Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sala bergslags-intressenters infordrade yttrande samt jemväl för egen del sig i ämnet utlåtit, har Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 3 April 1852, enär bemälde intressenter förklarat sig icke vilja frånträda den disposition af Kronans omlörmälda räntor och utskylder, som genom särskilda Kongl, beslut blifvit dem tillförsäkrad, funnit det af bemälde kommitterade framställda förslag, angående Stats-verkets återvinnande utaf nyssberörde räntor och utskylder icke för närvarande till någon åtgärd föranleda. Ehuru således Kongl. Majit genom högstberörda Nådiga beslut förklarat 'den väckta frågan om indragning till stals-verket af de till Sala silfververk anslagna räntor, böra, i anseende till bergslags-intressenternas bestridande, för det dåvarande förfalla, anser Utskottet likväl att, sedan de af Kongl. Majit och Rikets Ständer beslutade grunder för en allmän skatteförenkling genom ofvanberörde kungörelse af den 11 Maj 1855, Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 86. 13 J ' * numera kommit till verkställighet, vid hvilket förhållande det synes billigt att räntegifvarne inom det s. k. Salbergs län må komma i åtnjutande af samma förmåner, sorn de skattskyldige inom öfriga delar af riket, — utgången af ofvannämnda fråga icke innefatta något hinder för att ånyo söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse med Sala silfververks delegare, hvarigenom de kunna af Kronan bekomma fullt motsvarande ersättning för värdet af ifrågavarande räntor, emot det att de skattskyldige förklaras berättigade att samma räntor, efter i allmänhet stadgade grunder, hädanefter till Kronan utgöra.
Om Frigg må nämnas, att ehuru hon är god maka, likasom hon också är öm moder, har hon dock ofta sin vilja för sig och gynnar andra gunstlingar bland människors barn än Oden. Hon ingriper gärna i sin makes befattning med folkens och samhällenas öden, och det har händt, att när ett folk, hvars motståndare haft Odens ynnest, vändt sig med böner till Frigg, hon förstått ställa det så, att Oden sett sig föranlåten att skänka hennes skyddslingar segern. Oden har berömt hennes förutseende och tystlåtna klokhet. Frigg har en syster Fulla, som är hennes förtrogna och förvarar hennes smycken. Fulla är nära vän till Nanna, Balders maka. Emedan Fulla är himladrottningens syster, bär hon, till tecken af sin värdighet, ett diadem. Asgard har många präktiga gudaborgar. Förnämst bland dem är Odens borg Valhall. Det namnet, som betyder »de på slagfälten kårades hall» hade borgen icke i begynnelsen, utan fick det under ofredens världsålder, sedan krig uppkommit i Midgard. Den kallas äfven Bilskirner1. Det närmaste området kring Valhall heter Gladsheim, och där växer lunden Glaser, »som står med gyllne löf utanför Odens portar». Vidsträckt och guldstrålande står Valhall på Gladsheims mark. Salen, där asagudarne samlas kring sin fader och där de kårade få säte kring dryckesborden, är bjälkad med spjutskaft, taklagd med silfversköldar och bonad med guldbrynjor och vapen. Valhall har 540 stockvärk och 540 portar, dessa så stora, att när en gång Ragnarökstriden kommer, skola genom hvarje port 800 einheriar (kårade hjältar) på en gång tåga ut. Och dock är det endast halfva antalet einheriar, som bor i Valhall; den andra hälften kåras af Fröja och bor hos henne. Einheriarne tillbringa sina dagar dels med fäster, vid hvilka sköna stridsdiser, valkyriorna, räcka dem de fyllda dryckeshornen, dels med stridslekar på Asgards slätter.
Bevillning. m. qv. m. qv. R:dr Runt. m. qv. m. qv. R:dr R:mt. m. qv. m. qv. R:dr R:mt. Landthandel och dess olägenheter. 37 Landthandeln bedrefs vid .1855 års slut af 100 handlande med betjening af 14 personer, oell erlades Tab. Litt. Ä. för sådan handel en bevillning af 1,437 R:dr 50 öre Runt. Sedan dess har de handlandes antal stigit i det förhållande, som tab. Litt. Ä utvisar; och bedrefs handeln med inoch utländska varor, enligt Idandelsordningen, hvarförutom en mängd hemmansägare kan antagas bedrifva mer och mindre handel med landtmannavaror, äfvensom med egna tillverkningar. Ehuru under qvinqvenniet få fartyg blifvit byggda, och oansedt flera af städernas fartyg förolyckats, kan det dock med skäl sägas, att sjöfarten och handeln under samma tid gått framåt. Handeln har förnämligast omfattat trädvaror, något jern, lärft och fiskvaror, hvilka senare dock till betydligaste delen afyttrats inom länet. Landthandeln är äfven förökad. Att i ett land af det omfång, som Westernorrlands län, der endast 2 städer och en köping finnas, denna handel är af behofvet påkallad, för att underlätta fyllandet af landtmannabehof, är naturligt, men der, såsom här är förhållandet, omogna ynglingar, utan erfarenhet, utan egna tillgångar och utan förstånd att drifva yrket, draga sig från jordbruket, som borde vara deras egentliga näring, och således undanhålla de egentliga landtmannanäringarne de krafter, som mera ändamålsenligt och mera nyttigt derå kunde och borde användas, medför ingen lycka eller trefnad för orten, utan tvärtom olycka, genom den lyx som utsprides och de bedrägerier den medförer. Lättheten att åtkomma betyg om ägande kunskaper och skicklighet, likasom lättheten att få socknenäinndens medgifvande för handelsrätts vinnande är af erfarenheten mer än tillräckligt känd, och en närmare förklaring af författningarne om denna handel vore af behofvet högeligen påkallad.
Och i alla fall luiru obetydligt förekommer ej della förmenta fel, jemfördt med den grymma orättvisa, som nu — i närvar, representationssätt — existerar emot en del medborgare, då af 2:ne kamrater af samma grad, vid samma reg:te, den ene, som aldrig ens tänkt på allmänna ärender, kan ega sjelfskrif ven representationsrätt, och den andra, som tilläfventyrs kan vara kamraten i alla afseenden öfverlägsen, ej eger ens rättighet att deltaga i val till representanter — eller den ene possesionaten, han må nu ”sitta på aldrig så liten måsse i Småland” eger rätt föra folkets talan, då hans granne, egaren af stora gods, ej eger att hvarken sjelf eller genom ombud få deltaga i de allmänna ärenderna. Men detta hörer till förslagets detaljer — jag vill vidare ej uppehålla II. o. Ad. med deras försvar, dä de under närvar, för hållande äro af mindre vigt. Jag vill nu vända mig lill den vigtigare delen — förslagets principer, de falla ej med förslaget. Jag ber först och främst få uptaga ett yttrande af Gr. Hamilton, som innebär den vigtigaste af alla principer, grundprincipen på hvilken alla de öfriga principerna i ett representationsförslag skola byggas. Hr Gr:n har nemi. sagt: ”Att valrätten ej tillkommer individen ur synpunkten af dess menskliga rättigheter, utan såsom representant af vissa samhällsintressen.” Om denna sats, som är afhandlad och kan afhandlas i oändlighet, skall jag ej ingå i någon vidlyftig deduktion. Jag tillåter mig endast framställa den frågan: Hvad menas väl med samhällsintressen, örn ej de olika verksamhetsspherer, inom hvilka menniskorna röra sig, de förrättningar, de arbeten, hvarmed de förvärfva sitt uppehälle, genom hvilka de eftersträfva att göra lifvet angenämt och lyckligt? Nå väl! äro då ej alla dessa förrättningar tillkomne för menniskan, såsom medel i hennes hand, och menniskan ej skapad såsom medel för vissa förrättningar ? Menniskan måste väl således vara hufvudföremålet, vara den vi sätta i första rummet — hennes förrättningar, samhällsintressena, i det andra?
Att loltegarnes antal borde uppgå lillminst 100, hvaraf 20 skulle hafva insatt minst i5,ooo R;dr hvardera, eller, efter ett annat förslag, 10 lottegare hafva hvardera minst 3o lottbref. 82:0 Att Lagbestämmelse saknades, huruvida lottbrefven kunna utmätas för gäld, samt säljas och gå i arf utan Bolagets tillåtelse. 34 §• 83:o Alt det i 1 mom. föreslagna stadgandet borde blifva generelt för både Actie-Bank och solidarisk Bank, och af sådan lydelse, "alt Briken - Bancooch Lag-Utskotlens Utlåtande N.o 4- 9 ken borde, minst i månad innan sedlar utgifvas, låta i Rättens inleckningsprotocoll intaga samt i allmänna tidningarne tillkännagifva Bankens öppnande, samt offentliggöra Bolagsreglorna och Ullåningsreglementet.” a5 §. 84to Att, äfven af solidarisk Bank, nedsältningen borde ske i allmän vård, såsom i 19 §. blifvit angående Actie-Bank föreslaget. 26 §. 85:o Att stadgandet om inrättande af Bankafdelningar syntes böra utgå, såsom dels öfverflödigt, dels ock genom den vidsträckta autorisation, som detsamma innefattade, tilläfventyrs skadligt och hinderligt för andra Bankers uppkomst. 86:0 Det rättigheten att hafva Filialcontor icke borde uteslutande förbehållas solidariska Banker, utan äfven tillkomma Actie-Bank. 87:0 Att ifrågavarande Afdelningar eller Filialcontor alldeles icke borde få inrättas, utan hellre Banker tillåtas med mindre grundfond, än nu blifvit föreslaget. 27 §■ 88:0 Att credilsedelns minimivalenr för solidarisk Bank måtte bestämmas, efter derom uppgifne olika föislag, till 20 R:Jr, 10 R:Jr, 5 R:dr och 3 R:dr, eller ”lill något visst belopp öfver 2 R:dr” courant. Mera i allmänhet. 89:0
Uti det yttre rummet af de två, hvilka jemte ett högst litet kök, numera utgjorde Fru Aldéns boning, satt hon en morgon i slutet af Februari månad 1815, vid det grofva ekebordet, emellan sina bägge döttrar. En tarflig frukost stod framför dem, men den var orörd, och tårar rullade då och då utåt Moderns bleka, redan skrynklade kinder, under det hennes milda, sorgsna blick hvilade än på det ena, än på det andra af hennes barn. Ingen af dessa gret. Hedda den yngre dottern, en vacker, icke fullt sextonårig Tärna talade mycket, och sökte genom muntra infall förströ sin Mor – hennes oroliga, konstlade glädtighet stämde dock illa öfverens med hennes förgråtna utseende, och slutligen stannade hon midt i en lång uppmaning till Modren att icke gråta – emedan Margreta annars kunde blifva egenkär och tro dem vara ledsna derföre att hon var stygg och for ifrån dem – då klockan hördes slå åtta i stadskyrketornet. „Kan det redan vara så sent“ sade nu den unga tröstarinnan, och glömmande slutet af sitt tal, brast hon i högljudt gråt. Vid hörandet af det första klockslaget hade Margareta Aldén blifvit mycket blek; ett onämnbart uttryck flög öfver hennes anletsdrag, hvilka icke buro spår efter tårar, hon stod upp, lemnade rummet – återkom snart resklädd och gick bort till sin Moder, som tillika med Hedda, under hennes korta frånvaro, suttit liksom förstenad. „Farväl min goda Mamma“ sade hon med dof stämma och fattade Moderns hand. Fru Aldén reste sig till hälften upp från stolen, men sjönk åter ned derpå, slutande dottren i sin famn. Intet ljud, icke ens en snyftning hördes i rummet. Det var den svåraste stund Familjen genomlefvat, sedan Fru Aldén blifvit Änka och döttrarne faderlösa. Sedan Margareta tagit afsked af sin Mor, närmade hon sig till Hedda, som kastade sig högt gråtande i hennes armar, och betäckte systerns hand med kyssar. „Inbilla dig icke“ utropade derpå den lifliga Flickan „att du här „skall säga mig Farväl. Det är längesedan „Mamma lofvade, att jag skulle få följa dig „till vagnen.“
Majrts höga la medling hos vederbörande, Landshöfdingen måtte beredas anstånd med krafvel för de öfrige ersättningsposterne intill Rikets Ständers sammankomst, dels sedermera, uti en den 24 Februarii 1829 ingifven underdånig skrift, uppgifvit de skuldposter, för hvilka Landshöfdingen ansåge sig föranlåten begära eltergift, samt dervid, med åberopande af anmärkningspunkterne N:ris i och 10 mom. 1 och 2, efter afdrag från sistnämnde arne poster af de redan å Lands-Cancelliet godfgjörde räntor och omkostnader, upptagit under titel: "Rikets Ständers Bank”., en summa af 3,ioo: 47 ö; att Kongl. Maj:t uti derefter aflåten Nådig Skrifvelse af "den ro April 1829 Rikets då församlade Ständer öfverlemna t, att, genom bifall till Landshöfdingen af Wingårds i förrberörde afseende gjorde anhållan, bereda honom lindring i dess af en underlydande tjenstemans bedrägliga förhållande förorsakade olyckliga belägenhet; samt att Rikets Ständer, efter deras sammansatt!) Sprtsoch Banco-Ulskotts hörande, tili svar härå, uti underdånig Skrifvelse af Februarii månad i83a> (se Bih. lill Riks-Slåndens Fröt. io Sami. 2 Bandet N:o 338 pag. 2i5j) yttrat: ’’det Landshöfdingen ''af Wingård, så vida Iian visade sig inom fern år derefter hafva till ful”lo betalt de genom ofvanberörde Nådiga Utslag fastställde ersättningsbe”lopp åt enskilde och sådane publike Cassör, hvilka icke slå under Rikets ”Ständers disposition, matte njuta befrielse från allt ersättningsansvar för de ”Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor, Slals-Contoret, General-Tull”Styrelsen samt Banco-Disconten genom omförmälde Nådiga Utslag tiller”kände medel, utgörande, enligt Kongl. Maj:ts aflåtne Nådiga Skrifvelse i äraJ’net, jemförd med den utaf Landshöfdingen af Wingård Jemnade specifice”rade uppgiften, en sammanlagd summa af B:co R:dr 29,0041 41 11, °befräknade de upplnpne räntorne.”
Pröfvar Rätten skäl vara att omyndigheten förlänga, läte det då i allmänna tidningarne tre gånger kungöras. Ej må den anmälan nu sagd är ske tidigare, än uti sista året af omyndighelsåldern. Vill den, hvars omyndighet förlängd blifvit, sedan han eller hon till myndiga år kommit, från förmyndarevård fri vara, söke derom Rätten. 6 §. Finnes myndig person för uppenbart slöseri, eller annan orsak, oförmögen att sin egendom vårda; då ege Rätten, på anmälan af föräldrar eller fränder, den person under förmyndare ställa; och läte det i allmänna tidningarne tre gånger kungöras;” samt af Friherre von Döbeln, att 4 § i 19 Cap. Ärfda-Balken vore i flera hänseenden ofullständig; i anledning hvaraf motionären yrkat, alt, genom en deröfver meddelad förklaring, måtte bestämrtias: ”att ej någon må af de i samma § omnämnde orsaker eller vanvett, slöseri m. m. ställas under förmyndare-inseende, innan dessa förhållanden blifvit vid vederbörlig
Nå, de sade nej först, ty de voro just ej i sitt glada konstnärslynne, men då hon kostat på dem ännu ett par leenden, kunde de ej stå emot henne. Och de gingo ut till lasset och packade upp sina trikådräkter. Då de voro färdiga, och då den blinde blifvit tillkallad, valde Ingrid plats för föreställningen. Hon ville ej, att de skulle visa sig på gårdsplanen, utan förde dem in i gästgifvargårdens trädgård. Ty det fanns en trädgård vid gästgifvargården. Det mesta var nog nakna kryddsängar, där ännu ingenting kommit upp, men här och där stod ett blommande äppelträd. Och Ingrid sade, att hon ville se dem uppträda just under ett af de blommande äppelträden. Ett par drängar och pigor kommo springande, då de hörde fiolen, så att de fingo en smula publik. Men det bar dock emot för herr och fru Blomgren att uppträda. Hon, Ingrid begärde för mycket af dem. De voro alldeles för bedröfvade. Och en olycka var det, att Ingrid fört dem öfver till trädgårdssidan. Det var ditåt gästrumsfönstren vette, och det hade hon väl ej tänkt på. Fru Blomgren var nära att springa sin väg, då hon hörde ett fönster häftigt öppnas i ett af gästrummen. Tänk om dåren skulle ha hört musiken, och tänk om han skulle hoppa ut genom fönstret och komma ned till dem! Men fru Blomgren lugnade sig, då hon såg hvem som stod i fönstret. Det var en ung man med angenämt yttre. Han var i skjortärmarna, men alldeles ordentligt klädd för öfrigt. Blicken var lugn, läpparna smålogo, och med handen strök han håret upp ur pannan. Herr Blomgren arbetade och var så inne i föreställningen, att han ingenting märkte. Fru Blomgren, som ej hade annat att göra än att kasta slängkyssar, kunde ge akt på allting. Var det ej märkvärdigt hur detta Ingridsbarnet med ens hade strålat upp? Ögonen lyste på henne som aldrig förr, och ansiktet hade blifvit så hvitt, att det riktigt sken. Och all den där strålglansen vände sig mot honom däruppe i fönstret. Han besinnade sig ej länge, han steg upp på fönsterbrädet och hoppade ned till dem.
Dessa anmärkningar har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru förslaget ej uttryckligen uppräknar alla de inrättningar, för hvars bedrifvande förlag, med den rätt \ § utstakar, skulle kunna gifvas, lärer man, vid uppkommande frågor, ej blifva villrådig derom, huruvida en uppgifven inrättning är af den art, som förslaget alser. Att de i omedelbart sammanhang med jordbruksnäringen stående anstalter ej till berörda art kunna hänföras, synes vara temligen klart; och om än hos någon, vid lagtolkning ovan, tvifvelsmål i denna del kan uppstå, föreställer sig dock ej Utskottet möjligheten, att någon domare stannar i förlägenhet härutinnan. Likasom gällande lagstiftning har förslaget afseende å serskilda för sig oberoende inrättningar, hvilka till bergsbruk, fabrik eller verkstad kunna hänföras. Men då förslaget har lill föremål att blifva en allmän lag, har det äfven varit nödigt alt i omförmäld» hänseende blott angifva en allmän regel. Eljest skulle man blifva nödsakad att, för hvarje uppkommande industri, som är af den beskaffenhet att den, med bibehållande af antagna grundsatser, bör njuta lill godo fördelarna af förlagsrätten, stifta en ny lag; och derigenom råkade man åter i samma olägenhet som hittills, eller att i spridda sladganden finna en lagstiftning, sorn alser samma förhållanden och hvilar pä samina princip. Då förslaget i 1 § tydligen utsätter, att förmånsrätt ej eger rum i annan lösegendom än den, som till bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen hörer, synes härmed äfven vara angifven en tillfyllestgörande ledning för bedömande af de tvister, s m kunna uppstå angående den egendom, hvilken förlagsinteckningen omfattar. All närmare specifikation är ej allenast onödig, än äfven omöjlig. Hittills har man hjelpt sig fram t hy förutan, och Utskottet förmodar, att så äfven skall blifva förhållandet framdeles. Är meningen med anmärkningen i denna del, att förekomma tvister, fruktar Utskottet att föreslagna medlet ej är fullt tillräckligt.
Vettenskapens användande på industrien är det som verkat den sednare tidens jättelika framgående till slägtets materiella förkofran, och ingen lärd harproductivare än Berzelius nedstigit ifrån Den 29 Februari e. m. vettenskapens abstractioner, för ali äfven i elen praktiska sfei eit~alst'ra gagn. Den högre vettenskapliga hildning, sorn nu utmärker våra pharmaceuler, och den chcniiska grundlighet, som hos oss blifvit ett villkor för ernåendet af med. doclors-graden, äro följder af Berzelii outtröttliga omsorger. Lika tacksamt som allmänt erkännes hans väsendtliga andel i bildandet och förkofrandel af Carolinska Medico-chirurgiska Institutet, och Svenska Läkare-sällskapet. Och våra bergverk! i hvilka förbindelser lill Berzelius stå de icke för så många teckniska framsteg, och specielt för hans bidragande vid frambringandet och ordnandet af bergsskolan i Fahlun! — Och åkerbruket! — så visst det behöfver chemi, så visst idkas det väl, i den man det lyssnar lill cbemiens råd. Hvem har, som lärare, verkat kraftigare och oegennyltigare än Berzelius? Af sin knappa lön har han icke allenast påkostat och underhållit sitt laboratorium, utan derjemte tillåtit Svenske och utländske unge ehemister och vetenskapsman alt derstädes kostnadsfritt, under hans ledning, förkofra sig medelst undersökningar och laboralioner. — Sålunda räknar Europa, utom Sverige, törner och mindre utmärkta ehemister, utgångna ifrån Berzelii, af honom sjelf underhållna, laboratorium, och tackande hans oegennyttiga handledning för den vettenskapliga rang, lill hvilken de nått.
Begäret att vinna går så långt, att en vara, såsom rå bomull, hvilken är värd 16 eller 18 sk. f?, och hvarför tullen är bestämd till 6 rist. f?, älven tull försnillas, såsom jag skulle med exempel kunna ådagalägga. Om än försäkringsinrättningar för lurendrejerier äfvensom signaler till deras befordrande skulle finnas så är det likväl möjligt alt till betydlig del hindra dem, på sätt förhållandet under choleja-liden tillräckligt bevisar. Hvarföre stego då väta fabriker? Jo, emedan de fingo afsättning. Hvarföre hogo de afsättning? Derföre att både tullförsnillningar och lurendrejerier förhindrades genom de lill cholerans afhålhmde vidtagna anstalter. Hade de kunnat med detsamma stilla den politiska sjukdom, som ligger uti ifver» att för godt köp på utländskt kram, i några år, undergräfva egna medborgare för mångfa11eliga år, så hade dessa anstalter varit ännu gagneligare. Om vi nu skulle använda flottans mindre fartyg till kryssning vid våra kuster mot tullförsnillare och lurendrejare, likasom vi gjorde för att afhålla cholerans inträngande, så skulle den olofliga införselns förhindrande troligen lyckas lika bra sorn förra gången. Ett sådant företag vore sina pen-, pingar väl värdi. Dels finge flottans manskap ett tillfälle qlt öfva sig till sjöss, hvilket det eljest för bristande medel Saknar, pcb dels finge tullen en större uppbörd. Det är bekant, att Sverige, — och man räknar oss det måhända till förtjenst — betalar sin tullstat mindre än andra nationer göra. Så t. ex. kostar hela vår tullstat blott 56o,ooo ridr, då Norriges kostar 624,000 ridr, ehuru vår befolkning är 2 och en half gång så stor som Norriges. Det torde således icke vara pr vägen att betala vår tullbevakning något mera och hafva något större gagn deraf. En tillfällig orsak till vanvärden är bristande afsättning i de länder, som tillverka i stort.
Vid föredragning af Expeditions-Utskottets förslag, JM 169, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 8:de Hnfvudtitel, godkändes förslaget jemte dervid fogade tabeller mod den förändring, att det å tabellen litt. D. upptagna reservationsanslag af 30,000 R:dr till löneförbättring åt komministrar, kapellpredikanter m. fl. derifrån borttogs och öfverflyttades till tabellen litt. C.; och skulle såväl nämnde tabeller, som ock den i sjelfva skrifvelseförslaget förekommande slutsumma i enlighet härmed rättas. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Memorialer och Utlåtande: JM 225, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret, angående det till Lidaåns upprensning beviljade lån samt om anslaget till Nationalmuseibyggnadens inredning, m. m. Bifölls. JM 229, i anledning af erhållen återremiss å Memorialet, JM 200, med förslag till de stadganden angående Riksgälds-kontorets skulder och fordringar, som böra införas i det nya reglementet för detta verk. Med gillande af hvad Utskottet i detta Utlåtande anfört godkände Ridderskapet och Adeln den i Memorialet JM 200 föreslagna lydelsen för §§ 5, 10, 11 och 76. 748 Prot.-Utdrag den 20 November 1863. JM 230, med förslag till stadganden i Riksgälds—kontorets reglemente, angående detta verks inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsmed flera medel, äfvensom rörande Riksgälds-kontorets styrelse och den vid kontoret anställda betjening. De föreslagna reglementsparagraferna godkändes endast med den förändring, att det i § 2S4 på två ställen förekommande ordet Direktörer utbyttes emot ordet Styrelseledamöter. Ni 231, med förslag till pensionsstat vid Riksgälds-kontoret äfvensom expektansstat vid f. d. Geueral-assistans-kontoret.