Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, visst brukade han gå till ”flickor”, det trodde hon säkert. – Om hon tänkte att modern visste om det? Inte öppet, men kanhända hon anade det. Följande morgon följde vi alla upp Ellen till stationen. Under Ellens sista aftonsamtal med mig hade båda flickorna suttit ute i salen, och Matti hade berättat Hilda allting om sin förlofning. Dock ingenting af det som rörde Karl personligen. Således ingenting om Anna Whitlock och ingenting om hans sjukdom eller ungkarlslif. När vi skulle gå från stationen begåfvo de båda unga sig ut på morgonvandring. Hilda och jag gingo till kyrkogården. Detta var på tisdagen, den 24de. Ja, nu skulle jag mista Matti, men jag måste väl lefva ändå. Det var det sista personliga band som brast. Det sista som bestämdt knöt mig till en menniska. Kamraten hade gått förut. Och nu gick hon. Nu var jag ensam. Jag hade ju vetat på förhand att så skulle gå, både med honom och henne. Ja. Men tungt var det. Gud i himlen icke en enda menniska! Men jag fick taga dagen som den kom. Vara nöjd med att icke bli biten av dem jag hade qvar. Således gingo Hilda och jag till kyrkogården. — Hvad hemmet skulle bli tomt! Hvarför skall den ömkligaste småsjäl kunna ha en menniska att sluta sig till. Men jag skall ha ingen, ingen! Hilda gick och sjöng sin eviga klagosång om att hon tror hon blir tokig. Dagen förut hade varit att bli vansinnig öfver. Karl och Matti hade sprungit åt sitt håll, Ellen och jag läst igen dörrarne om oss, och hon hade fått gå ensam. Ja, jag medger att det var tråkigt sällskap. Jag sökte tala förstånd med henne, men medvetandet om att det i morgon skall vara som osagdt verkar icke vidare uppmuntrande. Så kom jag hem. Inte längre ledsen för Mattis skull. Matti hade talat om för Hilda att ”han” kysser henne så förskräckligt, hon tycker det är alldeles för galet. – Jaha, visst det. Matti var jag således inte längre ledsen för. Åh herre Gud, det är ändå magert att icke ens få ha Ahlgrens-pys att hålla af sig, utan att den skall draga sina färde och lemna en i sticket, att gå der ensam och stulta i verlden.
Vet du Anna ... jag har också en annan idé ... jag ville gerna se nära mig alla som velat mig väl ... och derför har jag också tänkt på magister Bruus. ANNA (lifligt). Har du verkligen? CLARA. Ja, vänta så skall du få höra! Ser du, farbror Hjelm ... han, den der gamle majoren som var här och helsade på mig i fjol ... du minns ju honom? CLARA. Han har på sin egendom inrättat en skola ... och jag vet att han är mindre nöjd med den nuvarande läraren ... om man skulle kunna få dit magistern, du ... vore inte det bra? ANNA (lifligt). Ack jo (hastigt hejdande sig) Men jag tviflar på att han vill ombyta vistelseort... ANNA. Ja, ja ... jag minns honom mycket väl! CLARA. Åhjo! om han får veta att du kommer... vet du Anna, han tycker allt bra mycket om dig! ANNA (undvikande). Men du tänker endast på andra ... har du inte också tänkt något på dig sjelf? ANNA (blir varse rosen). Åh men se, hvilken vacker blomma .:. är det din? Hvarifrån har den kommit? CLARA. Det är tids nog! CLARA (litet brydd, lutar sig emot henne). Den har kommit från ... från ... min tredje vän! 58 ANNA (ömt). Du älskar, Clara? CLARA (sakta). Ja vet du, jag tror nästan att det är så ANNA. Och troligen är det din kusin, han som tillika med magister Bruus tog mitt försvar emot de der unga sprättarne ... är det inte så? CLARA (kysser henne). Nu får du inte veta ett ord mera! Men det säger jag dig Anna, dör jag i dag, så skall du fästa den der blomman vid mitt bröst. Lofvar du mig det? ANNA. Svärmerska! du skall lefva länge, för att få njuta all den lycka som du förtjenar! Tredje Scenen. CHRISTINE. Fröken Clara! det är ett bud dernere ifrån friherrinnan! CLARA. Från min mor
Steinerz fick ett plötsligt intresse för detta äktenskaps samlif och upptäckte lätt den djupa underström af hängifvenhet, som uppbar den starka pligttrohet, hvilken förefallit honom så erbarmligt småaktig och tankehämmande. De hade få intressen utom sitt eget dagliga lif, dessa två arbetande menniskor; men hade väl han och Klara intresserat sig för något annat eller mera än sin egen j lidelse? Han tyckte, att klyftan emellan honom och fiskarfolket på ett märkligt sätt började fyllas; han behöfde ju nu blott kasta ned sina ståndsfördomar och sitt bildningshögmod, så fylldes klyftan till randen. När han satt overksam och betraktade dessa arbetsmyror, sökte han föreställa sig denna vackra brunetta hustru gripen af kärlek till en yngre man, och undrade, hvad följder en sådan lidelse skulle medföra for de båda makarne. Men de visste troligen ej det ringaste om passionens hvirflande malström; de voro ett par väl inkörda arbetshästar, som drogo jemt framför lasset, ingenting vidare. D å gled mot hans vilja scenen i båten fram. Han hörde ännu stålklangen i mor Helenas ord: » Vantar tar hafsfrun helst ». Fiskarqvinnan kände således, hur stark och härdad viljan måste vara, när sirener lockade. Hade Halverson haft erfarenheter, som han meddelat sin hustru, eller hade Helena sjelf fattat passion för en man, yngre än hon sjelf? Det var i synnerhet denna senare fråga, hvilken åter och åter kom igen som en envis påminnelse om, att han sjelf var sju år yngre än Klara. Efter fem dagars frånvaro återvände de två damerna till fiskeläget. Vädret hade klarnat upp under en temligen stark blåst; Halverson väntade, att den skulle öfvergå till storm, och beslöt att ej segla ut med fiskegarnen den eftermiddagen. » Nu är hon här igen; hon kom just som jag stod vid grinden och talade vid mor Silla. Hon — frun jag menar — flaxade omkring och snärjde i alla vrår med ögonen och var så söt och slät, fast den hon sökte ej var i flocken, som välkomnade henne och den andra. » Helena talade i dämpad ton, fast mannen och hon voro ensamma, der de sutto nedanför huset och redde ut fiskenäten. » Han ligger inne på soffan och läser, » svarade Halverson.
Under innevarande år äro vidare inköpte, utom Östgötha Hvpotheks-Förenings å utländskt myntslag utställda, och i Bankens räkenskaper till ett värde af 533,355: 16. — upptagna förbindelser Skånska Ilypotheks-Föreningens dito å . 30,000: samt Hypotheks-Föreningens öfver Småland och Halland dito å ... 100,000: 663,333: 16. — hvadan sammanräknade beloppet af Obligationer nu uppgår till B:ko R:dr 6,252,735: 16. — Innan Fullmäktige för inköp af räntebärande papper kunde använda behållna vinstmedlen, skedde ett sådant köp med begagnande af en del utaf de medel, som i Låneoch Kreditiv-rörelsen icke blifvit upptagne, men sedan Fullmäktige erfarit, att influtne behållna vinsten ej behöfde att, för Bankens säkerhet, reserveras, anlitades den tillgång, densamma lemnade för Bankens förseende med räntebärande papper. Att behållna vinsten jemväl blifvit för berörde ändamål i det närmaste använd, ådagalägges af följande: Enligt 1846 års Bokslut, utgör behållningen utöfver Grundfonden en summa af B:ko R:dr 2,537,084: 11. 4. Från början af år 1845 intill närvarande tid äro uppköpte Obligationer å 2,185,735: 16. — hvartill kommer en Riksgälds-Kontoret d. 7 Januari detta år lemnad och d. 1 Berättelse af Banko-Fullmäktige. 37 sistl. Oktober återgulden försträckning å 500,000: Dä dessa sammanräknade 2,483,733: 16. — afdragas från behållna vinsten, återstå allenast 53,350: 43. 4. i oanvände Vinstmedel. Genom återbetalning af de till RiksgäldsKontoret utlånade 300,000: — samt beräkning af influten kapital afbetalning å Riksgälds-Kontorets Obligationer vid 1845 och 1846 årens utgång 176,000: — äro dock för närvarande oanvände
Att oin i ett land, som ej hade annat än metalliskt mynt) någon ville föreslå, att blott en viss summa skulle i landet få myntas och sättas i omlopp, så skulle hvar och en anse ett sådant förslag ej endast orimligt utan äfven, örn det kunde verkställas, högst skadligt, emedan det satte en gräns för all idoghet och hämmade alla indnstrieusa företag; lika skadligt, ehuru olyckligtvis mera verkställbart, förmenas ett sådant förslag blifva, då fråga är orri sedelmynt, sorn icke vid förevisning, med klingande mynt, inlöses; till förekommande hvaraf, det vöre af vigt att utfinna medel, hvarigenom penningecapitalet kan efter industriens, ja utskyldernas behof okas, utan att dess värde minskas. Ett sådant medel kunde visserligen ansea vara, att använda de utsläppta sedlarne på kloka handelsföretag, på jordbruk och näringar, hvarigenom ny valuta skapas för de nya sedlarne; men då sådant ej verkar nog hastigt, och i samma man sorn b§» 44* Banco-Utskottets Brian}anderi’. hofvet plkailar sedlarnes utgifvande, borde äf» ven andre mera direct verkande medel vidtagas, hvartill hörde, ej mindre invexling af silfver mot nya sedlar efter viss cours, än äfven, sedan ett sådant beslut föregått, och cour. seris möjliga fall derigenom blifvit förebyggt, den af Herr Hjerta föreslagne be aning på silfver till I16 sk. för hvarje R:dr, hvarå nå» gon förlust för Banquen under sådana omständigheter ej eller vöre att befara. (Herr Munch af Rosenschöld.) Inom Hederii.
Vid Utskottets förslag i j:de punkten mom. b. är anmärkt, att någon förändring i Författningarna rörande grufvors upptäckt och inmutande, ledande till inmutningsrättens inskränkning, hvarken vore behöflig eller nyttig, enär det ej på jordegares godtycke bör få bero, om malmtillgångar skola komma bergshandteringen till godo, eller ligg* oförsökte och för näringen förlorade; hvarjemte en Ledamot af Vällofl. Borgare-Ståndet ansett uppmärksamhet böra fästas å Utmåls-författningarnes ofullständighet, i fråga om sjö- och myrmalms-lägter. Med anledning af sistnämnde yrkande får Utskottet, som ansett sig ej kunna frångå dess i förevarande punkt afgifna förslag, detsamma, med tillägg sålunda framställa, att Utskottet vördsamt tillstyrker Rikets Högloflige Ständer att hos Kongl. Maj:t frambärå den underdåniga önskan, att sådane förändrade stadganden, rörande mutsedlars utgifvande och jordeganderätten i grufvor, samt vilkoren för sjöoch myrmalmstägters begagnande, måtte i Nåder meddelas, sorn med vården om eganderätt i allmänhet äro förenlige. Emot Allm. Besvoch Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o i3S. 9 Emot Utskottets förslag i g.de punkten, mom. b. liar inom Hederv. Bonde-Ståndet, och vid io:de punkten, inom Vällofl. Borgare-Ståndet anmärkningar blifvit framställde, i likstämmighet med de vid förra Betänkandet afgifne reservationer; men som Utskottet, uppå förut anförde skäl, funnit sig ej kunna frånträda hvad i nämnde punkter blifvit tillstyrkt; så varder detsamma härmedelst vördsamt åberopadt. Dock varder detta, jemte tvänne Ledamöters reservationer, till Rikets Höglofl. Ständers närmare pröfning vördsamt öfverlemnadt.
Han tog dem i hand, men biel' der tagen samt dömdes för lurendrejeri, och måste icke allenast plikta härför utan miste äfven sin båt. Utsk:ts majoritet, som ansåg att man väl borde hafva rätt att skaffa sig en sådan vara som grönsaker, der den kan fås lör bästa priset — heldst den väl icke kan räknas bland lyxartiklar — beslöt således att föreslå tullfrihet på dessa saker, och för min del får jag, på de skäl Utsk:t åberopat, yrka bifall till ifrågav:de punkt. Hr Bohnstedt: I anledning af Hr von Krsemers yttrande, ber jag blott få upplysa, att orsaken, hvarföre vi komma till så olika resultat vid beräkningen af landets skuld utrikes, är den, att han ej tagit den enskilda skuldsättningen med i sin kalkyl, utan inskränkt sig till statens lån och hypotheksföreningarries lån. Den enskilda skulden är så mycket mera farlig, som den på kort tid är uppsägbar till både kapital och ränta, då deremot å statsoch hypotheks-skulden endast ränta och amorteringsbeloppet utgå årligen. Jag anser mig således ingalunda hafva upptagit det Svenska folkets förbindelser till utländska kapitalister för högt. Gr. Posses inkast mot mitt anförande föranleda mig antaga, att Hr Gr:n, lör det stora afståndet oss emellan, ej rätt uppfattat min mening; jag har visst ej påstått, att vårt jordbruk och vår brukshandtering drifvas med förlust, men jag har anställt en jemförelse emellan vår import och export, för att visa att vår uppdrifna industri ej till utlandet kan försända det qvantum produkter, som erfordras att betäcka våra årliga skulder, och detta oaktadt vi tillgripa sparda ressurser, som, mera förnuftigt behandlade, skulle bringa oss till verkligt välstånd. Om ock berättelsen om några konfiskerade kålhufvuden förmått Utsk:t att borttaga tullen å grönsaker, anser jag likväl nödigt 49(1 Den 27 Maj f. m. att Riks-Stånden grunda sina beslut i en vigtig fråga på en rättvis och för landet nyttig princip, den att skydda uppväxande näringar, så länge de af sådant skydd äro i behof.
Svenska jernets företräde på Verldsmarkhädeä, oaktadt dess högre pris än annat jern, leder sitt ursprung från den bättre malm, naturen gifvit Sverige; Det skulle då hända, att Engelsmännen , eller andra utländska bruksägare, skulle köpa vårt tackjern, dermed Uppblanda deras eget jern och derigenom komma dertill, att deras jern, som kostar dem mindre i tillverkning, skulle blifva säljbarare på Vei Idsmarknaden, och Svenska tackjernet på så sätt vinna afnämare, men Svenska stångjertiet i samma mån blifva mindre begärligt; Man har icke svårt Den 4 December f. m. 4' svårt att finna, man må sätta skyddstullen huru hög som helst, att det egoistiska England under ett tiotal af årskulle kunna smida med förlust för att utestänga Svenska stångjernet från verldsmarknaden och dock på längden vinna derpå. Nu frågar jag: kan det vara ett sådant ändamål, sorn den aktningsvärde ledamoten åsyftar? Nej, visst icke! Men då jag, på ena sidan, yttrar mig i denna åsigt, anser jag lika angeläget vara, att tackjernsförsäljningen blifver så fri som möjligt inom landet. T allmänhet ber jag alt få fästa uppmärksamheten på beskaffenheten af skyddstullen, hvilken, huru deri än må bestämmas, aldrig kan medföra samma säkerhet som förbud. Vi veta, att tackjern och malm till följd af dess tyngd och svårighet att transporteras, snart sagdt, är omöjligt att utföra under en förbudsförfattriing. Förbudet verkar således ladicalt, men på samma sätt verkar icke skyddstullen; ty manne det icke kan hända, att då ett fartyg lager till barlast 100 Sk$ tackjern, lull endast blirerlagd på halfva beloppet? Jag hatar att kasta skugga på någon embetsmannacorps; men jag frågar: är det ena sättet lika absolut verkande som det andra? Jag tillstyrker bifall till betänk. Hr Stuart, Carl Gust.:
Då skyldigheten alt inlösa de af RiksgäldsContoret på 1790-talet utgifna Kopparpolletter blifvit påBanken öfverflyttad; då sedan 1809 inga sådane till inlösen Blifvit anmälta; då efter det förändrade myntvärdet dessa polletters utmyntning på Skeppundet ungefärligen motsvarar Rikets nu stadgade lagliga skiljemynt; då således ingen anledning förefinnes, att någonsin inlösta Kopparpolletter skola Den i3 November e. m. 229 komma att lemna någon tillgång åt RiksgäldsContoret; så föreslår jag: att det bland RiksgäldsContorets tillgångar upptagna värde af kopparen uti utelöpande Skiljemynts-polletter må afskrifvas. a:o Då det torde finnas mindre lämpligt, att balancera en RiksgäldsContorets fordran hos sig sjelf; då vid de anslag eller anordningar, Rikets Ständer vid denna Riksdag beviljat eller gjort, icke någon skilnad blifvit fästad emellan de båda afdelningarne af RiksgäldsVerket, för hvilka sedan 1823 särskildt bokslut blifvit fördt; så tillstyrker jag: att RiksgäldsContorets vid 1828 års slut balancerade fordran på ett ställe, och skuld på ett annat, för egna insättningar i 3-Procentlänet R:dr 1,646,000 må med upplupen ränta af skrifvas. 3:o Då f. d. Skånska HingstpremieCassans i Mariebergs Kronan tillhörige egendom intecknade fordran af 14,000 R:dr, blifvit utan ersättning från Stats V erket till RiksgäldsContoret aflemnad; då räntas betalande för denna skuld från StalsVerket lill RiksgäldsContoret 23o Den i3 November e. m. tyckes vara en öfverflödig virement emellan arne Statens Cassör; så föreslår jag: att med i83o års början nämnde fordring spost må af skr ifvås. Lades på bordet. Herr RosenbladBernhardj hade inlemnat följande, som upplästes:
Om R. o. Ad. lik - Den i5 A p r i 1 f. m. 5 val finner nödigt alt återremittera denna punkt, så vill jag visserligen icke bestrida den, inen detla vore, åtminstone i min tanke, en af de onödigasle återremisser sorn skett. Hr von H artmansdorff: Då Frih. Sprengtporten medgifvit återremissen, så skall jag vara ganska kort. Jag har tvänne skäl att önska den. Det ena är, attoni voter:s-propos:na uro otydliga, så lära de fleste röstande komma att misstaga sig, emedan de sällan hafva tid att gå tillbaka till betänk, och se efter hvad meningen ur, då den ej är uttryckt i voter:spropostn. Det andra skälet är, att man bör förekomma, att, vid uppsättningen af den und. skrifvelsen, andra bestämmelser behöfva intagas, än de, som stå i voter:s-propos:na. Gr. von Platen, Ballzar: Äfven jag anser det vara öfverflödigt att återremittera denna punkt, så mycket meia som jag, med anledn. af hvad Hr Nordensköld bär yttrat, anser mig böra nämna, att förhållandet icke är alldeles detsamma, som i den af honom omnämnda frågan. Jag minnes myckel väl, att oaktadt jag och flere al StatsUtskls ledamöter funno betänk, nog tydligt, så funnos likväl flera andra, och ibland dem äfven den värde talaren, som funno sjelfva betänk, otydligt. Här är icke detta förhållandet, ty här är betänk, tydligt nog, hvilket äfven blifvit medgifvet; men man anser, alt sjelfva voter:s-propos:n borde vara utförligare, för att derigenom förekomma all tvetydighet inom Exped.Utsk. Då likväl Utsk. här kail grunda sin skrifvelse på ett betänk., sorn hvar och en anser tydligt, så inser jag ej, att inom Exped.Utsk. någon tvekan bör kunna uppstå. Jag anhåller således om bifall tili voter:s-propositionerna. De i dessa punkter föreslagna voter:s-propos:r godkändes. 20 punkten. Hr von Hartmansdorff:
Den varelse, som här kom guppande mot oss, dragen af en liten gul häst, igenkändes redan på afstånd som ett karlfolk och betecknades snart närmare som en äldre officer. Hvilka grymt allvarsamma »gubbar» han skulle få; rigtiga turistsnobbsgubbar, med blå glasögon, i fall han understode sig att spänna knektblickar i våra tornistrar nej torn-ur var det eller mönstra vår öfriga packning. Ett tu, ett tu, raka ryggar, jemna steg, i två led och Hertha som befäl för eftertruppen, hvilken bestod af henne sjelf, och så smålog karriolmannen så godt mot första ledet och gjorde honnör med handen för både detta och andra ledet samt eftertruppsbefälet, och hans blick sade så tydligt, som manliga blickar kunna tala till intelligenta qvinnor: »Rätt så, I jenter! Sådant ger frisk håg och nya krafter.» Och vi gömde våra stränga ansigten och skänkte honom fem strålande leenden midt i solhettan. En bandhund, som sluppit kedjan, en smörtjärnehäst, som vältrar sig med alla fyra i vädret på klöfverfältet, eller en fluga, som lefvande sluppit ur gräddskålen, kunna ej hysa en renare fröjd eller visa en uppsluppnare glädje än vi, der vi gingo tryckte under bördan af vår packning och den stekande hettan i dalen. Vi voro: Fria från modeskräp, fria från allt slags släp, stadssnack och bråk. Fjerran från sällskapstvång, nöjenas bing-li-bång, klander och tråk! Och vi jublade ut vår frihetslust, icke i rop på republiken, likställighetsföreningen, de »sanna systrarna» i Stockholm eller skräddaren Palm, utan i flerstämmiga skratt, som väckte bergens eko, der de togo sig en middagslur i granskogarne. En skogsbäck lockade oss sjelfve till hvila och till närmare bekantskap med det medförda matförrådet.
Proposition J\få 20. 5 byggnader, som från Konung Gustafs vistande i Dalarne före hans thronbestigning egde historisk märkvärdighet; hvadan ock från statsanslaget för byggnader och reparationer i landsorterna utginge vissa ersättningsbelopp till egarne af loftsbyggnaden vid Ornäs samt kungsladorna vid Rankhyttan och Isala, mot skyldighet för bemälde egare att samma byggnader behörigen vårda och underhålla. Med afseende härå, och då, enligt hvad de till Einbetet remitterade handlingar utvisade, behållningen af de för monumentet vid Utmeland genom enskilda bidrag insamlade medel utgjorde ett belopp af endast 331 Rdr 65 öre, men kostnaderna för underhållet af monuinentshuset jemte dermed förenade öfriga utgifter, såsom boställsbyggnadens, planteringarnes och vägarnes vårdande, Tillsyningsmannens aflöning äfvensom åtskilliga på jordlägenheterna belöpande onera vore förslagsvis beräknade till sammanlagdt 475 Riksdaler Riksmynt om året, samt någon fond, af hvars afkastning dessa kostnader skulle kunna bestridas, icke förefunnes; — har ÖfverIntendents-embetet, i underdånighet tillstyrkt, det Kongl. Maj:t, med hufvudsakligt bifall till hvad Bestyrelsens ofvannämnde ledamöter föreslagit, täcktes i nåder medgifva, att ifrågavarande jordlotter med derå befintlige byggnader jemte tillhörigheter måtte från och med nästkommande år af Kronan öfvertagas och ställas under Öfver-Intendents-embetets inseende, för att. i likhet med öfriga Embetets förvaltning tillhörande Kronans egendomar utom Stockholm, underhållas af statsanslaget för byggnader och reparationer i landsorterna, från hvilket anslag jemväl borde bestridas såväl den kontanta aflöningen åt Tillsyningsmannen som de på jordlotterna belöpande allmänna onera, intilldess dessa sednare, hvilka uppgifvits till omkring 25 Rdr Rmt oin året, kunde, med anledning af dertill utaf Bestyrelsen redan vidtagne åtgärder, komma att, emot behörig ersättning, öfverflyttas på öfrige jordegare i Utmelands by. Kongl.
Ad:ns Privilegier af d. 16 Okt. 1723, samt af 8 och 9 mom. i 8 Kap. 2 §m RättegångsBm, hvilka lagrum, efter Utsk:s åsigt, skulle vara grundade endast på stånds-pra?rogativer, på kalladt af nuv:de samhällsskick. Mig synes deremot, som nyssnämnde § i R. o. Ad:ns Privilegier och derifrån härflytande stadganden i RättegångsBm, äfven om deruti innefattas några företrädesrättigheter för R. o. Ad., hvilket numera dock kan vara tvifvel underkastadt, i allt fall hafva det sammanhang med bestående statsformer, att samhällsskicket ännu, och så länge dessa former äro oförändrade, fordrar bibehållandet af samma stadganden, hvilka 1 sina hufvudsakiigaste delar tyckas nästan ovilkorligen följa af det sätt hvarpå R. o. Ad:ns grundlagsenliga representationsrätt utöfvas. Man må hysa hvilken åsigt som helst om en stats-institution, — det lärer likväl icke bestridas, att densamma, så länge den finnes, bör hållas i helgd, och alla anledmr till dess nedsättande eller förringande på det sorgfä 11 i gaste undvikas. Detta har, efter min tanke, Utsk. förbisett.
Åtminstone 3o sådana, oberäknadt de närbelägsnaste delarna af ett fjerde härad, hafva redan och skulle än ytterligar esöka i Cimbritshamn platsen för afsältningen af sin säd och inköpet af sitt timmer-behof. Jordmonens och landsvägarnes beskaffenhet göra i Skåne små afstånd till stora, och serskildt den årstid, då allmogen behöfver sälja sin säd, äro vägarna nästan ofarbara. Cimbritshamn ligger 4 mil ifrån Ystad, 6 mil ifrån Christianstad och 8 mil ifrån Malmö. Under närvarande omständigheter, drifver staden sin handel eftersom hamnen är till: orten forslar sin span uiål lill något af de 5 eller 6 närbelägne fisklägena och ulborgar den till fiskare, hvilkas förmåga att betala gemenligen beror på den större eller mindre framgången af deras fraktresor lill Blekingska kusten. Det vöre derföre önskligt, all den Svenska Regeringen ville utföra, hvad i detta hänseende redan Danmarks Konungar påtänkt och beslutat. 2:do. Till fyllande af Universitetens oundgängligaste byggnadsbehof, hafva af deras Höge Canzler och af vederbörande Consistoria Academica blifvit äskade för Upsala ett anslag för en gång af 47>ooo R:dr, och för Bil. till Stais-Utskottets U låtande, N:o 354♦ Lund ett dilo af 54,800 R:dr. Dessa 101,800 Rd:r har Kongl. Maj:t i D< ss Nådiga Proposition nedsatt lill 25,000 R:dr för h vartdera, eller inalles 5o,ooo R:dr. De upplysningar om an lagens nödvändighet, hvilka utförligare förefinnas i de Utskottet i Nåder meddelade detaljerade förslag och hetänkanden, som af Consislorierne blifvit afgifna, har jag vördsamt meddelat Utskottet. För hvad jag anfö t, rörande Upsala Universitet, behöfver jag endast åberopa Herr Prosten Stenhammars fullständigt upplysande reservation.