Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som medgifver, att de af motionären öfverklagade olägenheter någon gång kunnat inträffa genom Militise-boställens utarrendering på nu öfliga sätt, anser sig likväl icke kunna föreslå Rikets Ständer att till Kongl. Maj:t ingå med en så beskaffad underdånig anhållan, som den motionären föreslagit, emedan, enligt Utskottets förmenande, i begreppet af en sådan auction som den i frågavarande ligger en rättighet förvarad åt den högstbjudande att, dä han för arrendesummans utgörande ställer vederhäftig borgen, få framför andra speculanter emottaga arrendet. Dessutom är hvarje individs förmåga att betala ett högre eller lägre arrende beroende af dess drift samt större eller mindre skicklighet att häfda jorden; hvadan det för vederbörande Boställs-Directioner skulle blifva, om icke omöjligt, åtminstone ytterst svårt, att på förhand bedöma de olika speculanternes relativa förmåga att utan egen skada utgöra arrende-beloppet, utom det att Boställs-Directionerna ofta torde komma att blottställas för misstankar om väld, derest options-rätten emellan flere likbjudande blefve åt riem öfverlåten; på grund af hvilket allt Utskottet anser sig vördsamt böra till Rikets Högloft. Ständer hemställa, att ifrågavarande motion må förfalla. Stockholm den i October 1844. Bilt. till R. St. Brot. 18f.f. 8 Sam!. S Haft. STOCKHOLM, 1844. I. Marcus. Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 33. 1 JTs 33. Ank. till Exp. Utsk. den" 2 Oct. kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om nedsättning af räntan vid utlåning af spanmål från sockeneller fattig-magazin. Från Högv.
Jag föreställer mig alltså, att, ehuru de fleste inse den obestridliga nyttan af ett universitets förläggande i bufvudstaden, mången dock skall finna betänkligheter vid att ifrån en så aflägsen och folkrik provins, som Skåne borttaga det uti Lund befintliga universitetet. — Detta anser jag för min del icke heller vara så alldeles behöfligt, utan tror, att det åsyftade ändamålet skulle i väsendtligaste mån vinnas, om blott universitetet i Upsala förflyttades till Stockholm. Jag vill icke trötta med uprepandet af alla de förmåner som dervid skulle erhållas, emedan de redan med en berömlig klarhet blifvit utvecklade, utan önskar blott få fästa upmärksamheten derpå, att ett universitet icke endast är ämnadt till den upväxande ungdomens undervisning, utan äfven till, en allmän bildningsanstalt för alla klasser i samhället. Och då man besinnar huru talrikt besökta de få offentliga föreläsningarne äro, som hållas i hufvudstaden, så kan man lätt göra sig ett begrepp om det intresse hvarmed allmänheten skulle följa de lärorika föredragen af utmärkte akademiska lärare. De inkast, som kunna göras emot en dylik åtgärd, hafva äfvenledes af den förre motionären blifvit uptagne och besvarade på ett sådant sätt, att jag icke tilltror mig kunna tillägga något mera öfvertygande. En sak torde dock kunna vara förtjent af någon upmärksamhet med afseende på frågans ekonomiska sida, om icke, såsom jag föreställt mig, de fleste af de uti Upsala befintliga universitetet tillhörige byggnader, skulle på sådant sätt kunna göras för landet vinstgifvande, att, t. ex. Ultuna Landtbruksinstitut förflyttades till Upsala och utvidgades till en högre landtbruksskola. Jag tillstår dock, att jas saknar tillräckliga insigter för att bedöma fördelarne af en dylik inrättning, men har icke velat undertrycka denna tanke i händelse den kan befinnas vara god och riktig. Ehuru högt af behofvet påkallad den här ofvan omnämnda flyttningen till hufvudstaden af universitetet i Upsala synes mig vara och oaktadt jag tror, att ringa svårigheter dervid skulle möta; 228 Den 3 December e. m. så vill jag dock för ett ögonblick förutsätta att äfven denna åtgärd blir af E.
Emb.-Rerättelse för år 1849. dana anstalter, sora bordt träffas, i fall man varit förut underrättad, att den person skulle blifva först anfallen, som verkligen blef det — endast dessa försigtighetsmått hade blifvit nog skyndsamt använda, den stund deras användande behöfdes, och sedan utvidgade i den mån, behofvet blef större. Den styrka af krigsfolk, som fanns att tillgå på mindre än 200 stegs afstånd från det ställe, der våldsamheterne först utbröto, hade kunnat, oin än icke använd att förebygga, dock inom ett par minuter göra slut på anfallet mot det hus, hvars fenster blefvo först inslagna och hvars port stormades. Men krigsfolket blef stående, antingen Irefjerdedels tima, som jag beräknat, eller minst en half tima, som Herr Frih. Sprengtporten beräknat, eller jemnt 35 minuter, såsom någon annan uppgifvit — så länge efter anfallets början blef den uppbådade militärstyrkan stående mindre än 200 steg från den punkt, der våldsamheterne rasade, husets alla fensterrutor inslogos, porten höll på att uppbrytas och invånarne hotades att falla i den stormande hopens händer. Det var om detta dröjsmål, som första hufvudfrågan handlade. Såsom ett underlätet försigtighetsmått hade jag klandrat, att Herr Frilierren bevistat spaktaklet under de omständigheter, som då voro för hand; och jag trodde mig icke kunna urskulda detta steg, om jag än kunnat gilla den tro på lugnets bibehållande, som Herr Friherren hyst. Men jag ansåg det göra ganska litet till saken, om han ock skulle i denna punkt få rätt. Sedan jag genom hans förklaring blifvit uppmärksam på den korta tid, som erfordrats för färdandet imellan Operahuset och Slottsvakten, samt funnit frågan icke gälla mer, än högst 6 minuter, att afdraga från den försummade tid, jag hade att åtala; kunde det nemligen synas desto mindre al nöden att pruta på detta afdrag, som återstoden, i allt fall, var ganska tillräcklig.
För att hos Konungen uti Stats-Rådet föredragas, skulle de beredas af vederbörande Stats-Sekreterare och den embetsmyndighet, som, under benämning af Allmänna Ärendernas Beredning, sammansatt af åtta personer, egde i alla der förekommande mål afgifva sina underdåniga yttranden, att hos Konungen uti Stats-Rådet anmälas; men efter den år 1840 beslutna förändring af Stats-Rådets organisation och indragningen af Allmänna Ärendernas Beredning, hafva Departements-Cheferna, hvar och en för sitt Departement, fått åliggande att dessa och öfriga mål bereda och inför Konungen i Stats-Rådet föredraga. I äldre tid och ännu under den, då, på sätt ofvan är anfördt, de administrativa tvistefrågorna hos Kongl. Majit hänfördes till kabinettsmål och ansågos icke böra vara till behandlingen underkastade samma former, som andra regeringsärender, var deras antal och mångfald otvifvelaktigt vida inskränktare, än den allt mera fortgående utvecklingen af samhällets inre lif, näringarnes och de allmänna hushällnings-anstalternas tillväxt och kommunalväsendets ordnande under sednare tid kunnat medgifva. Ehuru genom Kongl. Förordningen den 17 April 1828 styrelseverkens domsrätt upphäfdes i vissa mål och dessa hänvisades lill behandling vid allmänna domstolarne, måste på den fordna banan fortgå en betydlig mängd af tvistiga mål, hvilka kommo att öfverhopa Föredraganderne hos Kongl. Majit med trägnare arbete och i större mån upptaga den tid, som erfordrades för de egentliga statsmannavärfvefi, eller de ärenden, hvilka rättast få benämningen af regerings-ärenden. I Nådig Proposition till Rikets Ständer den 6 Juli 1840, angående upphörande af Konungens två röster i Högsta Domstolen, yttrade Kongl. Majit, att »Styrelsens göromål ökades i samma mån folkmängden tilltoge samt »handel och alla näringsgrenar, äfvensom begreppen och' kunskaperna vunno en »större utveckling.
Upplästes prot.utdr., ankomna från de öfriga Riks$t:n, nemi. från PresteSt. af d. 26 och 3o sisth Mars samt d. 2, 4> 6, g och i3 dennes; från BorgareSt. af d. 21, 23, 26 och 3o sisth Mars samt d. 2, 6, 9 och i3 dennes, samt från BondeSt, af d. 26 och 3o sisth Mars samt d. 2, 6, 9 och i3 dennes. Lades till handbna. Justerades 4 prot.utdr. för detta plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 8 på aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. l(io Den 23 April f. m. Thorsdagen den 28 April 1835. Plenum kl. 10 f. lili Föredrogs ånyo BondeSt:s d. i3 dennes på bordet lagda inbjudn. till instämmande i Ståndets beslut i anledn. af StatsUtsk:s utlåt. N:o 393, ängrde grunderna för markegångsprisens bestämmande, m. lii. Uppå begäran af Hr Rosenblad, Bernh., upplästes äfven R. o. Ad:s prot.utdn af d. 22 sistl. Jan. e. m., ang:de Ståndets i anledn. af SlatsUtsk:s utlåt. N:o 3g3 fattade beslut. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: I öfverensstämmelse med hvad jag förut i detta ämne yttrat, och åbepande de skäl, jag då hade äran inför R. o. Ad. framstäU la, kan jag icke annat än begagna detta tillfälle för att hos H. Ex. Hr Gr. o.
Visst tycktes han ha mycket brådtom, när han lemnade oss, här, för några ögonblick sedan, ... men jag trodde att de der herrarna från Marstrand, ytterligare önskade hans biträde och om jag inte misstar mig, är ni, min herre, en af ... Länsmannen (infallande). Alldeles riktigt, Mamsell, alldeles riktigt! – (afsides till en af Stadstjenarne.) Hör på, gå och säg åt de andra, att de föra den unga mannen afsides, så att ingen märker honom tillsammans med oss, förr än visitationen blifvit verkställd men de ska noga bevaka honom. (Stadstjenaren går. Till Gabriella.) Jaha, min unga Mamsell Vi ha verkligen kommit hit för att söka reda på några rackare och kanaljer, hvilka hemligen sluppit ut från Carlsten, och eftersom hvarken fader Haraldson eller hans son är hemma, så kanske ni tilläte oss göra en liten granskning i byggnaderna häromkring ... (blir nu först varse Arnman.) Men, Gud hjelpe mig! tror jag icke, jag har den äran se löjtnant Arnman! (tvetydigt.) åh, hå, hå, hå rätt sällsamt, sannerligen, att träffa er, just här ... Arnman. Huru så? Min kära Herr Kommissarie; – finner ni det så underligt, att råka mig hos Kapten Haraldsons? Länsmannen. Jaha, ... när jag rätt tänker efter, ... så kan ni inte ... Gabriella. Har jag förstått er rätt, min Herre, så önskar ni göra en visitation i vårt hus Tror ni då, att brottslingarne, i händelse de verkligen kommit till ön, skulle vågat smyga sig in ... Länsmannen (infallande.) Kan ingen veta, min unga Mamsell, kan ingen veta. Kanske kunde ändå något uppdagas, som ni måhända inte en gång kan ana, genom en liten visitation, som ni behagar säga om ni derföre tillåter, så ... Gabriella. Mer än gerna skall jag för er öppna våra dörrar. (Tar en nyckelknippa från väggen. Se här, skall jag till och med öfverlemna er sjelf nycklarna; – denna hör till källaren under stora byggningen den här hör till båthuset och denna till sjöboden Länsmannen (begärligt). Jaha
Jag pressades till skoltjenst under min yngste brors informator, och fick sitta uppe i skolan (rummet benämndes så) på en hög stol med små dinglande ben; och som jag redan förut inhemtat A-B-C-bokens mysterier, hade man icke försyn att sätta jemte katekesen en fransk grammatik mellan mina fingrar – den var alldeles förfärlig denna den gamla tidens metod att börja barns undervisning innan de med tanken kunde följa lexan. För min del utförde jag mitt parti precis på samma sätt som jag i min tur lärde papegojan. Men icke nog härmed pressades jag till ännu två slags tjenster, allt till förhärligande af en annan metod, den som rörde hushållsvetenskapen. Jag stäldes på en pall vid köksbänken, för att lära mig nätt skala potatis, och skuffades af hushållerskan genast tillbaka, om jag vågade mig fram till spisen för att äfven lära mig att laga pösmunkar. Jag erkänner dock att jag fick en halfbränd posmunk med mig på återvägen. Sedan reqvirerades jag ned i någon af de stora källrarne, för att som en rigtigt »rigtigt snäll liten flicka» – hålla vaxstapeln för dem som under vintappning hade sig korkning och hartzning anförtrodda. Det allra grufligaste var emellertid när min mor, med den bekanta min, som aldrig tillät ens aningen om en invändning, sade till mig: »Du börjar bli stor, mitt barn, derför skall du hålla lyktan på vinden, medan qvinnorna få hänga upp tvätten.» Detta kunde nu visst icke under vanliga förhållanden förefalla svårt, men saken var den, att kläderna mest hängdes åt en sida, som jag gerna undvek. I en viss vrå hade nämligen under många år mormors likkista stått, och ehuru hon endast dagligen kom att sofva middag i henne (hon kom aldrig att deri få sofva den sista sömnen), så var jag ändå så rädd för platsen, att när hjelpmadamen ropade: »Kan lillemamsell vara så okristligt dum, och ställa sig på den sidan der en inte ser», jag endast med hjertat upp i halsgropen och de möjligaste korta steg nalkades det vådliga området.
Jag nödsakas derföre yrka, att meranämnde beslut må oförändradt fortfara till contracfs-tidens utgång, hvarefter det, efter min tanka, må på Rustoch Rotehållarne sjelfve ankomma, att antingen åtaga sig ny passevolance-afgift, eller, med stöd af knektecontracten, på annat för dem lämpligt sätt ombesörja denna deras enskilda angelägenhet, utan att dermed besvära de öfrige Rikets skatt-dragande invånare, som derförutan ingalunda äro i skatteväg lottlöse. Under discussionerne i ämnet inom Högloflige Utskottet, har jag nogsamt gifvit tillkänna mina åsigter, att Rustoch Rotehållarne rättvisligen hvarken böra eller kunna betungas med större afgifter för ifrågavarande mötes-passevolance r än som för ändamålet oundgängeligen erfordras; men deremot kan jag icke medgifva, att nuvarande Rustoch Rotehållare skola, såsom en skänk, få emottaga eftergift af passevolancen, hvilken eftergift directe ökar värdet af deras nu innehafvancle egendomar, som till dem, i förening med nu vajande onera, öfvergålt, och hvilken vore desto obilligare, som några motsvarande förmoner icke i ringaste måtto skulle tillskyndas Rikets öfrige invånare, och deribland städernas drygt beskattade borgerskap, hvars privilegier blifvit, tid efter annan, och hufvudsakligen lill förmon för denjordbrnkande delen af Svenska Folket, på mångfaldigt sätt kringskurne. Stä Bih. till RSt. Brot. 1840. 4 Sami. 1 A/d. ty.-de Häftet2 10 Siats-Utskottets Utlåtande, 1V.-o So. derna äro dessutom icke eller frikände från Indelnings-verkels bördor i så måtto, att, till exempel, Stockholm ensamt är, om mitt minne icke bedrager, skyldigt att hålla mellan 4 ocb ^00 båtsmän.
Rättegångsbalken, enligt hvilket det icke är tillåtet vädja under Hof-Rätt ifrån Lagmans-Rält, så vida ej hufvudsaken, med ränta och afgäld, öfversliger 5o daler, sorn berörde inskränkning står i sammanhang med föreskrifterne, att vad emot Rådstufvu-Rätters och en del Kämners-Rätters domar icke får ega rum, med mindre tvistesumman uppgår till ett visst belopp, samt upphäfvandet häraf sannolikt skulle i ej ringa nion eka antalet af rättegångar, som i de högre instantierne fullföljas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, för den händelse> att Lagmansoch Kämners-Rätterne komma att fortfara, vördsamligen tillstyrka utfärdande af en Författningj hvarigenom stadgas: 1:0 Öfverskriften till stö Cap. Rättegångs-Balken förändras härmedelst till denna lydelse: Huru borgen skall sättas och det som dömdt är utgifvas innan laga vad full följes: Nedannämnde §§. i samma Capitel ändras ock pä sätt smt föijer: 36 Lag-TJtskottets Bet. N:o 83, t §. i punkten. Hvar; som ifrån Under-Rätt vädjarj ställe för sig tvänne löftesmän j som borga bägge för en och en för bägge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå och lägge den vid sin inlaga i Råd stufvuRätterij Lagmans-Riätten, eller Hof -Rätten in. 2. §. Har den vädjande tappat, gifve omant ut hvad honom är ådömdt, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande iller i taka händer. Har han vunnit hos Kämners-Rält eller Härads-Rätt, men tappat hos Rådstufvu-Rätt eller LagmansRätt, vare ej skyldig att dom fullgöra. 3 §. 3 punkten. Är tvifvelsmål, om den egemlom svarar emot det som dömdt är, och kan den ej mätas , innan tid är inne att saken skall fullföljas; sätte borgen till dess värdering d egendomen ske kan. 6. §.
Vid föredragning af Konslitulions-Utskoltels den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 60, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 54 framställda förslag till ändring i 5 och 6 §§ Regerings-formen, angående ett nytt Stats-departement, lades förevarande Memorial till handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut. S. 1). Föredrogs och lades till handlingarne Konstitulions-Ulskottets den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 61, med utlåtande öfver Bonde-Ståndets Talmans vägran af proposition å bifall till åtskilliga af Stats-Utskoltet framställda förslag till voteringspropositioner. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-UIskottets nedannämnde den 4 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 196, i anledning af väckt fråga om utverkande af Nådig befallning till vederbörande embetsverk, att meddela Stats-Utskottet general-förslag öfver arméens och (lottans samtliga förråder; N:o 201, i anledning af erhållen återremiss å en punkt i Betänkandet N:o 167, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hulvud-titel; och N:o 202, i anledning af väckt fråga om tillökadt tionde-anslag till domkyrkan i Hernösand. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 19 7, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga till Riks-statens Åttonde Hufvud-titel hörande frågor, blefvo samtlige deri föreslagne voterings-pro Bih. tiU R. St. Prot. 1856—1858. 9 Samt. 95 754 Prot.-Utdrag den 5 Januari i858. positioner af Ridderskapet och Adeln godkände samt lades förevarande Memorial i öfrigt till handlingarne.
”Jo men, gör han så! Jag känner på mig att vi ha honom här innan liggdags. Det vore godt mamsell Josefina ville vara snäll och titta opp på hans kammare och se efter kakelugnen. Jag menar det skall väl snart vara så nedfalnadt att en kan slå igen spjellet.” Josefina gick uppför den mörka, krokiga trappan, hvilken, försedd med ett nedhängande tåg till ledstång, ledde ifrån köket upp till vindskammaren. Det lilla rummet var icke otrefligt och hade, liksom de öfriga, blifvit nymåladt. Det hvälfda ryggåstaket förenade sig på ena sidan med en liten sängalkov, byggd i sjelfva väggen, och på den andra med ett klädskåp, hvars yttre liknade ett par slutna kajutdörrar, men i dess inre förvarades Arves garderob, böcker och papper. Under det lilla två rutors höga fönstret, som vid solklart väder visade den vidsträcktaste utsigt öfver skärgården, stod ett brunmåladt skrifbord, hvarpå några ark papper hvilade, vid sidan af en lineal, ett bläckhorn af hvitt horn och en sanddosa af tenn. I fönstret befann sig en liten nerrökt gipsbild, jemte en kardus, en pipa och en kruka med ett par aflägg under ett dricksglas. Alla dessa artiklar, hvilka svagt belystes af en i kakelugnen ännu flämtande brand, dammades och putsades med snibben af Josefinas förkläde. Gardinen nedfälldes, och vaxstapeln, som stod på en stol vid sängen, uppflyttades ett hvarf. Efter dessa bestyr stannade Josefina framför kakelugnen och nedblickade tankfull på den döende branden, hvilken inom några minuter sönderföll till kol. Josefina tänkte dervid förmodligen ett och annat om sitt eget lif. Kanske önskade hon att äfven det snart måtte förkolna; men intet ord förrådde hennes känslor, och det var endast af andedrägtens djupare dragning, som en upprörd sinnesstämning kunde förmodas. Emellertid stördes hon snart i sina drömmar genom raska steg i trappan, och innan hon hunnit tänka på att sjelf taga i dörrlåset, öppnades det och Arve inträdde. ”Är det du, snälla Josefina, som är uppe och stökar i ordning åt mig?
I afseende å de 2:ne i 1845 års Revisionsberättelse, sid. 23, omförmälda r anter i-balanser , få Revisorerne upplysa, att Riksgälds-Kontorets ännu återstående fordran för den äldre balansen, eller den, hvilken förre Län dt-Rån t mästaren i Östergöthlands Län M. Tollin sig ådragit, enligt Räuteri-räkenskaperna utgör 1,855 R:dr 31 sk. 5 rst., samt att den af sedermera afl. Landt-Räntmästaren i Wester-Norrian ds Län E. G. Harlin åsamkade och år 1841 yppade uppbördsbalans blifvit, genom Kongl. Kammar-Rättens utslag den 28 Maj sistlidet år, fastställd till ett belopp af 36,266 R:dr 11 sk. 10 rst.; börande, enligt samma utslag, de tillgångar, sorn tili afbetalning å denna balans förefinnas, i mån af hvarje särskildt Verks och Inrättnings andel i det fastställda balansheloppet, dem emellan fördelas. För öfrigt hafva Revisorerne inhemtat, att sedan Tollins uppbörds-kontrollanter genom slutligt utslag blifvit frikände, från ali ersättningsoch betalningsskyldighet för hans kassabrist uti de kontanta medlen, Landshöfdinge-Embetet i förstnämnde Län, enär Tollin skulle sakna alla tillgångar till balansens betäckande, under den 15 September innevarande år, förordnat, att hela det återstående balansbeloppet af så väl Statssom Riksgäldsmedel, utgörande 7,283 R:dr 18 sk. 11 rst., bör i räkenskaperna afskrifvas. I likhet med sednast församlade, hafva jemväl nuvarande
är ett helgon; inte en så ' n där Nitouche inte, mast till en våning vid Strandvägen, en resa utan ett riktigt veritabelt ett så när som på till Paris eller ett juvelarmband från Möllenborg. glorian och den där grufligt själfbelåtna, snörpta Hennes barndom hade varit ensam och glädjeminen, med hvilken de bruka vara behäftade lös, och lifvet går ju oftast på den låt, hvartill på kyrkomålningar. Nå, vi sutto och sprakade i barndomen stämt tonen. Tidigt änka, hade mogår kväll till sent på natten. Inte säger hon dern kastat vården om Märta på en betald då stort mycket, men man kommer så rysligt guvernant, icke en hjartegod, tungfotad fräulein bra öfverens med henne i alla fall. Hvad hon eller en sentimental, frikyrklig miss med guldmåtte ha varit förskräckligt ensam, stackars liten. bågade glasögon och ett vemodigt minne af hoModern har bestämdt lämnat henne alldeles för nom hon en gång älskade, men aldrig fick, utan mycket åt sig själf. Hur är det, kände du fru en af dessa hysteriska, hjärtlösa bonnes, som Wahren förut? » draga jorden rundt med sin brokiga trasgrannlåt och sin kroniska okunnighet. (Forts.) » Ja, vi voro bekanta. » » Äfven innan hon blef gift? » • » Äfven innan hon blef gift, » ekade han. Mari Ann gjorde sig inte mödan maskera en gäspning. » Nej, i kväll är du då katten så trist, gamle gosse, eller också vill du ned till herrarne i spelrummet. Nåja, frid vare med dig då! Jag skall gå och tala med professorskan Bibe om följer med detta nummer den utförligt specisjälavandringen — hon påstår, att man får vara ficerade priskurant, som den framstående af nöjd, om man inte rent af blir åkarekamp. Idun B yrå: 48, en Annonspris: Drottninggatan Tidningen tr. 25 öre pr petitrad ( Utländska annonser 50 öre raden. Utjrifningrstid: kostar Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet postarvodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. FRITHIOF Allm.
Förkl. pag. 260.) Revisorerne, som, vid granskning af dessa räkenskaper, inhemta t, att en mängd äldre poster, ända från åren 1789, 1790, o. s. T., fortfarande balanserades, hafva i följd häraf hemställt, att åtgärder måtte vidtagas, ledandande till sådane posters indrifning eller afskrifning. Då Slals-Ulskollels Ulli!ande, N:o 30. 9 I)å Kongl. Slals-kontoret, uli sitt afgifna utlåtande, upplyst, dels att utaf de från år 1841 i landlränteriernas räkenskaper balanserade förskotter, 4-58,258 r:dr 28 sk. 6 rst., vid i8/j3 års slut återstode, till liqvid eller afskrifning, endast 52,1 12 r:dr 9 sk., dels ock att behandlingen af dylika, på förvaltande verks saint andra auktoriteters tillgöranden äfvenledes beroende, ärenden fortgått och foitginge, så anser Utskottet Revisorernes härutinnan gjorda erinran icke för närvarande påkalla någon Rikets Ständers åtgärd. Ko ngl. Seraph i merOrdens-gi 11 et. § »3. (Rev. Ber. pag. 220. Förkl. pag. S\3'].') Vid granskning af hospitalsoch barnlius-fondens räkenskaper, hade Revisorerne inliemlat, hurusom Kongl. Seraphimer-ordensgiilet dels åt Generaldirektören för lazaretterne och kurbusen i riket anvisat 66 r:dr 3a sk. att såsom skrifvarhjelp från och med början af år 1842 årligen utgå, dels ock, under den 25 Febr. 1843, tillagt Sysslomannen vid