Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl några serskilda föreskrifter i detta hänseende måhända erfordras och • i meddelandet af dylike ankommer på Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande, anser Utskottet, att det icke vore olämpligt om Piikets Ständer i underdånighet derpå fästade Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet, hvarom ock Utskottet kommer att härefteråt göra serskild framställning. Hvad åter angår den förmenta underlåtenhet, att i betänkandet icke är uppgifvet, huru och på hvad sätt kronofogde och magistrat skola undfå del af det utslag, hvarigenom ersättning lill vittne blifvit ådömd, så får Utskottet erinra, att, då det lärer ligga i sakens egen natur och således falla af sig sjelf, att det vittne, som hos kronofogde eller magistrat anmäler sig till utbekommande af tilldömd ersättning, måste styrka rättigheten dertill, hvilket åter icke kan ske annorlunda än genom företeende af vederbörande domstols utslag, eller protokolls-utdrag, Utskottet ansett hvarje serskild föreskrift i detta hänseende vara öfverflödig, helst Utskottet icke velat eller bordt 12 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 265. förutsätta sudan brist på urskiljning och eftertanka bos en kronofogde eller magistrat, att någondera af dem skulle på en blott lös uppgift af en person till honom utbetala större eller mindre belopp af allmänna medel. Angående den invändning emot betänkandet, att deri icke blifvit bestämdt, huru kronofogde och magistrat skola undfå del af Öfverrätts beslut, hvarigenom den tilltalade antingen blifvit befriad från skyldighet att utgifva ersättning till vittnen eller fått en sådan ersättnings-skyldighet sig ålagd, finnér Utskottet att sådane föreskrifter, som äro gällande i afseende på böters uttagande hos en dertill dömd person, äro i detta fall fullt tillämpliga.
Majit, i enlighet med Dess nådiga förordnande af den 11 Fe"bruari 1882, funnit godt i nåder besluta, det de ifrågavarande medlen skulle af Stats-Kontoret emottagas, och den årliga räntan för det ”af Kongl. Majit förut bestämda ändamål användas; i öfverensstämmelse med hvilket nådiga beslut, Kongl. Majit ock, vid underdånig an”mälan af Rikets Ständers, vid sista Riksdag, vidtagna reglering af utgifterna på Riks-Statens 5:te Hufvudtitel , den 2.5 Januari sisth år ”(i84i> i nåder förklarat Sig icke kunna antaga det å denna Hufvud"litel, såsom ersättning för belöpande räntan å meromförmälda HandVassas fond, villkorligt uppförda anslag, 45o R::dr, utan anbefallt Statskontoret att, i afseende på detta anslag, iakttaga Kongl. Maj:ts, ”den i4 December 184°» rörande denna fråga meddelade nådiga ”beslut.” Vid nu anförda förhållande, och enär, jemlikt Kongl. Majlis åberopade nådiga förklarande, det af Rikets Sländer, under förutsättning af meranämnde fonds aftemnande till Riksgälds-Kontoret, beviljade särskilda anslag förfallit, hafva Herrar Fullmäktige, som ansett detla anslags i statsfyllnadsumman inbegripna belopp böra från densamma afdragas, beslutat att, vid utbetalningen af nämnde summa, låta innehålla ett samma anslag motsvarande belopp af 45o R:dr; derom Kongl. Stats-Kontoret blifvit underrätladt: hvarvid Herrar Fullmäktige återfordrat hvad som, i okunnighet om Kongl. Majits nådiga beslut, vid den då redan verkställda liqviden af i84't års statsfyllnadssumma, blifvit för mycket utbetaldf. Den af Herrar Fullmäktige sålunda beslutade åtgärd hafva Revi - — 19 — ■soterne Funnit på det för Herrar Fullmäktige uppgifna förhållande grundad och med villkoret för ifrågavarande anslag öfverensstämmande.
Bankens Under-styrelse, sorn, vid sina sammankomster besörjer, den egentliga och dagliga förvaltningen af Banco-Verket på det bela, utgöres af Cheferne uti nedannämnde Afdelningar oeh Coutor,“nemligen; Cassa-Afdelningen, Sedel-Contoret, Depositious-Afdeiningen, Låne-Afdelningen, Låne-Canzliet, ControlU och Revisions-Afdelningen samt Bokslut»- och Ekonotni-Afdelningen. I afseende slutligen å anmärkningen i 5:te punkte», till stöd för hvilken är vordet andraget: att utaf ordalydelsen i början af ifrågavarande 8;de §., möjligen skulle kunna dragas den slutsats* ali det ålåge BancoFullmägtige vidtaga hvarje ”åtgärd,* som (förut eller efteråt) ”kunnat” finnas vara af nöden för befremjande af Verkets rätt, säkerhet och förmon, utan afseende på, om en sådan åtgärd vore i de till deras efterrättelse gifna stadganden bestämdt föreskrifven, samt att då Verkets rätt, säkerhet och förmon på intet sätt kunde blifva lidande,1 hvilket icke genom ntgon åtgärd kunnat förekomma*, Fullmägtige personligen skulle vara ansvarige för hvarje oordning, som kunde komma att i Banke» inträffa; att detta likväl icke öfverensstämde hvarken med §. 6 i Ansvarighetslagen för Fullmägtige, ej eller med den inskiänkning, som i delta hänseende 11 §. 9 mom. af förevarande; Utlåtande gör i den egentligen förvaltande auetoritetens —- Under-styrelsens åligganden, — nemligen att iag taga och handhafva gällande stadgar, föreskrifter och bestämmelser, samt att uti 12 §. af merberörde Memorial Commissariernes ansvarighet, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit inskränkt till den för egne åligganden, och gemensamma ansvarigheten endast är vorden bibehållen der göromål eller vård äro gemensamma. Emot den föreslagna ändringen är å andra sidan anmärkt: att det icke läte sig göra från Öfver-styrelsen borttaga den gemensamma ansvarigheten; att Öfver-styrelsen väl kurde efter öfverenskommelse sig emellan dela tillsynen öfver de serskilde
Det egentliga prot. vid taxeringsförrättningen är den längd som häradsskrifvaren för, och hvad för öfrigt i prot. intlyter är i allmänhet endast några få beslut om grunderna för taxeringen, hvilka sedermera äfven införas i längden. Några vidlyftiga anteckningar i prot. göras icke, så framt icke de närvar, äro af olika tankar eller fatta beslut, hvilka göra någon ändring i hvad förut varit brukligt. Då kan sådant kotoma att införas i ett särskildt prot., hvars vidlyftighet dock är så ringa att det alldeles icke kan hindra häradsskrifvaren ifrån att fullgöra sina åligganden i afseende pä taxeringslängdens complettering. Nu säger man, att då prol:s vidlyftighet är så ringa, sä kan kronofogden icke vara mycket besvärad deraf. Såvida kronofogden alltid måste vara närvar, så vore han visserligen också föga besvärad af denna proltsföring; men om han icke behöfver föra prot., så är han ofta derstädes en öfverflödig person. Om då andra tjenstegöromål af vigt vid samma tider förekomma, så kan han frikallas ifrån att vara närvar, vid taxeringscomite'en och en annan person i hans ställe dertill beordras, hvilken icke är lämplig att föra prot. I alla fall är det den närvar, kronobetjent len, som skall bevaka Kronans rätt. Ilan är vid dessa comile'er, såsom Ilr von Hohenhausen anmärkt, att anse såsom part, och således icke lämplig att föra prot. Enligt den förra bevilln.förordn. var det kronofogden ålagdt att föra prot., hvilket härrörde deraf att landshöfdingen var närvar. Nu är det icke så. Här är visserligen sagdt att ingenting hindrar landshöfdingen att äfven nu vara närvar.; men jag ber om ursäkt, att jag anser ett betydligt hinder nu vara i vägen. Då fordom taxeringscomitéerna voro på 20 å 25 ställen, så äro de deremot nu på 100 ä 130 ställen - Den 2 December. 9 len inom samma län. Det är således omöjligt för landshöfdingen att vara närvar, vid alla laxeringscomiteer, efter den författning som nu gäller.
Det händer nemi. att den, som fått sitt mål afdömdt vid sommar-tinget hos häradsrätten, icke, af orsak att lagm tinget infaller inom 3:ne veckor efter häradstinget, enl. lag är berättigad att få sitt mål under pröfning vid det årets lagm.ting, utan måste vänta till påföljande året, då icke sällan inträffar, att lagm.rätten, för vittnens hörande eller af andra skäl, uppskjuter målet, hvaraf ett tuflrigt diöjsinål uppkommer, och då målet ändtligen, efter a:ne års hvila i lagm.rätten, inkommer till hofrätten, blir det der ej sällan återförvist, hvarefter samma omgång börjas ånyo. D e h å September e. m. För öfrigt, om det äfven skulle medföra någon förökning uli arbetet i hofratterna, alt flera mål dit inkomma; så bör det likväl tagas uti betraktande, att målen i stället blifva mindre vidlyftiga, derigenom att de blott genomvandrat en instans, i stället för två, såsom tillförene. Ett ytterligare skäl för lagm.rätternas upplösande är det, att vad af den vid häradsrätten tappande parten ofta erlägges till lagm.ratt endast för att vinna lid. —• Slutligen får jag erinra derom, att lagra.rätternas upphörande är en sak, sora nationen högligen önskar; eftersom den blifvit vid 3:ne riksdagar af R. St. för deras del beslutad, samt af R. Stts Just.ombudsman vid innevar. riksmöte i dess aflälna embetsberättelse föreslagen, såsom en sak af högsta behofvet påkallad. På sådan grund och på de många välgrundade skäl, hvilka i denna sak förut blifvit anförda, tillstyrker jag bifall till betänkandet. Jag vet visserligen, alt det nu betyder föga, om betänk, af H. R. o. Ad. bi fa 11 es eller afslås, emedan detsamma är af 3 Stånd bifallet; men för min del finner jag det R. o. Ad., genom bifall till detta betänk., bör visa nationen, att bl. Ståndet icke motsätter sig sådana reformer, som äro nyttiga och snart sagdt af hvarje individ uli samhället efterlängtade. Frill.
Direktionen gjorda framställning om någon förbättring i den hans befattning åtföljande, vid nuvarande höga pris A de oumbärligaste lelnadsförnödenheterne alldeles otillräckliga aflöning, hos Kollegium begärt att, då det icke kunde med någon sannolikhet antagas, att varuprisen skulle åter till någon betydligare del nedgå, vid den lönereglering, som i anledning af inkomne ansökningar om löneförbättringar eller eljest kunde varda föreslagen, lärarne vid Stockholms navigationsskola måtte varda uppförde till lika stor löneförhöjning, som öfrige i jemförlige afiöningsvilkor stadde, under Kollegii lydnad ställde tjenstemän, — Kollegium, med bifogande af Direktionens skrifvelse i ämnet, för egen del i underdånighet anfiirt, att, för den händelse Kongl. Maj:t skulle finna skäl att hos Rikets snart sammanträdande Ständer föreslå en otvifvelaktig! af ett i sednare tider inträfTadt förändradt förhållande i afseende på lefnadskostnaderne i allmänhet, så väl härstädes som i andra delar af riket påkallad förhöjning uti civile embetsoch tjenstemäns lönevilkor, Kollegium ansåge med billighet öfverensstämmande, att lärarne vid statens navigationsskolor likaledes komme i åtnjutande af en utaf samma behof föranledd tillökning i sina löneinkomster, samt att, då äfven det allmänna genom en sådan uppoffring skulle beredas fördelen af att med ökad säkerhet kunna för dessa, kunskaper och duglighet erfordrande befattningar påräkna bibehållandet och framtida erhållandet af fullt skicklige och lämplige personer, Kollegium alltså funne sig böra i underdånighet hemställa att, vid den reglering af civile embetsoch tjenstemäns löner, som kunde komma att af Kongl. Maj:t Rikets Ständer föreslås, de arfvoden, som enligt nuvarande stat tillkomma lärarne vid
Men så snart de återkommit på brickan, började Henriette draga shalen omkring sig; och Patrik förmodade att mamma nu kanske ville vara ensam med de nykomna slägtingarna. ”Jag behöfver nu vara alldeles ensam. Debora skall straxt följa syster min och barnet upp på deras kammare, så att de få se öfver sakerna! I morgon hålla de hvila, men i öfvermorgon kan du skicka hit shirtingen, Patrik!” Nu blef allmänt uppbrott. Vid afskedstagningen hoppades Henriette att hon följande dagen skulle finna mamma återställd, men mamma svarade sötsurt: ”Det kan du höra åt genom bud – jag vill ej hindra dig att längre vara ifrån sommarnöjet Farväl med er Är jag frisk om söndag, så kan ni äta middag här!” Då fru v. Kühlen och hennes unga dotter, efter mamsell Deboras bortgång, befunno sig ensamma i den stora och rätt vackra kammare, som blifvit dem upplåten, var bådas första rörelse att kasta sig i hvarandras famn. ”Döm icke efter början, mitt barn!” tröstade modern, hvars eget eljest så förtröstansfulla hjerta nu var temligen tungt. ”Ack, så narraktiga våra luftslott voro!” hviskade Blenda. ”Här bli vi liksom fångar.” ”Åh nej, du lilla, det skall du icke tro – det blir icke så illa heller!” ”Se då ut genom fönstret – den stora mörka muren stänger ju all utsigt: vi ha icke ens en skymt af himlen!” ”Sa veta vi ändå, kära du, huru den ser ut, och bära den dessutom alltid i hjertat, när vi äro vid mod och hopp.” ”Men det kunna vi icke vara Säg, på samvete, om mamma i denna stund eger någondera delen?” ”Det eger jag visst! Stackars syster Regine Sofie var sjuk, och har dessutom alltid haft sitt eget sjelfrådiga sinne; att hon emellertid vill oss väl, försäkrar jag heligt! Och Patrik – det såg du sjelf, om han var hederlig och beskedlig, som förde oss i en sådan vagn!” ”Kusin Patrik är rätt bra, jag har ingenting emot honom, ty om han icke har särdeles hvarken utseende eller sätt, så har han åtminstone hjerta.
Betänkande N:o 32. menande, vinnas, om upplåtelser af ifrågavarande beskaffenhet äfven intecknades eller åtminstone deras antecknande i domstolarnes inteckningsprotokoller måste ega rum, i hvilket fall och derest förnyelse deraf såsom af annan inteckning måste ske, ali erforderlig upplysning genom gravationsbevis kunde vinnas. Då den tillökning i kostnad, en sådan åtgärd kunde medföra för lägenhetsinnehafvarne, ingalunda uppvägde olägenheten af den eljest nödvändiga osäkerheten i rättstillståndet, föreslår motionären, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta eller hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att utom redan föreskrifven lagfart, afhandling, hvarigenom lägenhet för alltid under full eganderätt från hemman afsöndras, skall, för alt mot den eller dem, som sedermera blifva egare af stamhemmanet eller deruti vinna inteckning, ega bestånd, för så vidt afsöndringen eljest med laga verkan skett, vid domstol intecknas och inteckningen förnyas, på sätt och inom tid, som i afseende å jordafsöndringar å viss tid eller på lifstid är föreskrifvet. Ifrågavarande motion synes till en del bero af den förutsättning, att inteckningshafvares förmånsrätt till betalning ur intecknad fastighet skulle kunna genom sednare afsöndringar från densamma, hvarigenom eganderätt till de afsöndrade delarne öfvergått till tredje person, förminskas; men en sådan föreställning om afsöndringens verkan på inteckningshafvarens äldre förmånsrätt i stamhemmanet hvarken eger grund i de allmänna rättsbegreppen eller kan härledas ur den positiva lagstiftningen.
Om följaktligen R. o. Ari skulle, såsom jag anhåller, återremittera Mom:na a och e, förloras dermed intet; men möjligen något godt uträttas. Gr. Lagerbjelke, Gust.: I sitt första yttrande i delta ämne yrkade den siste talaren all de af Ulsk. föreslagna 12,000 R:dr till skolor i upgifne städer borrie öfverlemnas lill K. M:s disposition för inrättande af slöjdskolor i de städer K. M. kunde finna lämpliga, och härutinnan hade den värde talaren otvifvelaktigl rätt; men del har sedermera blifvit nplyst att Ulskrs förslag i delta hänseende blifvit af 3 Stånd bifallet, hvarigenom saken blifvit fullkomligt förändrad. Det gäller numera icke alt ställa dessa 12,000 R:dr till K. M:s disposition; ty, såsom jag nänrnt, deras användande är redan bestämdt, och således är nu fråga endast om beviljande^! medel till ännu flere skolor, hvilket R. o. Ad. lärer finna är något helt annat än den värde talaren först yttrade. Den af R. o. Adts ledamöter, hvilken af egen erfarenhet har sig bekant svårigheten altanskaffa tjenlige lärare till den i Malmö inrättade slöjdskolan, har vitsordat den närvartde bristen på lämplige lärare. Del är således otvifvelaktig! att om man i motsats lill hvad Utsk. föreslagit skulle inrätta ännu flere skolor, man i stället för tvenne goda skolor skulle erhålla allesammans temligen otjenlige eller oduglige. Det är vid inrättande af skolor, som vid allt annat, lämpligare att man icke förelager sig mera än man kan genomföra. Kunna vi inrätta skolor i Orebro och Norrköping, sä lätom oss tillse att vi göra dem så, att de motsvara sitt ändamål. Jag anhåller om bifall till denna punkt.
Endast få anmärkningar eller åtal kunna här upptagas, så vida, enligt förut följdt välgrundad! bruk, berättelsen om dylika åtgärder ej förr medde - R. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berätelsc för cir 1848. 7 las, än desamma hunnit af domstol pröfvas, och för öfrigt uteslules allt, hvad som, efter inhämtade upplysningar och förklaringar, lått utan vidare åtgärd förfalla, derest icke någon särskild omständighet undantagsvis föranleder antingen till detta senares omförmälande, eller ock till anförande afåtal, deröfver utslag ännu icke fallit. Sedan uti en den 22 December 1845 inlemnad skrift blifvit af enskild man angifvet, att Domhafvande!! i Wagnsbro härad, Herr Häradshöfdingen, Kammarjunkaren Knut Wilhelm Sandels skall dels förfarit olagligt i afseende å expeditioners utskrifning, handlingars cbartering och beräknande af expeditionslösen, dels vid höstetingets afslutande den 30 December 1844, under föregifvande, att han ännu icke erhållit chartor med den nya stämpeln, icke haft någon expedition färdig, deraf skall handt, att flere parter, de der vid domarnes afkunnande ej kunnat uppfatta deras innehåll, sina fatalier förlorat, dels ock alltid underlåtit att upprepa vittnesmål, och stundom att varna vittnen för mened och dem om faran deraf undervisa; hvarjemte angifvaren förmält, det obekant vore, med hvilken tillåtelse domaren bodde utom domsagan, samt erinrat, att om han icke ägde någon sådan tillåtelse, han äfven deruti borde lagens bud åtlyda; och angifvaren vid en ytterligare inlämnad skrift fogat åtskilliga från Wangsbro
Det åsyftade ändamålet af en förbättrad Controll bor äfven lika säkert vinnas, om nuvarande inrättning bibehålles, helst de, som genom deltagande i inkomsten blefvo interesserade i tillökning v,t deraf, lära lika nitfullt med» dela de förslag, som kunna förbättring i Controllen bereda 5 och tillstyrker jag, med afseende å hvad anfördt är, att, i händelse förslaget till deltagande för Barnhuset i inkomsten för Spelkort gillas, Controllen och uppbörden icke må Directionen öfverleinnas, och att detta äfven må sträcka sig till de öfriga BarnhusDirectioner, i fall Utskottets tillstyrkande i anseende för dem föreslagne inkomst bi Palles 5 men ehuru öfvertygad jag är, att allmänna medel aldrig bättre kunna användas, än till sådana föremål, kan jag likväl icke undgå anmärka det skiljaktiga, som visar sig i förhållandet emellan Stockholms Barnhus och de öfriga. För det förra begäres att till godo njuta de inkomster det haft, och således att njuta ersättning för hvad det förlorat.
Verket tillgodoförda poster återstående belopp af 803,238: 8. hvilket belopp bland Riksgälds-kontorels förestående utgifter jemväl bör upptagas, enär de Riksgälds-kontoret tillkommande och ännu icke betalda öfverskott af 1837 års stats-iukomster, äfvensom det för år 1838 till Riksgälds-kontorets utgifter anvisade bidrag från Stats-kontoret här nedan komma att med oafkortade belopp inberäknas bland förstnämnda Verks tillgångar. Till ådagaläggande af det årliga belopp, hvartill stadgade riinteliqvider och albetalningar i anledning af Riksgälds-kontorels inhemska skulder kunna antagas uppgå under tiden intill 1865 års slut, har Utskottet låtit deröfver uppgöra bifogade beräkning litt. C„ å hvilken jemväl uppförts ej mindre Riksgälds-kontorets förvaltningsoch uppbörds-kostnader, än aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och hans Expedition samt de utgifter, som Riksgälds-kontoret måste vidkännas för nuvarande och nästkommande riksdag, äfvensom för de årliga Stats-revisionerna; utvisande denna, med ledning af förhållandena under föregångna år, förslagsvis uppgjorda beräkning, att de flerfaldiga särskilda utgifter, som deruti blifvit sammanförda, kunna antagas komma att utgöra under år 1861 874,720: under år 1862 909,440: och under år 1863 1,184,160 Summa 2,968,320 hvartill måste läggas den del af de för sednare hälften Transport 2,968,32oTT4,078,384:~49^ 8 Stals-Ut skuttets Memorial M 219.
Jag hafver förkunnat dig det tillförene, och hafver låtit säga dig det, förr än det kom; på det att du icke skulle säga: Min afgud gör det, och mitt beläte, och min afgud hafver det befallt. Allt detta hörde och såg du, och hafver dock icke förkunnat det; ty jag hafver tillförene låtit säga dig ny och fördold ting, de du icke visste. Men nu är det skapadt, och icke på den tiden, och du hafver icke hört deraf en dag tillförene; på det du icke skulle säga: Si, det visste jag väl. Ty du hörde det intet, och visste det ock intet, och ditt öra var på den tiden icke öppnadt; men jag visste väl, att du skulle föraktat, och äst en öfverträdare kallad allt ifrå moderlifvet. Derföre är jag för mitt Namns skull långmodig, och för min pris skull vill jag, dig till nytto, hålla tillbaka, att du icke skall utrotad varda. Si, jag vill bepröfva dig, men icke såsom silfver; utan jag vill göra dig utkoradan uti bedröfvelsens ugn. För mina skull, ja, för mina skull vill jag görat; på det jag icke skall försmädad varda; ty jag vill icke gifva mina äro enom androm. Hör mig, Jacob, och du Israel, min kallade: Jag äret; jag är den förste, jag är den siste. Min hand hafver grundat jordena, och min högra hand hafver omspannat himmelen; hvad jag kallar, det står straxt redo. Församler eder alle, och hörer: Hvilken är ibland dessa, som detta förkunna kan? Herren älskar honom; derföre skall han bevisa sin vilja på Babel, och sin arm på de Chaldeer. Tag, ja, Jag hafver sagt det, jag hafver kallat honom; jag vill ock låta honom komma, och hans väg skall honom lyckas. Går hit till mig, och hörer detta: Jag hafver tillförene icke hemliga talat; ifrå den tiden, då det taladt vardt, är jag der. Och nu sänder mig Herren Herren, och hans Ande. Så säger Herren, din förlossare, den Helige i Israel: Jag är Herren din Gud, den dig lärer hvad nyttigt är, och leder dig på den vägen, som du går. O!
För att nu kunna befordra den rätt betydliga varutrafiken å kommunikationsleden måste ångbåtarne ständigt hafva i släp med sig minst en, men oftast flera pråmar; och som blott en och en af dessa små farkoster i sender kan inrymmas i slussarne, och det dertill ofta händer, och hvilket icke lärer kunna förebyggas, att två ångbåtar, hvardera med flera pråmar, mötas vid slussarne och uppehålla hvarandra i flera timmar, ja i hela fem timmar, hvarpå man haft exempel, så framstår tydligt, dels huru litet belåtna och betjenade för sina egna personer landets innebyggare kunna vara att färdas på denna, så beskaffade, af sjö, kanal och jernväg bestående kommunikationsled, dels hvilken stor olägenhet det är för den snabba jernvägstrafiken att vara afbruten innan den nått sitt mål, Dellstranden, och vara fastlänkad med och beroende af den till tiden oftast obestämda och tröga kanalfarten. Dessa, till sin natur så olika kontrahenter, jernvägen och kanalen, kunna i längden icke med fördel hålla tillsammans. Antingen måste kanalen med sin hinderliga slussning öfvergifvas och jernvägen få framsträckas till sjöarne med sitt rymliga och fria vatten, eller också skall jernvägen, nutidens yppersta tidbesparande kommunikationsanstalt, samtidigt med landet, som anlagt och behöfver densamma, lida och förhindras i sin utveckling af det tidsödande fortskaffningssättet på kanalen. En särskild olägenhet med kanalen är också den, att kanalen fryser en månad tidigare hvarje vinter, än Dellsjöarne, hvarigenom trafiken på kommunikationsleden måste afbrytas en månad tidigare, än hvad händelsen skulle vara om jernvägen gick ända fram till Dellstranden; och härutaf följer, att jernvägen årligen förlorar en månads trafik, och landets innebyggare afstängas en månad tidigare ifrån kommunikationsleden.