Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då åter bestämda afgifter å Socknestämmor beslutas, bör deras erläggande inskränkas till en viss tid, t. ex. 3 år, hvarefter vid ny Socknestämma må bestämmas, om de skola upphöra, eller vidare fortgå. Detta är så mycket billigare, som de beskattningar vi vid Riksdagar oss åtaga, ej gälla mera än högst fem år, men sedan kunna ändras; och Soéknestämmobeslut böra väl icke vara mera oföränder - Dun 3o Julii f. m. a45 lige och beståndande, än Rikets Ständers egna. Derigenom hade man en säker gräns mot olagliga Socknestämmo-besluts fortvarande. Äfven bör i Författningen i allmänhet uttryckas, att i Socknestämmor aldrig må beslutas öfver sådane ämnen, som kunna blifva föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och åtgärder. Vi lia ju exempel på, huru Landshöfdingar sammankallat Socknestämmor i sådane ärender, oell der tillvägabringat beslut af ganska menliga följder, bestämmande derjemte, att desse beslut äfven gälde för de frånvarande. Det är än i friskt minne, att så tillgick vid Skånska Roteringen, ehuru sammankomsten skedde inför LandshöfdingeEmbetet. Dessutom synes det mig vara angeläget, att ej någon Socknestämma må hållas utan föregången kungörelse derom från predikstol tre Söndagar å rad näst förr än den inträffar. Då kan en hvar få veta, hvarom fråga blifver, samt under tiden taga sine mått och steg. Jag är också ense med Herr Hjerta, att Socknestämmor helst böra hållas på bestämda tider; och då torde de icke behöfva så långt förut kungöras. Hvad jag sålunda haft äran yttra, torde få åtfölja återremissen. Grefve Cronhjelm: I anledning af Herr Cedersehjölds och Friherre Cederströms yttranden, ber jag endast att fa påminna derom, att då jag yrkat, att devid Socknestämmor frånvarande Ledamöter icke inåt - 246
Innan Utskottet går att besvara dessa anmärkningar, får Uiskottet vördsamt anföra, att, då Utskottet algaf sitt nu återremitterade Betänkande i närvarande ämne , ansåg Utskottet sig endast böra stodja sitt Utlåtande på sådana grunder , sorn enligt Utskottets tanka voro de lämpligaste för Rikets Allmänna Skogshushållning i allmänhet; och det var med iakttagande af denna synpunkt som Utskottet besvarade de remitterade Memorialen. Utskottet förmodade, att den regel, Utskottet da antog för sin åtgärd, . var Den 30 Juli> 1869 Var härvid den enda tjenliga, dels emedan möjligheten att kunna iakttaga tflla mångfal iga locala omständigheter, och föreskrifva stadganden, som för hvarje särskild ort eller provins äro passande, förutgätter en noga och speciel kännedom af dessa orter, hvilken endast genom infordrade underrättelser ifrän Länens Styrelse torde med erforderlig pålitlighet kunna erhållas, dels emedan Utskottet ansäg den redan beslutne Comitéen till Skogs-Ordningens öfverseende säkrast och bäst böra komma i tillfälle att inhämta särskilta orters olika fordringar och förhållanden , samt föreslå de jemkningar och förändringar i allmänna Skogs-Ordningen, sorn kunde finnas med omständigheterna mest öfverensstämmande, och hvarföre Utskottet äfven tillstyrkt Riksens Högloft. Ständer att genom un erdånig anmälan hos Kongl. Maj:t bereda denna Comi» tées skyndsamma organisation och verksamhet. Genom hvad nu blifvit anfördt tror Utskottet sig fullkomligt hafva ådagalaggt de skal som föranledt Utskottet, att hvarken i Betänkandet eller vid nu företaget besvarande af ofvanstående anmärkningar ingå i någon hufvudsaklig pröfning af de många yrkanden och påminnelser, hvilka , rörande olika provinsers Skogshushållning , blifvit framställde, samt att endast vidröra de frågor, som åsyfta ändring i allmänt gällande Skogsförfattningar.
Och Hedvigs melankoliska stunder intresserade henne särskildt, helst Valborg försäkrat henne, att de vittnade om en »storslagen men sönderrifven» natur. »Nåå Hedvig,» fortfor hon, »hur går det med appassionatan?» Der kom den tändande gnistan, men den var icke ovälkommen. »Jag kan inte spela den.» »Prat! Jag hörde ju första satsen i går, Det gick utmärkt, tyckte jag.» »Åh ja! Dunka på som alla de andra, det kan jag nog ... Men känna att Beethovens titansjäl slår sina djerfva vingslag öfver ens hufvud ... deri ligger det, ser du ... Nå så’nt kallar di för griller här uppe ... Och der på akademien kommer en liten gås, en liten fröken Andersson, Pettersson och spelar Beethoven med det smäktande uttrycket hos en pensionssnärta, som är kär i en bodbetjent ... Och hela auditoriet applåderar, som trogna pudlar. Usch ... men uttrycket för det stora brinnande hjertat, – ja det fattas tyvärr också mig.» »Men jag tycker, att om du öfvade.» »Öfning!» »Kära Sara,» inföll Valborg. »Bli inte ond, men du dömmer Hedvig alldeles för mycket en bourgeoise ... Uppöfva sin teknik, tror du verkligen, att ett sådant råd hjelper ett djupt sinnes missmod ... Nej då, nej då.» Här skakade den lilla seminaristen sina tunna lockar, så de som garnändar fladdrade kring det fadda, gråbleka ansigtet. Sara log i mjugg bakom sitt sticktyg, men Hedvig gick upp, kastade sig ner på pianostolen, anslog några begynnelseackord. »Nej, ni hör sjelf, det går inte här hemma ... det måste vara för trångt. Det är de stora kulturländernas horizont, som behöfs, der ute der det fins lif, lidelse, der kan den stora konsten finnas ... Konsten här hemma förekommer mig alltid som en fullblodsman på ett arbetsök ... För resten bara möjligheter ... Vet du Valborg, hvad som är det mest karakteristiska för Sverige, som jag till dato sett i Stockholm?»
Ali inkomst och således med Starens interesse öfVerensstärntner, men det på Kongl. Maj:t ankommer, att, i afseende på utländske Magter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, så skulle uti den till Kongl. Majrt i underdånighet derom afgående skrifvelse anhållas, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder icke ■allenast vidtaga alla de mått och steg, Kongl. Maj:t i afseende härpå finner med Ilandets bästa förenligt, utan jemnväl låta allmänligen kun. göra de jemnkningar, eller förändringar i den ■stadgade TullTarififen, eller ock införselförbud, hvartill utländske Magters bifall eller vägran, att ingå i en för Uandet nyttig reciprocitet kan föranleda , så väl i afseende å förhållandet med sjelfva handeln, som äfven livad angar heleller half-frihet för Utländska Fartyg, samt bestämmande af Skepps-umgälder m. m. Härvid har endast den skiljaktighet i en biomständighet uppstått, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ansett KonglMaj:ts Nådiga befattning i detta hänseende böra bero på ett af Riksens Höglofl, Ständer meddeladt uppdrag; men då denna framställning icke blifvit af de öfrige Respective RiksStånden biträdd, linner Utskottet sig för det närvarande sakna anledning att föreslå någon ändring i denna del, utan förmodar Utskottet sålunda vördsamligen, det Höglofl.
Visserligen finnas regementen vid hvilka vakansafgifterne äro bestämda att utgå till högre belopp, t. ex. vid den inom Westmanland förlagda del af Westmanlands Reg:te, hvarvid vakans-afgiften, efter 3:ne månader, som numret utan afgift få stå otillsatt, utgår med 3 R:dr 16 sk. i penningar; 5 tuspannmål; 3 lass hö; 80 Lii halm samt 3 stafrum ved, allt per är beräknadt. Men af denna olikhet syues mig en ytterligare Ben 4 J a n u a r i f. 111. 41 anledning upstå, att icke kunna antaga dessa vakans-afgifter såsom grund för legnings-afgiftens bestämmande. Det åliggande hvarifrån man önskar varda befriad är lika för alla, hvarföre äfven afgifterne på enahanda salt böra utgå. Att taga sådane vakans-afgifter till grund för' beräkningen, hvilka utgå i öfverensstämmelse med serskildta för tillfället ingångna öfverenskommelse!' och hvilka till beloppet äro högst olika, anser jag icke kanna ifrågakomma. Frih. Leijonhufvud har ytterligare föreslagit: att de af de legande erlagda afgifterne skulle ställas till Reg.-ts-Chefernes disposition, hvilka härföre skulle värfva manskap, sorn under 5 år ålåge alt undergå 14 dagars ärlig vapenöfning. Och anser Frilän att man ur detta manskap borde välja rekryter för regementene. Jag instämmer helt och hållet med Frih. Leijonhufvud deruti, att skola legokarlar Jinnas, böra de icke af de legande sjelfva utan af militärmyndigheterna anskaffas. Men jag anser deras tillvaro och den förökning i nummerär, som landtförsvaret genom dem skulle erhålla, helt och hållet obehöflig. Det är icke folk, som, i händelse af krig, fattas arméen. Af sednast afgifna nåd. propos. om Statsverket, bifogade Statsråds-prot. synes, att bevärings-manskapet är till dess förstärkande mer än tillräckligt. Det är deremot öfning för dem som finnas, hvilket bör åsyftas.
Representationen hört samma tomma ord utkastas utan motsvarande grund i verklighet eller skäl, som jag förut sett i trycksvärta, har jag omsider ansett mig pligtig att bryta tystnaden och framställa, huru förhållandet verkligen är med vårt försvar. Jag har dervid nödgats framlägga taflor, hvilka visserligen icke äro de ljusaste, och då jag äfven nu måste upprepa nödvändigheten af tillräckliga anslag för Utredningsdepartementet, på det beväringen må tryggas vid 1812 års löfte, går jag nu att omnämna beskaffenheten af vår bevärings beklädnad. Den är ganska dålig och sliten. Man har, i brist af medel, aldrig kunnat uppsätta ny beklädnad för ens en enda dass, utan nödgats lappa den gamla, så att beväringsynglingarna åtminstone varit skylda. Kapotterna äro så utslitna, att de nästan väcka löje, då man sätter dem emot dagen, och dessutom har brist på medel tvungit till den hushållning med dessa plagg, att de endast fått brukas vid vakter, oaktadt de ganska väl kunnat behöfvas äfven vid andra tillfällen. Hvad åter beträffar den öfriga delen af beklädnaden, är den icke blott högst dålig, utan derpå är tillika fullkomlig brist. Beväringsmanskapet är försakradt att åtnjuta lika beklädnad och utrustning som den öfriga armeen; likväl saknas för detsamma klädesbyxor, tschacots tn. m. Sådant är beväringens närvar, tillstånd; och det lärer icke kunna bestridas, att det är hardt för beväringen Deli G No väml) er f. m. 53 att se sig så vårdad. Det är sannt, att den blott historiskt känner landtviirnets öde; men den har sig likväl nogsamt bekant, huru förhållandet då var, och jag hemställer med hvad hansia dessa ynglingar skola börja sina vapenöfningar, dä de se sig så ringa aktade, att man icke ens vill bestå dem hela kläder att skyla sig-med.
be en total foftnabé.-fumma af omfrtng 340,000 9v:br, roara fabant, att betfatnma, å ena ftban närmaft motfroarar ^roarje billig forbran på tjenliga Syringé.-angaltcr, ocg å ben anbra för bet allmänna icfe mebföt görre än be för bcf)ofroet nöbroänbigafte utgifter, til! följb Ijroaraf ocf bet? -iS - ta görgng af Äongt. 9)?aj:t blifmit i STJabef gtllabt ocf> antaget; tuen begå bpggnabS; ocf> förbät.- tringé^anftaltcr, till t>iv>ilfa tillgångar inom titeln icfe finnas od) ide eller på annat fatt än genom färgilbt anflag lämpligen funna berebaS, i anfeenbe till bern» roibgräefthet, icfe möjligen på en gång funna företagas, utan för beraS fullborban en tib af tio år fpittS lämptigag funna begämmaS, lärer Äongl. 1Siaj:t nu enbaft i SRåbcr milja äga att galfroa beloppet af ofroanbe; förbe fumma, från od) meb ben npa ©taté.-rcgleringcn rotb benna 9eifSbag, må ronrba anroifabt.” ”SDegutom l)afma roäl äfmen följanbc bel)of blifmit uppgifne; nemligen: till uppf öp af äntcrvmärjor meb gehäng .
Utskotts Ledamot wald, uphörer han att wara Elecror och bör genast en annan as Bäukmännen mwäljas. §. 28- Skulle sräga om Jnstructionen upkomma för ett eller flere af de Utskott Regerings-Formen Utstakar elier as Riksens Ständer särskildt sättas, sa bör sadan sräga owilkorligcn wäcka» innan wal-listan till samma Utskott är »obruten, hwarefter någon öfwerläggning i sadant ämne ej ma företagas eller beslut fattas. §. 29. Haswer någon Hufwudman för en Ätt, sig wid Riksdagen amekna lätit, och ej pä satt här nedanföre stadgas Uti befattning bland Bänkmän, Electorer eller såsom Utskotts Ledamot inträdt, sa äger han frihet efter an« wälan hos Landt»Marska!ken och Polettens oflämnande till Riddarhus-Fiscalen, frän Riksdagen afresa. §- Z2. Haswer någon såsom Fuklmägtiq för annan Ätt sitt Säle a Riddarhuset intagit, den ma, sä wida han till Bänkman, Elector eller Utskotts Ledamot wald blifwit, icke fran Riksdagen afresa utan sädant styrkt laga sörfall, hwarom här nedanföre stadgas, hunkel Utl Ridderskapet och Ade«ns Plenum anmäla» bör och tile ständ om sä skäligt pröfwas, der till afresan lämna». Ledighet af 2 till högst z:ne weckors tid till enskilda angelägenheters bewakande mä likwäl enligt 79 § Ritt» dagö-Ordningen i alla händelser kunna lämnas en eller Den r6 December. högst 2ttie Ledamöter i Utfatt as Ordförande, same4 eller § Vänkmän eller Electorer af Landt-Mar, falken. § zr.
Så i följande tirad: » När den gyllne åldern kommer — menar han (hr Hedin) — då den siste latinaren blifvit, i enlighet med ett kändt uttryck om ett par andra potentater, hängd i den siste gammaldagspedagogens tarmar, då skola våra barn börja att studera historia, och detta skall tillgå så, att de skola läsa den gamle t. ex. den gamle angelsaxiske kyrkohistorikern Beda på grundspråket, i stället för att nu, såsom bedröfligen händer, i tionde eller tjugonde hand inhemta, huru det tillgick i Englands medeltidskyrka. Nu påstår visserligen malisen, att Beda hade den ovanan att skrifva på latin, han liksom så många andra som gifvit de vitnesbörd om medeltidens lärda forskning, hvilka våra lyckliga efterkommande skola uppbygga sig med; men kanske vi kunna hoppas, att det var så kallad » kökslatin », som medeltidsförfattarne visa sig ha begagnat, och mot detta torde hr Hedin icke hafva något att invända, om man blott slipper från det infama klassiska latinet. — För öfrigt våga vi den suppositionen, att äfven medeltidens skriftställare stundom förstodo att begagna Latiens tungomål enligt konstens regler; men detta förlåter kanske författaren, om blott det har skett under medeltiden, för hvilken han fattat en så brinnande kärlek. » Då Hedin till slut uppstält » reformvännernas bildningsideal », söndersliter rec. detta på det obarmhertigaste under förmenande, att » ett snustorrare bildningsideal än hr Hedins ligger icke inom möjlighetens gränser. » Till slut tror han sig hafva visat, att samme förf. med sin bevisning åstadkommit » en fullständig deductio en absurdum, icke rörande det förmenta herraväldet, utan just rörande vissa » reformvänners bildningsideal. Liksom Ahnfelts språk var raskt, pikant och lättläst, så bar hans arbete, äfven då det var som strängast, aldrig någon prägel af mödans tyngd; han förstod också att vinna och bruka skickliga biträden.
Sålunda uppförda skola ekonomibyggnaderna vid ett landtbruksinstitut äfven blifva af en generelare landtekonomisk nytta. Derigenom kan hos eleverne och lärjungarne bågen för en god stall-ordning i dess utsträcktare bemärkelse väckas, en rationel husdjursskötsel vid institutet möjliggöras, komparativa liih. till R. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 186$. utfodringsoch gödningsförsök tillvägabringas, m. un., och den nytta, som sålunda åstadkomma, ej allenast för den studerande ungdomen, utan afven för den landtbrukande allmänheten, skall i betydlig mån öka de goda frukter, som man af ett högre landtbruksinstitut har anspråk på att emotse. I sitt nuvarande skick höra institutets ladugårdsbyggnader till de sämsta, som vid någon större landtgård kunna uppvisas.» Anhållande, med stöd af hvad sålunda blifvit utaf revisorerne rörande vigten och nödvändigheten af nya ekonomibyggnaders uppförande vid Alnarp yltradt, Styrelsen i underdånighet, det Kongl. Majit måtte, alternativt med förut insända ritningar och förslag, underställa Rikets Ständers pröfning den planritning och det kostnadsförslag till ekouomibyggnad vid institutet, som nu till Kongl. Majit öfverlemnats. c) Stamholländeri-Styrelsens underdåniga memorial af den 4 sistlidne Juli, i fråga , om erforderliga anslag under nästa statsregleringsperiod för inrättande af nya samt förädling af redan befintliga stamholländerier, m. rn. Uti detta memorial omförmäles först, hurusom, då Stamholländeri-Styrelsen näst före sistlidne riksdags början, jemte framläggande af en öfversigt af stamholländeriernas dåvarande ställning samt plan för fortgången af åtgärderna till boskapsafvelns förbättring, hos Kongl.
Banco. Akademien anser otänkbart, att dessa kontanta försäljningar, äfven med förutsättning af några års förökadt anslag till ett fullständigare — 327 — inlösande af under tiden förekommande jordfynd, skulle kunna bereda en så betydlig fond, att, på sätt Revisorerne förmenat, alla statsanslag för ifrågavarande ändamål skulle blifva öfveiflödiga, helst Samlingarne, i den mån de blifva vetenskapligt ordnade och vinna större uppmärksamhet, äfven loide kräfva betydligare tillgångar, för att kunna hålla jemna steg med likartade stiftelser i andra länder. Under sådana förhållanden, skulle dessutom försäljningen blifva långt mindre fördelaktig, emedan det ständiga behofvet af kontanta medel till nya fynds inlösande ofta skulle nödga till försäljning , utan att Akademien skulle kunna afvakta och begagna endast de mest förmånliga tillfällen. Genom, en dylik anordning, skulle dessutom Akademiens tvenne tjenstemän nödgas hufvudsakligen använda sin tid och omtanke på handelsspekulationer, hvarigenom ingen eller obetydlig tid skulle återstå , för de rika materialiernas vetenskapliga undersökning och Samlingarnes behöriga ordnande. För att kunna bilda ett Museum, som uppfyller vetenskapens anspråk och bereder Fäderneslandet heder, anser Akademien således oundgängligen nödvändigt, att ett årligt och tillräckligt statsanslag alltid finnes alt tillgå för inlösen af de jordfynd, som inom landet anträffas, och att de dupletter, som härigenom uppkomma , må antingen genom utbyte eller, när fördelaktigt tillfälle erbjudes, genom kontant försäljning, kunna användas till anskaffande från utländska Samlingar och Mynthandlare, eller på auktioner, af sådana fornsaker och mynt, hvilka icke uti vår jord anträffas, men likväl äro oundgängliga till kompletterande af våra Samlingar och till förklarande af de föremål från forntiden, hvilka hos oss förekomma. Det remitterade utdraget af Rikets Ständers Revisorers Berättelse varder härjemte underdånigst återstäld.t; och Wiltcihets-, Historieoch Antiqvilets-Akademien framhärdar med djupaste vördnad , trohet och nit, Stormäktigste Allernådigsle Konung! Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, M.
Uti häröfver algifna, infordrade utlåtanden hafva, enligt hvad E. K. Maj:t uti Proposition till Rikets nu församlade Ständer af den 10 sisllidne April i nåder meddelat, E. K. Majlis Befallningshafvande i Hallands län gemensamt med Biskopen i Göteborgs stift, likasom Kammar-kollegium och Justitie-kanslers-embelet, enstämmigt afslyrkt bifall till hvad Rikets Ständer i ämnet beslutat, hvaremot ej mindre bemälda Läns-slyrelse och Biskop än ock Juslitie-kansleren, med afseende jemväl derå, all, vid väckta frågor om allmän reglering af förhållandena med de. Halländska kyrkohemmanen, de begge Statsmagterna och, när fråga åter varit huruvida eganderätten lill särskilda hemman tillhörde Kronan eller kyrkan, Kongl. Maj:t i Stats-Rådet, Högste Domstolen, Kammarkollegium och allmänna domstolar å föga skilda lider yttrat alldeles olika åsigter i delta ämne, rörande hvilket lärde forskare jemväl vore af skiljaktiga meningar, framställt särskilda förslag till ordnandet af förhållandet med dessa kyrkohemman. Och har E. K. Maj:t, efter öfvervägande af hvad härvid förekommit, i likhet med Rikets Ständer samt äfven Juslitie-kansleren, E. K. Majlis ofvanbemalde Befallningshafvande och Biskopen i Göteborgs stift, funnit vidtagande af åtgärder så väl lill förekommande af vidare tvister om Kronans ocb kyrkornas eganderält till ifrågavarande kyrkohemman, som ock till beredande af en på bestämda oföränderliga vilkor tryggad besittningsrätt lill samma hemman vara både i Statens, kyrkornas samt åboernes och arrendatorernes intresse af omständigheterna påkalladt, samt beträffande sältet för tillvägagåendet vid en sådan reglering, och enär, i anseende till giltigheten af de anmärkningar, Kammar-kollegium och alla öfriga vederbörande gjort emot hufvudsakliga delar af Rikets Ständers beslut, E. K.
En mellankommen motion ifrån BorgareSt. har vållat, att med sistnämnda betänkts afgifvande blifvit inom StatsUtsk. uppskjutet, och jag anhåller derför att det nu föredragna betänk, måtte hvila intilldess det andra af mig åberopade betänk, hinner inkomma. 11. o. Ad. beslöt alt StatsUlsk:s ifrågavar. utlåt, borde hvila intilldess det af Gr. Horn omtalade och i utlåt. N:o 516 äfven omnämnda utlåtande från StatsUtsk. kommer att föredragas. Vid förnyad föredragning af Stalsoch LagUtsk:ns den 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 191, i anledn. af väckt motion om rättighet för enskild man alt af Kronan njuta ersättning för medel, som embelseller tjensteman, till följd af uppbördsmannapligt eller verkställd utmätning, får om händer, men förskingrar, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. På begäran af Frih:ne Cederström, Jacob, och Cedarström, Thure, blef ånyo lagdt på bordel Statsoch LagUtskms den 5 dennes på bordet lagda betänk. K: o 16, i anledn. af väckt motion om fullständig granskning och ny redaction af ansvarighetslagen för R. St:s fullmäktige i Riksg.contoret. Ånyo föredrogs och lades till handlingarna Statsoch So D e ii 8 Maj e. m. LagUtsk:ns den 5 dennes på bordet lagda mera. N:o tgl, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o iiö. Vid förnyad föredragning, biföll R. o. Ad. BancoUlskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt. K:o 167, i anleda, af gjord hemställan ang:de förändring i lönevillkoren för bokliållarne vid Bancodiscontverket. Till pröfning företogs BancoUlsk:s den 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 168, öfver de inora Irenne RiksSt. gjorda anmärkmr vid Utsk:s betänk.
Det var detta bokhandelns egarinna kände, då hon betraktade sin kund, som trots allt väckte hennes intresse eller snarare hennes nyfikenhet; ty hela hans yttre, med dess för hans ställning ovanliga prydlighet, tycktes innebära en protest mot det tillstånd, hvari han befann sig, liksom det ännu i ruset sansade ansigtsuttrycket. Om man icke sett dessa glåmiga ögon och de allt för veka knäna, skulle man kunnat anse honom som ett mönster för en arbetare. Han begärde en liten läkarebok, hvilken mycket anlitas bland folket. Den låg framme på bordet, och då han fått den, började han med stor omständlighet bläddra och läsa, enligt böndernas vana, då de köpa böcker. Han var fullt medveten om att ha druckit för mycket, och i hvarje hans åtbörd röjde sig ett försök att dölja det. Han ville visa, att han både kunde tänka och tala, stå och gå, men den högtidliga försigtighet, hvarmed han utförde dessa konststycken, visade nogsamt hvilken ansträngning de kostade. Det hela skulle varit obeskrifligen komiskt, om endast mannen i sig sjelf haft ett mindre godt utseende. Som det nu var, verkade allt detta ännu pinsammare på henne, som såg honom. Hon var mindre rädd än hon skulle varit för en vanlig fyllbult, men det brott han begått mot sig sjelf syntes henne större. »Tror frun, att man kan ha någon nytta af den här boken?» frågade han och såg på henne. »Jag vet inte», svarade hon undvikande, »jag tror man gör klokare i att rådfråga en läkare.» »Jag har öst ut hundrakronevis på doktorer, och det har inte hjelpt ändå», sade han med en viss retlighet. Hon teg och önskade, att han ville gå. »Det är nog inte mycket med den här boken», återtog han efter en paus. »Det kan nog hända», medgaf hon i trött ton. »Men det är kanske tron som hjelper», tillade han med ett försök att vara skämtsam. Just som han såg på henne med ett leende, som skulle se slugt ut, kom han att taga ett ofrivilligt steg åt sidan. Han såg sig i en spegel och strök sitt skägg för att inbilla henne, det han utfört den plötsliga rörelsen med afsigt.