Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
| Dalci Öre pgr Daler Öre pgr Daler Ore pgr Daler Ore PB>’ för öfverste-löj tilan tens kompani! Häraf visar sig således, att förhöjningarnc icke ensamt eller i någon betydligare mån tillfallit Kungsöhrs kompani; ty då tillökningen för öfverste-löjtnantens kompani proportionsvis varit något lägre, har den deremot för Ostra Westmanlands kompani varit högre än för Kungsöhrs. Således lärer icke af detta högre rustningsdalertal kunna dragas den slutsats att den utlofvade ersättningen till rusthållarne vid Kungsöhrs kompani verkligen ingått i denna förhöjning. För motsatsen tala deremot åtskilliga omständigheter. För det första finnes icke i de sednare Indelningsverken någon anteckning för dessa rusthåll att denna ersättning kommit dem till godo, hvilket annars alltid finnes vara noga iakttaget, såsom vid rusthållen i Kungsbarkarö socken och vid flere andra, då dylika ersättningar, ofta lill obetydliga belopp, blifvit rusthållen tillagde. Vidare förekommer, att, sedan rusthållarne några år efter det ersättningen för ifrågavarande dagsverken förmenas hafva blifvit dem gifven, undandragit sig utgörandet af samma dagsverken, och detta förhållande, äfvensom att konungen muntligen förklarat rusthållarne böra dagsverkena utgöra, blifvit af inspektoren på Kungsöhr hos dåvarande landshöfdingen i länet anmäldt, så ansåg denne sig höra i underdånighet anhålla om skriftlig resolution i ämnet; hvarefter Kongl. Maj:t, uti nådig resolution af den 5 Maj 1696, förklarade, det rusthållarne skulle vara skyldige samma dagsverken att prestera till bemälde kungsgård, äfven så väl som de, hvilka på knektehållet äro indelte, ”medan eljest det skulle falla den på knecktehållel avslagna allmogen alltför svårt sådant allena förrätta”
Man borde förhålla sig sä, som man här och annorstädes icke sällan gjort med stora män och Konungar, under deras lefnad har man förföljt dem, eller åtminstone klandrat, förringat och hämmat deras verksamhet. Först efter deras död, har man ändtligen erkänt deras värde. Men då har det varit för sent att gräfva upp dem igen. Man säger äfven att prof. Fryxell behöfver ingen belöning, han skrifver för sanningens skull och finner i sitt eget samvetes vittnesbörd en tillräcklig vedergällning; att R. o. Ad. endast skulle besvära honom med den ifrågasatta utmärkelsen; att lian genom densamma skulle komma att för framtiden anses partisk, eller som den der hädanefter forskade och författade, ej för sanningens skull, utan i ett visst partis åsigter och för att godtgöra sin erhållna utmärkelse. Hans arbeten skulle derigenom blifva ulan den frukt, de hittills burit. Uti dessa på - Den 15 Januari. 119 ståenden ligger äfven en sådan blandning af sanning och öfverdrift, att slutledningen blifvit skef. Det är klart att livar oell en, som nitiskt arbetar för ett högre mål, det må vara vetenskapligt, eller af annan art, alltid, om lian är rättskaffens, förnämligast arbetar för sakens och sanningens skull. Men dervid mäste lian naturligtvis också såsom menniska förutsättas hafva en känsla för det bemötande, som han sjelf och hans arbete röner. Derpå bör samtiden också göra tillbörligt afseende. Vi känna visserligen alla huruledes Tycho Drahe, fastän i sitt land förföljd och derifrån slutligen förvisad, likväl fortfarande arbetade för den vetenskap, sorn han älskade. Men vi känna också att han dog af längtan efter sitt otacksamma fädernesland. Vill man nu äfven sä behandla utmärkte män inom vårt land? Månne den man, som stridt icke blott för sanningen, utan äfven försvarat en obilligt antastad samhällsinrättning, ej skulle vara förtjent att af det Stånd, hvars ära han förfäktat, åtnjuta ett vädermäle af dess erkänsla? Låtom oss taga ett exempel, som för Eder, mine Hrr! hvilka till största delen ären krigare, torde vara ypplysande.
Då man här hört yttras förvåning deröfver, att ledamöter af detta hus ännu finnas, som vilja försvara de bysältningslagar, hvilka nu äro gällande, och dem man stämplar såsom varande af en alldeles barbarisk beskaffenhet, så må det tillåtas mig alt tillbaka yttra min förundran detöfver, alt det finnes ledamöter inom det19 H, 3o a34 Den 16 Januari c. m. ta Hus, sorn kunna ät dessa lagar gifva en sådan benämning, enär de likaväl, som hvar och en annan, hafva sig nogsamt bekant, att tillämpning af dessa lagar ej kan eller behaga rum på någon, som rätt uppfattat credil-svstemet, och hvilken handlar försigtigt och följaktligen ej beböfver frukta för deras tillämpning. Frih. Boyes förklarande till mig, att jag ej skulle förstå hvad negativ och positiv bevisning skall betyda, efter jag har beklagat mig deröfver, att man velat lägga onus probandi i delta afseende på borgenären, lemnar jag ulan allt svar. Det må slå honom fritt att gifva hvad omdöme han behagar öfver min förmåga. Jag bör likväl upplysningsvis förklara för Hr Frih:n, alt jag alldeles icke sagt, det jag velat förflytta onus probandi på gäldenären; jag har blott velat befria borgenären ifrån denna skyldighet. Jag har velat försätta gäldenären efter concursen i samma catliegori hvaruti hvarje annan medborgare befinner sig till sina borgenärer, då hail ännu icke gjort concurs, alldenstund lagen tillägger denne samme gäldenär rättighet alt inträda i alla borgerliga rättigheter, sedan concursen är afslutad, och att då gifva honom en förmån, utöfver hvad hvarje annan medborgare äger, deruti ser jag sannerligen icke någon rättvisa. För öfrigt har jag här, såsom jag tror, af en ledamot vunnit den upplysning, att tre Stånd redan bifallit betänk., så att det föga lönar mödan att nu derom vidare tvista, hvarföre jag för min del ej vill uppehålla R. o. Ad. med något vidare yttrande i ämnet, utan fortfar blott alt yrka afslag på betänkandet. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Svar på återremiss 10 2 17 — b. 29 Aug. b. 27 Aug. b. 29 Aug. b. 28 Aug. » Nionde Hufvudtileln, Pcn( 1,7, ) sions-Staterna och Allmänna Wp Krz [4 1 90 26, 50 Aprd 50 April 5 Maj 3 Maj Indragnings-Staten ( 58 Svar på återremisser 1 4 1 155 14 Juni 14 Juni 14 Juni 14 Juni Voterings-propositioner . — 4 1 217 12,14 9 Juli 12 Juli 12 Juli 12 Juli Voterings-resultat — 4 1 257 7, 8 a. a. 26 Juli a.a. 26 Juli a. a. 50 Juli a. a. 50 Juli » om framläggande för Rikets Ständer i ett sammanhang af hela Statsregleringen oell om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag — 4 1 91 — 1. b. 50 A pril b. 50 April b. 5 Maj b. 25 April Se vidare — 10 2 8 — a. a. 9 Aug. a. a. 8 Aug. a. a. 9 Au*i. a. a. 9 Aug. » Uppgift å Statsfyllnadssumman samt det för Riksgäldskontorets utgifter erforderliga belopp — 4 1 555 — b. 22 Aug. b. 22 Aug. b. 22 Aug. b. 22 Aug. » upprättad ny Riksstat — 10 1 Om densaminas öfverlemnande till Kongl. Vili. t. R. St. Prot. 1850—51. 12 CD £? — C re 09_ Ul • 2. ? 05 3 ► S CD_ g CD 3 3. 0 re pr as Riks-Ståndens Beslut. cn C pr 3 -5 Q. ~ CD pr CL 09 8. ”i O rä."o c/> c/i CD —■ 3’ CTQ 3 cp 05 3 3 O. C« CD * 2-ch. CD 2. • CK) C3 re C Kidd. 0. PresteBorga reS landet. BondeN:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
Det är samma afäänga, som kommer oss att vilja gälla fbr nya i fråga om ideer eller infall, men gamla i fråga om börd och namn. Värdigheterna äro legio, värdigheten en. De finnas, 5vilka skratta för a t t visa sina vackra tänder och gr5ta för att visa sitt goda hjerta. Tillbakavisa böjelsen att betrakta som fiende hvar och en, som icke tror, icke beder, icke tanker och handlar så, som du sjelf. Abbi Roux. 222 Qvinnan i de politiska partiernas tjenst. Q / %) vinimfrågan har hos olika folk upptagits och bearbetats på många olika sätt. I Förenta staterna blef grunctsatsen om enahanda medborgerlig rätt för man och qvinna uppslaget till hela rörelsen. I England har yrkandet på qvinnans politiska rösträtt gått hand i hand med hennes frigörande i allmänhet. I den skandinaviska norden har man börjat rörelsen med att arbeta på qvinnans höjande i moraliskt, socialt och intellektuelt hänseende, i det man, åtminstone här i Sverige, tänkt sig, att hon först måste blifva i någon mon medborgerligt vaken samt hafva någon vana vid utöfningen af ' sina sociala rättigheter, innan man för henne fordrar politisk valrätt. I trots af dessa principiella olikheter, befinnes det emellertid, att qvinnorna i Förenta staterna, efter 40 års liflig agitation, och de engelska qvinnorna efter mer än ' LO års outtröttlig kamp, stå i afseende på politisk valrätt alldeles på samma punkt som de, hvilka aldrig börjat striden; med andra ord: resultatet af deras agitationer är i den punkten näst intill lika med noll. De vid kongresserna i Washington esomoftast framlagda " billerna " i ämnet, hafva gång på gång afvisats. Inom de särskilda staterna är förhållandet detsamma. Endast tvänne territorier, hafva inom sina resp. områden medgifvit yvinnorna i allo samma medborgerliga rätt som männen; och i Washingtons territorium har den medgifna Valrätten genom politiska intriger åter beröfvats dem, ehiirii det allmänt erkännes, att de begagnat den på det klokaste sätt, samt att deras deltagande i allehanda val haft ett godt inflytande på utgången.
Serapbimer-ordens-gillet, och utarrenderar dem på villkor, som för öfrigt i det närmaste öfveiensstämma med conti adena för kronoarrenden, i sina förut upprättade arrendecontraet infört det villkor, att om arrendatorerne driftigt och väl skötte hemmanen, de skulle efter arrendetidens slut få behålla deni i ytterligare 3o år, men förmodligen icke funnit, att det ändamål vunnits, som åsyftades med detta arrendevillkor, nemi. att hemmanen skulle blifva bättre skötta, emedan det i de contract, som sednare blifvit utfärdade, borttagit detta villkor. Jag skulle tro, att detta äfven är ett exempel för Kronan och Ständerna i detta afseende att följa; ty, roine herrar! det musle verkligen väcka uppmärksamhet att här i grannskapet af Stockholm alia arrendatorer på en gång söka prolongation å sina arrenden. Huru skall det kunna förklaras på annat sätt, än att de finna mycken förmån af sina arrenden? Är det då icke billigt, att Staten får sin andel i fördelarna af arrendena ? Staten, som är ägare af jordegendomarna, bör väl företrädesvis äga fördelarna deraf, i stället för att de nu splittras i. mellangifter mellan den ena och andra arrendatorn. På alla de skäl, jag nu anfört, får jag således anhålla om afslag på detta betänkande. Frih. Cederström, Jacob: Hr Odelberg, hvars förtjenst såsom agronom ingen lär jäfva, som baft bekantskap med hans sätt att sköta jord, har såsom cautionist för Gr. Taube kommit till arrendet; men såsom cautionist åligger det honom, då Gr. Taube blifvit fråndömd arrendet, att återställa egendomen i lagligt skick, innan någon fråga kan uppstå 0111 rättighet alt kunna få prolongation å arrendet, och detta jemväl ej heller förr, än han visat, att han vili göra sådana anläggningar, hvarigenom egendomen kan komma till den förbättring, att förbättringen motsvarar det högre arrende, som, efter de af R. St. fastställda grunder för kronojordars och kronolägenheters utarrenderande, skulle kunna erhållas.
Tillhopa R:dr 7,285,000: Således upptager Utskottets nu afgifne förslag en beräkning, som öfverskjuter den vid sistlidne Riksdag uppgjorde, med 367,000: Summa R:dr 7,652,000: — —- Slutligen får Utskottet tillkännagifva: att Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterat en af Friherre Palmstjerna j Carl OttOj väckt motion af innehåll, att Utskottet, vid afgifvande förslag till beräkning af Stats-Verkets inkomster, må förbehålla sig, att, derest Rikets Ständer åtaga sig en förhöjd bevillning i Tulleller bränvins-afgift, få afgifva förslag till grundskatternes lindring i samma nion; i hvilket afseende ett sätt för sådan lindrings verkställande tillika blifvit af Motionairen uppgifvet; öfver hvilken motion Utskottet förbehåller sig att, utan hinder af beräkningarne öfver Stals-Verkets inkomster, framdeles inkomma med serskildt Utlåtande, sedan Rikets Ständer fastställt grunderne för bränvinsbevillningsoch tullafgifterne. Stockholm den ia April 1834- Reservatiortj i anledning af Utskottets beslut i 3o:de punkten angående beräkningen af Sjöiullsmedlen, af Herr Ekerman C. J. Jag reserverar mig mot Utskottets beräkning af Tullmedlen, hvilka jag, till förekommande af stats-brisl, anser för närvarande icke böra beräknas till högre belopp, än hvad Kongl. Stats-Contoret föreslagit, eller 2,3oo,ooo R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 5 Anin. I öfrige ämnen afgifne reservationer finnas införde vid de serskilde Bilagor, dit de höra. Bil. A. Utlåtande, angående sökt lindring eller nedsättning uti tiondeafgiften för tackjerns-tillverkningarne inom åtskilliga Bergslager.
Men som flere talare yttrat sig i sistnämnde hänseende, anhåller jag, att ett af mig derom upsatt skriftligt anförande måtte blifva af en Kanslist upläst. Härvid aflemnades af Hr von Hartmansdorff ett skriftligt anförande, som uplästes och var af följande innehåll: Grundlagens ord ronde bränvins-beskattuingens. behandling äro icke nog tydliga, och det vore utan tvifvel för sakens fortgång med nödig enhet och skyndsamhet fördelaktigt om be arbetningen skedde genom ett inskränktare antal ledamöter, än Bevilln.Utsk:s, än mera genom färre än de förenade Bevilln-, Lago. Ekon.Utsk:ns, hvilka pläga dermed gemensamt taga befattning. Ingen kan häldre än jag önska rättelse i den nu varande bränvinslagstiftningen, och hämmande derigenom så vidt görligt är, af dryckenskapslastens härjningar, mot hvilka jag, i många år, med ringa framgång kämpat. Det oväntade stöd, som nykterhetens sak, för ögonblicket vunnit i allmänna tänkesättet, är jag visserligen mån om att begagna. Men jag vill, lika litet i medgångens som i motgångens dagar, göra det på lagens bekostnad, och jag befarar att så skulle ske, om ett särskildt Utsk. tillsattes, hvilket betoge Bevilln.Utsk. dess grundlagliga rätt att föreslå beskattningen på bränvinstillverkning och försäljning. Jag erkänner att det icke är utan tvekan eller inre strid, som jag motsätter mig förevarande förslag. Men då man i tvifvelaktiga fall bör akta sig för att öfvergifva den stråt, som föregångare trampat och vidhållit, för att vidtaga nyheter, hvilkas följder man icke så noga kan beräkna, anser jag mig, äfven vid detta tillfälle, böra tolka grundlagen så, som hans stiftare ecb deras närmaste efterträdare gjort allt sedan hans antagande. Frågan är här den vanliga och farliga i ett lagbundet samhälle; skall man göra mera afseende på ögonblickets fördel, eller pä lagens samvetsgranna 1 H. 2 18 Den 22 November. iakttagande?
Hvem är Du! JAKOB I. Jakob Israel, ers nåde! GUSTAV VASA KUNGEN till Herman I. Det är din Jakob, icke sant? JAKOB häpen, då han får se sin fader. HERMAN I. Det är pilten! KUNGEN till Jakob. Hvad vill Du? Fort eller ut! JAKOB stum. KUNGEN. Hvem står mig efter lifvet? Är det Jon Andersson eller Dacken? Så vet jag det förut. För ditt goda uppsåt och för din ungdom, men mest för din fars skull förlåter jag dig. HERMAN I. Men jag har ej rätt att förlåta så snart. Du kom hit för att angifva din fader. Svar: ja eller nej! JAKOB. Ja! HERMAN I. Drag då hädan och tag med min förbannelse! TREDJE AKTEN JAKOB på knä för Herman. Fader! Förlåt! HERMAN I. Nej, icke fader mer! Fräcka, fåvitske yngling, som trodde dig förstå statskonst och hederslagar bättre än den som Dig födt till världen! Du hade icke förutsett det fallet att jag kunde ändra beslut! KUNGEN. Åh, så, Herman, förlåt honom! HERMAN I. Jag har förlåtit honom, men våra heliga lagar icke! Jakob, tag denna ring och gå till den Du vet! Men säg mig farväl först! JAKOB störtar i hans famn. Tag bort förbannelsen, fader! HERMAN I. väter sitt finger, tecknar på hans panna och mumlar något. Därpå kysser han båda hans kinder och leder honom ut till höger. KUNGEN. Hvad har I för er? HERMAN I. skakad. Det var en familjs hemlighet. Nu gå vi vidare! GUSTAV VASA KUNGEN. Eller sluta! Herman, Du har nu visat prof på din oryggliga vänskap och jag tackar dig för sista gången. Gif mig din hand! HERMAN I. Men icke till löften, som jag ej kan hålla! KUNGEN. frid! Väl; icke till löften alltså! Farväl och haf HERMAN I. rörd. Tack! KUNGEN. Hvad? Du gråter! HERMAN I. Kanske, ty jag är lika olycklig som Du! Jag har förlorat min son!
Memorialer är vordet föreslagit, tillstyrka upphäfvande af de förändringar uti Allmänna Lagens stadgande i 40 Cap. 3 §„ 41 Cap, 2 §. och 46 Cap. 1 §. Missgärnings-Balken, som genom Kongl. Förordningen den 20 Januari! 177g blifvit antagne i afseende å gradationerne uti bestämde bestraffningarne för stölder af olika beskaffenhet, eller att Lagens berörde stadganden åter må upplifvas; Men då den, hvilken antingen genom flere resor itererade stölder eller lockande till deras begående, eller ock medelst fösöfvande af en svårare qvalificerad Lag Utskottets Betänk anden. tjufnad, gjort sig, enligt foreskrifterne uti nämnde Förordning, förfallen att, utom kroppsstraff, för dess öfriga lifstid varda innesluten till arbetes förrättande å Fästning eller Spinnhus, redan bör anses vara en från Samhället och från tillgodo-njutandet af de förmoner , som deltagandet deruti under Fagens hägn erbjuder, förskjuten och skild person, för hvars framtida förbättring hoppet kan med största skäl synas vara i betydlig mon försvunnit , tyckes det ock icke blifva en obillig fordran af Samhället att, enär en sådan från det samma aflägsnad person, sedan den antingen innan inställandet till arbetsstraffet hunnit verkställas, eller efter det den dertill blifvit insatt, får tillfälle att komma på fri fot, eller ock, efter det denne möjligt vis genom Konungens Nåd varder åter upptagen till medlem af Samhället, äfvensom under arbetstiden, ånyo föröfvar tjufnader , bemäldte person bör, såsom både farlig och skadlig , för alltid undanrödjas, och såmedelst tillfälle den betagas, att vidare störa Samhällets lugn och säkerhet. I följd häraf finner Utskottet* sig böra föreslå följande tillägg vid ofvannämnde , genom 1779 års Förordning förändrade 3 §. af 40 Cap. Missgärnings-Balken. ”K (immer tjuf, som för allsin tid till arbete å Fästning dömd är, sedan han det honom ”ådömde kroppsstraff undergått, på fri fot , och 5’åter stjäl mer eller mindre , varde hängd.
Jag tror icke att der fins någonting annat än fåfängan, som kan tina upp honom. I soffan låg Sanna, med ett trotsigt koketteri exponerande sin lilla fina figur, kastande armarne ut öfver soffstycket med ett exempellöst sjelfsvåld. Han låtsades icke gifva akt på henne, men hennes svarta ögon följde alla hans rörelser. Var det till henne eller mig han talade? En gång nämnde Sanna till mig att hon noga tagit reda på hur arf skiftas mellan stjufbarn och stjufmoder. Hvarför hade hon det? Vid qvällsmatsbordet sutto vi och talade om teater. ”Berätta Andersson, Petterson och Lundström”, sade hon på sitt tvära sätt, ”jag har så ofta hört talas om pjesen, men aldrig sett den.”232 Han började genast berätta, men vände sig mera till mig än till henne; det var naturligtvis politik, ty han berättade ju på hennes uppmaning. Jag var allt för väl bekant med pjesen för att finna något nöje i framställningen, men det roade mig att studera de andra åhörarinnornas ansigtsuttryck så ofta jag kunde få tillfälle att kasta en obemärkt sidoblick på dem. Alla tre betraktade honom spändt och ofrånvändt samt med en beundran som om han vore ett högre väsende. Hos systern ett studeradt intresse, hos hustrun ett öppet och ärligt, hos henne ett motvilligt, oemotståndligt! Hennes kärfva natur måste böja sig i beundran för honom, men den gör det icke gerna. Det sägs att hon aldrig samtalar med någon annan än honom. Hon skyilar alla fruntimmer för att vara ”högfärdiga”. De aktningsbetygelser man visar fru Lundegård äro mindre egnade henne personligen än ”hustrun” i opposition mot älskarinnan. D.v.s. det lagliga äktenskapet gentemot den fria förbindelsen. För någon tid sedan var Karl Lundegård hemma. Fadren var borta, men väntades. Olof Morin var der också.233 Karl var utan penningar och då han i sin fars rum fann en 25-öring på ett bord, så tog han den, men fröken saknade penningarne och anstälde razzia. Hon skickade en piga för att fråga om frun tagit den. ”Nej.”
D u är m i g en baddare. Ja ' k a n tro det. Hur kunde du nånsin tänka p å att » kampa » med ' den ekorren. E n sådan satans p a d d a! Farväl m e d er n u! » » Bättre å undra, o m den någonsin ska komma. Det var i kvällningen följande dag. S n a c k! » Jo, d e ' rör Börje. Men de v a s a n t. » frågade gossen o c h såg skälmaktigt på flickan. » Å h, de vet du n o c k! d å. » J o, lita p å d e. H ä r ä han. H v a ' n u d å? Ja ' har j u inte bruk för ' n. S e så! V a r inte barnsli ' n u. gär å d e j. Jaså, håller d u vill inte j a d e n själf då. ». N å så beM e d dessa stack Kalle silfverstycket i fickan. D e t v a r slaget myntet, nade men ut minuters E n stund te, får veta, o m d u lefver. D e k a n göra de! A h i öfvermorgon. Blir d e j d u! ned Farväl Ja ' tyckte dagen d e lät så p å för en stunn se ' n. te dess! » af klippan. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. hafvet. Slutligen till h e m m e t. Med i återvända. Farväl han af, d e s å, d å träffas dags, satt och nu rodde han den med djupa t a g i n i d e n s m a l a rännan, s o m skiljer Gullö och Herrmanö åt. — noga t y redan följande briggen ankar och styrde mastvantet stod Kalle blanklädershatten. våra dagar den lättade till h a f s. I fockklippan, ligger, henne att något sådant hade hade Anna, Innehålls! Af Johan Nordling. (Med porträtt af h. m:t konung Oscar II.) — Barnaglädje; också en välgörenhetsfråga, af Emy. — På Haga; af Ina Stockenstrand. — Vårstök I I: I vindar, garderober och skåp; af Bell.
Under nästlidet års vårtermin utgjorde lärjungarnes antal i 5-klässiga läroverket inom Clara församling 217, inom Maria 231, inom Jakobs 185 och inom Catharina 209; och då dessa skolor sålunda i detta hänseende ej endast stå framför de öfriga 5-klassiga läroverken, utan äfven öfverträffa de på real-linien fullständiga, samt en så stor tillökning i lärjungarnes antal, hvaraf måste blifva en följd, att ett vida betydligare antal lärare vid dessa skolor tjenstgöra, i många hänseenden åstadkommer för Rektorerne betydligt tillökade göromål, hafva Rikets Ständer mcdgifvit att Rektorerne vid de femklassiga läroverken i Clara, Maria, Jakobs och Catharina församlingar i Stockholm må tilläggas löneförhöjning med 500 R:dr hvardera och, i följd deraf, anslaget till elementarläroverken höjas med tillhopa 2,000 R:dr. 32:o Hos Rikets Ständer är vordet anfördt, att billigheten syntes fordra, det äldre Adjunkter och Kolleger vid läroverken, som blefve till Lektorer befordrade, icke måtte derigenom tillskyndas någon ekonomisk förlust, utan åtminstone få bibehållas vid de 22 ExpeditionsJJtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. inkomster, hvaraf de redan voro i åtnjutande, med någon utsigt till framtida förbättring i sina lönevilkor, i händelse deras helsa och krafter tilläte dem så länge verka i läroverkets tjenst. En sådan utsigt ansåges skola kraftigt mana Adjunkter och Kolleger till oförtrutet nit i sin verksamhet och till fortsatta studier i de dem tillhörande vetenskaper. Dessutom skulle Stats-verket derigenom komma att göra icke obetydliga besparingar, enär, om äldre Adjunkter uppmuntrades att söka lektorater, deras tjenster åter blefve besatta med yngre lärare, som började med yngsta adjunktslönen, då nu deremot de äldre adjunkterna nödgades bibehålla sina platser och lektoraterna blefve med yngre personer bekläda.