Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 7 September e. m. derne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar, vid första Momentet, att StatsUtskottet borde vid Statsregleringen tillhandahålla staden Nyköping de afgifter af LandshöfdingeResidence-huset derstädes, hvilka enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnanden, i skrifvelse!- till Landshöfdingen i Nyköpings Län af den 26 Maji 1818 och den 12 September 1822, Staden med rälta tillkomma; och, vid sednare Momentet, att samma Moment skulle antagas med tillägg, att Rikets Ständer höra hos Kongl. Maj:t 1 underdånighet begära, att intill nästa Riksdag, ett noga utredande matte göras af alla de förhållanden, som höra vara kände för bedömande af skyldigheten, som åligger Kongl. Maj:ts och Kronans hus i Städerne, att deltaga äfven i dé öfrige onera till Städerne, jemte brandvakts-och eldsläckningsanstalters bekostande, hvilka enskilde husägare utgöra, och hvaribland tomtören , gaturenhållning och upplysning synas ovilkorligen böra drabba alla hus utan undantag, samt att den mening härvid borde bestämdt uttryckas, att Kronans af enskilde köpte eller hädanefter köpande hus och lägenheter, ovilkorligen bibehålla samma utskylder till Staden, som deraf i förra ägarens hand utgått, eller för dermed jemförlige hus i samma Stad hädanefter utgå, så framt ej annorlunda med Staden i hvarje serskildt fall öfverenskommes. Den 7 September e. in. 3qi 7:0 Afslag å Bancooch La^Ut skottens Betänkande, angående upphörande af Bankens rättighet, att med egne käromål draga sine vederparter från deras lagliga Domstolar. 8:0 Läggande till handlingarne af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Hennes Majit Drottningens höga Kröning; samt af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: ConstitutionsUtskottets:
Il:dr till fyllnad i en Kammarskrifvarelön eller tillhopa 1636 R:dr, hvilket belopps öfverflyttande till Krigs-Kollegii anslag från anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. för nämnde med flera Verk Eders Kongl. Maj:t tillika i Nåder förklarade Sig vilja af Rikets nästsammanträdande Ständer begära; att aflöningsbeloppen, uti hvilka i allmänhet den dittills serskildt uppförda tillökningen af 1 R:dr för tunnan af den under lönerna anslagna spanmål borde anses vara inbegripen och således ej vidare komma att serskildt bestås, skulle utgöra för första graden” 600 R:dr, för den 2:dra 1000 R:dr, för den 3:dje eller Kontors-Chefsgraden 1600 R:dr och för Lcdamöterne 2600 R:dr, samt slutligen att intilldess aflönings-staten klefve definitivt fastställd, deri skulle för hvarje beställning, med hänseende till besparingar m. m., upptagas såsom lön hvad ordinarie lönen med tillökningen för den dittills derunder inbegripne spanmål, å 1 R:dr tunnan, enligt f> Kongl. Moj:ls Nåd. Prop. om Slatsvei'k. 1850. då gällande Stat utgjorde och återstoden såsom arfvode; i öfverensstämmelse med hvilka grunder ny interims-stat för Kollegium i Nåder utfärdades." ”Med anledning af hvad, på sätt här förut berördt är, Eder Kongl.
Då Handlande vill någon till biträde i sin rörelse antaga, åligge det honom, att Lag' semt Allm.Betv. o.Otc.Uis).B*t.N:o 54, i5 med en sådan person, om han är myndig, eller, i annat fall , med hans lagliga målsman, upprätta skriftligt contraet , så val om tjenstetiden, sora Öfriga vilkor dern emellan. Detta contraet bör, sist inom 14 dagar derefter, vid Tre R;dr 16 sk. vite, jemte den serskilda påföljd , att den till biträde i handeln antagne, i annat fall, anses deraf icke vidare förbunden, af Handlanden i styrkt afskrift tillställas Handels - Societeten Ordförande, hvilken åligge att , vid Societetens näst inträffande sammankomst , den emottagna handlingen aflemna, för att i Societetens förvar qvarblifva ; varande, i hän - delse contractet sedermera af någondera Contrahenten brytes, den andre Contrahenten öppet att låta detsamma vidare fortfara eller ock alldeles förfalla, 1 Förslaget till Förordning, angående Handtverkerierne i Riket, 2 Art. Om Lärlingar. §. 2. Då Lärling af Mästare antages, bör »ned honora, eller, om han är omyndig, med hans 16 Lagsami Allm,Bew.o.Oec-Utsk.Be(. Xfiå 54. lagliga målsman, upprättas contract , som noggrannt upptager lärotid och öfrige vil—1 kor. Mästaren, som dock vare berättigad J att dessförinnan; högst tre månader’, hafva Lärlingen på prof, vare pligtig att, inom i4 dagar efter contractets upprättande , till Ordförande i Handtverks-Societeten aflemna en styrkt afskrift af contractet, vid Tre R:dr 16 sk. vite och den påföljd, att det samma eljest anses såsom å Mästares sida brutet, och Lärlingen deraf icke vidare förbunden ; börande Ordföranden, vid Societetens näst inträffande sammankomst , samma handling aflemna , att i Societetens förvar qvarblifva.
Så hade de klandrat henne mycket derför att hon och mannen köpt ett landtställe, hvilket de ansågo vara för dyrt. Hon hade en gång sagt till Brandes, att om hon nu skulle bli älskad, så ville hon bli älskad ”tout de bon” (på fullt allvar). Den första älskarinnan. Hon var rik och oberoende, har han sagt. Hans yttrande, att Gud skapat enkor för att göra unga män lyckliga, kom mig på den tanken att hon möjligen var enka då hon blef hans. Hon öfvergick till katolicismen sedan hon förälskat sig i åsnedrifvaren. Det hade jag glömt. Fru Brandes är från Hannover. Hon heter Gerda. Båda flickorna heta Edith och Astrid. Fruns mor dog i fjor medan fröken Mohr bodde hos Léopolds. Fru Brandes reste då till Hannover, och fröken Mohr gick hvarje dag till Brandes’ för att gå ut med flickorna, hvilka voro så svåra att hålla reda på, att dessa spatserturer blefvo riktiga syndastraff. När hon hade den ena sprang den andra ifrån henne, och så gick det i en oafbruten ångest. Henrik Cawling heter den unge Politik-medarbetaren, som Brandes tycker så mycket om, och som bor i Paris derför att han icke kan lefva med sin älskarinna i det ”dygdiga” Kjöbenhavn, och heller icke kan gifta sig med henne, emedan hon har sin förmögenhet blott så länge hon förblir enka och ej gifter om sig; testamentet efter mannen hade detta vilkor. Familjen Tschebeko. Fadern till Josepha var general. Han anförtrodde hela sin förmögenhet åt en vän, en polsk furste, som satte nästan alltihop öfver styr. Josepha växte upp under familjens glansperiod. Hon är god och förtroendefull; verlden har icke farit illa med henne. Hon är 26 år nu, har den slaviska typens utstående kindknotor, har bruna ögon, vacker brun hy och ser bra ut. Jag har fått för mig att hon måste ha vackra tänder. Hennes ögon äro icke starka; man fruktar att hon skall kunna bli blind. Det der, som Brandes en gång nämde för mig i början af vår bekantskap, om att det för något Josepha anförtrott honom om en annan herre, höll på att bli till en brytning mellan dem, berättade han nu utförligt.
Lagerbjelke på läppen, begick jag äfven den stora djerfheten att i ani. af hans begäran om dess bordläggning yttra den förmodan, att Gr:n hade till syftemål med denna åtgärd att undanskjuta inbjudningen och således om möjligt tillintetgöra dess framgång. Med en begärlighet, som alltid visar sig hos tidningsreferenterna på läktaren, när det gäller min person, kastade de sig öfver mitt yttrande och förklarade att Gr:n på det skarpaste sätt tillrättavisat mig för det jag vågat framkasta en så ohemul förmodan som den jag nyss omförmält. Det är klart att lexan från Hrr tidningsreferenter var af mig väl förtjent, ty ingenting har bekräftat riktigheten af min förmodan, icke en gång den omständigheten, att Hr Grin begärde min föreslagna inbjudning för andra gången på bordet, hvarigenom dess aflåtande till MedStånden än ytterligare fördröjdes. Naturligtvis låg uti detta Hr Grins handlingssätt ej något bevis för sanningen af hvad jag hade yttrat. Nej långt derifrån, förfarandet af Hr Grin bevisar tvärtom med huru stor beredvillighet han understödt min framställning, hvilken också föll just i följd af bordläggningen, samt huru förskräckligt jag försyndat mig emot Hr Gr. Lagerbjelke i denna sak. Hvad annat återstår väl då för mig, stackars man, än att såsom botfärdig syndare afbedja min svåra förbrytelse mot Grin och i likhet med barnet, som erhållit förebråelse för ett begånget fel, förklara, att jag aldrig skall göra så mer. Nu till saken. Oaktadt Grins bemödanden haft till påföljd att min inbjudning komifiit att hvila intilldess prot.utdrag ankommit från MedStm, så visa just till fördel för densamma dessa prot.utdrag att 2:ne RiksSt. lemnat saken in suspensö, d. v. s. de hafva icke yttrat sig öfver frågan genom fattande af formelt beslut; de kunna således när som helst åter uptaga och öfver densamma besluta; således är saken i det skick att, tvertemot hvad den ädle Grin påstått, inbjudningen kan få lagligen försiggå, så vida häfd får gälla, om nemi. It. o. Ad. bifaller mitt förslag.
Vidkommande åter förberörda kassor och fonder, samt frågan om deras skiljande från krigsadministrationen, likväl med förbehållen rättighet för densamma att för arméens behof använda såväl de inflytande räntorna, som äfven fondernas kapital, om så nödigt pröfvades, hade den år 1858 tillsatta komité för behandling af frågan om förändrad organisation af rikets styrelseoch förvaltningsverk, uti sitt till Kongl. Majit den 26
Vi hade föresatt oss att gå vår väg rakt fram o c h ingenting köpa, bara titta med ett fjärdedels öga, ty allting skall j u vara så förskräckligt dyrt i bazaren, men innan vi visste ordet af, voro vi af en omotståndlig ung arab med glada bruna ögon intrugade i bröderna Barbouchis magasin, ett par små kyffen, inrymmande alla världens härligheter. D ä r tronade en stor, tjock, elegant arab framför ett sådant där litet orientaliskt b o r d, du vet, som mera liknar en pall — en tysk dam på vårt hotell, fru Schulze, berättade mig sedan, att hon m y c k e t riktigt, första gången hon var i bazaren, ställde till skandal genom att sätta sig på ett sådant bord. Nå, jag hade lyckligtvis bättre vett än så. V å r arabiske L e j a b j ö d oss artigt taga plats o c h befallde genast fram kaffe, som dracks ur de mest förtjusande små koppar utan fat. H a n o c h hans brorson (den oemotståndlige Salah, som narrat oss in) samt K l a s o c h jag sutto nu där, som om vi varit gamla goda vänner. Kaffet var för öfrigt utmärkt, ehuru det hemma hos oss snarare skulle ha ansetts som något slags tjock soppa, men det skall vara så, o c h det kokas med socker, så att man har inga attiraljer på brickan. Då vi slutat dricka, skyndade sig en af de kringstående arabiska biträdena att dricka ur det tjockaste, som vi lämnat. Och nu togos varorna ner frän hyllorna. Sådana guldo c h silkesbroderier, o c h h v i l k a skira, härliga tyger, som väfda af rosendoft och solstrålar! Men jag skall tiga, jag vill inte göra dig afundsjuk. N o g af, att gå till Löfgrens är hädanefter för mig ett platt, genomprosaiskt intet.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k. Lif räddningsbåtar. CU. A.) Då erfarenheten beklagligen gåfvo vid handen att ett stort antal fartyg årligen förolyckades å Svenska kusten och det i Oktober månad hästlidne år inträffat, alt, under en stark storm som natten emellan den 2:dra och 3:dje rasat i Öresund, ej mindre än 16 fartyg tillhörande olika nationer strandat inom Helsingborgs tullkammare-distrikt, eller på den 6 mil långa kuststräckan emellan Torekow och Råå, vid hvilket tillfälle 13 menniskolif gått förlorade, samt kort derefter ett ryskt fartyg med 6 maus besättning drabbats af enahanda olycka vid Arils fiskeläge, beläget vid sidan af Kullaberg, och då så väl vid dessa som många andra dylika olyckstillfällen det varit alldeles omöjligt för kustboerna att, oaktadt deras mod och alltid visade sjelfuppoffring, med sina små, bräckliga farkoster kunna berga de olycklige skeppsbrutne, enär lokala förhållanden, synnerligast vid Arils fiskläge, gjorde hvarje räddningsförsök fruktlöst, har Herr F. Rooth, på det att menniskolif vid dylika tillfällen ej allt för ofta må »pillas, uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remit - 16 Stats-Utekottets Utlåtande, N:o S8 terad motion anhållit att ett anslag af 5,000 R:dr b:co måtte blifva stäldt till Kongl. Lots-styrelsens disposition för anskaffandet af s. k. lifbergningsbåtar med nödigt tillbehör, samt föreslagit att dylika båtar företrädesvis måtte stationeras vid Höganäs, Torekow och Årils fiskeläge för att i behofvets och farans stund vara att tillgå.
Men om en karl i ett s. k. bildadt sällskap, i en salong, utan vidare anledning, går fram till en finbildad dam, och, för att kränka hennes stora ömtålighet, tilldelar henne ett par örfilar, eller utöser mot henne grofva oqväden, eller så behandlar en åldrig, allmänt vördad, gubbe, eller annan värnlös, så är säkert, att. dessa gerningar, ehuru icke enligt lagförslagen belagda med någon förlust af medborgerligt förtroende eller dylik påföljd, likväl “i allmänna omdömet stämplas11 med “vanheder*. Den, sorn, för att håna och såra en ädel qvinna, i ett sällskap bemöter henne brutalt och med grofva oanständigheter, eller, utan att ljuga, utsprider rykle om de svagheter, till hvilka hon, i följd af en passionerad kärlek eller en låtsad älskares list, gjort sig skyldig, eller ock till otukt förför och sedan öfver - 84 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. g'ifver en sådan qvinna, eller af hämd, för att skada makars inbördes kärlek, förleder hustrun till otrohet, — en sådan skall visserligen “i allmänna omdömet stämplas" med “vanheder", utan att han likväl, enligt något af Lagförslagen, om do blefvé gällande lagar, kunde dömas till “vanheder11 d. v. s. “förlust af medborgerligt förtroende". Orsaken till dessa och dylika inkonseqvenser är uppenbarligen den omständighet, att hvarken “i allmänna omdömet11 eller i Lagförslagen med “vanheder® “stämplas" örfilar, skällsord och lägersmål i allmänhet. “Allmänna omdömet11 gör i sina domar afseende icke på brottens art, eller på den rubrik, de i strafflagen hafva, utan nästan endast på '■'■bevelcelsegnmden eller sättet att “dem11 (brotten) “utföra". Häraf följer, att, om Lagstiftaren skulle konseqvent lyda allmänna omdömet", han borde med straffpåföljden vanfrejd belägga alla brott, som ”för bevekelsegrunden eller sättet att dem utföra" i allmänna omdömet ”stämplas" med ”vanheder".
Grapengiesser framställt, hurusom, genom Kongl. Förordningen den 27 October 1749, rörande handeln med alnoch kramgods i hufvudstaden, det väl vore tillåtet linneoch homulls-fabrikanter samt idkare af alla andra under fabriker och manufactur-privilegierne soiterande näringar att mot serskild skatt till staden, hålla öppna bodar, för att i minut afyttra egna tillverkningar, men att samma Förordning förbjöde näringsidkare att sjelfva eller genom utskickade personer på gator, torg och i husen utbjuda och försälja egna arbeten; hvaremot landtman och Westgöthe-handlande, sjelfve och genom deras handels-expediter, egde i hufvudstaden opåtaldt kringvandra samt i husen utminutera icke blott egna, utan äfven andras tillverkningar, utan att derföre betala någon skatt. På dessa jemte flera grunder, har motionären föreslagit, att, om rättigheten för landtmanncn skall fortfara att i hufvudstaden sjelf eller genom sina utskickade handels-ombud uti husen sälja sina väfnader, af bomull, linne eller ylle, samma rättighet äfven, med upphäfvande af 1749 års Förordning, må tilläggas hufvudstadens väfveri-idkare, eller, i fall denna rättighet fortfarande skall vara dem betagen, att då äfven sådan utprångling må varda landtmannen och dess kringvandrande handelsdrängar vid lika ansvar förbjuden.
Landtförsvars-departementets Kommando-expedition, derifrån det kunde i följd af anmärkning återsändas för förändring eller omskrifning, icke borde betraktas såsom en officiel handling förr, än det till samma Departements Kansli-expedition öfverlemnats, uppenbart vore, att hvarje handling, sedan vederbörande myndighet densamma underskrifva och från sig aflåtit, vore att såsom officiel anse, funne Kongl. Krigs-Hofrätten Herr General-majoren Friherre Wrede hafva, i strid emot grundlagens bud, vägrat utlemnandet af den utaf Rektor Svedbom i ofvan uppgifna ändamål begärda handlingen, och således, jemlikt Tryckfrihets-Förordningens ofvanåberopade §, icke kunna undgå ansvar såsom för tjenstefel; men då ifrågavarande felaktiga förfarande måste anses hafva tillkommit af missförstånd om grundlagens stadgande samt icke visadt vöre, att någon skada af samma förfarande uppkommit, borde Herr General-majoren, för hvad honom, på sätt nämndt vöre, till last kommit, icke kunna kårare anses, än R. St. 138 att han, jemlikt 2 Kap. 13 § af Kongl. Krigsartiklarna, ålades att undergå extra judiciel bestraffning, den Herr Statsrådet och Chefen för Kongl. Landt försvars-Departementet agde bestämma Ofver detta Utslag har Herr Generalmajoren Friherre Wrede anfört underdåniga besvär deruti, bland annat, fullföljdes anmärkningen, att, då extra judiciel bestraffning icke kunde af annan än förman åläggas, men Chefen för Landtförsvars-Departementet ej innehade befäl öfver Arméen eller någon fördelning deraf, bemälde Chef ej vore behörig myndighet att den här i frågakomna extra judiciella best ra Ilningen bestämma, hvaruppå Kongl. Maj:t under den 17 Nov. 1858 meddelat nådigt Utslag af innehåll, att Kongl. Maj:t pröfvade rättvist på det sätt fastställa Krigshofrättens Utslag, att Generalmajoren Friherre Wrede för den emot honom åtalade förseelsen skulle undergå extra judiciel bestraffning, som, efter anmälan hos Chefen för Landtförsvars-Departementet, bestämdes.
Vid öfvervägande häraf har Stats-UtSköttef val ftinnit, huruledes den, i Kongl. Kungörelser! af den 9 Dec. 1812, angående tiden indm hvilken fordringar hos Stats-Verket böta anmälas, stadgade prsescriptiönstid, af den i juli året ef« ter det, hvarunder fordran tillkommit,- éj blifvit iakttagen till ifrågavarande Mantalsskrifvaréprovisions utbekommande, enär Eandshöfdingé* EmbetetS reqvisition derå först under den 14. April innevarande år till Kongl. Stats-Cörttöiret ingått; men då härvid förekommer och Synes förtjena afseende , att i allseende till Krigsrustningarna på Vestra Efiksgfärtsen öch fälttåget mot Norrige Under loppet af de år söm denrta provision bordt reqvireras, J^ands-Contoiret varit af göromål öfverhopadt öch saknat erforderlig tid för granskningen och anmälandet af Man* talsskrifvarnes reqvisitioner inom behörig tid* 5.-te Bandit i 17. 1X8-. samt 93® Dm 7 Juli. samt att utaf provisionen , utgörande tillsammans för bägge åren 1812 och 181.3, 596 R:dr 16 sk. 6 r:st., största delen eller 416 R:dr 32 sk., efter hvad Landshöfdinge-Embete»t förmält, redan är utur Landt-Renteriet förskjuten ; så har StatsUtskottet, i likstämmighet med dess förut i dylika ämnen afgifna utlåtanden , ansett sig böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att i betraktande af omförmäldta förhållande bevilja, att denna Mantalsskrifnings-provision må vederbörande till godo komma. Skolande Utskottet sedermera uppgifva tillgång ej mindre härtill, än för de öfriga utgifter, som blott för en gång komma att utgå. Hvilket dock vördsammeligen hemställes Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande. Stockholm den 30 Juni 1815. På Höglofl.
Borgare-Ståndet liar, genom remiss af den 17 nasti. Februarii, till Lag-Utskottet öfverlemna t ett af Riksdags-Fullraägtigen Ilen' Carl IV. Olbers algifvet memorial, deruti Motionairen anfört, huruledes 3 Cap. Sjö— skade-Balken Sjölagen, såsom ersättning för utur skeppsbrott och sjönöd bergadt gods, icke fastställer högre belopp än 60 Daler, till huru högt värde godset än kunde uppgå, så vida ej derå varit användt destomera möda och arbete, samt bergningen varit med fara förenad, då Domaren borde ersättningen bestämma; och har Herr Olbers, under åberopande deraf, alt obestämdheten i detta stadgande ledde till rättegångar, hvilka sällan kunde utföras af dem de angingo, samt att skillnad borde göras emellan bergningar, sorn verkställas i öppna hafvet och på kusten, föreslagit, att 4 Lag-Uufattets Mern. N;o i5. berörde lagrum.”matte pH det sätt förändras, att bergarelön för göds och fartyg, som bergås uti öppna hafvet och är af folk öfvergifvet, fastställdes till hälften af värdet, och för det som bergås å kusten, till en tredjedel; men att för det fartyg eller det gods åter, som bergås efter på kusten timad strandning, och hvarom besättningen eller fartygets ombud tager vård, tersättningen skulle bero pä beting eller hvad gode män pröfvade skäligt. Det lagställe, 3 Cap.
Regeringsformen, i afseende pä Rorerings-frägor, tilerkänner Riksens Ständer, för sin del i det bestut, at Wargeringen bör uphöra, hwarom Utdrag af protocollc-t ffulle de^pectlVL Med-Standen wänligen meddelas, Dt 8u^rg. Ester upläfningen häraf yppade sig hos atffillige af Nidderssapets och Adelns Ledamöter skiljaktiga meningar: Friherre 8tae! von I4ol8tein, Lorfits I.u6viZ, jemte ätstillige andre, anfago rigtigt ar 8a §. Regeringsformen ensam citeraä^, såsom ägande afseende pa Roteringsifrägor, ochasdetstäl, ar de anfago Wargeringsstnrättningen derunder kunna inbegripas. Grefwe De la Oaröis, ^acob, och Grefwe L^llenborZ, klsnnin§, hegärde, ak 42- Den 9 Mars. at 73 §. Regeringsformen angående utstrifningar af Manskap, afwen matte i krotocollg-Urdrager anföras. Friherre Oäer-sti-öm och undertecknad Ljlverstolpe, ^.xel Qabriel, ansagv 7Z §. sa mycket mindre kunna i ?>orocoIl8-Utdraget ciIei-N8, som icke densamma, Utan endast 80 wid sjelfwa bcsturets fattande blifwit aberopad. Herr Notkil eb yttrade sig: Som 8o §. Regeringsformen handlar om Rotering och IndelningsWerk, och Wargeringen med Roteringen ar i närmaste samband, ansäg Ridderstapet och Adeln wid fattandet af sitt beslut, rörande Wargeringens uphörande, denna §. böra tjena til grund, hwarföre hwarken upstod eller kunde upsta fragg om åberopande af 7g eller någon annan §. i Regeringsformen. ^ 7Z §. talar om palagor och utstrifningar i allmänhet: emellan Utskrifning och Wargering är samma skilnad som emellan Landwärn och Wargering.
Saken är i alla fall i sig sjelf ganska olämplig (ty'det är olämpligt alt begära, det 3 ledamöter skola dela den aflöning, hvartill alla 6 äro berättigade), emedan jag är öfvertygad och slutar af min egen känsla, att ingen af dem tar emot det. t Remitterades till Riddarhus-Utskottet. Till remitterande föredrogs Hr Bråkenhjems, Pehr Reinh., d. 10 dennes e. in. på hordet lagda motion med förslag tili förändrad redaction af a3 §. Ridd.Ordn. Hr Riben, Carl Wilh.: Då jag, såsom ledamot i förra Riksdagens Ridd.Utsk., deltog uti upprättandet af det förslag till en ny Ridd.-Ordn , som då gjordes, och då den §., i hvilken Hr Bråkenhjelm nu föreslagit en förändring, verkligen är en bland dem, i detta project, som blifvit bibehållen oförändrad; så får jag i korthet redovisa för de motiver, som ledde Utsk. att tillstyrka denna §. sådan, den nu är. Det ligger för en dag, att inom 11. o. Ad., der ledamöterna ej äro valda, der ledamöterna för sitt uppehälle på riksdagsorten ej erhålla några arfvoden eller tractamenten, skall det inträffa, att många, som blifvit kallade till Utsk:sledamöter, skola blifva hindrade af enskilda affärer att under hela riksdagen sitta i Utsk. Utsk. trodde, att ärenderna icke vinna, utan förlora genom ombyten af Utsk:s-ledamöter, sedan riksdagsarbetena äro i full gång. Utsk. trodde derföre, att det vore nyttigt, att ett laga stadgande funnes, som innehar en uppmuntran för den ledamot, som ej tilltrodde sig att intill riksdagens slut bibehålla en sådan befattning, att afsäga sig den så fort som möjligt, och innan Utsk. hunnit i full verksamhet. Detta var orsaken, hvarföre man stadgade, att afsägelsen borde ske i samma plenum, vallistan blifvit öppnad, eller i det nästföljande. Hr Bråkenhjelm tycker tvärtom.