Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
’’Fag samma vare om stöld af denne sker me”dan han å Fästningen qvarhålles” Ibland de omständigheter, dem erfarenheten visat hafva i betydlig mon dertill bidragit. LegTits iotlets BetankauätJi. att de, som för flere resor begången stöld blifvit straffade, icke deraf låtit sig rätta, utan i sådane brott fortfarit , är äfven det hopp de göra sig, att, då de på serskildte, från hvarannan aflägsne orter, tjufnader föröfva, hunna dölja, att de förut för dylikt brott varit lagförde i, dömde och bestraffning undergått. De medel, hvilka för Domstolarne äro tillgängelige, för att, när tjutven detta enständigt förtiger eiler förnekar, utröna rätta förhållandet härvid, aro dels ofta fruktlöse, dels mindre säkre, och följden deraf har ej sällan försports derigenom att den, som flere resor föröfvat stöld , och derföre är vorden straffad, af Domstolen, försatt i okunnighet eller saknad tillförlitlig visshet härom, åter vid enahanda begångit brott, ansetts med mer eller mindre bestraffning, än han rätteligen sig ådragit och bort undergå. Enär nu äfven rnedvetenheten hos den på tjufnader begifne , att han icke blir i tillfälle att tillbakahålla säker kännedom om desse sine begångne brott , och förutseendet deraf att han, vid fortfarandet deruti, fortskyndar till målet af den högsta bestraffningen, skall efter Utskottets tanka, detta blifva ett verksamt medel att bringa honom till eftersinnande så väl af sin belägenhet, som af nödvändigheten för honom, att, till undgående af ett svårare öde, förbättra sin lefnad och afhålla sig från de lasters utöfning, hvartill lian ernått en olycklig vana och böjelse, finner Utskottet för sådant ändamål blifva mäst tjenligt och passande, om de, som för stöld straffas, tillika förses med något sådant märke å deras kropp, Sorn, utan att kunna utplånas, gifver ett tydligt Lag - Utskottets jBetankanden. vitsord orri denna deras förbrytelse.
Det ömtåligaste och mäst granlaqa af de föreslagna skälen syncö wara den ena MakanS iräkade wansinnighet. Dä denne pä dubbelt sätt skulle bli olyklig, genom förlusten af sitt förnuft och den närmare omwärdnad, som af ben andra Makan j en sadan händelse bör wärnäs, anser Högste Domstolen såsom ett oundwikeligt tillägg att wid siike tillfällen Domaren sedan den wansinigcs närmaste flägtingar, eller dä dr ej finnas förra Förmyndaren eller Giftoman bliswit hörde bör pä der sorgfälliqaste undersöka Makarnes förra sammanlefnad och sä midt skje kan utleta hurnwida anledningen till galenskapen möjeligen kunde »vara gifwcn eller päskyndad af den andras förhållande, som under mänfaldiga former kan hgswg dertill widlagis, j hwilket fall ben östundade stil - Den 28 Zebruarn. rZ7i skilnaden wisterligen bör afsias. I afseende pä följder, ,c af ägtenffaps skilnad för den brottslige, som dertill giswit anledning hafwa Rikets Ständer föreslagit samma förhållande i be Tre första puntterne so», lagen i i z Capitlet i. 2. z. §. tz. GiftermälS Balken rörande Gisio-rätt, morgvngafwa, annat gisteeingäcnde och Barnens Upfostran stadgat i horsbroit. Deria underdäniga forsing synteS wara billigt och tillävligt hwad första pnncken angar, men om hwad Högsta Domstolen i underdånighet redan yktrat angående Andra och Tredje punclerne skulle winna bifall, sa art skilnad i Ägtcnffap uti de där nämnde händelser komma att bero pä Kongl. Maj:t Nådiga pröfning, sä anser Högsta Domstolen deraf blistva en följd att nägot serskildt stadgande angående hmardera Makans rättigheter i boet m. m. lika sa litet är as nöden i Lcsie som ur» de öfrige händelser nti hwilkcn rättighet till dispence är enligt Rikets Sränders underdäniga förslag Kongl. Maj:t förbehållen.
Skrifvelse N.o 115. att alla insättningsbevis och invisningar af omförmälde beskaffenhet, hvilka efter år 1826 äro utgifne eller framdeles komma att utgifvas, icke egn gällande kraft utöfver 10 år ifrån den dag desamma äro utgifne, samt alltså inom denna tid böra uppvisas och aflemnas, insättningsbevisen uti det Bankens Contor eller Departement, för hvars räkning medlen blifvit insatte, samt invisningarne uti den Cassa eller det Contor, hvarå de äro ställde, så vida de skola af Banken godtgöras eller inlösas; samt att jemväl de Riksgälds.Contorets åren i8o3—1810 för realisation af Contorets Creditsedlar på Banken utställde invisningar, hvilka ännu icke äro infriade, skola hos Banken företes och aflemnas före utgången af år 1835, vid påföljd, att de i annat fall icke till inlösen antagas; alltså få hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kungörelse härom måtte i INåder utfärdas före utgången af innevarande år. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Augusti 1834* N.-o 115. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Aug, 1834- Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 —. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående upphörande af städernes skyldighet att hålla upplag af spanmål.
Den uppgifna summan af 11,000,660 r:dr 32 sk. fonderad på 700.000 r:dr af anslaget för fångars vård och underhåll, ehuru tillräcklig för rail vägsan läggningar ne från Norrska fjordarne till närmaste malmfält i Lappmatkerne, underhållet för 3å 4000 personer under första äret, byggnadernes uppförande, material iers och inventariers uppköp, samt en del af de för jernmanufaktur och kopparberedningen befintlige smältningsbyggnader, blåsoch valsverk med tillhörande eldoch luftmaschiner, blir likväl otillräckligt, så framt icke, för fortsatta byggnader, öfverskotlet af arbetsprodukten blefve anvisad till disposition för koloniernas byggnadsbehof, drift och utvidgning, helst i den mån personalen ökas produktionen blifver så enorm, att malmsmällningsanstallerna ensamt inom några få år fordra byggnader, hvilka, jemte valsverk och smedjor m. ra., komma alt medtaga mångfaldigt större kapital än det för första anläggningen behölliga; men hvartill likväl de produkter, kolonisternas arbete frambringar, mer än väl lemnar tillgång. Hvad som öfverblifver, synes lämpligast kunna anvisas lill fond för framlida krigsbehof, så att, i den mån de der organiserade trupper till vexa, de må, när behofvet påkommer, utom kolonien såsom krigsfolk kunna användas och tillgäng dä på nödige medel finnas för alt genast kunna ställa dem på rörlig fot. Enligt den från bergmästaren Frans von Scheele lemnade uppgift i svar på frågan, huru mycket malm en grufarbetare bör kunna på dagen lösbryla vid de i lappmarkerne befintlige malmfält, ”kan, dä arbetet bedrifves på struss, under 8 timmars arbetstid, en rask grufarbetare borra och lösspränga 5 tunnor, hvarje tunna ä 2 skepp:d om 20 lisp:d per dag, och naturligtvis mera, om arbetstiden förlänges, eller arbetet vcrkslälles med kilhacka, i st. f. genom borrning”.
under de senaste åren i hans öfversättningar synts i tidningar och tidskrifter i Budapest och Klausenburg. Äfven flere af våra äldre som yngre svenska, danska och norska författare hafva genom denne svenskkunnige och svensk älskande unge man öfverflyttats till hans fosterlands språk och kommit till den bildade ungerska publikens kännedom. » Till härnäst, ja, » sade köksan och skrattade. » Ja, det förstås, bara till härnäst! » Ensamt detta, att vår högt värderade Ellen Key visat denna tjänst åt en främling, hvilken gästat vår hufvudstad, uppväcker säkerligen Iduns läsarinnors intresse, men detta intresse torde ytterligare stegras, när det af skildringen framgår, att ciceronskåpet i fråga föranleddes af ett anbefallningsbref från Selma Lagerlöf. Men hur har den snälle gossen här blifvit bekant med Selma Lagerlöf? hör jag frågas ur läsarinnornas krets. Därom skall strax här nedan nämnas. Doktor) Zsoraibor Szåsz. språkets hemligheter, utan ock i våra politiska, statsrättsliga och litterära förhållanden, något som framgick ej blott genom hans långa bref, utan ock vid det personliga sammanträffandet i fjor; och i detta mitt omdöme torde alla de instämma, hvilka under doktor Zsombor Szåsz ' vistelse sommaren 1896 i Stockholm blefvo personligen bekanta med honom, och de voro ej få, helst inom det litterära lägret, ty Ellen Key har vidsträckta förbindelser där, från Snoilsky till unge herr Hjalmar Söderberg. Dock, öfver en sak blef jag öfverraskad, när det en förmiddag anmäldes för mig, att fröken Key sökte mig i sällskap med » en ungersk doktor », och detta sade jag också efter några ögonblick till min ärade gäst: » Jag trodde, af edra bref att döma, att ni, herr doktor, vore en ärevördig, uråldrig professor med långt vishetsskägg och profethjässa, och så är ni ju rent af en gosse ». Ja, en älskvärd och blygsam gosse, men en arbetsam, kunskapsrik och i sina omdömen mogen man!
141 ora vininförseln icke blifvit hämmad. Nu drager den fattige af bränneri-rörelsen icke någon vinst. Denna tillkommer, åtminstone för ögonblicket, de stora bränvins-patronerna icke allenast lillräckeligen att bestrida tullen, utan troligen äfven att betala sjelfva vinet som de förbruka, ty ofta förtära de minst sjelfva af sin tillverkning, utan behålla de utländska dryckerna för sig. Ju dyrare dock desse blifva, ju bättre för dem, som derigenom får den fattiga massan, som ej har råd dricka vinet, motad till bränvinsfatet och sin vinst på bränvinsbränningen fördubblad. Ja systemet öfverträffar sig sjelft. 1000:de-tals tunnor råg infördes i det sjdesrika Östergöthland förlidet år från utlandet af några få bränvinsbrännare, således icke till bröd, utan att deraf bränna vin. Man går öfver ån, väl icke efter vatten, men icke eller eftervin, utan efter något annat, som dock skall blifva vin, om än icke af den bästa beskaffenhet, dock med upoffring, bland annat, af vår största nödvändighetsvara för vintern, bränslet, derpå mången, som behöfde det, lider brist medan man brassar i bränneriet. Länge bar man, enl. hvad ock omförmäles i den föreslagna Karslrömska tulltaxan, velat nedsätta tullen å vinet mot erhållande af större afsättnings-frihet för vårt jern m. m., för att dermed jemna våra handelsförhållanden; men under det raan sålunda afhandlar, förgås Svenska män af törst då de dricka ett brännande vin som väcker, men icke släcker törsten. Fylleriet och brotten genom fylleri fortgå; man vill motverka sådant, men bränner ändock bränvin lill egen förbrukning, under öppet erkännande i tal och skrift, alt vinet hvarken så berusar eller förvildar som bränvinet, och alt i länder, der vinet är till öfverflöd, fylleriet är mindre än här. Man stiftar lagar derom och om bränvinstillverkningen, men de bestå icke; det hörer till vår Riksd.Ordn. alt jemnt, vid hvarje riksdag, göra om dem, och sedan dessemellan förklara dem.
För vinnande af berörde ändamål, tror derföre Utskottet det af Herr Grefve Spens framställde, här förut omförmälde, förslag vara lämpligast, enär derigenom tillika vunnes den fördel, att allt arbetsfolk, som ofta ombyter bostad, komme att liqvidera sine utskylder före flyttningen och vid den tid på året, då detsamma genom arbetsförtjenst dertill eger bästa tillgången, hvarigenom kronobeljeningens besvär med uppbördens indrifning samt de nu ofta förekommande handräckningsoch efterlysnings-åtgärderne skulle betydligt förminskas, samt således åliggandet atthålla;en serskild uppbördsstämma på landet för arbetsfolks och andre icke jordegande eller brukande personers utskylder, tvifvelsutan vara uppvägdt; och då, hvad uppbörden i städerna vidkommer, förändringen skulle kunna successive verkställas på det af Herr Prosten Ahlquist föreslagne sätt, eller uppbördsslämmans tillbakaflyttning i månad hvarje år, tilldess den inträffade på beslutad tid, samt hvad angår arbetsfolk på landet, eller personer, som icke hafva hemmans bruk, skälig anledning numera är för handen, att Rikets Ständer vid denna Riksdag komma alt deras utskylder nedsätta, och således förändringen, äfven om den på en gång utfördes, icke för dem kunde blifva känbar, enär deras utskylder äro obetydlige och berörde lättnad vid samma tillfälle komme dem tillgodo, tror Utskottet sig böra hemställa: 2 2 StatsUt skottets Utlåtande^ N:o 326. att Rikets Ständer ville, för denis del, besluts, att ifrån och med nästa år skall å landsbyggden uti September eller irsta hälften af October månad hållas en serskild uppbördsstämma, hvarvid alla de personer, hvilka icke ega eller annorlunda innehafva egendom och som befinnas i det förhållande, alt serskild debetsedel för dem utfärdas bör, skola sina kronoutskylder för året erlägga; sami att tiden för kronouppbördens verkställande uti städerne fastställes till September månad det löpande skalleåret, hvilken förändring likväl successive lill vägabringas på det sätt, att, ifrån och med uppbörden af nästa års utskylder, uppbördsslämman årligen tiilbakaflyttas en månad, intilldess densamma på nyssnämnde tid inträffar; och torde Rikets Ständer anhålla, det Kongl.
Då Grekers och Romares Gudalära år och långe blifvit vid EleinentarLåroverken föredragen, bör vål våra egna förfäders icke förgätas. Den nu gällande Skolordningen synes icke föranleda någon rättmätig farhåga för afsigt en Deri I Martti. 125 att upplifva f. d. Kejsaren Napoleona påbud om det Romerska språkets studium med det Grekiskas uteslutande: Skolordningen bjuder motsatsen. Ofversåttningar från Grekiska på Latin åro för nybegynnare icke anbefallde. Att ett stridigt förhållande åger rUm, utvisas af Skolordningens Bihang, sid. 26., Någon befallning att vid Gymnasier blott föredraga en Philosophie1 definitiva, har jag icke i Skol-lagen kunnat linna. Viddén och åmnet för den Philosophiska Undervisningen åro Öfverlemnade till Lärarens pröfning. Se SkolOrdningens 1 sid. Cap. 3, §. 3. och Bihanget, sid. 46. De strödda anmärkningar, hvilka Herr Harnmarsköld vidare framställt, torde äfven med några ord böra besvaras. Vid åberopandet af föreskriften i 1 SedtiOnens 6 Cap. a §. örn färdighet i läsning af Svensk handstil, har Herr Hammarsköld uteslutit ordet Svensk. I en tid, då mindre uppmärksamhet varit lernnad åt den svårlåstare Svenska handstilen, torde föreskriften, troget åberopad, icke befinnas otjenlig. Af Skol-lagens j Sect„ iö Cap. 5 §• 3 mom. har Herr Hammarsköld gjort en egen tydning. Der stadgas, att om Lärjungar sammanrota! sig att förolämpa sin Lärare med ord eller gerning, skola upphofsmånnen, utom ansvaret efter allmän Lag, från Läroverket förvisas. Att sträft 126 Den l Martil. mot myteri ej år, enligt Herr Hammarskölds påstående, det enda härvid användbara, år nog tydligt. Myteri år brott mot Konung, eller then, som å Öfverhetens vägnar bjuder och befaller, och straifas med lifvets förlust.
Men den juridiska enlietsprincipeu har jag ansett ej ligga till grund för den vidtagna förändringen med StyrelseVerken. Herr Tham har vid slutet af sin Motion begärt, att en särskild Division i Svea HofRätt mätte handlägga de mål, sora blifvit dit öfverflyttade från Bergscollegium; men då, enligt hvad jag tror, alla de mål, hvilka till nämnde HofRätt äro flyttade från Bergsoch CommerceCollegierne, ej uppgå till större antal än omkring 200 om året, hemställer jag huruvida det vore rätt, alt dermed uteslutande sysselsätta en särskild Division. Äfven har Herr Tham sagt, att egentliga motivet till Rikets Ständers vid föregående Riksdagar yttrade önskan om en förändrad organisation af StyrelseVerken varit, att vinna minskning i Embetsmännens stora antal. Jag delar Rikets Ständers önskan i delta afseende, och tror att den skedda förändringen med StyrelseVerken äfven leder till detta ändamåls vinnande, till en början genom indragning af Den io December f. m. 351 en Division i CommerceCollegium och större delen af BergsCollegii Embetsman. Herr Lagerhjelm: Elmru jag tror mig hafva icke otydligt tillkännagifva, att min åsigt i denna sak hufvudsakligen öfverensstämmer med Herr Thams, får jag dock ytterligare förklara, att, fastän jag anser erforderlig sakkunskap höra finnas inom Domstolarne, jag dock ej anser omöjligt att ändra det gamla förhållandet med privilegierade fora. Herr Tham har anfört såsom skäl för gamla ordningens bibehållande, att nuvarande Bergmästare skola äga förmåga att förena insigter i de olika kunskapsgrenarne. Det är svårt, om icke äfven olämpligt, att här ingå i bedömande af personer; men om äfven den tid funnits, då kunskapernes omfattning medgifvit denna förening, tyckes det dock vara naturligt att under seklers lopp denna omfattning skall så tilltaga, att fullständig vettenskaplig och juridisk skicklighet ej kan hos en person förenas. Fastän jag till en stor del gillar Herr Thams åsigter, tror jag dock att det gifves ett sätt att ernå hvad han önskar, utan alt hvarken bibehålla nuvarande Former eller öfvergå till den nya juridiska enhets-ideen.
3 ("tället att tillförene ett beftämbt belopp marit anmifabt titt tjanbelö* od)' näringSbiflontfonben, t)afma SBi, meb bibebåltanbe af ben tilt utlåning meb ernfält* ningSrätt affatta fonb, ftabgat, att alla öfriga mebel, font tunna od) böra affeS tilt låiterörelfen, fiola fatnntanföraS till en gemenfatn IjanbetS* od) näringöbiffontfonb, att aumänbaS till i reglementet uppgifna föremål. 3 beftäntmelferna angåenbe räntan mib biflontering od) utlåning från ^anbelö* od) näringSbiflontfonben ^afma fåbana föränbringar ialttagitö, forn föranlebtS af allmänna lagenS föränbrabe beftämmelfer röranbe ränteaftal. Sill erl)ållanbe af trebitiorätt i banten od) befi lånetontor £)ar ttllåtclfe lemnatS, utom åt bern, Arnilia förut fåbait åtnjutit, jemmäl åt fåbane bolag, Ijmilfaö regie* mentén ålägga betcgarne oinfträntt anfmarSflplbigljet för atta bolagets förbinbelfer od) ^milta ide ega rätt till utgifmanbe af egna banffeblar. § 23. 3emlilt bet mib fift pålina dtifsbag fattabe beflut, §afma npa inftruttioner röranbe göromålen inom S3anfen blifmit af 23anfo*tttflottet faftftädba, l)marmib 2Bt litmäl bempnbigat 33anfo*$ul(mäftige att i befja tnftrultioner mibtaga fåbana för* änbringar, font funna finnas nöbiga odj ide äro mot banforegtementetS förcflrifter 5Riföbagg SRiföbag unberftällaö $anfo4ttffottctö pröfning od; ftabfäftelfe. § 24.
Då emellertid den nu upprättade ritningen till nämnda byggnad icke blifvit af vederbörande embetsmyndighet granskad och dessutom en ny ritning torde böra uppgöras, mera lämpad efter den utvidgning, skolan, såsom föreslaget är, skulle erhålla, bar Utskottet funnit sig böra i sa måtto tillstyrka bifall å motionärernes framställning, att, såsom bidrag till uppförande, efter behörigen granskad och godkänd ritning, af en ny, rymlig och ändamålsenlig skolhus-byggnad af sten i Uddevalla stad, en summa af 20,000 R:dr R:mt må af Rikets Ständer beviljas att, i mån af behof, utgå, med förbehåll, 24 Stals-Ulskoltels Ullålande M 148. (Fortsättn.) att några kostnader för byggnadens underhållande icke komma att drabba Stats-verket. Hvad slutligen beträffar de föreslagna nya läroverksoch gymnastik-byggnaderna i Götheborg, har Utskottet, af de motionen bifogado handlingar, bland annat, inhemtat, att, efter upphörandet af den Tyska församlingens skola i Götheborg och den derstädes sednare inrättade apologist-skolans sammanslagning med gymnasium _ och trivial—skola, nu ifrågavarande läroverks-byggnad blifvit, till följd af del betydligt ökade antalet lärjungar, alldeles otillräcklig i afseende såväl å rummens storlek, som dessas antal, så att, då af de 7 egentliga läsrummen endast 4 vore någorlunda rymliga, det varit nödvändigt att nästan hvarje termin låta vissa klasser byta rum, hvarförutan den s. k. festivitets—salen dagligen måste begagnas till läsrum för en klass och för öfrigt hade så inskränkt utrymme, att lärjungarne icke kunde hålla gemensamma bönestunder. Dertill komme, att rummen, i anseende till bristen på tamburer eller korridorer, vore kalla och för lärjungarnes helsa menliga samt dessutom helt och hållet saknade lämpliga anstalter för luftvexling. För öfrigt kunde gårdsplatsen, såsom både trång och stensatt, icke tjena till lekplats för lärjungarne, och det dyrbara gymnasiioch stifts—bibliotheket vore nära nog oanvändbart, emedan böckerna, i brist på plats, ej kunde ordnas eller åtkommas.
Jag blef bara så konstig i hufvu’t. Åkerlappen börja rakt gå kring. Dä ä’ inte mer än fjorton dar, se’n jäntan föddes, som du vet», tillade hon ursäktande, när mannen fortfarande teg, »å dä ä’ bara fyra, se’n vi la’na i grafven». Hon tystnade och drog fram hufvudklädet, som om solen gjort ondt i ögonen, men så kastade hon plötsligt ned sig bland halmen och började att gråta så vildt och häjdlöst, som om tårarna med våld tryckts undan och nu ville fram alla på en gång. »Du rent fördärfvar kärfven», sade mannen ängsligt, noga läggande hvarje ax, hvarje strå i ordning. »Per Jons ä’ inte den, som ser genom fingrarna me’ folk. Hva’ vår Herre har tagit, dä har han tagit. Dä va’ ju ändå bara en flicka.» Solen sänkte sig bakom en björkdunge; hettan på fältet blef mindre tryckande; hustrun återtog sitt arbete, och så föll ånyo i slag efter slag den svajande säden. Slutligen ringde kvällsmål: dagsverket var slut. Mannen torkade svetten ur pannan, drack ur resten af drickat, lade lien på axeln och lämnade med långa, säfliga steg fältet, utan att se sig om. Hustrun tog rocken, som han lagt af sig, samt stånkan och följde efter, men hon darrade, så hon knappt kunde stå, och allt »gick rundt» nu igen. Hon hade aldrig känt sig så »rent uslig». Hade det varit en pojke hon fått, så hade hon nog legat veckan ut, men nu tyckte hon det var skamligt att hålla sig ur arbetet mer än fyra dagar, »å dä va’ väl dä, som kom ätter, kunde hon tro». »Ja, dä va’ nog bäst som dä va’, att flick-kräke’ fick gå bort, svag och eländig som hon va’, till! Visst va’ dä bäst.» Hon sade ett af orden för hvarje steg hon tog, som om det skulle hjälpa henne fram. »Hon måste skynda sig! Gris-stackarn va’ väl halfdö af svält, och kon böla sig väl rent fördärfvad, för att bli af med mjölken.»
Vid öfvervägande häraf, och då Rikets {händer icke under annat vilkor eflergifvit Landshöfdingen af Wingård betalningen af de medel, öfver hvilka Rikets Ständer egt disponera, än att Landshöfdingen inom bestämd ti<l skulle till fullo betala de fastställde ersältnings-bcloppen åt enskilde och sådanepublika Cassör, hvilka icke stå under Rikets Ständers disposition; men upplyst blifvit, att uti den sammanlagde summa 29,004.: 41 1 r* hvaröfver Rikets Ständer, enl. deras omföimälde underdåniga skrifvelse, ansett sig ega dispositions-rätt och deruti finnes inberäknade det belopp 3,100 R:dr 47 sk 6 r:st, hvilket under titeln ”Rikets Ständers Bank” blifvit tili afskaf - Banco -U t skot tus Bet. K', o 36. afrifning anmäldt, influtit 2:ne f. d. Riks-Discont-Verkets fordringar å tililiopa 1,091 R:dr 6 sk. io r., oaktadt enskilde, på grund af adier, egde i detta Verk i-3:del, hvilken rätteligen tillhörde Disponenten af de enskilde Aclie-egarnes andel i f. d. Riks-Discont-Verket, anser Utskottet nödigt, det en förklaring öfver Rikets Ständers beslut i förenämnde fråga meddelas, hvarigenom bemälde Disponent må komma i åtnjutande af den rätt, hvilken genom samma beslut är vorden öfrige enskilde uttryckligen förbehållen.