Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den monteras med bruna sidenband och en gul fjäderaigrett. Och nu till sist något om en annan under sommaren oumbärlig artikel — parasollet; icke det, som endast skyddar oss mot solens glöd, och hvars form och utrustning vi förut utförligt omtalat, utan det, som der jemte kan tjena oss till stöd under en vandring. Dessa parasoller äro utan undantag utrustade med högt och starkt skaft af naturträ. Det starka handtaget eller kryckan äro förlagda till skaftets öfre ända. Dessa parasoller sakna således det fina och bräckliga utseende, vi hittills varit vana att finna. Hatt af bastflätning. Hatten är mörkröd. Det baktill uppböjda brättet är fodradt med rödt siden. Den är garnerad med slejfer af moderöda sidenband och matta terosor. Paletot af tricottyg. Den enkla engelska formen på denna paletot är synnerligen tilltalande. Den oss förelagda modellen var af modefärgad tricot, fodrad med lätt sidenfoder och prydd med skiftande snörmakeriarbete på sätt afb. visar. Paletot. Det engelska fantasityg, som användes till denna ungdomliga gestalter synnerligen klädande paletot är brunt med gulakiiga mönster. Den hjertformiga halsringen^ begränsas af en krage och låter en vest af gult med rödt rutmönster tryckt sidentyg framskymta; paleFig. 3. Två rosetter till dukar. Till den stora rosetten virkar man, sedan man af 18 uppslagsmaskor bildat en ring: första hvarfvet: 1 fast maska i första uppslagsmaskan, 7 luftmaskor, 1 fast m. i 4:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 7:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 13:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 16:e uppslagsm., 7 luftm. Andra hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarfvets fasta m., 8 stickm. om l:a luftmaskbågen, 1 fast m. i nästa fasta m., 7 stickm. om följande luftmaskbåge, 1 fast m. i 3:e fasta m. och så vidare tills samtliga luftmaskbågar blifvit omvirkade.
De skäl, hvarpå jag grundar min tanka, alt Betänkandet icke Den 27 Maji. 311 nu kan bifallas, skall jag rällnu hafva äran framställa. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, ansåg Ridderskapet och Adeln ej nödigt, att Betänkandet, som var vidlyftigt, och dessutom redan tryckt, behöfde uppläsas. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, uppläste följande: Då Högloflige Särskilta Utskottet erhöllt det uppdrag, att föreslå grunder för indragningar i Rikets Embetsoch TjenstemannaStater, samt en förbättrad arbetsinethod, och föremålet egentligen var att bereda inskränkning i Statens utgifter, förmodade jag så mycket mindre, att Utskottet skulle utsträcka dess åtgärd till föreslående af hufvudsakliga förändringar i vår Statsförfattning, som Utskottet sjelf synes medgifva, att dess åtgärd varit, genomföreskrift, till förstnämnde afseende allena inskränkt; men om under en flyktig genomläsning af Utskottets Betänkande, jag icke mig misstagit, skulle icke allenast ali CollegialForm, all ansvarighet genom Collegial-beslut, upphöra, utan äfven alla mål mindre beredde, och blott efter föregången handläggning i mindre Departements eller Contoir, till pröfning och afgörande hos Konungen förekomma, i närvaro endast af Föredraganden och den StatsMinister, till hvilkens Departement ärendet hörde; och ehuru det medgifves, att ärender - 312 Den 27 Maji. na afgöres långsammare vid nu varande Collegial-inrättning, är likväl deras utveckling och behöriga pröfning otvifvelaktigt säkrare, då flere Collegii Ledamöter, under ansvarspligt, deras yttrande deröfver meddela, och då den stundom icke utan anledning öfverklagade långsamheten icke är en följd af Collegiala inrättningen, utan fel i tillsyn, att författningar till befordran af skyndsamhet icke efterlefvas, så bör derifrån icke hämtas skäl till upphäfvande af hvad som i en längre tidsrymd beredt en allmän nytta.
Det är en ovanlig flicka: efter den förkrossande upptäckten beredd att höra skäl, besvara inkast och gifva sig in på långa räsonnemang. Men låt oss se bort från detta. Låt oss antaga, att det är möjligt, att hon tänker så mycket på de sociala följderna af qvinlig och manlig förnedring och att hon ser sig som länk i verldskedjan och icke Ur dagens krönika. 3ser sig som individ. Är hennes uppförande i alla fall naturligt? Med hennes uppfattning af pligten, är det naturligt, att hon tager steget för att möta Alf? Någon förändring eller förmildring i hennes tänkesätt om hans skuld, kan man icke förmärka. På samma sätt som hon dömer om Alf i första hettan, på samma sätt dömer hon också om honom, när hon bräcker honom sina bägge händer. Huru hon med en sådan uppfattning af hans fel, med så starka tvifvel på hans karaktär, med en så stark känsla af att hans viljas “ renhet, ädelhet, trofasthet “, som fru Riis uttrycker sig, icke bestått ’ profvet, kan räcka honom handen till försoning, är ganska besynnerligt. Och denna Svavas försoning kastar ett ganska tvetydigt ljus öfver hennes karaktär dessutom. Innan en förändring i hennes åskådningssätt försiggått, borde hon sannerligen icke mottagit några ' fredsanbud. Man underhandlar icke med en sådan man, som hon anser honom vara. Jag inser icke, att någon af hennes farhågor om Alf såsom äkta man blifvit upphäfda genom hvad som förekommer i styckets senare del. Tvärtom borde de blifvit uppjagade ännu mera genom hennes upptäckter om sin egen far. Och dock vill hon förlåta Alf mot det att de skola skiljas. Detta vilkor hör till styckets minst lyckliga uppslag. Hvartill skall denna skilsmessa tjena? Skall någon kontroll utöfvas öfver Alf, vore väl Svava den rätta att göra det. Det borde väl vara under hennes ögon, han skulle återförtjena sitt förtroende. Det är ju icke meningen att ställa honom under polisuppsigt, skall man invända. Men är icke detta meningen, hvilka ytterligare garantier erbjuder då en skilsmessa? Att undandraga honom Svavas för honom isynnerhet nu välgörande inflytande tyckes snarare böra leda bort från målet än närmare detsamma. Men målet, det är detta, som är oklart.
xo åre* före det, då lösningspriset bestämmes, behofvet icke fordrar, att markegångssättningen påskyndas i och för utskyldernes debitering, och det således blefve möjligt att, utan hinder för uppbörden, för berörde åtgärd bestämma en lämpligare tid än hittills, samt med hänsigt tillika till den förändring vid markegångs-sättningen, som erfordras, i händelse afseende fästes å hvad angående indeldta räntornes disposition blifvit föreslaget, hemställt, att StatsUtskottet måtte föreslå nödiga förändringar uti såväl tiden för markegångssättningen, hvilken motionären ansett böra framflyttas minst till Februari månad, som hvad dervid bör iagttagas, på det att densamma bättre än hittills må öfverensstämma med de gångbara prisen, hvarförutan borde stadgas, att ändring uti hvad Länens Deputerade dervid bestämma, icke må kunna af Kongl. Kammar-Collegium förändras; b') af Prosten Lythj som, under anförande, huruledes det med Svenska folkets, enligt grundlagarne ägande rätt att sig sjelf beskatta, stöde illa tillsammans, att de beslut, Riks-Ståndens Deputerade fatta uti en på beskattningen så betydligt inverkande fråga, som markegångs-sättningen, kunna af Kongl. Kammar-Collegium förändras, samt med åberopande af åtskilige exempel derå, att denna pröfningsrätt föranledt öfverdrifna förhöjningar, föreslagit, att, i händelse den ifrågasatte methoden för markegångs-sättningens bestämmande efter 10 års medelpris skulle komma till verkställighet, ett billigt afseende då må fastas vid de ojemnheter i senast förflutna årens markegångssättningar, som genom af motionären öfverklagade åtgärderne uppkommit, samt att, i händelse de inom
N:o 92 framställda förslag till tillägg uti Utsk:s förslag, lill följe af stadgandet i 49 § 3 mom. Riksd.-Ordn., blifvit, uppå derom framsläld begäran, bordlagdt, så borde nu, jemlikt ordalydelsen i samma niom., beslut fattas om detta tilläggs antagande eller förkastande, hvarom Propos. också blifvit begärd. Hr Hjärne: Jag upfattade icke riktigt Hr Gr. o. Landtnäs sista yttrande, emedan jag då var på vägen lill min bänk; och vet således icke, om Hr Gr. o. Landtm, vägrade propos. på min anhållan om remiss; men om så icke var fallet, är jag gerna beredd alt afstå från min begäran, enär denna mening redan blifvit frånträdd af de tvenne ledamöter, som förut instämt med mig. 1 hvilketdera fallet som helst, anhåller jag likväl om propos. på motionens läggande till handlingarne. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt i afseende på Hr Tersmedens ifrågavartde hemställan blifvit yrkadi, dels alt. den må bifallas och dels att den må läggas till handlingarne; hvarefter Propos. å hvardera af dessa yrkanden framställdes och besvarades med blandade Ja och Nej, samt sedermera Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna hemställan, och, då svaren härvid ut föllo med starka Den 7 Juni f. m 67 Ja, blandade med många Nej, förklarade de! han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Gr. Wiangel begärd votering upläsles till justering samt godkände följande voler:s-propos. Den sorn bifaller Hr Tersmedens, med afseende å SlatsUtsk:s Utlåt.
Denna massa af menniskor, som hvarken kunna ärfva eller förvärfva egen jord, tilltagande i antal, der, som öfver allt, skulle naturligtvis drifvas till andra näringar än jordbruket för att finna sin utkomst, lill dess äfven vid dem, utkomsten blef precair, då denna massa under växande nöd och otaliga bekymmer drefs att i skaror söka ett fädernesland i aflägsna verldsdelar, ehuru åkerbruket i hemlandet genom stora capitalers användande blifvit fullkomnadt. Om jorden kunnat skiftas och ägas i små lotter sorn uti Belgien och det nya Frankrike, skulle icke dessa exporter af menniskor kommit ifråga ännu på många århundraden. Hos oss, der Y9-:delar af folkmängden lärer vara sysselsatt med åkerbruk och obegagnad jord till vida större rymd än den begagnade ännu finnes, kunna sädsne utvandringar icke komma i fråga, så vida den obegagnade jorden får begagnas. Yi äga visserligen icke uti Sverige dessa stora possessioner i privatas händer, som verka så stora ojemnheter i enskildta förmögenheten, och hvilka i nästan alla andra länder sig förete. Vi äga icke eller dessa Majorats-lagar, som utestänga en del af folkmängden från den jord, hvaruppå den blifvit född, ty jord af hvad beskaffenhet som hälst kan här ägas och besittas af hvar och eri. Men vi äga en jordens fördelning uti hemman, och vi hafva äfven länge haft lagar, som försvårat hemmansklyfningen och beredt osäkerhet i besittningen af jord för innehafvare af mindre lotter. Detta har hos oss till någon del verkat enahanda sorn majoraterne annorstädes och skall ännu mera bringa arbetsklassen i uselhet och jordbruket i förfall, om dessa lagar återupplifvas och skärpas, i afsigt alt motverka folkökningen. De som nu possedera hemman eller större hemmansdelar lämna villigt hjelpsamma händer till dylika repressiva åtgärder, ehuru de icke stå tillsammans, hvarken med deras egna eller allmänhetens fördelar. Argumenter i den delen saknas icke och jordbrukets höga beskattning samt vidlådande ruångfalidiga onera, anföras med en växande oredagjord ifver.
Slutligen hafva Fullmägtige i Jernkontoret, efter erhållen del af detta Styrelsens utlåtande, uti skrifvelse den 31 nästlidne Januari, med åberopande, hurusom antalet inträdessökande till den med innevarande år påbörjade kursen vid Fahlu bergsskola uppgått till icke mindre än 38, af hvilka, i brist på utrymme, endast 21 kunde till elever antagas, framställt angelägenheten deraf, att den för bergs-afdelningen vid Teknologiska Institutet afsedda nybyggnad erhölle sådan omfattning, ätt utrymme kumle beredas för ungefär det antal elever, sorn af Bergsskolans Föreståndare beräknats, eller för omkring tjugo elever, i hvilket fall, med lärokursens inskränkning till ett år, skolan säkerligen skulle för lång tid lemna tillräckligt utrymme för dem, som der söka undervisning, hvarjemte Fullmägtige förmält, att, med afseende ä de af såväl Styrelsen som Föreståndaren närmare utvecklade skäl, Fullmägtige ansågö det vara fullkomligt i sin ordning och för elevernas undervisning blifva mest båtande och fruktbärande, att den praktiska undervisningen i främsta rummet hestriddes af Institutets lärare, samt att. enligt Fullmägtigés uppfattning, Bruks-societetens förslag om ifrågavarande undervisnings besörjande af Jernkontorets tjenstemän ej kunde tydas så, Som skulle Söcietetens afsigt varit, att från berörda undervisnings meddelande utestänga Institutets lärare, utan fast heldre såsom ett erbjudande, att Jernkontorets vederbörande tjenstemän dervid finge, i mån af behof, med biträde tillhandagå; att, af Bruks-societetens erbjudande att bekosta bergselevernas praktiska undervisning med hvad dertill hörer, Fullmägtige ansåge vara en följd, att reseoch traktaments-ersättning till de Institutets lärare, hvilka ko mine att åtfölja eleverna under deras resor och praktiska öfningar, borde utgå af Bruks-societetens anslag, dock inom det af Societeten bestämda belopp af 15,000 Riksdaler årligen, samt att, beträffande det af Bruks-societeten gjorda förbehåll, att antingen omedelbart eller genom Fullmägtige i Jernkontoret få bestämma, huru bergselevernas praktiska öfningar och undervisning borde ordnas och ledas, Fullmägtige, enär, genom den af Styrelsen föreslagna anordning, Bruks-societeten kornme att förmedelst sina
Adel aldrig saknats i främsta ledet på uplvsningens och snillets höjder, eller i striden mot utländskt väld, mot inhemskt förtryck. Den fläcken qvarstår dock, att det allmänna föraktets stämpel ej förmår bannlysa ur den ridderliga salen. Ett enda vanfrejdadt namn kastar skugga på det hela, och — tillåten mig att säga det, M. Ilrr, detta med rätta, ty den sanna riddersmannen aktar tro och ära högst: vanheder och förakt kunna aldrig rymmas i dess krets! Förgäfves gör jag mig den fråga: hvad orsaken kan vara Den 14 December. SI 7 till en liknöjdhet, som öfverhöljer oss med så mycken blygsel? icke kan det vara omöjligt att ernå, oni ej allt, åtminstone det väsendlligaste? Botemedlet skall säkert finnas blott vi allvarligt föresätta oss att söka det, men af sig sjelf kommer det icke. Uåtom oss derföre gripa verket an, det är en oeftergiflig pligt icke blott mot oss sjelfve utan mot Svenska folket; låtom oss ej rygga tillbaka frän utrotandet af det nuv:de onda, som förnedrar och förstör oss, af fruktan för någon obestämd, i en framtid möjligen hotande fara; låtom oss ej se spöken på ljusa dagen utan lyfta oss öfver vanans och de småsinnade fördomarnes trånga krets, så vågar jag förutsäga att inom kort den nuvande skymfen skall blifva undanröjd och hädanefter ingen med befläckad ära träda inom denna Svenska Adelns sköldborg. Det är med ett så efterlängtadt mål i sigte jag vågar framlägga (jtt förslag hvilket, hvad än dess öde må blifva, torde tillerkännas värdet att ånyo rigta tankarne på en fråga hvars lösande skulle på ett hedrande sätt bära vittnesbörd om den anda som vid 1853 års Riksdag lifvade detta Stånd. Mer än en gång hafva redan förslag i samma syfte blifvit väckta, grundade dels på val inom Adeln, dels på vissa bestämmelser för ulöfvandet af Riksdagsmannarätten, såsom förmögenhet, kunskaper eller innehafvande tjenst', utan att något af dem ansetts så tillfredsställande att det kunnat antagas.
Raabs yttrande, så vill jag visserligen tro att han, hvars utomordentliga flit och arbetsamhet är väl känd och vitsordad, icke underlät att sammankalla Utskm både föroch eftermiddagar; men jag har också under åtskilliga Riksdagar varit ledamot i Utsk., och jag får förklara, det jag alldeles icke haft någon erfarenhet af ett dylikt förhållande. Tvertom hände vid 1844 års Riksdag, att då jag förklarade för Utskits ordf:de, att om icke arbetena kunde medhinnas på förmiddagarne, borde man sammanträda på eftermiddagarne, så ådrog jag mig af så väl ordf;den sorn samtlige ledamöterna mycken ovilja. Den 14 December f. m. 325 Gr. af Ugglas har ytterligare förklarat, att när man arbetar i ett visst fack, så ar det lättare, än när man, såsom förhållandet är med Utsk:nn ledamöter, har särskilda och mångfaldiga göromål af olika beskaffenhet. Jag vet verkligen icke, att det finnes något Utsk., som har sådana göromål, sorn Hr Grin velat antyda. Derföre hafva vi också särskilda Utsk., till hvilka ärenden af lika beskaffenhet böra remitteras och der behandlas; och äro frågorna af olika natur, så finnas sammansatta Utsk., som skola behandla desamma. I öfrigt torde det icke vara Hr Grin obekant, att göromålen inom de flesta embetsverk äro af den mångartade natur, att de väl kunna jemföras med arbetena i R. Stms Utsk. Frih. Raab har ansett, att de skäl, jag af andra länders konstitutionella statsskick hemtade för prorogationen, mycket väl kunna tillämpas hos oss; men Hr Frihm har råkat glömma, att representationerna inom de länder, jag åsyftade, icke allenast sammanträda, utan äfven måste sammanträda hvarje år, då budgeten aldrig upgöres annorlunda än för ett år i sender. Således är prorogationen nödvändig för deras statsskick. Nu är förhållandet här icke sådant, emedan här upgöres budgeten för tre år i sender, och grundlagen stadgar att R. St:r skola sammankomma hvart 3:dje år. Först när R.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Riddei skåpet och Adeln ansåg de vid Statsoch EkonomiUlskottens Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsainrnas återremitterande. Ropades Ja.. Föredrogs å nyo och bifölls LagTJlskoltets den 23 sisth Julii under N:o 84 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion om rättighet för fordri tagsegare, att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsökningsmål. Föredrogos å nyo och bi föl 1 os följande från StatsUtskottet inkomne, och d. 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: Af den 3 sistlidne Julii: N:o 204. I anledning af gjorda Motioner om anskaffande afbestämda samlingsrum m. nr., förde trenne ofrälse RiksStån - Den i4 Augusti e. tn. den, samt för Rikets Ständers Utskott och Klubbar, N:o 2o5. Om verkställd granskning af Postverkets förvaltning år 1826, samt åtskilige af 1826 och 1827 årens Rikets Ständers Revisorer framställde omständigheter. Af den i5 sisllidne Julii: N:o 206. I anledning nf väckte frågor om Boställen för Häradshöfd ingar, eller ersättning åt dem, som deraf äro i saknad, samt angående inköp af KronoSkatlehemmanet Holm i Norra Helsingland, för alt till Boställe för Häradshöfdingen, Kronofogden och Häradssktifvaren derstädes användas.
Maj:t i underdånighet anhållit om förklaring huruvida, i följd af den för Kongl. Myntverkets embetsoch tjenstemän sednast fastställda, nu gällande aflöningsstat, Myntproberarens på Kongl. Brefvet af den 26 Mars 1831 grundade anspråk på dylik ersättning borde anses hafva förfallit; Och har Kongl. Majit, uti nådig skrifvelse af den 14 sistlidne Augusti, på grund af hvad Kongl. Stats-Kontoret, uti infordradt utlåtande anfört, — nemligen att då, enligt nådiga reglementet för Myntverket af den 30 April 1836, Myntproberaren såsom tjensteman derstädes hade skyldighet att probera endast sådana guldoch silfverplantsar, som till förmyntning dit inlemnades, men icke det guld eller silfver, som Rikets Ständers Bank eller enskilda personer önskade att för andra ändamål, ån förmyntning, få undersökt, den lön, hvilken Myntproberaren från Statsverket åtnjuter, vore att anse endast såsom ersättning för de göromål, som enligt berörda reglemente ålåge honom, samt att, då genom nådiga Brefvet den 5 Mars 1858 honom tilldelades löneförhöjning emot upphörandet af förut åtnjuten sportelinkomst för verkställda proberingar, med dylik inkomst icke afsåges den ersättning, som enligt ofvanberörde nådiga Bref af den 26 Mars 1831 blifvit bestämd för nu ifrågavarande undersökningar, — förklarat Myntproberaren berättigad att för probering af det guld och silfver, sorn endast för probering och värdering, men icke till förmyntning till Myntverket inlemnas, hädanefter såsom hittills få uppbära det arvode, som i nådiga Brefvet den 26 Mars 1831 bestämmes. § 17.
Och gick det likväl därhän, ja, då hade hon misstagit sig på honom och skulle så mycket lättare kunna bekämpa den känsla, som hon ännu ej ville gifva namnet kärlek. Och så insomnade denna kvinnliga filosof med föresatsen att från o c h med morgondagen återtaga sitt gamla, ensliga lif. Societeten i Storeby var upprörd. Från urminnes tider hade » bruket », som Finnsboda i korthet kallades, utgjort medelpunkten för allt umgängeslif och i synnerhet om somrarne, då ungdomen var hemma, hade den ena bjudningen och tillställningen aflöst den andra. Men hur var det i år? På några högst få undantag när hade man knappt sett en skymt af bruksfamiljen. » Ja, » sade fru postmästarinnan Strömberg, som med sina fyra döttrar och två söner kommit på ett lika kärt som oväntadt besök till sin intima väninna, fru apotekerskan Broms, » ja, att fru Collén tycker bäst om att få vara i fred för alla besök, det veta vi nog, och Anna har då i alla tider varit omöjlig, men den öfriga ungdomen och brukspatronen i första rummet bruka ju tycka om folk, så det är verkligen högst besynnerligt, att man nu för tiden aldrig hör af dem. » » Ja, det måste man medgifva, » genmälde fru Broms och tillade sakta och menande: » men de hafva nog sina skäl. Vi skola tala om det sedan, ty J g hoppas ni äro goda och dricka en kopp. » » Nej, jag tackar, » afbröt fru Strömberg, » inte ska ' du göra dig b e s v ä r. vi tittade bara in lite ' i förbifarten » » Ah, det blir intet besvär, » sade fru Broms artigt, » det blir i allra största enkelhet. Jag skall bara säga åt Rosa, som har veckan. Förlåt ett ögonblick. Hedvig ^får hålla sällskap så länge. Se så, inga invändningar. jag är strax tillbaka. » Väl utkommen i köket, gaf hon sina känslor luft. Idun Utgifning-stid: Redaktör och utgifvare: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utTidningen tr, 25 öre pr petitrad { 10 stafvelser). Utländska annonser 5 0 öre raden. postarvodet Ingen 2:dra årg.
Snart matisk soaré å nämnda teater, hvarvid antagligen syntes Axels glada ansikte i ett fönster, och några komma att uppföras: » Otellos hämnd » och » Kärlek ögonblick därefter var han hos de sina, omfamnad utan strumpor ». och kringklappad. Sedan detta var öfverstökadt, gick han bort till herrarne, där han äfven på det hjärtligaste välkomnades. Glada utrop och frågor haglade. » Och där ha vi ju er, I vattumän, » utropade han, då han fick syn på sina Stockholmsvänner, hvilka dragit sig något åt sidan för att låta hans gamla bekanta få försteget. » Nå, hur finna ni er? Idun Stockholm. N:r Fredagen den 26 februari 1892. 9 (219) Prenumerationspris pr år: I d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher kr. 8: — I d u n m. p l. » (5: 50 Idun ensam » 4: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) P r e m i m e r. Redaktör ocn utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas &amp; b y r å n k l. Allm. Telef. Boktr.-Aktieb. Utgifningstid: hvarje helgfri Gernandts fredag. Lösnummerspris I 5 öre. - r a d. allt för snart skördad af döden, Kerstin Cardon, Emma Ek vall, Amanda Sidvail och Christine Sundberg, hvilka alla bekräftat, att kvinnans förmåga inom konsten ingalunda är ringare än flertalets bland män. Det högsta i konsten uppnås ej häller af många af det manliga släktet, och likväl äro konstidkarne bland detta ojämförligt talrikare. Af de nyss nämnda målarinnorna fästes stora förhoppningar vid Christine Sundberg, hvilken Christine Sundberg. Två A m a n d a Sidvail. konstnärinnor. vinnan tige i församlingen — sä lydde det apostoliska ordet och ännu åberopas det på åtskilliga områden af mänsklig verksamhet, till och med inom konsten, dock icke den sceniska, ty där har man för länge sedan tröttnat vid att se manspersoner återgifva fruntiminersroller, men väl inom målning och bildhuggarkonst.