Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På ett skuldsatt tillstånd är ett beklageligt tillstånd, skulle jag icke hysa den Pen 19 September f. tri. gg g tacksamhet jag verkellgen bär för Upsala Academie, om jag tillstyrkte dess skuldsättning. Annu har hvarken vattunöd eller eldsvåda ö£- vergått denna planteskola för Fäderneslandets litterära bildning. Hon är den rikaste individ i Sverige. Och då hon erhåller sa betydliga understöd af Kongl. Maj:t är det besynnerligt,' »tt, sedan byggnaden till så stor del är färdig, säga, att m del brista. JEn sådan brist Jean icke vara möjlig annorlunda än i tvenne fall: det ena, att tillgångarne icke blifvit rätt beräknade. Men det är icke att supponera, då vi erinre oss, att när Kammarrätten för ett par |r sedan gjorde åtskilige anmärkningar fernot förvaltningen af dess medel, Academien förklarade, att Kammarrätten hade orätt, emedan ingen hade så väl reda på sina räkenskaper, sorn Kongl. Gustavianska Academien i Upsala. T)öt andra sättet att förklara denna brist, vore, om priset på byggnads-rnaterialierne hade stigit; men nu har det tvärtom sjunkit. Det begärda understödet förorsakas således icke af något hellof, eller af några förluster, utan endast af en önskan, att få byggnaden hastigare färdig. Jag tror likväl icke, att någon fördel vinnes genom ett sådant hastande. Tvärtom måste byggnaden tilltaga i fasthet ju mera tid |t den lemnäs att sjunka och sätta sig. Slutligen måste äfven den omständighet tagas i betraktande, att Ständerne afslagit allt biträde till reparation af Galmare Domkyrka, ett af de yppersta arehitectqriska Mästfec - Deri 19 September f. m. •verk vart land har att uppvisa. När detta understöd blifvit afslagit, hemställer jag, om det är skäl att lemna något biträde till ett ari", nät arbete, som, att dama efter de prof våra nuvarande Architecter glfvit, så snart de skola bygga med annat än ritstiftet på regalpapper, man éj har anledning förmoda böra blifva just något utmärkt prof på Svensk smak och Svensk konstfärdighet.
En särskild omständighet, som borde böra tagas i betraktande, är att, sedan bränvinssupandet numera hufvudsakligen är förlagdt till städerne, tarfvas derstädes betydligt större och kostsammare polis än tillförene, och härtill eller till den genom bränvinssupandet störda ordningens upprätthållande böra väl bränvins-utskänknings-medel i första rummet anslås. Städerna hafva ock framför andra rätt till andel i dessa medel, då de af ålder haft en påräknad inkomst af sina krogar. För öfrigt tror jag att, med en annan fördelning af dessa medel, de kunna blifva tillräckliga både för städerna, landstingen och hushållnings-sällskapen. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., biel' motionen jemte yttrandena remitterad till Bevilln.- Utsk:t. Föredrogs och remitterades till Stats-Utsk:t Gr. Mörners, Carl Göran Detlof, d. 22 dennes bordlagda motion N:o 57, ang. alla de till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser och kyrkor indelade räntors och tionde-anslags uppbärande och redovisning af kronans uppbördsmän, m. m. Föredrogs Hr Adlersparres, Rudolf, d. 22 dennes bordlagde Mern., med anhållan att få, med bibehållande af sin riksdagsmanna-rätt, afsäga sig befattningarne att vara Bänkman och Suppleant i Bevilln.-Utsk:t. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Då jag vid sednaste plenum begärde afslag å Hr Ramsays anhållan att, med bibehållande af sin riksdagsmanna-rätt, få afsäga sig sin plats som suppleant i Lag-Utsk:t, bifölls ej denna min begäran, hufvudsakligen på den grund att Hr Ramsay var tjensteman, och det ej ansågs rätt att hindra tjenstemän i utöfvandet af sin tjenstemanna verksamhet. Förhållandet är nu annorlunda. Hr Adlersparre är ej tjensteman, utan helt och hållet fri och ledig, samt torde således längre än ett pär veckor kunna egna sig åt det en gång åtagna uppdraget.
sig Hanna Lindberg i spetsen för en betydande, sjalfstandig a %är, på samma gång hon sason1 delegare i Almedals bolag verkade för förbättring och förädling af dess tillverkningar, på ett satt som kan förklaras endast deraf, att en kvinna med hennes egenskaper bättre än männen kan bedöma arten och värdet af varor, som företrädesvis sfse kvinnornas och hemmens Behof. Dertill kom, att Hanna af naturen egde ett fint lronstsinne, som i umgänget med Iionstnärer och under deltagande i konstindustriella strafvanden allt mera förädlades. Med den vaxande verksamheten växte också den pekuniära vinsten, hvilken snart steg till sådana belopp, som val kunde tillhtit den trägna arbeterskan att lemna detaljarbetet ' &amp; t underordnade. Annorlunda tarkte dock hon. Urider flere år stannade hon i ett a; nspr %kslöst inackorderingshem, tills hon inflyttade i en egen bostad om fyra rum, utrustade med den enkla, men fina och solida smak, som var henne egen, och der hon bodde till sin död. E t t biträde antog hon äfven, som troget stod vid hennes sida i 32 &amp; r; men anda till de sista aren öfvervakade hon sjalf arbetet i de minsta detaljer. Den lyx hon derutöfver bestod sig, var det goda hjärtats, den vakna allmihandans och den trofasta, hjälpsamma vänskapens. t * Första gangeii man hörde H. Lindbergs namn nämnas i samband med något allmännyttigt företag var i början af 1 8 W l e t, d&amp; hon nämdes shsom den der i förening med Professor Curman förvandlat Lysekils tarfliga fisklage till en välordnad och snart mycket eftersökt badort. Hennes frikostighet uppenbarades för minnestecknaren indirekt vid anordningen i Stockholm af en insamling för beredande af förbandsartiklar &amp; t fältsjukhusen under pågående fransk-tyska krig. Vid första sammankomsten öfverlade man om utvägar att f&amp; tillräckliga förråd af nytt linne för de olika behofven. Hrr larftskramhendlares medlidande viigdes p&amp; erfarenhetens våg och bland många tveksamma röster hördes en förklara: n För Fröken Lindberg i Alnaedals magusin gbr jag i god, hola har hjärtat pd.
S. D^ anledning af skedde Anmärkningar wid Statv.Ulskyttets Betänkande, om ersättning af kostnaden till Kapotter för Extra Roteringsmanskapet, aterförwistes detta ärende till Utskottets ytterligare beredning. Ut supra» Tx protocoHo, P Lerjström. Utdrag af Wällsflige Borgare - Ständets protocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i Örebro den 22 Hunn 18I2. S. D. nu ånyo skedd "föredragning af All männa BefwarS, och Economie-Ulssottets afgifne Be - Den 2r Junit. *? 7 Betänkande, i anledning af Herr General-Consulens M. ASköld eb rands motion, om angående af medel till förbättring af Fifffangsten i CatteZatt, fann Borgare-Standet för sin del, ej någre omständigheter, hafwa förekommit som kunde tala för bifall as Herr General-Consulens motion; hwarföre ock Ståndet besiöt, att Utskottets deraf i Betänkandet gjorde tillstyrkande ogilla. Ut supra. Tx krokocollQ, ^s. Ler yström. Utdrag af Wällöf!. Bsrgare-Ständets prstocoll, häller wid Urrima Rikvdage» i örebro den 22 Hunn 1312. S Dföredrogs a nyo Srats-Utssottets algifnr Betänkande, i anledning af Herr Amiralen Friherre RudolfCederströms förslag om rättighet för Kongl. Maj:t, att, i händelse Landers sielfstandighct skulle hotas af främmande Magt, öppna Inrikes Län emot Stats,Obligationer med ränta eller annuiteter till belopp af 4 a s Millioner Riksdaler, eller om denna summa icke stulle till fullo kunna erhallas, upptaga resten säsom Krigsgärd, hwilken äfwcn kommer att med Stats-Obligationer liqwideras; och fann Borgare»Standet derwid för godt, att gilla Utskottets Betänkande i hwad dek tillstyrker afsiag och ogillande af Herr Amiralen Friherre Cederströms project, som nu ulgjordt ämnet för Utskottes handläsgnlng.
Kostnadsförslaget till denna stora byggnad uppgår till 100,000 Riksdaler, en summa som visserligen förefaller stor då den framstålles i en enda post, men hvilken, sönderplockad i särskilda anslag till logar, lador, stall, kohus, oxhus, fårhus, svinhus, hus till fjåderfå, sjukstallar, spanmålsmagasiner, redskapshus m. fl., ej skulle hafva varit tillräcklig till alla dessa byggnaders uppförande. Styrelsen föredrager derföre att på en gång framlägga sina förslag till ekonomibyggnaderna — med undantag af anslag till mejeribyggnad — och äfven på en gång i underdånighet begära de medel som till dem år o erforderliga. “ Styrelsen har vidare anfört följande af de Revisorer, som varit utsedde till att granska Institutets råkenskaper och ekonomi, redan under den 6 Augusti 1862 afgifna yttrande: “Det torde tillåtas Revisorerna att förklara det de gamla husen, med undantag af ofvannämnda bostäder, och särdeles de till den yttre ekonomien hörande, åro Bih. till B. St. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. af den beskaffenhet att de, oaktadt de dervid gjorda behöfliga och välberäknade reparationer, icke kunna anses motsvara ändamålet, hvarken till nödigt utrymme, lämplig inredning eller erforderlig värme och sundhet. Det vore derföre ej blott önskvärdt, utan af verkliga behofvet påkalladt om erforderliga medel kunde erhållas till nybyggnad af tillräckliga och ändamålsenliga stallar, lador, redskapshus, sjukstallar m. m. Institutets ekonomiska ställning skall, äfven för en aflägsen framtid, icke möjliggöra en så stor besparing att dessa af Institutets egna tillgångar skulle kunna utföras. Väl må man invända att en privat person hellre torde låta sig nöja med likartade hus, ån att minska sitt rörelsekapital medelst en kostbar nybyggnad. Men i detta fall år jemnförelsen med den private, ett mindre rörelsekapital egande landtbrukaren ej tillämplig. Ekonomihusen vid ett Landtbrnks-lnstitut böra i alla hänseenden vara mönsterbyggnader.
Depositioner af de enskilda bankerna i Rikets Ständers Bank böra lika litet, som kassan, berättiga till sedelutgifning, enär de, på samma gång som sedlar å dem utsläppas, kunna disponeras genom direkta invisningar och således användas, utan motsvarande minskning i sedelmassan. En säker grund för sedelutgifning innebär deremot den del af grundfonden, som utgöres af värdepapper och är under allmänt förvar nedsatt. Rikets Ständers vid 1856—1858 årens riksdag antagna förslag medgifver väl sedelutgifning på hela grundfonden, och Finans-komitéen har föreslagit, att sådan må uppgå till 75 procent deraf; men då den del, som utgöres af kontanta penningar, och hvilken, enligt förslaget, får omvexla mellan 25 och 40 procent af hela grundfonden, kan omedelbart i dess befintliga form uti rörelsen användas, är ett tillskapande af ytterligare cirkulationsmedel derpå icke förenligt med den rätta grunden för sedelutgifning. Tillhandahållandet af kassakreditiv bereder allmänheten den största fördel, men är deremot för bankerna sjelfva mindre vinstgifvande, till följd af nödvändigheten att ständigt hålla en betydlig, räntelös kassa. Af denna anledning hafva bankerna berättigats att på grund af beviljade kassakreditiv utgifva sedlar inom ett visst, begränsadt belopp, och Utskottet anser enahanda berättigande äfven för framtiden böra lemnäs. Men såsom vilkor härför bör dock föreskrifvas, att de säkerheter, mot hvilka kassakreditiv beviljas, böra vara af enahanda beskaffenhet med dem, som kunna till grundfonds-hypothek antagas; och torde för öfrigt sedelutgifningsrätten på denna grund böra inskränkas til! högst hälften af bankens hela grundfond samt få användas endast i den mån kreditiven äro anlitade. Af Finans-komitéen har den grundsats framställts, att innehafvare af banksedlar Lagförslaget böra framför bankens öfriga fordringsegare hafva förmånsrätt i bankens grundfondshvpotbek.
Direktionen i underdånighet upplysa: att för de, vid åtskilliga riksdagar, Institutet tillagde anslag af allmänna medel andra vilkor eller föreskrifter icke linnas stadgade, än att tillhopa 65 gratist-rum vid de döfstummas afdelning böra utaf statsanslagen vid Institutet underhållas, och 26 fri-eiever likaledes vid blind-afdelningen, allt med fördelning af ett visst antal på hvarje af rikets stift samt Stockholms stad; och iakttagandet, å Direktionens sida, af berörde föreskrift är att inhemta, ej mindre af de till räkenskaperna hörande verifikationer, bland hvilka för hvarje qvartal bilägges en uppgift å de elever, vare sig stats-gratister eller andra, sorn under qvartalet funnits vid Institutet närvarande, än ock af Direktionens protokoller,' med dervid fogade, af Föreståndaren vid Institutet månadtiigen afgifna, fullständiga rapporter, utvisande icke allenast de befintliga elevernes antal vid hvarje afdelning, utan ock deras egenskap af betalande eller gratister, särskilt å stats-verkets och särskilt å annans bekostnad; så att det vill synas, sorn skulle Revisorerne vid ifrågavarande granskning icke hafva haft tillgång1 till dessa handlingar. — Men på det någon ofullständighet uti redovisningen icke framdeles må anses äga rum, finnér Direktionen hinder icke möta derför, att hädanefter vid räkenskaperna må biläggas en fullständig förteckning på elevernes antal och klassifikation, till upplysning vid blifvande stats-revision. Beträffande åter ltevisorernes erinran derom, att fri-elevs-platser vid Institutet en längre tid stått lediga, så har sådant, särdeles vid blind-afdelningen, visserligen stundom blifvit af Direktionen med ledsnad bemärkt; men då det, enligt 17 § af Eders Kongl.
I anledning häraf och då de Rikets Ständer meddelade kostnads-förslag upptogo för uppförande af kasern med öfriga byggnader för Svea artilleri-regimente, hvartill någon tjenlig, slaten tillhörig, odisponerad byggnad eller tomt ej kunnat uppgifvas, en utgift al 315,000 rd:r, utom köpeskillingen 30,000 rd:r, för åtskilliga å den föreslagna byggnadsplatsen belägna, till enskildte personer upplåtna, tomter, eller tillsammans 345,000 rd:r, samt till erforderliga byggnadsoch reparations-arbelen vid gardes-regementenas kaserner och stall, ett kostnadsbelopp för en gång af 82,724 rd:r 40 sk. och derjemte för årliga underhållet af berörda byggnader 5,860 rd:r allt banko, oberäknadt det bidrag härtill, som å den från staden utgående inqvarterings-ersättning för nämnda regementens gemenskap innehålles, men Rikets Ständer funnit, att medel till bekostande af omförmälda nya kasernbyggnad, och de ifrågaställa reparationerna å redan befintliga kaserner, icke kunde af för handen varande tillgångar beredas, samt alt frågan om kasernernas årliga underhåll af statsmedlen stöde i ett så oskiljaktigt sammanhang med den om byggnaden och iordningställandet af desamma, att dessa begge frågor icke kunde lämpligen åtskiljas, anmälte Rikets Ständer, under den 5 April 1845, i underdånighet hos Kongl. Maj;t, det några medel för ifrågavarande ändamål då ej funnos att anvisa. Vid den 12 påföljde Juli skedd föredragning af denna Rikets Ständers underdåniga anmälan, i följd hvaraf frågan om anskaffande af kasern för Svea Artilleri-regimente tills vidare förfallit, förordnade Kongl. Maj:t i nåder, huru, sedan Rikets Ständer förmält sig icke kunna bevilja de för iståndsältande och underhållet af gardes-regementenas kasernoch stallbyggnader nödiga anslag, dessa dyrbara byggnader borde med de tillgångar, sorn kunde beredas, så vidt möjligt vore, vidmakthållas; hvarjemte och då Kongl.
Rdr specie eller 600 Rdrd bko, och bör väga 1200 ort, få utpräglas till omkring 50 ort deröfver eller derunder. Oftast inträffar det sednare fallet med småmyntet. För den stora allmänheten kan det vara, under nuvar:do förhållande, likgiltigt om myntet väger något mer eller mindre, men så är icke händelsen med dem som handla med silfver. Desse äro af 2:ne slag, de som utskeppa myntet, och de som nedsmälta det till förbrukning inom landet, eller Guldsmederna. I begge fallen väljes hälst den myntsort, som väger mäst, och sorn detta gemenligen varit händelsen med de hela Riksdalrarna, så hafva dessa företrädesvis, användts. Ett undantag härifrån gjordes då 4 sk. bko komino i rörelsen, ty. som detta mynt, per påse räknadt, vägde 9 a 10 ort öfver normal vigten, så användes en stor del deraf till nedsmältning, hvilket gaf en vinst af omkring 5 Rdr på hvarje hel påse. Delta har jag velat anföra för att bevisa, att det alltid finnas personer färdiga att draga fördel af de misstag som kunna begås. Sådana spekulanters antal skall mångfaldigas, om R. St. vidblifva deras vid förra Riksdagen fattade beslut. Man kommer då icke att söka den myntsort som väger mäst. utan största vinsten blifver, under sådana förhållanden, att uttaga det mynt som väger minst. För ett flygtigt öfvertänkando förefaller detta otroligt, och att Banken på den vägen skall komma att vidkännas riktiga plundringsförsök, förefaller måhända ändå otroligare; likväl kan detta blifva händelsen, hvilket jag tror mig lätteligen kunna bevisa. Såsom stöd för min motion hade jag upgifvit 2:ne hufvudolägenheter af den beslutade nya sedeltexten; men som BankoUtsk. i stöd af sina theorier om allmänhetens rätt, stannat i sitt tillstyrkande, just vid den största vådan för Bankens säkerhet, vill jag, för att ej vara mer än nödigt vidlyftig, endast uppehålla mig vid Utsk:s förslag.
Till rättelse folden lanesökande meddelas der månget enskildt löfte, som icke vore rådligt af en Riksbankens tjensteman att lemna, oell detta löfte måste upfyllas för att filialbankens öfrige tjenstemän icke må i det fallet på något sätt, då turen kommer till dem att gifva löften och upfylla deni, missbrukas. Jag tror således icke att det bruk, som gäller för filialbankerna, bör tillämpas på diskontverket i Stockholm elier lånekontoren. Jag förblifver derföre vid den åsigt, jag yttrat, att ett sådant förbud, såsom varande olämpligt och obilligt, icke bör meddelas utan endast en sådan varningsåtgärd vidtagas, som den, hvilken lånekontorsdirektionen i Götheborg föreslagit. Vid sådant förhide anhåller jag aU frågan blir ålerremilterad till BankoUtsk.-t, såsom jag nu erfarit att Frih. Raab redan första gången yrkade, ehuru det då undföll min upmiirksamhet. Frih. Tersmeden: Om man genom antagande af detta stad - Ds!! 20 J tl IIi 8. ID. linnde skulle la hira sig något nytt af enskilda bankinrättningar, sä vore (let icke första gången, enär så liar tillgått nied flera af riksbankens sedermera nyttiga befunna rörelser, t. ex. kreti it i vrörelsen, öppnande af uppoell afskrifningsräkning o. s. v. Dessa hafva blifvit antagna i banken, sedan man sett att sätten både för att låna ut och låna upp pengar i de enskilda bankerna varit lämpligare, och derutinnan kan jag icke finna något ondt. Hr Printzensköld sade nyss, att det skulle ske en orättvisa mot deti låntagare, som t. ex. komme in på samma dag, men finge en sednare nummer i listan på lånesökande, enär man möjligen på en sådan låuedag kunde komma att afklippa låneansöknitigarne, så att deri som stöde först på listan finge lån, men de som följde efter först erhöllo sådane vid en sednare föredragning.
Gör man våldsgerning å annan inom Konungens slott i hufvudstaden eller annorstädes i slott, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der Rikets Ständer eller deras Afdelningar eller Utskott församlade äro, eller inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt Embetsverk; vare lag som i 1 § sägs. 6 §. Åstadkommer man å ställe, som i 5 § sagdt är, förargelse genom svordom eller oljud, eller annorledes; straffes efter ty i 2 § skils. 7 §. Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfajligt vapen vid Gudstjenst, som i 1 eller 3 § sägs, eller å sådant ställe, som i 5 § omtalas; vard.e, der ingen skada sker, ändock straffad med böter, dock ej under femtio Riksdaler. 8 §. Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Rätta, hos Konungens Befallningshafvande eller vid annat embetsverk, sin eller annans talan fört eller vittnesmål aflagt, eller för att honom från sakens utförande eller vittnesmålets afläggande hindra; dömes till straffarbete i högst två år. 9 §. Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbördseller sockenstämma, läsförhör, landtmäteriförrättning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då alllmänt ärende eljest förehafves; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd. 70 För svordom, oljud eller annan förargelse vid sådant tilltälle vare straffet böter, högst etthundra Riksdaler. 10 §. Bryter man annans hemfrid, i ty att man med våld, eller eljest mot hans vilja, intränger i hans hemvist, vare sig gård, hus eller fartyg, eller vägrar att derifrån, efter tillsägelse, sig begifva, eller ock dit sig insmyger eller der gömmer sig undan, utan att kunna skälig anledning dertill visa; straffes med böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse i högst sex månader.
Revisorer i detta ämne anfört och med anledning derjemte af Kongl. Maj:ts aflåtna nådiga Proposition, rörande nedsättning af räntan å ull-kreditivet, hafva Rikets sednast församlade Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 26 Oktober 1844» förklarat, att, efter Rikets Ständers tanka, Fullmäktige af det till deras efterrättelse utfärdade Reglementes bestämda föreskrift hemtat grundad anledning till sin vägran att godkänna ofvaäaberörde afdrag, så vidt de afsågo de å Ull-Diskontens lånerörelse åren 1840—1842 uppkomna tillfälliga förluster; hvaremot, såsom den lämpligaste utväg att bereda tillgång till ersättande af framlida omkostnader och tillfälliga förluster vid lånerörelsen, Rikets Ständer bifallit, att räntan för de summor, som å Nya Ull-Diskontens hos Riksgälds-Kontoret ägande kreditiv — hvilket finge till belopp af högst 3oo,ooo R:dr och till förut bestämda föremål fortfarande intill nästa Riksdag begagnas, — dels redan vore, dels dädanefter blefve lyftade, må, från och med i845 års början, nämnde Kontor godtgöras med Tre i stället för Fyra procent efter år räknadt, dock med skyldighet för Ull-Diskonten att ersätta hvad som förut icke blifvit Riksgälds-Kontoret godtgjordt utaf de vid uppgörandet af ofvanberörde 1 iq v ider ifrågakomma eller ytterligare ifrågakommande afdrag för de med lånerörelsen gemenskap ägande tillfälliga förlaster. Sedan K ongl. T\luj:t, som vid detta Rikets Ständers beslut låtit bero, genom nådigt Bref den 12 November 1844» Kongl. Kommerse-Kollegium derom förständiga!, har, efter hvad Revisorerne erfarit, beloppet af omförmälda, utaf Kongl. Kollegium yrkade, men af Fullmäktige icke medgifna afdrag, utgörande för åren 1840—1843 tillsammans /p8 R:dr 10 sk. g rst., under innevarande år blifvit till Riksgälds-Kontoret utbetaldt.
Som ofvan är nämndt, tinnes icke från medeltiden något större andligt skådespel på svenska; men deremot ega vi tvenne till den dramatiska litteraturen hörande dikter, för hvilka båda vi hafva att här redogöra. Den älsta af dessa är ett fragment af en Marieklagan, en runurkund på pergament, funnen i Wallentuna kyrka i Upland, utgifven med svensk och latinsk öfversättning af Peringsköld, sedan aftryckt af Liljegren i hans ”Runurkunder” samt slutligen af Wieselgren under titlen: ”Samtal om Christi korsfästelse mellan en bedjande Christen och Jungfru Maria”158. W., som, besynnerligt nog, anser denna dikt kunnat användas vid fastlagsspelen, prisar med rätta dess poetiska skönhet och natursanna patos, och han finner den bära tydligt vittnesbörd om bildningens höga ståndpunkt under Folkungarnas regering samt utvisa huru svenska dramatiska poesien vid denna tid stod i ädelhet och renhet öfver ”Frankrikes och Tysklands råa och osmakliga moraliteter.” Dessvärre äro dessa loford till vår svenska dramatiks ära alldeles oförtjenta; ty den svenska Marieklagan är, som vi straxt skola visa, en öfversättning från tyskan. Ur Liljegrens ordagranna omskrifning på nysvenska meddela vi några utdrag. Efter en vers, som hör til] en föregående förkommen mening, börjas fragmentet sålunda: Milda moder! te mig det jag gerna efterlängtar. Säg, min fru! Säg, min kära moder! Voren j i Jerusalem, när eder söte son var fången och dragen till Hannas och Caiphas. Då svarade vår fru: jag kom fullsör geliga till min kära son och då jag såg honom slås med näfvar, pustas med lofvar och spottas i ansigtet och krönas med törne och i alla menniskors åsyn oss till skam, då bedröfvades hela mitt lif och ville släppa andan från mig, och hvarken röst eller sinne var hos mig. Der voro mina systrar och an dra många qvinnor gråtande för min kära egen son; der var ock Maria Magdalena, som mest gret bland alla qvinnor, utom mig allena. 40. 45. 50. 55. 60.