Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att detta mitt anförande får remitteras till LagUtsk., till hvars omsorg och mognare pröfning jag öfverlemna!' att, i händelse förslaget vinner bifall, för detsamma uppgöra en lämplig redaction. Remitterades till LagUtsk. i sammanhang med Hr Dalmans d. 4 sisth Mars lill samma Utsk. remitterade motion, ang:de ändring i stadgandet om skyldighet för domare att vid extra förrättningar på stället utlemna prot.utdrag. Hr Rothlieb, Axel Fredr., uppläste följandet Hvad Bevilln.Utsk. föreslagit till följd af Ki M:s nåd. pro-* pos., nemi. curhusafgiftens fortsatta Utgörande af alla mantalsskrifna personer, härefter som hittills, till öch nied det år, då näst inträffande riksdag slutas, gillar jag för min del fullkomligt. Ingen åtagen bevillning kan för landet lemna mera båtnad än denna, och så använd och redovisad, sohl den hittills varit, har jag ej hört något kiander hvarken mot det ena eller andra äga rum. Det är blött vid 3:dje punkten i förslaget till svar ä, K. M:s nåd. propos., som jag tar mig 64 Den 13 Maj e. m. frihet anmärka, att då pröfningseommitteerna hittills ägt uppdrag ej allenast att bestämma det skillingsbelopp, som i egenskap af curhuSmedel bör för året af alla mantalsskrifna personer utgå, utan äfven att revidera tillryggalagda årets räkenskaper samt granska användandet, och då den utväg, som den nu föreslagna förändringen innehåller, blott länder till kostnad och besvär för landet samt deputerade i alla fall skulle besluta, att den ifrågavar. befattningen mätte öfverlåtas (säkert i alla orter) på länens pröfningscommitte'er; så får jag ödmjukast föreslå, i händelse II. R. o. Ad. skulle bevilja återremiss, en sådan förändring i förslaget till underd. svar på K.
Recryt-möte Utgått: Transport 16.728: 2.- Marchekostnader 444: 47. _ Afdrag för N:r, som ej betala 632: S:a i7,8o5: i.- Vid detta förhållande, hvarvid Regementet under fem år likväl på föres 2:ne Regementsmöten, visar sig ifrån det fattiga * Stora Kopparbergs Län hafva mera utgått, än hvad efter författningarne bordt bekostas, icke mindre än en summa af 30,194:47.- Härvid bör äfven iakttagas, att Stora Kopparbergs Län äfven roterar en del af Westmanlands Regemente. Jag anser det icke tillhöra öfverläggningen, alt ingå i någon undersökning, hvarföre marche-kostnaderne till mötet 1822 uppgingo till 1740 R:dr 24 sk., då samma slags kostnader 1825 uppgå till 2497 R:dr 3o sk. för en af Räkenskapen i öfrigt synbar mindre styrka; och jag anser äfven utom mitt ämne att undersöka, hvarföre Befälsmöte är DalRegementet uti utgiften påfördt, då för Skaraborgs Regemente någon sådan utgift icke för mig varit synlig; hvilket äfven möjligtvis kan uppkomma ifrån 47 H. 4* 52 Den 26 O c t o 1) e r f. m. olika bokföringssätt vid särskilda Commissariater.
Där låg eländet likadant, fast grönt och mögligt af fukten ... Ett år senare var det alldeles ute för Lisa. Hon hade måst sälja jorden för en spottstyfver, och en vacker dag ramlade halfva stugan omkull Nu måste socken ta hand både om henne och gossarna. Lisa tog det undergifvet. Hon var nu van, att »allt skulle oturas för henne”. Men mången gång, när hon satt i ensamheten, slog hon förklädet öfver hufvudet och gret bittert, vid tanken på hur rart hon hade kunnat haft det, om bara »Puken» gått till! När Johannis i torpe’ skulle ’sta å skaffe sej en hustru. Torpe’ va’ riktigt grant uppbrukadt. Både han å fåra redde sig regalt. Ved-lider, fähus å svinstia hadde’n, så nu tyckte han sej just vara karl att kunna skaffa sej en hustru – liksom för att öka välmåga, kan tänka. Ensam som han va’, kunde dä int’ bli nå åslapp (afskräde) att fö’ en gris me’, så dä hadde int’ löne sej stort att skaffe sig nå’n; men kom dä kvinfolk i huse’, så föll dä allti’ nå’n bit då å nå’n bit då – å fick’n så barn te, som väl kunne hända, så födde’n ju rent åf grisen som inpå. Ja si dä va’ nog så, förstås, att han inte hadde nå’n ko i fängse häller, men gick dä som han tänkte, så skulle dä nog inte dröja länge, förr än dä falleret va afhjälpt. Petronella i skogsbacken hadde en, hon, som mjölka tre kannor i måle’, å ... Ja, han skulle nog ha frägt’na för längese’n, om inte .. Ja, köttet ä svagt, å fager va’na inte. Yga gick i kors, håret va’ illanste rödt, å två framtänder hadde’na tappa för så längesedan, att ingen kunde räkna ut, när dä hadde skett. Värst va’ ändå, att hon liksom sakna magställning.
Ständer tagit delta ärende i noggrant öfvervägande, och dervid funnit, att de angående tullbevakningen gällande Stadgar och Författningar väl i flera delar torde tarfva jemkning och förbättring, men att orsaken till ifrågavarande betänkliga förhållande till en väsendtlig del jemväl bör sökas deruti, att de uti Tulltaxan förekommande förbud och höga tullafgifler göra den olofliga varuinförseln så lönande, att genom eonfiscationer uppkomne förluster rikeligen ersättas och öfvervägas genom den vinst, som skördas vid de tillfällen, då den olofliga införseln lyckas, och hvilka tillfällen äfven en fullkomligare tullbevakning icke torde kunna hindra att någon gång inträffa." "På grund häraf få Rikets Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Eders Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 182. 3 Reservation: af Grefve Snoilsky, G.: »Då den genom motionen väckta fråga redan är genom Rikets Ständers skrifvelse den 22 Februari 1854 och vederbörande embetsmyndighets deröfver afgifna utlåtande underställd Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, hemställer jag, det motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.» Häruti instämde Herr Törnebladh, C. O., Kontraktsprosten J Janzon och Komminister E. Malmborg. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Sept. 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion, i fråga om förändring af städernas hamntaxor m m. Inom Vällofliga Borgare-Ståndet har af Herr A. O. Wallenberg motion blifvit väckt och till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, deruti är vordet anfördt att, då Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beslutat en lika genomgripande, som vigtig reform i fråga om städernas tolag, man likväl dervid helt och hållet förgätit en för den inrikes trafiken föga mindre vigtig fråga angående städernas hamntaxor.
Majtt i underdånighet böra reservera sig motal! delaktighet i den öka”de kostnad och tidsutdrägt med Canalarbetets "full bordan, hvilka blifva ofelbara följder af ge, ’nom Riksens Ständers beslut redan för detta år Den if Octoler /t m. "vållade betydliga uppehåll, äfvensom af den ‘'minskning af tillgängar till arbetets bedrifvande, som under tillkommande åren möjligen kan ‘'inträffa.” ''Det är efter dessa underdåniga förklaringar ”Götha CanalBolag hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet får anmäla, att Bolaget, till åtlydnad af .Riksens Ständers af Eders Kongl. Maj:t ”i Nåder sanctionerade beslut, åt dess Discont”Direction uppdragit, att till Herrar Riksgälds"Contoirets Fullmägtiges Ombud öfverlemna Gö"tha CanalDiscont med alla dertill hörande handlingar, böcker och räkenskaper, emot det att en ”ordentlig revision deraf måtte föregå å Actie"ägares så väl som å CanalDirectionens vägnar, ”efter vanlighet och Reglementets föreskrift, samt "under åberopande af Riksens Höglofl. Ständers ”förordnande
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och hvad först angår ofvananmärkta oordningar och missbruk, för så vidt desamma anses vara en följd deraf, att hästhandlare vid deras kringresande i landet medtaga andra personer än sådana, som till bedrifvande af detta yrke äro berättigade; så och då, efter Utskottets tanka, 14 §• i nu gällande Bevillningsförordning af den 15 Maj 1845, hvaruti, jemte stadgande af en årlig afgift för hvarje person, vare sig hufvudman eller följeslagare, som med hästhandel sig befattar, tillika föreskrifves, dels att, innan Kongl. Maj:ts befallningshafvande eller vederbörande magistrat åt dylike personer meddela pass, styrkas bör, att omförmälda afgift för löpande året blifvit riktigt erlagd, dels ock att passet skall uttryckligen innehålla, att de till en sådan handel är oberättigade, torde kunna anses innebära nödiga kontroller så väl derå, att icke någon, under föregifvande att utöfva denna handtering, må inom landet kringresa, som ock i det afseendet, att behörigen förpassad hästhandlare icke må, under hvilken förevändning som helst, medtaga andra än härtill berättigade personer, anser Utskottet andra föreskrifter, än nu omförmälda, derest dessa af vederbörande behörigen tillämpas, till förekommande af de ofvan anmärkta missbruken, icke vara af nöden. Beträffande åter motionärens framställning rörande de oordningar, hvilka antydas hafva sin grund deruti, att hvarjehanda annat löst folk, eller ”så kallade skojare”, tillåta sig att genom landet kringstryka; så, ehuru Utskottet nogsamt inser vådan af ett dylikt ofog, äfvensom de olägenheter, som 8 Alm. Besv. och Ekon. Vtsk.
Den har ock, ifall Utskottets förslag till en TryckfrihetsLag antages, sig uppdraget ett wigtigare aliggande, det nemligen, att till Kongl. Swea Hof-Nätt afgiswa bestämda utlatanden i frågor om atalade skrifter. 26 402 Expeditioner till Riks-Ttänden. Wällofl. Borgare-Ständet har förenat sig om följande anmärkningar: 1:o. Att det i 4 §:n förekommande uttryck "Frälse eller Ofrälse" mätte förändras till: Frälse och Ofrälse. Utskottets piening har warit det Konungen kunde lemnäs fritt ival att, ester bästa öfwertygclse och med afseende endast fästadt pä skicklighet och sann förtjenst, antaga sine rädgifware. Den yrkade ytterligare föreskriften blefwe för Konungen mahända ett olämpligt band, och skulle derigenom medföra ett slags förbud för hwarje Ofrälse StatsRad att emottaga Adelskap, hwars tilldelande jemnlikt Negerings-Formens 37 Z bör wara en belöning för utmärkta förtjcnster. Widare wägar Utskottet tro, hwad erfarenheten hittills besannat, att ofrälse födde militaircr sällan hinna till den tjenstegrad, som torde fordras för beklädandet af dessa Rikets höga Embeten, utan att redan hafwa blifwit adlade. För öfrigt lära Ständsideerne, sä litet möjligt är, böra underhällas genom distinctioner, helgade af sjelfwa Grundlagen, hwilkcn twärtom öfwer allt asyftar skicklighetens och sällsynta personliga egenskapers företrädesrätt. 2:o. Att i 12 §:n kunde tilläggas att Stats-Secreterareu för Handelsoch Finauccärenderne bör af Konungen tillkallas i frågor angäende Tractater med utländske Magter, hwari Swensta Handels-intercssct inlöper. Sädant ligger tydligen i sakens natur, säsom hörande titt denne Stats-Sccrctcrares förcdragningsdetail, och synes ej fordra ett uttryckligt stadgande.
Om i en framtid det skulle hända; och huru oviss år ju icke framtiden, att t. ex; denna Grundlag vore det enda samlingstecken, kring hvilket Svenska Folket hade att sig förena, det enda stöd, hvartill det kunde sluta sig; om då, mine Herrar, vi icke genom iakttagande af Dess bud, Dess ordningar, förut visat, att den år oss hejig; hvad skall den vål då, i farans stund kunna vara för oss? Det år vål sannt, att man derigenom ofta för ögonblicket ökar de svårigheter, hvaremot man kämpar; men för den Grund - Den 21 Maji j. m. lag, för hvilken snan svurit att lefva och dö, bör man ock hafva beslulit att dö eller lefva. Herr Grejven och LandtMarJkalken yttrade, att då, enligt 83 §. i R.egeringsFormen, någon förklaring af Grundlagarne icke finge på annat, än det i 8i §. RegeringsForinen föreskrifne satt, till vägabringas, ansåg Herr Grefven och Landt Marjladken den af Herr Hjerta väckta fråga, om rätta förståndet af 3 och 8, Momenterne i 4 (jj. Tryckfrihets-Förordningen, icke vara af natur, att kunna hos Ridderskapet oell Adeln upptagas, I följd hvaraf någon öfverläggning derom ej eller kunde äga rum. Herr Rosenblad', Jag delar den af Grefve von Schverin och Herr Hjerta yttrade mening, att TryckfrihetsLagen innehåller tillräcklig© garantier mot missbruken; men jag tror att det är möjlighet af verkställighet som saknas. Jag tror således att Riksens Ständer gerna kunna antaga detta förslag vid nästa Riksdag, så vida RättegångsOrdningen tillika blifver jemkad. Jag anser emellertid hvarken mig eller någon annan enskildt Riksdagsman med hopp om framgång kunna framställa förslag till ändring deruti, ty saken är för vigtig att icke Utskottets egne Ledamöter skulle hafva gjort sådane i händelse de delat min öfvertygelse derom. Herr Cederschjöld:
Den, som bifaller Utskottets, af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden godkände, förslag, att vid värdering af Stångjernsbruk i intet fall mindre än en niondedel må anses såsom egarens behållna vinst al hvarje så väl privilegieradt skeppund frälseoch hemmanskatts-smide, som äfven för året vågfördt skeppund recognitions-smide, efter hammarskattsjern-priset, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, skall, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, under enahanda vilkor och iakttagelser, ofvannämnde minimi-belopp bestämmas till Jg. Voteringen har utfallit med 87 Ja och 32 Nej, och då Ja vunnit, hafva Rikets Ständer bifallit Bevillnings-Utskottets ofvanberörde, i /a-propositionen intagne förslag. nite Voteringen. Den, som bifaller Utskottets, af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden godkände förslag, att vid de Bruk, der hela eller en del af smidet till manufactur förädlas, egarens behållna vinst må, med iagttagande af i 74 §. 6 Stats-ZJtskottets Memorial, N.-o 25.?. lemnade föreskrifter, anses utgöra minst gidel af Brukets stångjernspris, då eget ämnesjern användes, samt minst Tx2:del af ortens hammarskatlsjern-pris, i händelse köpt ämnesjern förbrukas, voterar Ja; Den, det icke vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, den uti samma §. bestämda skillnad i värderingen af manufacturverk med eget eller köpt ämnesjern att försvinna, äfvensom alt stadgas, det egarens behållna vinst anses för hvarje skeppund smide till minst en tjugondedel al hammarskattsjern-priset. Vid Öppnandet af sedlarne hafva befunnits p5 Ja och a3 Nej, hvarjemte i sedel casserats, och som Ja vunnit, är Bevillnings-Utskottets ifrå« gavarande förslag af Rikets Ständer godkändt. i2\te Voteringen.
Få nu åberopade och anförda grunder får Utskottet härigenom till grundlagsenlig behandlingvördsamt föreslå, 'att ett moment N:o 2 måtte uti 28 § Regerings-Formen intagas, af denna lydelse: 1:6. — —- •— - -—- -—- ■ -— - . 2:o. Honungen ege att genom naturalisation till Svensk medborgare upptaga utländsk man i den ordning och under de vilkor, sorn uti särskild derom af Honung och Ständer gemensamt stiftad Lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utlänning njute samma rättigheter och förmåner, som infödjl Svensk man, dock utan att kunna till ledamot af Stats-Rådet utnämnas Stockholm den 29 Maj 1854. 4 Kovtliluliom-llikoltcis Memorial, A'.-o S. JU:o **>, Ank. till Exp. Ulsk. d. 29 Maj 1854, kl. 12 m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ett tillägg i 5!) § Regerings-Formen och 9.1 § / morn. Riksdags-Ordningen, rörande propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof. Uti Memorial, N:o 17, vid sislförflutna Riksmöte hade Konstitutionsutskottet yttrat den åsigt, att det i väsendtlig mån skulle bidraga så väl till ledning och upplysning, som till underlättande af behandlingen vid Riksdag af en bland dennas vigtigaste frågor, nemligen bestämmande af sättet att genom bevillningar fylla hvad Staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar, derest den proposition, som, till följd af 59 § Regerings-Formen, Kongl. Maj:t vid hvarje Riksdag angående Stats-verkets tillstånd och behof låter afgifva, åtföljdes af förslag, huruledes dessa behof genom bevillningar kunde fyllas; hvarföre Utskottet till Rikets Ständer öfverlemnade ett förslag till grundlagsförändring i nämnde hänseende. Detta förslag, som då antogs att hvila till afgörande vid innevarande Riksmöte, har nu, till följd af två Riks-Stånds beslut, förfallit.
Hvar lördag kommer Ellida ut och sopar golfvet rent, hon tar en ginväg öfver husets oeldade praktrum, där inne ger det eko af bara ödslighet, fönsterluckorna äro hårdt tillskrufvade och endast när dörren öppnas och tillslutes glimtar fram genom mörkret den grofva messingslampan med sin stickande flamröda skärm. Men ute i det fria sjunger Ellida åter förnöjdt, med många tremulandi: Närmare Gud till di-hig Närmare Gud till di-hig. Hon skall gifta sig till våren och är på en gång glad och lyftad och allvarlig. Sedan går hon in och stänger dubbeldörrarna med rigel, och så lemnas verandan under veckan i fred och ro. När Matilda passerar på sandgången, brukar hon stanna och gå dit upp ett ögonblick. Under fötterna är skrofligt af grus och vått af tunn snö. Hon suckar och ser en sekund på spikarna, där hängmattan sutit fastgjord Hela dagen höres Malmbergs orgel pinande långsamt och tvekande genom de ofullkomliga trossbottnarna ned i hvardagsrummet. Ruth hänger näsan öfver alla de böcker hon kan uppleta, och dessemellan gnäller hon med djup olust uttryckt i de bleka ögonen. Då Matilda sätter henne att lära fållkonstens hemlighet, vrider hon sig som en mask på stolen vid järnkaminen, sticker oupphörligt nålen i fingrarna, så att de blöda, gäspar och kinkar. Eller också kan hon jaga omkring med traktens alla okända ungar och komma hem flere timmar försent, smutsig, förfrusen och laddad med slangtermer. Har hon alltid varit sådan? Eller ser Matilda henne liksom allt annat i det likgiltighetens sken, hvilket så hiskligt förfular tillvaron? Hur som hälst — barnet måste bort. Det skickas också för en tid till den beskedliga professorskan Törnkvist i Morton. Man behöfver på alla håll komma i jämnvikt. Men den trista tomheten smyger blott närmare in öfver villan. Mest hela dagen förekommer Matilda med ett huckle om hufvudet, och hon föresätter sig, att Ellida icke skall få någon efterträderska. Hädanefter ämnar hon viga sitt lif åt slafoch grofarbete, ja arbeta tills hon magrar och faller af och får lungsot och stoppas ned i grafven. Så är då sagan all.
Lägre Apologistskolan, organiserad år 1821 på två afdelningar, med två lärare, som ambulaloriskt undervisa, har varit begagnad af 80 å 90 ynglingar, på terminen. Märkligt fenomen är det minskade antalet studerande ungdom, nu mot för tjuge år sedan. År 1818 studerade vid Linköpings Gymnasium 161 ynglingar, och vid Trivial-skolan 279, summa 440. År 1838 studerade vid Gymnasium 76 ynglingar, vid Lärdoms-skolan 114 och vid Apollogist-skolan 91 summa 281. Man kan icke söka orsakerne dertill uti bristande förtroende hos allmänheten, utan måste de finnas uti flere andra förhållanden, hvilka samtidigt verka i afseende härpå. År 1818 voro af de studerande 31 adel, 90 prestsöner, 219 söner af borgare, och ståndspersoner, samt 100 af Bondeståndet; år 1838 voro 18 adel, 45 prestsöner, 186 söner af borgare och ståndspersoner, 32 af bondeståndet. Deraf synes att af bondsönerne kommer nu blott en tredjedel till skolan mot förr, af prestsöner blott hälften, af adel ej fullt två tredjedelar, af de öfrige fem sjeltedelar. Förminskningen af bondesöner låter förklara sig deraf, alt bonden numera finnér sig nöjd i sitt stånd och hedrad nog, då han der har godt namn, samt att hans son uti de numera talrikare sockenskolorne kan erhålla den undervisning, som för bonden erfordras; — men hvad förklarar minskningen af prestsöner? — Måhända kan en orsak dertill finnas uti dyrheten att nu underhålla en son vid undervisningsverken, der husrum, föda, klädsel och särskildte utgifter nu erfordra långt större tillgångar än förr, utan att undervisningen i lika förhållande stigit.
äfven dä lian uppträdt blott såsom enskild motionär, i fall han haft till egentligt ögonmärke endast det verks angelägenheter, hvars Chef han är. Bien då han, vid motivering af sitt förslag lill förenkling i upphörden oell förvandling af naturaprestationerne till penningeskatler, äfvenledes af sin rättskänsla blifvit föranledd och liksom tvungen till omdöme om skallebördornes tyngd, sädane som de nyss citerade; sä hör han väl också föreställa sig, att dessa omdömen skola mäktigt reagera i alla de hemmansägares sinnen, som länge förgäfves suckat öfver de tunga bördorne, under den långa lid, då de trodde, att man på högre ort ej kände eller gjorde sig riktigt begrepp om deras natur och vidd. Det är klart, att nu och hädanefter, sedan porten till reform blifvit så vidt öppnad oell motiveringen så rundligen visat, icke blott en, utan flere abnormiteter och olägenheter, härrörande af i forntiden vidtagne ensidiga lagstiftningsåtgärder, sä skola dessa hemmansinnehafvare och de mest tryckta deribland icke låta sig nöja med undanrödjandet af sina obetydligare gravamina, utan tvertom skola de noga skärskåda hvarje invändning, som göres, för att eludera deras rättmätiga anspråk, till dess full rättvisa göres. Motionären har sjelf anfört några tviflande reflexioner öfver de skäl, han säger, ”att man i allmänhet anser vara hinderliga Jor olägenheternas afhjelpaude”; men jag vågar hemställa, om icke dertill skulle kunnat läggas det af felande god vilja. Dock enär sådant egentligen rörer det förflutna och vi nu hafva liksom börjat en ny framtid, uti hvilken ingen ostraffadt torde kunna framträda med meningslösa fraser i stället för allvarlig mening att reformera hvad reformeras hör, behöfves blott att yrka sträng conseqvens. Och är det nu till en början mitt ändamål att korlligen söka uppfatta, huruvida motionären utvisar säkra kännetecken pä denna nödiga conseqvens för de af honom uppgifna ändamålen, nemi. att l:o reglera och förenkla uppbörden af gruudskalterne, och 2:o åstadkomma lindring uti eller afskatiände af de alltför tryckande.
Mörner velat bestrida Hr Silfverstolpe, och han har gjort del på ett sätt, jag vill visserligen icke säga med afsigt, men som tycktes antyda, att yttrandet möjligen kunde blifvit förändradt. Jag tror, att hvar och en som känt Hr Silfverstolpe under hans mångåriga tjenst såsom Ridd.secret., skall vara fullkomligt öfvertygad, att sådant strider emot denne ledamots utmärkta rättskänsla. Men Gr. Mörner har likväl framställt saken på ett sätt, som icke kan lemna något tvifvel öfrigt derom, alt Grefven vill hafva saken i följande skick, nemi. att sedan Hr Silfverstolpes yttrande, som, jag vågar säga, vid tillfället icke härstädes väckte den ringaste ovanliga uppmärksamhet bland R. o. Ad:s ledamöter, likväl åhördes af en ledamot af PrestSt., som, när iian fick höra ordet ärligt uttalas, blef så uppskrämd, alt lian sprang sin väg lill sitt eget Stånd, så skulle PresteSt. hafva sig obelaget att hålla en enskild conclav utom prot. och deruti meddela en af R. o. Adis ledamöter en skrapa, som skulle till honom högtidligen å Ståndets vägnar öfverlemuas ; men denne ledamot skulle likväl icke vara berättigad alt sjelf på sitt eget ansvar få utbegära sitt yttrande och öfverlemna det för att möjligen visa PresteSt., att det haft orätt i sin åtgärd, utan ett sådant företag af denna ledamot förklaras för 10 H. 51» 394 Den 7 Maj f. m. en Öfverträdelse af vanlig sedvänja oell den lag, som lärer gälla för R. o. Ad:s prot. Delta liar jag för min del ansett mig icke böra lemna oanmärkt, såsom ett bemödande på den ena sidan af Husets talare att gifva åt saken en färg, som den i sjelfva verket icke innehåller. Detta är hvad jag anser tillräckligt att nu yttra om denna sak.