Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En obegränsad tillämpning af tarifen för fastebrefs-lösen skulle otvifvelaktigt i de flesta städer, eller åtminstone just i dem, der expeditions-hafvanderne torde kunna anses förut hafva varit försedde med någorlunda goda sportel-inkomster, öka desse tjenstemäns inkomster till ett mer än billigt och skäligt belopp, och säkerligen till långt öfver hvad med den förnyade nådiga expeditions-taxan torde vara afsedt; helst för bestämmandet af ett maximi-belopp den större rörligheten hos eganderätten till stads-fastigheter rätteligen tagits i betraktande. Vid sådane förhållanden kan Utskottet icke tillstyrka bifall till denna del af Herr Brauns och Herr Heljestrands motioner. Herr Braun och Herr Heljestrand hafva förmenat, att den nu stadgade lösen för »instrument öfver besigtningar m. m.» vore lägre, än hvad den förut varit och derföre yrkat att den borde höjas, efter Herr Heljestrands förslag, till 2 R:dr Runt för första arket och En R:dr R:mt för hvarje af de följande arken. Den förut gällande lösen, såsom det i 1821 års expeditions-taxa heter, för »värderingsoch uppbrytnings-instrument,» var 24 sk. för första arket och 12 sk. för hvartdera af de öfriga. Denna lösen har nu blifvit bestämd till 32 sk. för första arket och 24 sk., allt banko, för hvarje af de öfriga arken Med afseende å den tätare stil och de flere räder på sidan, hvarmed expeditioner nu skola utskrifvas, har visserligen ifrågavarande lösen för de vanligaste fallen, eller då expeditionen är af någon vidlyftighet, icke blifvit förhöjd, utan snarare något nedsatt Men då tjenste - 8 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. mannen, utom lösen för utfärdandet af dylika expeditioner, hvilket synnerligast tillhörer magistrats-personer och borgare, samt ifrågakommer vid de biträden för Kongl.
Summa l\:dr 488,844: Utan att misskänna nyttan af de ifrågavarande arbetena, har Utskottet likväl ansett Stalsoch Biksgälds-Verkens nuvarande ställning ej medgifva någon utlåning till det uppgifna ändamålet. — Riksgalds-Cpntoret har sedan sistförflutne Riksdag åsamkat sig en betydlig skuld; och på Contoret ära dessutom redan anvisade flere GredRiv-summor, hvartill erforderlige medel genom upplåning mäste beredas och anskaffas. Beviljandet af det föreslagna länet skulle både väcka oro och bidraga till förökande af den penninge-förlägenhet, hvari Contoret sig nu befinner. — Statens mellankomst vid förevarande tillfälle synes dessutom icke heller kunna vara. af St ms-U; skot tets Utlåtande N:o 3i3. ii någon ovilkorlig nödvändighet. påkallad, enär nu icke är fråga derom , alt de arbeten, hvilka redan i flere år fortgått, skulle, i brist af allmänt understöd, komma att inställas och afstanna, då, till deras fortsättande, Elfjärts-Directionen kan årligen disponera omkring 3o,ooo R:dr; utan är Låneunderstödet föreslaget, endast för alt påskynda arbetenas fullbordan, serdeles med hänsigt till deras samband med Götha Canals ändamål och gagn. På dessa nit anförde grunder, anser Ltskottet sig böra afstyrka det föreslagna Låneunderstödet. Slockholm den 4 Nov. 1834^ Reservationer: af Herr von Troil, E, samt af Herr Santesson, B. II.J hvilken senare anfört: ”Emot Utskottets lättade Beslut i denna fråga, får jag mig reservera, och som grund derför anföra: Alt det intet är något enskildt Bolag, som eger den fond, med hvilken arbetena till förbättring af Götha
Men för öfrigt bör en pension enl. min tanka icke vara någon grace på annat sätt, än att den från tjenslens begynnelse bör kunna påräknas, om man väl upfylll sina åligganden. Nu är Riddarhus-kassan lyckligtvis i en bättre ställning än 1779, så ali man icke behöfver inskränka antalet af pensioner lill 2 eller 3, utan gerna kan stadga den till antalet af så många som Riddarhusets tjenstemän kan komma i tillfälle att begagna. Del är icke troligt att många pensioner inom hvarje grad skulle komma att begagnas vid samma tillfälle, när del fordras en så lång tjenstetid som 25 år. I öfrigt gillar jag grunderna för Ulsk:s förslag med förändring blott af ålders åren från 50 till 55 samt införandet af det tillägg jag föreslagit. Frih. Stjernstedt: Sedan jag hört upläsas del beslut af år 1779, som bestämmer grunderna för pensioneringen, så kan jag icke deraf hemta någon anledn. hvarföre man skulle frångå den • 142 De n 26 Maj. då bestämda principen. I den nu gällande §m står visserligen att pensionen skall bestämmas till en tredjedel eller hälften af lönen på stat. Detta är så tillvida mindre, som det är alternativt och jag vill dervid icke fästa upmärksamheten utan endast framställa den åsigt att pensionsbeloppet bör bestämmas till hälften af lönen. Jag lägger dock mera vigt deruppå, att R. o. Ad. bestämmer pensionerna, d. v. s. pröfvar efter sig företeende omständigheter då pension bör tilldelas. Jag tror att då ända hittills, allt från 1779, ett sådant stadgande egt rum och troligen af goda orsaker tillkommit, samt då ingen anledn. förekommer att ett sådant stadgande nu frångå, det vore lämpligast att detsamma vidblifva. I anledn. af hvad jag nu yttrat anhåller jag om Hr Frih. o.
Regerings-Formen förutsätter, stadnat emot två, har Utskottet, enär denna fråga ovedersägligen tillhör de i samma §. uppräknade ärenden, som i sådant fall skola af Förstärkt Statsutskott slutligen afgöras, till iagttagande af åberopade Grundlags-stadgande, uppgjort och Rikets Ständers godkännande underställt förslag till voterings-proposition vid den föreskrifna omröstningen inom nämnde Utskott. Men som denna af Borgareoch Bonde-Stånden jemväl godkända voteringsproposition blifvit af Ridderskapet och Adeln ogillad samt Preste-Ståndet afslagit Utskottets härom under N:o 447 af‘åtna Memorial, så har vid detta förhållande. Utskottet, som, så vidt på detsamma kan ankomma, sökt bereda omförmälde fråga till slutligt afgörande i den af Grundlagen utstakade ordning, ansett sig böra för Borgareoch Bonde-Slånden anmäla det hinder, som häremot nu förekommit, till följd af de 2:ne andra Riks-Ståndens, i anledning af den föreslagna voterings-propositionen, meddelade beslut. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Maj, kl. ii f. m. Memorial, med förslag till votet ings-proposition, i anledning of Riks-Stdndens sbiljagtiga beslut öf ver Utlåtandet JS:o 48g, angående anslag för Cubinetts-Cassan. (u. a.) Vid pröfning af Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 489, hvarigenom anvisandet af extra Stats-anslag för Cabinells-Cassan är vordet afstyrkt, har detsamma blifvit bifallet af Borgareoell Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet beslutat: att Rikets Ständer anvisa a Riksgälds-Contoret ett årligt anslag af 100,000 R:dr, att intill nästa Riksdag utgå, till reglerande af Cabinells-Cassans skuld, med föreskrift för Fullmägtige i Riksgälds-Contoret att lill amorlissement och ränte-betalning öfvertaga det lån, stort 5o,ooo L.
Ad. åtskiljdes kl. \ 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. 22* 340 Den 8 Februari. Lördagen den 8 Februari 1851. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för d. 1 och 5 dennes samt pleni prot:n för d. 25 sistl. Januari f. och e. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. von Knorring, Wolrath, såsom ledamot af Bevil!n:sUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet ifrån d. 10 dennes, samt anmodade Hrr Elektorer alt sammanträda till val af ny Ulsk:s ledamot under ledighelstiden. Gr. Lagerbjelke, Gust.: 47 § Riksd.Ordn. innehåller: ”Uti plena föredragas först de för RiksSt:n gemensamma ärender och sedermera hvarje Stånds enskilda, alla i den ordning de, hvart slag för sig, inkommit så framt ej Stånden derom annorlunda förordna.” Det år således uppenbart, att först skola föredragas de allmänna ärendena i den ordning, de till Ståndet inkommit, och derefter Ståndets enskilda ärenden uti enahanda ordning. Då nu emedlertid på dagens föredragn:s-lista under n:o 3 blifvit upfördt ett Ståndets enskilda ärende, framför flere allmänna, får jag på grund af åberopade grundlags § anhålla, att detta mål måtte blifva flyltadt sist å föredragms-listan. I anleda, häraf yttrade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att det icke undfallit hans upmärksamhet, att Ridd.Utsk:s ifrågavar. meni. rätteligen, jemlikt 47 § Riksd.Ordn., icke bordt, der det nu förekom, utan sist å föredragms-lislan uplagas, men att, då denna oriktighet icke kommit till lians kännedom innan föredragmslislan redan var i Riddarhussalen upspikad, H.
Här ligger dock faran nara till hands att komma ur askan i elden, att frkii den neptivn och hyperkritiska ståudpunlsten kasta sig hufvudstiipa ins Blaue på jakt efter eu » forngliidje », hvars materiella halt icke kan iipphjalpa dess ihålighet. Niirvarande liksom flydda tider erbjuda nog exempel p&amp; den nara sliiktskapen mellan raffinerad skönhetsdyrkaii och krass sensiialism. I alla händelser a r icke en blott och bart estetisk pihyttfödelse. tillraclrlig att bilda underlag för d l a områden af tidens oroliga, sjudande lif. Här behöfs » kraftigt livardagsbröd, till tjänst f ö r hiinger., ej f ö r öfverflöd.~ Det behöfves ledning för de minga, som vaknat till insikt om agnosticismens tomhet och längta efter en positivt religiös lifsåskådning, utstii att kunna söka denna inom den traditionella kyrlcolaran, som på grund af vetenskapliga eller kvasi-vetenskapliga inkast blifvit f ör dem » ett hirdt tal ». ' Vi tanka icke liar på det » kalla, overksamma tvifleta, som hängifver sig &amp; t D otrons visshet, då det p&amp; grund af ytlig oppositionslust icke anser sig kunna mottaga trons. ' ' ') Vi tala on1 » det varma, sökande, pröfvmde tviflet~ som mingeii gåug kan dölja sig afveil bakom en viss yttre Iriiclrhet och tviirsäkerhet och som i våra dagar &amp; r af annan och djupare art &amp; u det, som genom Strauss ' och Renans numera till stor del föråldrade arbeten beharskade midten af detta ekrhundrade. Det modena, tviflet 18ter sig icke nfspisa med iikgra, om iiii aldrig så välmenta rationalistiska föraijlc till lrompromicser mellan s. k. luthersk ortodoxi och n; rturvetenskapli forskningsresultat.
Sättes fostret ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 32 § sägas; vare lag, som der stadgas. 24 § Har qvinnan sökt enslighet vid födseln och varder fostrets död, utan hennes uppsåt, orsakad af det hjelplösa tillstånd, hvari hon sig försatt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. 25 §, Har qvinna, sorn af oloflig beblandelse hafvande varit, födt i enslighet och fostret förstört eller å lön lagt; dömes, om hon den enslighet sökt, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om hon den ej sökt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år, der ej i något af dessa fall utrönes, att fostret omkommit utan modrens vållande, eller att det varit dödfödt eller så ofullgånget, att det ej med lif framfödas kunnat. 26 §. Qvinna, som, i uppsåt att döda eller fördrifva sitt foster, nyttjar invärtes eller utvärtes medel, som sådan verkan hafva kan; varde dömd, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, lill straffarbete från och med två till och med sex år, och, i annat fall, till sådant arbete eller fängelse i högst sex månader. 27 §. Den, som med qvinnans vilja, söker döda eller fördrifva hennes foster, pä sätt i 26 § sägs, straffes såsom i samma § stadgadt är. 28 §. Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 26 § sägs; dömes, om foslret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, i annat fall, till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, dömas i förra fallet till straffarbete i tio år och i det senare till sådant arbete på lifstid. 29 §.
I denna del nödgas jag villkorligen medge en rubbning i allmän rätt kunna förslaget påbördas; ty, så länge Concours^cillstånd icke är förklaradt, är det verkeligen hvar och en Gäldenärs Lagliga rättighet att sin Discont-sku!ld gälda med Discontens egne papper, fullt för fullo. Men, då förlusten för Banken ändå blef stor, och följderne af denne Disconts oredliga förvaltning, ansågos proportionerligen böra drabba alla de interesserade, tilläto omständigheterne ingen annan reglering för Malmo Discont än den, som af Höglofl, Utskotten föreslagen blifvit. För min del skulle jag dock icke mycket tveka, att ifrån denna inskränkning mig begifva, oaktadt förlusten för Banken i Calcul komme att visa sig större ; emedan i sådant fall ända till det yttersta hlefve iakttagit hvad Medborgares rätt påfordra kan. Säkert är , sorn Herr Ladman Mannerstam uti sitt särskilta Votum det ock närmare utvecklat, att denna förlust för Banken betydligen ersättes af den lättara utväg härigenom för Gälde^ i 158 Statsoch Banio-TItskottens Betänkanden. närerne uppkommer, att erhålla Discont-Papper,' till 1 iqviderande af sine skulder. Desse skulle, det oaktadt, troligen icke annorlunda sin sticcessive ingå, så att den i förra utredningsplanen påräknade räotevinst å Discont-lianen, i det lärmaste lika ko mine att äga ram, i hvilket fäll förlusten genom detta liqvidationssätt icke ökades. Men, äfven om ett hagtigare inbetalande af Discont * skulder klefve följden häraf, beviste sådant blott att Danetransactionerne med större fart öfvergud till de enskifte, och mellan dem uppgöras; då de allmänna deremot kunde med större frihet regleras, och blifva tillräckligare för nya jLån-hehofvande. Räntans liqviderande till den i Qctober 3817 bär Hpglofl. Beredningen i allmänhet antagit, hvarföre detta ämne här förbigås.
Jorda-Balken, att köp bryter legostämma, redan blifvit ändradt i afseende på jord å landet, och då den grundsats, att aftal ej böra af den ena Contrahenten ensidigt och utan den andras kännedom och bifall kunna rubbas, syntes föranleda till en lika förändrring i afseende å hus och tomt i staden, helst egaren deraf ej kunde klaga, om det förments honom, att sälja sin egendom bättre än han sjelf eger den, och en köpare ej heller finge skäl till klagan, enär han sattes i tillfälle att af ett allmänt tillgängligt protocoll vinna säker upplysning om alla de gravationer, som /vidhäfta den stads fastighet, han vore sinnad inköpa; har numera aflidne Ledamoten äf BorgareStåndet Herr S. J. Wijkman föreslagit, den ytterligare förändring af ojvanberörde lagparagraf , att legoeller, hyres-contracter om hus och tomt i stad skola blifva beståndande, utan hinder af egendomens derefter skeende försäljning; dock med vilkor, ungefärligen motsvarande dem, söm 1800 års Förordning föreskrifver, nemligen: 1:0 att längsta tiden för legoeller hyres-contract ej må sträcka sig öfver viss tid, t. ex. 10 år; 2:0 att contractet skall intecknas sist inom tre månader från dess datum; 3:o att äldre inteckningar och de, som beviljas samma dag contractet intecknas, samt fordringar som framför dessa njuta betalningsf örmon, blifva vid deras rätt oförkränkt bibehällne, utan hinder af det slutade legoeller hyrcs-contractet; och 4:0 att inteckning, som sökes eller erhålles efter den dag hyres-contractet blifvit intecknadt, icke får medföra någon verkan till rubbning i dets ammas bestånd under den öfverenskomna tiden. Denna motion har Utskottet i öfvervägande tagit; men då grunden för den genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800 skedde lagförändringen i afseende på städsel och lego af jord å landet, nemligen att främja jordbrukets förkofran, derigenom att brukare blefve försäkrad om . Vili. till R. St.
Den är ett människans begrepp, som saknar betydelse för naturen själf, ty, som vi sett, naturen ger oss ingen upplysning, om hvad hennes ändamål skulle vara. Och finnes hvarken en intelligent världsordnare, ej heller någon verklig åtskillnad emellan högre och lägre i naturen, då är ändamålsenligheten en ren orimlighet. De spår af sådan, dem naturen tyckes röja, har man ock från denna ståndpunkt fullt konsekvent sökt bortförklara. De särskilda former af lif, som naturen framställer, äro produkter af yttre, tillfälliga inflytelser. Tyckas de tjänligt utrustade till sin kamp för tillvaron, så beror detta helt enkelt därpå, att dels endast de individer, som tillfälligtvis varit5o 6 OLIKA VÄRLDSÅSKÅDNINGAR. detta, kunnat af andra skäl bestå i denna kamp och lemna sina egenskaper i arf åt efterkommande, dels att själfva kampen så småningom modifierat lifvet och dess organer. Så långt naturalismen. — Annorlnnda betraktar den personliga världsåsiktens anhängare saken. Människan, säga de, är befogad att lägga sin tankes, sin personlighets mått på tingen. Hon är det, emedan hon, just såsom person, är i särskild bemärkelse befryndad rned världens eget upphof och styresman^ Finner hon naturen, mätt efter måttet af den fullkomlighet, hvarom hon i sitt inre bär föreställningen, vara ofullkomlig, så är naturen också verkligen detta. Denna natur eger sin verklighet, som, just emedan den är opersonlig, ei ur sig själf, utan allenast ur det personliga kan förklaras, och som från detta leder sitt upphof, genom detta får sin mening och sin betydelse. Bland åsikternas anhängare kunna väl meningarne vara delade, om huru detta sedan skall fattas, saken själf står fast. Vi hafva som karakteristiskt för en personlig-världsåskådning anfört, att allt måste hafva mening och betydelse. Därföre är ock naturen ändamålsenlig. Yttre inverkan på lifvet må såsom medel till dess fullkomnande i ett visst afseende tillika vara ett medel till ändamålets uppnående. Men att detta medel verkligen kunnat leda därhän, att högre former af lif och slutligen det personliga lifvet framträdt i naturen, detta får sin förklaring ur hennes ändamålsenlighet, — därur, ' att hon ursprungligen varit danad till detta lifs frambringande.
Den kunde kanske varit iiiinu kortare o c h d 3 gjort ett imiu djupare intryck; ~ t n ~ i i ~ s t o f~refallcr nc oss det inyckna talet om sqrallret i staden alltför utdraget; men sjelfm den ' lilla historien om man och hustru, som gsfvo bort den senares af nor moder ii i synd förriirfda rikedomar till fattiga sjuka, för att lefva l~lott af sitt arl~ete och för Iivnrnndra, iir en l~erla af renast2 wtten, rljnp. enkel och fnll af ett friskt okonstladt behag. I svart och rödt. Under denna titel har den inom ininga Iiemkretsar i v l t land nfhillna och uppburna diktarinnan A71no R. sanilat sina s h g c r, fulla af ett blidt veinod, en from saknad och ett stundoni bleknadt, nien dock aldrig svigtande h o p p Ile skola säkert i sin ytterst fina och sinakfiilla omkliidiiad - viilkomnas af alla ililitariiinans gamla vänner, och kniina med skil anbefallas s9soni en rcri och till allt godt uppmanande ungdonislasning. - Af den högt vördade nienniskoviinnen och Iiikareii M. Huss Iiafva tid efter annan utkoniniit skrifter OJII och till furndn för folket, j, IIIIICII af djup vigt i nioraliskt s i viil SOIII fysiskt 1iiinseenile. L k utvisa alla, att samma kiirleksfiilla nit, soin fordom yttrade sig i en oafbniten verksamhet för lidande inedinenniskor, iinnii i dag uppbiir 3Mringeiis sjiilskrafter. Vi erinra af dessa ströskrifter hiir siirskildt om dein, soin afhandla och hos oss hafva girvit första u p p h o f \ ~ till ~sho / kofonien för svaga och sjukliga barn, ett rerksanihetsfiilt, som iörtjenar et1 egen uppsats. Hvarjehanda i qvinnofrftgan.
Under sådana förhållanden, och då på goda skäl fråga hade uppstått alt, inom en icke alltför aflägsen framtid, söka att af den härstädes senast eller år 1860 antagna, ändamålsenliga gevärsmodell bilda, i förening med redan anskaffade gevär af senare modeller, ett nytt upplag af tidsenliga och med utländska fullt jemförbara krigsgevär, någorlunda motsvarande Arméens första behof i händelse af en påkommande mobilisering, har General-Fält-Tygmästaren ansett sin pligt vara att i underdånighet hemställa att, för de tre år närmaste statsreglering omfattar, en årlig tillverkning af 8,000 st. gevär måtte få ega rum och att dertill, efter beräkning af 37 Rdr SO öre för hvarje gevär i tillverkningsoch besigtningskostnad, måtte beredas ett anslag af 300,000 Rdr om året eller tillhopa 900,000 Rdr. Härigenom skulle Kronan, vid 1867 års slut, ega följande för krigsbruk fullt tjenliga gevär af nyaste modeller, nemligen: så kallade Miniégevär, Belgiska och Svenska 20,000 st. af 1860 års modell 36,000 » eller tillhopa 56,000 st. Och då detta antal kunde anses någorlunda motsvara Arméens här ofvan angifna behof i händelse af mobilisering, vore man i tillfälle att vid derefter följande statsregleringar åter kunna nedsätta den årliga tillverkningen af nya krigsgevär till sitt förut vanliga belopp.
Kanske var det emedan hans hjerta talat, förrän det föll honom in att rådfråga sitt förstånd. Kärleken, denna underbara konstnär, hvilken målar de vackraste taflor utan att det finnes en enda skugga i dem, hade i hans ögon ställt Lucy på en piedestal, der han betraktade henne med vördnadsfull beundran. Han älskade ej blott, han dyrkade, men såsom alla grundliga män, var han medveten om, att han frivilligt ställt henne på denna höjd. Några veckor hade nu förflutit och Oskar, som hade många vänner och bekanta i Paris, aflägsnade från Lucy olägenheterna af hennes ensamma ställning, utan att hon sjelf märkte det. Oskar var ädel i alla sina principer, fast uti sina föresatser och dessutom i hög grad förbehållsam uti allt som rörde kärlek; han hade aldrig ens med det aflägsnaste ord häntydt på den känsla han närde för Lucy. Ju mer han var i tillfälle att lära känna henne, desto mer hade den luftiga bild som under ett års tid föresväfvat honom, öfvergått till en verklighet. Hos Lucy fanns en poesi som fullkomligt omedvetet omgaf henne, och hvilken egentligen blott var ett uttryck af hennes älskliga väsende, af ett så okonstladt sätt att vara, att drömmerier alldeles icke kommo i fråga. Den kärlek, en närmare bekantskap med henne ingaf, var lika litet idealisk som den var materiel; det var en intellektuel kärlek, blandad med poesi. Hon var så snillrik och ändock så förtjusande, att man knappt visste hvad man hellre ville: se på henne eller höra hennes ord, men man föredrog dock alltid det sednare. Med ett ord, Oskar började känna sig sjelf, sina idéer, sina tankar så införlifvade med henne, att han var idel öra och öga när han befann sig i hennes närhet, och idel beundran när han tänkte på henne. Men hvad skola vi säga om Lucy? Var då hennes hjerta så väl bepansradt mot kärlekens angrepp, att Oskars upphöjda karakter ej kunde få det att klappa? Var hon då så fri från all qvinlig svaghet, att den vördnadsfulla beundran hon läste i hans blick ej gjorde det minsta intryck på henne? Nej!