Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti det nu upplästa Beslutet säges, att afbetalnjngen ovilkorligen skall erlägges i silfver. Jag hemställer , om icke detta sker, då räntorne blifva af Fullmäktige förvandlade i silfver. Jag kan åtminstone icke finna någon motsägelse häri. Herr von Hohenhausen'. Det är kanske öfverflödigt, att yttra sig , sedan Herr Grefven och Landt-Marskalkeu nyss anfört, att 2:ne procent bestämdt måste erläggas i silfver. Den värde Talaren har sjelf medgifvit, att hans förslag innefattade en jemkning af detta beslut, och sådana jemkningar i besluten äro icke tillåtne. Herr Munck af Rosenskjöld: I fall det tillätes mig att anföra något emot Herr von Hobenhausens afgörande röst, får jag äran påminna, att det vid flere tillfällen varit fråga, icke blott om jemkningar, utan ock om upphäfvande, af Ridderskapets och Adelns beslut. Då den proposition jag nyss begärt, hvilken Herr Grefven och Landt-Marsklaken föiklarade sig ej kunna meddela, således förmodligen ej eller lärer stå att erhålla, skall jag Den 12 December f. in - 563 endast utbedja mig, att min enskildta tanka må, jemte min reservation, få i Protocollet intagas. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla hvad Banco-Utskottet i 3:dje punkten tillstyrkt, angående Låntagares i Landsorterne rättighet, att få i Ränterierne för Bankens räkning insätta antingen Svenskt Silfvermynt eller controlleradt Verksilfver, samt angående belänings-grunden å de hus, hvilka hädanefter intill nästa Riksdag kunna blifva uppbyggde. Ropades J a. 4:de Punkten j angående väckt fråga j att de personerj som förut hafva intecknade Skulderj måtte i första rummet berättigas till Banco-Lån för att dermed liqvidera sådane Inteckningarm. m. Herr von Heyne:
Första momentet lades lill handlingarne, och blef Utskottets hemställan i sednare' momentet af Ståndet bifallen. d) Underrättelserna om hvad vid taxans verkställighet iakttagas bör. Ståndet godkände Utskottets här framställda, i vissa delar förändrade, förslag tili lydelse af 5, 13 och 22 88, vidblef sitt i afseende på 15 8 fattade beslut och lade Utskottets yttrande, beträffande 17 8, till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 16, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående tullbevillningen, antog Preste-Ståndet, med frånträdande af förut fattade beslut, de inbjudningar, som af Utskottet blifvit framställde i sammanhang med voterings-propositionerne N:is 1 och 22, hvilka till följd häraf ansågos hafva förfallit, godkände alla öfrige här föreslagna voterings-propositioner, med förklarande, att Ståndet vidblifver sina beslut i de punkter, som 292 Prot.-Utdrag den 14 Juli 1854. uti en del af dessa voterings-propositioner förekomma, och der inbjudningar äro till Ståndet framställde, samt biföll de af Utskottet för öfrigt i detta Memorial afgifna yttranden och hemställanden, så vidt de utgjorde föremål för Preste-Ståndets beslut. S. D. Företogs till slutligt afgörande Höglofl. Ridderskapet och Adelns, medelst Protokolls-utdrag N:o 225, aflåtna inbjudning till de öfriga Riks-stånden, att instämma i Ridderskapet och Adelns, i anledning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 3, angående tull-bevillningen, fattade beslut, i fråga om 5 och 13 §§ af Tulltaxe-underrättelserna samt den underdåniga skrifvelse, som eger sammanhang med 12 § af nämnde underrättelser.
Mathilda Roos ' Familjen Verle &amp; r en roman, som skildrar nutidsiifvet men med en ram af det " goda gamla ", en bakgrund af gamla Stockholm, som &amp; t detta arbete förlannr on lokalfiirg, en doft af egen.dornligt slag. Det &amp; r en hol famiijebild, som har bjudes oss med en .omsorgsfullt utförd teckning af familjemedlemniarna, som ibland pilminner om Fr. Bremers teckningar ur hvardagslifvet. Shdana likheter, som skulle kunna fullstandigas med andra, behöfva dock icke anses .bero p&amp; imitation. Om det ocksa &amp; r ett visst omisskanneligt syskontycke mellan fröken Roos ' Etty och t. ex. F r u Lefflers yrhatta i " en r&amp;ddande engel *, kan orsaken hartill helt enkelt ligga deri, att rundt om .i vara svenska bygder pratar och skrattar en liten revo1utionii.r i kjolar och utgör familjernas fasa och förtjusning. VBrt hvardagslif a r ju - 0cks5 s&amp; karaktäristiskt enformigt, att den ena interiören miiste lana .drag af den andra. Det som utgör fröken Roos ' förtjanst och originalitet ar att Iion förmiltt itergifva stämningen i ett af dessa afskilda - Stockholmshem, der man mötes af ett slags egen luft, s i fort nian trader öfver tröskelu. Det gamla huset p&amp; Kungsholmen star der s&amp; trygt och stadigt, och derinnanför lefves ett lif, som följer sina vissa hjulspir med sina famiijemiddagar hvarje söndag, der alltid moster Lavinia drifver sina älsklingssatser uugefar med samma ord och farmor har sin afskilda or&amp;. Det &amp; r dessa bestamda haditioner, orubbliga som varldsförloppets lagar, som gör ' att man h %r tycker sig kring; svtbfvas af fadernas andar och insupa luften af en lugnare, enklare, stadigare, frommare tid. Hur betecknande att det I r med flickornas första flygt n r detta familjebo boken öppnas.
den skingrade hopen når; Det är då ytligheten för spiran och regerar, man funnit i bergens skrefvor så att det hela faller samman och förstöres en viola trieolor. i den grad, att endast af spillrorna kan något godt komma fram. Vi märka det ej; Som lärjungar nu vi sitta vi veta ej af, huru dag för dag ytligheten i vaken och stillsam rad tilltager. Mången gång få vi aldrig veta det, och lyss till den gamla sagan, men dock torde det hända, att vi ibland som täljes af blommans blad. vakna upp med förfäran och finna, att det vi dyrkat, det vi utan knot underordnat oss, det var blott ett tomt skal, ett lysande soPå sty / modern djupt vi harmas, domsäpple, inuti fyldt af aska och orenligsom tronar på stolar två het. och låter de egna barnen Och lika litet veta vi af, huru mycket vi förtränga de styfbarn små. bidraga till ytlighetens herravälde, eller huru starkt vår medfödda böjelse derför är. Jag Till staden vi vända åter vill icke säga, att ytligheten är störst hos med gamman och muntra språng. qvinnorna — himlen må veta, att det finnes Men hjertat en vårbrodd döljer nog af ytliga män också — men jag fruktar, af harm mot förtryck och tvång. — att den hos dem fostras som mest, och det är icke omöjligt, att den ofta från dem öfvergår till männen. Åtminstone påstår man Från lexor och lek vi vuxit detta — om med skäl vilja vi lemna oafoch kommit i verlden ut, gjordt. Visserligen var det ju så, att redan der stundom i lifvets skola i paradiset qvinnan frestades af att kunskavi mötas en kort minut. pens träd var » lustigt » att se på och frukten » ljuflig »; men det att frukten berömdes Ej mer vi kamratlikt blicka; för att gifva förstånd synes hafva lika mycvi le mot hvarann, men stelt, ket frestat henne. Men i stället att tvista och ej som i barndomsåren om den saken, borde vi må hända hellre söka förstå vi hvar andra helt. utreda, i hvad mån och på hvad sätt vi fostra ytligheten, och hvad vi kunna göra för att omvända och bättra oss.
D. rill det blifvande Dag Utskottet remitterades Riksens Ständers Justitia!-Ombudsmans, Commendeuren af Kongl. Wasa-Orden med Stora Korset, Herr Friherre L. A. Mannerheims, i följd af dess InsFuction, afgifne Embets-Berättelse med Den 8 Mars. 171 nied åtskilliga deri åberopade Bilagor; hvarom de öfriga respectiva Stånden samt bemälte Utskotc skulle Vördsamt och vänligen underrättas. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Riksens Ständers $ustitiä-Ombudsmans Embets * Berättelse, för år 1813. nr. -L ill följe af 1809 ars Regeringsform och Rikets ,Högloft. Ständers för deras Justitia Ombudsman Utfärdade Instruktion, åligger det mig att nu afgifva redogörelser öfver förvaltningen af det mig anförtrodda Embete, samt att utleda Uagskipniftgens tillstånd'i Riket under loppet af det nu slutade året, hvarvid det må tillåtas mig att äfven omröra de förhållanden, som inträffat på/ de efter sista Riksdag förflutne månader af förra året, då, för samma korta tid, någon särskild Berättelse lämpligen ej kunnat afgifvas. Utom strödda anteckningar öfver Politiska ämnen, hvilkas nytta, såsom beroende dels af framställningssättet, dels af Författarnés afsigter, ntig icke egentligen nu tillhör att bedomina, lärer man med skäl kunna räkna offentliggörandet af Rättegångs-Handlingär uti alla Eagskip. ningens grenar, såsom den yppersta förmån vårt Fädernesland af den återställda Tryckfriheten hittills vunnit. Det Den 8 Mars'. Det är tillfredsställande för den redlige Em-1 bestmarinen, att se sin åtgärd uti invecklade inål granskad af en större allmänhet än den, som der-' till endast åger Parters icke alltid fördomsfria förhållanden; och den lidande Medborgaren påkallar derigenom ett deltagande, sorn alltid i någon mon tillfredsställer honom under verklig eller inbillad förlust.
R:dr hvardera dels fyra stipendier å Qveckfeltska fonden å 200 R:dr hvardera, dels från Löwenskiöldska fonden utgående ett utrikes resestipendium å 2,500 R:dr Knat årligen, samt 2:ne s. k. undervismngsstipendier ä 1,200 R:dr hvardera — alla tre anslagna för testatorernas skyldeman. Af den anledning, att, till följd af Kongl. Maj:ts den 11 sisth April utfärdade Nådiga stadga, den examen, hvilken för närvarande vid universiteten aflägges af dem som vilja blifva derstädes såsom studerande inskrifne, skall från och med 1864 års början upphöra och ersättas genom algångs-examen, undergången vid något rikets högre elementarläroverk, har Direktionen, enär det uti reglementena för Riddarhusets stipendiater, finnes såsom ett af vilkoren för erhållande af stipendium föreskrifvet, att sökauden skall förete betyg öfver nöjaktigt genomgången studentexamen, ansett sig böra till denna riksdag afgifva förslag till en, i öfverensstämmelse med nämnde stadga, förändrad föreskrift i berörde hänseende; äfvensom och i sammanhang härmed Direktionen företagit granskning i öfrigt af nu gällande ifrågavarande reglementen samt dervid, med iakttagande af Ridd. o. Adeln tid efter annan fattade men i reglementenas text hittills ej införda särskilda beslut, föreslagit nya reglementen för ej mindre de från Adliga Kadettskole-fonden utgående högre och lägre Riddarhusstipendier, än äfven de å samma fond anslagne närings-stipendier, Riddarhus-Utskottets Utlåtande JW 5. 17 hvarjemte Directionen upprättat förslag till ett hittills ej befintligt reglemente för dem som åtnjuta de å Bergenstjernska fonden anvisade academiska stipendier. Då de afvikelser från nu gällande reglementen, som i Direktionens förslag förekomma, ej så vidt de afse de academiska stipendierna, äro af någon väsentlig beskaffenhet och anledningen till förändringarne lätt inses, vid jemförelse med de nuvarande reglementenas innehåll i motsvarande delar, torde någon närmare redogörelse för skälen härtill icke erfordras.
I afseende på hvad Frih. Raab yttrat, ber jag att få nämna, att, då han förmodar, att jag skulle vilja ställa mig till efterrättelse hvad helst som folket önskar, så har min mening endast varit att göra det, så vida denna önskan öfverensstämmer med folkets sannskyldiga nytta, och detta kan i vissa fall förändra förhållanderne. Då nu, på sätt jag haft äran framställa, något hinder icke förefinnes för antagande af BondeSt:s inbjudning, vågar jag ånyo i minnet återkalla hvad som i detta afseende blifvit yttradt, och fortfar i min anhållan, att R. o. Ad. måtte antaga ifrågavande inbjudning. Hr von Troil: Jag är förekommen af Frih. Tersmeden och anhåller blott, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt en gång i denna fråga fattade beslut. Hr von Hartmansdorff: Slutet på denna belysning af ärendets handläggning hos Utsk. lärer väl vara att det för hastigt inkommit med sitt förslag, hvarförinnan det bordt afvakta alla Ståndens beslut. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att bifall till Utsk:s Utlät, icke blifvit yrkadt, men att en del talare yrkat, att R. o. Ad. med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut mätte lägga förevande Utlät, till liandlingarne, och andre talare föreslagit, att R. o. Ad., med frångående af sitt förra beslut, måtte antaga den af BondeSt. i ämnet gjorda inbjudning; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut lägga förevande Utlät, till liandlingarne, samt, efter dennapropos:s besvarande med starka Ja, blandade med Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Efter härvid af Frih. Cederström begärd votering, uplästes till justering samt godkändes följande votens-propos.: Den 17 Maj f. ni. 127 Den, som anser R. o. Ad. böra, med vidblifvande af sitt förut, vid pröfningen af Allm.
Der sä oförmodadt hända skulle, alt, när Riksdagen ska/l upplösas, Riksförsamlingen icke hade Staten reglerat eller någon ny Bevillning fastställt, då skall Konungen kunna Riksförsamlingen åtskilja; och fortfara den förra Bevillningen intill nästa Riksdag. Är åter Be villuingens hela belopp bestämdt, men Råks församlingen icke om fördelningen ense, då skola, efter den fastställda Bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksförsamlingen Dess Fullmäktige i Riks-B anken och Riksgälds-Contoret att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda. R. o. § 74.! § 137. De allmänna Stadgar och Förordningar, hvarom Konung och Riksförsamling under Riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med dess underskrift utfärdas. R. F. § ilo g 138. Ingen, sorn till Riksdagsman lagligen vald är, kan RP0. § 79. förvisas från Riksdagsort, ej heller af hvad anledning som helst l’er*• förmenas att Riksdagen bivista, ej heller från något serskildt Riksdagsmanna-ådiggande förhindras. Undantag härifrån äge dock runi, dels i krigstid för krigsmän, som i Rikets tjenst af Konungen användas, dels för de i 67 § omtalade Stats-RådsLedamöter och Förmyndare, hvilka, ehuru å Riksdagsort närvarande, icke kunna, emot samma §, Riksdagens förhandlingar bivista. Om sådane till Riksdagsmän i Riksförsamlingens Första Kammare valde äro eller, sedan de här nämnde förhållanden utträdt, valde blifvit, ställe de sig till efterrättelse hvad Vallagens 33 stadgar för den, som af laga förfall hindras. Aro de ledamöter af Andra Kammaren, anmäle sitt förfall hos Första Kammaren eller Högsta Domstolen. R o | W* § 134. Blifver någon Riksdagsman, under påstående Riks per, i. dag eller under dess resor till och ifrån Riksdagen, med ord eller gerningar ofredad, sedan han tillkännagifvit, att han i så - Conslitutions-U(skottets Memorial, N:o 2.
Utskotten ansett verkställigheten af dessa beslut troligast komma att leda dertill, att åtminstone före nästa Riksdag icke någre medel kunna komma ätt såsom inbetalning å Allmänna Magazins-Inrättrtingens skulder till Banken ingå utöfver hvad som bör vara till användande för dylika ändamål efter förändrade grunder ätt påräkna, och om något ytterligare skulle kunna blifva inbetaldt, detta i alla fall ej kunde leda till någon förminskning af sedelstocken, under det för deh bestämda belopp af trettio Millioner R:dr Banco enär alla till utgående från Banken bestämde anslagen Sammanräknade finnaä betydeligen öfverstiga denna summa; Alltså, och härtillkommer att Rikets Ständer i afseende på inrättandet af enskilda Banker och Disconter, ansett det böra utgörä ett väsentligt vilkor derföre * att dylikä Stats-Utskottets Betciiikanden. 42* inrättningar, hvarken na eller framdeles kanna påräkna något understöd af ali-, manna medel, samt, i sammanhang med besluten rörande reglering af Rikets pen ningeväsende, redan bestämt beloppen al de summor, hvilka intill nästa Riksdag böra i egenskap af fastighets-, och odlingslån iitgå , hafva Utskotten icke funnit sig kunna å någondera af de på gätt förbeinäldt är gjorde Motioner till-, styrka bifall af Rikets Ständer. I sammanhang härmed anse likväl Statsoch Banco-Utskotten sig böra till Rikets Höglofl. Ständer vördsamt föreslå, att det Creditiv, som enligt redan afRR kets Ständer fattadt beslut, i anledning af det utaf Stats-.
Lånar förman i uppbördsverk medel af underordnad uppbördsman eller redogörare; miste embetet, ändå att de medel ej till uppbörden hörde. 18 §. Bryter eller öppnar embetsman vid postverket olofligen annans bref eller eljest förseglade tillhörighet, som under hans embetsvård är; varde afsatt, och dömes dessutom till straffarbete på högst fyra år. Tillgriper han derutur penningar eller penningevärde; då skall han dömas, utom afsättnirigen, till straffarbete från sex till och med tio år. 19 §. Begår embetsman uppsåtligen, på annat sätt, än nu sagdt är, förbrytelse i sitt embete, för egen fördel, eller för att annan gynna eller skada, eller eljest till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter embetsman uppsåtligen, i afsigt som sagd är, sin embetspligt; dömes till mistning af embete på ett år eller för alltid, eller till afsättning: var det af förhastande, som embetsmannen sig förgick, och kom deraf ingen eller ringa skada; då må han till böter dömas. 20 <§. Viser embetsman vårdslöshet, försummelse, oförstånd eller oskicklighet i sitt embete, och är ej särskildt ansvar derå satt; straffes med böter eller mistning af embete på högst ett år eller för alltid. 21 §. Innefattar förbrytelse, som i 19 eller 20 § sagd är, tillika annat uppsåtligt brott, eller sådant vållande, hvarå straff efter denna lag följa bör; gånge som i 6 Kap. 12 § stadgas 22 §. Nu har embetsman, utan lof eller tillkännagifvet förfall, sig från tjenstgöring afhållit och ej kunnat med kallelse träffas eller inställas: kommer han ej inom tre månader, sedan kallelse i allmänna tidningarna ågått; varde till mistning af embetet dömd. 23 §. Dömes embetsman, för brott, utom embetet, af sådan beskaffenhet, att hans embetsvärdighet eller medborgerliga anseende derigenom befläckas eller spilles; miste embetet. 28 Kap. 59 24 g.
Domstolen anmärkt, sådana “straff obestridligen undertrycka den straffades hederskänsla, hvilken dock utgör det “motiv, som, näst gudsfruktan, är mägtigast att upplyfta“ (?!) “den fallne och bevara “honom från nya afsteg, och meningarne allt mera enhälligt och högt uttala sig “mot dessa straff, hvilka således upphört att i allmänna omdömet ega det stöd, “utan hvilket straffets ändamål i väsendtlig mån måste förfelas.“ I frågan om ärans förlust instämde äldre Beredningen i Lag-komitéens förslag att sådant straff borde afskaffas, samt erinrade att Lag-komitéeu andragit, “att de i en stat sammanlefvandes omdöme om hvarandras moraliska värde, så“som fritt och beroende endast af inre öfvertygelse och känsla, hvilka hvarken “kunde förbjudas eller påbjudas, rätteligen icke vore föremål för yttre lagstiftning.“ En af Beredningens medlemmar Häradshöfdingen, J. U. D:rn, Pil. Mag:n Grefve J. M. Spens deremot yttrade: “Jag har icke deltagit i gillandet “och tillstyrkandet af hvad Lag-komitéens förslag till straffbalk innehåller, att “den, som gjort sig till straff efter vissa lagrum skyldig, äfven må dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig. De påföljder, detta “ådömande skutte medföra, afvika föga från hvad som förut tillhört det gamla ogillade “straffet af ärans förlust; och ombytet af benämningen ökar snarare än minskar olämp“ligheten. Den nya motsvaras lika litet sorn den gamla af något bestämdt begrepp; “och det har också derföre funnits nödigt att genom särskildt bud förklara hvad der“med skatt förstås, äfvensom att, enär detta strafflagens bud ej kunnat omfatta atta de “fatt, då uti åtskilliga civila förhållanden derå måste fästas afseende, för den högsta “graden af denna additionela straffpåföljd antaga ännu en olika benämning:
likgiltig axelryckning — » Men — lika godt Trixie bleknade, och jag såg henne djupt — efter du nu nödvändigt vill veta det, så draga andan. var jag j u i somras med mina föräldrar uti En aning sade mig, att här vore den omHomburg. Den sista dagen vi tillbringade talade främlingen. der, promenerade min trogne Macleod och jag Jagten började, och jag fick ej tillfälle att in uti skogen, bakom Kurgarten, för att taga fråga henne derom. Merowitz vek ej från afsked af en favoritbänk. Plötsligt märkte henne, jag såg deras hästar sida vid sida följa jag, att jag tappat ett armband. Hunden hundarne och samtidigt flyga öfver hindern. fattade snart, att jag förlorat någonting, och Jag såg beundran och lystnad lysa uti hans vi började bägge ifrigt söka. Steg hördes på ögon. gångstigen, och mellan träden framträdde en Efter jagtens slut redo vi åter hem. Meroherre, som vid åsynen af Macleods och mina witz inbjöds af Trixies far att deltaga uti jagbemödanden artigt anhöll att få vara oss beterna på Hohenburg och var oss således följhjelplig. Och verkligen — efter en stunds aktig. Jag såg honom vid hemkomsten lyfta ihärdigt sökande hade han turen att återfinna Trixie ur sadeln och qvarhålla hennes hand mitt armband. Jag tackade honom förbindi sin en sekund längre, än nödigt; hade varit, ligt, och, som jag var trött af min promenad, och jag fattade på stället ett djupt hat till hvilade jag mig på bänken; hau dröjde, lätt honom. Macleod, som varit hemma, hade vid och ledigt konverserande om allehanda ämnen. ljudet af hästarnes tramp rusat fram för att Jag vet ej, huru det var, men det låg någonvälkomna sin matmor, men vid åsynen af ting tilldragande, oemotståndligt uti hans Merowitz, ryggade han tillbaka, morrade vackra djupa röst och hans mörka själfulla doft och visade sina spetsiga tänder. ögon, någonting som man ej så lätt glömmer Då vi kommit upp på våra rum, bekräf— nej, man glömmer det aldrig! Med en tade Trixie min förmodan, att Merowitz och bugning aflägsnade han sig, när jag steg upp främlingen voro en och samma person.
Det är blott fyra summor i hvarje capitalräkning, som äro hufvudsaldiga och förnämligast böra framställas, nemi. huru mycket man hade vid årets början, huru mycket som influtit under årets lopp, huru mycket som åtgått under samma tid, och slutligen huru mycket man har qvar vid årets slut. R. St:s Revisorer hafva i sina sednaste beräkningar visat, huru dylika förenklingar af rikshufvudboken kunna göras. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar äfven mätte få åtfölja till StatsUtskottet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Utsk. båticke funnit för godt att fästa afseende å min motion om förbättrade löner för kronofogdar och häradsskrifvare på Gottland. Antalet af dessa tjenstemän är fyra; och med någon kännedom om göromålen torde hvar och en finna, att detta antal icke tål minskning. Jag har uti min motion visat, huru ringa de nämnde tjenstemännens inkomster för närvar, äro; det är tungt för en chef, som det åligger att tillhålla underordnade tjenstemän, hvilka med uppbörden hafva befattning, att icke fördröja densammas aflemnande och med drift fullgöra sina mångå och olikartade åligganden , att nemi. se dessa tjenstemän så illa lönade, att de icke kunna lifnära sig, utau på för deras tjenst främmande och måhända understundom derifrån alldeles distraherande vägar. Om förhållandet verkligen är sådant, som Utsk. uppgifvit, att nemi. kronofogdar och häradsskrifvare på andra ställen icke äga högre löner än de pä Gottland, hade det likväl varit önsk - Ben 26 Maj c. m. ligt, att Ulsk. behagat förvissa sig derom, huruvida icke det bristande i lönebeloppet tilläfventyrs ersättes af vissa, utaf gammal vana, kronofogdar och häradsskrifvare tillkommande förmåner, hvilka på Gottland icke äga rum.