Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridd.Secret. tillkännagaf, att PresteSt., med ogillande af lydelsen i t morn. af 12 §:n, beslutat att sagde mom. borde blifva af följande innehåll: ”Enskilda bankers adier eller lottbref må icke i någon sådan bank belånas.” I öfrigt hade Ståndet gillat §:n. —■ BorgareSt. hade bifallit 12 §:n; och BondeSt. hade bifallit 1 morn., men beslutat att 2 mom. skulle komma att lyda sålunda: ”Äro varor i banken belånte Och lösas de ej åter vid förfallotiden; galle hvad i allm. lagen om uppbud, värdering och försäljning af iösörepant stadgadt är.” Hr von Hartmansdorff: Jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte antaga PresteSt:s beslut; ty om Utsk:ns redactiori godkännes, så kunde det gå an, att t. ex. banken i Småland belänte 100,000 r:dr på Östgöthabanks adier, och Östgöthabank en lika summa på Småländska bankens, hvilket blefve detsamma, som om hvardera banken belänte sina egna adier. Hr Aminoff: Jag instämmer i PresteSt:s beslut, och hade tänkt föreslå att adier eller lottbref icke må belånas i någon bank. Hr Lefren: Jag instämmer i PresteSt:s beslut, på skäl som Hr von Hartmansdorff anfört. Uppå derefter framställda proposrr, instämde R. o. Ad. i PresteSt:s beslut så väl i afseende på x som 2 momentet. 1 3 §: n. Bifölls. i 4 §:n. Hr Lefre'n: Jag anhåller att få veta huru de öfriga Stånden beslutat, ty jag har anledn. att tro, det BorgareSt. gjort ett tillägg af ett nytt moment. Undert.
1 Cancellister j Extr a-ordinarie: hemställan om tractamente för elem . .157 Correctur-läsning: om ökad t Cancellie biträde dertill g C ance Ilie - S ty reis tus Hand-Cassa: angående väckt Motion om expediering af Rikets Ständers beslut i afseende derå (se pag. 4> N:o 158) 17 Chartx-Sigil/ata;-Förordning: med öfverlemnande af Förslag dertill (se pag. 16, N:o 275) . , 274 E Expedieringen af Rikets Ständers underdåniga - Register öfver Rikets Ständers und. N;o clerdåniga Skrifvelse med förslag till Brännvinsbrännings-Förordning (Se pag. 21 , N;o 3^41 &: 3g8) . 4*7 F Förteckning Öfver Kongl. Propositioner, samt Motioner och Remisser, — i anledning af väckt motion om upprättande och tryckning deraf i3 Förordnandej Rikets Ständers, för Justitiae-Ombudsmannen, IIof-RättsRadet och Riddaren Törneblad, att vara R. St:s Justitias-Ombudsman 76 — för Justitia - Borgmästaren Jonas Vilberg att vara R. St:s JustitiseOmbudsmans Suppleant 77 —■ för de till Tryckfrihetens vård utsedde Comiterade, i afseende på Grundlagarnes och Riksdags-Beslutets felfria tryckning ... 449 Förändring i formen för Utskottets förslag till R. St:s underd. Skrifvelser 21g Förslag till jemkning i Rikets Ständers olika beslut rörande anslag till Utskottets renskrifnings-kostnader . 207 rtill underd. Skrifvelse N:o 2q5, rörande Handels-Balken; Memorial med öfverlemnande deraf (Se pag. 8, Nio 2g5) 296 Register öfv, R. St. und. Skrif v. till K. M. åren 1828—3o. 6 42 Register ofver Rikets Ständers und.
Enligt kuratorernes åsigt bör förenklingen på det sätt tillvägabringa», att de utgifne lånen, i stället för att, såsom hittills skett, öfverföras från Landtränteri-räkningen på bokslutets öfverdragsräknings extra utgiftskonto, hädanefter inkarteras från förstnämnda räkning på de uti restantie-räkningens debet, såsom tillkommen uppbörd, upptagne utlånte medel. Härigenom skall den i kapitalräkningens debet uppförda extra utgiftssumma minskas med samma belopp, som uti kapitalräkningens Credit upptages under titel: tillkommen uppbörd, hvilken titel då, i afseende på lånetransaktionerne, kommer aldeles att försvinna; och sådan lärer väl Rikets Ständers Revisorers mening vara, hvilken icke eller synes så origtig, enär, till exempel, enligt 1847 års räkenskapsbok, den tillkomne uppbörden, såsom skenbar, skulle försvinna med 1,666 R:dr 32 sk., hvaremot extra ulgifternes belopp 3,050 R:dr 43 sk. 2 rst. minskades till hvad de i verkligheten utgjorde, eller 1,364 R:dr 15 sk. 2 rst. banko. Förhållandet ändras visserligen icke genom en slik åtgärd, men kuratorerne anse sig emellertid böra vidtaga densamma, då nästa bokslut uppgöres, och förmoda att denna förenkling skall godkännas af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätt. § 3- Hvad uti denna § är vordet anmärkt, att uti hvartdera årets hufvudbok inkomster och utgifter, tillhörande både det löpande och följande året, blifvit sam - Slats-Ulskollels Utlåtande, Jt/s 30. 39 manförde, föranleder endast till den underdåniga erinran, att specialräkningen upptager det löpande, eller redogörelseårets inkomster och utgifter, samt restantieräkningen allt hvad som mäste till föregående år hänföras; men för något följande år har uti räkenskapen för det år, redogörelsen afsett, aldrig blifvit upptaget hvarken inkomt eller utgift; och beträffande vidare anmärkningen, att räkenskaperne blifvit för sent afslutade, har Kongl. Kammar-rätten en gång för alla föreskrifvit, att de skola vara till Kongl.
De ungas tidning. IDUN 1893 U r notisboken. Ku börjas det! Den af Idun förebådade demokratiseringen af telefonpersonalen börjar nu sättas i verket. Vid Hernösands telefonstation ha af telegrafstyrelsen i dagarne till telefonister antagits fyra unga flickor, som ha genomgått blott folkskolan, icke något högre flickläroverk. De komma att efter genomgången elevtjänstgöring anställas såsom tjänstgörande i den därstädes snart öppnade rikstelefonen. * Dödsfall. Enkefru Amalia Regina Loeén, f. Ekström, änka efter den framstående skeppsredaren och grosshandlaren P. Loven, afled den 27 d:s å Ulriksdal, i den höga åldern af 83 ' / 2 år. Den högt aktade gamla sörjes närmast af sonen, grosshandlare John Loven, och dottern, enkejustitierådinnan Rabe, samt barnbarn och barnbarnsbarn. * Ädelt eftermäle. Aflidna enkefru Charlotta Dahl å Fulltofta har i sitt testamente skänkt 20,000 kr. till slöjdskolan » Minnet » i Hör, och skall räntan å nämnda summa användas för skolans upprätthållande. Därjämte har fru Dahl förordnat, att de af hennes tjänare, som varit i hennes tjänst längre än o år, skola för sista året erhålla dubbla lönen. Till enskilda personer lär den aflidna skänkt ganska betydande belopp. * K. hofsömmerska i Skurup. Nära 72 åriga husfrun Anna Ström i Skurup, Malmöhus län, har gjort sig vida känd som linsömmerska i gammalmodig stil, och hennes specialitet är hålsöm. Från Skånes adliga damer har hon många beställningar, synnerligast när bröllop stundar i någon herregård, och genom grefvinnan Ehrensvärd på Marsvinsholm har hon nu också fått emottaga arbete från drottningen. På utställningen i Ystad fick hon som pris för arbeten 10 kr. Till pågående världsutställningen i Chicago hade hon också ärnat sig, men kom för sent, och arbetena som skulle sändts dit stannade vid hofvet i Stockholm. För ett tiotal år sedan lärde hon sig först att skrifva, emedan alla barcen farit ut i vida världen och mannen reste som predikant.
Detta yttrande är väl af samtlige Riks-Stånden godkändt, men i sammanhang med beslutet derom har Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterat den vid Utlåtandet fogade tabell Litt. A., i hvad densamma afser beräkningen af ifrågavarande anslag; varande återremissen, enligt Utskottet tillhandakommet protokollsutdrag, föranledd af den hos Vällofliga Ståndet gjorda anmärkning att, ehuru Utskottet uti omförmälda 3:dje punkt föreslagit, att berörda andel af Wadstena Krigsmanshus-kassa skulle uppföras till bestämdt belopp af 53,505 Rdr 58 öre, återfunnes dock detta belopp icke i tabellen, som deremot upptoge endast 4,078 R:dr 98 öre såsom bestämdt penninge-anslag, men det öfriga såsom oindelt spanmål; hvadan orsaken till detta förhållande ansågs böra utredas. I anledning häraf får Utskottet erinra att, enligt Rikets Ständers beslut vid 1850 — 1851 års riksdag (underd. Skrifvelsen N:o 138, pag. 278) skulle ifrågaBih. till R. St. Brot. 1859 £ 1860. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 13 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Memorial N:o 195. varande ersättnings-anslag så bestämmas, att den del af de till indragning afsedda hemrnansräntorna, som berott af årlig markegång skulle utbytas emot en, efter de föregående 20 årens medelmarkegång, deremot svarande, en gång för alla bestämd, spanmålsqvantitet, hvaremot endast för den öfriga delen af räntorna skulle bestämmas ett kontant oföränderligt penninge-anslag; men som uträkningen och förvandlingen af dessa räntor då ännu icke var verkställd, blef ett emot räntornas värde ungefärligen svarande belopp i Riks-staten uppfördt såsom förslags-anslag.
Ständer fä for öfrigt i u derdinighet hos Eders Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Brefvet den 13 October 1773, angående skyldigheten for Städernas Handlande, att alltid vara försedde med nödiga Spannmåls förråder till afsalu, måtte hädanefter till all kraft och verkan upphöra, och sådant desto heldre, sorn sedan Span ninåls-hand eln blifvit frigifven för Rikets samtellga innevånare, nyssnämnde stadgande i alla fall synes vara mindre nödvändigt och lämpligt. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Majus Underdånigste, tropligtigste tjenare och un.; dersåier Vi Ridd. och Adelns På Prest-Ståndetg vägnar vägnar Carl Mörner JA Lindblom h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman, På Borgare Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H. Schwan. Lars Olssan. h. t. Talman, . n. v. Talman, Upp 6:tc B\dei N;o 1QS ao, Deri 4 Augusti Uppläst hos samtliga Riks-StSmlcn d, 4 Augusti Stormägtigste Allernådigste Konung! Mcd afseende å den inom Riks-Stånden väck» ta motion om allmänna medels anslåendetill Svenska Theaterns upprätthållande, få Riksens Ständer härmed i underdånighet hos Kderö Kongl. Maj.t anhålla, det täcktes Eders Kongl, Majit, af hvad medel sorn heldst i Nåder kan linnas lämpligt, och hvilka ej äro för bestämda utgifter påräknade, utan kunna-härtill vara att tillgå, låta anordna i vad som pröfvas för Theaterns bibehållande och behof erforderligt. Riksens Ständer framhärda med djupun» dersåtiig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung!
Lagerbjelke och Hr Bildt motsatt sig detta och vidhållit påståendet, att BondeSt:s förslag skall komma under pröfning, derföre att R. o. Au:ns samt PresteSt:s beslut skola vara olika med Borgareoch BondeSl:ns; men då dessa Hrr derjemte tillagt, att det icke vöre säkert att de af desse 2:ne sistnämnde Stånd beviljade 7,610,000 Rdr skola användas endast till vägens fortsättning till Götha kanal utan möjligen mera till den återstående delen af vägen, hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att öfver sitt beslut meddela en förklaring, hvaruti tillkännagifves, att Ståndets mening är att anvisa 7.610,000 Rdr till vägens fulländning till Götha kanal och 5,390.000 Rdr för fortsättningen derifrån till Örebro. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte återremittera voter:spropos:ne under N:o 2 och 4, och hoppas, att, i händelse K. o. Ad. godkänner mitt förslag, Gr. Lagerbjelke och Hr Bildt icke längre skola hysa någon tvekan om vägarnes sträckning, och att de icke heller motsätta sig den af mig nu begärda återremissen. Jag har skriftligen upställt mitt förslag så lydande: att Ståndet måtte återremittera de framställda voter:spropos:ne under Niis 2 och 4, med tillkännagifvande, att dess beslut rörande 6:te punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 62 innefattade bifall till den af Utsk. i denna punkt gjorda hemställan, att för fullföljande af vestra stambanan genom Westergöthland till och förbi Götha kanal, måtte till utgående under innevtde samt nästk. 3:ne år, eller under tiden till 1860 års slut, anvisas 7,610,000 Rdr Rmt samt derutöfver beviljandet af 5,390,000 Rdr Rmt för samma stambanas fortsättande till Örebro. Hr Carleson, Ed v. Henr.: I händelse R. o. Ad. skulle antaga Gr.
Grundlagar äro: denna Regerings-Form, lagen om val till folktinget, Successions-Ordningen af den 26 September 1810, och Tryckfrihets-Förordningen af den 16 Juli 1812, med de förändringar i samma förordning, hvilka sedermera blifvit fastställda, eller hädanefter kunna fastställas. Hvad i Successions-Ordningen och Tryckfrihets Förordningen i afseende å Rikets Ständer blifvit stadgadt och omförmäldt, skall hädanefter på Riksförsamlingen tillämpas. Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas, utan på det sätt, som enligt 135 § iakttagas bör. Efter sin ordalydelse skola de i hvarje särskildt fall tillämpas. II. Slatsmagternas rättigheter och ömsesidiga förhållanden. § 5. Konungens Majestät skall hällas i helgd och vördnad. Hans gerningar vare mot allt åtal fredade. § 6. Konungen skall alltid vara af den rena evangeliska läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen samt Upsala mötes beslut af år 1593, anlagen och förklarad är. § 7. Konung vare myndig vid fyllda aderton år. § 8. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, ege Riksförsamlingen, utan afseende på något den aflidne Konungens testamente angående riksstyrelsen, att förordna en, tre eller fem förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifver, må regeringen i Hans namn efter denna grundlag utöfva. § 9. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den konungaätt, hvilken arfsrätten till riket uppdragen blifvit, på manliga sidan utginge, skall Riksförsamlingen ny Konungen utkora, med bibehållande af rikets Grundlagar. § 10. I den händelse att Konungen, efter företagen resa, utöfver tolf månader ur de förenade rikena Sverige och Norge blifver; ege Riksförsamlingen, sedan Konungen blifvit om Riksförsamlingens sammanträde och dess anledning underrättad, men ändock icke till de förenade rikena återkommit, att taga den författning om rikets styrelse hvilken Riksförsamlingen nyttigast finner. § 11.
Hr von Hartmansdorff: Jag tror alt man, förra gången, liksom nu, förbigick dessa ord, såsom i det hela taget likgiltiga. Hvad mig serskildt beträffar, var jag'förra gången så sysselsatt med sjelfva ämnet, att jag icke kom att fästa min upmärksamhet å ifrågavande ord. Nu åter, då jag förlorat hoppet all vinna någonting i sak, återstår mig endast alt söka åstadkomma rättelser i ordalagen. Hvad del ifrågavande ordets användande i vår lagstil beträffar, tror jag icke Gr. Sparre skall finna det intaget i någon författn., som är utfärdad före bans inträde på Riddarhuset 1830. Hr Carleson: Den siste värde talaren har invändl, alt ut trycket allmänna bestämmelser icke förekommer uti några äldre författn:r, än de, som tillkommit efter den tid, som Gr. Sparre deltagit i R. 0. Ad:s öfverläggningar. Jag täger mig dä friheten anhålla, alt Hr von Hartmansdorff behagade tiplvsa i hvilka äldre för falin :r orden allmänna föreskrifter förekomma. Då nn öfverläggningen om rubriken ”allmänna bestämmelser” ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. 0. Landtm., att, vid föredragningen af LagUtsk:s Betänk. JYs 37, de uti ifrågavande författn. utförde 111- I Den 31 Oktober. 163 briker i dess serskilda afdelmr icke blifvit gjorde till föremål för R. o. Ad:s beslut, och att Ståndet vid sådant förhållande torde finna att hillder icke funnes för att nu besluta om ifrågavaride rubriks ordalydelse, sedan Hr von Hartmansdorff föreslagit, att rubriken för den nu förekommande afdelnm i förfatlnm må blifva ”allmänna föreskrifter”, i st. f. ”allmänna bestämmelser”, såsom det helte i Utskis förslag.
Jag vill då från den motsatta sidan åberopa den skada, som otvifvelaktigt skulle blifva en följd deraf, att Ständerna åter förklarade sig för förbudssysternet; och denna skada består deri, att man såmedelst återförde fabrikerna i det liknöjdhetstillstånd, hvari de befunno sig, innan den friare principen blifvit af Ständerna uttryckt. Jag är äfven förvissad, att Regeringen icke genast sätter i verkställighet denna princip i sin helhet, emedan jag tror, att det är klokt handladt af en Regering att icke häftigt bryta existerande förhållanden, äfven om man finner dem vara oriktiga; men här är icke fråga örn något påskyndande af tillämpningar, utan frågan är, om man skall återgå i afseende å principen. Fortsätta Ständerna att uttala samma åsigt, så blir det omsider möjligt för Regeringen att småningom afvika från det förut följda systemet. Frånträda åter Ständerna den antagna principen, så skola pretentionerna hos prohibitisterna icke blott qvarblifva, utan deras mod skall växa, så att det fordras nya decennier för att sätta Regeringen i tillfälle att öfvergå till det system, utan hvilket täflan, industriens säkraste häfstång, aldrig kan komma att utöfva sitt inflytande på våra fabriker. Jag tillstyrker altså, att Ständerna må uttala principen af det friare systemet, och afstyrker allt undantag derifrån för kläde och siden; ty följden blefve dålig vara, dyrt pris oell ömsider fabrikernas förfall. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Frih. Boye har i sin reservation, och nu ytterligare muntligen, upplifvat ett> stridsämne, som jag hade hoppats kunnat anses utkämpadt. Åsigten för det friare systemet är så allmän, att jag icke tvifldr på frågans utgång; och jag skall derföre, samt då jag dessutom är förekommen af Gr. Posse, icke fortsätta bevisningen om nyttan af ett fritt handelssystem, helst det torde vara onödigt att strida med den, som nekar sina motståndare lika nit för våra fabriker, som han tillerkänner sig sjelf, och sorn bestrider den sats, att lurendrejeri är svårare att förekomma, än tullförsnillning. Jag skall endast upptaga några argumenter.
Jag skulle tro, att ett afslag å ett utlåt., hvilket afstyrker motionen, vore att gilla motionärens åsigt, att den oriktiga debiteringen bör drabba den, som gjort densamma, hvilket jag ej kan erkänna såsom riktigt. Jag anhåller om bifall å utlåtandet. Gr. Cronhjelm: Jag nödgas ytterligare upplysa den siste talaren, att han ej med kännedom om uppbördsverket yttrat sig. Han bar hemta t skäl för sin mening deruti, att Kammarrätten kan upptaga anmärkningar, som göras af Kronans ombud. Gr:n har sagt, att då resultaten af anmärkningarna kunna drabba den skattskyldige, då de göras af Kronans ombud, måste med lika skid förhållandet vara enahanda, då de göras af Kammarrättens revisorer. Kronans ombud äro egentligen en slags chefs de bureau för uppbördsverket och kunna genom af dem gjorda anmärkningar tillse, att frågor om oriktig debitering ej behöfva komma till Kammarrätten, emedan de dels i första hand kunna rätta dem, dels i pröfn i ngscorn mitteer na kunna göra dem gällande. Det är blott då de ej i pröfningscommitteen fått rätt, som de klaga hos Kammarrätten. Öra man uppmärksamt genomläser 14.9 §., skall man linna, att Kammarrättens befattning med anmärkningsmål blifvit noggrannt bestämd. T 2:dra mom. säges, att ”Kammarrätten endast tilkommer att väcka och i behörig ordning pröfva anmärkningar, som åsyfta rättelse i fastighetsvärdering, dels om inom något län summan af fastigheternas taxeringsvärde understiger den i minimitarifen utsatta minsta värdesumma för länet, dels ock derest värde å hus i stad blifvit bestämdt till lägre belopp än det, hvartill detsamma må i allmänt inhemskt brandstodsbolag vara försäkradt.” I detta mom. äro således de omständigheter nämnda, vid hvilka anmärkning får göras. Slutligen säges: ”att pröfningscommitteen ej må besväras med förklarings afgifvande i taxeringsfrågor, utan att öfver anmärkningar och besvär i dessa ämnen yttranden och förklaringar böra, efter omständigheterna, afgifvas af Kronans ombud i länet, som varit vid pröfningscommitteen närvarande, och af den enskilde, hvars rätt är i fråga.
makramé, broderi, scnattérsöm, stärkning, strykning SAMT enklare OCH finare matlagning. I E T T GODT, BILDADT HEM ÖNSKAS HEL I ACKORDERING FÖR EN FLICKA, SOM DEN INST. OKTOBER KOMMER TILL STOCKHOLM I O&lt; FOR STUDIER. BREF MED UPPGIFT Å PRISET J MÅNAD TORDE ADRESSERAS TILL » HEM », LAND KRONA P. Dagny en tankegingen, att en qvilina, för att vara wsant qvinligw, ej skall hysa nägra intressen för det lif, soni ror sig utom hemmets fyra vaggar, var för ej a.flagsna tider mycket allmän i vart land, synnerligast hos visst slags folk. Qvinnan skulle laga mat, damma, sy ocli lappa, se till att allt i huset var s5 rikligt ocli valförsedt som möjligt, samt tanka på, hur hon skulle vara sin man, sin h e r r e och niana, som det ju hette, till behag. Ville hon ha någon andlig spis, ville hon t. ex. läsa, så l i ä k k a d e s hon till ' kokboken eller psalmboken. Här gick gränsen; öfver denna fingo ej hennes tankar gå. Hvad skulle hon för ' öfrigt med tankar? Skulle h m nu också börja tanka på land och folk och ligga sig i hvad som icke rörde henne? - Hon skulle läsa in sina tankar i skafferiet och vafkammaren, och dermed basta. Eljes - sade man - miste hon den ratta aqvinliga doftena. Och om man inte precis som morn~onerna rent af proklamerade att wqvinnan var utan sjal&gt;, så ville man Atminstone, att den smula sjal man tillerkände henne skulle vara så vingklipt som möjligt. Man försökte alla satt att uppni detta mål och man lyckades också delvis blott allt för val. Ja, det var förr i verlden, säger man. Men ar denna uppfattning då iiii alldeles bortsopad? Har ett sundare åskådningssätt rörande qvinnans uppgift i lifvet helt och hållet segrat?
Jag wägär foresta, at Ridderffapet och Adcln nu i dag fattar sit bestut, at ej öfwer tre dygn utsträcka öfwerläggningarne om den utarbetade Grundlagens antagande. Herr von Lebultsenbeim, vLvilk, yttrade sin önskan, at i et mäl af sädan wigt^och inflytelse pä et helt Rikes framtida wälständ, irenne Llena af olika art mätte äga rum, det första, dä, som nu, förslaget til Regeringsformen uplästes och blefwe pä bordet hwilande, det andra, ägnadt ät öfwerläggningarne derom, och det tredje, dä det borde til slutligt afgörande företagas. -Herr krrron och Landtmarffalken gjorde proportion, i enlighet med Herr Lehnström» förflag, at inom tre dagar afgöra frägan om Regeringsformens antagande, dä Ridderffapet och Adeln kunde i morgon börja öfwerläggningarne, om sä behöfdes, fortsätta dem Söndagen, och omsider Mändagen fatta sit beslut. 'Ropades et ganska starkt Ja. Friherre Liikverscbjälä, kgils, förmente at man i et ämne af denna wigt torde behöfwa betänketid öfwer morgondagen, och önskade, 4z2 Dm 2 Junti. stade, at projeccet sä länge matte hwitå pä bordet. Ropades lTlej. Grefwe kl örn er, Larl Labile!, hemstälde om det wcrkeliaen wore för Ridderstapet och Adeln nödigt at pä Söndagen sammanträda til plenum? Herr Laron och Landtmarskerlkcn yttrade sig, at Ridderstapet och Adeln kunde i morgon widare pröfwa huruwida rie u-n om Söndagen behöfdeS eller ej: endast det stöde fast, at Lon8Ncurton8saken6 sluteliga afgörande, Mändagen för sig ginge. Ropades äter starkt Ja. Herr käblman, Otto kreär! c, upläste följande til krotOLollet: Med wcrklig oro har jag märkt, at hwad jag i gär för Högloff.
Uppå ingifven inlaga till Tullkammaren, erhåller godsegaren räkning å den för yarorne belöpande tull, efter hvars erläggande han först eger desamma fritt till försäljning disponera, så framt de ej utan tull på credit-upplag uppläggas. 14 §. Af den dubbla tull, som, enligt Seglations-Ordningen, erlägges, dels för varu-öfverskott, som tili mer än tio procent öfverstiga skedd angifning, dels då en med högre tull belagd vara origtigt angifves till förtullning under namn af en, sorn drager mindre tull, njuter den Tull-betjent, genom hvars åtgärd sådan rättelse vunnits, hälften; äfvensom af den enkla tull, som tillkommer för varor, hvilkas qvantitet blott lill io procent och derunder öfverskjuter angifningen, den Tullbetjent, som öfverskottet anmärkt, beslås io procent. 15 §. Till handelns underlättande kommer så kalladt credit-upplag, eller anstånd med tullafgiflernas betalning för alla i Tariffen i sådant afseende utmärkta varor till der bestämde minimi-qvantiteter, att tills vidare ega rum uti Städerne Stockholm, Götheborg, Gefle, Carlskrona, Carlshamn, Malmö, Norrköping, Calmar, Wisby, Helsingborg, Westervik, Ystad och Uddevalla, under iakttagande af följande vilkor: Uppå ingifven inlaga till Tullkammaren, erhåller godsegaren räkning å den för varorna belöpande tull, efter hvars erläggande han eger desamma fritt disponera, på sätt och med vilkor i öfrigt, sorn Seglations-Ordningen och Nederlags-Förordningen bestämma. Motstående § utgår här, emedan Seglations-Ordningen innehåller samma stadgande. 15 §. Till handelns underlättande kommer så kalladt credit-upplag af alla i Tariffen i sådant afseende utmärkta varor lill der &c. •—. vilkor: Jior till Bevilln. Utsk. Bet.