Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan vi legat i Bo, intogo i vår Söndagsmiddag i Wexiö, en liten, vänlig stad vid den vackra Helgasjö, som är full af täcka vikar och holmar. Tegnér hade nyss varit här och återrest till Skåne. Hans boställe strax utom, eller rättare strax ofvanom, staden, är troligen det vackraste Biskopssäte i Sverige. Emellan Bo och Matkull (innan man kommer till Wexiö), uppgaf jag åter ett fröjderop, såsom vid anblicken af Vettern. Den första Boken stod lummig vid vägen, och jag påminner mig ej att någonsin ha sett det ädla trädet förr. Sådana naturens milstolpar, som för vandraren utmärka inträdet af en sydligare vextlighet, äro mig särdeles interessanta. Så fägnade mig äfven sedermera i Skåne de första fläderbuskarna, de första bandpilarna vid vägen. Ack! hvarföre är jag, ty värr, en idiot i all naturkunnighet! – Jag har vid en mognare ålder ofta tänkt att deri återhämta, hvad min ungdom försummat, och äfven gjort försök dertill, men afstått. Jag har, kanske redan sysselsatt mig med för många saker. Boken var ett sannt förebud. Den kröner hädanefter, tillika med Lind, Lönn, Hassel, vägarna, och Ekarna bli synbart högre. – Jag var i Linnés fädernesland. Emellan Dihult och Elmhult far man förbi hans födelseort, Cappellansbostället Råshult i Stenbrohults socken. Det ligger ett litet stycke från vägen. Vi gingo upp. En smal stig ormar sig uppför en grönskande, lätt sluttande äng, på hvars färgrika tapet vi tyckte oss se de blommor, som först ingifvit blomsterverldens tolk kärleken till sig. Lummiga Lindar solade sina kronor i aftonrodnans guld. Det var en gudomlig afton, så stilla, att ej ett löf rörde sig. Skåne beträdde vi natten till d. 4 Juli, då vi i månskenet kl. 12 passerade den lilla bäck, som, den tid Skåne var Danskt, skiljde två nordens riken. Marklunda, der vi lågo, gaf oss ett ej dåligt begrepp om Skånska Gästgifvargårdar.
Bref af den 5 Julii 1827 hvaraf inhemtats: att ofvanberörde ersättningsanspråk härledt sig från seqvestrerade och försålde varor i fd. Svenska Pomern åren 1810 och 1811: att ersättningen för den forsk ju tne Summan, beräknad till i52,5oo R:dr Svenskt Banco anvisats på den del af mindré Creditivet, som blifvit anslagen för andra högst vigtiga och angelägna föremål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, samt att K. M:t tillika i Nåder befallt, att Räkenskaper bestyrkande ofvannämnde medels användande skulle vid nästa Riksdag lill R, Stirs Stats-Utskott öfvcrlemnas. Detta har nu skett, hvadan Utskottet, rörande ferdiiugsanspråkets uppkomst samt delsummus slut - Betänkanden, N:o 327. 23 liga liqviderande får afgifva följande, på Handlingarne grundade, i korrlhet sammanfattade berättelse. Sedan Sverige, genom Fredstractaten i Paris 1809 nödsakats ingå på det så kallade ContincntalSystemet yrkades väl å Franska Regeringens sida den utsträckning häri, att alla Golonialvaror, ankommande med hvilken Nations fartyg som helst, skulle anses förbrutne, men, då en så vidsträckt tydning af de i Fredstractaten upptagne stadganden stod i strid med Sveriges sannskyldiga intresse, blefvo, under loppet af år 1810, Amerikanska Fartyg lastade med Colonialvaror i Svenska hamnar öppet och i Pomern, med Svenska Regeringens tysta begifvande, emottagne och laddningarne förtullade. Till följd af en hotande Note från Franska Hofvet, hvars uppmärksamhet fästats å denna handelsrörelse, blefvo i November månad 1810 de med vederbörligt tillstånd i Stralsund förtullade och , till större delen, i enskiltes Magaziner redan upplagde Amerikanske Medborgare tillhöriga varor, för Franska Regeringens räkning med seqvester belagde.
1 detta fall bör lagstiftaren söka undanrödja hvarje anledning til! tvist bördemännen emellan. Han kan det ock utan att råka i någon motsägelse, ty så länge jorden bibehålies af någon bördeman, är den fortfarande inom börden; och dermed bevaras äfven öfriga bördemäns, med sjelfva institutionens idé öfverensstämmande anspråk. Och derföre anser Utskottet inskränkningen i bördemännens antal böra förenas med ett stadgande derom att, om jord säljes till en bördeman, må annan bördeman ej derå tala. Deremot anser Utskottet Skäl saknas att, på sätt Herr Cederschiöld jemväl föreslagit, utesluta å offentlig auktion Sald jord från börd och förbjuda den, som bordat jord, att sälja densamma förr än två år efter det fasta derå fallit; alt, i enlighet med Herman Öboms yrkande, betaga bördeman rätt att lösa bördköpt jord; eller ali, lill följd af Anders Danielssons framställning, ålägga bördeman att med ed betyga, att han ”bördar utan vinningslystnad och med fullt uppsåt att jorden behålla.” Lag-Utskottets Betänkande N:o 42. 7 Alla dessa förslag gå ock ut på antingen bördsrättens inskränkning, eller ock att hindra dess begagnande ur annan grund än kärleken till jord; men sättet, hvarpå en fastighet försäljes, kan här icke vinna det afseende Herr Cederschiöld förmenat. Och då bördköpt eller i börd köpt eller löst jord är af den natur, att dess uteslutande från börd skulle strida emot sjelfva rättighetens idé; dä den, som bördar jord, vinner eganderätt till densamma, hvilken rätt förutsätter frihet att disponera öfver hvad man eger; samt då hördeman, enligt stadgandet i 5 Kap. 6 § Jorda-Balken, är pligtig att svärja det han utan list, för sig och ingen annan, bördar, och således att med ed bekräfta de förhållanden, som, med hänseende till uppsåtet, inför lag kunna inverka på bördsrätten, torde vidare ej erfordras till stöd för Utskottets vttrade åsigt i dessa delar. Öfriga angående förändring af lagen om bördsrätten väckta förslag synas ej heller förtjena större uppmärksamhet.
Ehuru sökanderne, såsom skäl för den begärda ersättningen, icke ega någon gifven rättighet att åberopa, enär hvars och ens förordnande innehöll att det ålåge honom att förordnandet frånträda, när Banko-fullmäktige, med afseende å inträffande förändring i Bankens organisation, kunde sådant äska, utan rättighet för den från förordnandet afgående att sedermera och förr än verklig befordran vunnits, i något hänseende anses såsom ordinarie innehafvare af den tjenst, han på förordnande bestridt, har likväl Utskottet, med afseende derå att sökanderne, af hvilka en uti 17, en uti 15 och fyra uti 12 år tjenat Verket, utan eget förvållande, nödgats frånträda förordnanden, hvarvid de kunnat ega skälig förhoppning att varda bibehållne intill dess de kunde på ordinarie stat uppföras, ansett sig, i Banko-Ulskoltcts Memorial N:o 29. 5 i öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige jemväl tillstyrkt, böra vördsamt hemställa , det sökanderne må tilldelas de ä omförmälda förteckning för en hvar af dem upptagna gratifikations-belopp, tillsammans 1,949 R:dr 34 sk. 8 r:st. Banko, utgörande skillnaden emellan den lön, sökanderne, före organisationen, den 1 Januari 1855 intill den 1 Oktober 1856, pä Bankens stat innehaft, och den inkomst, de, oberäknadt tjenstgöringspenningarne, för förordnanden under samma tid uppburit. Stockholm den 27 Mars 1857. Heservationer: af Herr Kabinetts-kainmarherren af /Virsén, Herr Kapiten von Hofsten och Herr Kongl. Ilofpredikanten Nordlund, hvilka ansett Kontorsskrifvarne Benckert, liedberg och Ohlsson samt Kanslisten Wikström hafva bordt förflyttas på Bankens jjensionsstat, med åtnjutande under deras återstående lifstid af 400 K:dr Banko årligen. i Vili. Ull 11. SI. Pral. 18S6 % I.SS7. C Sami. i Afd. 13 Hafi.
Jag har velat tillägga detta i anledn. af Hr Hjertås anmärkmr, hvilka jag hoppas äfven måtte åtfölja återremisscn lill StatsUlsk, R. o. Ad. biföll, att hvad Frih. Cederström och Hr Hjerta nu anfört, linge, såsom ägande sammanhang med ilen af R. o. Ad. återremitterade (5 punkten af SlatsUtskis utlåt. Nio 31), lill nämnde Ulsk. remitteras. Upplästes lill justering och godkändes Exp.Utskis nedannämnde förslag till R. St. und. skrifvelse!- lill K. M.: N:o 26, angille de bland statsverkets ordiuarie inkomster upptagne gerningsören ; och Nio 27, angille val af R. Stis Just.ombudsm. och dess suppleant. Likaledes upplästes och godkändes Exp.Utskis förslag: Nio 28 till R. Slis förordnande för Hofrältsrådet och Ridd. C. L. Landin, alt vara R. Stis Just.ombudsman; och Nio 29, till R. St:s förordnande för Magistrats-secret. Lagmannen och Ridd. E. G. Runeberg, att vara R. Stis Just.ombudsmis suppleant. Då nu till justering anmäldes Exp.Utskis under Nio 30 afgifna förslag till R. Stis und. skrifvelse lill K. M., angide regleringen af ulgiflerne under riksstatens lista hufvudtilel, blef detsamma lagdt pä bordet, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto. Föredrogs Exp.Utskis mein. Nio S till H. R. o. Ad. i anledn. af dess ålerremisser af skrifvelseförslagen Niris 10 och 11. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade låta bero vid de tre öfriga RiksStis godkännande af de uti detta mern. omförmälde förslag lill und. skrivelser; hvilket bifölls. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr:
3 Att nu på samma gång, utan afseende på en eller annan saknad uppgift, eller den förut följda tillämpningen af Riksdagsordningens 14 §6 inom., i hvad samma moment angar vilkoren för bergsbrukens nya fördelning tit i o valdistrikter. omedelbart härefter, genom annan distrikt-indelning, helt enkelt upphäfva eller väsendtligen förändra fjerde val-distriktet, innan revisorsvalet blifvit verkstäldt enligt de derför genom kungörelsen af den 20 Juli fastställde grunder, hade visserligen kunnat ske; men Kongl. Bergskollegium, som framförallt ägde att tillse, att så väl det ena, sorn de andra valen blefvo ”i laga ordning” verkställde, har åtminstone bort finna betänkligt, att låta tvenne, efter särskilda grunder upprättade, olika indelningar af Bergsbrukens väl-distrikter under sisllidne Augusti månad blifva samtidigt gällande, fastän det i allmänhet lärer medgifvas, att en sednare uppgjord distrikt-fördelning innebär upphörande af den förras gällande kraft; men hvilket sistnämnde här doek icke grundlagsenligt kunde få ske, innan den ulsatla särskilda valförrättningen inom 4:de bruks-distriktet hade för sig gått. Om det nu sålunda var i sin ordning, att revisorsvalet, som borde verkställas enligt den gamla, förut kända distrikt-indelningen, också i sjelfva verket i anseende till tiden föregick, men ingalunda fick sammanträffa med riksdagsrnannavalen, hvilka borde i grundlagsenlig ordning förrättas sedan ny distrikt-fördelning blifvit af Kongl. Kollegium uppgjord; så låter det sig ock häraf förklaras, hurusom det inträffade oell anmärkte uppskofvet med bruksägarnes riksdagsmannaval nu tillika kan sägas hafva härrört af den vid kungörelsens utfärdande om revisorsvalet den 20 Juli oförutsedda kollision, hvartill statsrevisionens inträffande så nära, som tvenne månader inpå, sjelfva riksdagen, gifvit anledning.
De, som då afskedades, till belopp af circa 3 å 4°o> började arbeta för sig sjelfve, och gåfvo anledning till en förbättrad liusflit, som alltsedan tilltagit utan af brott, utom år 1826, då faillissementer hos förläggarne för bomullsgarnet gjorde någon stagnation, hvilken likväl ej var långvarig, enär ackord med Creditorerne snart satte vederbörande i stånd att fortfara med sine förlag. Sedan idkas väfnader, såsom förut; och jag vädjar till enhvar, som sett Götheborgs torg Onsdagar och Lördagar, huruvida fabrioationen aftagit; den enda skillnaden är, att prisen äro lägre, än förr, och varan bättre; alltid en följd af Con» currencen. Den 3o December f. ra. Herr Tham: Jag hade ej ämnat att längre upptaga tiden i detta ämne; men uppkallad af Herr Lefren att förklara, om jag anser inrikes handelsoch näringsfrihet för ett oeftergifligt vilkor vid införandet af utländsk handelsfrihet; her jag att först få veta, hvilka hand, som äro lagda på vår inre handel. Jag känner dem ej, om icke de möjligen finnas uti förpassningsstadgan, hvilken lärer vara under omarbetning. När Protocollet för i dag blir justeradt, skola H:rne Lefre'n och Lagerhjelm säkert finna, att de missförstått mig. Jag anser den inre näringsfriheten för nödvändig. Jag yrkade den sista Riksdag, och beklagar, att Regeringen ännu icke hufvudsakeligen pröfvat, hvad Ständerne då derom framställde; men jag skall derföre ej ett ögonblick upphöra, att yrka all med ordentlig tull förenad handelsfrihet, såsom säkraste medlet till näringarnes uppkomst. Man har sagt, att Svenska jerntillverkningen tillgodonjutit Prohibitiv-författningar. Det må vara; — men aldrig hafva de blifvit använda emot utlänningen. Utförsel af Tackjern förböds, då det behöfdes inom Landet; men införsel deraf har aldrig varit förbuden. Äfvenledes har det blifvit påstådt, att medborgare suckat öfver 1833 års Ständers åtgärder att upphäfva Prohibitiv-författningarne.
— Sista numret I I r » V I I NI I LJ U IN månaden meddelar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg an krona, sa er män till sammankomsterna, då lederna allt mera o c h mera glesna. Ja, käre vänner, det var j u egentligen min, kanske nog tvära, vägran att bevista ett sådant möte, som sårade inbjudarne. Men då dessa önskat fä tydliga o c h klara skäl för min synbara motvilja för dylik lockmat, är det min pligt, att omnämna några af de skadliga verkningar, jag sett uppkomma af dessa försök att gifva ungdomen ett slags blandning af verldsliga och kristliga ting som ersättning för dans o c h lekar. belläsning till uppbyggelse. Ty våra heliga skrifter äro skrifna af vänner till vänner, men Mästaren gaf sina lärjungar ett muntligt bud att bära till dem, hvilka sutto i mörkret o c h dödens skugga. Med innerlig önskan, att mina ord må upptagas lika hjertligt som de äro menade, vill jag sluta med att säga mina vänliga åhörare farväl. Möjligen framträda verkningarne ej så bjert här ute på landet, men I, käre välmenande män o c h qvinnor, o m I blott en enda gång vore i tillfälle att höra de samtal, som på städernas gator föras af samma ungdom, som några minuter senare med andäktiga miner » dricker te med bibeldopp » eller » kaffe på böner », så är jag säker på, att I alle skullen be Gud nådeligen bevara eder - för att, i allra bästa välmening, föra en okunnig, ouppfostrad ungdom in i sådana frestelser till hyckleri eller hädelse. Ty en frestelse är det för många och det på flerahanda sätt, men af dessa skall jag här blott påpeka en, innan jag afslutar ett ämne, som det är mig mycket, mycket tungt att afhandla, emedan jag vet, att j a g dermed vidrör mångens ömmaste hjertesträngar.
Indelda räntor, kronovärdi 42,934: 31, men efter markegång på förslag 293,689: 32. — indeld spanmål, 2,826 tunnor 16 kappar, efter förslagsvärde, ä 6 R:dr tunnan 16,959: Oindeld dito 632 tunnor ig kappar, efter dito 3,795: Tillsammans R:dr 860,740: 1 afseende härå har Kongl. Mai:t, på skäl, som i närlagde protokoll öfver civil-ärenden uro upptagne, funnit följande förändringar och särskilda bestämmelser böra ega ruin: l:o Bergsoch Kommers-kollegierna. Efter undersökning af de förhållanden, som nu förefinnas vid de lill Ci vi l-Depar tern en le l hörande Bergsoch Kommers-kollegierna, för utredande af frågan, huruvida en förändrad organisation af dessa verk, med afseende på den minskning och förenkling af deras göromål, som blifvit en följd af Kongl.
Jag får vördsamt underställa Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Ridderskapet och Adeln, om ej Protocolls-Utdraget öfver Ståndets förra beslut i dessa ämnen kunde få föredragas tillika med de Redactionsförslag, som Constitutions-Utskottet sedermera afgifvit, äfvensom huruvida målet ej måtte få punktevis afgöras? Och blef Herr von Härtmansdorffs berörde hemställan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Den i6 December i ? Regeringsfor men. §• 5. Herr von Hartmansdorff: Denna §:s redaction beror på Ridderskapets och Adelns beslut öfver den följande §:n angående Ministrarne; hvarföre jag anhåller, att pröfningen deraf måtte företagas i sammanhang med pröfningen af nästföljande §. I anledning häraf upplästes §. 6. Herr von Hartmansdorff: Ridderskapet och Adeln inhemtar häraf, att ConstitutionsUtskottet ej funnit skäl förändra §. till enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut, att det skulle finnas en Minister för Laiultförsvarets och en för Sjö-försvarets ärender. Jag tillstyrker alltså, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt förra beslut, och frågan följagteligen liänskjutas till afgörande genom Nämnd. Herr Hjerta, Gustaf: Constitutions-Utskottet har visserligen gjort afseende på den återremiss Utskottet erhållit, så väl från Ridderskapet och Adeln, som Borgare-Ståndet, och just på denna grund föreslagit, alt saken måtte i Förstärkt Constilutions-Ulskott afgöras. Till följe deraf är §. så redigerad, att orden: en för Landtförs v arets och en för Sjöförsvarets ärender, kunna insättas. Jag anser således ingenting vid denna punct vara 8 Den 16 December! att anmärka, och tillstyrker för öfrigt, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid det förra Beslutet. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln under förblifvande vid dess, rörande 5 och 6 §. §.
Uppassningen inom hus kan visserligen bestridas endast genom qvinnor, och flera handtverk äro af den beskaffenhet, att de dervid kunna med lika förmon nyttjas , som karlar. De stora Brännerierna, om hvilkas skadlighet det torde blifva tillfälle att en annan gång särskildt tala, borttaga och förderfva äfven ett stort antal karlar. En ansenlig mängd arbetsföra menniskor gå förlorade för Jordbruket derigenom, att de, ^ 416 Den 19 April. linder åtskilliga sken och tillkonstlade försvar, dels nedsätta sig inhyses, dels eljest uppbygga åt sig en liten stuga i någon skogsbacke, utan att hafva någon jord att sköta. Dessa låta sällan använda sig till Åkerbruket, om ds icke blifva två, tre, ja stundom ända till fyradubbelt mera än andra betalte af den nödställda Jordbrukaren. Månge bosätta sig också i så kallade fäbodar, som på åtskilliga trakter finnas i myckenhet , i synnerhet på Allmännin-' gar och större skogar. De uppehålla sig der, utan att någon tid låta gagna sig vid Åkerbruket. Alla dessas barn, som icke blifva hållna till gagnelig! arbete, utan mest vänjas vid betsande, blifva vid mognad ålder lata och odugliga. Jag förbigår att nämna den skada, som titan tvifvel tillfogas skogen och villebrådet genom dessa innevånare. Lämpligaste sättet att förekomma detta slags sjelfsvåld tror jag vara, att det stadgades, att ingen arbetsför man eller qvinna, utom de antagna Sockenhandtverkare, må tillåtas undandraga sig ordentlig tjenst, med mindre den antingen sjelf äger eller af andra erhåller så stort öppet Åkerbruk, att derföre kan utgöras rnindst ett dagsverke i veckan på egen kost, samt att, under hvad förevändning som helst, ingen må kunna lemnäs tillstånd att i sina hus eller så kallade fäbodar å Allmännings lägenheter hysa något folk, eller att till vallgång nyttja andra, än äldre qvinnor. Åkerbruket skulle genom en sådan anstalt återfå många eljest förlorade armar. Jag II.
Befälhafvares rättighet i detta fall till hyra och hemförskaffning bedömes efter de i 56, 57, 58 och 60 angifne grunder, dock så, att hans ersättning för hyran icke beräknas lägre, än förste styrmans hyra med femtio procent förhöjning. Till hyra utöfver den tid, befälhafvaren verkligen varit i rederiets tjenst, och till ersättning för hemresan, vare han dock ej berättigad, derest han, för ådagalagd oskicklighet, olydnad eller oredlighet, ur tjenste» skiljes. § 26. Varder befälhafvare under resa urståndsatt att sin tjenst fullgöra, må han dock icke utan trängande nöd fartyget öfvergifva. 7 Nödgas befälhafvare under resa lemna sin tjenst, bör rederiet derom underrättas och“d.ess föreskrift afbidas. Kan det ej utan skada ske, håfve svensk konsul, eller,' der sådan ej finnes, fartygets på stället varande ombud, efter rådplägning med den afgående och andre befälhafvare å svenska fartyg, som der äro, makt att, emot^skriftligen betingad aflöning, anförtro fartygets förande åt dess tjenstgörande styrman, eller, om han ej finues skicklig, åi någon annan svensk fartygsbefälhavare eller styrman. Är ej svensk man att tillgå, må fartygets förande anförtros utländing, till dess svensk befälhafvare anskaffas kan. § 27. Med undantag af det i föregående § nämnda fall, må fartygs befälhafvare ej lemna tjensten förr, än fartyget, efter fullbordad resa, återkommit till hemorten eller annan svensk hamn och lasten der blifvit lossad. Kommer fartyget i sjönöd, ställe befälhafvaren sig till efterrättelse hvad i § 176 stadgadt är. § 28. Vid fartygets emottagande läte befälhafvaren till sig inventera dess tillhörigheter, enligt deröfver förut upprättad förteckning, hvaraf ett exemplar, försedt med befälhafvarens qvitto å hvad han emottagit, öfverlemnas till hufvudredaren eller den, redarne dertill utse, och det andra qvarblifver i befälhafvarens vård. § 29. Befälhafvaren antager ocii afskedar besättningen.
Under alla förhållanden måste en åtgärd, som hotar att inskränka representationens rätt att göra afseende på förekommande omständigheter och derefter rätta sina beslut, böra undvikas, och minst bör man opåkalladt gifva anledning till en i konstitutionelt hänseende möjligen tvistig fråga; men då sannolikheten att rättelser och ändringar i systemet måste blifva nödvändiga är större i den män föregående undersökningar nu saknas och systemet likväl synes erhålla en stor omfattning, kan det icke nekas, att man genom fastställande af ett system lägger grunden till tvister så väl om statsmakternas inbördes rättigheter i denna fråga, sorn ock om rättigheten i allmänhet att om bansträckningarne fatta andra beslut', än dem, som nu må tillkomma; hvarmedelst frågan måste och skall blifva framdeles ännu mera invecklad och till splittring inom representationen ledande. Om man likväl utgår från den åsigt, att de beslut om jernvägarnes sträckning, som vid denna Riksdag fattas, men icke erhålla bekräftelse genom anslag af medel till deras verkställighet, kunna af kommande Ständer ändras, och om man derjemte icke vill inlåta sig i svar på den fråga, hvartill det tjenar att fastställa ett system, hvars utförande man sjelf medgifver ankomma på vidare pröfning framdeles; så är man dock skyldig att taga i öfvervägande de allmänna och en skilda olägenheter, som följa deraf, att det fastställda systemet kan ändras. Alla de fördelar, sorn af Utskottet framhållas såsom följder af ett fastställdt system, bera Bil. till Slals-Utslcotlets Utlåtande Jtä 62. ö3 uppenbarligen deraf, att detta icke är underkastadt förändring. Då det mi förutsattes, att ändring kan ske, äfven om man icke vill medgifva, alt den mäste inträffa, så visar det sig ju att grunden för alla de bjert utmålade förmånerna af systemet är en oriktig uppfattning af beslutets verkan och giltighet. Är det nu Ständerna värdigt alt föranleda en sådan villfarelse och kan det ske utan ansvar för Statsverket? Utan att anföra exempel, som nästan alltid äro förhatliga, inses lätt, att alla de enskilde, som trygga sig vid det fastställda systemet och derpå grunda sina ekonomiska beräkningar, skola blifva lidande då ändring i systemet finnes nödvändig och dessa beräkningar af en sådan korsas.