Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del anser derföre uti denna §:s innehåll en lycklig medelväg vara funnen, för att ej kunna gifva orthodoxien anledn. att framkasta för stora skräckbilder, men kan dock ej underlåta att anmärka, att uttrycket den rena Evangeliska lärans grundsanningar är till sin betydelse så vidsträckt, att detsamma möjligen kan medföra vudor, sär - Den 18 Jnnt. deles om jag jemför detsamma med den lista §:ns innehåll, nemi. att öfvergång från Svenska Statskyrkan till annat kristligt religionssamfund är tillåten, men att, intilldess anmälan derom skett, man skall vara pliktig, att i kyrkligt hänseende ställa sig till efterrättelse de för Svenska Kyrkans medlemmar gifna föreskrifter. Man har nemi. svårt att finna, det någon frihet här blifvit inrymd åt den talrika del af den Svenska församlingen, som icke vill utträda ur den Svenska Statskyrkans gemenskap, men i en eller annan punkt af Kyrkans satser är afvikande om hvad som är det verkligt Evangeliska och sanna. Dei skulle ganska lätt kunna hända, att sådana personer, oaktadt den beviljade religions-friheten, blefve föremål för förföljelse, derföre att de offentligen förkunnade sina satser. Jag hemtar anledn. till denna min farhåga derifrån, att Hr Just.StatsMinistern sielf har definierat uttrycket den Evangeliska lärans grundsanningar så, att det från 1781 års lieligions-edikt hemtade uttryck bibehållits, nemi. sådana satser, »om hvilka intet tvifvel är, att lärarne af den rätta trosbekännelsen derom äro eniga. Men nu är det bekant, att presterskapet i afside å den gällande trosläran har auktoritet, och då är det föga troligt att detta presterskap, hvars medlemmar alla aflagt ed att följa de föreskrifna dogmerna, blifver i afside å någon dogm oenigt, ty när det gäller att åt en korporation bibehålla inflytande och makt, torde det sällan vara fallet, att den ena Ståndsbrodren vill sticka ut ögonen på den andra.
Hr Frihm erkänner, att de grundsatser i handelslagstiftningen, hvilka af honom omfattats, äro till sin natur stridande mot de af såväl föreg:de Ständer som denna riksdags Bev.-Utsk:t uttryckta; denna upprigtighet finner jag ganska lofvärd, men det förundrar mig emellertid icke, att Hr Frihm funnit det obehagligt att ånyo få höra samma åsigter upprepade, ehuru han tillkännagifvit regeringens ståndpunkt i frågan. Vidare lägger Hr Frihm Bev.-Utsk:t svnnerl. till last, att Utsk:t icke aktgifvit på den strof i de föreskrifter den s. k. tullkomitén af Regeringen erhållit, der det heter att »införseltullarne för fabriksoch handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, måtte i det fall, der det funnes erforderligt, med aktgifvande på hithörande förhållanden, så jemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke blefve öfver höfvan lördyräde.» Hvad menas nu med detta »aktgifvande?» Dermed kan väl icke förstås något annat, än att å en del artiklar bör åsättas högre tull, än å andra, d. v. s. s. k. finanstullar. Men häremot strider ju, hvad Frih. Gripenstedt yttrat, att det vore höjden af orättvisa att gynna några näringsidkare på de andras bekostnad. Jag frågar, huru detta kan hänga tillsammans. I sitt anförande har Hr Frihm uppgifvit åtskilliga vilkor, som han anser vara för jordbruket nyttiga och nödiga samt för dess höjande förmånliga. Jag anhåller få i korthet granska dessa vilkor. Först nämner Hr Frihm »upplysning och undervisning till spridande af yrkesskicklighet.» Jag instämmer deri till fullo, men jag tror dock ej att våra nuvarande landtbruksskoior haft någon särdeles stor inverkan på jordbrukets förkofran; de hafva gifvit oss rättarelärlingar, hvilka väl varit utrustade med theoder, men vanligen visat sig praktiskt odugliga, velat spela herrar och gå med käpp, men icke arbeta. Såsom ett annat vilkor anföres ordnandet af kreditväsendet. Jag är glad öfver att den upplyste
Vid Linköpings Gymnasium äro endast föreslagne de irr Tunnor, hvardera Lectorn nu åtnjuter, jj Påg och Korn, emedan der finnas 3 me Prebende-Pastorat, samt bättre och sämre Prtehende-Hemman för de öfriga 4. Lectorerna, dock utan Embetsgård i Staden för någondera. Det kan anmärkas, att Cornrnitéen föreslagit 20 Tunnor Spannernål, som Lön för en Bibliotekarie, endast vid detta Gymnasium. Skälen dertill äro desse; 1:0 Existerar denna Syssla redan, genom af Kongl. Maj;t Nådigst stadfästad privat Dona - 998 StatsUtskottets Betänkamlcn. tion; .2:0 njuter Bibliotekarien af Fonden, blott den otillräckliga Lönen af 78 R dr Bxo, hvilket tvingar honom, att genom serskildt sysselsättning söka nödig utkomst; 3:0 är han skyldig att deltaga i Gymnasii-ungdomens undervisning, hvilket lättat och lättar denna fördelning på 3 Auditorier; 4:0 har Linköpings Gymnasium ett större Bibliotek, än något af de öfrige Gymnasier i Riket, med dyrbara Manuscripter, Mynt - Cabinett, Naturalii-samlingar m. m., som förtjena och fordra sorgfällig vård och tillsyn. Vid Skara Gymnasium äro bibehåll ne 131 Tunnor åt hvardera Lectorn. Der finnes ej så många Prebende-Hemman, eller andra förmåner, som vid de flesta öfrige Gymnasierne. Vinsten af rubbning synes ej eller löna mödan. Vid Strengnäs äro för 7 Leetorer endast 728 Tunnor Spannemål, samt 333 R:dr 16 sk. ioreslagne; der finnas nue Pastorat, flere Prebende - Hemman, samt fria Boningsrum eller Embetsgårdar för flere Leetorer, hvilka förmåner synas göra det ringare Löne - anslaget för dem någorlunda tillräckligt. Vid Västerås uppgår anslaget nära till den allmänna Regeln. Uti Vexiö är det gamla Löne-anslaget bibehållit.
Ståndet ingifvet Memorial, af innehåll, att, sedan Städernes folkmängd på de flesta ställen ökats till dubbelt, och på andra till flerdubbelt antal utöfver Borgerskapets numerair, genom inflyttningar af andra medborgare-classer, syntes det, i Motionairens tanka, vara billigt, att de gamla Institutionerne jemkades, på det Borgerskapet, med inskränktare Privilegier, icke måtte ensamt vidkännas Städernes tunga och vara idel skattdragare, roen öfrige medborgare-classer, såsom Adelige personer och Prester med deras En - Bihang till R. St. Vt sk. Bet.'de. N\o 5g. kor, befrias från allmänna bidrag till det samhälle, hvartill de höra, inom hvilket de valt sin hostad och hvarest de njuta alla förmoner af*Lagarnes skydd, undervisning för sina barn, samt öfriga publike Inrättningar till godo. Exempelvis har Motionaireu andragit, att, uti Linköpings Stad, allenast 80 Gårdar, af derstädes inalles befintelige 200, inneha fvas af Borgare. Icke desto mindre skola nu af Borgerskapet alla Stadens Tjenstemän och Betjening aflönas, Pastorsoch ComministersBoställen samt andre puhlike Byggnader byggas och underhållas, Torg och allmänna platser stenhiggas, Båtsmän uppsättas och underhållas, samt Boställe anvisas eller hushyra betalas åt Rector-SchoIse, ehuru Borgerskapets barn skola utgöra den minsta delen af Schol-Gossarne. Vid hvilket förhållande, och då det, i Motio* nairens tanka, icke kunde förefalla oväntadt, om Borgerskapet finner sig vanlottadt, vid jemförelsen emellan egna och Presterskapets aldrig eftergifna privilegier och anspråk, hvilka till ock med efter innehafvarnes död fortfara att vara hetungangande för Staden, i anseende till deras Énkors skattfria Gårdar, Motionairen ansett sig böra hemställa, att, i enlighet med hvad vid 1809 års Riksdag är vordet beslutadt, men åtminstone icke i Linköping liesv. och Occon. Utsk. Bet-de.
Fullmagterne böra, för att wara gällande, lyda sälunda:— "Till den jUm"") Riksdag, soini skall hällas och tager sin början den , bcfullmägtigas härmed, efter föregänget ordentligt wal, N. N. att deltaga i rädslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hwarwid han owilkorligen sörpligtas, att ställa sig till efterrättelse Sweriges Rikes beswurna Negeriugs-Form af den 6 Junii 1800, jemte Riksdags-Ordningen och öfrige gällande Grundlagar." Fullmagterne underskrifwes: För Preste-Ständet af Biskop och Consistorium; för Borgare-Ständet af Stadens Magistrat och Äldste, och, hwad -Fahlu Bergslag särskildt beträffar, af Gruswe-Rätten och Bergslagens Deputerade; samt för Bonde-Ständet Bilaga till Mem. N:o 3. 111 af walförrättande Domhafwanden; börandes tillika för detta Stand Wal-Protocollet, af Electorerne undcrtecknadt, medfölja. 8 23. Sedan Stånden, hwart för sig, sammanträdt, och förr än någon öfwerläggning företages, utlläliine Konungen, pä en och saunna dag, Landtmarskalk fanit Taleman för Borgareoch BondeStanden. Ärke-Niskopen mare alltid Preste-Ständets Taleman. Är han sjuk eller fränlvarande eller hans Embete ledigt, blifwe den honom efter Stiftens ordning nästföljande Biskopen Taleman o. s. w. Dä Landtmarskalk eller Talemän under Riksdagen af sjuklighet eller andra anmälde laga sörfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Nidderskapet och Adeln af den efter Matrikeln förste närmarande Grefwe», i Borgare-Ständet as Huswudstadens förste Fnllmägtig, och uti BondeStändetafRiksdagsmannen fran Habo Härad i Upsala Län.
om of. wcrlemnande ät förstärkta Stats-Utskottet att afgöra frägan om uppdrag ät Bancooch Riksgälds - Full. mägtige att, i händelse af uppkommande brist i den anslagne Bewillnings Summan, öka Turifferne i mon derefter, H48. — angäende Bewillnings-Utskottets Memorial, rörande en lämpelig Sjötull ä nägra artiklar, som förut ej sätt införas, H87. — rörande Lag-Utskottets utlätande öfwer anmärkningar wid desi Betänkande, angäende förklaring öfwer l. §.7. Cap. Rättegängs Balken, om Inteckningar, n87- rö. rande Stats» och Baneo-Utskottens utlätanden i an. ledning af Kongl. Majus Nädiga Proposition, an, gäende Allmänna Brandförsäkrings -Werket, li88.
Bonde-Ståndet till ytterligare öfvervägande, så väl Särskildta Utskottets den 10 i denna månad afgifna, sedan den 17 på bordet hvilande, Yttrande, som Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets deri 15 Juli meddeldta och den 20 på bordet lagde Utlåtande, angående Allmänna Spannmåls Magazins-Inrättningen i Piket. Efter öfverläggning beslöt Hederv. -BondeStåndet, att Ärendet skulle till Kongl. Majus visa och Nådiga pröfning och förordnande i underdånighet öfverlämnäs, med de underdåniga önskningar, att hvad Särskildta Utskottet, i hufvudsaken , och Oeconomiie-Utskottet, i afseende på det Reglementariska, föreslagit, måtte komma i Nådigt öfvervägande; att afseende tillika måtte fästas å de Norra sädesfattiga Provinsernas större Spann måls-behof*'och att, om Nederlag af utländsk säd tillätes, sådant ej måtte ske , utan mot lämpeliga Tullafgiftsr, som vid införseln erläggas. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Den as Juli. 3089 S. D. IMed benägen meddelad underrättelse genom Protocolls-Utdrag den a o dennes, huru Höglofl. Bidderskapet och Adeln afgjort Särskildta Utskottets Betänkande och Utlåtande, rörande förlägenheten i allmänna rörelsen m. m., har högbernälte Stånd tillika inbjudit sina MedStänder, att med det sig förena uti 5:te punkten rörande Utskottets förslag om en Stats-Oecono» misk Journal och tillförordnande af en Bedacteur för densamma , att detta förslag till Kongl. Maj:t skulle i underdånighet öfverlémnas, i ändamål, att, ännu under Biksdagens lopp, underställas dess Nådiga pröfning och fastställelse; och som detta tillägg ej leder till någon ändring uti hvad Bonde-Ståndet i detta ämne redan beslutat, så fann Ståndet för godt, att med Höglofl.
Då Ridderskapet och Adeln nu antar Friherre Edelcrantz’s mening, i stället för Utskottets, blir Betänkandet i berörde frågor afslagit, och det är, som jag tror, ej Ridderskapets och Adelns mening. Jag menar, att BondeStåndet särskilt iakttagit detta, angående den detaille jag nyss omtalt. Jag kan ej påminna mig om flere detailler finnas; emedlertid fortfar jag att yrka bifall å Betänkandet, med tillägg af Friherre Edelcrantz’s förslag; skulle denna proposition innefatta en motsägelse, förstås det af sig sjelf, att den må förfalla. Friherre Wrangel, Henning: Jag är visserligen af samma tanka, som de värde Ledamöter, hvilka yttrat, att man skall få begagna sin Egendom; men jag tror att, i samma mon man borthugger skogen, man ock bör vara betänkt på att genom plantering ersätta förlusten. Och för detta ändamål borde våra skogstrakter, på sätt i Danmark och flere Tyska Länder är brukligt, indelas i vissa hyggen i förhållande lill vårt climat och våra skogars vidsträckthet. Den 18 Juni i f. m. 19g Grefve Frölich: I anledning af hvad Grefve Spens yttrat, torde jag få upplysa , att Utskottets Betänkande ingalunda vidrör frågan om Trädvaru-handeln emellan Norrige och Wermeland; utan har BondeStåndets beslut i denna fråga tillkommit såsom dess särskilta tanka. För Öfrigt är jag öfvertygad, att den af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nyss framställde proposition äfven skall vinna pluralitet hos de öfrige RiksStånden, i händelse Ridderskapet och Adeln, hvarom jag nu anhåller, behagar inbjuda dem, att uti enahanda beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Herr Munck af Rosenschöld:
Den af Friherre Björnstjerna nu gjorde motion, anser jag af så mycket större vigt, som vid förra Riksdagen, de motioner icke blefvo upptagne, sorn ifrån Riksens Ständer inkommo, rörande financerna, men ett annat Finance-project, som ansågs vederlägga alla de öfrige, och som redan före Riksdagen var utarbetadt, meddelades och antogs. Hvem ock författaren må hafva varit, tror jag honom likväl icke vara så allvetande, att han kunnat förutse Riksens Ständers tankar; och torde den sanning stå fast, att den finarice-plan är bäst, som åger minsta preludierne, ty den har minsta hemligheterna att (följa. 668 Den 25 Mart ii. Friherre Boije: Om jag fattat Herr Rosenblads mening riktigt, går den ut på att sammanblanda Statshushållnings-planen med den nu ifrågavarande Finance-planen. År meningen att påfinna en utväg, för att sätta åmnet i bra mycken vidlyftighet, så att skål må finnas åt myck.cn gifvande, då år detta sammanblandande af 2;ne ämnen åndamåismåssig; men annars vet jag ej hvartill det skall tjena. Båda dessa planer åro alldeles icke oåtskiljeliga; och jag bestrider der» före sammanslåendet; samt anhåller om proposition å det ProtocollsUtdrag, som jag begårt. Herr Rosenblad: Jag får blott förklara att min mening var, att Statsoch BancoUtskotten, då de afgåfvo sin finance-plan, skulle deri upptaga Statseller Riksgålds-regleringen, endast så vidt denna stod i omedelbar gemenskap med den egenteligen såkallade Financeregleringen. Herr Lagerhjelm, Pehr: Jag har visser ligen föreställt mig nödvändigheten deraf, att Statsoch BancoUtskotten till Riksens Ständer först framställa grunderne för sina arbeten, innan de uppgöra detaillerne; men jag bör dock hafva den äran nämna, ett den sammansatte Finance-afdelningen ånni: ej haft mer ån ett sammanträde.
Han tager en bok med sig; men den sjunker strax ned i knäet och blir liggande der, visande samma sida, som uppslagits. Sålunda drager en hel svit af varma, klara dagar förbi honom derutanför fönstret, den ena så lik den andra, att han efteråt icke kan skilja dem åt eller ens säga, hur många de varit: de smälta alla samman för honom till en enda soloch himmelblåtindrande oändlighet, hvars enda och midtpunktsfigur är hon i den röda kjolen och med det stora blonda håret. Det är rekonvalescensen som kommer. Han vet icke sjelf deraf; det är alltsammans en förnimmelse, som stegras och stegras, sväller och sväller, men utan att slå ens den minsta lilla småbölja upp öfver tröskeln till medvetenheten. Han lefver rent vegetativt; hans vissnade och brutna väsen bygger sig upp igen ungefär som plantan växer; hvad som försiggår inom honom omsättes intet ögonblick själsligt i tanke, — den enda själsliga följesföreteelsen är ett dämpadt och blundande stämningsspel. Rekonvalescensens underliga stämningsspel. Det är först det, att verlden blifvit som ny. Den verld, i hvilken man efter sjukdomens mörker vaknar upp, är en annan än den, hvilken en gång försvann för en bakom detta mörker, som kringhvärfde sig. Den ter sig för ens hela menniska precis som ett natursceneri för ögat, när man böjer hufvudet nedåt och låter det förra verka på det senare i omvändt läge. Det gamla bekanta landskapet är plötsligt ett nytt, osedt; färgerna fylligare, konturerna mera utpräglade, proportionerna väsentligare, en ny helhet af idel nya detaljer. Så ock för rekonvalescenten verlden i stort, lifvet, menniskorna, gestalterna och gesterna, minspelet och tonfallet, känslorna och sinnesintrycken, drömmarne och tankarne, — ett nytt helt med idel nya enskildheter. Man njuter med nya sinnen, — som barnet. Ty det är ock det, att man sjelf är förändrad, en helt annan menniska än den hvilken en gång gick ut ur en verld, som mist sin relief likt ett nött mynt, samt in i ett mörker.
För min del kan jag ej finna, huru det nå gonsin kan blifva möjligt för en mindre hypotheksinrättning att paralysera den gemensamma bypotheksbankens verksamhet på annat sätt, än att den enskilta föreningen skulle kunna erbjuda sådan säkerhet, att den uptoge alla penningar, som på den utländska marknaden funnes att tillgå, så att några sådane ej funnes qvar för hypotheksbanken att låna. Deremot tycker jag mig med mera lätthet kunna föreställa mig, huru den sednare skall kunna paralysera den förre, och det af det enkla skälet, att en större, väl skött bankinrättning alltid åtnjuter större förtroende, och på grund deraf lättare upgör sina affärer, än en mindre. Således tror jag, att, äfven om ej stadgandet blir fullt så peremptoriskt som Utsk:t föreslagit, någon skada omöjligen kan upkomma för den ifrågav:de hypotheksbanken. Det är ju klart, att i den mån den visar sig fördelaktig, komma äfven de mindre bypoteksinrättningarne att med begärlighet sluta sig till densamma, och den af Frih. Raab 78 Den 8 September e. m. uttalade farhåga derför, att de mindre föreningarne skulle kunna paralysera den större banken, torde således ej förtjena afs:de. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Örn den af Gr. Mörner förordade friheten för de enskilta hypotheksföreningarne att sjelfva göra sina uplåningar skall hafva någon slags betydelse, så borde väl denna frihet äfven i så måtto utsträckas, att de kunde få uptaga hurudana lån som helst, antingen amorteringslån eller lån på bestämda tider. Men hvad blir följden af en sådan obegränsad frihet i afs:de på hvpotheksföreningarnes rättighet att sjelfva bestämma formen för sina uplåningar? Följden blir ovilkorligen den, att bypotheksföreningarne, genom att upträda som medtäflare på den utländska marknaden, otvifvelaktigt komma att motverka hvarandra i afs:de på möjligheten att kunna med någon större fördel verkställa sina låneoperationer.
Några inrättade nykterbets-föreningar hafva väl härtill bidragit, äfvensom brännvinsbränningens inskränkning, genom de å denna näringsgren lagda högre afgifter; men hufvudsakligen beror sedlighetens tillväxt på religionsundervisningen och den allt mer och mer stadgade fria öfvertygelsen om fylleriets förderflighet och måttlighetens stora inflytande på allas välfärd. En annan orsak ligger uti de missgynnande årsväxterne, samt de derigenom förminskade lillgångarne till öfverflöd. — Sjelfva nöden är en väckelse till omtanka och besinning. Brottmåls-stalisliken är, efter min tanka, icke någon säker norm för bedömandet af folkets sedlighet. I sjelfva begreppet af missgerning ligger, alt den är ett undantag, eli affall från seden; men dessa undantag komma icke i beräkning uti broltmåls-slatistiken, utan så vidt de blifva föremål för allmän åklagan och Domstols behandling. Hvad nu de grofsta brotten beträlfar, hvilka icke gerna kunna cacheras eller undgå tilltal, måste väl medgifvas, att antalet af brotten och brottmålen nära nog öfverensstämmer, men så väl i afseende på mindre brott, som en del af de gröfre, lill exempel tjufnader, utgör brottmålens tillväxt icke något osvikligt bevis, att brotten äfven tilltagit, utan antyder merendels endast en skärpt kontroll öfver brotten, förökad vaksamhet hos åklagare-makten, eller stegrad afsky hos enskilde för missgerningar och deraf 6 följande större lätthet för allmänna åklagare, att komma de brottslige på spåren.
Jag skulle således tro, att skäl icke vore att bifalla detta betänkande. ^ Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag har icke i all mänhet särdeles förtroende till de beslut och tillstyrkanden, som comiterade afgifva. Jag tror visserligen att i deras be-1 tänktn linnas mångsidiga åsigter och äfven en sakkunnig behandling af de ärenden, som varit under deras pröfning, men jag har sett och tror också, att allmänna erfarenheten styrker min enskilda förmening, alt mången gång resultatet af deras betänkm dunstat bort, jag vet icke hvart. Det är godt och väl, att en comité bearbetat ämnet och att Ständerne kunna hysa den förtröstan, alt dess utlåt, innehåller nyttiga oell upplysande framställningar; men jag ser icke något ondt deri, att R. St. just nu, då de fått den upplysning, att ärendet förmodligen kan definitivt afgöras, göra en hemställan, att något resultat må följa på ärendets behandling. Jag tillstyrker derföre, att detta betänk, måtte antagas, och tror att en und. påminnelse är behöflig eller åtminstone ej kan skada. Frih. Cederström, Jacob: Jemväl jag har varit ledamot af den comité, Hr von Hartmansdorff omnämnt, och kan icke neka, att jag för min del skulle vilja instämma med den siste värde talaren i tillstyrkande af den begärda 8 H. 3i Den 13 Juni f. m. skrifvelsen till K. M.j men jag önskade, alt denna skrifvelse Liefve något förändrad emot livad Utsk. tillstyrkt. Nu föreslås, att skrifvelsen måtte innefatta rind. anhållan, ”nit K. M. täcktes låta utfärda en, efter närvar förhållanden lämpad, lag om civila befordringar, hvilken tydligen bestämmer den rätt, som förmän dervid tillkommer, i afseende på dem underlydande tjenstemän, samt antyder de grunder, hvarefter sökandes befordringsanspråk böra bedömmas.” Jag hade trott, att om R.
Vid sådant förhållande och då ensamt ändamålet att årligen med ett eller annat hundra eller tusen riksdaler föröka Riddarhus-kassans kapital icke, efter Utsk:s tanka, bör eller kan ega företräde framför tillfredsställelsen hos H. R. o. Ad. att dels åt det af Ståndet upförda vackra Riddarhuspalatset och dess tomt återställa det prydliga utseende, som efter arkitektens mening detsamma tillkommer, dels jemväl för sin del bidraga till del allmänna ändamålet af hufvudstadens försköning; samt Utsk. jemväl har sig bekant att byggnaderna å Riddarlmsgården upfördes endast Den 2 Augusti. 19 För att åt Riddarhus-kassan bereda då behöfliga inkomster, hvarföre skälet för samma byggnaders bibehållande uphör i den mån ett sådant behof minskas eller kan på lämpligare sätt fyllas, har Utsk. ansett sig kunna, utan förbiseende af Riddarhus-kassans fördel eller skäliga anspråk, tillstyrka H. R. o. Ad.: att derest hufvudstadens Borgerskap och Hrr Femtio Äldste skulle med K. M:s Nåd. tillåtelse besluta en sådan sträckning för den nya bron från Tegelbacken öfver Norrström, att den å södra sidan finge sin slutpunkt på Riddarhusets tomt, midt framför Riddarhuset, samt dertill begära Riddarh.-Direkt:ns medgifvande, R. o. Ad. m'å bemyndiga Direktionen att låta borttaga alla å Riddarhusgärden nu befintliga byggnader, samt om vilkoren derför med vederbörande myndighet öfverenskomma, dervid Utsk. för sin del anser följande hufvudgrunder böra stadgas, nemi.: l:o
3Ien nu, dB hou liar s i mgcket stone frihet att handla, sil lnycket bAttre lgrt sig att tRnka, hnr hon afven fiitt ordet biittre i sin makt och vet iifwu tttt giii-a ett godt bruk af denna makt. De vid kongresser i allmiinhet forekominande katcgorier at ' anfo~xnden rnarktes af ven har. Den grmldlige f ijreliisaren, son1 i ott viil g e n o ~ n t i i d ~ foredrag t frnrnl8ggerd sina Bsiktei-, den incr oohade, som samvetegrannt fol jer (let. viil ntarbetade manuskri ptet, den ofvade talwen, som ~ n e d blott d g r a punl-cter, losligt angifna pB ea papgerslapp, ined logisk skii1: 11i~ och ledigt flytande foredrng utveclrlar sitt iimne, ocll den till en stor fkdighet i tnllronsten np~bfvade offentliga tnlareu, solo ej tvekar pid ett ord eller tar 0111 en 8 t h. h g e n nf clesm lrxtegorier httades. Hvad so111 enlel1erti.d foldelaktigt utm&amp;rlzte sA viil den enn ~ o i n den andrn arten af foredrag, Attminstone frainfor dem, som forekomalo vid den Interllcztionella i Berlin fol-lidet Br, vwr den Begrhsning slf sitt k.i~i~~uolio~igressen 8~7111e, som talu~.me visste att inlzttaga. Kol~ferensbestyrelsea llacle oclcs8 vid utarbetandet af programet, 1: ivarken ofverlastaclt det med frBgor eller slosat med tid, mtan v&amp;l afi~agt bgdndera.