Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sjelfva hufvudgrunden ligger påtageligen i lagarnes närvarande egna förvända skick, i deras af menskligheten, den stigande bildningen och ett mildare tidslynne länge ogillade stadgande om häcktande, äfven för ringare eller ganska obetydliga förbrytelser med förblandande af alla graders brottslingar och oftast utan åtskilnad emellan de oförvundne och lagdömdej samt än vidare, i bestämmelse af de mäst grymma och afskyvärda straff. Hvad kan väl väntas af den, som för en lättsinnig, mindre försee-lse, kanske innan hans begrepp och anlag ännu hunnit taga någon bestämd rigtning, invräkes och likasom uppammas i bofvars sköte samt ålägges ett straff, hvarigenom, med förlust på en gång af all egen och andras agtning, honom betages hopp och utsigt för dess återställande på dygdens väg? I denna rysliga belägenhet tvingas han sedermera ovilkorligen af behof och omständigheter, att blifva en fiende tili samhällsordningen och en farlig våldsverkare. Teck^ ningen är ty värr af dageliga exempel alltför mycket bestyrkt, att ej erfordra någon starkare skuggrikhet} och örn ej tjenliga botemedel härföre snart erhållas, hvad borgen äga io«S Den 28 Februarii. vi för det skydd StatsFörfattningen erbjuder j och står icke säkerheten at hvarje medborgares lif och egendom i högsta äfventyr? Det hade derföre, pä sätt Herr vice Landshöfding Ehrenborg anmärkt, varit ganska önskelig*, om tillförordnade Lag-Comittéen först sysselsatt sig med utarbetandet af brottsmåls]agen, eller blifvit så organiserad, att förslaget dertill nu funnits färdigt. Fönnodeltgen hafva dock gällande hinder härvid legat i vägen. Om åter nämnde Comitté än skulle på sätt man yrkat, medhinna samma project inom nästa års slut, som dock torde vara att betvifla, kan, så vida granskningen af eriminal-Iagen i hela dess vidd skall verkställas i faststäld ordning, den nödiga reformen dock icke vara att hoppas förr än 10 år härefter, eller inom tidloppet af tvenne påföljande lagtima Riksdagar, ja kanske icke ens då, derest Riksens Höglofl
Utskottet, som sålunda, under instämmande i de af Kongl. Maj:t i ämnet yttrade åsigter, i hufvudsaken funnit de föreslagne förändringarne på ett ändamålsenligt sätt leda till dermed åsyftad enkelhet och reda, har likväl i afseende på utförandet ansett sig böra föreslå några modifikationer, hvilka här nedan vid de serskilda punkterna komma att närmare angifvas. A. Angående grimdräntornes förenkling. Enligt den redovisning för innehållet af den Kongl. Propositionen, som Utskottet bär ofvan afgifvit, har Kongl. Maj:t i denna punkt hufvudsakligen föreslagit, ali, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indelda, som den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar skulle bibehållas, de mindre betydliga eller så kallade småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, måtte efter ett, på grund af nästföregående tjugu årens rnarkegångar, fastslälldt medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp; hvarjemte och sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, Kongl. Maj:t förklarat Sig vilja, efter det nödiga upplysningar blifvit inbemtade, samt vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer atlåta ytterligare nådig proposition, med hänsigt till bestämmandet af de hufvudpersedlar, hvilka böra till utgående på hittills vanligt sätt bibehållas. Hänvisande till den ytterligare utveckling häraf, som i den nådiga Propositionen finnes intagen, får Utskottet, på de i densamma anförde skäl, tillstyrka, a) Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t, angående grundran tornes förenkling, föreslagit. Hvarjemte Utskottet föreslår Rikets Ständer, b) att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nådige föreskrifter måtte varda vederbörande meddelde, ledande dertill, att de för ändamålet erforderlige förberedande åtgärder må kunna så fortskyndas, att Rikets Ständer, vid början af deras nästa sammanträde Stats Utskottets Utlåtande, JU 167.
S. DDå nu å nyo föredrogs RiddarhusUtskottets den 20 sistl. Juno aflåtne, och den 25 i samma månad på bordet lagde Memorial, innefattande förslag till en förändrad redaction af Riddarhus-Ordningen; stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: t) Att under godkännande af Herr Munck af Rosenskölds princip i afseende å Bänkmännens afskaffande, denna fråga ytterligare borde intill nästa Riksdag uppskjutas. 2) Att nedannämnde §. §. i RiddarhusOrdningen skulle erhålla följande lydelse: §- 3- När Riksdag hållas skall, äge Hufvudman^ Den 7 Juliu som vid den första eller andra af de anteck^ ningar, hvarom 14 och 15 §. §. handla, dertill sig anmäler, ovilkorlig rätt att säte för Ätten intaga. Har Hufvudmannen vid andra anteckningen sig icke anmält, åge annan man af Ätten samma rätt, och bland flere Äftemän , som sig på en gång anmäla, den sorn är Hufvudmanna-rätten närmast. Har någon Ättemän icke eller sig anmält, må säte för Ätten intagas af Fullmägtig. den Hufvudmannen eller den hans rätt härtill utöfvar, på sätt här ne-, dan föreskrifves, förordnat. Under Riksdagens lopp vare Hufvudman, Ättemän eller Fullmägtig, som sig först anmäler, berättigad att säte för Ätten intaga, och af dem, som på samma gång sig dertill anmäla, njute Hufvudman för Ättemän, hufvudmanna-rätten närmare Ättemän för fjermare, och hvarje Ättemän för Fullmägtig företräde. 5- 6. Häfver Ättemän i behörig ordning antecknad blifvit, äge i sådant fall Hufvudman rättighet att i kraft af behörig Fullmagt, säte för annan Ätt intaga •, har Hufvudman Fullmagt utgifvit, vare han för den Riksdagen skiljd från utöfning af Riksdagsmanna rätt, utom i den händelse, att Fullmägtig utrikes rest, eller under Riksdagen med döden afgått, eller, efter styrkt laga förfall och erhållit tillstånd, från Riksdagen med allo afrest.
III 382, A. 383. — att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut öfver Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 108, i anledning af väckta motioner om förändrade bestämmelser rörande militär-undervisningen i riket, för så vidt beslutet rörde Utskottets första hemställan: III. 465, A. 465. — att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut öfver BankoUtskottets Memorial N:o 33, i anledning af återremiss af sista punkten i Utskottets Memorial N:o 30: III. 634, A. 634.
ratt, uppfostra de unga till ett bättre, sundare lif, och hon hviskar, d3 hon aterkommer frin den olyckliges begrafning: ~ A a n d e n s magt er stor! Han gav mig iioget at leve paa!,. Inger-Johannas historia ar i mycket afven Cecilias. Denna ar lika frisk, lika omedelbar och ursprunglig. Sådan kommer hon hem från sin pension i Kristiansfeld och införes af sin mor, kommendörskan, i societén. Utan att ega kännedom om de ' småaktiga sallskapsreglerna, utan att ega vana vid den sjaifbe' .herskning de Alagga, ger hon sig så helt, ar hon så oskyldig .och godtrogen, att hon icke förmar skilja mellan det sanna och .konventionela, mellan det, som endast ar ord, och det, hvilket .ligger bakom. Hon visar sig som hon ar, säger öppet hvad * hon tanker, ger sin glädje fritt lopp och anser allt uppriktigt menadt .s .. Hela denna illusion slites obarmhertigt i styrken. ' Brodern, .den fine löjtnanten, tager hand om hennes uppfostran, förebrår heime grymt., att hon ar okonstlad och naturlig, och gör henne från ett sundt barn till en misstrogen kokett. Moderns och Karstens anklagelser belysa, hvad man åsyftar. Cecilia ar ej värdig nog, hon dansar .dumt naivt ud;; talar hon, asaa er ogsaa det, som det skulde gjaelde. livet.&gt; .Allt skall vara .s3 uppriktigt,. som om ingenting finge döljas. &gt;Som et mand-; folk ikke .har ' andet i lommen end det, han kan vrznge och ' krznge ud. for en ung pige som du! Verden er slet .ikke saadan naiv og. oprigtig * og sand og sligt; - alt det der er - noge.t ' .. loverspzndt jaaleri,. som du faar hive over bord.^. Så .talar hon: .för förtroligt med de uppvaktande herrarne. Hon ser, .ut, somt: om.
Hôrann — hvarann. Hvalls — huruledes. Hvasken — hvarken. Häll — heller. I jåns — nyss. Illblängen — en ond blick. Illänne, illänn — elände. Illsvidd sä — var orolig. Illsvin — orolig. Itnô — ingenting. Jål — narr. Joläppeldôp — en rätt af potatis med mjölkblandadt flott. Kall — kallade. Kneka, på kneka — drucken. Kopstôlli — dumt rolig. Kopett — galet. Krôpp kär — i stånd till. Kvekell — kvickrotseld. Kutt — hoppa. Kånkarången, hel kånkarången — allesammans. Kär — karl. Lee, lea — ledet, leden. Lefnass — lefvande. Lerk — lirka, lirkade. Lell — i alla fall. Liker — tycker om. Lôddes — låtsade. Lôke — locket. Långe — redan. Lög — ljög. Den blå boken Redogörelse för Titeln. Den blå boken – så har man kallat dessa blad; emedan deras innehåll är hämtadt ur en sådan – egenteligen en minnesbok, hvari författaren plägat uppteckna hvarjehanda. Vid mönstringen af dessa anteckningar har han trott, att ett urval af dem möjligen kunde blifva läsbart, och vågar härmed hembjuda ett sådant åt allmänheten. – Det är uppkomsten af denna lilla bok – ett styckverk – såsom många större. Heddelund, Augusti 1837. Det Sköna. Skönt är endast det, som är sig sjelf nog, och likväl meddelar sig – det fullkomliga, hvari själen kommer till ro. – Så i gestalter och föremål, så i sinnelag, handling och känsla. Hvad de sista angår, så är t. ex. egennyttan oskön, emedan den är en afhängig sjelfviskhet, i allt beroende af det yttre, hvars slaf den blir med det samma, som den vill nyttja allt för sig sjelf såsom medel. Oegennyttan är skön, emedan den ingen ting begär och behöfver. All kärlek, som endast lefver i sitt föremåls väl, utan återfordran, utan beräkning, är i högsta grad skön, t.ex. Moderskärleken.
Stånden ilian anmärka, godkända utsk:helänk:n, dessa betänkm, med vissa för uppställningen behöflign förändringar, till det mesta afskrifvit; stundom åter uppå Ulsk:s förmenta uluraktlåtenhet att dylika betänk:n uti deras helhet afskrifva; och nu sednast har Utsk. ifrån ett annat Stånd fått emottaga en återremiss på deri grund, att Exped.Utsk. icke användt de uti det godkända utskibetänk. upptagna motiver, hvilket val varit förhållandet, men skett derföre, att Exped.Utsk. funnit Samina Stånd icke hafva antagit det resultat, till hvilket dessa motiver hörde, utan Utsk. alltså ansett sig föranlåtet anföra sådana motiver, de der ledde till det åsyftade resultatet. Att dessa mina framställningar, rör:de tilldragelserna inom H. Exped.Utsk., icke kunna föranleda lill någon åtgärd å H. R. o. Ad.-s sida, finner jag nogsamt. Jag har dock ansett mig böra inför mitt Stånd sådant anmäla. Detta tillkännagifvande hade visserligen lämpligast bort göras på samma gång sorn Gr. Frölichs skriftl. gjorda afsä . 8 H. 17 i3o Den 4 December f. m. geise ifrån dess ledamots-befattning inom H. Exped.Utsk. upplästes. Jag var ock beredd derpå och begärde, på sätt prot. för den dagen eller den 2 Dec. utvisar, ordet, så snart Hr Grefvens berörde anförande blifvit uppläst; men då Hr Frih. o. Landtm., oaktadt derom af mig gjord vördsam framställning, förklarat sig ieke kunna då föredraga de ml ifrågavar. prot.uldrm ifrån llögv.
Utskottet, som i sammanhang härmed till behandling förehaft tvänne, hos Piidderskapet och Adeln väckte, till Utskottet, remitterade motioner af Herrar Edenhjelm, C., och Boltenstern, IV., hvilka yrkat, den förre, att Sekund-chefen vid ifrågavarande regemente skulle erhålla samma aflönings-belopp, som för Sekund-chefen vid Lif-gardet lill häst är af Kongl. Majit föreslaget, eller 6,500 R:dr, och den sednare, att subaltern-officerarne och deras vederlikar vid förstnämnde regemente måtte undfå enahanda aflöning, som för motsvarande grader vid Gardes-regementena, Artilleriet och Ingeniör-korpsen blifvit ifrågastälid, får, efter granskning af den utaf Kongl. Maj:t föreslagna aflönings-staten (bilagan litt. K. till Departements-chefens betänkande) anföra, alt, enär lefnadskostnaden i Skåne, och isynnerhet i Malmö, der största delen af regementet finnes förlagd, torde vara i det närmaste jemförlig med den i hufvudstaden, samt officerarnes förflyttning mellan de olika garnisons-orterna otvifvelaktig! måste ådraga dem ökade utgifter, Utskottet ansett billigheten fordra, att subaltern-officerarne och deras vederlikar vid ifrågavarande regemente få tillgodonjuta enahanda löneförmåner, som Utskottet tillstyrkt för motsvarande grader vid öfrige garnisons-regementen; hvadan Utskottet i öfverensstämmelse härmed hemställer, alt för följande löntagare den nya aflöningen må sålunda bestämmas: för Förste Adjutant, 1,200 R:dr, Andre Adjutant, 1,000 R:dr, Regements-stallmäslare, 1,200 R:dr, Regementsauditör, 900 R:dr, Regements-skrifvare, 1,000 R:dr, Förste Löjtnant 1,200 R:dr, Andre Löjtnant, 1,000
» Nej, vid Gud! » Jag kom af en händelse att se på hans vänstra hand och gaf till ett rop. » Gift! » » Nej, förlofvad, » svarade han. Där sviker mig minnet för några ögonblick. — Då jag åter fick fatt i tråden, befann jag mig uti en trädgård. Jag hade icke återsett honom. Det var mycket folk i trädgården och en äldre man höll tal vid ett stort dukadt bord. Emedan jag plågades af tankar på honom, den okände, unge mannen, hörde jag ej något af talet. Plötsligt rycktes jag dock med. Talaren sade: » I går var han förlofvad, men i dag är han fri igen. Han har brutit sitt löfte och sändt tillbaka ringen. » Jag spratt till och erfor en jublande känsla. Talaren fortfor: » Han har öfvergifvit henne för en annan. Denna andra står där. » Han pekade på mig. Hvad brydde jag mig om mängdens nyfikenhet eller den öfvergifna fästmön! Han älskade ju mig! Men hvar skulle jag finna honom? » Alla hederliga män akta sig för förlofvade flickor, » hade min barndomsvän sagt. Hvad var jag då nu? Jag hade icke aktat mig för en förlofvad man. Ja, jag var dålig, men jag älskade honom. ter sviker mig minnet. — Vi ha icke återsett hvarandra. Jag söker honom öfverallt, men förgäfves. Skulle någon ha 0 förtalat mig? Jag kunde knappast uthärda denna tanke. Jag hade icke anförtrott någon min hemP lighet. Jag visste nu hvad olycklig kärlek ville säga. En dag gingo min barndomsvän och jag in uti en elegant butik, där vi skulle göra några uppköp. Då jag kom in, ryggade jag tillbaka af P förfäran, ty där inne stod min okände från maH skeraden. Han tycktes handla något. Min förP färan härledde sig af den förändring hans ansikte undergått. Han var icke mer densamme. Han M T SS var drucken, tyckte jag, ty då han bugade sig O: ™ för mig, raglade han åt sidan, och dåhanvarseblef min vän, utropade han: » Jaså, där är den mannen, som jag söker. Ni. ni. » B " Han sluddrade på målet och fick icke fram något mera. » Låt oss gå, » sade jag.
Införandet af litteraturhistorien såsom undervisningsämne anser jag derföre icke oriktigt, men den bör likväl endast förekomma i de högre klasserne, och dessutom hade, enl. min tanke, ett premium först bordt utsättas för den, som författar den bästa läroboken i detta ämne, och således en duglig lärobok anskaffas innan man anbefallde införandet af detta nya ämne. Jag vill icke tala om omöjligheten, att, enl. denna författning, kunna bibringa barnen undervisning i kristendomen, såsom den bör meddelas. Uti ett enskildt läroverk inom hufvudstaden meddelar jag undervisning i detta ämne, och om jag derifrån transporterades till ett statens läroverk, och jag skulle följa nya Skol-sfadgan, funnes för mig ingen annan utväg än att under undervisningen handla i fullkomlig strid emot min öfvertygelse, d. v. s. att jag skulle plugga uti barnen de bestämda kunskapsmåtten uti detta ämne allt hvad jag förmådde. Läroböckerne, men icke kristendom, kunde möjligen då medhinnas; bokstaf, men icke anda, och ändå vore det högst nödvändigt om bokstafsmåttet kunde medhinnas, åtminstone till den qvantitet Skol-stadgan föreskrifver. På samma gång jag gjort dessa anmärkmr emot Skol-stadgan i fråga om lärjungarne, vill jag visa dess olämplighet i afs:de på 136 Don 17 Oktober. lärarne. Den förlamar eller rättare omintetgör all duglighet hos lärarne, och skola de strängt följa författningen, blifver det en nödvändighet att de upföras på pensionsstat efter några års förlopp. Efter sednare tiders reformer i skolväsendet inom Preussen har Regeringen funnit, att ju flere timmar lärarne erhålla till egen förkofran, desto bättre är det, dock icke så att undervisningen vid skolan inskränkes till alltför få timmar. Erfarenheten har nemligen visat,' att om en lärare skall med lif och värme kunna föredraga sitt ämne för yngre, som äldre lärjungar, måste honom lemnäs längre tid att sätta sig in i detsamma. Läraren behöfver tid för att arbeta på sin egen utveckling i iutellektuelt hänseende för att om möjligt ouphörligen rikta skol-litteraturen. Före år 1844 voro lektionstimmarue i allmänhet 26 för lärarne och för lektorerne omkring 12 i veckan.
Jag torde likväl få nämna, att då jag tog mig friheten skrifva till MagazinsDirectionens Oroförande, Friherre Fock, om olämpligheten, att vid då varande förhållande i Skåne uppköpa hafra, skedde deruti den rättelse, att sedermera blott råg och korn upphandlades, ehuru den allmänna och tryckta kungö - Den af Junii f, rn. reisen härom ej utfärdades förr, än största delen af uppköpssumman var använd till uppköp af enskilte om upphandlingen underrättade personer. En värd Ledamot, Grefve von Rosen har, för att visa det handels-speculationer med allmänna medel sällan lyckas, anfört att Handelshuset Dickson från Götheborg exporterat hafra till England med 4 Riksdalers vinst på hvarje tunna, på samma tid, som Magazins* Directionen med så mycken förlust exporterade hafra dit. Detta härleder sig dock hufvudsakligen deraf, att Herr Dickson inköpte och utskeppade 1820 års öfverflödiga skörd, men allmänna MagazinsDirectionen deremot af 1819 års knappa gröda, deraf hvarje tunna kostade Directionen kanske 4 R:dr R:gs mera än den hafra, Dickson exporterade. För öfrigt tillstyrker jag bifall å StatsUtskottets Betänkandes C Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMar[kalken gjord proposition blef StatsUtskottets Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 26 sisth Maj under N:o 203 afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lsgde Utlåtande i anledning af Riksens Ständers Revisorers gjorde hemställan, om räntas erläggande å förskotter. Herr Rothlieb, Axel: Då denna fråga är Dtn 2 S Jun i i J, m, af samma beskaffenhet som de; hvilka förut blifvit förklarade ytterligare böra hvila på bordet, får jag äran hemställa om ej ett lika förhållande dermed må äga rum.
Utskottet har ansett sig af denna Ständernes rättighet äga fog framställa den utvidgning tf gransknings* rätten: att förvaltningsåtgärderne skola granskas ända intill den förevarande tiden; men Bt:n 2g QaiBbar f. m. jag hemställer om detta är i enstämmighet med meningen i 68 §■ och om Rikeens Ständer kunna, genom en af dem författad Instruction, äga rättighet, att emot Grundlagarnes tydeliga mening tillvälla sig en utvidgning i deras granskningsrätt, som i verkställigheten medför oordning och rubbar grunden för ali redovisningsskyldighet. Gerom den förealagne förvaltningsgranskningen utöfver de 2:ne åren, inträffar äfven den händelse, att samma tids åtgärder komma att undergå 2;ne granskningar, så att, till exempel 1825 års Revisorer, hvilka böra granska 1822 och 1823 årens afslutade räkenskaper, derjemte skola ingå i granskning af förvaltningsåtgärderne under loppet af åren 1844 och 1825» för hvilka 2:ne år det tillhör 1827 åra Revisorer att granska de afslutade Räkenskapern». Jag hemställer vördsamt till hvar och en, om det är med en sann conatitutionel anda öfverensstämmande att vid olika tiden af samma auctoritet granskning af samma åtgärder skola verkställas. Det är en pligt för Styrelsen, att inför Nationens Ombud redogöra för sin förvaltning, men det är ock deas rättighet, att sedermera vara befriad ifrån anmärkningar. Det år lätt tänkbart att åsigterne vid 2:ne Revisioner kunna vara olika, att hvad den ena ansett origtigt, den andra gillar, eller tvärtom, och då 2tne Revisioner, efter Utskottets Förslag, skola granska samma tid, samma Förvaltnings* åtgärder, hemställer jag hvilka besynnerliga förhållanden uppstode, om den ena Revisions* 134 Dm 29 Oclober f. m. berättelse!) blott korarae att innehålla en vederläggning af den föregående.
Herr StjernschantZj Johan Ahraliamj anförde skrifteligen: Med anledning af de Yttranden jag i Plenum af den g dennes bordt, rörande Försvarsmedlens förminskande, och de skäl, hvarpå man bygdt sina påståenden; vågar jag äfven yttra min mening, sorn ej skall rubba andras eller ledas af andra driffjädrar, än de begrepp jag gör mig om det rätta och sanna. Ridd. o. Ad. Prot. II. B. 1 Afd. 11, 12. 82 Den 19 JanuariL Ått mäta oss med vår starkaste Granne, är visserligen ej min tanka, vi böra eftersträfva; ty dertill äro våra medel för små, om också armar funnos; men att sätta oss på den punct, att vi kunna försvara våra Rättigheter, vår sjelfständighet och ej helt och hållit försvinna ur allmänna uppmärksamheten, tror jag vara bland våra heligaste pligter, så framt vi ej önska, alt vid första påhälsning se oss underkufvade och bli ett rof för Eröfrings-passionen. Om vi lemna oss uti ett ulblottadt Försvars-tillstånd, kunde möjligtvis begäret man ägt, att få Hamnar uti östersjön, sträcka sig till Nordsjön, ty Inkränknings-systemer hafva ännu aldrig haft andra gränsor, än dem, starka Coalisalioner föreskrifvit; och delar jag med Grefve Löwenhjelm fullkomligt den lankan, att om vi ej äro Considei erade bland andra Magter, vill ingen vara med oss i Förbund, ulan alla anse våra Alliancer, såsom ej svarande mot ändamålet. Om vi uti en sådan belägenhet blefvo eröfrade, böra vi ej skylla vår Styrelse derföre; ty vi hafva ju då sjelfva smidt de bojor Förtryckaren oss pålägger. Alt Sverige nu innehar ett inskränkt rum bland Europas Magter, kan jag aldrig finna — tvärtom! Det har i senare tider stigit och vunnit i politisk fasthet.
Då var det skäl, att stadga ett så högt ansvar för (astel i g t tal emot Riksens Råd, sorn det lagen innehåller. Nu, sedan Konungen allena är regerande, så är förhållandet helt annat. För hvarje domare, som ej är blind och döf, hör efter mitt förmenande något misstag i detta fall desto mindre kunna befaras, som något sådant under den tid, som Konungen varit ensam beslutande, mig vetlerljgen icke blifvit begånget. Till farhågor i detta fall, finnes ingen anledning för mig. Måhända kunde, just för mina värde motståndare äfven finnas ett skäl att låta föreskriften i 5 cap. 2 §:n Missg.btn qvarstå oförändrad. Sedan vi för icke länge sedan hört dessa ledamöter omtala huru våra ponstitutmnella institutioner skulle fordra, att Statsrådet yore regerande, nu, såsom under 1720 Ars Reg.Form så, och om det skulle lyckas dem att göra denna tanka till en verklighet, vore det väl bäst, att hafva det gamla stadgandet qvar, för att derigenom kunna i säkerhet för tadel styra Sveriges Rike. Jag hoppas således, alt R o. Ad. måtte bifalla detta betänk-, Och ej på onyttiga öfverläggningar oin delta ämne, förspilla en tid, som så väl behöfver bättre användas. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Med ganska få ord, och endast för protocollets skull, vill jag söka göra tydligt, hurusom olikheten emellan Hr Cederschjolds och mina åsigter i ämnet ej kan vara verklig. Hvad Elr Cederschjöld anfört om ärendets antecedentia är obestridligt, och långt ifrån att jag detsamma bestrider, anser jag hans uppräknande deraf hafva gifvit min mening mera bestämdhet, än den förut ägde. Men lika factiskt är ju, att om nya StrafF-b:n 10 cap. i §:n nq införes i vår gällande lag, nedsältes ansvaret för våld eller annan misshandel å Konungens person ifrån dödsstraff till fängelsestraff.