Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland bamnbyggnads-arbelen, för hvilka statsbidrag i fråga kommit, har Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen uti sill. sednasle General-lörslag änvo upptagit de i förut afgifua enahanda förslag antecknade hamnbyggnaderna vid Wikens och Ilåå fisklägen i Skåne, hvarvid Styrelsen upplyst, alt, enligt de, på Kongl. Maj:ts befallning, för flera år tillbaka uppgjorda planer och kostnadsberäkningar, skulle kostnaderna för hamns anläggande vid förstnämnde fiskläge utgöra 16,000 R:dr och vid Råå 21,620 R:dr, eller efter ett alternativt förslag 13,248 ii:dr-, allt B:ko; men, i anseende till nuvarande stegrade priser på dagsverken och materialier, har styrelsen ansett kostnaden för den förra hamnanläggningen komma att uppgå tili omkring 21,000 R:dr och för den sednare, enligt det af ortens invånare äskade samt af Styrelsen förordade alternativ, till minst 30,000 R.dr sagde mynt. Styrelsen har derföre i andra klassen uppfört ett statsbidrag af 14,000 R:dr B:ko för hamnbyggnaden vid Wiken och ett dylikt bidrag af 27,000 R:dr samma mynt, nemligen ett lån å 17,000 R:dr och eli anslag å 10,000 R-.dr, för en hamn vid Råås fiskläge, hvars invånare, med afseende å den i förslaget upptagna kostnadssummans belopp, förklarat sig hugade att verkställa hamnbyggnadsarbetet derstädes emot ett anslag utan återbetalningsskyldigfiet å 10,000 R:dr och eli låneunderstöd 11,620 R.dr.
”Öppet bekänner jag mig ega den öfvertygelsen, att, om landels finanoiella och industriella tvinsot skall botas, innan dödsslummern inträder, måste patienten ej blott stimuleras, stärkas och omhuldas till sina productions-krafter, utan ock, så vidt sig göra låter, hållas i något lägre diet än hittills, hvad beträffar consumtion af utlandets lyxartiklar. Jag tror, att, om ock vilkoret för all produclion, nemligen förlag dertill, i en eller annan form möjligen kan beredas; att, om ock den olyckliga philantropie, sorn i sednaste decennier mildrat ej blott straffen, utan ock opinionen mot löftesbrytaren och bedragaren i stort, skulle få gifva vika för en förnuftigare, hoc est, strängare credit-lagstiftning, sorn är ett godt medel mot missbruket af tillgängliga låne-understöd; att, om sålunda det tynande industri-lilvet skulle vederqviekas, misstroendet man och man emellan minskas och den nu allmänna nedslagenheten vända sig i glada förhoppningar, så skola ej dessa sednare kunna realiseras till fortfarande bestånd, om landets egna näringar icke skyddas för concurrence med utlandets nr en bördigare jord alstrade öfverflöd, eller dess ur gigantiska fabriksanläggningar, stödda på stora capitaltillgångar till låg ränta, strömmande öfyerproduction eller dess ur modehandeln vräkta öfverfjöds-kram. Jag tror ej, att handelsbalancen är ett hjernspöke; spöke må den likvist kallas, ty i mångartade skepnader, från sockerrörets till blomstervasens eller gipsdockans, griper den efter vårt silfver och guld, och, om vi ej besvärja detsamma medelst uppdrifvandet al vår egen production, med ökad sparsamhet och med prohibitiv tullagstiftning, fruktar jag, att våra financer blifva, såsom allmogen säger, ”Gastkramade.” Med dessa åsigter har jag, oagtadt all underdånig uppmärksamhet för den af andra så ofta åberopade Kongl.
Här var ungdom i detta det var icke den vanliga steriliteten, reservationen, hopplösheten. Skulle han verkligen ? Hon måste stryka sig lugnande med handen upp och ner på venstra sidan af bröstet; det var som om öfverraskningens glädje skulle kväfva henne annars. En stund derefter satt hon vid sitt skrifbord och skref i sin »stora bok»; hon hade blifvit sin vana trogen: »Förlåt mig alla nykterhetens gudar; förlåt mig gamla bok, som bevittnar alla mina dårskaper och förlåt mig du – författare – att jag spiller min tid på att skrifva af, hvad jag kunde få läsa i tryck. Men jag kan icke vänta. Jag känner ett ursinnigt begär att få rå om denna bit, att få läsa om den så ofta jag vill, sluta mina ögon och lyssna till dess smekande klang. Ha gudar! så skrifver man icke utan att ha möjligheter att bli konstnär. Jag är icke blind för felen. Inledningen är för lång och för tung; den verkar ansträngd och man ser ansträngningen. Och det om Irland är för skrikande i färgen. — Det är sjelfva stämningen som är återgifven med mästerskap.» LYRIK af WILLIAM ZIMMERMANN. Under tunga, stönande suckar förrättar maskinen sitt hårda arbete. Än låter det som ett öfver förmågan lastadt djurs pustande, trött och ansträngdt; än förtvifladt och dock imponerande i sin kraft, som om ett jättelikt vidunder kämpat sin smärtsamma dödskamp dernere. Genom maskinrummets öppna fönster ser man den blankpolerade stålaxeln svinga upp och ner i taktfasta slag. Under hjulhusen skymtas dunkelt de röda skoflarne – stora, blodade tänder i ett rofdjurs gap. Vattnet skummar hvitt der de sänkas; och långt sedan ångbåten gått förbi, kokar det och sjuder i en lång strimma, hvit som mjölk, lik vintergatan en frostklar natt, men med en drömfin nyans i grönt. Himlen är grå i färgen och hänger lågt. Mörka skyar jaga hvarandra i feberaktig strid för tillvaron: lefvande väsen, vexlande former.
Jag tror dock, att de som gåfvo närmare akt på innehållet funno, att det mesta icke var lämpligt till delta rike, an mindre till de saker, som voro under öfverläggning En af de ledamöter, som sutlo i mitt granskap, förklarade sig i Friherrens yttrande igenkänna något af Tocqueville om Norra Amerika. Andre ledamöter hafva måhända igenkänt andia sammanbragta barn från flera författare och främmande verldsdelur, der förhållandena ingalunda äro jemförliga med våra, eller med de mål, som tillförene hörde till min föredragning, såsom frågan om nådår för klockare-enkor m. fl. dylika Jag skulle tro, alt man i frågor, sådana som dessa, gjorde rättast alt icke breda sig ut i den obegränsade rymden, der allt kan sägas och ingenting vederläggas, emedan intet har bestämd tillämplighet på våra förhållanden. En annan talare, likaledes på andra sidan (en Grefve) indelade sitt yttrande i 3:ne delar, hvaraf den första och sista icke hörde till saken, och den medierstavar af beskaffenhet att icke fordra vederläggning, åtminstone af mig, hvars förklaring han icke upptog. En värd ledamot bar redan anmärkt obehörigheten af den 3:dje afdelningen. Jag skall således blott fästa mig vid den i:sta Den innehöll, likasom förbemälde Friherres framställning, mycket storordiga och skarpa talesätt, dem R. o. Ad. väl torde erinra sig. Jag har under denna riksdag hört dem så mångå gånger och så ofta upprepade nästan samma ordalag, alt det förekommer mig, som hade den värde ledamoten eli stående formulär till klagovisa, hvilket han begagnar vid alla tillfällen, då han anser en stor verkan böra åstadkommas. Den 3 Juli T m. Delta formulär syne», likasom andra dylika, liafva, mellan lie slående kraftorden, tomma öppningar, hvaruti talaren efter omständigheterna insätter frågor än om hemmantalsränta!], un om skjutsen, än 0111 f. d. Konung Gustaf Adolphs familj och nu sednast om 107 §:n. För dem af eder, mine herrar, som öfvervarit alla dessa ärenden, är delta ingen nyhet. J kännen formuläret lika val som jag.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen, i andra fall än nu sagda äro, annans egendom, fast eller lös, ehvad den till enskildt eller allmänt bruk eller gagn, eller till prydnad ämnad är; straffes med böter eller fängelse. Har af gerningen kommit synnerlig fara för någons lif eller helsa, eller grof skada ä egendom, eller är gerningen eljest med synnerligen försvårande omständigheter förenad; då må till straffarbete på högst två år dömas. 22 Kojt. 45 Brott, hvarom i denna § sagdt är, må ej åtalas af annan än målsägande, der ej skada skett å allmän egendom. 23 §. Den, som till straff efter i, 2, 3, ä, 8, 9. 10, 18 eller 20 § dömes, vare ock förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. 23 Kap. Om stöld och snatteri. 1 §. Tillgriper man ololligen lös egendom, den man vet höra annan till, i uppsåt att sig eller annan den tillegna, och går det tillgripnas värde öfver en Riksdaler i sådant mynt, som i 2 Kap. 15 § sägs; dömes, för stöld, till fängelse eller straffarbete på högst två år, der ej gerningen med någon af de i 5 eller 7 § nämnda omständigheter utmärkt är, eller såsom annat brott efter denna lag straffas. 2 §. Går det tillgripnas värde ej öfver en Riksdaler, och är tillgreppet ej utmärkt med någon af de i 5 eller 7 § nämnda omständigheter, eller såsom annat brott efter denna lag straffbart; det kallas snatteri, och vare straffet derå böter eller fängelse. 3 §. Gör skeppare eller forman olofligt tillgrepp af hvad honom förtrodt är att föra eller förvara; varde straffad, såsom för stöld eller snatteri, efter ty i 1 eller 2 g skils.
Enligt räkenskaperna ingår ock under benämning ”ersättning till Amiralitetskrigsmanskassan” nyssnämnde summa uti anslaget till Förvaltningen af Sjöärendena samt aflöningsstaterna för flottans stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg. Enär de af statsmedel beviljade bidrag för pensions-kassorna blifvit uppförda å riks-statens nionde hufvudtitel, hvarest för Amiralitets-krigsmanskassan äfven finnes upptaget ett anslag af 6,000 R:dr såsom ersättning för förlorad Centonalafgifl, hafva Rikets Ständer ansett det leda till ordning och reda i räkenskaperna, att kassans bidrag från staten uppföras på ett ställe, och fördenskull beslutat, att merberörde ersättningsbelopp 3,000 R:dr må afskiljas från anslaget lill Förvaltningen af Sjö-ärendena samt aflönings-staterna vid flottans stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg, och i stället tilläggas det å nionde hufvudtiteln för Amiralitets-krigsmanskassan upptagne anslag, som följaktligen med berörde 3,000 11:dr kommer att ökas. 10:o. Mot vilkor, att 4 ordinerade skollärare, nu innehafvande i lön tillsammans 1,400 R:dr, afsäga sig dubbel tjenstårsberäkning, har E. K. M:t föreslagit, att såsom ersättning för denna afsägelse måtte anvisas ett belopp af 666 444 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 170. R:dr 32 sk., och hafva Rikets Ständer till hvardera af förenämnde skollärare, som afstå från sin förhöjda tjcnstårsberäkning, beviljat en årlig ersättning af 166 R:dr 32 sk., att från allmänna indragnings-staten utgå, så länge desamma vid nyssberörde befattningar qvarstå. 11: o. Som flottans nuvarande ordinarie fältläkare-korps, bestående af 1 öfverfältläkare med lön
Eriksson. C. 0. Ossbahr. 89 Anföranden och Reservationer; Anförande till protokollet vid öfverläggning till det i 48 § af berättelsen upptagna beslut, att föreslå återinförande i Banken af guldoch silfver-belåning, af Herr Kabinetts-Kammarherren m. m. af Wirsén. Den fråga, som nu är under öfverläggning, har, enligt min uppfattning, en djupare betydelse än det törhända för mången vid ytlig betraktelse vill synas. — Det gäller nemligen besvarandet af den vigtiga principfråga, huruvida det icke tillkommer en Riks-Bank att sträcka sin verksamhet till alla samkällsklasser, förutsatt att detta låter sig göra utan att Bankens hufvudbeståmmelse, myntvärdets upprätthållande, derigenom äfventyras, eller landets stora penningeintressen derigenom försummas. Må det derföre tillåtas mig att ingå i en närmare granskning, huruvida det af Andra Afdelningen nu väckta förslag kan i någon mån medföra gagn och nytta, utan att derföre hafva ett menligt inflytande på Bankens säkerhet och större affärsverksamhet. Den gren af lånerörelsen, hvarom nu är fråga, är icke ny. Redan vid Bankens stiftelse ingick i dess åligganden att lemna penningeförsträckningar till hillig ränta, emot pant af guld och silfver. Utan att hvarken våda eller olägenhet derigenom tillskyndats Banken, har denna lånerörelse, utan afbrott, blifvit bedrifven alltintill 1853 års Riksdag, då beslut fattades att densamma skulle upphöra. Det var nemligen just under samma Riksdag, som, till följd af utomordentliga förhållanden, Sveriges exporthandel uppnådde en förut icke anad utsträckning. Bankens hvalf fylldes med ädla metaller, under det utländska kapitalister villigt försträckte millioner till våra hypotheksföreningar, hvarigenom den metalliska valutan erhöll en ytterligare betydlig tillökning. Under så lysande förhållanden började det anses icke vara med en Riks-Banks värdighet förenligt att befatta sig med en sådan obetydlighet, som att lemna lån emot pant af redbarheter i guld och silfver. Revisor ernes Berätt. ang. Bankoverket.
S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lag-Utskottets den 4 och 10 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 15, i anledning af väckt motion om förändring af 2 § i Giftermåls-Balkens 10 kapitel. 240 Prof.-Utdrag den ii Mars i857. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde den 4 och 10 dennes på hordet lagda Betänkanden: N:o 16, i anledning af väckt motion, angående förändring af den genom lag fastställda arfs-ordning; och N:o 17, i anledning af väckt motion om förändring af 7 § i Ärfda-Balkens 12:te kapitel. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 ock 10 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 55, i anledning af väckt motion om förvärfvande för Statens räkning af förra Allmänningen Trenningshult och Kronoskatte-hemmanet Tvenningen, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med afslag å detta Betänkande, bifalla den af Friherre Alströmer vid detsamma fogade reservation, samt att, genom utdrag af protokollet, vänligen inbjuda de öfrige Riks-stånden att uti detta Ridderskapet och Adelns beslut instämma. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lag-Utskottets den 7 och 10 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 18, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde, den 7 och 10 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 19, i anledning af väckta motioner, angående förändring i gällande föreskrifter i afseende på lagfart af fast egendom; N:o 20, i anledning af väckt motion om antagande af ett stadgande derom, att vid arfskifte emellan syskon afseende bör göras å verkställd uppfostran och uppnådd ålder; samt N:o 21, i anledning al väckt motion om förändring af exproprialions-lagen. S. D.
Äro de fleste RiksStänden härom ej ense, eller stadna Twä Ständ emot Twä, asgöre Constitutions Utskottet hwarlhKn frägan bör förwisas. §. 45- Landt-Atarffalk och Talemän ware berättigade, att hwar för sitt Ständ utfärda kallelse till Plena; deltaga i beredningen till malens föredragning; dem i Ständen föredraga; uptaga, framställa och reda de yttrade meningar, göra propositioner och wivmagthälla ordning wid sammankomsterne; altfammanS efter de föreskrifter, som här nedanföre stadgas; men äge ej sielfwe någon röst i delibermionen eller voteringen, och kunna ej näqot annat förestå, än hwad som fordras till werkställighet af det Grnndlagarne, RiddarHus-Ordningen eller Ständens Ordningar och BeflM söreskrifwa. §. 4§. Ständens Plena böra, da de anga allmänna Fjerde Bandek 85. Riks - FZZ0 Den 2! December. Riködagsmäl, sä ofta sig göra later, hos asla Stånden pä samina tid hällas. Skulle ett Ständ rarfwa flera Plena än de öfriga, tväredet Ständet obctagir, att, innan slutet af ett Plenum, Utsätta dag till tek nästföljande; börandeö Ståndets Landt-Marskalk eller Taleman de andre Talemännen i tid derom underrätt ra, samt med dem om timman öswerenskomma, hwilken sa bestämmas bör, art Utskottens wanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ständernas gemensamma Utskott mä ej sammanträda pä samma lid dä i ett eller flera eller alla Ständ Plenum hålles. Ej skall till Plenum för päföljande dag sednare anfläs Ln kl. 6 e. m. eller till Utskott sednare an kl. 8 e. m. den föregående dagen. Landt-Marskalk eller Taleman hasme ej magt att, utan Ständelö samtycke, åtskilja et Plenum. §.
Det kan likväl icke nekas, att de gäldbundne Fastighetsägarnes belägenhet i närvarande ögonblick framställer sig bekymmersam, i följd af det missförhållande, som en längre tid ägt rum och ännu fortfar, emellan de låga värdena på jordens produeter och de dryga utgifter, jordbrukets drift medtager — ett förhållande, hvilket, i förening med en i flere fall ännu ojemn beskattning och skyldigheten att fullgöra andre skuldförbindelser, utan utväg för jordbrukaren, såsom för andre Näringsidkare, att i produeterne af sin Näring äga ett hypotheksmedel till penninge-understöds erhållande, otvifvelaktigt skall blifva ännu mera kännbart under öfvergången från ett Myntförhållande till ett annat. Behofvet, att nu komma jordägaren till hjelp, symes således icke böra ifrågaställas, — det ådagalägges annu närmare dels af det allmännare anlitande af Diseonterne, som denne MedborgareClass, och deribland jemväl innehafvare af mindre Hemmansdelar, i senare tider måst begagna, oaktadt att kostnaderne för desse lån, genom extra utgifter, öfverstiga den lagliga räntan, dels ock af den ofta befunna svårigheten, att annorstädes än uti visse Allm. Cassör, och äfven der under mångfalldiga omgångar och kostnader, erhålla lån emot fast pant. Utskottet har derföre, äfven med erkännande af den anförda sattsen, att Staten borj så litet som möjligt, inblandas i enskilde förhållanden, trott att Statens Betänkanden, N:o 38a. 385 mellankomst^, till beredande af nödig lättnad ocb mildring i en del fastighetsägares förlägenhet, af omständigheterne påkallas och bär begagnas, så vida Staten, Ulan våda för sig, i detta hänseende kan lemna något biträde, och detsamma äfven kan meddelas, utan tyngd hvarken för nu varande eller kommande tiders skattdragande. Under andre vilkor anser dock Utskottet Staten icke böra inlåta sig i ett lånsysteme, och Utskottet liar, under förutsättning, att denna grundsatis af It.
Det ar visst Bidderskapet och Adeln obetaget att, vid pröfningen af de serskilta förslagen, härom fatta annat beslut, än det Utskottet tillstyrkt, men då BankoUlskottet likväl afstyrkt den ifrågasatte belåningen, torde afslag dertill böra innefattas i ja-propositionen. För min del förenar jag mig alltså med. Herr von Hartmansdorff. Herr Cederschjöld: Efter hvad jag fattat hafva flera, såsom ett villkor för varubelåningen, yrkat, att borgen äfven erfordras. Jag anhåller derföre, att uti Propositionen måtte bestämdt införas, att för belåning på varor äfven fordras antaglig namnborgen. En omständighet, som äfven bör observeras vid varubelåning är, att vissa vapojr förstöra hvarandra då de komma i be - [Den 7 December f. m. rörelse, och till och med under vissa förhållanden kunna fatta eld, såsom t. ex. Ull och Olja i fugtiga rum. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sedan frågan om varubelåningen uppstått, hade Hr Hjerta och Friherre Cederström väl yrkat hvar sin särskilta proposition, men då nu äfven afslag å hela frågan blifvit begärd, syntes det H. E. att ovillkorligt afslag borde blifva Nejproposition, hemställande alltså H. E. om icke Ridd. och Adeln behagade afgöra, antingen Herr Hjertås eller Friherre Cederströms förslag borde blifva Japropositionen. Friherre Boye'. Då quasstio an alltid hör föregå qurestio quomodo, anhåller jag, att första propositionen måtte blifva om varubelåning skall äga rum, hvarefter man får tillfälle, om den antages, att yttra sig huru den bör bedrifvas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att då ingen af Ridderskapets och Adelns ledamöter förut hade yrkat principfrågans isolerade afgörande, hade H. E. icke heller haft anledning en sådan proposition framställa. Herr Cederschjöld: Då ingen proposition ännu blifvit framställd till muntligt
Elfven och bäckarne brusade starkt, och det bullrade och dundrade rundtomkring bland fjellen. Längre fram på morgonen saktade sig likväl vinden, men Harald kastade en och annan betänksam blick på det gråa molntak, som allt mer begynte tjockna öfver deras hufvuden. Susanna såg honom en gång fästa en rågande blick på vägvisaren och denne skaka sitt gråa hufvud. Imedlertid voro alla männerna muntra, och Harald tycktes med sin liflighet vilja förtaga intrycket af sin fortfarande, ovanliga blekhet. Hela förmiddagen fortfor man att stiga uppåt i vinterregionen, och snöslätterna blefvo allt vidsträcktare. Intet lefvande syntes till i denna öken, men man såg ofta spår efter renar, och här och der lågo några flugor på snön i djup vinterdvala. Vinden lade sig, till all lycka, mer och mer, och lät blott i korta pustar känna sin isande andedrägt. Men tid efter annan hördes knallar och dån, såsom af stark åska. Det var såkallade «Fjell-skred», eller ras af stora klippblock och stenar, hvilka skilja sig från bergen och nedstörta, och som i dessa fjelltrakter äro vanliga under och efter stormar. Bönderna berättade flera händelser om gårdar och menniskor, som blifvit krossade under sådana. Vägen blef allt mer och mer besvärlig. Man måste ofta vada genom strömmande elfvar och färdas öfver snöbroar, under hvilka strömmarne skurit sig fram. Harald, lika djerf som klok och rådig, afböjde, ofta med egen fara, all våda för fru Astrid och Susanna. Icke heller var han blek längre. Ansträngningen och en feber, som ännu ingen anade, lät den grannaste purpur flamma på hans kinder. På eftermiddagen nådde man högsta punkten af fjellet. Här voro två stora stenvårdar uppresta, i närheten af en liten sjö, Skiftesjön kallad och som var betäckt med en, äfven under den varmaste sommar aldrig smältande is. Här begynte bäckarne att löpa mot vester och vägen att gå utföre. Vasfjerns och Ishaugens jetteskepnader, samt flera andra höga snöfjell visade sig i perspektif.
Jag ber blott alt få tillägga, det jag tror, att om StatsUtsk. så behandlatdenna fråga, så är det icke derföre, att det underkänt värdet af dessa män, utan derföre, nit det icke ansett värdet af den nuvar. styrelsen vara delsamhia som af Chapmans och Ehrensvärds. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Ju oftare jag bör Hrr Amiraler Lagei bjelke och Nordensköld yttra sig i denna fråga, ju mera öfvertygad blir jag om sanningen af den anmärkt!., som jag framställde första gången, då frågan om 4:fle hufvudtiteln behandlades, alt nemi , om man med fog kan göra någon anmärkn. mot administrationen af vår marin, det visserligen icke är den, att den uträttat för litet med de tillgångar som finnas, utan deremot, alt man velat uträtta mera och åstadkomma större resultat än hvartill tillgångarna varit tillräckliga. Detta är en anmärkn., som jag då framställde, och som jag sedan funnit i nästan samma ordalag bekräftad af en författare, som helt nyligen, jag tror med någon cornptftence, i ämnet yttrat sig; men 0111 det nu är fel aktigt i all administration, särdeles i byggnadsväg, att vilja utträda mera, än hvartill tillgångarna förslå, så torde det måhända förlåtas StatsUtsk. och R. St., oin de, särdeles i en tidpunkt då tvisten mellan stora och lilla flottan ännu är för handen, och äfven inom sjelfva vapnet är så oafgjord, Den 25 November c. m. 349 tveka alt lemna alla de anslag till niarinväsendel, som begäras. Jag tror och hoppas, alt det finnes inom Svenska nalionen en grundad öfvertygelse om sjövapnets nylla för vårt fädernesland, och att detta vapen äger många vänner inom Representationen.