Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Geers angående ifrågavarande arbetsföretag upprättade förslag, hemställt att Rikets Ständer, derest ett bolag skulle bildas, som villo åtaga sig anläggandet af ifrågavarande kanal, från norra ändan af Stora Rengen till sjön Roxen, i enlighet med Friherre de Geers ofvanbcrörda förslag, villo dertill bevilja ett statsbidrag att succcssive, i mån af arbetets fortgång, utgå med tillhopa En Million R:dr Rant, motsvarande ungefärligen g:delar af den till 1,350,699 R:dr R:mt beräknade kostnadssumman, af hvilket statsbidrag 000,000 R:dr borde beviljas såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet och 400,000 R:dr såsom lån, att återbetalas efter de grunder, som vid sistförflutne riksdag bestämdes för det då anvisade statsbidraget till cn kommunikationsled emellan Asasjön samt städerna Wexiö och Carlshamn. Oaktadt nuvarande Stats-Utskott, lika med motionären, delar den af Statsr Utskottet vid 1853—1854 års riksdag uttryckta åsigten om fördelarnc af att den numera snart fullbordade båtleden emellan sjöarne Åsunden och Jernlunden, samt Stora och Lilla Rengen vidare utsträcktes mot sjön Roxen, och fastän Utskottet 36 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 120. äfvenledes anser att, på sätt motionären erinrat, nyttan af denna kommunikation för orten, som i allmänhet har tunga och skrymmande varor att afsätta, synes ega företräde framför anläggandet derstädes af en jernväg, kan, i anseende till nu samtidigt förestående arbeten till kommunikationsväsendets förbättring, deraf Statens tillgångar tagas i anspråk, Utskottet 23:o icke tillstyrka beviljande af det betydliga statsbidrag, som för den föreslagna båtledens utförande blifvit af Riksdags-fullmägtigen Cederskog begärdt.
Vid 1856—58 årens riksdag beslutade Rikets Ständer den förändring uti 68 § Riksdagsordningen, hvarigenom den revision af Stats-, Banko och Riksgäldsverken, som förut omfattat tvänne års räkenskaper, för framtiden komme att afse de för år afslutade, men vidtogs icke samtidigt dea förändring uti instruktionerna för Revisorerne af bernälde allmänna verks räkenskaper, som i sammanhang med ändringen af förbesagde § i Riksdagsordningen bort följa. Först vid 1859—60 årens riksdag blefvo nya instruktioner antagna för Revisorerne af Bankooch Riksgälds verken, men instruktionen för Revisorerne af Statsverket förblef oförändrad; och sålunda har inträffat, att, sistbemälda instruktion, af d. 17 April 1841, hänvisar p.t en g i Riksdagsordningen, som, i dess dåvarande lydelse, numera ej finnes till och att instruktionens stadgande, i hvad tiden och omfånget för revisionen beträffar, står i strid med den § i Riksdags-ordningen, hvaraf den är ämnad att utgöra en tillämpning. Då det torde få anses icke vara utan vigt, att dylika stadganden ega full tydlighet och stå i full öfverensstämmelse med de fundamental-lagar, till hvilka de Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\s' 10. 21 utgöra ett supplement; så tinner jag mig, af det anförda, ega giltiga skäl att fores! ä, att sådan förändring af bemälda instruktions 1 och 7 §§ må vidtagas, som af 68 §:s i Riksdags-ordningen nuvarande lydelse påkallas. Stockholm den 12 November 1862. Julius Lindström. JW EO. Af Herr Lindström:
Ingen bildad kan länge blifva svaret skyldig: det är utvecklingsteorien, denna storartade vetenskapliga hypotes, som skaffar enhet i tillvaron, i det den betraktar alla lifsformer såsom en sammanhängande följd, hvars utveckling beror på den högre grad af lifskraft, som beständigt måste följa med organismens närmare lämpande efter omgifningarne, och tillägger att blott de mest lifskraftiga former hålla den uppe under kampen för tillvaron, i det ärftligheten beständigt bevarar resultaten af den ena generationens arbete för den nästföljande, så att ett verkligt framsteg nödvändiggöres, och som icke rycker mennisko-lifvet ut ifrån den öfriga naturen, utan betraktar det som en led i en oändlig helhet och i dess lagar ser specialiseringar afde samma som råda i universum. Icke som skulle denna lifs-åskådning vara absolut ny; tvärtom, ifall man fordrar %ålder, så kunna få berömma sig af en längre stamtafla. Så snart det vetenskapliga tänkandet blef födt och vaknade till sitt första stammande lif på Joniens och Storgreklands leende kuster, så häg-rade också, som bekant är, denna gigantiska syn för dess gry-&lt;ende medvetande (Anaximander och Empedokles) och sedermera har den alltjemnt då och då visat lifstecken, till dess den i slutet af förra århundradet nästan samtidigt i olika konkreta former uppvexte hos flertalet af tidens förnämsta hufvuden (La-place, Goethe, Kant och i synnerhet Lamarck), för att ändt-ligen hos Darwin och Spencer och deras lärjungar framträda med ett empiriskt material och ett konseqvent genomtänkande, som den aldrig förr kunnat förfoga öfver. Det är för denna teori — denna vetenskapliga, hela tillvaron omfattande hypotes — som i Tyskland den hegelska spekulationen och dess motsats ■den schopenhauerska har måst stryka flagg, och äfven i Frankrike ställa sig de nyare filosofiska krafterna gynsamt emot den. Danmark var för densamma en terra incognita, till dess i början af 1870-talet vår kinesiska mur föll och allahanda moderna idéer, i synnerhet genom Georg Brändes " uppträdande, satte sinnena i rörelse, så att det som förr blott hviskats i enstaka mäns studerkammare började ropas från taken.
Med öfvertygelse: att de här föreslagne nedsättningar, som för Stats-Verket väl kunna talas, ej skola behöfvas; att, om förslaget antages, bränvinets pris skall hastigt stiga, må hända till den antagne höjden, innan ■Ständerne hinna åtskiljas; att således StatsVerket deraf skall vinna tillgångar i rika mått, under det man ej skall se andra nedslagne ansigten, an drinkarnes; har det likväl varit nödigt att, genom de här föreslagne stipulationer, göra för hvar och en åskådligt, * Bil. t.Bevilln“ Bagoell Oec-XJtsk. Eet. 93 att, hvarken för Stats-Verket eller den enskilde, någon förlust är att befara igenom förslagets antagande. B §• Utom den sålunda bestämda pannerymdsafgitten > skola åtta skill ingar erläggas för hvarje Ett tusende R dr af ofvanberörde Taxeringsvärde å den egendom, för hvilken salu-bränvins-tillverkningen är tilfåten. Motiv. 5 §• Det är skäligt att, hädanefter såsom hittills, Bevillning äfven för egendomsvärdet erlägges, nemligen blott af dem, som tillverka bränvin till afsalu. Förra stadgandet om denna afgift i 2 Art. 9 §■ af nuvarande förordning är derföre här lillämpadt, med uteslutande af den i sista punkten af nyssnämnde §. obestämdt medgifne rättighet att afgiften till 4 sk. nedsätta, utan anfördt skäl eller tillfälle, då sådan nedsättning skulle ega rum; till hvilket medgifvande, som föranleder godtycklighet, något skäl sig icke företer i planen för detta förslag. 94 Bil, t. BeVilln.Z Lag Och Oec,-Utsk, Bet, N:o Bi 6 §.
Och vid sidan af fru Zimmermann vandrade hon genom stadens gator, förbi sina bekanta, i hvilkas uppspärrade ögon hon kunde läsa ett frågande: hvem är den höga, allvarliga damen, som fröken Hagberg går med. Hon talade och skämtade, var i det mest strålande humör. Men fru Zimmermann var kall. Ändtligen nådde de stadshuset, der Alma beställt rum. Och förmiddagen släpade sig fram, trögt och tungt. I detta stela, otrefliga hotellrum bodde ingen förtrolighet. Vid middagstiden väntades William; modern hade berättat att hon telegraferat till honom. »Går du till tåget?» frågade hon den unga. »Ja, naturligtvis. Går du inte med?» »Nej. Jag är trött. Jag vill helst slippa. Hon trodde ännu att om de blott finge träffas och tala med hvarandra skulle allt bli som förr. Men när hon såg dem träda in genom dörren visste hon att det var förbi. Det låg i hela deras hållning, deras sätt att tala till hvarandra och se på hvarandra: förtroligheten var borta. Det var som om småstadsluften omkring dem lagt sig tryckande öfver deras väsen; här satt skvallret på lur i hvarje vrå, och medvetandet derom födde ängslan och beklämning. Hennes hjerta drog sig ihop som lefvande kött i stark frost. Det hade alltså ingenting varit mellan dem! Ingenting annat än hvad de sjelfve kallade en stämning, som strök förbi och försvann; en lek med det heligaste i lifvet. Det var en drifhusplanta som hon vårdat och älskat och knutit sina förhoppningar vid; den hade vissnat så snart den flyttades ut i kallare jord; en såpbubbla som glimmat i eldskenet från kaminen, men som icke tålt dagens nyktra ljus. För minnet hägrade ännu dess granna färger, medan hon satt och stirrade ut i tomheten. Blytung och svart skulle denna tomhet breda sig ut öfver hennes lif. Det var icke blott det, att förhållandet mellan de unge slagit så djupa rötter i hennes eget inre; men instinkten sade henne att brytningen skulle sätta ett märke i sonens själ, som all hennes modersömhet icke skulle kunna utplåna.
Det är ju klart att Exped.Utsk. i en viss mån och för att vinna korthet, ibland äfven få större tydlighet, mäste inlåta sig uti en omstöpning af ordalagen. Icke dessmindre hafva R. St:r godkänt Exped.Utsk:s skrifvelse-förslag derföre, att R. St:r ansett de principala Utskm så utförligt framställt sina skäl och tankar, på det att R. St:r på grund deraf kunnat fatta sitt beslut i saken. Derföre har också Exped.Utsk., när det varit fråga om underd. skrifvelser till K. M., ansett det icke alltid hafva varit nödvändigt att åt skrifvelsen gifva all den Den 5 Juli e. ni. 119 utförlighet, som för frågans beredande inför R. St:r varit behöflig. R. St:r hafva gillat ett sådant förfarande och satt värde uppå skrifvclsens korthet, hvarigenom K. M. lättare kunnat öfverblicka ämnet. För mina ögon framställer sig förhållandet här någorlunda analogi med Exped.UtsIcs skrifvelse-förslag: och likasom de oftast gillas hos R. St:r, likaså syiies mig R. o. Ad. kunna tillåta den af BorgareSt. förordade redaktions-åtgärden. Må vi nu tillse i hvad man Utsk:s förslag verkligen har ett afgjordt företräde framför BorgareSt:s, eller om ett motsatt förhållande, såsom jag tror, härvid eger rum. Frih. Rehbinder har till stöd för sin framställning åberopat, att de af Ulsk. begagnade ordalag blifvit nyttjade delsaf K. M. dels af Utsk. i dess Utlåt. N:o 85, men detta bevisar ingenting annat än att man vid deras affattande icke kommit att tänka på att redaktionen skulle kunna förenklas och förbättras. Frih. Rehbinder har förklarat, det synes honom vara bättre att säga: ”fartyg som ligga i karantän”, än ”karantänsskyldigt fartyg”.
I öfverensstämmelse härmed vill jag först anföra, hvilka de förändringar egenteligen äro, som inträffat sedan 1810, dels uti Landtförsvarets organisation i allmänhet, dels specielt i såväl qvantitatift som qvalitatift hänseende, för att derigenom lemna hvar och Den 11 Januari. och en tillfälle bestämma, huruvida och i hvad mån den af Hr von Hohenhausen påstådda omfattande planen verkligen funnits och successivt utvecklat sig, eller om dess påslående förvandlas lill en blott och bar meningslös fras, som, ehuru skriftligen afgifven, således på förhand begrundad, måste anses lika litet välbetänkt af den enskilde riksdagsmannen år 1840, som den nu justerade förklaring han ex officia, således i egenskap af Konungens rådgifvare, afgaf d. 14 Dec. 1850. De hufvudsakligaste förändringar, som inom Landtförsvaret inträffat sedan förenämnde lid, äro följande: l:o. Armeens fördelning: först i Inspektioner och Brigader (en mobil på samma gäng krigssom fredsorganisalion); derefter i Mililär-distrikler (en uteslutande lokal freds-organisalion), och för hvilka befälhafvarne ännu fortfara alt fungera, i enlighet med de för 16 år sedan utfärdade endast provisoriska föreskrifter; ytterligare nämnde Mililär-distriklérs förminskning i antal, samt ånyo uprättandet af en serskild fristående Brigad (Gardes-brigaden. ) 2:0. Först en organisation af Artilleriet på kompanier, med förminskad personal (1816 års organisation) derefter en annan på batterier med förökad (1830 års organisation), och hvilken dagens händelser utvisa, alt den möjligen kan medföra hela vapnets uplösning. 3:o. Först Fältmätnings-korpsens förening med Ingeniörkorpsen; derefter dess frånskiljande derifrån under benämning Topografiska korpsen. 4:o. Först vissa Linie-infanteri-reg:tens förändring till Fältjägare; derefter deras återgång 'i verkligheten till Linie-infanteri, 5:o.
Direktionen åligga att bereda inrättningen ökad inkomst medelst bestämmande af Dågon mindre afgift af församlingarna för deras fattiga sjuka, som å lazarettet njuta sjukvård, samt genom höjande af afgiften för betalande patienter. Då det genom handlingarna i detta mål vore tillförlitligen utredt och ådagalagdt, att ett betydligare missförhållande egde rinn emellan Stockholms stads inkomster och utgifter, hvilket icke utan väsendtliga olägenheter kunde afhjelpas genom ökade afgifter å handeln och rörelsen eller genom uttaxering på stadens invånare, ansågo Statsrådets ledamöter det utgöra ett åliggande för styrelsen att i möjligaste måtto tillse, det staden icke fortfarande blefve betungad med sådane utgifter, hvilka kunde betraktas såsom främmande för stadens drätselverk. Till denna klass af utgifter trodde Statsrådets ledamöter med allt skäl kunna hänföras det årliga bidrag af 10,000 r:dr, som från stadskassan utginge till det i hufvudstaden inrättade gymnasium och öfriga läroverk , för hvars underhållande staden dessutom finge vidkännas ej obetydlig tunga genom denna inrättnings förseende med erforderlig lokal; och Statsrådet tillstyrkte, i följd häraf och i betraktande af hvad Statskontoret och Kommersekollegium i öfrigt anfört, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om beviljande af motsvarande anslag utaf statsmedlen, att med 10,000 r:dr årligen å 8:de hufvudtiteln uppföras, hvarigenom staden kunde från denna afgift varda befriad.
Mts nåd. propos., angtde controjlerna för belåning af tackjern på Stockholms våg, jemte »tne dermed sammanhang ägande motioner; Wto 5o, j anledn. af Hr Rosenblads, Bernh., motion, dels om åtskilliga ändringar i Bankens hufvudbok samt upptagandet i densamma af värdet å Bankens fastigheter och Den ao Octobsr c. m. inventarier , dels om afskrifning af den förskottssumma , io5,go4 r:dr 37 sk., som af Lånebanken t. o. m. 182g blifvit Tumba bruk leornad; N:o 5i. i anledn. af till Utsk. inkomna ansökningar om eftergift af öfverräntor för åtskilliga dels bos Lånecontoren i Götheborg oell Malmö, dels bos Bancodiscontverket upptagna lån; Kro 5i. angtde beviljande af en gratification lill Bancodiscontverkets vaktmästare för deras besvär, i följd af den genom Utsk. verkställda revision af Bancodiscontverkets räkenskaper; Nro 54. anglde löneförbättring åt Stereotyperings-föreståndaren i Banken, Mytttproberaren G. A. Broling. Vid förnyad föredragning lade B. o. Ad, till handlrna BancoUtskrs d. 7 dennes på bordet lagda merner, Kro 53 i anledn. af erhållna återremisser å Utsk:s under Atris 34, 35 och 36 afgifna betänkrn. Ånyo föredrogs Exped,Utsk:s d. g dennes f. m, på bordet lagda inemot'. Wto 17 i anledu. af återremiss af Exped.- Utskrs förslag Kro 14i till förordnande för R, Sils Just.ombudsmans suppleant. Det nya förslaget till förordnande upplästes derefter samt godkändes af B, o. Ad, Då nu ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. g dennes på bordet lagda mentor.
DomstoJarnes sått, att i anseende till tidsutdrägt vid Rättegångars undersökning och afgörande handla, har väckt mycken uppmärk - Den 5 Martti, samhet, hvartill jag såsom exempel anförer tvånne Rättegångar såsom mäst märkvärdige, nemligen, JDårmdö-målet, hvilket vid medio af år 1819 vid Domstol gjordes anhangigt, och fastän crimineit, samt af svårare beskaffenhet, ännu icke till slut blifvit afgjordt: samt Hållska Råttegången, hvilken ungefär 16 års tid varit under Domares handläggning, men ännu år oafgjordt, och hvilket oerhörda dröjsmål, försatt en bland Sveriges rikaste medborgare i den aldrastörsta förlägenhet, samt yttersta armod, Desse rycktbara Råttegångs-mål, för anleda, icke allenast hos Svenska allmänheten, Utan ock hos Utländska hjationer, till ett mindre fördelaktigt omdöme om vår Lagskipning, Till befordrande af en med Grundlagen mera förenlig lagskipning, anser jag oundvikligt, att, några högst nödiga ändringar och tillägg j allmänna Lagen böra vidtagas, intill dess, LagCommittéen till fullo densamma hunnit utarbeta , och Riksens Ständer den antagit och fastställdtj för hvilket åndamålj jag följande ändringar föreslår! I Missgårnings_Balken . att yrde. §, i 20, Capitlet bör förändras, och fä följande lydelse! Eho det para må, Domare, Excecutorer, Etnbetseller Tjenstemän, eller annor, sorn genom arrestering, beröfvar någon hvilken ej till brott förvunnen år dess personliga frihet9 eller utan uppenbar missgerning ther han md gripas och håcktaä före, eller utan halfva bevis om föröfvadt brott; straffas med Eti - Den 5 Martil, hundrade Riksdalers böter, tu års arrest d fästning, jämte, Tjenstens förlust, och afsätta den lidande för hvarje dag han oskyldigt häcktad hållits, med Sexton Riksdaler och Trettiotvå skillingar.
Då dertill kora allt, hvad som på aktiespelet förlorats och som på Fransyska börsen kallas; spelats ”å la hansse et ä la baisse samt slutligen det totala intetvärdet af de 13 bolagens aktier, finner man lätt, att oerhörda förluster skulle uppstå. Detta är orsaken till de olyckor, som inträffat på börserna i Paris och Den 29 luli f. m. 313 London. Må man i öfrigt akta sig för att tillskrifva jernvägarne enda orsaken till den kris, som 1846 började oell, jag medgifver det, till en viss grad existerar ännu. Tvertom är det jernvägarne som göra dessa kriser mera lätt öfvergående. Jag ber om tillgift för att jag går något tillbaka till en tid, som just ej bar direkt alt göra med del närvarande öfverläggningsämnet; men jag måste göra det, för att bevisa, all det ej är jernvägarne, som undergräfl det merkantila förtroendet i England. Jag måste gå tillbaka i tiden nära 20 år, ty det är ända sedan dess, som ifrå gavar:de stora kris daterar sig. Det är säkerligen alla af eder mine Hrr, bekant, att år 1834, (om jag räll minnes) den så kallade slafbillen blef antagen. England gaf då 20,000,000 P. St. för att lösa slafvarne i kolonierne, och det är derifrån som nuvande förlägenhet daterar sig. Denna ålgård förorsakade en mycket stark kris i kolonierne, ty det slaftil 1 verkade sockret i Brasilien och annorstädes, der slafhandeln ännu var tillåten, blef nu naturligtvis mindre dyrt än det Westindiska; hvarigenom den Weslindiska egendomen föll betydligt i värde och de stora handelshusen i England, som förskjutit penningar åt plantage-ägarne, gingo miste om sin årliga rembourse. Ett af dessa hus hvilket nu galt under och som äfven hade något inflytande på vår börs, kan tjena sorn exempel.
I)å nu anslag endast för en skola begäres, försvinner möjligheten att allmänt bibringa befälet denria bildning, och samtidigt härmed äfven statens anspråk på samma bildning; ett anspråk, sorn komitén ansett vara af den vigt, att den föreslagit, att ingen befordran ifrån första officersgrad måtte ega rum, förrän en kurs vid ridskolan blifvit genomgången. Att önskan att nedsätta utgiften föranledt förslagets framställande i den form nu skett, är troligt. En dylik sparsamhet är dock, enligt min uppfattning, misshushållning. Slaten har rättmätig fordran uppå, att för sina gjorda utgifter få valuta, och der ingen sådan erhålles, är äfven den minsta utgift oklok, då deremot en vida större, frambringande god frukt, med klok beräkning sammanslår. På grund af denna öfvertygelse, anhåller jag att StatsUtskit, vid pröfning af lörev:de K. Propos., ville egna allvarlig uppmärksamhet åt komiléns förslag, som jag här har äran bifoga uti afskrift. Denna afskrift innehåller komiléns första, eller egentliga förslag, samt på sista sidan det tillägg uti kostnad, komitén, på grund af en af stuteri-öfverstyrelsen gjord anmärkning, ansett sig böra förorda, ett tillägg, som, i hvad det rörer Strömsholm, uti den K. Proposrn blifvit intaget. Tiden har icke medgifvit att taga fullständiga afskrifter, af så väl stuteri-öfverstyrelsens yttrande med det samma ålöljande bilagor, som af komiléns svar häruppå, men torde Stats-Utsk:t äfven af dessa handlingar lätt kunna erhålla del. Frih. Bennet, Otto Reinhold: För min del anser jag det af flera skäl vara högst olämpligt att anlägga ridskolor vid stuterierna; ty man underkastar ej djur i allmänhet, som äro afH. II. 12 178 Den 17 Januari. sedda lill afvel, någon ansträngande behandling. Detta gäller i synnerhet för hästen, och kan en högre dressur ej annat än menligt inverka på heskällare vid ett stuteri.
Mantal, m^ed asatte Räntor i Persedlar gifwa, efter ;8o8 Ars Markegäng förwandlade, en afkastning af 4/876 R;d. 40 ss 6 r:st., samt at Drottning Uti Afhandlingen med af den 26 April 1655, gjort förbehåll för sig och efterkommande Lonungar samt Grveriges Rrona, at, när dem lägligt och behagligt faller, berörde Gods, emot 89,775 Dal« a6 öre 15^ P. Gilfwermpnts Ltiturion til ^srippeller hans Arfwingar, ateroch igenlösa; hwarföruran äfwen uplyst blifvit, arHans Masit Konung 608'i^l.- m under §;6 Den 2z Macs. den i7:de Januari! 1782, lil da warande Öfwersten, nu mera Hans LxcL-HencLHerr Fältmarssalken Friherre loll öfwerlätit Kongl. Majus och Kronans ifragawarande lösningsrätt, dock ej med större eller widsträcktare nyttjorätk af FörpantningsHemmanen, an hwarmed de i Afwerlätelse-Brefwet lil ^clckan 1'ri^ blifwit afstädde; och har likwäl hara sedermera ingen werkställigher följt.
R:dr, för enahanda arbete vid hemmanet Rephult i samma socken 1,006: 19. 872: 3. » deltagarne i aftappningen af Stenshults-, Mellanoch Mexarps-sjöarne inom Qvenneberga, Slätthögs och Mistelås socknar, å 3,000 R:dr 3,245: 98. 3,006: 2. ■» dito i aftappning och sänkning af sjön Möckeln inom Albo och Sunnerbo härader, å 28,000 R:dr i 26,460: — 24,738: 91. » strandegarne omkring Rinkabyoch Barne-sjöarne inom Konga och Kinnevalds härader, å 4,800 R:dr, för dessa sjöars aftappning 4,800: — ' 5,577: 50. » deltagarne i aftappningen af Tomsjöarne i Dädesjö och Furuby socknar af Uppvidinge och Konga härader, å 1,800 R:dr ..
De nya förhållanden, som härigenom uppkomma inom slägterne, då far och barn, bror och syskon bära olika namn, då arf olika skiftas efter hvarderas olika Stånd, skola nödvändigt gifva anledningar till flerahanda irringar och besynnerligheter, äfven rättegångar. Adelskapet tillfallande än son, än sonson, hvar annan, hvar tredje, hvar fjerde led, om hvarannan frälse och ofrälse, hvilken oreda! Nu tillfaller det en sidogren, den som aldrig tänkt dit åt. Han hår ingått i yrken, mindre förenlige med Adelståndet. Han är t. ex. Magistratsperson, nöjd och hedrad der han är; skall han nu öfverge sitt kall, försaka de förmoner, som göra dess bestånd? Han står villrådig; lotten kunde falla på den, som härigenom blefve alldeles förstörd. Låt oss tänka, att förre innehafvaren varit upphöjd till Friherre eller Grefve, att den nye är dräng, och han går att sätta sig ibland Rikets Herrar. I den gamla ordningen har man icke sett sådane vidunderligheter. En vårdad uppfostran för alla barn lika, efter råd och lägenhet, yrken förenlige med Ståndet, efterdömen och uppmaningar, en medfödd känsla af skyldigheter, har bibehållit Adeln i heder och anseende; men jag lämnar hvar och en att döma, när i den nya ordningen utgreningar uppkomma af skilda namn och yrken och värdigheter, då den adliga, om den just icke vill misskänna sina ofrälse slägtingar, åtminstone icke tror sig skyldig att omfatta dem med någon särdeles aktning, hvilken esprit skall uppkomma inom desse först halffrälse, sedan urartade och för hvarannan främmande slägter, och huru sammansättningen inom den nya adliga Glassen på Riddarhuset slutligen skall blifva, hvad heder den skall göra det och Riksens Ständer i allmänhet. Hvart Stånd bör väl inom sig vara angeläget att stärka aktningen äfven utom sig, Ständer sins imellan likaledes, och icke författningar vidtagas, som i längden grundlägga förakt för någotdera. De 3:ne, som genom val Bilaga A till Exped.