Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bättre och ändamälsenligare vore det, att lägga presterua denna sak allvarligen på hjertat och samvetet och anförtro den, genom kraftiga föreställningar om dess vigt, åt församlingens böner och förböner; än att framlocka en falsk villighet, hvilken i sin blindhet, liksom med en snara, störtas i förderfvet. Den, som motvilligt afhåller sig från nattvarden, vare sig längre eller kortare tid, han är ej någon kristen, så länge han så gör; härpå behöfves ingen lag. Och han blir ej någon kristen blott derföre, att han går till nattvarden; den, som villigt går ovärdig till nattvarden, är lika mycket okristen, som den, som motvilligt håller sig derifrån; hvartill tjenar då en sådan lag? På grund af allt detta, och med åberopande af det jag förgäfves yttrade vid förra riksdagen, får jag nu ånyo på det allvarligaste lägga denna sak Rikets nu församlade Ständer på hjertat, och vördsamt förnya mitt förslag: l:o. Att alla lagbestämmelser, så väl 11 Kap. 2 § Kyrkolagen, om den heliga nattvardens begående, som sådana, hvilka göra timliga förmåner och rättigheter eller timliga olägenheter och förluster beroende af den heliga nattvardens begagnande, mätte upphäfvas; 2:o. Att prestbetyg ej må innefatta något meddelande om nattvardens bruk, utan blott om kristendomskunskap och vandel; 5:o. Att, i de (ali, der nattvardsbetyg erfordrats för edgång, gäller härefter förnyadt betyg om kristendomskunskap; 4:o. Att all ungdom omkring 14 års ålder skall af presten undervisas i kristendomen minst 2:ne år, men längre, om han pröfvar sådant nöliih. till R. St.
I öfverensstämmelse med det uppdrag, respektive Komitéen behagat anförtro mig, kommer personaleller handets-kredil-lagstiftningen att utgöra egentliga föremålet för denna uppsats: ett fält tillräckligt vidsträckt för forskning och begrundande, Ämnadt mera att utgöra föremål för en diskussion, än att anse såsom en afhandling, är utlåtandet i vissa delar måhända alltför begränsadt. Bristande kunskaper och en af enskilda göromål upptagen tid torde vördsamt få åberopas till vinnande af ett vänligt öfverseende med dess många fel och ofullkomligheter. En varm och fast öfvertygelse om ärendets stora allmänna vigt, en djup undersåtlig tacksamhet till den regering, som upptagit detsamma, bland de många, som utgöra programmet för Dess landsfaderliga verksamhet, hafva uppmanat till ett öppet och oförstäldt uttalande af sådana sanningar, hvaraf ämnets utredning är beroende, och till uppdagande af flydda tiders misstag och förvillelser. Kredit-lagarnes förbättring är ett erkändt behof; allmänna rösten, landets närings-förhållanden hafva länge påkallat dem. Anspråkslöst och förtroendefullt öfverlemnas det ringa arbetet till' respektive Komitéens granskning, för att till sina grundsatser 'antagas, eller för att utbytas af andra, möra öfverensstämmande med fäderneslandets gagn och rättvisa fordringar. Real-kredilen i sin dubbla egenskap af säkerhet i lös eller fast pant, det egentliiga hypotheket, är äfven den af stort inflytande på landets väl, men den är till sin natur alldeles skiljd från handcls-kredilén; och de förändringar som, beträffande densamma, böra ifrågakomma, kunna verkställas fullkomligen oberoende, och med särskildt fästadt afseende på dess fordringar, till undvikande af svårare skakningar vid återgång från möjligen oriktiga grundsatser till det mål, som bör eftersträfvas: den fasta egendomens största möjliga successiva frigörande från de skuldbördor, som beklagligen alltför mycket trycka den. Betänksamhet, varsamhet, uppmärksamhet på förhållandena, sådana de nu äro och hvilka Staten i viss mån sjelf inledt och framkallat, äro här lika mycket af nödvändighet som af sträng rättvisa påkallade. Staten sjelf kan det minst vara tilllåtet att våldsamt förtrampa anspråk, som den sjelf fostrat. Vid tillämpningen af rik - kongl. Maj:ls Nåd.
Ständer hafva blifvit väckte åtskilliga förslag om beviljande af anslag till uppförande af ett lärohus i Falun, och inhemtas af de i detta afseende gjorda framställningarne hufvudsakligen, hurusom vid sistförflutna riksdag, med anledning af den i Falun förut befintliga lärdomsskolans utvidgning till fullständigt högre elementarläroverk, och då den gamla skollokalen, som för sitt bristfälliga skick längesedan blifvit utdömd, genom lärjungarnes ständigt ökade antal blifvit alldeles otillräcklig, hos Rikets Ständer väcktes fråga om erhållande af ett statsanslag till ny läroverksbyggnad derstädes, hvarvid, på grund af en genom enskild persons försorg uppgjord ritning med kostnadsförslag, 88,000 R:dr antogos såsom det behöfiiga beloppet. Denna ritning remitterades till Ofver-intendents-embetet, som lät upprätta ny ritning och kostnadsförslag, slutande med i det närmaste enahanda summa, hvarefter, sedan ifrågasatt blifvit, huruvida ej Westerås stifts byggnadskassa vore i tillfälle att i någon mån bidraga till kostnaden af det föreslagna nya lärohuset, hvaraf läroverket i Falun ansågs vara i stort behof, infordrats utdrag af hufvudredogörelsen öfver Westerås Konsistorii kassor och fonder för år 1859, deraf inhemtades att tillgången i nämnde stifts byggnadskassa vid slutet af samma år belöpte sig till något mer än 49,000 R:dr. Då det antogs att af denna behållning åtminstone 44,000 Ridr vore för ändamålet påräkneliga, blef derpå återstoden i det äskade beloppet eller 44,000 R:dr såsom anslag för en gång af Rikets Ständer i omförmälda afseende beviljad.
Och så är unga flickor så ömtåliga, åtminstone somliga af dem, de kan föra upp hvilket bålvärk som hälst för att skydda sin känsla för obehöriga blickar. Kanske hon bara förställde sig ändå? NIONDE KAPITLET. (Som bara blir ett halft). Svåra Plikter. Litet af hvarje. Ett gement Attentat. Garfvaren tar lifvet af mig, det är hvad han gör! Han är här morgon, middag och kväll, och att jag slipper honom om nätterna, anser jag vara en riktig tur! Och det bara därför, att han orkar dunka bräde fyra timmar å rad, så både Ruffen och brickorna hoppar i kapp! Ja, det säger jag, att af alla en hustrus plikter är ingen så kinkig som den att veta hur mycket hon har rätt att afsky sin mans vänner, och hur hon ska kunna hitta på något kraftigt medel att visa sina känslor utan att upplysa den som sig icke vederbör. Som till exempel nu jag och garfvaren! Jag ser sötsur ut, jag ser helsur ut, jag kniper på läpparna, jag säger: »Kors! Fabrikören här nu igen!» Jag säger: »Ruffen lilla, maten kallnar alldeles! Eller: »ska vi vänta ändå längre med maten? Jag säger: »Gustaf lilla, du hindrar fabrikören att gå hem till middagen!» (Han är inte gift det odjuret). Jag säger: »Vi har ett sådant rysligt stök i dag.» Ingenting biter på den! Han är en fullkomlig rinosirus i fråga om finkänslighet! »Dunk, dunk, dunk», är det enda svar jag får, eller också bjuder sig kvar, hvilket händer ofta! Jag skulle djupt förakta mig, om jag någonsin gaf honom mat som han tycker om, och lika affabel är jag, när jag räcker fram karotterna, som en kvastkäpp. Men det rör honom inte en smul. Gustaf och han kastar i sig maten i kapp och så: »Dunk, dunk, dunk» igen! I går stod jag inte ut längre, utan tog mig ett litet samtal med Ruffen om saken. »Att du vill spela med en så erkändt dålig karl, Ruffen lilla», sa jag. »I bräde är han bra, hm, hm!»
St. skulle besluta att tillerkänna privathankerne rättighet att assignera pä Riksbanken, så kan jag icke annat än anse, alt det skulle vara alldeles orimligt alt fordra en så stor teckningssumma och en sådan mängd aetieägare, hvarföre jag skulle vilja föreslå alt, i denna § stadgades, att till stiftande af bankbolag erfordras minst 20 namngifne delägare, med en teckningssumma af minst 500,000 r:dr r:gs. 3, 4, 5 och 6 §§, äfvensom deu 7, hvaruti blott ordställningen behöfver något förändras, äro af PresteSl. antagna sådane, som de befinnas uti de förenade Utsk:ns förslag, och fordra ganska få modeficalioner. Jag vill derföre icke uppehålla mig vid dem. Men i 8 § har PrcsteSt. fattat ett helt annat beslut, än det, hvartill de förenade Utskm kommit. Del är ungefärligen af följande lydelse: ”Ej må af enskild hank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än invisningnr på R. Sl:s Rank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, eller ock depositionsbevis, ställde på viss person eller ordres” etc. Detta är den hufvudsakligaste skiljaktigheten. Vidare komma vi till den 9 §, hvaruti Utskm stadgat till huru stort belopp creditsedlar och invisningnr å Riksbanken kunde få ulgifvas, och PresteSt. åter föreskrifvit till huru stort belopp assiguationer a Riksbanken skulle fä utfärdas jemte villkoren dervid. Den 9 § skulle, efter det förslag jag autvdt, få följande lydelse: Enskild hank äger att till sin lånerörelses bedrifvande på R. St:s Bank utfärda invisningnr å 500, 100, 50 och 10 r:dr b:eo, hvartill R.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag om bifall till hvad Utsk. i denna punkt af utlåt, föreslagit. Hr Tham, Wolrath: Emellan gamla passevolancefonden och den nuvar. finnes en betydlig skillnad. Den närvar. har tillkommit genom R. St:s af K. M. sanctionerade beslut, som tydligen bestämmer, att densamma af R. St. skall skall granskas; men med den gamla hafva R. St. icke haft att sig befatta, emedan den är tillkommen genom ett enskildt contract emellan K. M. å ena sidan samt rustoch rotehållarne å andra sidan. Jag kan således icke finna, att, derföre, alt Regeringen vid slutet af contractet åstadkommit en besparing, sådant kan förändra cassans natur. Var fonden förut icke underkastad R. St:s granskning, kan ej heller behållningen derå vara det, helst jag skulle förmoda, att, om i stället för behållning en brist ixade uppstått, R. St. ingalunda skulle velat ersätta densamma. Men vore nu R. St. icke skyldiga att godtgöra bristen, hvilket jag medgifver, så tror jag, att R. St. icke heller böra befatta sig med öfverskottet. Att här säga, att StatsUtsk. och R. St:s Revisorer äro olika, måtte vara ett missförstående af Reg.F., ty jag tror, att med samma rätt, som R. Sits Revisorer granska, med samma rätt sker denna granskning af R. St. och deras StatsUtsk.; och jag skulle förmoda, att, då K. M. icke funnit skäl att bifalla revisorernas granskning, K. M. icke bifaller en sådan granskning, ehuru StatsUtsk. stege fram med anhållan derom. Jag skulle dessutom mycket förundra mig, om StatsUtsk. företagit sig att bland statens tillgångar beräkna en cassa, som ej är statsmedel, emedan en brist derigenom kunde uppkomma, enär R. M. icke lemnat sitt bifall dertill.
Trop. till R, St. 1847. för är 1843 t:r . 15,240 15,484. 15,639. Transport Varande tillökningen i spanmål föranledd deraf, att, vid nya arrendens uppgörande, penningarna till det mesta förvandlats uti spanmål, i följd hvaraf denna inkomst-titel nu torde hunna upptagas i penningar lill. R:dr 25,000: och i spanmål lill 16,000 tunnor, å 6 R:dr . 96,000: 6:o Silfver-tionde, myntarélön och slagskatt, kalkulerad vid 1845 års statsreglering till 10,000 R:dr, har utgjort i medeltal för åren 1841—45 R:dr 10,156; och beräkningen af denna inkomst bibehålies alltså vid 7:o Koppar-räntan: Under förutsättning, att Rikets Ständer bifalla den af Kongl. Maj:t uti särskild nådig proposition af denna dag gjorda framställning om nedsättning i den för koppartillverkningen vid stora kopparberget utgående ränta ifrån hvart 10:de till hvart 30:de skeppund, emot upphörande af vissa bergslaget förunnade särskilda förmåner, samt på de skäl i öfrigt, som finnas utvecklade uti bifogade protokoll öfver finans-ärenden för den 9 innevarande månad, föreslår Kongl. Maj:t koppar-afradens beräkning lill 220 skeppund, med ett värde, efter 130 R:dr skeppundet, af 8:o Tiondeoch hammarskattsjern; Vid sista riksdag blef, i följd af afgiftens då beslutade nedsättning lill hälften, den förstnämnda intraden, eller tionde-tack jernet, beräknad till endast 8,000 skeppund, med ett värde, efter 5 R:dr skeppundet, af 40,000 R:dr. Denna inkomst, som under åren 1841 -—44 i medeltal utgjorde 17,000 skeppund, inskränkte sig år 1845, med hvilket år nedsättningen vidtog, till 7,515 skeppund, men har deremot nasti idet år uppgått till 8,600 skeppund. Kongl.
Såsom Ordf. i Bevilln.Utsk., anhåller jag, att detta betänk, mätte nu af R. o. Ad. till afgörande företagas, helst det redan är, såsom jag vet, helt och hållet afgjordt af BondeSt. och, såsom jag förmodar, äfven af BorgareSt., och då således ett upskof af 11. o. Ad. endast skulle föranleda lill att Ulsk. finge vänta pä de återremisser, som icke torde kunna undvikas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: För egen del är jag oförhindrad att denna e. m. deltaga i öfverläggning om allmänna bevilln:n; men jag skulle tro, att dä saken är af den vidlyftighet, som hvar och en vet, sä vore det bättre alt behandla ärendet i ett sammanhang, än alt företaga en elei deraf i afton och återstoden några dagar härefter. De öfriga på föredragn:s-listan upförda målen äro obetydliga, men det synes mig just vara ett skäl, alt företaga den i e. m.. på det vi kunna sluta tidigt, emedan det är Böndagsafton. Att då hälla länge på med Be v i 11 n :s-förord n i n ge n vore föga öfverensstämmande med förfall ningarnes föreskrift om Sabbathens helgd. Skall likväl plenum hållas i e. m., så önskar jag mig åtminstone att det må blifva så kort som möjligt. Frih. Cederström, Bud. Jag måste för min del så mycket mera instämma i Hr Aminoffs framställning, sorn jag icke kan tro, att R. o. Ad:s ledamöter underlåtit genomläsa K. M:s serskildt utfärdade Böndagsplakat; man lärer väl ej i rak strid med detta nåd. upmanande till en allvarlig beredelse för Böndagens värdiga firning, sysselsätta sig med det mest materiella och verldsliga ämne långt in pä lördagsnatten, hvilket troligen hlefve nödvändigt, så vida nemi. Bevilln:sUtsk:s betänk., som är ganska vidlyftigt oell innefattande en mängd punkter, skulle kunna varda genomgånget.
Exemplet är redan gifvet vid de skolor för utbildande af tjenariiinor, som här och hvar i vårt land inrättats, af hvilka de flesta, tro vi, såväl uppstått som delvis fortfarande existera på grund af antingen enskilda sammanskott, eller anslag af stadseller länsmyndighet; exempl&amp; är godt och manar till efterföljd. Att dereinot ens i den minsta mån genom 103 allmänt eller enskildt bidrag uiiderstödj a beinedZnde föriiildrar vid deiina del af uppfostran, anse vi vara priiicipielt oriktigt. Den andra invändningen gäller de hinder, dels för elevernas fullständiga undervisning i tidsenlig matlagning och dels för skolans ekonomiska bestånd, som svårigheten att på landet finna afsättning för matvaror och bakverk måste uppställa. Hush %llsskolaii i staden har härvid det obestridliga företrädet, heter det, att geiiom försäljning i bodar och bespisning af matgikter kunna på en gång bereda rikligare undervisningsmateriel åt eleverna och större inkomster åt skolan. Villigt medgifvaiide den relativa sanningen häraf, tro vi dock ej dess betydelse vara så stor, som den vid första påseendet synes. Bör nämligen ändamålet med den hushållsskola vi här åsyfta mindre vara att utbilda yrkesskickliga hushållerskor än att iippfostra dugliga och goda husmödrar i ordets egentligaste betydelse, torde nog den dagliga matlagniiigen för ett htishåll om 18 6, 20 personer kunna lemna ett tillräckligt material för elevernas undervisning i kokkonsten med livad dertill hörer. Den goda husmanskosten, vid lüinpliga tillfällen varierad med finare rätter, representerar j u också det slag af matlagning, som den förståndiga husmodern bäst behöfver, och torde en säker iiisigt häri vara en tillräcklig grundval för hennes vidare utbildning till en god kokerska i de fall, då hon behöfver en sådan iitbildniiig. För nödig öfniiig i inköp af niatvaror och styckning af kött in. m. torde lätt kunna sörjas genom allt emellanåt med eleverna företagna besök på den närbelägna stadens salutorg, i dess slagterier o. d.
Hvad oss än öfvergår, oss händer ej värre, än Herren behagar. Gårdsfogde! sammankalla i morgon tidigt gårdens underhafvande och inskärp hos dem yttermera den redan gifna befallningen, att afhålla sig från alla fiendtligheter; de kunna intet mot öfvermakten. Jag vet att endast ett strängt förbud kan afhålla dem derifrån, men motstånd vore numera att i fåfänga förspilla menniskolif, och reta den vilda fienden ännu mera.“ Sedan qvällsvarden blifvit nästan under tystnad intagen, återgick fru Catharina till sitt rum, dit hennes döttrar följde henne. „Och nu, mina barn, godnatt! Den dag, som i morgon randas, är kanske en pröfningens dag.“ De unga flickorna kysste sin mors hand, den hon välsignande lade på deras hufvuden, och bortgingo begge, Margaretha för att bege sig till hvila i gula kammaren, rummet invid fru Catharinas eget, der hon brukade sofva för att vara till hands, ifall hennes moder ville kalla henne om natten, och Cecilia till sitt eget rum. Den vigtigare faran hade för ögonblicket utträngt tanken på spindeln, och Cecilia, efter att ännu en stund hafva vändt sina tankar till Gud i bön om beskydd för sig och de sina, sökte nu sömnen, den hennes unga ögon ännu ej hade åkallat förgäfves. Nu, nu likväl inställde den sig icke. Så snart hon tillslöt ögonen, tyckte hon sig än höra skott på afstånd, än kände hon huru spindeln med sina långa ben kröp omkring på hennes ansigte, än såg hon ett skäggigt kosackansigte grina emot sig, och med fasa slog hon alltid upp sina ögon vidöppna, för att förjaga skräckbilderna. Slutligen uppsteg hon, kastade något kläder på sig, satte sig vid fönstret, torkande imman af de, efter tidens sed, qvarters stora rutorna, och bjöd till att se ut, i natten. Allt var tyst och mörkt. Endast ifrån trädgårdsmästarns byggning lyste ett ensamt ljus. Nu släcktes äfven det, och bort om samma byggnad mot skogen tyckte hon sig märka skymten af något som rördes bortåt; men hon kunde ej i mörkret urskilja hvad det var.
Utsk. föreslagit, ej betager domaren rättighet att försälja cbai tor, utan blott befriar honom ifrån jiligtt-n att hafva deni, så förmodar jag, alt på sådana ställen, der svårighet uppstår att erhålla chartas-sig.försäljningsman, domaren skall gä allmänheten tillhanda dermed. Hr Prytz: Flere talare hafva redan utvecklat skälen lill bifall för Utskis förslag, att göra en förändring i 17 §:ns i;a punkt, och att göra ett tillägg till samma §:s 4:^e punkt. Jag behöfver således ej derom yttra mig, och får endast i afseende på piili. Rehbindi rs anmärka., att det vore skäl för It. o. Åd. alt afslå de föreslagna förändringarna derföre att It. o. Ad. i annat fall skulle röja en misstanke emot dnmarecorpsen, namna, att jag tror, i likhet med hvad Gr. Hamilton redan anmärkt, att Uisk:s förslag snarare uttrycker en omtanka örn aktningen för domarecorpsens anseende , derigenom att man undanrödja!' allt det sken och alla de nnledn:r till misstankar för malversation, hvarför domaremakten stundom varit utsatt. Frih. Cederström har fästat uppmärksamheten på en omständighet, hvilken jag redan förra gången, då jag hade aran hafva ordet, vidrörde, nemi. alt 1 i §:n 5:dje mom. borde oafkorladt qvarstå, hvarest föreskrifves, alt örn parten af okunnighet ej chartera! sina handlingar rikligt, så är domaren skyldig att underrätta honom derom, vid ansvar såsom för försummelse alt bilägga charta.
Utskottet har vidare trott, att genom Styrel» sens förändring till Ministeriel, hvarvid den Collegieme i rättsfrågor tillhöriga Domsrätt skulle från Styrelsen skiljas,' så att den vidsträckta magt, som för Ministrarne medgåfves , endast hade inflytelse på allmänna frågor, det först skulle blifva möjligt för Nationen, att till fullo begagna sin rättighet, att af Stats-Rådet fordra redo för den inre Styrelsen, emedan hvarje Minister då skulle blifva för sitt Departement specielt ansvarig, och ej blott det sorn kunde vara origtigt. anbefaldt, utan äfven hvad som vore försummadt, föremål för beifran; och att genom denna af Utskottet föreslagna Organisationsplan , hvars utförande icke skulle möta några oöfvervinnerliga hinder, den följd vöre att förvänta, att Rikets Allmänna Ärender skulle hinna skötas med mera drift, precision och skyndsamhet, samt med mindre antal Ämbetsoch Tjenstemän, än förut. Några för allmän rätt och frihet vådliga påföljder skulle , efter Utskottets tanka , vid en sådan ny sakernas ordning, så mycket mindre äfventyras , som hvars och ens göromål derigenom blefvo skarpare bestämde, än förut, och möjligheten att derifrån afvika förebyggd, för hvilket ändamål bestämda stadganden och instructioner för de blifvande nya Auctoriteterne borde utfärdasJ men för införandet af en sådan före-. Betänkande om Rikets Styrelse-Verki 497’ iföreslagen Organisations-plan och för att bereda dess bibehållande , har Utskottet såsom vilkor förutsatt, ej allenast , att de Camerala och Eko-i nomiska Författningarne skulle, under vissa Titlar sammandragas, öfverse* och från onyttiga och förvillande stadganden befrias, utan jemväl, att Ämbetsoch Tjenstemän blefvo försedda med Löner, tillräckelige (ill deras anständiga utkomst; hvarförutan. Utskottet ansett nödigt, att befordrings-Lagarne jemväl blifva ufversedde och förbättrade och att Pensions-anstalterne för Civil Staten erhöilo en ny Organisation.
Adelgunda var ock faders och moders ögonsten, men icke dessmindre uppfostrade dessa henne i de allra mest stränga, äkt-aristokratiska grundsatser, som icke öfverse med ett enda fel, en enda brist, en den ringaste svaghet hos en af de sina. Allt skulle vara storartadt och herrligt, likasom förfäderne, ty förfäder hafva endast dygder, och felen begrafvas på samma gång som liken. Den minsta förseelse, det minsta öfverträdande af det skickliga, det tillbörliga, och vi måste äfven till föräldrarnes heder säga af det rätta, det hederliga, det redliga, loyala och ridderliga, straffades obarmhertigt – lika som stora brott – af dem, och på samma gång som Adelgunda med sjelfva modersmjölken insög en hög tanke om sin höga, urgamla och rika ätt, inskärptes äfven i hennes sinne, att hon vore ett missfoster om hon ej liknade alla de bortgångna och redan multnade fruar och fröknar, som sutto porträtterade, i långa rader, i den så kallade familje-salen, ett i hög grad gammaldags rum, hvilket, oaktadt eldsvådor, reparationer och renovationer i det gamla och antika grefliga slottet, dock bibehållit sig oförändradt sedan medlet af sextonhundra-talet. I detta rum infördes Adelgunda ofta under sin barndomstid och kunde på sina fem små fingrar uppräkna namnen på alla dessa stolta, skäggiga, med kyller och harnesk eller andra rika drägter försedda herrar, de mesta med större ordens-dekorationer eller andra tecken af högre värdigheter, samt dessa prydliga fruar i styfkjolar och korsetter, uppstruket, pudradt hår och stora juvel-smycken, som talade högt om familjens stora och solida rikedomar. Dessa herrar och fruar sutto – som man sagt – i täta rader på hvar sin sida om det långa, smala, dystra, ekpanelade rummet, och alla voro de så kallade bröststycken, med små ovala eller fyrkantiga ramar, hvilkas förgyllning länge sedan öfvergått i något brungult, liknande kanel.