Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Luleå beträffar är denna upgift fullkomligt oriktig; ty enl. ett officielt intyg, som jag har i min hand, så har Luleå skola haft 2,425 eller 26 lärjungar, och således mer än 18. För öfrigt är det klart, att Piteå skola med 5 lärare skulle ega fler lärjungar än Luleå skola med endast 2 lärare, ty äfven om vägen varit något längre, så hafva föräldrar skickat sina söner till Piteå, emedan undervisningen der var mera omfattande. Man säger att de officiella Utlåt:n som infordrats gifvit företrädet åt Piteå, men dessa TJtlåtm afgåfvos på den tiden då Piteå ännu var länsresidens, och då detta nu är flyttat till Luleå, så synes mig deri ligga ett ytterligare skäl för att äfven förlägga det högre Elementar-läroverket till Luleå. Jag anser det nemi. vara af stor vigt att länets förnämsta undervisningsverk förlägges i residens-staden; ty om också icke Landshöfdingen har något juridiskt åliggande att befatta sig med skolväsendet, så åligger det honom likväl såsom en slags moralisk skyldighet, att jag så må säga; ty han skall i allmänhet tillse att ordning herrskar i hans län, och här kan hans upsigt blifva desto mera behöflig sorn Biskopen, hvilken residerar i den långt aflägsna stiftsstaden, äfven om jag förutsätter en högst betydlig verksamhet hos honom, likväl icke alltid kan hinna med att inspektera detta läroverk. Vidare önska naturligtvis föräldrar och målsmän att, så vidt möjligt är, se till huru deras barn och skyddlingar finna sig i skolan, och som de ofta nog hafva något att uträtta i residensstaden, så skulle det vara af stor fördel för dem, om de kunde förena dessa båda saker, och derpå bör man väl äfven fästa något afs:de. Vid upläsandet af nu föredragna punkt anmärktes, att genom misstag insmugit sig ordet »Luleå» i st. f. »Piteå», men för min del önskar jag, att det högre Elemeutar-läroverket må förläggas i Luleå, och yrkar derföre bifall till punkten, sådan Boktryckaren gjort den. Den 21 November f. m. Gr. Sparre, Erik:
—• och då härtill lägges återstoden af det Grossliandlarne Bergman och Bohnstedt beviljade lån, samt de likaledes vid slutet af år 1838 ej utbetalda lånen till Grosshandlanden J. Francke och medinteressenter, f. d. Handlanden P. W. Berg och Lieutenanten J. T. Berg samt Lagmannen L. M. Trozelli, utgörande ett sammanlagdt belopp af . 101,500: — —- så visar sig, att vid slutet af sistlidne år å Förlagslåne-fonden voro anvisade lån till en summa af 140,166: 32. — eller iner än, enligt de för denna fond stadgade ullåningsgrunder, kan under loppet af fyra år å densamma blifva disponibelt. För att lemna en öfversigt af Gamla Ull-Discontfondens ställning under åren 1837 och 1838, bifogas härjemte de för samma år öfver denna Fond upprättade capitalslut, enligt hvilka till Fonden, som vid 1836 års utgång ägde en bokförd behållning af . 76,186: 32. 7. inflöto: år 1837: förfallna räntor 200: ull värderings, sorteringsoch ma gasins-afgifter 3,182: n. i. hyresmedel för lägenheter uti Ullmagasinshuset i Norrköping 435: 40. — bidrag af Manufacturmedlen för åren 1836 och 1837, jemlikt Kongl. Brefvet af den 9 November 1836 2,400: 6,218: 3. i. och år 1838: i räntor 202: 19. 8. 2. hyror för lägenheter uti Ulhnaga sinshuset 473: 16. — samt bidrag af Manufacturmedlen enligt högstberörde Kongl. Bref . 1,200: 5,311: 26. io. Summa 87,716: 14. 6. hvaremot under begge åren följande utgifter blifvit bestridde, nemligen:
De tänkesätt af aktning Ridderskapet och Adeln hyser och alltid skall hysa för det Vällofl. Borgare-Ståndet, kunna aldrig undergå någon förändring, och Ridderskapet och Adeln har desto större anledning att härom försäkra det tDen 32 Decemler t. m. 419 Vällofl. Borgare-Ståndet, som Ridderskapet och Adelil under loppet af delta Riksmöte erfarit ojäfakliga bevis af Borgare-Ståndets för Ridderskapet och Adeln visade vänskap och förtroende. Ridderskapet och Adeln tillönskar det Vällofl. Borgare-Ståndet lycka och välgång, samt anhåller att Herrar Deputerade behagade till det Vällofl. Borgare-Ståndet framföra försäkran om Ridderskapets och Adelns fortfarande vänskap och högaktning. Deputationen afträdde, på vanligt vis utbeledsagad. Grefve Lewenhaupt, Gustaf, anholt, det Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes, för att i dagens Protocoll intagas, låta uppläsa såväl sitt underdåniga Afskedstal till Kongl. Majrt på Riks-Salen, som de Tal, hvilka Herr Landt-Marskalken, såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns Afskeds-Deputation till Hans Majit Konungen och de öfrige Kong}. Huset tillhörande Höga Personer, i underdånighet hållit. Då Ridderskapet och Adeln häruti hördes allmänt instämma, förklarade Herr Grefven och Landt-Marskalken, det han ansåg sig på det högsta smickrad af detta förnyade bevis af Ridderskapets och Adelns emot Herr LandtMarskalken visad# godhet; hvarefter upplästes: 420 Den 22 December e. 77?,' 1:0 Herr Grefvens och Landt-Marskalkens Tal till Hans Maj:t Konungen på Riks-Salen: Stormägligste Allernådigste Konung! Det är med känslor af den djupaste vördnad, den sannaste underdåniga tillgifvenhet, som Ridderskapet och Adeln efter ett långvarigt och nu fulländadt Riksmöte åter nalkas Eders Kongl. Maj:ts Höga Person.
På det man ej må tro, att jag »alar, för stt sjelf få monopol, får jag erinra att jag ej är ensam sågverksägare utan det finnes äfven 10 a 12 andra, som handla blockar på samma vattendrag, så att det Saknas ej concurreDce. [Om nu sågtimmer skulle få exporteras till 50 procent, så är det ej svårt, $tt visa att den inkomst Staten deraf skulle er - $22 Hen 20 Augusti e. m. hålla, ej skulle gå upp emot hvari Staten har i inkmost af 5 procents tullen ä plankor. H*rr n/ Wingård*. Då man ej kan stadga förbud , så önskar jag , att man åtminstone måtte bestämma den högsta möjliga tullorocent. Herr Hjerta: jag medgifver, att det sy nes fasansvärdt, att utsätta 200 procent, och det vore kanske bättre att sätta varans dubbla värde, men jag tror, att det finnes i Staten sådane handelsförhållanden till andra länder, att man måste, när tullsystemet fortfar, lämpa sig derefter. Jag kan ej finna annat, än att inan här måste sätta upp tullen, så stt det ej kan blifva fråga om , att dea är för låg. jag utgår från den synpunkt, att det är bättre, att sätta den för hög , då Kongl. Majit i alla fall äger rätt stt nedsänka den , så att den blifver billig. jag anhåller således om proposition på 200 procents tult, emedan jag ej deruti inser någon fara. Herr Grefven och LandtMar (kalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln gillade det af Grefve Frölich , vid rubriken af ifrågavarandeArtikel, föreslagne tillägg, hvarigenom berörde Artikel skulls komma att erhålla följande lydelse: *’Säg-Blockar , af alla slag och Bjelkar”uad-er 11 tums fyrkant och 11 alnars längd.”' Bifölls. Den ao Augusti e, m. 923 Herr Grefven och LandtMankalken yttrande derefter, att Bevillningsutskottet föreslagit den utgående Tullen å Såg-Blockar och ifrågavarande slags Bjelkar till 30 procent, hvaremot under discussionen blifvit yrkadt, att berörde
Hur kan ni då begära, att metafysikern skall ha samma metod som naturvetenskapsmannen, hvars arbetsfält är just denna sinliga verld? » — Hvad som här först faller i ögonen är väl det, att boströmianen öfv^rgifvit sin gamla position. Ponera att han aldrig med sin metod öfverskridit metafysikens område; ponera att han aldrig, som det heter, lagt sin näsa i blöt i statslära, moral; ponera att han aldrig gifvit ut sin logik för annat än hvad den är, en metafysisk logik; ponera slutligen att han gent emot andra vetenska-all vetande »; nåväl! min metod är olik er, just deri, att den dqt gör. Naturvetenskapsmannen. Ni lofvar omöjligheter. Bättre en hydda på jorden, än ett slott i molnen, det är vår regeL Era så stora anspråk är er så stora ofor Nåja Ni ar stolt öfver att ega en egen metod, men jag säger er, att vägen till sanningen är en, och endast en. Lyssna till Helmholtz, ni känner ju honom. » Naturligtvis », säger han, » äro ytterst tänkandets lagar inga audra för naturvetenskapsmannen än för filosofen ». Boströmianm. Hvad bryr jag mig om Helmholtz och alla era stora stoftkrälande kryp! Min metod är den som ger absolut kunskap. Min metod är den som gör menskan lik en gud. Vid den vill jag lefva, vid den vill jag dö. Naturvetenskapsmannen. Sverige är, påstår man, ett fritt laqd, och jag kan derför icke hindra er. Men jag tycker ändå ni borde kunna fatta det omöjliga i att vinna anhängare för en metod, som aldrig i verlden uträttat någonting. Hör på. Låt oss jemföra resultaren af våra respektive metoder. Först då, hvad har den fysiska metoden uträttat? Jag tar ordet ur mun på Macaulay. » Den har förlängt lifvet; den har mildrat smärtan; den har utsläckt sjukdomar; den har förökat jordeus fruktbarhet; den har gifvit sjömannen nya skyddsmedel; den har beredt krigaren nya vapen; den har spänt öfver stora floder och hafsarmar bryggor af form okänd för våra fader; den har ledt blixten.
Ridderskapet och Adeln, innehålla hufvudsakligen: att, i afseende å föreskriften, att lumpsamlarne borde vara vid Bruken skattskrifne och derstädes hafva deras bostad, det vore nära nog omöjligt, att för den mängd af ofta öfver 100 Lumpsamlare, som för de större Verken erfordrades, hafva bostäder vid Bruken uppbyggde; att Utskottets förslag, det Pappersbruksegarne skulle hålla en beständig commissionär i hvarje socken, hvarest nu lumpsamlare infinna sig, vore opractiskt och för Bruksegarne särdeles betungande; att det vore olämpligt tillstyrka, det Kongl, Maj:t skulle utse den ena eller andra klassen af fattige till denna sysselsättning; att det icke vöre ändamålsenligt, att i en författning gifva föreskrifter, som man Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N\o 123. 11 icke kan absolut sätta i verket; samt att, hvad angick frågan om controll derå, alt de pass, hvarmed Lumpsamlare förses, icke må kunna begagnas af andra personer, det redan vore uti Kungörelsen den 9 Februari 1824 stadgadt, att passet bör vara stäldt på en viss person, hvilken föreskrift, noggrannt handhafd, borde för det åsyftade ändamålet vara tillfyllestgörande. Dessa anmärkningar har "Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru Utskottet icke vill bestrida, att de föreslagna ytterligare controllerna, serdeles hvad beträffar den i irsta punkten gifna föreskrift, att Lumpsamlarne böra vara hos Pappersbruksegaren skattskrifne, samt derstädes ega deras bostad, möjligen kunna i vissa fall medföra svårigheter för Bruksegarne, tror likväl Utskottet, att å andra sidan allmänheten eger rätt att fordra, det behörigt afseende fästes å afhjelpandet af de uti nu förevarande förhållanden länge och allmänt öfverklagade missbruken. Dessutom innehåller denna föreskrift icke något så betungande, att
sig h u n g r i g näring — förut af s a f v e n, ur ekens gren, v a r m som och söt, nu var den uttorkad, han kände, hur det var väl tankens fördärinne i hennes hjärna, och sjöng, och han kände rörde sig längre, ännu m i n d r e k a d e sig tanken u n d r a n d e fram ögon ett sjöng så en d a g t y s t n a d e siskan, d e t blef mörkt satt H o n var väsen, och jämt det. fagert h o n och kvittrade; tjänst, ning. hade lättsint 1897 för att se h v a d flög. till h e n n e s som händt; låg där och slog m a k t l ö s t m e d vingarna och skulle d e k a n s k e hvart m ö r k r e t från den skulle alldeles h a n falla svindlande då i Hur lång tid den stormande färden varade, visste han e j; m e n när han kände s o m mest dödstrött och förfrusen, liksom sitt en känsla af att den ögonen och såg sig ljusnade H a n slog upp sig s k y g g t i hans kammare omkring; vägskiftade i rödt och gult, och g e n o m en springa i d e m såg han u t i fria l u f t e n. Den både och glad blå och synen gjorde undrande; rymd, i den hans blad o c h i stället f ö r n o r d a n v i n d e n f l ö g där ljus en hit och och leende varelse m e d dit röda han svingade s o m på lek, h a n blåste sig sakta på bladet, o c h hans andedräkt var v a r m o c h ljuflig som bladet med blomdoft; en Mot norden flög så n i c k a d e h a n mild blick och mot flög bort. han, h e m igen; ty det var nog nordanvinden, kärlekstanken kände igen honom trots hans förvandling; han dunkelt m e d s i g, att h a n h a d e någon del i d e n n a, att det var hans närvaro ett ljust och fagert vilda nordan.
Men nu kunde han inte undgå att förstå, det något var på tok, och han klappade sin lilla flicka på kinden och lofvade beskedligt, att o m nu fröken verkligen k o m och sade, att hon ville gå, så skulle han inte öfvertala henne att stanna. Det knäppte i dörrarna till korridoren utanför. Gärtrud sprang upp och smög sin väg, tyst som en katt, så att hon ljudlöst var ute i salen, just som en knackning hördes på den motsatta dörren. Allt för hederlig att lyssna satte hon sig likväl på en stol så nära sin fars rum, att hon kunde höra tonfallen af rösterna därinne, och T o m och Ester ställde sig bredvid henne. Först hade husförestånderskan en lång redogörelse att framföra i afbruten, kort ton. Så ljöd faderns röst, frågande och mild. Så forsatte hon att berätta med stigande häftighet. Sedan yttrade fadern nå- gonting i beklagande ton, hvilket framkal405 lade ett par små snyftningar och framstötta ord från fröken. Så steg fadern upp och gick öfver golfvet. Det föreföll, som o m han tagit henne i hand och med sorgsen stämma tackat henne för » den här tid e n ». H o n brast ut i ännu högre snyftningar än förut, och bäst det var sprang hon på dörren, som ledde ut till korridoren. De hörde henne gå in till sig och häftigt läsa igen bägge dörrarna o m sig. Sakerna hade visst icke gestaltat sig så, som hon väntat och trott. Barnen sutto helt orörliga, och då de slutligen började meddela hvarann sina iakttagelser, hviskade de. Det var liksom nå- gonting högtidligt i det där, att de verkligen så plötsligt skulle bli af m e d den, som härskat öfver dem m e d järnspira under alla dessa år. Fadern kom i dörren och vinkade in Gärtrud. » Ja, nu är det bestämdt, » sade han. » Hon flyttar redan i morgon. » Och som om han nu tyckte sig ha fått nog af husliga bekymmer för den dagen, gick han suckande ut i tamburen, drog på sig öfverrocken och begaf sig ut i staden. Men de, som inte suckade, det var Gärtrud, hennes syskon och till och med jungfrurna i köket, ty nyheten gick som en löpeld huset rundt.
Ridderskapet och Adeln samt högvördiga Preste-Ståndet godkända förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse och till § i Riksdagsbeslutet, angående granskning af de i Statsrådet förda protokoll, borde intagas Bonde-Ståndets beslut vid dechargefrågans behandling i afseende på Chefen för Landtförsvars-Departementet, samt Borgare-Ståndets i detta hänseende med Bonde-Ståndets öfverensstämmande; vid hvilket förhållande, och då sålunda samteliga Riksstånden beslutat, alt underdånig skrifvelse och Riksdagsbesluts-^ i ofvannämnde fråga böra expedieras, men deremot 2 stånd stannat mot 2 i fråga om ordalagen, nödigt blifver alt, jemlikt 75 § Riksdags-Orduingen, derest sistbemälde båda Riksstånd icke skulle vilja med höglofl. Ridderskapet och Adeln samt högvördiga Preste-Ståndet sig förena om godkännande af de uppsatte skrifvelse-förslagen, hvartill Utskottet härigenom får vördsamt inbjuda vällofl. Borgare-Ståndet och hedervärda Expeditions-Utskottets Memorial, M 12. 11 Bonde-Ståndet, frågan afgöres genom votering i förstärkt Expeditions-Utskott, för hvilket ändamål Utskottet får föreslå följande voteringsproposition: Den, som godkänner Expeditions-Utskottets aflåtna förslag, JVs 136, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, samt JVS 8 till § i Riksdagsbeslutet, angående granskning af de i Statsrådet förda protokoll, röstar Ja, den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, komma berörde förslag att erhålla följande lydelse:
Domstol, hvilken bör äga kännedom både om de abstrakt-theoretiska grunder, på hvilka allmänna lagen hvilar, och tillika om alla de ärenden, Reglementen och föreskrifter, som röra krigsväsendet. Den Domstol man nu vill indraga har funnits från urgamla tider, och den hvilar på en Svensk grund, som är: »judiciutn parium», hvilket ingalunda kan öfversättas med privilegierad Domstol. Jag tviflar icke på att HofR:ns ledamöter äga fullkomlig kännedom om civila lagstiftningens theoreliska grunder vid deras tillämpning, men det är kanske omöjligt för dem, att inöfva sig i alla de författningar rör:de krigsväsendet, som utkommit; ty de , h v i 1 a alla på praktiska begrepp om detsamma. Jag får derföre på det högsta afstyrka förslaget, att vid IlofR:n skola uptagas och afdömmas mål, som tillhöra krigsväsendet. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Såsom allmän regel torde få gälla, att en Domstol bör vara så sammansatt och organiserad, att den inger förtroende och trygghet hos de medborgare, som med densamma kan komma i beröring. Detta tror jag icke vara förhållandet med KrigsHofRm. Den första i ögonen fallande brist som denna domstol företer, är att ledamöterne befinna sig på alltför lösliga konstitutorialer, för att kunna handla med den sjelfständighet som vederbör, och hvaraf följderna kunna blifva ganska vådliga, derigenom att förhandlingarne kunna i viss mån komma att bero af ögonblickets tycken och åsigter. Vidare tyckes denna domstol, som den nu är sammansatt, hafva blifvit förvandlad till en slags pensions-inrättning till föga fromma för aomare-åiigganderne. Derjemte är sammansättningen ingalunda i öfverensstämmelse med nu gällande KrigsArt:s anda och mening. Af deras innehåll kan man nemi. icke bibringas annat begrepp, än att KrigsHofR:ns ledamöter skola, i öfverensstämmelse med förhållandet inom andra KrigsDomstolar, utgöras af i verklig tjenst varande personer, och icke som nu är fallet, af till större delen afskedade, eller i Arméen endast qvarstående, hvilka icke äro att anse annorlunda än som afskedade.
I mitt anförande nämnde jag att de der försöken, sorn föreslogos, icke skulle kunna blifva några försök på hvilka ett säkert omdöme kunde grundas om huru straffen skulle komma att smaka, och i strid mot Hr von Hartmansdorff tror jag att de, som egnat sig åt lagskipning, måste i följd af deras derunder förvärfvade bekantskap med hrottslingarues lynnen, deras sträfvanden, deras fruktan o. s. v., tills vidare torde fä antagas vara kompetenta domare, öfver hvilkeldera straffsätt må vara lämpligast. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, anförde skriftligen: Jag fäster min öfvertygelse i detta föredragna ärende vid samma skäl hvarpå allmänna tänkesättet hvilar, hvarpå mängden grundar sin öfvertygelse; denna håller sig vid erfarenhetens, vid det verkligas grundfasta skäl och låter icke locka sig af idealismens, af inbillningens tomma förespeglingar, den antager icke Den 29 December e. m. 541 solbeglänsta moln för guld, och icke läror för. sanna, om hvilkas grundfalskhet den öfvertygas, då de skola tillämpas i det verkliga. Den kan icke såsom theoriernas mästare gifva logiska skäl för sin öfvertygelse, den pekar på händelserna, på verksakerna, lärorna förverkligade, följderna af deras utförande komma den med sin slående sin öfvertygande bevisning till hjelp. Allmänna tänkesättet, mängdens öfvertygelse har hela liden varit mot den af den nya styrelsen antagna efterlåtenhet uti brottens bestraffande, den bar ansett en alltför långt drifven mildhet mot brottslingen vara en lika stor grymhet mot den laglydige, i det den genom borttagande af fruktan för straffet hos den brottslige äfven borttagit skyddet för den laglydiges rätt. Osäkerheten i vår hufvudstad, stråtröfverierna kring landet höja för denna åsigt sin öfvertygande röst. En lag bör för sin öfverträdelse stadga ett så svårt straff, att den hålles i helgd äfven af den som i det moraliska, uti hedrens och pligtkänslans bud icke känner något återhåll; gör den icke det, är brottsligheten lössläppt och laglösbeten framrusar med ohejdade tyglar.
Vid förnyad föredragniog af Stafs» Utskottets ej mindre den 18 sistlidne April, tinder Nio J51, afgifna och, den 7 derpaföljande Maji e. m., på bordet lagda Betänkande, angående Regleringen af Anslagen under RiksStatens Tionde Hufvud-Titel, än ock under N:o a53 meddelade och, den 1 4 sistlidneSeptember e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorda anmärkningar, fann Ridderskapet och Adela för godt bifalla hvad Stats-Utskottet i namn - 102 P/o/. Vtdrag deri 14 Oclober 1829. de Betänkande och Utlåtande tillstyrkt, endast med iakttagande af följande förändringar; 1:0 att till kostnaderna vid öfningar för Flottans bemanning beviljades den af Kongl. Majrt, i Dess Nådiga Proposition, äskade anslagssumma af 25,000 B;drj 2:0 att Utskottets hemställan, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det inventering i Flottans Ekvirkesförrader må i Nåder anbefallas och be. Rörig Controll öfver vederbörandes redovisnings-skyldighet dervid iakttagas, af Ridderskapet och Adeln afslogs ; 5:o att Ridderskapet och Adeln äfven afslog Utskottets hemställan om vidtagande af det stadgande, att under de titlar, som röra försvarsverket, besparingar som uppstått å anslagen till de materiela behofven, ej finge användas till reglering eller förbättring af leiner, samt att uppkomna lönebesparingar borde i första rummet användas till betäckande af de brister, som möjligen under samma tid kunnat uppstå å de till fyllande af materiela behofven beviljade anslag; 4:o att Ridderskapet och Adeln ogillada U skottets yttrande, att Kongl. Maj:t torde i Nåder vara betänkt på sådana inskränk - Fröt.
6,000: Summa R.dr 42,000: Redogörelserna för ifrågavarande medel, som afgifvas särskildt för hvarje län, och för Stora Kopparbergs län upptagas i 3:ne särskilda räkningar, nemligen en för Öster - Dalarne, en för Malungs och Lima socknar samt en för Svärdsjö socken, harfva utan anmärkning undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, med undantag af Gefleborgs läns redogörelse, hvilken, enligt Revisorerne meddelad uppgift, ännu icke till nämnde embetsverk inkommit. Uti dessa räkenskaper, af hvilka de för Norroch Westerbottens län äro förda i Riksmynt, redovisas inkomster och utgifter på följande sätt: A) .Jan tinn tis län. Debet. Uppbörd: Balans till år 1858: Credit. Balans från år 1856: Ian. Debet. Oster-Dalarne. Malungs och Lima socknar. Svärdsjö socken. Balans från år 1856: Uppbörd: Stats-auslag ■••••• Förskott af fonden för storskiftet inom Malungs och Lima socknar Dito af dito för dito i Oster-Dalarne 10,000: — 3,500: - — 6,000: — -A6,800: S:r 13,500: 6,000: —, — 6,800: Sum ina 13,783- 14. — 6,159: 21. 6. 6,938: 28. 4. Credit. Utgifter: Aflöning till Landtmätare — Balans till år 1858: Debet. Uppbörd: Credit: Utgifter: Bilaga Litt. R. till 1859 års revmons-berättelse, angående stats-verket, sid. 143. j I Kopparbergs län. [ I Gefleborgs län. I Jemtlands län. I Wester-norrlands län. I Westerbottens län. 11 Norrbottens län.
»Och så ha' vi Sten: svärmaren: » CECILIA stumt spel. CLAUS. »Han sitter helst på takåsen och tittar på moln och regn, han observerar alla himla-planeternas rörelser och ser tecken i solen, månen och stjernorna, och förvirrar han sig på jorden så går han i slottshagen; och då trampar han så tungt de arma jordkokorna, så att de sucka och säga: puss, puss, puss, puss!» 60 JACQUES och GERHARD. Bra! bra! CECILIA. Det är inte sanning! CLAUS. »Men han uppger sig också ha' en högre kännedom om mathesen, physican och architecturam, och derför har han blifvit flyttad från mästarnes lag till gesällernas; och det är rätt åt honom.» JACQUES, tvunget skratt. CLAUS. »Så ha' vi våran nya ålderman; vi har en gammal också, men han duger inte till annat än till likbjudare på sin egen begrafning. Men den nye, se, det är en karl som förstår sin tid det är en handlingens man, men han är äfven en ordets man. Så här kan han tala ibland när han sätter till: 'Fanen i den; jag är en handlingens man Slår med piskan på bord och stolar inga svärmare; inga svärmare; fanen i den, man skall veta kasta teglet i ny och inte i nedan och sätta osmundsjern i smör och inte i blålera. Det hviskar i vassvippen! Fanen i den, det gör det! Vet ni hvad det hviskar? hvasa? Vet ni icke hvad det hviskar? Hvasa? Ser ni att ni inte vet någonting! Inga svärmare! Jag är en handlingens man, jag är en handlingens man.' Han piskar möblerna. JURGEN och GERHARD. Bra! bra! bra! CLAUS. Då blir den helige fadren allvarsam och säger: »Det är min man! Sådana ska' de var!» Fy satan så dumt; tala om domherren nu! CLAUS. Nej det är inte slut än med ålderman! Då säger biskop Henrik: »Ers helighet låt oss tala allvarsamt».