Björkman: »Rikets Ständers Bank kan liknas vid en Statens bikupa, som vid vissa tider kan och bör skattas. Men skattas den då för nära, så förmår den ej vidare rätt förkofra sig och gagna. Såsom depositionsoch vexelbank är Riksbanken för närvarande stark nog för att kunna umbära allt hvad den under sednare åren samlat; icke så i egenskap af Lånebank, Riksbankens för samhället mest indrägtiga och fruktbärande afdelning. Såsom Lånebank skall Riksbanken, enligt gällande Banko-ordning, biträda lånbehöfvande med understöd, och sålunda till befordrande af handelns och alla nyttiga näringars uppkomst och förkofran förebygga ocker och obilliga intressens beräknande enskilde emellan; och för detta vigtiga ändamål behöfver Riksbanken ännu ytterligare konsolideras. Detta Riksbankens åliggande okas nemligen i samma mån landets utveckling uti industrielt afseende fortgår, och derföre böra dess lånefonder fortfarande tillbörligen förstärkas. En sådan förstärkning är ock under denna Riksdag af liera mo - Bunko-Ulskollels Memorial, J\i 28. 15 tionärer yrkad. Låneanslag och kreditiver St nya Filialbanker, kreditiver åt Hvpotheksföreningarne, ökade kassakreditiver
Börande Utskottet tillägga, att då en tillfällig förstärkning eller öfverflyttning när som helst kan af fullmäktige återtagas, det syntes Utskottet vara olämpligt, att uteslutande af den anledning, att Malmö låne-kontor innehade en sådan tillfällig förstärkning, föreslå en förändring i den antagna grunden för fördelningen. Hvad dernäst angår erinringarne vid fördelningen, så och då någon anmärkning icke är vorden framställd emot bibehållande äfven för framtiden af den fullmäktige så väl i detta, som andra lika beskaffade fall, lemnade rättighet, att kunna, efter sig företeende omständigheter, förändra den antagna proportionen, hvilken rättighet ock med allt skäl torde böra qvarstå, samt det vid sådant förhållande synes vara mera likgiltigt, om en förändring i fördelningen fastställes; likväl och som det möjligen kunde anses, att fullmäktige icke böra begagna ifrågavarande rättighet, utom vid tillfällen af oundvikliga behof, har Utskottet, vid öfvervägande deraf, att den andel af fonden, som belöper på Stockholms Handelsoch Näringsdiskont, i allmänhet icke varit till fullo anlitad, under det att brist på lånemedel förefunnits både vid Götheborgs och Malmö låne-kontor, samt dertill kommer, att förstnämnda låne-kontor, att döma efter beloppet af de i saknad af medel livilande låne-ansökningar, synes vara i lika stort behof af en förstärkning, som Malmö låne-kontor att tills vidare bibehållas vid det belopp af 300,000 R:dr, lånekontoret nu innehar, skolat hos Rikets högloffiga Ständer hemställa, att den § 210 i nästa Banko-reglemente motsvarande föreskrift, må uppställas sålunda: 17:o Fonden för diskontering och utlåning bestämmes till 3,000,000 R:dr, hvaraf tillhandahållas 1,850,000 R:dr för hufvud-kontoret i Stockholm, 800,000 R:dr för låne-kontoret i Götheborg, 300,000 R:dr för låne-kontoret i Malmö samt 50,000 R:dr för låne-kontoret i Wisby; fullmäktige likväl förbehållet, att, efter sig företeende omständigheter, kunna dessa proportioner jemka och förändra.
Icke heller syntes det med billighet förenligt, att städer, hvilkas tilltagande handelsrörelse bidragit att framkalla den tillökning i Rikets hela tulluppbörd, som skulle utgöra vilkor för förhöjning i tolags-ersättningen, icke blefve af en sådan förhöjning delaktiga i större proportion än de städer, hvilkas rörelse under tiden befunnit sig i stillastående eller till och med aftagit; hvarförutan Kommers-kollegium såsom i dess tanke olämpligt anmärkt, att den eventuela tolagsförhöjningan skulle beräknas endast för hvarje fulf million; i hvilket hänseende Kollegium, för den händelse att kommitterades tolagsregleringsförslag blefve till sina hufvudgrunder godkändt, ansåg den eventuela förhöjningen i ersättningsbeloppen böra, på sätt uti vissa af de i ämnet afgifna förkla - ih Kongl. Maj:tt Nåd. Prop. M 51. ringar och utlåtanden blifvit hemstäldt. utgå för hvarje fullt belopp af 100,000 Ridt, hvarmed brulto-tulluppbörden för hela Riket öfverstege 10 millioner R:dr. För tolags-ersättningens bestämmande har Kommers-kollegium vidare sökt uppställa annan grund än den kommitterade föreslagit. Lika med komrnitterade har kollegium väl ansett utrönandet af den relativa rättmätigheten af städernas tolags-inkomster, så vida dessa skulle bestämmas af de mångfaldiga handelsgrenarnes inbördes förhållande och det gagn landet af den ena eller andra kunde anses hemta, vara med synnerlig svårighet förenadt, och förhållandet i dessa hänseenden ingalunda kunna uteslutande eller ens i hufvudsaklig mån tjena till ledning för tolagsersättningen, lika litet som denna ensamt kunde bestämmas med hänsigt till hvarje särskild stads verkliga behof af ifrågavarande intrad. Vid ersättningens fastställande borde derföre, enligt Kollegii tanke, i främsta rummet tagas i betraktande beloppet af hvarje stads tolags-uppbörd under en viss redan förfluten eller den blifvande regleringen närmast föregående tidrymd, men derjemte behörigt afseende fästas å den framtida tillvexten eller minskningen af stadens utrikes handelsoch sjöfarts - rörelse.
Men ehuru detta sednare förhållande ej eller var Utskottet obekant, fann likväl Utskottet lika litet deri, som i öfrige skäl, tillfyllestgörande anledning alt frånträda sin åsigt. O111 della mindre antal är nog i Norriges Ofverrätter med afseende å dervarande process-former och rättegångs-ordning samt den ställning Stiftsöfverrälterne der innehafva, så följer deraf icke att förhållandet skall vara enahanda i Sveriges Hofrätter; och hvad beträffar det ur ekonomiska grunder hemtade stödet, så synes den besparing, som genom ifrägaställde minskningen i domföra antalet kan beredas, vara så obetydlig att Utskottet ej kan förmoda att Svenska folket för vinnande deraf skall uppoffra ens någon garanti för en säker lagskipning. 1 afseende på den verkan, den högre insigten bör tillerkännas i förevarande fråga, har Utskottet redan yttrat sig; och detta torde få gälla ”åtminstone såsom 6 Lag-Utskottets Utlåtande, "N:o 20. ett försök till vederläggning af hvad beredningen till stöd för sin mening yttrat”: likasom Utskottet hyser den öfvertygelse att ingen, som täger kännedom om skälen för Utskottets åsigt, skall, pä sätt inom Borgare-standet blifvit antydt, deri se ett bemödande att vidhänga det gamla, derföre att det är gammalt, eller att förhindra en behöflig lagförbättring, eller tyda den omständigheten, alt Utskottet i denna del ej instämt med lagberedningen, såsom en frukt af parti åsigter. Utskottets bemödande hör dock vara att, så vidt möjligt är, söka förekomma sådana förändringar i lagstiftningen, som minska rättsökandes säkerhet; och derhän skulle, efter Utskottets öfvertygelse, nedsättningen till tre Ledamöter i Hofrätt leda. Emedlertid har det blifvit anmärkt, att tre ledamöter inneburo en större garanti än flere, emedan de förres ansvarighet är större än de andras; men denna anmärkning är fotad på en delad ansvarighet, som vår lag icke känner.
Då han kom till den 6:e versen, stammade han under täta pauser och halfhögt uttalade monologer: » Ho — nom — är — det b — ä — t — t — bätt — re — re — bättre a — t — t att en k — v — k — v — kvinna hän — ges — vid — h — a — n — s hans h — a — 1 — s hals — » • » Det var förskräckligt! » sade prosten, under det nu åhörarne skrattade, så att de måste luta sig ned i bänkarna. » Huru gammal är du, min gosse? » » Sjutton år till Pålsmäss. » » Så gammal och läser så klent. Tänker du aldrig lära dig läsa bättre? » » Joo, herr prost. » » Ja, när skall detta ske? » Denna fråga minde ynglingen om » en fråga » i gamla katekesen, och han hasplade ur sig i sjungande ton och med tydlig belåtenhet det därtill hörande surret: » På den yttersta dagen, när denna världen tager^ en ända, hvilken tid är oss alldeles förborgad. » Äfven de äldre bönderna, som hittills sökt att hålla sig allvarsamma, brusto nu ut i högljudt skratt, och prosten själf fick brådt att taga upp ur fickan sin stora röda näsduk, med hvilken han en bra lång stund ifrigt putsade näsan. Då alla åter kommit in i en för stället och tillfället någorlunda lämplig stämning, fortsatte prosten förhöret med de andra bänkarna och fick här i allmänhet mycket goda och rediga svar, i synnerhet af de yngre. En stund därefter sammanträffade prosten framme i koret med kyrkoherden Åkerlind. » Jag må säga, kära bror, » sade prosten, » att kristendomskunskapen i socknen synes mig i allmänhet vara mycket god; dock utgör den främsta bänken här på karlsidan ett mycket beklagligt undantag. » » Säger bror det? » utbrast kyrkoherden förvå- nad och skyndade åtföljd af prosten fram till första bänken. Han såg här framför sig idel obekanta ansikten. » Hvarifrån ä ' ni, godt folk? » frågade han. » Vi ä ' från Orrtuna vi, » svarade en af dem. Detta var nu naturligtvis mycket harmligt för prosten. Närsynt som han var, hade han ej känt igen sina egna församlingsbor.