Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var som om denna suck fortplantats ut i kyrkan till åhörarne; den dödstystnad, som rådt i det ögonblick hon uttalade det afgörande ordet, lämnade nu rum för en hvisknings-epidemi, som bredde sig hastigt från bänk till bänk. Det var som om den allmänna uppmärksamheten samlats helt och uteslutande på denna punkt af ceremonien; nu var spänningen öfver, och reaktionen kom i denna il af tissel och tassel, som hofpredikanten förgäfves sökte besvärja med de böner, hvarmed akten afslutades. Då grep klockaren fatt uppe på orgelläktaren. För andra gången började han bearbeta tangenterna med fingrar, som lånat kraft af hans inspiration, och för andra gången ljöd den kompilerade tonskapelsen, nu i ett vrålande forte, som oemotståndligt lyfte församlingen. Gubbar och gummor foro upp från sina bänkar och kastade längtansfulla blickar hän emot templets portar, som just nu öppnades; men respekten för det nådiga herrskapet höll dem fångna i stolarne; endast den lösa hopen, som fyllt midtgången, hade så snart kyrkdörrarna slagits upp försvunnit som agnar i korsdrag och skockade sig nu åter på kyrkogården, vid grindarna, som brudföljet måste passera. Och nu skred brudparet fram genom den tomma midtgången, och efter dem följde de inbjudne, par efter par, alltefter släktskapsoch rangordning — sist kom lille löjtnant Wollsioe, missbelåten med det hårda öde, som gjorde, att han, en svensk officer i uniform, skulle vara den som afslutade detta lysande tåg, att han offentligen måste schavottera som den där stod lägst i rang, och, till råga på olyckan, måste föra vid armen sin egen ofrälse, korpulenta mamma! Släde efter släde styrde mot Granudden, där doktorn och doktorinnan Johnson gåfvo middag för brudparet och bröllopsgästerna. Stora, hvita flingor dalade sakta ned från den gråa vinterhimlen, lade sig öfver vägar och stigar, öfver tak och träd, öfver den frusna jorden och det frusna vattnet. Ideligen dalade de ned; och timme gick efter timme.
Förledet är, såsom Hrrme veta, att lånesökanderne få länge ligga inne både vid iånekontorena och banken lör att få sina lån. När nu diskontdirektionen sammanträder, är naturligt att densamma icke pröfvar andra ansökningar än dem som svara mot det peuningebeiopp, som de kunna använda. Att på förhand, 3 eller 4 månader innan lånen utfalla, pröfva desamma, har till följd att en ny pröfning sedermera måste ega rum, innan lånen kunna utfalla, enär förändrade för luden kunnat under tiden hafva inträffat, som göra att den länehandling, hvilken ansågs såsom god i Januari, kari vara ganska dålig i April. Jag tror icke att i någon annan penningeanstalt man på annat sätt går tillväga än att man bestämmer, för hvarje lånedag, huru mycket penningar man kan lemna ut, och sedermera prölvar ■man ansökningarne i den ordning de inkommit, samt viri nästa sammanträde de följande o. s. v. Det är det enkla och naturliga sättet att gå tillväga, och om en sådan åtgärd vidtages, blir icke alill, VM. 17 258 Don 20 J m h i e. m. mänhetea så begärlig efter att lagga in en massa af låneansökningar. Således tror jag att detta Stadgande är fullt förenligt med god ordning, och det år verkligen, s-åvidt jag vet, antaget i alla öfrige låneanstalter, och jag anser det ganska nyttigt håde för saken och för den beslutande direktionen, om detsamma antages. Skulle likväl R. o. Ad. anse nödigt att det förra oefterrättlighets-tiliståndet fortfar, så gerna för mig; men min öfvertygelse lii' att det nu föreslagne stadgande skulle leda till en vida bättre ordning. Hvad beträffar den anmärkningen att den lånesökande icke vet örn hans lån är beviljadt eller icke, så är det visserligen sannt, men jag frågar, hvad ratt har han väl att få veta detta förrän det utassigneras. Det är väl bra långt gånget i artighet mot de lånande; det naturliga är väl att man söker pengar der de finnas och icke der de ieke finnas.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men då Ijenstgöringen vid Kongl. Maj:Is hof i allmänhet är af blott tillfällig beskaffenhet samt det förhållande, att dylik tjenstgöring uppdrages en i statens tjenst anställd person, således icke kati anses jem1 ärligt dermed, alt (lere tjeuster på rikets stat af en person inuehafvas; då vidare en sådan föreskrift, som af motionären blifvit föreslagen, vore olämplig, emedan densamma komme alt utgöra hinder för Kongl. Majrt att, utan afseende å personernes ställning eller förmögeuhetsviikor, till sin omgifning utse dem, för hvilka han hyser det största förtroendet; och då del torde kunna tagas för afgjordt att, när någon i statens tjenst anställd person kallas till tjenstgöring vid hofvet, särskild åtgärd, i händelse af behof, vidtages på det statens tjenst ej må varda försummad, så linner Utskottet sig bura hemställa, att förevarande motion må lemnäs utan afseende. Bese.- och Ekon.-Vtsk:s Betänkande N:o 67. Ank. till Exp.-Utsk. it. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om Krigs-Hofrättens indragning. lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från Höglofliga Ridderskapet och Adelil blifvit remitterad en af Friherre Creutz, Stefan, väckt motion: “att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan och för sin del besluta att Kongl.
Flere af mina elever beto på 147 dylika grofva metkrokar, och en s o m m a r — j a g glömmer den visst aldrig — trodde jag mig vara för alltid bortstött i vrån och öfverfölls då af den gräsligaste ångest för den kommande vintern först och främst och sedan för framtiden — ålderdomen — sjukdomen — ensamheten. Jag äger j u icke en enda närmre anförvandt. Hvarje gång tanken snuddade vid detta dystra område, och den stod ej till att hålla därifrån, skar en ilning af fasa igenom hela min varelse. Ingenstädes såg jag någon räddning undan det hotande eländet. — » » En dag, » fortfor hon efter ett djupt andetag med dämpad stämma, » tog jag upp den sista summan af mina besparingar, och det kom nu några veckor, under hvilka jag bara tänkte på, hur jag skulle kunna nedbringa mina lefnadskostnader, så att jag utan att vålla skandal och så småningom kunde tyna bort af svält. Men naturen och själfupphållelsedriften voro sundare och starkare än alla mina men och om, och där kom den stund, då det skärande ångestropet, som under alla tider, från hedningar, som från kristna, stigit ur kvalda människobröst, äfven bröt fram på mina läppar: Herre, fräls mig, jag förgås! — Inför människor kunde jag ej göra anspråk på att vara en rättroende; kanske är jag det icke ens nu inför den allvise, men jag fick erfara sanningen af löftet: medan de ännu ropa vill jag bönhöra d e m! — Hjälpen kom på helt naturlig väg i f orm af anmälningar af nya elever. Och sedermera, då storm och böljegång börjat lägga sig i min plå- gade själ, kom hjälpen äfven i en annan form: i en fast förtröstan och glad visshet om, att jag ej står som ett faderlöst barn, utan har lof att lägga alla mina bekymmer i den allsmäktige faderns händer. Ser du, Ada, detta gudsförhållande sprider ljus, värme, arbetsfröjd och lifsglädje på min stig, och jag ser klart äfven hvad som är min plikt mot mig själf. Nu tänker jag så här: Brita, din hälsa och med den ditt goda lynne (största drifkraften i ditt arbete) måste du vårda.
Det skulle vara utan ändamål att på Riddarhusets bord framlägga afskrifter af alla räkningar och Bref ifrån min Commissionaire vid ifrågavarande upphandling, för att sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle att jemföra prij seme och omkostnaderne för de serskildta Spmnemålsposterna med det pris öfverhufvud hvarföre det lefvererade totalbeloppet omkostnadsfritt blifvit Directionen debiteradt. För att i allmänhet bedöma spannemålspriset i Finland år 1817 om våren och de inköpspriser hvartill Råg och Korn af mig vid detta tillfälle upphandlades, tror jag det vara tillräckeligt kunna förete når det påkallas LefveransContracter, upprättade emellan Åbo Academies styrelse och min Commissionaire å mine vägnar; hvaraf upplyses att jag för ritorra Råge». sorn blifvit MagazinsDirectionen omkostnadsfritt i Upsala lefvererad för 13 R:dr 16 sk. tunnan, nödgades sjelf bettla 11 R:dr 16 sk. på stället och att ritorra Kornet, debiteradt Directionen till 10 R:dr 40 sk per tunna betaltes till Åbo Academie med io: 10, 8 per tunna, eller att Råg och Korn öfver hufvud, utaf detta parti, lelvererades Directionen omkostnadsfritt i Upsala för 12: 4, per tunna och uppköptes till 10: 37, då differencen 1: 14, 8. utgör utoch inkommande Tullfragt ifrån Christinestad , Wasa och Åbo till Stockholm , irån Stockholm till Upsala samt Mätareoch Bärarepenningar m m enligt deröfver upprättad vidräkning. För Den 19 September e, m. För att sätta Ridderskapet och Adoln i tillfälle att äfven sjelfva bedöma, huruvida do af mig från Allmänna MagazinsDirectionen lyf-i tade medlen varit hos mig liggande eller blifvit till enskild nytta använde, åberopas äfven vördsamt Postförvaltarens i Upsala qvittencer, som utvisa att penningarne successive blifvit genast öfverremitterade till min Commissionaire i Finland för att verkställa Spannmålsupphandlingen.
Groningen framkallas därigenom, att kornen läggas i vatten, svälla och bli mjuka (» stöpning »), utbredas i lager, sammanskjutas i högar och utsättas för en temperatur af 250 gr., då vattnet afdunstar (» högarna svettas ») och groddar utskjuta från kornen. Efter 1 ä 2 veckor är » grönmaltet » färdigt, och groningen afbrytes. Betingelserna för stärkelsens sönderdelning i dextrin och maltsocker äro vatten, luft och värme. Diastasen verkar kraftigast mellan 54 och 63 gr., svagare vid 70 och alldeles icke vid 80. En liknande process äger rum inom djurriket. Där förvandlas stärkelsen till dextrin och maltsocker genom salivens och bukspottens inverkan. Sönderdelningen underlättas genom två operationer: 1. Brödets jäsning (uppluckring). Dess gräddning (upphettning). Genom jäsningen, som åstadkommes genom tillsats af jäst eller jästpulver, blir degen utspänd af gasblåsor eller med andra ord porös. Är degen för tjock, kan kolsyregasen ej spänna ut den nog, är den för tunn, tränger gasen ut och brödet sjunker samman eller blir degigt. Som jästpulver användas bl. a. natriumbikarbonat och hjorthornssalt, hvars bismak af ammoniak är mindre angenäm. Omsorgsfullt beredda jästpulver åstadkomma ofta bättre resultat än jäst och äro mycket hållbara. Med dylikt pulver uppblandadt mjöl säljes under namn af bakmjöl. Jäsning åstadkommes äfven med konjak, brännvin, hårdt slaget ägghviteskum och vattenånga, det senare hos s. k. grahamsbröd. Genom gräddningen får brödet stadga. Efter denna process är brödet antingen hårdt, då vattnet afdunstat, eller mjukt, då en del af vattenhalten är kvar. Sädeskornen innehålla ett ägghviteämne, gluten, som hårdnar vid gräddningen. Brödets bruna färg härrör från sockerhalten och gluten. Om brödet under gräddningen bestrykes med vatten, upplöses dextrinet och bildar liksom en fernissa.
3 Så har vi, kantänka, varit på » jubileumsregatta », bjudna af en affärsvän till Ruffen. Egen ångbåt och allt möjligt elegant, men jag hade inte roligt ändå. Jag har aldrig roligt på kapplöpningar, nog därför, att jag inte alls tycker, att de är hvad de bör vara: bara en uppfriskande lek! På sjön går de ändå an, ty där kan då åtminstone inte något djurplågeri förekomma, som väl är, men till lands!! Hur det nå- gonsin kan bli en sport för » gentlemen » att vissa gånger om året hänga som tomma säckar på till ytterlighet utmagrade hästkreatur och med slag och sporrhugg drifva dem att springa öfver deras naturliga förmåga, begriper inte jag. Och behållningen? En för några minuter läskad fåfänga, så ökade lifsbehof och så sänkta lifsintressen —! Usch! Visst värdt prata om att man kan spara sitt medlidande åt » åkarhästarna ». Det är som att säga: nog förekommer det både stryk och misshandel i den här högskolan, men hvad gör det: det är ändå mycket värre i den där folkskolan. Hör nu det ihop? 235 hjula omkring barhufvade i stickande sol, som de lär ha gjort på sin kapplöpning häromdagen, så får de nog snart inga hufvuden kvar att hjula omkring med, såvida de inte redan nu är utan, hvilket man nä- stan kunde tro! För öfrigt ska man inte låta ungdom täfla som » nationer ». För den bör det bara finnas en enda nation i världen: ungdomens! Simmarne i London! Det var en sport efter mitt sinne, det. Inga pengar tog de med sig hem, inte slet de ut sig med att simma i kapp hvarken med h valfiskar eller Atlantångare — inte har de varit dyra i inköp och inte är de dyra i underhåll! Ja, d. v. s. det vet jag då inte; men i hvad fall som hälst blir det en personlig sak! Efteråt lär » regattan » ha gifvit middag på Hasselbacken, inte en vitten billigare än 50 kronor paret den heller! Och priserna, som delades ut, ha kostat förmögenheler!
Redan vid sista Riksdag ifrågasattes jemkning i Minimi-Tariffen, men i en motsatt syftning, enär, med stöd af uppgilne åtskillige exempel på den för högt uppdrifne uppskattningen af fastighetsvärdet inom Elfsborgs Län, då yrkades, att antingen minimi-summan måtte jemkas och nedsättas, eller ock hela Minimi-tariffen upphöra, samt calculationen och god - Be villning'-Utskottets Utlåtande. N:o 2y. 27 kännandet af faslighets-värdenas totalbelopp oinskränkt öfverlemnas åt Pröfnings-Comileerne. Denna framställning Lief likväl ogillad, emedan fastighetsvärdet i flera Län befanns hafva öfverst:git Tariffen, ehuru densamma från början blifvit uppgjord efter de värden, som Taxeringsman åsatt fastigheter på landet, ulan någon dylik inskränkning, och fastighetsvärdet dessutom, sedan iBad års Riksdag, hade nästan allmänt undergått den då medgifne jemkning och nedsättning. Då det således visar sig, alt en allmännare nedsättning i fastighcts-uppsk alin ingen å landet efter i8a3 varit af behofvet påkallad, kan Utskottet för sin del icke inse, att sådane förhållanden sedermera inträffat, som föranleda Minimi-tariffens föi höjning, i ändamål att åter stegra fastighetsvärdena inom Länen. Den ojemnhet i uppskattningen, som vid jemförelse emellan olika Län kan förefinnas, skulle derigenom sannolikt icke upphöra, enär anledning dertill icke synes kunna hemtas från MinitniTariffen, hvilken icke hindrat, att ju fastighets*ärdet äfven hittills i åtskilige Län öfverstigit minimi-beloppen. Erfarenheten örn förhållandet i flera orter af Riket ådagalägger ock, att uppskattningen i senare lider allt nn-r och mer närmat sig hemmanens rätta medelvärden, hvilka numera af både finaneiella och ekonomiska orsaker säkerligen icke skola komma .alt nedsättas, utan snarare förhöjas. För den händelse likväl, alt Rikets TTöglofl.
Föken Vahlborg Holmlund, den allmänhetens kännedom, aldrig kunnat uppunga svenska skådespelerska, hvars porträtt och leta en enda, s o m vållat någon af edra tid att komma, o c h då j a g var framme biografi vi i fjor meddelade och som nyligen af " Familjemeddelanden ". Rikstel. — Kontor: 11 A. VestraTrädgårdsg. — Ailm.Tel. JDUN lte vid hans port, stannade jag och såg inåt gården men han syntes inte till. Om jag skulle gå upp till honom, bara ett par minuter? Nej, han brukade ju inte tycka om att jag kom, han var alltid så upptagen af annat. Jag fortsatte min väg och vek af in på Storgatan. Knappast hade jag vändt om hörnet, förr än jag såg honom komma emot mig på samma trottoar, klädd i sin studentmössa och svängande med käppen, som han brukade. Mitt hjärta stod alldeles stilla, och jag vet inte, hur jag fick kraft att gå emot honom. Men då han bara var ett par alnar ifrån mig, stannade han och vände sig åt sidan för att se på fotografierna i boklådsfönstret ... eller för att slippa se m i g? Jag gick förbi honom, och då jag vände mig om, hade han fortsatt sin väg med raska steg, och snart var han försvunnen om hörnet. Jag hörde mig själf gapskratta, och sedan minns jag ingenting. jag kom aldrig till min blifvande principal, jag dref omkring i en skogsdunge utanför staden, tills det blef mörkt, och då gick jag in i staden, stod en stund på järnbron och fonderade på att hoppa i ån, men ändrade tankar och gick till vackra Minas kafé i stället, och där träffade jag alla mina gamla supbröder, och de kände igen mig, de voro till och med nog vänliga att bära hem mig döddrucken framåt morgonsidan och lägga mig på min mors förstutrappa. Och sedan bar det utför med mig. Kanske det kunde ha varit någon hjälp för mig, om Gustaf Hjälm hade känt igen mig den där gången. Men det var väl mitt öde, att sandkornet skulle rasa. och dra så många andra med s i g. dra med sig tro &lt;s. y, ^i6b7y^ &amp; TIDSFÖRDRIV Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf.
WitterhetsHistorieoch Antiqvitets-Akademien Akademien för de Fria Konsterna Understöd för vetenskapliga arbetens utgifvande Huf vudtiteln'. Hospitalers och Lasarelters underhåll 7: r. — 7: r~ å io:de Hufvudtiteln : netto bespardt . : 68: 11. 11. å Allmänna Indragnings-Staten 28,171: 38. 1. 4o,344:3i. 7. Summa 60,140: 1. — ii4>625: 4* 9- Uti Liqvid öfver Öfverskotter och Besparingar, har således tillgodoförts Riksgälds-Kontorel: år 1840. år 1841. Besparing å Stats-anslagen under Hufvudtillarne 6o,i45: r. — ii4,625: 4* 9- tillsammans 856,416:42. 8. 1,089,236:35. 6. men deremot, å andra sidan, Riksgälds-Kontoret påförts: T ransport i84o års Riksmarkegångs-pris, 7R: Ir 1 5sk.,förden del af spanmålen under penninge-lönerna, som öfverskjuler beloppet af Stats-Verkets behållna spanmåls-inkomst , utgorande, enligt Rikets Ständers Riks-Stat, 32,825 T:r, hvarifrån likväl, enligt Kongl. Brefvet den a3 Mars i838, böra afräknas Postverket anslagna 2,55 g T:r, eller å 3o,266 T:r å 1 R:dr i5 sk Tillsammans Bergseffekter Fastigheter Inventarier och Materialier Spanmål och Proviant .
Är genom ny eller fortsatt likhet i röstetalet frågan oafgjord, då skall den sedel öppnas, som undanlogs, och med de öfriga räknas. Blifver frågan ändå ej afgjord, gånge till ny skiljeröstning och så allt framgent, till dess valet är fulländadt. §. 112. Är sådant val der det fordras att minsta antal, som öfverskjuter hälften af de röstande, skall i beslut sammanstämma, uppgifve då hvar väljande först å röstsedeln erforderligt antal af män, som han anser förtroendet värdiga. Falla dervid rösterne till mer än hälften af de röstandes antal på en eller flere, vare den eller de behörigen valde. Är ej det antal fyldt, som väljas hör, anställes, till dess talet fullt är, med slutna sedlar, lydande med Ja eller Nej, serskild omröstning öfver de andra, som röster erhållit, men ej valde äro, först öfver den, fleste rösterne erhållit, dernäst öfver den näste och så allt framgent efter röstetalet. Hafva tvänne eller flere blifvit med lika röstetal kallade, företages först för hvarje sådan likhet en eller flere skiljeröstningar med ett namn på röstesedeln, så att hvarje ordningsrum serskildt bestämmes. Nu äro samtlige omröstningarne slutade, har Nej såvida vunnit, att erforderligt antal af män ändå ej är valdt; varde då valförrättningen förnyad för det antal, sorn återstår, och varde då röstadt emellan dem, som förut röster erhållit, men ej valde äro, och gälle högsta röstetalet, ehvad det är större eller ringare. Dock att, der något oafgjordt hlifver, ej må med lottning skiljas. §. 113. Val till Konung eller Thronföljare förrättas af Riksförsamlingen på det i 112 §. föreskrifne sätt.
Något annat förvaringsställe för dem hade dock icke varit att tillgå än vinden öfver Hofrättshuset, men densammas fortsatta begagnande till arkivrum inverkade menligt på beståndet af detta hus och försvårade i hög grad alla anordningar till husets skyddande, i fall en eldsvåda skulle yppas i dess närhet. Utan skada och olägenhet kunde således uppförandet af ett nytt ändamålsenligt arkivhus icke längre V Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o I, om Statsverket 1865. 7 uppskjutas. Och Hofrätten, som funnit sig, med afseende å förekomna skäl, böra frånträda det förslag, som år 1855 vid fråga om ny arkivbyggnad varit å bane om byggnadens uppförande såsom en med sjelfva Hofrätts-huset sammanhängande flygel, hade vid de nämnda förslagsritningarnas och kostnadsförslagets upprättande låtit uppgöra dessa för en fritt liggande byggnad, hvilken enligt gjord och å kostnadsförslaget antecknad beräkning skulle komma att rymma nära tre gånger så mycket handlingar som den nuvarande — ett utrymme, som på vidare anförda grunder Hofrätten antog vara tillräckligt ej blott för alla nu befintliga, till arkivet höranda handlingar, utan äfven för en längre framtids behof. Ofver-Intendents-Embetet, häröfver hördt, har i underdånigt utlåtande af den 15 sistlidne Augusti anfört, att Embetet, som redan vid föregående tillfällen, då underdånigä framställningar varit af Hofrätten i detta hänseende gjorda, uti underdåniga utlåtanden den 27 September 1853 och 30 September 1856 vitsordat behofvet af ifrågavarande byggnad, och sedan tjenstförrättande Ofver-Intendenten vid en under innevarande år företagen inspektionsresa haft tillfälle att på stället taga kännedom om den nuvarande arkivbyggnadens förfallna skick och fullkomliga oduglighet för sitt ändamål, finge i underdånighet förorda Hofrättens förevarande framställning såsom särdeles förtjent af bifall. Jemte framställande af några anmärkningar vid de insända ritningarna, genom hvilka anmärkningars iakttagande likväl ingen rubbning skulle ske i kostnadsförslagets slutsumma, emot hvars beräkning Embetet ej funnit skäl till anmärkning, har Ofver-Intendents-Embei sammanhang med berörda fråga fästat Kongl.
Ått kasta ifrågavarande uttjente lärares underhål på Staten, och derigenom öka dess utgifter med en ny, icke så obetydlig post, synes icke eller vara rätt, helst Staten kan anses hafva uppfyllt sin pligt, då den understödjer församlingarne med bidrag till lärarnes aflöning, der sådant af behofvet påkallas. Och då det i allmänhet antages vara försa mlingarnes egen skyldighet att draga försorg om sine fattige, och tacksamheten företrädesvis bjuder, att de böra underhålla sina uttjente och orkeslöse lärare, som användt tid och krafter till det uppväxande slägte Is undervisning i nyttiga kunskaper, 22 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ul skot tens UtlåtandeN.o 128. (§ 7 ) torde ingen serskild åtgärd i detta afseende böra föreskrifvas; hvarföre Utskotten hemställa, alt denna §. måtte ur fö slaget utgå. Mot det förslag, sorn Utskotten meddelat uti r har blifvit anmärkt: all det vore orätt och betänkligt, samt dessutom för mycket ingripande i enskildes förhållanden, alt genom tvångsmedel söka förmå hvarje samhälisindivid alt inhemta ett visst kunsk psmålt; att det föreslagna minimum af kunskaper, som det borde åligga en hvar att inhemta, vore alltför stort, serdeles för dem, hvilkas föräldrar voro fattiga och ej bade råd eller lägenhet att bekosta barnens undervisning i skolan, hvarföre också det yrkande blifvit väckt, att lör de barn, som erhölle undervisning å församlingarnes egen bekostnad, minimi-fo'dringarne af kunskaper måtte nedsättas; att qvinnan icke hade behof af det kunskapsmålt, som mannen, och att således nedsättning uti det föreslagna minimum borde för henne ega rum. Med anledning af dessa anmärkningar, hafva Utskotten funnit sig föranlåtne att närmare, än som redan skett, utveckla de grunder, med afseende å hvilka Utskotten afgifvit de i denna §. förslagne stadganden. Redan för öfver ett hundrade år sedan ansågs folkbildningen vara af den vigt, att