Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då anser Stockholms Konstförening konsten åtminstone något mera värd, ty hon plägar vid hvarje inköp betala fyra eller fem tusen kronor för ofta mindre antal arbeten, och använder årligen några och tjugu tusen kr. på inköp af åttio eller nittio. Om de bägge föreningarna sloge sig till samman och leddes af konstförståndiga och konstälskande grundsatser samt icke köpte i tiotal, utan i ental och blott goda saker, så vore den rätta konstföreningsidén räddad och kunde verkligen uträtta något. Men det lönar väl icke mödan att tänka på något sådant. Hvad säger hr X? “ Jag är nu medlem af bägge föreningarna, " säger han, “ och betalar 15 kr. i den ena samt 10 kr. i den andra, summa 25 kr., för hvilka jag har hopp att vinna på båda ställena. Om föreningarna förenades, vardt väl årsafgiften 15 kr., kan jag tro, ty mera betalar man icke .på ett ställe, och det vore visserligen en besparing för mig af 10 kr., men då har jag icke utsigt till mer än en vinst. Inte må ni tro, att jag vill vräka ut pengar för två lotter i en och samma förening *. Det skulle kosta mig hela 30 kr. Nej, jag tackar! Jag tycker, att det är bäst, att det är som det är, så kan man för 25 kr. få sig ett par små väggprydnader och slippa tapetsera om förmaket. Låt oss ej mer tala om saken, men låt oss ej heller längre hysa något hopp på vår konsts framtid, såvidt denna skall bero af slika inrättningar och slika åsigter hos den “ konstälskande " allmänheten. * Af Stockholms Konstförenings två, tusen ledamöter var det &amp; r o 1881 endast 32 som hade mer än en lott hvar och en.Men beror konsten verkligen af konstföreningarna? Ja, så ser det ut i vårt land. Det enda svenska samhälle som derifrån utgör ett undantag är, som jag redan antydt, Göteborg, der den enskilde verkligen köper konstverk till pris som icke äro förnedrande för konstnären. Der sådana pris betalas, der finnes åtminstone en möjlighet för konstnären att lefva utan att bero af konstföreningarnas barmhertig-hetsverk.
Olof och hans män ej måtte kunna se dem. Sedan ställde de sitt tåg mot den gård, där konungen uppehöll sig, men när de kommo i närheten af denna, gestaltade sig allt helt annorlunda än hvad Övind Kälda tänkt sig. Ty dimman, som han framtrollat, sänkte sig med ens tjock kring deras egna hufvud, så att de alla blefvo liksom blinda och ej förmådde se med ögonen bättre än med nacken. Och de gingo allesamman rundt i ring. Då konungens vakt fick se denna okända skara röra sig på detta sätt, inberättade de synen för konungen, så snart ottesången var slutad. Han gick strax ut och tog flocken i betraktande; hvarpå han befallte sina män att väpna sig och gå hän att se, hvad det var för folk, som for så där underligt fram. Männen kände strax igen Övind Kälda, grepo honom och allt hans följe och ledde dem till gården, där de öfverlämnades till konungen, sedan han hemkommit ifrån mässan. Övind berättade allt om sin färd samt att han ärnat oförvarandes öfverfalla konungen, medan denne låg inslumrad. Han hade velat antingen dräpa honom eller också bränna honom inne med hela hans svit. Då utbrast konungen: »Sålunda hafven I själfva råkat i det giller, som I utlagt för andra. Blindheten föll skadande öfver dig och ditt följe, och kunde man äfven vänta, att den allsmäktige Gudens misskund och skyddet af de änglar, hvilka han låter utgå till värn för de sina, skulle vara mäktigare än din trolldom och det där djäfvulens förbannade sändebud Oden. Men alldenstund du, Övind Kälda, nu tillfullo fått röna, att ditt häxeri ej förskaffar dig själf och andra annat än ondt, så ären I, du och dina följeslagare, helt visst hågade att för alltid öfvergifva eder långvariga villa och omsider tro på sannan Gud». Men Övind och alla hans kamrater sade härtill sitt bestämda nej, hvarpå de fördes ut till ett skär, som vid flodtiden stod under vatten. Här omkommo de alla, och skäret kallades sedan Trollkarlsskäret.
Utdrag den 17 Julii 18 >q. 61 rotering och Krono-tiondes erläggande, för drogos å nyo och biföllos. S. D. Föredrogos å nyo och lades till Handlingarne Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens ytterligare Utlåtande, N:o 4^» i frågan om försäljningen af den så kallade LifStallbyggnaden vid Kungsöhr, S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 45, med anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 3, rörande sättet och vilkoren för Kruts transporterande genom landet för Bergslagernes behof, fann Ståndet, som redan bifallit Betänkandet N:o 3, för godt att gilla det dervid uti Utlåtandet N:o 45 föreslagna tillägg. SD. Efter å nyo skedd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 44» i frågan om inställande af ali påbörjad eller verkställd indelning till ordinarie rotering af hittills oroterad jord, beslöt Ståndet, att, med ogillande af Utskottens, förut under N:o 18, i detta ämne afgifna Utlåtande, bifalla Utlåtandet N:o 44. S. D. Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Statssamt Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 43, med anledning af erhållne återremisser å Utskottens gemensamma Betänkanden, N:s 9, 11 och 24. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt 61 Trot. Utdrag den 17 Julii 1829.
Jag har aldrig gjort någon jemförelse emellan jordbrukarne och idkare af handel och rörelse, men väl emellan dessa sednare och statens embetssamt tjenstemän, hvilken jemförelse utföll så, att då embetsmännen efter 1 proc:s bevillning erlägga årligen 85,000 R:dr, utgår den af handel och rörelse efter 2^ proc. med endast 106,283 R:dr 20 sk. 1 1 rst. Häraf visar sig således, att handlande och näringsidkare icke hafva hälften så stor inkomst som våra uselt aflönade embetsoch tjenstemän, alltid förutsatt att den upgifna inkomsten varit till siffran riktig; om så är förhållandet beklagar jag hvarje idkare af de borgerliga yrkena. Erfarenheten tyckes likväl bevisa, att ställningen bland våra närings-idkare icke är så förtviflad som man af dessa upgifter måste tro den vara. Gr. af Ugglas: Jag beder att få uptaga ett yttrande af Hr Hjerta, som Hr Adelborg ondast till hälften besvarat. Det var nemi. en förebråelse emot Regeringen syftande derpå, att Hr Gripenstedt sagt, att han ansåg Regeringen bättre än R. St:r kunna upgöra förslag till grunder för bevillningens fördelning. Det torde icke vara Hr Hjerta obekant, att ömtåligheten i denna fråga just vållat, att något förslag af Regeringen icke kunnat afgifvas, då Den 1 April f. m. 23 R. St:r icke begärt sådant; och under sådana förhållanden synes det mig högst förvånande, att man vill utkasta en sådan förebråelse. Hvad angår talarens anmärknir i öfrigt, vill jag derom ingenting orda, ty jag har denna gång icke fästat mig vid dem, emedan jag ansåg dem icke vara på sin plats, och då de förra gången framställdes, ansåg jag det icke löna mödan att fästa upmärksamhet dervid. Hr Hjerta: Den af Gr. Ugglas mig lemnade tillrättavisning anser jag mig så mycket mindre förtjena, spm jag endast yttrade mig anse det öfverensstämmande med Bevilln:sUtsk:s både åliggande och befogenhet att afgifva förslag till nya grunder för bevillningens fördelning.
Dervid försäkrade jag honom allvarsamt, att jag, så länge han lefde, aldrig mera skulle falla honom besvärlig med något slags anhållan, i smått eller stort; ty nu hade jag en lön, hvilken, med förnuftig hushållning, borde räcka till att småningom afbetala de skulder, jag under mitt fendriksoch löjtnantslif åsamkat mig, samt i öfrigt bestrida alla mina utgifter. Han ville gerna tro, att jag nu skulle blifva en stadig och ordentlig man, så att han måtte hafva heder af både mig och penningarne. Jag lofvade allt, och tyckte mig också den gången, – ty mitt hjerta var uppfylldt af Hildas bild och huslig lycksalighet med henne, – gerna vilja hålla mitt ord; men med de bästa afsigter är man icke i stånd att kunna bibehålla samma tankar under händelsernas och frestelsernas vexlingar. Jag reste till staden, för att der uppgöra saken med vederbörande. Nu bör du veta, att jag vid afresan hemifrån icke egde en skilling mera, än som gubben oundgängligen beräknat för respenningar fram och tillbaka, jemte ett par dagars ganska knappt underhåll på stället. Samma afton jag hann fram, hade några officerare, mina gamla bekanta, den artigheten att ställa till en liten bacchi-fest på Hyckerska hotelet. Sedan vi först druckit och skrålat ganska grundligt, och blifvit väl upprymda, föreslog man ett parti kille. För den fördömda falska hederskänslans skull tyckte jag mig icke kunna neka att deltaga i spelet, ehuru jag hörde, att man ernade spela högt, och jag egde likväl icke en half skilling att uppoffra. Men huru kunde jag uppgifva ett sådant skäl till afslag? Jag gjorde väl några invändningar, att jag förlorat lusten för detta nöje, m. m.; men derpå hörde ingen och ville icke höra, och den onde fick makt med mig nu som alltid. Spel, spel, bror! du känner i huru många och stora svårigheter min otur bragt mig, och ärligt lät jag alla dessa rycka förbi mitt andliga öga, medan handen mekaniskt närmade sig bröstfickan, der ackordsumman låg. De fördömda penningarne brände mig som eld, och åtrån efter deltagande i spelet bragte något annat än blod i mina ådror.
De tala dämpadt och resa sig plötsligt, ty nu träder chefen in, hälsar allvarligt, samlar dem med en gest omkring sig och börjar hviska någonting om, att konungen hittills varit omgifven af en del onda människor och att änkedrottningen, H. M:ts höga styfmoder, beslutit befria sin son. Hon väntar af alla tropliktiga officerare, att de skola bistå sina öfverordnade i detta värf. Major Carstenskjold nickar beslutsamt, och generalen visar en order undertecknad af änkedrottningen och arfprinsen. Schlemann förstår icke klart, med hvad rätt änkedrottningen och arfprinsen handla, men det lönar sig väl icke att spörja. Generalen befaller, att hela vakten skall rycka ut och besätta slottets portar klockan half fem. Därefter får ingen utan särskild passersedel slippa ut eller in. I kaptensvakten på slottet har öfverste Köller samlat sina officerare, för hvilka han högt och morskt berättar att den regerande drottningen och alla hennes anhängare, främst grefvarna Struensee och Brandt, i natt skola arresteras, och att änkedrottningen och arfprins Friedrich förlita sig på falsingarnas trohet! Därvid hostar den äldste kaptenen, som om han velat hasardera en invändning, ty hans ömtåliga samvete säger honom just, att han svurit konungen sin trohetsed – icke änkedrottningen. Men öfversten låter honom icke komma till tals. Öfversten är tydligtvis i en upphetsad sinnesstämning, och hvem vågar brista i disciplin? Kapten Malleville, löjtnant Bech, sekundlöjtnanterna Oldenburg, Eyben och Bay följa sin chef. I arfprinsens mottagningsrum vakar änkedrottning Juliane Marie, blek som hämnden, med ett oroligt, brottsligt uttryck i sina små sluga ögon. Vid hennes sida skymtas i det osäkra ljuset en gosse med ett tanketomt, envist ansikte. Det är arfprinsen. Bakom honom står Guldberg med hopknäppta händer, som om han i stillhet bedt en bön för sitt eget lif. Ett stycke därifrån har Rantzau sjunkit samman i giktsmärtor och onda aningar, stirrande stelt framför sig, som en mjältsjuk hök.
Di oto6oIl8-866ieterare-Iön, enär erkarenlieten Irines skall Lafva ädagalagt otillräckligLeten tor göromälens beböriga gäng »5 i Uti okvanberörde, »k LLefen kor dustitiss-Departementet afgifva 8tatsförLlag, upptagas, utom den serskildt anslagne Llxpeditions-tdLeks-lönen, följande aklonings-belopp, nemligen kor: er/// /o zz czz. 3 Dvrä-OLefer, bvaraf l för Landläggningen ak de krän 5. d. Dok-6anLlers-Llxpeditronen körll^ttade tr^ekfriLetsoell öfrige ärenden, i för föredragning i flösta Domstolen af alla der förekommande krägor, angäende stiltande, uppliäkvande, ändring eller förklaring af lagar oell författningar, vell i för LeLandlingen al statistiska, w. kl. krägor, som ej liöra till ds tvä andre L^> ä-LLekernes befattning, Lvardera r,6oo . zj,8oo: - r Arelli varie . 800: l LanLlist . 800: Aa-AH-a /Vo/iontro/r, ^V:o 67. iZ 2 Oosiigtei' l> ^oo i Vuluniiibtitie i D:o 800: — 266: 82 200: — 7,666: 82. — ^e vr'§r o» § - Ar-/)e-//r/on e/r. Zl/cr/'z§ Väc/Z^tt /'/'0/)O^ZlZo/r, ZV/O 6^. dä en 1)118!. Uji^komme lif 12,000 lbilr, som (loek fullt motsvarades »f det redan, uti Xon-;!.
Revisorerne medgifva väl, det sådane förhållanden kunna inträffa, serdeles i fråga om Byggnadsföretag, du anticipationen å ett kommande års anslag är icke allenast nödvändig, utan äfven beredande Besparing; men Revisorerne finna derjemte alt, om dispositionen anticipationsvis af Statsanslagen erhåller någon större utsträckning, sådant ej allenast medtager de tillgångar, som för löpande årets Behof äro Beräknade, utan äfven försvårar möjligheten så val att Bedöma, i hvad mån utgiftsanslagen äro tillräcklige, som att controllera, huruvida de användas enligt gällande föreskrifter. Då något Bestämdt stadgande härom icke är gifvet, hafva Revisorerne trott sig å detta ämne Böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet med hemställan, att någon viss lid må bestämmas, utöfver hvilken Statsanslagen icke må kunna anticipationsvis disponeras. I sammanhang härmed och till ådagaläggande af de olägenheter, hvartill dylika dispositioner möjligen kunna föranleda, få Revisorerne meddela hufvudinnehållet af ofvanåberopade Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 8 December i832.
Att StatsUtsk. skulle så missförstå statshushållning, att det genom karghet mot en och annan åstadkommer större och onödiga utgifter i det hela, borde ingen kunna föreställa sig. Men om sådant ändock inträffar, så böra väl R. St. sjelfve icke handla så förvändt, att de till våra fienders skadeglädje vålla kostnaderna och besväret för en ny riksdags ofördröjliga sammankallande, sedan den nu pågående varat in på andra året? Hoppas någon att genom ett nytt riksmötes påskyndande fortskaffa det nya Sveriges ställande i verket, så är att besinna, om ej förslagen derom skola möta långt svårare hinder, än deras grundlagliga hvila till Ständernes nasta sammanträde. Penningar, som lemnäs utan förskrifning blott på god tro till gäldenären, räknas till hedersskulder, hvilka äfven den, som med mångå förskrifna är belastad, plägar betala. Cabinettscassans skulder äro af sådan beskaffenhet. Böra då Svenska statsverkets hufvudman , R. St., som för öfrigt äro 20 H, qo 7*4 Den 27 Februari f. nv skuldfria och hafva godt om penningar, bete sig samfäldt mindre samvetsgrann! i ett allmänt ärende, än hvarje deras medlem skulle i sina enskilda förhållanden uppföra sig? Huru har väl Barthelemy fonden förfarit emot Svenska statsverket? 7 §:n i i8t5 års riksdagsbeslut upplyser, att för åren 1812, i8i3 och 1814 hade af öfverskotten från St. Barthelemy ’’3i8,ooo r:dr blifvit använda till Sveriges omedel • bara nytta, samt i följe deraf till lättnad för Svenska statsverket och lisa i nationens bördor,” hvadan R. St. för den, som var rådande öfver Bai thelemy fonden, framburo gärden af deras uppriktiga och vördnadsfull tacksamhet. Under berörde år var Svenska statsverket skuldsat t, men Barthe] emy fonden hade öfverflöd. Nu, då förhållandet är omvändt, hvad tillstyrker StatsUtsk. oss att göra? Uppmanar det oss at( af egen drift bispringa den som i andia omständigheter understödde oss?
Sig desto mer uppmanad all åt denna frågas lösning egna sin uppmärksamhet, som E. E. M:t vid sista riksdagen icke kunnat bifalla hvad Rikets Ständer då i ämnet underdänigst föreslagit; och om än E. K. M:t, med fästadt afseende å hvad i de flesta andra civiliserade länder finnes anlaget och stadgadt rörande qvinnans myndighet, icke kunnat misskänna de anspråk, hon eger, att i allmänhet blifva erkänd som mannens jemnlike i förmågo af den omtanka och mognad i förstånd, som erfordras för att sjelf råda öfver sig och sitt gods, hade E. K. M:t likväl icke kunnat underlåta att äfven taga i betraktande de betänkligheter, som alltid mötte vid alltför stora och brådstörtade förändringar i uråldriga förhållanden, särdeles då dessa sednare höra till de i samhället mera ingripande. Under den långa tidsföljd, som lagen hos oss hittills, ehuru måhända mera såsom en förmån, än såsom ett tvång, förklarat en ogift qvinna af hvad ålder som helst böra stå under annans förmynderskap, bade den beroende ställning, hvartill hon i följd häraf för hela sin lefnad varit bunden, icke kun Bih. till R. St. Skri/velse iV.-o 190. nät undgå ali utöfva ett mäktigt inflytande såväl på riktningen af hennes uppfostran och första bildning i ungdomen, som pä hennes vanor oell sednare utveckling i en mera framskriden ålder; oell verkniiigarne häraf kunde ej med lagens förändring genast försvinna. För att under sådana förhållanden den större sjelfständighet, som aktningen för qvinnans rätt kräfde att lagstiftningen ät henne beredde, och hvilken äfven påkallades af det friare deltagande i borgerliga yrken, som våra näringslagar numera för henne öppnat, icke malte för de ogifta qvinnornn sjelfva blifva vådlig, fordrades ali stegen på den nja banan med varsamhet utlogos; och E. K.
Hvad nu beträffar denna serskilda fråga, ang:de brånvinsbränuingens inställande i höst, så är det klart, att, om bränvin får under återstående delen af året tillverkas mot nu gällande skatt, så skall bränvinsbrännaren anstränga hela sin förmåga för att kunna åstadkomma så mycket bränvin, som tiden lilfåter och så länge man får tillverka det skattefrilt; ty lian vore derigenom säker om att i och med detsamma vinna så mycket, som skillnaden emellan den gamla och den blifvande skatten, emedan varans pris skulle stiga i samma proportion. Men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att det icke egentligen är bränvinstillgången, som man hufvudsakligen bör här afse. Det är gifvet att en ofantlig qvantitet bränvin kommer att öfversvämma landet; men det är icke detta, som jag anser vara hufvudsaken; utan jag föreställer mig att då hvar och en anstränger sig så myckel som möjligt med bränvinsbränning, skulle, om vi få en medelmåttig skörd detta år, det komma att inträffa, att de bästa sädesslagen blifva, så att säga, bortsopade ur landet. Och om derjemte, efter all anledn., spanmåls-importen för innevar:de och möjligen äfven för nästa år, 24 Den 1 Maj. blir förhindrad genom de politiska förhållanderna, så tillstår jag, att jag endast af detta skäl skulle önska bifall till Utsk:s förslag. Det är icke blott mängden af smärre brännerier, hvilka komma att sättas i gång nästa höst, som är vådligt; utan jagtager för gifvet att hvar och en som ämnar inrätta stora ångbrännerier, med en afverkningsförmåga af 1000 kannor på dygnet, skall anlägga dem detta år för att kunna bränna under Nov. och Dec. månader, emedan vinsten på denna bränvins-fabrikation skall betäcka deras anläggningskostnad. De skola icke försumma detta tillfälle, alldenstund de veta, att om de gå miste om denna vinst, så blir deras anläggningskostnad för nästa år betydligt större. Hvad beträffar Frih.
Som han endast var klädd i en enkel men snygg nattrock, omknuten af ett officersskärp, gissade jag genast att det var kaptenen, ehuru jag ej rätt kunde förena hans stolta utseende med hvad gumman omtalat. En annan i uniformssyrtut, skötte ett par messingstallrickar, som i mitt tycke skadade den verkeligen vackra harmoniska sången. En soldat kom och rapporterade något för kaptenen, i blinken skingrades hvar åt sitt håll. Vi undrade ännu, hvad detta kunde betyda, när kaptenen inträdde i fruns rum, omklädd i en uniform af groft kläde. Genom den finska tolken bad han sin värdinna ej bli skrämd, fastän elden var lös, och tillsade henne att ej gå hemifrån. Innan hon hann fråga hvar det brann, var han borta; vi sågo honom ila förbi fönstret åtföljd af soldater. Äfven jag skyndade bort, men lofvade återkomma med underrättelse från elden. Elden var i en motsatt del af staden. Jag rättade min gång efter röken, men det blåste starkt och vädret spridde den åt flera håll, och de krokiga gatorna förvillade mig; sluteligen såg jag folk samladt på den så kallade qvarnbacken, dit begaf jag mig också. I ett plantage på andra sidan om denna backe låg en gammal reslig lada, fordom begagnad till torkning af tobaksblad; stänger korsade sig der i alla riktningar. Ett hörn upptogs af halm, ett annat af gammalt körredskap, nära dörren var en hyfvelbänk, bräder och hyfvelspån; en karl, som arbetat der, hade vid eldens utbrott legat i djup sömn utanför dörren. Huru elden kommit lös, visste ännu ingen. Vägg i vägg med ladan var en stuga, der fattigt arbetsfolk bodde, men de hade alla varit borta på arbete, utom en sjuk gammal man, som tillika var lam. Efter hvad folket omkring mig sade, hade elden först fattat i mellanväggen. Kojan var också nästan nedbrunnen, när jag kom dit. Gubben hade blifvit räddad, och det ringa husgerådet hade ock blifvit bergadt af en rysk officer och dess folk. «Ja Gud välsigne honom!» sade en qvinna, som stod nära mig med ett barn på armen. «Se huru han fäktar der i elden.»
Beslöt Ridderskapet och Adeln att återlemna de uti dessa memorial omförmäldte ärenden tili Stats-Utskottet, med föreläggande att i grundlagsenlig ordning dem handlägga. S. D. La des till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 91, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, angående instruction för Läns-Styrelserna och dem underlydande tjenstemän. N:o 92, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 52, angående föreslagen indragning af Tullkammaren vid Furusund. N:o 93, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Utlåtande N:o 43, angående förbud för tjenstemän vid Embets-Verken att på en gång innehafva mer än en tjenst med lön på stat. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 88, i anledning af väckt fråga om ändring i gällande författningar för fartygs mätning, blef vid förnyad föredragning afslaget. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets, dels den 5, dels den 8 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 87, i anledning af väckta motioner om iagttagelser vid permittering af manskap från de värfvade Regementena. N:o 89, i anledning af yäckt motion om inrättande af Pant-låne-contor i Rikets större städer. Prot. Uldr. el. i5 Aug. t84o. N:o 82, i anledning af väckt motion, att de till kyrkorna anslagna medel, i den nion de icke erfordras för kyrkornas underhåll och öfriga i och för desamma nödiga utgifter, måga användas för undervisningens befrämjande.
Med Motionairen och Nils Månsson hafva sig förenat Peter Pehrsson Peter Jönsson och Anders Pålsson från Jönköpings Län, Eric Pehrsson från Gefleborgs Län och Gustaf Gustafsson från Södermanland, hvilken senare yttrat sig i enahanda syftning, som Nils Månsson. Dessa förslag hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och 1:0 hvad angår förslaget, att Allmogen från Dalarne och Wermland måtte förpligtas att, vid sina kringvandringar för att söka arbetsförtjenst, uttaga serskildt Prestbevis om frejd och arbetsskicklighet; så enärl Prestbevis, enligt i, 2 och 6 §§. i Kongl. Kungörelsen den 18 Maji 1824, ieke gäller såsom förpassning för vanfrejdade personer och lösdrifvare, hvilka endast Konungens Befallningshafvande eger att förpassa, samt det för öfrigt, uti irsta mom. af Kongl. Påbudet den 28 October 1812, finnes uttryckligen stadgadt, att Prestbevis för alla, som tillhöra arbetande classen, skall innehålla intyg om kunskap och frejd, hvilka föreskrifter, om de behörigen iakttagas, torde vaya för ändamålet tillfyllestgörande, anse Utskotten Herr Adlerbergs ifrågavarande motion böra förfalla 2:0 i fråga om llandtverks-Gesällers, samt personers af arbetsclassen förpassande, derom Herr Vallej och Johannes Andersson yrkat serskilde bestämmelser och förbud, finnes, beträffande de senare, föreskrifvet i 2 §. af ofvanåberopade 1824 års Kongl.