Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och han var god för att fara af med bara hafrekakan; för såflet, det tog han inne i stadsboderna; må tro, än så smög han sig till att doppa rockärmen eller vanten i sillatunnan och än så var han framme och strök sig på sirapsankaret. Och aldrig har här funnits i hela Krogsered en sådan karl att se till tjäreholken; för som han gick och körde, så sprang han tillbaka och tittade, om holken blef hängande, och sen så sprang han fram och tittade, om där kom någon körare, och så han till tjäreholken igen och på det viset så gick han vägen tre gånger. Och så var han alltid inne i stadsboderna och bad om lite såpa till att smörja vagnen med. Se, det hade han la lärt af mig, för så hade jag alltid brukt, fast inte hade hvarken han eller jag såpan till det behäftet; utan jag gömde ’na alltid hem till Anna, hon var, som han sa’, af detdära holmeliafolket, så det ville allt lite såpa till ibland; men pojken, han hade la inte råd till att ge moren, hvad han bad ihop, han skulle bevars sälja sin. Så hade han med sig hem ifrån städerna både snus och sill, som han bytte sig till för smör och ägg, som han hade dit. Men jag ska’ säja, han var inte goder att handla med; för han fick då aldrig nog för snusnypan, antingen det var så, att han sålde ’na vid kyrkan eller han bytte sig till nå’nting för ’na. Och sillen, den handlade han med, så det var, som han sa’, ända miskundeligt både att se’t och höra’t; för han köpte alltid en tunna och så, när han kom hem med ’na, så sålde han ut ’na i tjogavis och vann rent anskrämmeligt. Men I sko’n inte tro, att han lemnade bort sillen sådan hon skulle vara; för han vred först af nackarna och så sålde han hufvudena till Kristina på Heden och andra fattiga och tog två styfver stycket. Och så hade han ändå laken för inte och den gjorde han salt af och sålde.
Sedan de för Rikets Ständer uppgifna begrafning^- och ö/rige kostnadema, i anledning af Högstsalig Hans Majit Konung Cari XII ~ Johans dödliga frånfälle, blifvit af Riksgälds-Contoret godtgjorda, så hafva Rikets Ständer ansett, att det bidrag till samma kostnader, som af Konungariket JSurrige kan varda utgjordt, bör komma Riksgälds-Contoret till' godo; hvadan Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att nämnde bidrag måtte Riksgälds-Contoret tillhandahållas. §. i3. (Motsrarar 123 §. i 1341 ars Reglemente.) Derest den påbörjade vattenledningen till Carlskrona skulle komma alt öfvergifvas, och de härtill redan uppköpta jernrören icke kunna till allmänna byggnader användas, bör, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers till Kongl. Majrt framförda underdåniga anhållan, den tillgång, som, genom försäljningen af dessa jernrör äfvensom andra för samma företag upphandlade materialier, uppkommer, till Riksgälds-Contoret aflemnas, för att framdeles kunna tagas i beräkning för anläggandet af en vatten-cistern vid nämnde stad. §• J4* (Motsvarar 124 §. i 1841 års Reglemente). Till följd af det vid sednast förflutna Riksdag härom fattade beslut, bör Rikets Ständers Bank, före slutet af innevarande år, med Fyrahundra sextio två tusen tvåhundra fyratio tre Riksdaler »8 skill, i rst., till RiksgäldsContoret utbetala den återstående sista femtedelen af det, vid nämnde Riksdag, till Riksgälds-Contorets utgifter anslagna belopp, 2,311,216 R:dr 4* sk. 5 rst., utaf Barmens behållna vinst och kapital-öfverskott, enligt samma Verks hufvudbok för år i83$. Hör till Slafs-UtskoUefs Memorial, j\T:o 315. 5 §. «5. Jemlikt Rikets nu församlade Ständers beslut, skall det belopp af Bankens ■vinst
»För öfrigt är det inte vä-ärdt du morskar — dig, Lovisa, för har du gjort något som duger här i världen, hick, hvilket jag inte vet, hick, så är det ändå jag som gjort’et.» (Hvissling!) »Jaså, det är det», sa jag. »Punktum, käring! På den grund, sa jag — att om ett kvinnfolk åstadkommer något som du-uger, så är det ändå alltid mannen som gör’et, på den grund, att han är det reci-reci-proka momanget i naturen och hon det re-re-cep — med ett ord bara basch!» »Gå och lägg dig, Ruffen lilla», sa jag mildt igen. »Det där har jag alltid tänkt», sa Ruffen och sparkade stöflarna af sig. »Jaså, värkligen?» sa jag och började plocka ihop hans kläder. »Förbannad slängd karl den där redaktören — och den där andra se’n, Fischen — Nischen, han, som hittat på att det orätta är det rä-ätta det är förbannadt mycket styfvare hva? än att hitta på att det rätta är det rätta! Det är för öfrigt alldeles, hick! satnma sak, bara fullkomliga motsattsen. B-begriper du, dumsnut?» »Jaha, då,» sa jag nytert »Jag begriper visst! Men vill du inte ha litet Vichyvatten —?» Ruffen sof i ett kör till klockan 2 dagen därpå. O, i hvilken ångest var jag inte, innan han öppnat sina kära, älskade blåklintsögon! Jo, han var redig, Gud ske lof; alldeles redig, hvilket väl, om något, kan kallas för en riktig Guds nåd, när man betänker, att han haft Nische’n och det där fasliga jaget i hufvudet. Också blef jag så glad, att jag totalt glömde af sparlakansläxan och riktigt hjärtligt besvarade den »söta du förlåt mig kyss», som han kom in och gaf mig nyss, förlägen som en skolpojke. Tänk, om han visste, att han kallat mig »dumsnut!» Senare: Vi talar aldrig om den där natten, men Ruffen är hemma nästan hvar kväll nu och har lärt mig att spela schack.
a §;n 5 mot ordet ”högst;” ty derigenom har ju Ståndet tillkännagifvit alt grundfondens contanta belopp må öfverstiga i5 proc., — men för hvad annat ändamål än lill cassans förstärkning, när behofvet så fordrar? Mig förekommer detta solklart, och jag tviflar ej att en hvar, som närmare betraktar saken, skall (inna det lika klart. Frih. Stjernstedt; Jag anser den af Hr Lefre'n föreslagna garanti vara ganska riktig, och kan icke finna att den står i strid med R. o. Ad:s på förmiddagen fattade beslut, hvarigenom bestämdes huru stort tillskottet till grundfonden i reda penningar minst (inge vara, nemi. 25 proc., så att det väl får vara högre, t. ex. 3o proc., ifall så nödigt aktas. Hr Lefrens förslag deremot åsyftar blott, att icke, i stället för att fylla uppkommande behof genom tillskott, grundfonden skulle anlitas utöfver de 25 proc., sorn böra i reda penningar insättas, derigenom grunfonden kunde successivt medtagas. Hr Aminoff: Jag erkänner visserligen riktigheten af den principen, att allmänheten är i samma mån mera trygg, som grundfonden är starkare; men jag hemställer tili de herrar, hvilka anse grundfonden icke böra få anlitas titl högre belopp än 25 proc., om icke, i den händelse bolaget skulle behöfva mera Un d&ssa a5 proc. af Rikets mynt, bolaget 5^2 Den 20 Februari e. m. må äga rättighet att uppsäga någon del af de återstående y5 proctn till inbetalning — då i sådan händelse bör åligga actieägarne att i förhållande till hvad som fordras göra nya inbetalningar, för hvilket ändamål grundfondshandlingarne i brist af godvillig inbetalning användes. Om t. ex. i5 proc. erfordras utöfver redan uttagna 7.5 proc., så frågas hvarifrån detta tillskott skall erhållas, om actieägaren icke har andia tillgångar än hvad den insalta grundfonden erbjuder. Kan denna inbetalning verkställas utan att grundfonden rubbas, så bl i fv er bankens säkerhet så mycket större.
Jag erkänner gärna mina inskränkta begrepp om Lagen , och tuor mig ej kunna jemföra min kännedom af Svenska Språket med flere andras, men mig synes den slutföljd jag framstålt vara så enkel och naturlig, att hvarken någon djuparp juridisk eller språkkunskap dertill år nödvändig. Såsom skål mot min yttrade tanka, att Götha CanalDirection kunnat vidtaga den utväg, att, om cotlision mellan föreskrifterna yppats, Underställa Kongl. Majit förhållandet, har man anfört att sådant vöre Öfverflödigt, då Kongl. Majit har ett StatsRåd, Jag känner ock, att ett StatsRåd finnes, men det har vål icke hindrat Götha CantdDirection att hos Kongl. Maj:t göra underdånig förfrågan, huru den sig borde förhålla, om den fann Riksens Ständers föreskrift tvetydig elles Ridd. o. Ad. Prut. B. I. Afd. h Den 2 Junii, ovårkstållbar. Ingen kan ränta, alt då Kongl. ÄIaj:ts dyrbara tid år upptagen af så mångå olikartade Regeringsårender , hvilka i StatsRådet undergå dess nådiga pröfning, det vore Kongl. Maj;t möjligt, att sjelf upptäcka, att en sådan brist i författningarna existerade, som nu påstås; helst de Directioner, som borde samma författningar efterlefva och verkställa, icke på en sådan omständighet fästat Kongl Maj.ts Nådiga uppmärksamhet. I sjelfva »aken, och om genom ogillandet ej annan påföljd uppstår ån den, att Riksens Ständer visa, att de beslut de fattat skola efterlefvas, så vågar jag tro det vara vigtigt nog, om äfven ansvar deraf ej skulle föranledas. Jag kan ej förena med råits-begreppet, att man skall blindt bifalla allt hvad som begåres, utan att man skall äga försäkra sig om, huru gällande Fö( fattningar efterföljas, och att man slutligen blott skall bevilja oupphörliga bidrag.
Riksdag, i Bewillningen^fcr Uddewalla och Amal, Borgmästaren d<en3en8 enahanda anmälan i afseende pä Upsala, Brukspatronen Ustibr8 för Westerbotten, och Borgmästaren OUbsr§5 för Ostersund. Af den 18 September: Remisi till Lag-Utskottet af Borgmästaren dien86N5 förslag till förklaring öfwer Allmänna Lagens stadgande i s 8. b Capitlet Misigernings-Balken; Bi - L70 Den 2Z September. Bifall till Stats Utffottcts tillstyrkande, rörande Hyreskostnaderna förStändcns Klubbar. B fall till det särskilta Ut'?ottets utlätan.
Ja, så säger de allihop – båd änkan och Jönssons och Petter och Träskålaboarna. Och under tiden så ska alla käringarna åka utför i snön, så de bli våta in på bara bena. Men sandhögen, den ligger, där den ligger, och för hvar enda gång jag ska dit ner, tycker jag, att den ligger där och bara gör spektakel af mig. Lars Anders. Då kunde du ju hösa på sand själf. Lena. Nej, för te skotta sand, det är karlgöra. Och det befattar jag mig inte med. Lars Anders. Ja, se om jag gjorde’t, så skulle de andra säga, att jag liksom gick och arbetade åt dem. Och det vill jag inte. Lena. Det är precis som med den där välsignade gärdsgård’n. Jag orkar inte höra’t. Lars Anders. Hvad sa’ du? Lena. Jo, ja sa’ det. Lars Anders (tar ett steg framåt, mumlar något obegripligt, knäpper så om sig tröjan). Du är något te säker i truten, du. Lena. Det har jag efter mor. Lars Anders. Men du får allt den, som kväser dig, ska du få se. Lena. Har ho’ fått det då? Lars Anders (vill svara, gör långsamt helt om och försvinner ut i snöyran). Tredje scenen. LENA. JONAS. Jonas. Jo, du kan sköta om gubben. Lena. Jag kan sköta om, hvem jag vill, ska jag säga dig. Jonas. Det kan allt jag med, om jag ska tala om’et. Lena. Då ska du allt tala om’et själf också. Jonas. Ja, men si, jag behöfde inte skotta snö ändå, fast moster var så påstridig. Men det var bara illmarighet utaf mig. Lena. Nu är den också illmarig. Jonas. Ja ha. Jag vet nog, att jag inte är ensam om’et. Men si, jag ville få tala litet med dig, Lena. Lena. Det måtte du fälle hinna med. Jonas. Ja, men nu var det något särskildt, jag ville tala med dig om. Lena. Du säger det där så konstigt, som om det vore midsommarafton. Jonas. Ja, se det är just det, att när kärleken kommer åt en människa, då kan det vara midsommarafton när som helst under hela året. Lena.
I öfverensstämmelse med Rikets Ständers härom fattade och bankofullmäglige meddelade beslut, skall Rikets Ständers banks sedan 1S45 års början upplupna vinst, beräknad til! ett belopp af 2,862,000 r:dr, för alt användas för statens allmänna behof, till Riksgälds-kontoret vid slutet af åren 1848, 184,0 och i85o aflemnas med en tredjedel eller niohundrade femtiofyraLusen riksdaler vid hvartdera årets slut. § i5. De för Riksgälds-konlorets utgifter anvisade inkomster och kontanta tillgångar skola, intilldess desamma behöfva användas för detta verk åliggan - 8 Stats-Utskottet Memorial, A':o 303. de utbetalningar, så vidt med det allmännas säkerhet och fördel öfve rensstäm mer, göras för Riksgäld s-kontoret fruktbärande och hållas allmänna rörelsen tillhanda, medelst uppköp för lliksgäldskontorels räkning af räntebärande obligationer, utgifna af Arméens ackords-amorteringsfond, Trollhätte nya kanalbolag, bruksegarnes hypothéks-hassa, Skånska och Östgötha hypothéks-föreningar, äfvensom hypothéks föreningarne mellan jordegare inom Upsala, Stockholms, Vestmanlands, Södermanlands och Örebro län samt Småland och Hallund eller af andra sådane Svenska hypotheksinrättningar, som på likartade grunder med de nyssnämnde kunna blifva bildade samt af Kongl. Majt i nåder stadfästade, och hvilkas obligationer fullmäktige anse innefatta full säkerhet. 5 iö. De obligationer, som, i öfverensstämmelse med stadgandet i nästföregående §, redan äro eller hädanefter varda för Riksgälds-kontorets läkning uppköpta, skola, i den mån sådant för verkställigheten af Riksgälds-kontoret åliggande utgifter erfordras eller af verkets fördel påkallas, antingen till inlösen uppsägas eller, på det sätt fullmäktige pröfva mest lämpligt och ändamålsenligt, försäljas. § 17.
Prot. i834. 7‘.de Sami. 2 AJdeln, i:a Häftet, 3 Las, sami Allm, JJesv, och Oecon, Utskottens Betankande N.o ], och utfärdas saint bestämma vilen eller annan påföljd utöfver det ans/ar, allmänna Lagen utsätter, redan äro control och granskning underkastade, enär, utom den utväg att hos högre Instans söka ändring, som för hvar och en sakfälld är öppen, dels Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega att uti Magistraterne föra ordet och hafva att pröfva alla åtgärder och beslut i Policemål, sorn af Magistraterne i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes frånvaro och af Police-kammare i Städerne, utom Stockholm, vidtagas, hvaraf följer, att Kortgl. Maj:ts Befallningshafvande om stadganden af ifrågavarande beskaffenhet alltid erhålla kännedom och äro i tillfälle att deruti meddela nödig rättelse; dels ock Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers vid förra Riksdagen, gjorda underdåniga hemställan genom Circulaire den 16 September i83o, förordnat, att alla ifrån Öfver-Ståthållaren och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utgående påbud och kungörelser, med undantag af sådane, som angå auctioner och efterlysning af förrymde arrestanter, med mera dj lik^ skola, inomen månad efter utfärdandet, insändas till JustitiaeCancelleren och Juslitiae-Ombudsmannen, på hvilka det ankommer att utverka ändring eller upphäfvanden af samma förordnanden, i händelse de skulle anse dem olämplige, eller finna Öfver-Ståthållaren och Kongl. Majrts Befallningshafvande hafva gränsen af deras Embetsmagt öfverträdt; Och då slutligen behofvet af nu gällande
Härefter uppstod discussion om följande §§: § 1- Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Jag hyser visserligen ringa förhoppning, att någon verklig vexelrörelse i vårt land kommer att bildas mera hädanefter än hittills, emedan densamma måste blifva beroende af mänga andra förhållanden. Minst lärer den kunna äga rum, såvida, genom locala bankinrättningars undertryckande, man beröfvar landsorterna alla medel att iakttaga ordning i sina liqvider. Då likväl en sådan lag utgör ett bidrag till den enskilda creditens förbättring i landet, så anser jag densamma fordra stor uppmärksamhet. Fordringarne måste vara icke allenast, att den skall hvila på riktiga rättsgrunder, utan äfven att redactionen skall vara tydlig och bestämd. Dertill kommer, att denna lag måste uppställas i öfverensstämmelse med de, köp - 8 Den 1 Februari f.”m.| män emellan, redan införda ereditbruk. I annat fall blir lagen hädanefter som hittills utan all verkan. I anledn. häraf anser jag mig vid detta lagförslag böra göra åtskilliga anmärkmr. I 1 § saknar jag allt stadgande huruvida vexlar kunna utfärdas utan att vara ställda till ordres. Denna § stadgar tydligen, att vexeln bör innehålla den persons namn, till hvilken den utfärdas, men på intet ställe finnes ordet ordres uttryckt. Jag anser för gifvet, att ingen vexel må kunna utfärdas ulan att vara transportabel. I 4 § finnes visserligen en föreskrift i delta fall, men den bör äfven i 1 § vara tydligt uttalad. Jag anmärker vidare, alt i samma § på nedersta raden af första sidan bör stå: den eller de personers namn, i st. f. ”den persons namn, hvilken i vexeln anmodas alt densamma inlösa.” Anmärkn. är obetydlig, men redactionen bör vara fullständig.
Lagerbjelke ansett öfverflödigt och skadligt. Med detta tillägg har meningen varit, att Bunken skulle beröfvas sitt privilegium att utgifva sedlar, hvilka som mynt i Riket må erkännas, när den icke fullgjorde sin inlösningsskyldighet. Hvad beträffar det förslag, som Frih. Raab framställt, så medför det den olägenhet, att då Banken, i anseende till försummad inlösning af sina sedlar, en gång förlorat sin rättighet att utgifva sedlar, så skulle alla då utelöpande sedlar icke mera behöfva alt såsom mynt i riket erkännas. Detta kunde blifva följden af den redaction, som antogs vid förra riksdagen; hvilket äfven in - 556 Den 28 Januari. om Utsk. varit föremål för en noggrann pröfning. Utsk. har, som jag' förut nämnt, ansett ändamålet med ifrågavar. stadgande böra vara det, att Banken skulle -beröfva* sitt privilegium alt ulgifva sedlar, i händelse Banken icke vidare inlöste sina sedlar; utan att derföre de redan utgifna oell utelöpande sedlarne derigenom betoges deras egenskap af mynt. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag förenar mig till alla delar uti del. yttrande, som Gr. Gyldenstolpe nyss afgaf. Jag hade visserligen önskat, alt det sednare mom. bade blifvit något annorlunda, men i sak gör det icke mycken skillnad. Jag hade hellre önskat, att, i stället för den närvarande redaclionen, det hade stålt: ”skulle, emot förmodan, Banken komma i den olyckliga ställning, alt icke kunna fullgöra denna inlösen etc.” Dä man nödgas antaga möjligheten af att en sådan händelse kan inträffa, sä är det rätt och nödvändigt, att ett sådant stadgande finnes. Det ligger olyckligtvis inom möjlighetens gräns, alt Stockholm af fienden kan varda öfverrumplad och myntet samt Banken fälla i dess händer. Staden kunde visserligen snart återtagas, men intilldess vore Banken försatt ur stånd att kunna uppfylla sina förbindelser. Jag skulle således tro, alt det varit bättre att antyda på möjligheten af att en olycka kunde inträffa.
Befordringssystemet är ett af de vigtigaste föremål för folkets uppmärksamhet och borde således vara det äfven för Constit.TJtsk. Utsk. hade således bort undersöka, om skicklighet och förtjenst vid befordringar gällt mera än recornmendationer och considerationer; om embetsverkens förslag blifvit följda; om Statsrådets tillstyrkanden vunnit mera afseende än några recornmendationer utom Conseillen. Man klagar öfver, att de flesta, eller åtminstone många, af de sedan sista riksdag bortgifna domareembeten beklädas af borgmästare, som tillhört en viss medgörlig opinion vid sista riksdagen; man hör en allmän obelåtenhet med en viss dass högre embetsmän i landsorterna. Utsk. borde hafva underrättat oss om sådant gifvit anledning till några deä liberationer inom Konungens Conseil, samt huruvida rådgifvarne fästat Konungens uppmärksamhet uppå denna missbelåtenhet. Man har redan i mångå år haft en committé nedsatt för att förbättra våra befordringslagar; men vi afbida ännu förgäfves något resultat häraf. Man läser i allmänt tryck och hör i allmänna samqväm , att personer utom Rådkammaren utöfva ett mägtigare inflytande på styrelseåtgärderna än de constitutionella rådgifvarne. Constit.Utsk. hade det ålegat upplysa förhållandet i detta hänseende, huruvida rådgifvarne förmå göra sina rådslag gällande, eller, i motsatt fall, hvilka bemödanden de användt för att inbringa den eller dem, hvilkas råd mera följas, under samma constitutionella ansvarighet som de sjelfva; eller hvarföre de annars qvarstadna, om deras råd icke vinna gehör och således öro mindre goda. Går man derefter till sjelfva administrationen, så erkänner jag hos Styrelsen ett beskedlighetssystem, välvilja och goda afsigter; men landet är icke belåtet med dessa egenskaper, om de icke förenas med kraft, duglighet och förstånd, och de förra, utan de sednare, kunna leda oss till branten af samhällets upplösning.
Direktionen ansett nödvändigt, att veterinär-väsendet får en egen chef, som endast inför Konungen, genom dess Stats-Råd, är skyldig redogörelse och ansvar. Att, såsom Landtbruks-Akademien föreslagit, omedelbara styrelsen lör veterinär-läroverken (i Stockholm och Skara) skulle vara anförtrodd, för viss tid, en af lärarne, medlörer många svårigheter. Lärarnes tid är fullt upptagen af deras vetenskapliga sysselsättningar, såsom theoretiska och praktiska löreläsningar och öfningar med eleverne, samt egna studier, för att följa med sin tid och sin vetenskap, för att Den 7 Januari. 23 icke lemna tid öfrig för de mångfaldiga göromål och bestyr, som åligga chefen. Landtbruks-Akademiens förslag, att bägge Veterinär-inrättningarnes gemensamma öfverstyrelse skulle vara uppdragen åt Sundhets-Coll., får jag, af ofvan anförda skäl, afstyrka, och åberopar, såsom ytterligare stöd för min åsigt i detta afseende, det förklarande. Coll. vid ett föreg:de tillfälle sjelf afgifvit: »att Collegii tid icke medgifver utöfvande af högsta ledningen af veterinär-väsendet.» Jag tillstyrker bifall till Betänk:t. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Frih. Alströmer och Hr Huss hafva båda fästat uppmärksamheten på den motsägelse, som förefinnes i Utskrts Belänk. Bägge dessa Hrr hafva också föreslagit, att ordet »vederbörande» skulle utgå, och i dess ställe insättas orden »en komilé eller på sätt K. M. pröfvar tjenligt». Så till vida vill jag ingå på dessa Hrrs förslag, som det åsyftar alt den punkt i Utsk:ts Betänk., som alstyrker tillsättandet af en komité, bör utgå. Men deremot synes mig ordet »vederbörande» böra qvarstå. Den ringa omfattning, som frågan för närv:de eger, synes mig icke tarfva en komité. Frågan har dessutom redan blifvit så fullständigt behandlad af vederbörande myndigheter, att ett förslag på grund af befintliga utredningar torde omedelbart knnna uppgöras i EcclesiastikDepartementet.
Majit skulle i nåder bereda eljest erforderliga medel för Institutets framtida bestånd; men att direktionen gifvit Kollegium tillkänna, hurusom de vid Apothekare-societetens årssammankomst 1861 närvarande apothekare enhälligt förklarat, alt de ej ville ikläda sig och sina efterkommande en sådan beskattning för all framtid, men deremot vore villige att tillsvidare, på sätt hittills skett, lemna bidrag till Institutets underhåll; med anledning hvaraf direktionen begärt, det Kollegium mätte hos Kongl. Majit anhålla om nådig framställning till Rikets Ständer, alt ett årligt anslag lill nämnda Institut skulle äfven för nästa statsregleringsperiod, under lika vilkor, sorn hittills, beviljas. —■ I ofvan omnämnda Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. 143 underdåniga skrifvelse hade Sundhets-kollegium tillika anmält, att Styrelsen för Farmaceutiska institutet till Kollegium ingifvit och begärt dess underdåniga förord för ett, oberoende af Apothekare-socieletens nyssnämnda framställning, upprältadt förslag till Institutets utvidgning, innefattande, dels att denna undervisningsanstalt skulle helt och hållet blfva ett Statens läroverk och af densamma uteslutande underhållas, samt alt i följd dera! det hus, hvilket, med understöd af ett vid sednaste riksdag åt