Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som likväl det af Rikets Ständer önskade förslaget lill en enkel, klar och efter lika method inom alla Verk utarbetad räkenskaps-forrn nu blifvit inför Revisorerne uppvist och snart torde vinna Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, hysa Revisorerne den förhoppning att denna magtpåliggandc fråga blifvit på ett lillfrédsställande sält afgjord och närvarande olägenheter för framtiden afhjelple. Revisorerne, som funnit det afkastningen af Mariebergs Egendom endast utgjort: — 88 - för år 1836 . oell för år 1837 441: as. - 257:- 4. eller tillsammans R:dr B:co 698:28. 4. instämma uti den af förre Revisorer yttrade önskan, att full liqvid för denna egendom måtte på ändamålsenligt sätt kunna beredas. I fråga om de kostnader, som ägt rum i anledning af den tillförene omförmälta, åt Rjttmästaren N. H. J. Åkerstein uppdragna befattning med Sadelställningar, få Revisorerne lemna den upplysning, att, i likhet med hvad de föregående åren ägt rum och hvaremot af Rikets Ständers Revisorer framställts anmärkning, bemälte Ryttmästare under dessa 2 år, som utgjort föremål för Revisionen, fortfarande fått uppbära det enligt Kongl. Brefvet den 18 Februari 1832 honom tillagde Arfvode af 600 R:dr Banco, äfvensom det enligt Kongl. Brefvet den 25 April 1827 i Nåder beviljade tracLamente af 1: 16. Banco om dagen; Varande likväl af dessa medel hälften ännu belagd med qvarstad, i följd af den om Sadel-Äffairen fortfarande Rättegång, hvilken, efter erhållne upplysningar, så till vida fortgått, att densamma nu är i Kongl. Svea Hofrätt anhängig. Till transporterande af 600 Centner Bergs-krut från Torsebro Krutbruk till Åhus inom Christianstads Län hafva så många skjutshästar blifvit reqvirerade, att blott 3 Centner eller 15 LU. blifvit förde efter hvarje häst, oaktadt 1830 års Kongl.
Att erfarenheten äfven synes bevittna, det Juryn, såsom Sambälls-inrättning betraktad, torde hafva varit nog litet verksam till missbrukens hämmande. J a n u a r i i f. m. detta sagdt, ulan all slags syftning till klander emot Nämnders fordna eller möjligen blifvande medlemmar. Jag har blott velat tala om sak, och jag bär så stor aktning, som någon, för hvarje på inre öfvertygelse grundadt domslut, fastän det skulle stå i strid med mina åsigter om rättvisans fordringar, Grannlagenheten ålägger kanhända mig, mera än någon annan, att bär undvika allt vidrörande af speciella fall; jag ställer blott till hvarje opartisk den allmänna frågan: månne de få exempel, som sedan i8i5 kunna åberopas för möjligheten deraf, att en Jury någonsin kan fälla, — månne, säger jag, dessa lätt räknade exempel få antagas såsom bevis på en motsvarande hofsamhet hos våra skriftställare i allmänhet? •— En allvarlig blick på tryckprässens alster, — och svaret torde vara gifvit. — Hvar ligger då felet? — Månne i våra Lagars för stora mildhet?-— Nej, ingalunda. Månne då i vanmagten af deras tillämpning? — Ja, — och derjemte i det naturliga förhållandet, att, så länge menniskolynnet är, hvad det alltid varit och troligen alltid blifver, skall påräknelig strafflöshet alstra förbrytelser, hvilka åter skola locka till nya, i ett alltjemt stigande förhållande, intilldess den dag en gång inträder, — vare den från Fäderneslandet så aflägsen som möjligt, — då missbruken, komne till sin höjd, fram - Den 0.5 Jan 11 ar i i f. ra. tvinga botemedel af den art, att friheten går under, för den kränkta säkerhetens, d<i i sin ordning, kanhända äfvenledes högljudda och bjudande kraf. På dessa sammanlagda skäl tvekar jag ej, att, för min enskildta del, yttra deri öfvertygelse, att Juryn i Tryckfrihetsmål bär afskaffas.
Är det åter gifvet, att sådant iek» är mot god ordning stridande, utan tvert emi öfverensstäramer med densamma, hvari ligger då den stora olägenheten af att hafva pröfvat han dl ingar ne.. Man föregifver såsom orsak, att man ieke har penningar. Men hvarföre har icke BankoUtskrt äfven vid fastiglietslånefoudenföreslagit enahanda stadgande? Der drar det ut åratal, innan lånen utassigneras på handlingar, somdit blifvit inlemnade. När man tillstyrker en sak i en lönegren-, sä bör man* vara konseqvent och tillstyrka den äfven i en annan-, ty är det mot god ordning stridande i allmänna diskonten, så är det väl så* äfven att pröfva dylika handlingar, när de inkomma till fastighetslånefonden. Men konseqvensen i Utsk:ts handlingssätt har jag. förnummit ieke vara särdeles stor. Hvad Hr Lilliehöök behagat yttra aug:de den olägenhet, som hani tror att det orataklta löftet skulle hafva till sina följder eller att det icke vöre osannolikt att man efter erhållet bi (afl till ett diskontlån, på grund deraf skulle vända sig åt håll, der man finge betala 6 ända till 1.2 proc. på den lörskottssumina-, man erhåller, och att det skulle förekomma» genom ett sådant stadgande, som det föreslagna, så tar jag mig friheten påminna den värde talaren om att, i händelse man inför dettastadgande, så skulle tvifvelsutan med mera sannolikhet följden blifva deu, att låutagarne, långt ifrån att möjligen befria sig från skyldigheten att betala dessa 6 å 12 proc., måhäDda så ia - Den 20 Juni e. m. 203 trassla sig, att de blifva oförmögna att någonsin söka ett diskontlån. Jag förbi ifver vid mitt vikande på återremiss, på det Utskit måtte närmare öfverväga denna sak, och jag är då öfverlygad om att det kommer till annat resultat, oaktadt Frih.
Ansåge åter Rikets Ständer billigt, att äfven åt dem på allmänna Indragnings-staten anslå någon godtgörelse, syntes denna, såsom Bergs-kollegium tillstyrkt, böra inskränkas till de föga betydliga beloppen af ordinarie lönerne, tillsammans 1,081 R:dr 8 sk., att likaledes af dem frånträdas, när pension i Civil-statens pensions-inrättning kunde erhållas, eller befordran vunnes till annan allmän tjenst. För tillförordnade Bergsfogden Wiberg, sorn först år 1853 förordnats att sysslan till innevarande års slut förrätta, ansåg deremot E. K. M:t, lika med Bergs-kollegium, löne-ersättning icke skäligen böra ifrågakomma. 1 enlighet med hvad i underdånig skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 6:te Hufvudtitel, blifvit anmäldt, med anledning af E. K. M:ts, uti Dess vid innevarande Riksdag allåtna Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, gjorda framställning, i fråga om förändrad organisation af Bergs-kollegium och Bergslags-staterne, hafva Rikets Ständer funnit sig ej kunna ingå i pröfning af den nya organisationen och endast beslutat, att det i nu gällande Riks-stat lör Bergs-kollegium och Bergslags-staterne uppförda anslag skall vid oförändradt belopp bibehållas, i följd hvaraf hittills ej heller blifvit meddeladt något Rikets Ständers yttrande öfver hvad E. K. M:t, i sammanhang med organisationsfrågan, Nådigst föreslagit derom, att, af 6:te Hufvudtitelns anslag till befrämjande i allmänhet af bergsbruket, löne-ersättning måtte få utbetalas till de ordinarie bergs-tjenslemän, sorn, vid indragningen af deras befattningar, vore till sådan ersättning berättigade.
Utan att tänka på hvad jag gjorde, stapplade jag fram på vägen och stod plötsligt ansikte mot ansikte med fru Dagmar. Hon såg först alldeles häpen ut, så förbyttes hennes uppsyn, som om hon med sin vanliga aplomb velat skratta det hela bort. Men i nästa ögonblick förändrades hela hennes ansiktsuttryck, och liksom sårad, ej i sina känslor som kvinna, men i sina rättigheter som person, mätte hon mig från hufvud till fot med en blick af förakt och sade: »Jag tål ej, att någon spionerar på mig.» Jag hörde dessa ord, jag förstod den ton, i hvilken de uttalades. Men jag var i den grad förintad, att jag ej ägde styrka att svara henne på samma sätt. Jag ägde ej styrka att svara henne något alls. Teckningar och drömmar Innehåll: Sid. Manala Jungfrun 18. En Dröm 27. Salik Sardar Khans maka 32. En saga om Vreden 52. Qvinnan på Tongatabu 57. Tre som flyttade till Sverige 87. Indianens qvinna 95. Elas frågor 99. Lilla Isgumman 102. Hvad skall den gamla? 107. Det skönaste smycket 108. Allt hur man tar det 114. Kuhinanuis dotter 116. Vid insjöns strand 119. Fläktarnes lek 125. Sid. De vackraste händerna 171. Suomiqvinnan på Saimaudden 180. Blommornas nytta 186. Harpspelerskans Dotter 187. Facetter af qvinnans lif 192. De vackra orden 215. Den oppoch nedvända verlden 219. Aminas dröm 225. Kamtschadalens hustru 233. Aikyn. Sakta sjöng aftonvinden „sof i ro“ för vågen, som vaggade till hvila. Mellan björkarne syntes, huru solen lekte med en lång guldstrimma öfver sjön. Rundt omkring stodo blommorna med daggperlor på bladen. Hvilan sänkte sig öfver jorden med ett sagta sus. Slumrade qvinnan på stranden? Det visste hon icke, men hon drömde. En engel stod vid hennes sida; hon reste sig upp för att bjuda engeln en blomma, som hon bar i sin hand.
Utan sjelfförsakelse af den erfarenhet, jag tror mig hafva inhemtat genom en practisk åskådning af med ämnet sammanhang ägande förhållanden, vågar jag nästan påstå, att jag har lika mycket verklig insigt i afseende å nederlags-handelsrörelsen som någon annan; och denna insigt härleder sig icke blott derifrån, att jag bor å en ort, som för en sådan handel är den mest välbelägna, utan jag har jemväl inhemtat erfarenhet i detta afseende under den tid, jag såspm ett slags politisk Tullchef på vestra kusten var anställd under continentalsystemets tider. Orsaker, som måhända numera aldrig återkomma, utvecklade då för mig förmånerna af en val ordnad nederlagsbandel, och jag har äfven genom lector inhemtat tlieoretiska grunder för mitt omdöme i denna fråga. En sådan tid som den, då nederlagshandeln i Götheborg var i sitt största flor och spridde välmåga ät enskilda och staten, återkommer visserligen aldrig; men oaktadt de stora upplag, som då i Götheborg ägde rum, för att sedan under Engelskt beskydd öfverföras till continenlen, satte staden i disposition af stora utländska capitaler, hade dock handeln aldrig kunnat uppdrifvas till den höjd, hvarpå den befann sig, om icke en oinskränkt belåningsrält på varor varit medgifven i Götheborgsoch canaldisconterna; ty utom dessa hade det varit omöjligt att omsätta flera millioner från den ena börstimman lill den andra. Dessa förhållanden upphöide i8i3; men transitohandeln fortfor dock i svag mån till i8t5, då anticommerciella författningar tvingade de flesta utländningar, som bosatt sig i staden, att flytta derifrån. Svenska handelsmän, som under de föregångna åren gjort hastiga och betydliga vinster, qvarblefvo dock och försökte att riskera allt för att Öfvervinna den svåra krisen. Men då man sökte trottsa de nödvändiga följderna af gifna orsaker, blef också fallet så rnvcket mera brådstörtande, och öfver 4°° bankrutter inträffade åren i8r5 och 1S16, Derefter låg transitohandel!! nere 6 a 8 år, men började då åter så småningom att upplifva. ? och är ännu uti ett, fastän långsamt, fortskridande.
Cecilia var emellertid omöjlig att öfverbevisa; med en mer än vanligt stor talförhet utbredde hon sig öfver det upprörande i att en dylik sak skulle få passera oanmärkt; att man, om inte för annat, så för den allmänna rättvisans skull borde stämma Burströms, att hofrättsrådet åtminstone borde gå upp till Burström och förehålla honom, att det var hans skyldighet att gifva Jonsons en hederlig ersättning. Hon bråkade så med farbrodern, att denne, som vanligen var sjelfva tålamodet, slutligen blef förargad och svarade, att han icke såg någonting som hindrade att Cecilia, efter hon var så full af menniskokärlek och rättskänsla, sjelf vände sig till fru Burström och förehöll henne hennes okristliga beteende. Det vore bättre än att prata och utbreda sig öfver saker, som man ej förstod. Cecilia kände sig något träffad af detta svar och tystnade så småningom af. Men då hon blef ensam med Agnes, öfverlade de begge systrarna tillsammans och kommo öfverens om att Cecilia, såsom den äldsta och modigaste af dem, dagen derpå skulle aflägga ett besök hos fru Burström och försöka förmå henne att godtgöra sin oförrätt mot Jonsons. Hela natten låg Cecilia vaken och grubblade på detta besök. Hon satte ihop långa, vackra, rörande tal, som hon skulle hålla för frun, gick igenom hela dialoger, i hvilka hon sjelf alltid uttryckte sig väl och vårdadt, och fru Burström simpelt och rått, och hvilka dialoger än slutade med att fröken Arnell gick sin väg, stolt och med högburet hufvud, och under ett tyst löfte att aldrig mer närma sig dylika personer, än med att fru Burström, kufvad af bildningens och förfiningens öfverlägsenhet, gråtande fattade hennes hand och erkände sitt orätta handlingssätt. Men dagen derpå, då Cecilia skulle utföra denna manöver, saknade hon alldeles mod dertill. Och hvad värre var, allt som dagen gick, hetsade hennes fantasi upp henne till en sådan förskräckelse, att blotta tanken på att stå framför fru Burström med hennes hvassa ögon och skarpa tunga kom henne att rodna och stamma. Be följande dagarne var det likadant.
Då jag lärer räknas till dem, anhåller jag att icke allenast få försvara min åsigt, utan äfven att få fästa Ståndets uppmärksamhet på de misstag, som begås af mildhets-ifrarne, eller hvarthän det förslag skall leda, som den värde talaren förordat. Han har för oss afmålat det lycksalighets-lillstånd, som skulle uppkomma, i händelse den lagstiftning, som han föreslagit, blefve gällande; men huru vore sådant möjligt? Till den råa menniskans fel hörer förnämligast att vara lat, overksam, med ett ord, att sakna håg för arbete. Huru skall denna lättja öfvervinnas? hvarifrån skall arbetshågen komma? Den råa menniskan måste hafva kännt och fruktat lättjans följder. Men hvilken fruktan skulle den late känna, om han visste, att, så snart han saknar arbetsförtjenst, skall samhället skaffa honom sådan? Följden blefve naturligtvis den, att menniskan, i st. f. att använda sin egen omtanka derhän, att hon måtte kunna sig ärligen försörja, skulle, om Hr Cederschjölds förslag antoges, fordra af Staten den arbetsförtjenst, hvaraf hon vore i behof. Detta förslags verkställighet skulle förfäa menskligheten, emedan det borltoge den omtanke, som bildar och utvecklar en hvar. Hvarföre är det så svårt, att till odling tvinga den vilda menniskan i länder, hvarest klimatet är mildast och mest fruktbärande? Jo just derföre att någon omtanka för kläder och föda eller daglig bergning knappast behöfves. I länder med hårdare luftstreck, der Den 22 December f. m. 325 man behöfver omtanka icke för dagen utan för året eller intill nästa skörd; der utbildar sig menniskan långt fortare och bibehåller sin odling. För min del skulle jag högeligen beklaga det samhälle, hvilket i lagstiftningen antoge de grundsatser, som Hr Cederschjöld föreslagit. Här förekommer jemväl en annan omständighet, hvarå jag vill fästa Ståndets uppmärksamhet, nemi. att om Staten skall anskaffa arbete åt en hvar, som behöfver förtjenst, så blifver Staten en allmän arbets förläggare.
1 anledning häraf och då Riket Ständer, vid sednaste anslagets beviljande, förklarat sig anse icke vara nödigt att anvisa särskilda medel till utskrifning af riks-registratur för längre tid än till och med år 1856, men det ofvan anförda utvisade, att mycket deraf inom denna tids-begränsning ännu återstode att utskrifva, hade Riks-arkivarien hemställt, huruvida icke för ändamålet måtte begäras ytterligare anslag, och detta, med afseende derpå att registraturerna vexte i samma mån de fortginge med tiden, varda bestämdt till lika belopp, med det vid sistförflutna riksdag beviljade anslag. Vigten deraf, att det felande riks-registraturet varder, så snart omständigheterna medgifva, bragt till fullbordan, är redan förut af Rikets Ständer erkänd; hvadan Rikets Ständer äfven för nästa statsreglerings-period beviljat ett årligt anslag af 3,000 R:dr att användas till fortsatt utskrifning inom de särskilda afdelningarne af E. K. Måj:ts kansli af riks-registratur till och med år 1856. 102:o För fortsatt utgifvande af arbetet »Svenska språkets lagar» har E. K. Maj:t äskat ett anslag af 1,500 R:dr, att utgå under hvartdera af åren 1864,1865 och 1866. Vid Expeditions-Utskotiets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. 89 Vid de två sednaste riksmötena hafva Rikets Ständer för omförmälda arbete, hvars vetenskapliga värde är allmänt erkändt, anvisat enahanda anslag, som nn är begärdt; och inhemtas af Statsråds-protokollet, att i slutet af år 3860 ijerde häftet i bokhandeln utlemnats och att ytterligare ett häfte, innefattande alfabetiskt register öfver hvad af verket hittills utgifvits, men ntvidgadt till en etymologisk ordbok i mindre skala, nästlidet års höst skulle läggas under pressen, hvilken ordbok också numera från trycket utkommit.
Domstolen i ämnet förda Protocoll, har tagit denna Nådiga Proposition i öfvervägande; och som den föreslagna förändringen finnes grundad på rättvisa och billighet, samt jemväl öfverensstämmer med stadgandet i 15 Gap. 2 § Arfda-Balken och således leder till enhet i Lagstiftningen, får Utskottet vördsamt tillstyrka dels antagandet af det i Nåder föreslagna tillägg till 5 § 3 Cap. Handels-Balken, dels ock att, derest Höglofl. Ridderskapet och Adeln dertill samtycker, förklaras måtte, det stadgandet i 32 § af samma Riks-Stånds, den 16 October 1723 utfärdade, privilegier, icke utgör hinder för Kongl. Maj:t att om upphörande af deri omnämnde utflytlningsafgift träffa aftal med utländsk Magt. Stockholm den 3 Sept. 1844. Emot detta Betänkande har F. von Zweigbergk från Skaraborgs Län afgifvit följande reservation: ”Ifrån Utskottets beslut i förestående Be - 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o rJ. länkande har jag varit i så måtto skiljaktig, att jag ansett orden: ”Der ej annorlunda emellan begge Rikena slutadt är,” höra utur förslaget utgå, och i stället införas följande mening: ”Dock eger Iiongl. Maj:t att, vid tractaler med främmande makter, detta stadgande upphäfva, då desse makter medgifva lika villkor för sine till Sverige inflyttande undersåter”. Ank. till Evp. Ulsk. den 12 Sept. kl. 2. e. m.
Den tid skall komma, d % du for en lrvinnas skull andrar ditt hela sinn. Orval .. Tig eller jag slungar skolden i din gamla trollskalle! Hleid. E j angslnr mig ditt hot, allt g l r dit odet hvalfver och manniskan kan ej nndgB hvad henne forelagdt iir. Men om jag nu namner nlgot, som du varmt alskar och starkt hatar, vill du d l boja ditt sinne och saga: jag tror? Nemn l Hleid. Ditt sinne giir aldrig en smygvag och det hala, som slingrar sig undan eller fram ar dig en styggelse. Mot bjornen g l r du med en kort khbba, men ur vagen springer du for e n orm. Hyem gaf dig kunskap hgrom? Hleid. Du alskar den guldljuse gtngaren, som gnaggar dB du nalkas, som ser s l eldigt mot faran liksom alskade han den och som hastar fram i kapp med vindens il. " Hvad fagert ar blir latt alskadt, du behofde e j koka seid for att tiilja inig det. Hleid. Grims son, sliksl ord gora dig foga gagn. Den dunkla brygd. har skankt mig ljus, ljus ofver ditt lifs ode. Hor och glads: vidt berest s k d l du blifva, ditt iykte skall spridas frdn land till land och din vag ofver hafven liinge spixas af blod. Vet dock - om du fore ofver 5in storre floder, bredare fjordar och vidare haf, s k a l du dock do i Berurjoder. Mycket skall du med svardsegg vinna, men for sv&amp;d skall dn dock ej falls. Giftig orm, som du hatar skall din bane varda och Faxe, som du iilskar skall dig till ofiird fijra. o ~ a r (siitter skolden framfor sig och harnrar p&amp; den). Tig kvinna eller jag svww ej for min g&amp;ning. tunga Llr mig forhatligare an giftsviild orm.
S> D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Memorial, Betänkande och Utlåtande: N:o 153, i anledning af väckt fråga om skyndsam verkställighet af Rikets Ständers beslut, angående förhöjning af Manufactur-Discontens Creditiv på Rikets Ständers Bank. Bifölls. N:o 154, till svar å ett Riks-Stånds återremiss af Utskottets under N:o 141, afgifna Utlåtande. Lades till handlingarne. N:o 155, i anledning af väckte frågor om förändring och förtydligande af de för Handelsoch Närings-Disconternes låne-rörelser uti 4, 5 och 6 mom. af 232 §. i Banco-Reglementet af den 26 Maj 1835, lemnade föreskrifter, angående dels antalet af namn, som erfordras såsom hypothek för lån utöfver 10,000 R:dr, dels belåningen af vexlar, dels högsta tillåtna skuldsättningsbeloppel och dels förbudet mot låns omsättning. Bifölls. N:o 156, i anledning af väckt fråga, angående stadgande i Banco-Reglementet, att Kamereraren vid Banco-Discont-Verket skall ställa borgen eller annan godkänd säkerhet för den uppbörd, honom anförtros. Bifölls. Bih. till RSt. P^t. 1841. 9 Sami. 2 Band. 33 258 Prot. TJtdr. d. 29 Mars i84t N:o 157, i anledning af Directionens öfver Malmö Låne-Contoir hemställan om ändring af §. 88 moni. 8 uti nu gällande Baneo-Reglemente. Bijölls. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens följande Utlåtanden och Betänkande: Nro 155, i anledning af erhållne återremisser af Belänkandet N:o 108. Ståndet, sorn bifallit Betänkandet N:o 108, lade Utlåtandet N:o 155 till handlingarne. N:o 156, i anledning af erhållne återremisser af Utlåtandet N:o 99.
Befallningshafvande upplyst det sjukvården inom förstnämnde län, äfven i dess nuvarande inskränkta skick, omöjligen kunde behörigen upprätthållas utan tillökning i inkomsterna, samt att, synnerligast för norra delen af länet, en högst betydlig utsträckning af samma sjukvård vore af behofvet påkallad, men att ali tillgång dertill nu saknades; med afseende hvarpå Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anhållit om den Nådiga framställning till Rikets Ständer, att, der lasarettets eller kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kurhus-afgiften må kunna utgå med ett förhöjdt belopp till högst åtta skillingar banko; Och har åter Direktionen öfver lasarettet oell kurhuset i Fahlun underdånigst anmält, att denna inrättning, den enda inom Stora Kopparbergs län befintliga sjukvårdsanstalt, visserligen hittills kunnat uppehållas med en kiirlmsafgift af fyra skillingar banko på hvarje mantalsskrifven person, jemte öfriga till inrättningen influtna smärre inkomster; men att, med beräkning af hvad derstädes för de första åtta månaderna af innevarande år vore utbetaidt och hvad som under de återstående fyra rnånaderne förmodades komma att erfordras, sig visade att, oaktadt al! möjlig hushållning, utgifterna för året komme alt öfverstiga inkomsterna med ett belopp af omkring 2,200 R:dr, hvilket åter härledde sig dels och i synnerhet från nu gängse högt uppstegrade priser å så väl alla lifsförnödenheter, som hvad i öfrigt till inrättningens vidmakthållande erfordrades, dels från den minskning i inkomsterna, Sorn varit en följd af qvarntullseller mantals-kolens och hemmansränte-kolens förvandling, hvarigenom den inrättningen förut tillfallna andel i böter för uraktlåtenhet att utgöra natura prestationer till Fahlu bergslag af dessa skatteko] försvunnit, dels ock från ökadt antal patienter vid lasarettsoch kurhus-inrättningen, hvilket sednare förhållande dock ingalunda inträffat såsom följd af någon ökad sjuklighet inom länet, utan varit föranledt af tilltagande förtroende för inrättningen, den der allt mer och mer anlitades i samma mån, som den hos allmogen förr rådande fördom och obenägenhet att af sjukvårds-anstalterna sig begagna, upphörde, i anseende hvartill länets Pröfnings-kommitté, efter verkställd granskning af räkenskaperne och tagen kännedom af inrättningens tillstånd, lästställt kurhus-afgiften för innevarande år till ett förhöjdt belopp af sex skillingar för hvarje mantalsskrifven person, genom hvilken förhöjning omförmälda brist, derest icke omkostnaderna vid lasarettsoch kurhus-inrättningen ytterligare skulle ökas, borde vid nästkommande års slut nedgå till omkring 800 R:dr, och under derpå följande år alldeles försvinna;