Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd så väl af det fortgående Skiftesverket, sorn ock den stegrade omsorgen att aftvinga jorden alla möjliga tillgångar till den högt dofna bränn vins-bränningen, har odlingsfliten gjort årliga framsteg, fastän dessa valdt svagast under dessa sistförflutna fem åren. Under loppet af år 1828 bär man ej kunnat beräkna odlingarne öfver hela Länet till mer än högst 3oo Tunneland, som är ringa emot föregående åren, en följd af brist'håde på arbete och penningar, som tillkommit, den förra af en allmännare sjuklighet bland Länets Innebyggare, hvarigenom till och med den fysiska arbetskraften blifvit förlamad; den senare af 1826 års missväxt samt 1827 och 1828 årens svagare skördar, under fallna värden på landtmanna produkterne. 1829 ansågos odlingarne ej kunna uppskattas till mer än vid pass 170 Tunneland, hvartill orsakerne måste sökas dels i ofvannämnde äfven detta år fortfarande förhållanden, dels ock i ofördelaktig väderlek, hvaraf inträffade, att jorden, uppfylld af vatten, var otjenlig håde att mottaga och att belöna odlarens omsorger. Af enahanda orsaker blef odlingsfliten åreni83o och 1831 så iörlamad, att dess arbeten ej kunnat uppskattas till någon anmärkningsvärd eller viss ägorymd; dock finnas få Socknar, inom hvilka ej några tunnelands Ödling skett, jemte fortsatta arbeten med stenmurars och dikens anläggning» och hvad året i832 angår så hafva då verkställde odlingar beräknats till minst 500 Tunneland. Länets Hushålls-Sällskap har årligen haft den tillfridslällelsen att utmärka flere af allmogen, som ådagalagt berömlig omsorg att förbättra deras jordbruk, samt förse sina gårdar med vackra och beqväma *Uls samt flera anläggningar till nytta och prydlighet. ^ Alla dessa år bäfva, till föga båtnad för Landtmannen, utmärkt sig gen°m kalla och Väta somrar. 1828 fördröjdes såningen af öfverflödigt regn handsk.
Vid öfvervägande af denna fråga har utskottet icke förbisett den ökade säkerhet mot missbruk vid införsel af vissa artiklar, som, om sjelfva tulltaxan antagits, sådan Kongl. Maj:t föreslagit densamma, skolat tillskyndas inhemska näringsidkare, geuom införselrättens inskränkning och den deraf beroende möjligheten för desse näringsidkare att halla fabriksombudsman i de få städer, der införsel kunnat ega rum; men då utskottet i tulltaxan föreslagit sådan förenkling af rubrikerne för de artiklar, socker och väfnader, hvilka hufvudsakligast med inskränkningen kunnat afses, att någon svårighet att urskilja artiklarnas förtullningsklasser icke vidare kan befaras, och det skäl för inskränkningen, som hufvudsakligen från en sådan svårighet hemtats, följaktligen, med antagande af utskottets förslag, icke mera förefinnes, så och med fästadt afseende derjemte å de lör handeln menliga verkningar, som inskränkningen tvifvelsutan skolat medföra, anser utskottet sig böra tillstyrka, Bili till R. St. Prol. 1817 och 1848. 5 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 9 66 Bevillnings-Ulskotlets Utlåtande, N:o 15. att rättigheten att införa hittills förbjudna, men hädanefter lill införsel lofgifna, varor må tillkomma alla stapelstäder.
Nedsatt bokföringsvärde å £ St., efter afdrag af den behållning, som vid indragning af guld uppkommit 27,546: 29. 58,040: 97. Behållen vinst alltså R:mt R.-dr 154,198: 42. Enligt förestående utredning uppgår vinsten å Bankens vexelhandel under år 1863 till R:dr 154,198: 42. men är deremot i öfversigten öfver Bankens hela ställning efter 1863 års bokslut upptagen till 148,823: 58. Skillnaden R:dr 5,374: 84. härrör deraf, att i den bokförda och genom öfversigten redovisade summan ingå åtskilliga inkomstoch utgiftsposter, tillhörande år 1862, under det att andra sådana poster, tillhörande 1863, först i detta års räkenskaper komma att bokföras. Sålunda är mäklarekurtaget i hufvudboken upptaget till 11,878: 08. men utgör i sjelfva verket ... 7,329: 13. Arvodet till Deputerade, Vexelombuden och deras biträden är upptaget till 18,200: — men utgjorde endast 16,700: — skillnad 1,500: — Omkostnaderna för postoch telegramporto m. m. äro bokförda till sammanlagdt 1,717: 93. men utgjorde allenast 1,710: 27. skillnad 7: 66. Alltså summa skillnad . 6,056: 61. Transport 6,056: 61. - 19 — Transport 6,056: 61. hvilken dock derigenom, att frakt m. fl. omkostnader för indraget guld utgjort R:dr 755: 47. men äro bokförda med allenast 73: 70. 681: 77. minskas till ofvan upptagne belopp af 5,374: 84.
Villigt måste medgifvas att den lagstiftande magten sökt värna så väl den fattiga som den rika, den lägre så väl som den i samhället högre uppsatta individen mot faran att blifva i ena eller andra fallet godtyckligt behandlad, men oaktadt alla bemödanden att skydda alla medborgare mot godtyckligt prejeri af den, hvars biträde han nödgas påkalla, finnes det dock ett och annat förhållande, som påkallar lagstiftarens uppmärksamhet och bland dem intager instruktionen för provincialläkare af den 13 Juni 1822 om ej det första, åtminstone, som det för mig synes, andra rummet. Sagda instruktion stadgar i dess 6 §, att, “när en sjuk anlitar provincialläkare om biträde, bör han detsamma så skyndsamt som ske kan lemna och efter yttersta förmåga, enligt ed och samvete, bemöda sig att den sjuke till helsan åter - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Tillitas han på samma gång af flere sjuke af olika stånd och vilkor, rika eller fattiga, bör han, utan anseende till personen, först med nödig hjelp biträda den, som mest deraf är i behof." Detta lagstadgande, dikteradt af den största oväld, iakttages ock af den provincialläkare, som gjort det till sin lefnadsuppgift att, utan egennyttiga beräkningar, gagna den mensklighet, hvars helsovård blifvit honom anförtrodd, och under lika villigt erkännande att de flesta provincialläkare kunna räknas till dem, som icke låta egennyttan beherrska sig, finner man ändock att en och annan begagnar sig af den nödställdes hjelplösa belägenhet till att erhålla oskälig betalning, utan att, då hans samvete icke förbjuder honom det, han anses såsom lagöfverträdare och det af orsak att, då det uti omförmälde instruktions 23 § stadgas, livad läkaren såsom ersättning tillkommer för einbetsärenden, som företagas på landshöfdingens ordres eller pastors anmodan, intet finnes stadgadt hvad ersättning honom tillkommer, då han lemnar sitt biträde på anmodan af den enskilde, hvilket lemnar alltför stort spelrum åt egennyttan, då den icke hindras af moralitet.
Men om än lagstiftaren förmår uppfatta brottens allmännaste yttringar och derföre stadga straff, strandar han dock alltid vid försöket alt bestämma berörde tillfälliga och i oändlighet skiftande förhållanden, samt i hvad mån de höra utöfva inflytande på det straff, gerningen i sina allmännaste yttringar medför. Allt inflytande kunna de emedlertid ej frånkänras ulan åsidosättande af lättvisan, så vidt den af menniskan kan realiseras; och derföre stadgade redan 1734 års lagstiftare, att den, som stjäl i kyrka af mindre värde än hundra daler, skall ligga i tveböte och dertill arbeta vid Konungens slott eller fästning ett eller flere år, efter som brottet är till. Såsom en svårare art af stöld uppfattades stöld i kyrka, men lill domaren öfverlemnades, att, med afseende å de omständigheter, som kunde vara med brottet förenade, öka det straff, sorn samma brott i sin allmännelighet ovilkorligen borde ådraga förbrytaren; och denna grundsats har Utskottet tillämpat i alla händelser. Någon vådlig utsträckning af laLitud-systemet har derigenom icke skett. Genom att, så vidt sig göra låter, upptaga stöldens olika arter, i den mån de bero på föremål eller medel och således kunna karakteriseras genom objektiva kännetecken, har domaren erhållit en ledning, som undanrödjadet sken af godtycke, som han tilläfventyrs ej kunde undvika, derest till honom öfverlemnades att bedöma hvad inflytande på straffet dessa kännetecken må utöfva; men derföre har ock Utskottet med ledning af Lag-beredningens förslag närmare, än vår gällande lag gör, sökt angifva de objektiva grunder, som föranleda olika straff.
Herr Hummelhjelm, Carl Fredrik, uppläste ett så lydande Diktamen; Ehuru i fråga om förändring i Dom r* c? stolar nes antal och organisation å Landet och äf Kongl. Hof-Rätterna, jag ej missledes af egenkärlek, att tilltro mig fullkomligen kunna inse, om sådan förändring är nyttig eller ej ; och ej heller, aF prevention, för elier mot denna fråga, derföre, att den åsyftar ändring af äldre stadgade inrättningar: anser jag likväl icke vara förenligt sned min, och torde hända, med de flastes Rid o. Ad. Trot. 53- 34* 25S Den 5 Juli. e. in. öfvertygelse, att medgifva det denna fråga om Domstolarnes förändrade antal och organisation, skulle efter Herr Lagmannen Silfversparres särskildta Memorial, oell enligt hvad Kongl. LagCommittéens och Höglofl. LagUtskottets, genom hvar deras pluralitet, derom vunna sammanstämmande utlåtande innefattar, nu kunna skiljas från hvad som Kongl Maj:t., så väl vid dess Nådiga Stadgande för LagCommittéen , som genom dess i frågan den 19 nästlidne April i Nåder gifna Yttrande, ansett vara nödigt vid meddelandet af hein Lagförslaget, att nämligen detsamma i afseende på ämnets vigt och grannlagenhet, samt vådan af ett förhastadt beslut, borde komma genom tryck till Allmänhetens kunskap och inhämtande af anmärkningar dervid, innan det Kongl. Maj:ts och Riksens Höglofl. Ständers öfverläggning och antagande underställdes.
Om man stannar vid, att dertill ”böra användas personer-, hvilka lill annat arbete äro mindre tjenlige”, så är det allt livad som behöfves. Den sista strophen i samma betänk., der Utsk. tillstyrker, att ”Konungen matte i nåder anbefalla en noggrann efterlefnad af nu gällande stadgande om Konungens Bel':h:des åliggande att uppmana pappersbruksägarne att i hvarje socken, der de vilja samla lump, hälla en bofast man såsom ombud, genom hvilkens försorg lumpen uppköpes och till bruken afsändes, så alt dy - De u 9 Oc t ober. 75 medelst behofvet af kringstrykande lumpsamlare undanrödjes”, skulle jag (ro vara, minst sagdt, en öfverflödig åtgärd. Konungens Befditde skola tillse att författningar efterlefvas, utan påminnelse; försummar han sin skyldighet, så finnas embetsman som derföre skola honom tilltala. Jag får i afseende på första punkten begära återremiss, för den ändring som Frih. Palmstjerna föreslagit, och i afseende på den sisla tillstyrker jag, alt den helt och hållet mätte utgå. GrLagerbjelke, Gustaf: Jag instämmer med Frih. Palmstjerna i den anmärkt)., alt redactionen är otydlig. Det ser nemi. ut som om Utsk. ansett afskedade krigsmän företrädesvis vara orkeslösa. Detta kan dock icke vara Ulsk:s mening. Deremot kan jag icke instämma i den anmärkt)., ali del är ett fel alt soldater äro här nämnda; jag förmodar nemi. att del är Utsk:s mening, att soldaten häruti skulle hafva ett privilegium att härvid företrädesvis komma i fråga. Ett sådant privilegium har soldaten i mänga andra fall, såsom vid tillsättande af kyrkvaktaretjenster m. 11. Jag ogillar icke att man på detta sätt söker skaffa ålderstigne krigare försörjning, men sorn redactionen är otydlig, instämmer jag i begäran om återremiss af betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Jag instämmer visserligen med Frih. Palmstjerna i den mening, alt man bör undvika oriktiga talesätt i skrivelser frän 11.
Min öfvertygelse att fri yttrande rätt är oakiljagtig från lagbunden frihet, och min kärlek för denna fjället skola alltid hos mig förekomma misstag i detta falt Men jag tror det vara hvars och ens rätt och äfven, jpligt att försvara sig om han blir antastad, tjchi ipen 26 Februarti, det var derföre sorn jag uppmanade Friherre Rehbinder att närmare bestämma den beskyll™; Tiing han gjort mot Landshöfdingarne, och hvilken i första rummet kunde anses rigtad emot mig, som har styrelsen öfver det Län inom &yiJket Herr Friherren är boende, Jag har icke heller klandrat begagnandet jif obestämda uttryck, ehuru jag lör min del, anser mig böra undvika dem, men jag har höjt min röst mot obestämda angifvelser, hvilka, om än icke i lagarne ovillkorligen förbjudne, dock enligt mitt omdöme äro oförenlige med rättvisa och loyala tänkesätt, emedan genom sådane angifvelser manga såras, nien ingenieor jjas öppet att försvara sig. Flere yttrade härtill deras bifall. Friherre Ridderstolpe, Fredric: Jag får blott anmärka, det, enligt mitt sätt att se, mätte behörigheten att klaga inför ett Riks-Stånd vara grundad på förutgången åklagan inför laga Domstol. Om Friherre Rehbinder förut anställt åta], så är han behörig att föra detta språk; i annat fall är han icke behörig. Friherre von Jdiiben, Carl, uppläste följande; (Se Bilagan hf:q i5.) kades på bordet Den 26 Februarii. 7^3 Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Berghman, Ambrosius Magnus hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande: (Se Bilagan N:o 16). De uti Herr Berghmans anförande åberopade Cancellie-Rådet Schoerbings Memorial och utgifne skrifter, voro vid Herr Berghmans anförande bifogade. Friherre Boije, Ludvig:
Hvem kan hindra att icke låttsinnigheten, om icke oviljan, någon gång skola beinågtiga sig ett förhastadt uttryck som man önskat och ägt rått återkalla och som nu kan hända, skulle blifva ej allenast kungjordt men utlagt? År det då 48ö Den i? Marlit» för sådant ändamål sorn vi skola sätta oss i beroende af personer, som egentligen ej hafva annat yrke ån att för sina tidningar vinna Allmänhetens bifall, genom det slags mod som består uti att genom kritiker fästa uppmärksamheten, eller roa sysslolösheten ? För min del tror jag \ att om Ridderskapet och Adeln lemnar sitt bifall till förslaget, skall Ståndet misstaga sig, emedan man misstager sig om ändamålet som man vill vinna. Jag tror att för uppfyllandet af det råtta, af det som våra Grundlagar åsyftat, fordras blott det correctiv att våra Tryckerier blifva förbättrade så att de kunna arbeta lika fort som i andra länder, och att derjemte genom vål författade utdrag af Protocollerna som upptogo de vigtigare öfverläggningarne, men uteslöte allt hvad som egentligen endast vore coui ranta årender, hos Allmänheten ett lifligare interesse för låsningen deraf skulle kunna väckas» Men att inkalla främmande personer till åhörare af våra öfverlåggningar, för att vi sedan skulle blifva beroende af deras välbehag, det anser jag för ganska vådligt, om vi vilja att Allmänheten skall med rättvisa och insigt bedöma vårt förhållande. Man har sagt att detta skulle tjena att närmare sammanföra samhällsklasserna och derigenom verka ett lifligare deltagande. Men jag frågar, om ej redan uti vår sammansättning finnes en sådan förening af alla samhällets olika, interessen. Jag tror att Ridderskapet och Adeln skulle genom inlåtande af åhörare utsätta sig för den obehagligheten, att uppmärksamheten ofta flyttades ifrån 6aken på perr. Den 17 Martii* personenj att framställningssättet äfvensom ämnet kunde blifva ett färemål för kritiken. Det år således derföre, att jag ej med säkerhet set de fördelar som skulle vinnas i men vål flera olägenheter, som jag icke kan annat ån afstyrka förslaget.
Följderna af dylika oförutsedda omständigheter äro oberäkneliga, här ledde de dock endast till en öfvergående skilsmessa emellan oss fem kamrater, i det Ellen och Heggen redan på eftermiddagen axlade sina renslar och omgjordade sina länder med de band som reglerade torn-uren, samt med kompass och karta drogo till säters »over til de höje fjelde», medan vi tre andra stannade qvar på Vonheim till följande dags eftermiddag. Ett litet stycke från Vonheim, på högra dalsluttningen, ligger Aulstad, Björnstjerne Björnsons vackra gård, och der ofvanför och på samma egor »Solbakken»; icke Synnöves, utan den norske diktaren Kristoffer Jansons gård. Denne senare är så öde och tom som den pessimistiska verldsåskådningen, rutten och fallfärdig som den, oaktadt båda höra till den nya tidens byggnadskonst. Egaren är med sin familj utvandrad till Amerika, möbler och bohag äro äfven utvandrade; ingen vill köpa det ännu till det yttre så vackra huset, då grunden ej kan gå med i köpet. Icke ens det härliga läget, icke solglans och skogsdoft kunde förjaga det sorgliga intryck, man fick af ett besök på den en gång så lifliga »Solbakken», som, Björnson till ära, uppkallats efter hans kanske mest poetiska berättelse. Aulstad, Björnsons gård, skötes af hans svåger, och rummen hålles i ungefär samma skick, som om husbondefolket vore hemma. Bland skaldens efterlemnade kuriosa och nippsaker såg jag det horn, som en del stridbara helsingborgare gifvit honom. Åsynen deraf gladde mig mycket, ty jag insåg, att ingen någorlunda stor norrbagge kunde falla på den tanken att stånga i hjel unionen med ett sådant litet leksakshorn. Genom vänners bemedling fingo vi tre nästa natt herberge i en mycket högt belägen gård på högra bergsåsen. Det blef temligen sent innan vi lemnade Vonheim det kan finnas en folkupplysning, som förmår en att glömma både tiden och dess mörker ; vår egentlige värd följde oss ett stycke uppåt »i stigningarne» och sade besked om gården.
I det uppgående snälltåget, som rasslade fram genom morgondiset, satt föremålet för detta samtal tryckt upp i hörnet af en andra klassens kupé. Hon såg ut genom fönstret med en rysning af köld och drog sin svarta spetsschal högre upp kring halsen. Hennes enda reskamrat var en gammal mulattska, som under många grimacer sökte få plädremmen att, räcka ihop kring filtar och kuddar. När detta ändtligen lyckats satte hon sig tyst på soffan midt emot sin matmor, stirrande också hon ut genom de gråtande fönsterrutorna. Matmodern såg ut att vara i slutet af trettiotalet eller i början af fyrtiotalet. Hyn var den jemna, bronsaktiga, hvars blekhet har en underton af orange. Hennes utseende var ruggigt efter stenkolsrök och sömnlöshet, en svart resmössa af klädsamt snitt satt tryckt ned öfver den sträfva pannluggen och en slöja föll löst från nacken fram under hakan, som en krusflorsram kring det stränga ansigtet, ur hvilket ett par djupt liggande bruna ögon blickade fram med mörk, karg beslutsamhet. Hon hade intet ytterplagg men bar en resdrägt af svart kläde. Figuren var kraftig och gaf ett intryck af helsa och seghet, klädningen slöt tätt efter formerna och i hennes hållning sådan hon satt var der en viss invand otvungenhet och elegans. När tåget stannade och dörrarne slogos upp hoppade hon vigt ur kupéen och såg sig omkring på perrongen med en sökande blick. Sonen strök tätt förbi, men hon kände icke igen honom. Han fixerade henne ett ögonblick uppmärksamt från sidan, vände sig derpå om och helsade. »Mamma?» »William? De skakade hand som ett par bekanta, hvilka helt oförmodadt träffat på hvarandra. »Du kände inte igen mig», sade han. »Nej. Skägget förändrar.» »Jag har droska derute.» De gingo i sällskap mot utgången och mulattskan följde efter med reseffekterna. »Du tar väl in på Grand?» fortsatte sonen konversationen, medan de väntade på bagaget. »Nej, ett billigare.» »Brunkebergs torg då», sade han åt kusken i det han steg in i vagnen och tog plats vid moderns sida. Den svarta tjensteanden hade redan slagit sig ner på framsätet.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att den beräkning, hvarpå denna jemförelse baserar sig, är just den som af mig och flere talare blifvit bestridd, och jag kan ej finna annat, än att det bevisningssätt sorn Utsk. begagnat, är högst besynnerligt. — En värd talare har sagt, att man borde akta sig att, genom nedsättning i skatterna, förstöra sjelfva näringen. Jag kan ej neka lill att detta uttryck förefaller mig högst besynnerligt, ty deraf skulle följa, att bästa sättet till näringarnes uppmuntran vore att ålägga dem dryga skatter, och det kan ej annat än förvåna mig, att Presidenten i R. Kammarcoll. hyser sådana statsekonomiska åsigter. Hr Printzenskjöld, Carl: Den vederläggning, som åstadkommits såväl af ordf. i Bevilln.Utsk. som andre värde ledamöter i anledn. af anmärkmr, framställde emot nämnde Utsk:s nu föredragna betänk. är, efter min öfvertygelse, så fullständig och upplysande, att föga eller intet dervid är att tillägga; men jag ber likväl till ytterligare stöd för viglen deraf, alt icke de väckta motionerne varda 60 Den 4 Decemlier f. m, bifallne, alt la fästa uppmärksamheten derå, alt, enl. bevilln.sammandraget för år 1842, hela den laxerade bevilln.summan efter alla de i bevilln. sladgan uppförda I i ilar endast med 200,000 r:dr öfversleg slalsbristsumman. åled de redactionsförändringar och äfven i vissa fall vidtagna förändringar i afseende på grunderne för taxering af fastigheter i städerne och å landet, som dels Utsk. föreslagit och dels äfven af Ständerne blifvit gillade, är det tvifvelsutan att förutse, det en högst betydlig nedsättning i taxeringsvärdet å dessa fastigheter kommer att äga rum. Skulle nu ett bifall lill dessa motioner följa, är det lätt att inse, att jemväl stångjernsbruken korn me att, i afseende på deras taxeringsvärde, betydligen nedsättas.
En per mille-fonden. lindert, t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, att Presteoch BorgareStm bifallit detta utlåt., men prot.utdr. rör:de BondeSt:s beslut i ämnet ännu icke till R. o. Ad. inkommit. Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., blef StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs, såväl StatsUtsk:s d. 30 sisth Nov. e. m. på bordet lagda utlåt. N-.o 63j i anledn. af hegardt anslag i st. f. den hemmansägare inom Landa socken af Halland tillerkände, men dem frånröfvade utflyttningshjelp, som ock Hederv. BoudeSt:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda prot.utdr., innehållande inbjudning till Medstånden att deltaga i BondeShs beslut, att ett till 500 r:dr b:co nedsatt belopp borde i nämnde afseende utaf allmänna medel utgå. Underh t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, alt, enligt ankomna prot.utdr., PresteSt. d. 5 dennes, vid föredragningen af StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt., bifallit detsamma, samt BorgareSt. d. 9 dénnes, vid föredragning af såväl berörde utlåt., som BondeShs inbjudning i ämnet, beslutit att, med godkännande af den uti Utsk:s utlåt, intagna slutledning, på det sätt biträda inbjudningen, att Ståndet bifallit, att ett till 500 r:dr b:co nedsatt belopp må, såsom gåfva, af allmänna medel, till förrbemälde hemmansägare inom Landa socken af Halland utgå. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: För min del tycker jag, att det vore skäl att IL o. Ad. instämde i BondeSt:s beslut.
Då herr Rosenblads motion emellertid antyder de stora svårigheter, som vid tharans bestämmande möta och hvilka, innan vigtförtullningen införes, måste vara undanröjda, samt Utskottet icke vågar att såsom tillfyllestgörande antaga den utredning motionen härom innehåller, har Utskottet, oaktadt de i ämnet ytterligare vunna sakrika upplysningar, ansett sig böra stanna vid det af Bevillnings-utskoltet vid sistlidne riksdag afgifne yttrande, och tillstyrker alltså, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse af det innehåll Beviilnings-utskottets vid sistlidne riksdag afgifna, här ofvan anförda förslag utvisar. Uli 18iä \års med flera äldre tulltaxor var intaget det exceptionella stadgande, att sprit för beredning af luktvatten finge, efter pröfning af behofvet och med serskildt tillstånd af Kommers-kollegium, införas mot en till 8 sk. kannan nedsatt tull. Detta stadgande blef vid sista riksdagen uteslutet, på den i Kongl. Majda förslag till tulltaxa uppgifna grund, att sprit för beredning af luktvatten, enligt hvad vetenskapsmän vitsordat, till erforderlig godhet åstadkommes inom landet. Efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst, har dock sedermera visat sig, att den inhemska sprittillverkningen icke till qvalitet motsvarat luktvattens-beredningens behof, emedan det aromatiska ämne, som franska, af vindrufvan tillverkade, spriten lärer innehålla och hvarförutan luktvatten, jemförligt med det bättre utländska, icke skall kunna beredas, helt och hållet saknas hos den svenska, ur potates eller säd frambringade spriten.