Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä jag anförde de sista orden i i i sölje hivar» af Justirise-Cancellercn sch JustitirL-Ombtidömannen ej fä atala hwarandras åtgärder, war ej min kanka akt saga, att upktigandet af en fak, som Justitim Cancelleren ej snnnit wärd upmarksamhct, ivar ett klander af hans ätgard, jag wilie endast säga akt det kunde lätteligen sä anseende af ett sädant klander, om Jnstilise-Ombudsmannen Uploge och ätalade hwad Justitim-Canccllercn, efter ffedd anmälan lätit sörfalla; Jag trodde att deras rälla förhållande i cgcnffap Actorcr war, alt hwar för sig utföra eller Utföra läka den talan, hwarkill de funnit sig befogade ; Jag trodde, alt em den ena först skulle fragg den andra, Hururvida han wille utföra en talan eller ej, skulle deraf hända, att den ena antingen skulls sörwandlas till ex.enkor af den andres, wilja, eller den andre blifwa snbordinerande under den förra. Jag trodde akt ett sadan! förhållande deni emellan Dnlle snarast kunna föranleda lil! det initz först and man -wilis undwika. Dä Justitis: Cancelleren har rättighet akt befalla i Konungens namn, har jag ansett art också deraf skulle sölja, arr sgdane mindre åtgärder, hwilka wäl behösde rättas, Men icke fordrade en laglig äklagan, moro de, hwilka i följe af z:djs ock y:de Z. tz bsrde as Attstikioo-Onibudsmannen hos JnstiriT-Cancelleren anmälas, emedan han har en förmåga, att befordra rättelser, hwilken ej kan tillkomma Jnstittre-Ombndsmannei,.
Ständers särdeles upmirksamhet, så väl i anseende till de stora ändamål, som derigenom kunna vinnas, som i betraktande af den känbara kostnad, som drabbat det Bolasf, hvilket med ovanlig ihärdighet fortsatt detta nyttiga arbete, ehuru detsamma af Statens medel erhållit vida mindre understöd, än alla dylika företag. En värd Ledamot S.- T. Herr Baron Fr. Hjerta har i Plenum den 27 April fullkomligen utredt alla de motgångar, som träffat Bolaget, och visat, att arbetets fortsättning ensamt hvilat på hoppet om Riksens Höglofl. Ständers ynnestfulla biträde, sedan Actie ägarne erlagt 123 procent öfver Intecknings.summan, och ännu få tillskjuta mindst 75 procent. Jag behöfver således endast vördsammeligen påminna om angelägenheten att snart Den ii Maj. fullborda en anläggning, som jemte alla andra vigtiga fördelar för Riket, skall befordra inhemsk Spannmåls afsättning, och märkligen lätta tillförseln från flera Provinser, till Hufvudstaden, och efter att hafva lifvat productionen minska behofvet af de Varor, hvarföre så ansenliga summor nu utströmå till Finland. Jemte vördsam tillstyrkan, att det af Herr Baron Fredric Hjerta föreslagna understöd för Söder-Telge Canal måtte beviljas, bör jag icke obemält lemna nödvändig, heten att Actierne, tili 75 eller mindst fio procent af första antecknings-summan, måtte få belänas i Riks-Disconten, och vid densammas upphörande i den nya Discont-Inrättningen, hvarförutan för mindre bemedlade Actie-ägare stor svårighet torde upstå att utgöra förestående tillskotter. Slutligen får jag äran anmäla, det jag icke äger och aldrig lärer komma att äga någon Actie i Söder-Telge Canal, och att endast medborgerligt nit föranledt dettt» mitt vördsamma anförande, som jag anhåller må blifva till Höglofl. StatsUtskottet remitteradt. Friherre Hjerta, Fredrik, upplgste föll jande; v
Det är under den dagliga beröringen, som alltid eger rum emellan personer, hvilka sträfva för samma mål, hvilka hafva samma kallelse. Genom den granskning, Utskottet sålunda verkställt af de för utflyttningen åberopade skäl, förmodar Utskottet vara ådagalagdt, att densamma hvarken är behöflig eller ens skulle blifva för rättstillståndet välgörande. Utskottet förutser väl den invändning att åtminstone Norrland, likaväl som Sveriges södra provinser, borde ega sin Hof-rätt; men de skäl, som talade för stiftelsen af en sådan domstol i nämnde provinser, saknas ännu åtminstone i fråga om Norrland. Samma provinser äro nemligen i folkmängd, industri och förmögeuhetsvilkor, eller i afseende på de förhållanden, som kunna föranleda en stiftelse af omförmälda art, helt olika det mindre befolkade och till större delen ouppodlade Norrland. Folkmängden är der ännu icke så stor, att tvänne divisioner för närvarande torde kunna blifva sysselsatte af de från berörde provinser fullföljde rältegångsärenden; och förläggandet i denna aflägsna landsort af allenast en division skulle, efter Utskottets yttrade åsigt, icke komma att verka välgörande för den juridiska bildningen inom domstolen. Visserligen hafva inbyggarne, särdeles den nordliga delens, långt (ill deras öfverrätt eller Svea Hof-rätt; men de skulle ej komma i fördelaktigare ställning om den förlädes i Hernösand, lied denna stad har största delen af Norrland på långt när icke den beröring, som med hufvudstaden. Med den slå de i oupphörlig kommunikation; der hafva de sin afsättningsort; den besökes derför af dem alla årstider, hvaremot blott den närmaste trakten kring Hernösand står i lifligare förbindelse med samma stad. Om någon fördel af en Hofrätt derstädes således blef för nämnde (rakt, så inträffade ett annat förhållande för det öfriga Norrland och följaktligen för aldra största delen deraf. De med hvarje dag underlättade kommunikations-anslalterne jemna i allt fall de olägenheter, som hafva sin grund i afståndet. Helt annorlunda var förhållandet, då Götha Hof-rätt stiftades.
Hr Grin motsatte sig då, såsom nu, och så vidt jag kail erinra mig, liksom under sin långa parlamentariska bana, hvarje anslag så val till 4:de som o:te hufvndtiteln. Hr Grin yttrade sig ungefär sålunda: »kommer fienden hit, gå vi man ur huset, och beväpna oss med hvilka vapen vi få fatt uti», och ehuru jag var i ynglingaåldern, då känslan af egen kraft vanligen är lifligast, kunde jag dock icke annat än beklaga, att Gr. Anckarsvärds militäriska omdöme tillät honom att sätta den blinda enthusiasmen med tillfälliga vapen och utan stöd af krigskonstens Ben 58 Januari e. m. 211 hjelpmedel, emot det klart seende modet med pröfvade vapen och stödt på denna krigskonst i dess hela utveckling. Jag hade ämnat punkt för punkt följa Gr. Ankarsvärd pä hans strategiska bana; men hans anmärkn:r hafva i de flesta fall af så många sakkunnige män redan blifvit så tillräckligt vederlagda, att jag frångår min första föresats, och nu blott vill lika flyktigt följa llr Grins erinringar, sorn de äro flyktiga till sin egen natur. Hr Grin klandrar, om jag icke missminner mig, att vår armée icke slått pä två fölter utan pä en. 1 denna anmärkn. instämmer jag belt och hållet med Hr Grin, ithy att vi alltsedan 1814 intill 1848 stätt på en krigsfot, som varit ett fullkomligt trädben. Visserligen bar vårt infanteri utgjort omkring 30,000 man, men vårt kavalleri har icke statt i någon proportion härtill; vår beväring har knappast funnits annat än lill namnet; våra förråder hafva först efter 1848 blifvit fyllda: med vår tross, vår ammunition och öfrige krigsförnödenheter har förhållandet varit enahanda. Kan Hr Grin påstå, alt icke ett dylikt tillstånd varit en fullständig fredsfot? Och ändock grundar
41 af bestämdt stadgande, huruvida serskildt ansvar skall ega rum för förnyande af förbrytelse hvarföre man icke undergått bestraffning m. m., tin ock samma Utskotts, i anledning af återremiss af nyssnämnde Betänkande, under N:o 177 afgifne, oell den g dennes på bordet lagdo Utlåtande, stannade Uidderskapet och Adeln i följande beslut: i;o första och andra punkterne af Utskottets förslag biföl lös; 2:0 utaf tredje punkten biföll Ridderskapet och Adeln följande ord: böter skola ej uttagas är den pliktfälldes sterbhus; men afslog den öfriga delen af punkten; 3:o fjerde punkten aislogs. Från Högvördig* Preste-Stånbet. S. U. Föredrogs och lades till liandlingarne Consiilutions-Vtskottets Memorial, N:o 86, angående Herr M. J. Crusenstolpes anledning, till anmärkning emot Konungens rådgifvare i ministeriela och commando-mål. S. D. Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets Memorial, N:o 53, i anledning af Riks-Slåndens olika beslut, angående föreslagne förändringar i 3 och 4 Artiklarne af Bevillnings-Förordningen: Ståndet lät bero vid Med-Slånden» beslut i anseende till 144 §•> vidblef sitt beslut vid i65 §., äfvensom vid Utskottets förslag om lindring i Bevillningen för invånarne i Umeå, Piteå och Luleå städer, samt gillade i öfrigt Memorialet med de deruti föreslagne voterings-propositionerna. Från Valloflige Borgare-Stämdeis. S. D.
Betänkande, N:o 36. ne, för alt derefter Kongl. Majit i underdånighet underställas; varande derjemte af motionären, i afseende å de serskilda momenler, som borde deruti ingå, föreslaget följande: A. 1 afseende på Skogsro dinngen. l:o att Konung och Ständer tillerkännas rätt stifta lag för vården af alla Rikets, enskilda egare tillhörige, skogar, och bestämma om förödda skogars återplanteriug, der sådant af behofvet påkallas; 2:o att minimum af den skog bestämmes, som bör finnas vid hvarje hemman, i förhållande till egovidden, så framt ej jorden kan i odladt sk iek gifva större afkastning och tillika visas, att skogsbehofvel kan genom köp från andra hemman fyllas; 3:o att skogsåverkan belägges med straff i likhet med tjufnad; 4:o att förbehåll göres för inhyses-folk och obesutne att mot måttlig afgäld till skogsegare, få, utan att behöfva stjäla, förses med sitt vedbehof af skogens affall; 5:o att skog i allmänhet ej må fällas på hällar och bergsklippor, der möjlighet ej finnes för återväxt; 6:o att vid träds fällande företrädesvis skogssåg må begagnas till virkets besparande; 7:o att för samfällda hemmansegares skogs indelning till trakthuggning, der den pröfvas tjenlig, serskilda jemkningar må göras i Skiftesoch Stängsel-förordningarne; 8:o att bestämdt ansvar med böter klagges skogsegare, som, emot skogsordningens föreskrift, vanvårdar eller föröder sin skog; 9:o att församlingarnes fattigvårds—styrelser må ega att till förtjenst för fattige, genom dem insamla skogsfrön, der skogarnas egare ej sjelfve vilja sig af denna rätt begagna; 10:o att skogsplanteringar på flygsandsfält må uppmuntras och skyddas genom serskilda stadganden, med inskränkning uti jordegares rätt, om de vilja dem afverka; 11:o att inga skogstrakter må få säljas, så framt de icke åtfölja laga köp af jorden; varande af motionären, under ärendets behandling inom Utskotten, tillagde följande punkter till de i motionen upptagne, nemligen: 12:o att, i anseende-dertill, att virkets godhet beror deraf, under hvilken årstid det blifvit hugget, och sådant virke, som icke blifvit hugget vintertiden, i utlandet råkat i misskredit, det må varda vid vite förbudet, att under tiden emellan den 1 April och den 1 November hugga exportvirke; 13:o Lagsamt Allm.
Så att deras landsändar voro ifrån Aroer, som ligger på bäcksens strand vid Arnon, och den staden midt i bäcken, med alla slättmarkene intill Medeba; Hesbon och alla dess städer, som ligga på slättmarkene, Dibon, BamothBaal, och BethBaalMeon, Jahza, Kedemoth, Mephaath, Kiriathaim, Sibma, SerethSahar uppå berget Emek, BethPeor, de bäcker vid Pisga, och BethJesimoth, Och alla de städer på slättmarkene; och hela Sihons, de Amoreers Konungs, rike, som satt i Hesbon, den Mose slog med de Förstar i Midian, Evi, Rekem, Zur, Hur och Reba, hvilke Konung Sihons höfvitsmän voro, som i landena bodde. Dertill Bileam, Beors son, den spåmannen, slogo Israels barn med svärd, samt med de andra dräpna. Och landamäret till Rubens barn var Jordan. Detta är nu Rubens barnas arfvedel i deras ätter, städer och byar. Gads barnas slägte, efter deras ätter, gaf Mose, Så att deras landsändar voro Jaeser, och alla de städer i Gilead, och halft Ammons barnas land, allt intill Aroer, som ligger för Rabbah; Och ifrå Hesbon intill RamathMizpe och Betonim; och ifrå Mahanaim allt intill Debirs landsändar; Men i dalenom, BethHaram, BethNimra, Succoth och Zaphon, som qvart var af Sihons rike, Konungens i Hesbon, hvilkets gränsa var Jordan, allt intill ändan af hafvet Cinnereth, på denna sidone Jordan, österut. Detta är nu Gads barnas arfvedel, i deras ätter, städer och byar. Den halfva Manasse barnas slägt, efter deras ätter, gaf Mose,
Direktion för en gäng erbjudne 20,000 R:dr i första rummet härtill borde användas, samt beräknat den nya Hospitals-inrätlningens årliga utgifter till 66,500 R:dr, sä alt, efter afdrag af Danviks Hospitals bidrag 24,000 Rör, och afgifterne för sinnessjuke, af Ofverslåthållare-embetet beräknade till 27,500 R:dr, eller tillsammans 51,500 R:dr, en årlig brist skulle uppslå af 15,000 R:dr, hvilken Öfverståthållaren dock för säkerhets skull antagit (ill 18,000 R:dr R:mt, i underdånighet anhållit, det läcktes E. K. Majit i nåder föreslå Rikets Ständer att anvisa dels för en gång ett förslagsanslag af 30,000 R:dr att användas till inköp af de, enligt upprättad specifik förteckning för hospitalet erforderlige inventarier, dels årligen eli anslag af 18,000 Rör att för inrättningens förvaltning och underhäll användas och utgå för liden från den 1 Oktober 1860 med iakttagande likväl deraf att delta anslag efter förloppet af fem år från det inrättningen (rädt i verksamhet minskades till 15,000 Rör. Häröfver hade E. K. Maj:t täckts infordra underdåniga utlåtanden af dess Sundhets-kollegium äfvensom Serafimer-Ordens-Gillet; dervid den förstnämnde af desse myndigheter, i afseende ä utgifterna för den nya Hospitalsinrällningens första ordnande, väl icke tilltrott sig alt granska General-direktörens olvanberörda förslag, än mindre alt afgöra hvilkendera beräkningen, Öfverståthållare-embelels eller General direktörens, komme det verkliga behofvet närmast, men dock ansett sig, med hänseende till det svåra om ej omöjliga deri, att genom någon kalkyl komma till eli noggrannt och osvikligt kostnadsförslag, som ock föränderlighelen i varupriser, samt isynnerhet angelägenheten deraf, alt ingenting väsendtligt vid förslå uppsättningen måtte komma att saknas, för 212 Expeditions-Utskottets Förslag till uttderd.
M:t anhålla om utfärdandet af en författning, hvarigenom, med uppliäfvände af 21 § i Militice-Boställsordningen den 23 Januari 1836, stadgas, att om innehafvare af Militice-, Civilt eller Ecklesiastikt boställe under sin besittningstid fått vidkännas kostnader för nybyggnad af kyrka, andra almänna hus eller större broar, skall den del af samma kostnader, som efter hemmantalet utgöres, till godtgörande fördelas på tjugu år, med en tjugondedel på hvarje, räknadt från och med det år, då samma kostnad utgick eller började utgå; så att, om boställe blifver aftrådt inom tjugu år derefter, aftrådaren, som kostnaden förskjutit, skall ega rätt att af efterträdaren erhålla ersättning för sitt förskott, i mån af de återstående årens antal, med en tjugondedel för hvarje af de bristande tjugu åren; dock att vid skeende afoch tiUtrådes-busesyn varder från den kostnad afråknadt hvad 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande A/s 3. afträdare i honom åliggande skyldigheter, i afseende på boställets lagliga byggnad och häfd, kan hafva brustit, samt liqvid i desse delar emellan afoch tilllrädare upprättas och i husesyns-instrumentet intages. Stockholm den 20 Januari 1860. Iteservationer : af Herr Grefve Taube. H. A., och Herr Staaff, hvilka förenat sig om följande yttrande: Emot Utskottets Betänkande, i anledning af väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen böra utgå, få vi anmäla vår reservation. Det beslut Utskottet fattat, måste, om det blir lag, lända derhän, att hvarje boställe kommer att af tillträdaren få emottagas med en mer eller mindre stor skuld, som måste af honom gäldas.
Men man bör väl ej göra Staten till vinglare; eller bereda den vingJarnes vanliga öde, nöd och elände. Hvad för öfrigt beträffar Capital-afdraget, vill jag uppskjuta, att deröfver ylt - Den 3 Mars e. m. 171 ra mig, till dess 3:dje Punkten förekommer. Jag skall nu icke hafva någon ting emot, att räntan blir 4 procent; men skall vid 3:dje Punkten försöka att föreslå försigtighetsmått mot Statens förluster. Herr Hjerta_, Gustaf; Jag var bland dem, som önskade, att icke något lån mätte beslutas, men då det nu skett, önskar jag, att föreskrifterna må blifva sådana, att Europa, för Representationens heders skull, måtte se, att vi åtminstone kunna räkna. Det är derföre bäst, att vi bestämma hufvudvilkoren med den latitud för RiksgäldsContoirets Fullmägtige, att de kunna upplaga lånet på det för Staten förmonligaste sätt. Jag kan ej ingå på den grundsatts, att man skall bestämma låg ränta och större mellangift. Jag tror det vore bättre att erhålla lånet al-pari med något högre ränta, och det vore då öuskvärdt, om denna ränta ej behöfde vara högre än 4 procent; men jag instämmer med Grefve Björnstjerna, att detta är omöjligt. Yi hafva exempel i Preussen, der det nya lånet contralierades mot 4 procent, och vi stå i Credit efter detta land. Nu har detta 4 procents lån, enligt sednaste posterne, i Hamburg galt 99! procent; då Preussens ställning är af den beskaffenhet, att vi ungefär kunna förlikna oss dervid, torde vi böra rätta oss efter detta förhållande vid våra beräkningar. Yi veta, alt koslnaderne för långif - ■72 Den 3 Mars e. m. värne, då silfret skall lefvereras här, utgöra 3 procent; det är således omöjligt, alt erhålla lån al-pari mot 4 procent. Det återstår att afgöra, om vi skola höja räntan lill 4| procent för att erhålla Capitalet al-pari, eller om vi skola minska räntan till 3§ procent och medgifva någon rabatt å länet. Jag gillar intetdera.
Här då varande Franska sändebudet ha - 86 Den io April c. m. de nemi. gjort framställning för att vinna reclamation utaf afgifter, erlagda här i Stockholm för ett af hans nations fartyg, som härstädes lossat och lastat. Detta var af 100 lästers drägtighet, och afgifterna hade uppgått till omkring 5oo R:dr B:co. Jag fann sjelf beloppet betydligt, och företog mig alt söka närmare besked i saken. Jag förskaffade mig då från ett handelshus här i staden uppgift å hvad afgifterna i Franska hamnar utgöra, och fann, på grund af qvitterade räkningar, att omkostnaderna i Fransk hamn för ett lika stort fartyg, som derstädes lossat och lastat, stigit till omkring 900 R:dr Btco. Jag meddelade Franska sändebudet upplysning härom, och han ansåg sig derefter icke befogad att framträda med några reclamationsanspråk. Till stöd för afskaffandet af convojafgifterna har blifvit anfördt, att sedan Algier numera lyder under Franskt välde, skulle några presenter dit icke mera erfordras, och vår handel i Medelhafvet icke behöfva något med omkostnader förknippadt skydd. Det är redan förut erinradt, att denna occupation är helt och hållet precär; och man kån icke veta hvilka politiska förhållanden, som, i afseende å denna stat, kunna inträda. Dessutom föranleda de öfriga Barbaresk-staterna till utgifter från Sverige, för vården >om dess handel; och hvar skulle väl dessa tagas, om de icke från denna handel utgjordes? Det är derjemte alltid angeläget att äga tillgångar reserverade för oförutsedda händelser. Handeln heror till så väsendtlig del på politiska förhållanden; örn dessa blifva missgynnande och nödiga utgifter i anledning deraf ifrågakomma, hvar står man väl dä, om icke en på hilliga grunder bildad cassa finnes att tillgå, för att betäcka behofven? Jag anser således, att den ifrågavarande afgiftens upphörande komme att medföra en menlig verkan för vår handel, samt tror Utsk:s förfarande vara riktigt och instämmer deruti. Gr. Cronhjelm:
Sedan man i detta K. mandat hade sagt att det vöre strängeligen förbudet att nyttja de olika kannemål, som visat sig vara begagnade i landet, så säges der: ”Hvad spanmåls-t:n vidkommer så, ehuruväl på Rijkzdagen i Örebroo åhr 1638 är för godt befunnet att een Spannemåhls-t:a skulle hålla fembtiofyra Stockholms-kannor; Lijkwäl, emedan sedermehra, effter nogha undersökning och ögonskeenlige erfarenheten, pröfvat är, att samma fördeelningen icke häfver sin behörige iijkheet, emoot T:ns rätta måhl och stoorheet, uthan att een spannemåhls-t:a då sin rätta proportionerade stycken häfver, när hon uthi femtiosex kannor deelt blifver; Effter som ock, utaf det rätta gambla kannemåltet, som sedermehra här i Wår Stadh Stockholm är blefven funnen, klarligen är att se, att uthaf een richtigh måhltunna 56 kannor hållit häfver, och att den sednare fördelningen uthi 54 kannor allenast uthaff een missräkning, som genom tidsens förlopp, icke så nogha sedan är achtat, sin ursprung häfver”. Nu förklarade man således, attenT:a, som tillförene varit 54 kannor, skulle numera vara 56 kannor och tillika, att fördelningen i spann, half spann och fjerdedels spann fortfarande skulle ega rum. Då detta beslöts, företog sig en justerare Lowe, att efter 1665 års plakat justera kärl om 14 kannors rymd och ganska riktigt stämpla dem med J T:a, men han hade den oförsigtigheten, att gifva dem den gamla skäppans form. Följden blef, att dessa ^ T:r icke fingo namn af J-dels T:r, utan kallades af allmogen för skäppor.
Föredrogs å nyo och gillades Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottets den 19 sistlidne Augusti afgifne, samt d n 22 derpå följde e. m. på bordet lagde betänkande». hT:o 164* I anledning af väckt fråga, om rättighet för egare af enstaka hemman i allmänhet, att till andrs personer under Fr«. JJtdr. d. t Septemb, 1323. 849 full egande rätt upplåta en viss del af hemmanets egorymd. N:o 165, Om förändring af tiden för mönstringars förrättande. N:o 166, Cm upphäfvande af stadgandet rörande ute lutande användande af Ekbark vid de så kallade Engelske Garfverierne. N:o 167, I anledning af yrkad rättighet, att vid .'kattlagde husbehofs eller legosågquarnar få förmåga så stort antal Stockar som heldst. S. D. e. m. Då nu å nyo föredrogs Lag Utskottets den 12 si tlidne Augusti under U o 149 afgifne samt den 22 derpå följde e. m. på bordet lagde betänkande, öfver väckt fråga, angående bestämdt stadgande, huru i sådane fall, då en å Bankens Auction försåld fastighet inropas af förre egaren i liquiden bör förhålla ; blef samma betänkande af Ridder.kapet och Adeln afslaget. S. D e. m. Wid förnyad föredragning af St tsUtskottets den 12 sistlidne Augusti under i\:o 4-0 afgifne, samt den 20 derpå följde e. m. pi bordet lagde utlåta»* 85» P rot. Utdr. rf. i Scptemb. i g 15. de, öfver väckt motion, rörande grunders bestämmande för pen ioner åt dem, som innehaft HofStats Sys lor; blef samma utlåtande af Ridder.kapet och Adeln afslaget.
Men emot dessa medel, att dels genom lockande förespeglingar af löneförmåner för lärarne, dels genom tvång på en inre öfvertygelse, frambringa en förhastad omstöpning af läroverken, reserverar jag mig på det högsta; emedan jag icke kan erkänna någon form och method för undervisningen vara ensam och uteslutande ofelbar, emedan jag är öfvertygad; att de båda bildnings-linierna icke kunna förenas i en undervisnings-an - Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 124. lo stalt, utan att den ena måste göra intrång på den andras bekostnad; emedan den djupare klassiska och humanistiska bildningen derigenom måste undergräfvas af den rigtning till blott användbarhet för det yttre 1 ifvet, sorn missrigtningen af tänkesättet i något serskildt tidskifte kan vilja gifva undervisningen; emedan den nya iäro-methoden, oaktadt alia de förtjenster, den må anses hafva förvärfva! sig, icke försökt sina krafter i något läroverk med talrikare antal lärjungar, och skäliga tvifvel kunna hysas om, dess förmåga att der frambringa gynnsamma resultater; emedan det ännu finnes en fast öfvertygelse hos en icke obetydlig mängd af lärare och bildade föräldrar om den gamla undervisnings-formeus företräden, och under sådana omständigheter den visaste vägen måste vara den, som Kongl. Maj:t valt, alt, efter pröfning af hvarje serskildt läroverks behof, med afseende på lärarnes benägenhet och skicklighet Lill förändrade tjensteåligganden, samt på det nödvändiga sammanhanget mellan de högre och lägre elementar-läroverken småningom införa de nödiga förbältringarne. 3. Lika litet jag således kan godkänna innehållet och syftningen af vilkoren för det tillstyrkta anslaget, likaså litet kan jag medgifva Utskottets behörighet att föreslå dessa vilkor. När allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet genom aflåtet protokolls-utdrag hemställde, att Kongl.