Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tages åter ledning för bedömandet ifrån det förhållande, sorn med den Spanmål, hvilken är Kronan behållen, ägt rum, så finna vi alt 2>en 22 December f. iit. 1828 inflöt 1826 — 1827 —• 1828 — 44,4 5,288 •— 41,076 •— eller tillsammans på fyra år 114,743 T:r, som utgör per år 28,686 eller icke fullt |-:del af den Spanmål» som kunnat in natura lefvereras. Antager jag nu emellertid för mera säkerhet alt af LöningsSpanmålen hälften ingår, så skulle 3o,ooo tunnor i Kronans Magaziner årligen in natura lefvereras, men hvarvid förekommer, att då hälften af denna Spanmål tillflyter Staten såsom ArrendeSpanmål för Boställen, det heror af Staten, likasom afall annan Jordägare, att vid sjelfva utarrenderingen föreskrifva de vilkor, under hvilka utarrenderingen skall äga rum, och vid sådant tillfälle fästa det vilkor att arrendet bestämmes i Spanmål, men med skyldighet för Arrendatorn, att lösa arrendet efter Länets Markegångspris, hvarigenom successive och inom några få år den in natura inflytande Spanmålen skall nedgå till i5 å 16,000 tunnor, en qvantitet, som, oro den ock i 4 5 5 år blefve i Kronans Magaziner qvarligganue, icke skulle kunna medföra något trångmål för StatsCassan, eller åstadkomma någon synnerlig kostnad, enär Magaziner likväl måste underhållas, och MagazinsBetjcning lönas för emoltagandet af Kronans nu beliållue in natura räntor. Den 22 December f. m. Det är sannt, att Befälets aflöning fordrar en tillökning af 98,000 R:dr, en tillökning i utgift visserligen betydlig, men af behofvet påkallad, och man bar härvid iakttagit all den noggranhet och besparing» som varit möjlig.
» Kammardrängar * » 450. allt på sätt bilagde förslag öfver Krigs-kollegii aflöning med dervid utsatta pensionsbelopp (Bil. Litt. H. h.) närmare utvisar. De särskilda omständigheter åter, som för Krigs-kollegium förekomma, anhål Bil. JW 5 lill Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. JVs 1, om Statsverket 1836. 39 ler jag i underdånighet få till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning hår framställa. I sådant afseende framstår först det förhållande, att Krigs-kollegium för närvarande är i saknad af någon lön för Presidenten. För detta ändamål har sednast varit anslagen Öfverste-indelningen vid Helsinge regemente, hvilken innehades af framlidne Presidenten Friherre af Tibell, men återföll vid dennes död år 1832 till regementet, hvarefter för Presidenten i rikets första kollegium icke funnits annan löntillgång än ett arfvode af 2,000 R:dr banko årligen, som utgår af öfverskottet å indelta räntor tillhörande<Öfverste-inde!ningen vid f. d. Adelsfahne-regementet samt fy lies till den del brist i nämnde öfverskott något år kan uppstå af anslaget å 4:de Hufvud-titeln till extra utgifter.
oskadlig från himmel till jord; den har lyst upp natten med dagens glans; den bar utvidgat menniskosynens omfång; den har mångdubblat menniskomusklernas kraft; den har påskyndat rörelse; den har förintat afstånd; den har underlättat samfärdsel, brefvexling — . Dessa äro blott en del af dess frukter ». Allt detta har fysiska metoden vunnit, i allt detta har metafysiska metoden ingen del, kan ni förneka det? Boströmianen. Nej, min kära vetenskapsidkare, det kan jag icke. Men, ser ni, filosofien, som Vikner säger, har till uppgift hvarken att fylla bägarn åt den törstige eller att breda en smörgås åt den hungrige. Filosofien har en högre och andligare uppgift. Naturv. Må så vara. Men omedelbart hoppas man ju ej af någon känd vetenskap en smörgås. Hvad man deremot väntar och fordrar af hvar vetenskap det är, attden skall göra skäl för sin tillvaro genom att i någon mån finna hvad den söker — sanningen! Har ni med er metod funnit, faststält någon sanning? Nej, tre gånger så gammal är metafysiken som Methusalem och vet dock ej mer än Methusalem i vaggan. Bostr. Åh, det är för fräckt. Har ej Boström klart och tydligt bevisat att menskan är ett sinligt-förnuftigt väsen, att staten är en person, att Gud är en person, att allting är personligt, att Naturv. Säger ni, kära boströmian, men hur många metafysiker ha er åsigt? Fråga platonister, fichtianer och alla de andra — tror ni någon af dem skall ge samma svar som ni? Ack den långa metafysiska tänkarraden den är för sorglig, evigt tvistande om evigt samma frågor. I sanning » ett oändligt oväsen om ett oändligt väsen ». Se Plato först, mannen med dystra » idé » - bebodda pannan; och Leibnitz sen med sina alltförklarande monader; och Fichte med Ich ' et; och Hegel oqh antitesen och — men
M-n dä, efter hwad kändt är, denne Schole inrättning icke f?.ill medföra den nytta, som swarar emot kostnaden, sä hemställer Stale Utffortet huruwida icke anledning mä wara, att genom wederbörande läka anställa undersökning, om icke denna Schola mä kunna indrag s och det r Lräga wacande arrendet i det stället rstl Srals-Wcrket inga. Sedan Stats-bMvttel nu således yttrar sig om de arrenden, hwaruri Urstottet ansett någon ändring eller rubbning böra äga rum, sä förekomma nu de Kungö Ljer-e Bandtt Nio 67. Kungsoch Kungs Ladugärdar, as hwilka Stats-Werket icke swarande afkastning, och hwarwid bör un ed is, huruwida näzon rubbning t dctza arrenden ma kunna göras, uran atk JnnehafwarneS lagliga räll derigenom kan bliswa förnärmad. Wld öfwerwagande häraf, har Skars Utskottet funnit detze arrenden i allmän wärro kunna hänföras i g:ne Cl«sser, nemligen: sadane arrenden hwilka hliswit af Riksens Ständer eller pä Deras åtgärd sturne, och hwarä arrende tiden ej ännu lupit til! ända: sadanr som tilkommit genom Konungens enskilda förordnande; och stldane hwars wiikor warit efter Riksens Ständers tilstyrkan stadgade, men hwarä Konungen tvid arrendetidens utgång, i »räder bifallit prolongation, eller tillätit borrcarrendering mont auction. Till den förstnamde Clatzen höra Räfsnäs och wenngarns Kungsgärdar samt Lindhofs KungsLavugärd. Pä sätt förut omnämndt blifwit, äro de 2:ue förstnämnde Kungsgärdar wid 1769 ärs Riksdag genom sormelig afhandling med Riksens Ständer, ifrän perpetuella arrenden pä bestämd tid as ivo är och emot wista Utstakade förmäner och skyldigheter, komne i dä »varande
Segel, ny a. Samtlige Riks-Slånden hafva gillat den af Utskottet härå föreslagna tull-bestämmelse; hvarvid likväl Borgare-Ståndet ansett nya Segel böra förbjudas lill införsel. Segel, af utländsk tillverkning, hvarmed Svenska fartyg varit nödsakade alt, i bevisligen förlorades ställe, sig förse, då de vid hemkomsten befinnas obrukade. Trenne Riks-Stånd hafva gillat Utskottets förslag, att införsel-tullen härå må bestämmas till 10 procent af tullvärdet, hvaremot Borgare-Ståndet beslutat, att denna tull skall förhöjas till 26 procent af värdet; äfvensom att, då sådane Segel vid hemkomsten befinnas till och med en fjerdedel slitne, införsel-tullen derför skall utgöras med endast 10 procent. Om nu Borgare-Ståndet vidblifver nämnde beslut, så uppkommer deraf följande votering: 51:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att Segel af utländsk tillverkning, hvarmed Svenska fartyg varit nödsakade att, i bevisligen förlorades ställe, sig Bevillnings-Ulslsoltets Memorial N.-o 49- 3i förse, då de vid hemkomsten befinnas obrukade, skola beläggas med en införsel-tull af 10 procent af värdet, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej, anses införsel-tullen å Segel af utländsk tillverkning, då de vid hemkomsten befinnas obrukade, vara beslämd till a5 procent af värdet, samt, då sådane Segel vid hemkomsten befinnas lill och med en fjerdedel slitne, endast till 10 procent af värdet. Silke j rått. Trenne Riks-Stånd hafva godkänt den af Utskottet härå föreslagna införseltull, 6 sk. per men sorn Ridderskapet och Adeln nedsatt denna tull till 2 sk. U., så lärer, i fall detta beslut vidhålles, votering komma att anställas enligt följande proposition: f)2:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att införsel-tullen å rått Silke skall bestämmas till 6 sk. per U., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner
Hr Nordenadlers, Ludv. Gust., motion om fasställande af vissa vilkor, för vinnande af inträde och befordran inom Postverket; 2:0 Hr von Sydows, Axel Reinh., motion om utarbetande af förslag till en ny fattigvårds-stadga; 3:o Hr af Ekenstains, Israel, motion, ang:de ändring i K. Förordn. d. 28 April 1819 om privilegioe exclusivse för )iya i Riket förut okända slöjd-inrättningar. 2Ö2 Den 3 Mars e. m. 1 nyo föredrogs Gr. Gyldenstolpes, Anton Gabi'., d. 27 sisll. Febr. på bordet lagda anförande, i anledn. af Gr. Lewenhaupts, Mauritz, motion om anslag till löneförbättring för befälet vid K. Lifbevär:s-reg:tet. Gr. Lewenhaupt, Maur., uppläste följande: Hr Gr. Gyldenstolpe, Anton, bar vid remissen af min motion om löneförbättring för Lifbevär:s-reg:tet anfört diverse anmärkningar, dem jag nu anhåller få besvara. Jag måste dock till en början förklara, att jag förbigår alla dem, som röra den af Hr Gr. föreslagna reorganisation af reg:tet, Hr Gr:s omdömen 0111 detsammas mer eller mindre nödvändighet, — saker, som, efter min tanka, hvarken tillkomma Gr:s eller min pröfning, och hvilka vi derföre kunna, om Hr Gr. så skulle behaga, öfverlemna till den af Statsmagterna, en sådan pröfning, efter grundlagens föreskrift, ensamt tillkommer. Hr Gr. anser Lifbevärts-befälet öfverflödigt, och att bevärtsmanskapet kunde och borde af Gardes-regtternas exerceras. Men tror verkligen H. Gr., att, om detta i fredlig tid kan ske, sådant vid krigstillfällén låter sig göra utan en införlifning af bevärrs-manskapet i dessa regrter, en åtgärd, som uti bevärings-lagen af år 1812 finnes klart och bestämdt förbjuden.
Möjligen skulle den tillökade kammarskrifvaren i Kammar-archivet kunna afprutas; men äfven dertill saknas, i min tanka, fullkomligt skäl, och den erforderliga summan minskades derigenom blott med 400 r:dr. — Under anhållan om återremiss äfven i denna del af StatsUtskls utlåt, yrkar jag således, att hvad i dea K. propos. i afseende på regleringen af KammarCollegii stat blifvit föreslaget må af R. St. bifallas; och skulle det, i min tanka, vara ganska orättvist och obilligt af R. St., om de sådant förvägrade och derigenom nekade detta verks behöfiiga tjenstemannapersonal den förbättning i deras vilkor, andra verk redan erhållit. Hr D anckwardt tilläde derefter muntligen: I afseende på regleringen af BergsCoIlegii tjenstemannapersonal och stat uppgifver StatsUtsk. i 7:de punkten af förevar. betänk., att denna reglering i sammanhang med Myntoch Controllverken till en början skall utfalla med behof af ökadt statsanslag, hvilket skulle till en del vara föranledt deraf, alt alla ledamöterna i BergsCollim ansetts böra 7 H. 20 Den 26 Maj f. h», utgöras af Bergsråd med derefter lämpad aflöning, i stället för äfven af Assessorer enligt förra stater. Detta anförande saknar behörig grund. Vid alla regleringar af embetsverk, dervid tjenstemannapersonalen inskränkes, blir det nödvändigt, att åtskilliga öfverflödiga personer bibehålla sina löner, och att i följd deraf, intilldess de på ett eller annat sätt afgått, en brist uppkommer för de bibehållna tjenstemännen i deras bestämda, ökade lönevilkor. Detta har med den verkliga framtida regleringen af verkets stat ingenting att göra, och den kan således icke sägas hafva åstadkommit ökndt statsanslag, då verkets förra anslag ej blifvit öfverskridet genom regleringen. Om R. St. icke finna skäl att öfverflytta de öfverflödiga personerna på indragningsstaten, hvilket af R.
Till Slats-Utskotlet har Ridderskapet och Adeln återremitterat dess, un - Stats-Utskotlels Utlåtande, N;o 3o8. 3 der N:o 228, afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående krono-hemmanet Karlebys anslående till boställe åt Kronofogden i Wadsbo fögderi; men som, enligt Utskottet tillhandakomne protocollsutdrag, nämnde Betänkande blifvit bifallet af Preste-Ståndet den 13, af Borgare-Ståndet den 15, och af Bonde-Ståndet den 11 i sistlidne månad, hvadan, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga är af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet icke dermed taga någon vidare befattning. Stockholm den 7 September 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Sept., kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om afskrifning af Grosshandlaren C. F. Liljewalchs återstående skuld till Stats-Verketj i och för erhållne försträckningar till Westeroch Norrbottens Läns undsättning. (I. A.) Genom remiss från Ridderskapet och Adeln, har Utskottet fått emottaga en af Herr Grefve Sparre, Carl, väckt motion, deruti, beträffande det ämne, som är föremål för ifrågavarande Utlåtande, blifvit anfördt, att, sedan, efter det Staten, till följd af de i Norroch Westerbottens Län åren 1830, 1831 och 1832 inträffade missväxter, för nämnde
Kållerö och Jädersfors, sedan Turefors och Floda bruk blifvit nedlagda samt vid Önafors jerntillverkningen för längre tid tillbaka blifvit nedlagd; i Marks härad vid två och inom Kinds fögderi vid fem smärre manufakturverk samt ett tillkommet jernbruk vid Strömsfors. Antalet af ständige arbetare vid berörde jernbruk har i Wedbo och Tossbo härader utgjort 116 och vid de öfriga tillsammans 147 personer. Tillverkningen, hvars belopp 1860 uppgick till 29,892 skeppund, utgöres dels af stångjern, bland hvilket företrädesvis det vid Bäckefors tillverkade, uppgående jemväl till det ojemförligt största beloppet, som likväl i senaste tider till en del öfverflyttats till Billingsfors, är af utmärkt beskaffenhet, dels af stålbränning och manufaktursmide, som vid Rådanefors med nit bedrifvits, dels af god och eftersökt åkerbruksredskap, samt derstädes äfvensom vid Bäckefors och Billingsfors jemväl af gjutgods. Tackjern för tillverkningen vid berörde verk i Wedbo, Tossbo, Walbo samt Wäne härader tillföres nästan utan undantag från Wermland, sedan tackjernsblåsningen vid Billingsfors masugn upphört, och afsättningen sker förnämligast på Göteborg, från Gustafsfors äfven till Norge samt från Kållerö, Jädersfors och Rådanefors jemväl på Uddevalla. För de i Kinds fögderi belägne verk hemtas materialier från Småland, företrädesvis från Unnaryds masugn. Flera försök till upptagande af grufvor hafva blifvit gjorda, särdeles på Dalsland, men icke lyckats. Då tillverkningen således måste grundas på köpt tackjern, har detta i senare tider betydligt hämmat tillverkningen, som också särdeles vid de mindre verken blifvit nedsatt.
I frågan om medelbara eller omedelbara val, hyser jag för min del ingen tvekan att tillerkänna företrädet åt de sednare, såvida de förra skola förrättas genom Elektorer, hvilka utses endast för att förrätta ett visst val, utan att i öfrigt hafva något med hvarandra gemensamt. Af de valberättigade lärer man nemligen icke kunna förvänta något intresse för den förberedande åtgärden att välja en Elektor, om de icke hysa intresse för det slutliga resultatet eller utgången af sjelfva Riksdagsmannavalet. Men hysa de intresse för det slutliga resultatet, så utse de sannolikt till Elektor den, som röstar på deras egen kanditat, utan afseende på, huruvida Elektorn för denna befattning eger de utmärktas te egenskaper, hvilka dessutom äro svåra att bedöma; och hela syftemålet med de medelbara valen är då förfeladt. Härtill kommer, att faran för otillbörlig inverkan på valen är vida mindre, om denna måste riktas emot en hel menighet, än om blott ett ringa antal Elektorer behöfver vinnas. I ett glest befolkadt land äro likväl de omedelbara valen i verkställigheten förenade med svårigheter. Utan föregående ofverl äggningar uppkommer nemligen lätt en alltför stor splittring af rösterna, men talrikt besökta valmöten äro svårare att åstadkomma ju längre väg de väljande måste färdas till samlingsplatsen. Sådana mötens oumbärlighet blefve visserligen mindre, om det föreskrefves, att de väljande endast finge rösta på dem, som framställt sig såsom kandidater. Men äfven kanditaturen förutsätter, att en politisk trosbekännelse aflägges inför valmännen, och torde dessutom alltför litet öfverensstämma med det Svenska lynnet Kongl. May.ts Nåd. Proposition N:o 61. 4a för att böra hos oss obligatoriskt föreskrifvas. Riktigheten af sjelfva dess grund kan ock ifrågasättas, ty det är andras förtroende och oj sjelfförtroende^ som är Representantkallets rätta ursprung. Af sådan anledning hafva i förslaget omedelbara val icke blifvit ovilkorligt föreskrifna annorstädes än i de städer, hvilka ega att utan förening med andra utse Riksdagsmän. Men frihet att begagna detta valsätt är likväl lemnad åt hvarje valdistrikt, inom hvilket intresset är nog starkt för att besegra do lokala hindren.
Hårads-Råtterne böra utgöra® af en i Lagkunskap skickelig och examinerad person, sonj må kallas Häradshöfding eller Justitiarie, jemte 8 ä 12 Ledamöter, som af ada besuttne jnån inom Tingslaget för hvarje år väljes; vid sådane val utses kloka och upplyste män af hvad Stånd som helst, till hvilka Tingslaget har mesta förtroendet; dessa Ledamöter böra j besluten hvar och en för sig äga en röst; Häradshöfdingen eller Justitiarjen ehvad man må nämna honom, bör likasom yid KrigsRätterne, yara ansvarig att Lagen rätt tolkas och tillämpas, hvarföre han ock i besluten bör äga två röster. En sådan väl organiserad Nämnd bör vid usta och andra Råttegångs-dagarne af hvarje Ting, endast befatta sig med, att sök$ genom förlikning förmå parterne att från Rättegång afstå, hvaraf följden ovillkorjigen skulle hkfva, en betydlig minskning af de Rättegångsmål sorn till Häradsrätten blifvit ingifne att ptageras; samt äfven, att inga särskilta för}ikn;ings-domstolar behöfva tillsättas yid Underrätterne, — På samma sätt bör ock Kämnersyåttprne organiseras: I följe häraf, bör således usta och 3;dje i Råttegångs-Bafkens usta papitel förändras. Dan 5 Martil. 4x5 Följande tillåggningar i allmänna Lagen, anser jag äfven nödvändige, till vinnande af en förbättrad lagskipning, 1) Att alla urbota brottmål böra till undvikande ef tidsutdrägt, genom personlig inställelse muntligen inför Dornsloiarne utageras, så vida den klagande parten sådant åskar, (Högsta
På grund af samma skäl, som i anledning af Riks-Ståndens beslut vid 11 § i Förordningen om Kommunal-styrelse på landet blifvit af Utskottet anförda, får Utskottet således, i enlighet med sitt förfarande vid nämnde §, dels hemställa, att sednare punkten af nu förevarande 7:de §:s mom. 1 så lydande: ”Ej må egaren kunna sig förbehålla att för sådan fastighet rösta” må anses hafva förfallit, och dels vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln äfvensom Bonde-Ståndet att instämma i Presteoch B or g are-Ståndens beslut om antagande å samma §:s mom. 5 af denna lydelse: ”För näring ”eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, äfvensom i enahanda fall för jordegendom, om den ej af landbo ”eller arrendator innehafves, må ej röstas.” 23:dje § lyder i de Kommittcrades, i denna del af Utskottet utan ändring bibehållna, förslag sålunda: ”1 hvarje kyrkoförsamling, så i städerna som på lan”det, skall finnas ett Kyrkooch Skol-råd.” Denna § har blifvit godkänd af Bonde-Ståndet utan ändring och af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet med ett så lydande tillägg: ”Dock kunna ”flera församlingar inom samma pastorat om gemensamt Kyrkooch Skol-råd ”sig förena”. Borgare-Ståndet har deremot för § beslutat denna lydelse: ”1 hvarje ”kyrkoförsamling, så i städerna som på landet, skall finnas ett Kyrko-råd och i ”hvarje kommunal-samhälle ett Skol-råd; dock ega flera församlingar inom samma ”pastorat eller stad om gemensamt Kyrkooch Skol-råd sig förena.” Då Borg are-Ståndet således ensamt fattat det beslut, att Kyrko-rådet och Skol-rådet skola hvar för sig utgöra en särskild myndighet, äfvensom att flera församlingar inom samma stad skola ega förena sig om gemensamt Kyrkooch Skolråd, påkallar detta beslut icke vidare yttrande af Utskottet.
När vi foro tillbaka, mötte vi en ung flicka, bäddad i en vagn, o c h tydligen så nära döden, att kusken sa ': » åter en, s o m n o g föres ned igen o m några dagar, fast i en annan vagn! » * I tid! O, o m jag bara kunde ropa ut de orden, så att de hördes i hela Sveriges land — eller åtminstone inom Iduns läsekrets Nej, nu måste jag gå ut o c h gå litet alla barnbarnen — ha j u så ovanligt vacker hy — Tänk om att de aldrig äro sjuka — nu — betyder — ingenting — alla ha väl varit — friska någon gång jag — ursäkta! Senare. Kan herrskapet gissa, hvad jag sett? Jo, 100 schweiziska löjtnanter på en gång, hvilket * Inga döda få begraf vas i Leysin I var i h ö g grad intressant, efter jag aldrig förut sett löjtnanter, s o m duga till något. Inte skulle det duga hos oss, det är då säkert, ty de klampade s o m riktiga björnar, o c h flertalet af d e m skulle ta sig illa ut n o g i en balsal. Nå ja, alla löjtnanter kunna ju inte vara skapade till balhjältar. D e här få nöja sig m e d att bli fosterlandshjältar — vid behof. Så har jag hört en tysk blåsa trumpet i vår salong, i går kväll — så söndag det var. Herrskapet skulle ha sett engelskorna! De tågade ut i en lång rad, o c h deras präst k o m in o c h ställde sig o c h tittade, alldeles eldröd. Och när tysken i salig glömska blåste Nacht am der E h e i n — alldeles i ansiktet på gudsmannen Men är jag nu inte tvungen att sluta i g e n! Jag är alltid tvungen att sluta igen. M e d vräe sympathie o c h toujour sympathie LOVISA P. S. Jagnau! hvad är gära, att kert så, är h o n! PETTERBRANCHE. Det finns bara en tvilling o c h den heter Min vän säger,jag är alldeles ryslig! M e n det att bråka o m: Man kan väl inte bebergen ska ' vara så korrekta heller. Vacatt det har fått en tvilling.
De lagredaktioner, vi hafva, äro alla christna, men de tala understundom om dem, som funnos till under den hedniska tiden. Se vi på den äldsta af de intill våra dagar bevarade lagarna, den äldre Vestgötiska, som tyckes hafva fått sin nuvarande form inemot midten af 1200-talet, finner man lätt, att den icke är frukten af ett genomfördt system. Den har allt utseende af att vara tillkommen på det sätt, som synes vara det rimliga för alla dessa gamla folklagar, nämligen genom ett hopsamlande af det, som af gammal häfd antogs jemte det, den dagliga erfarenheten och visa mäns råd dertill lade. Understundom sättas dessa lagar i förbindelse med namn på någon deras upphofsman, hvilken snarare är att anse som en ordnare och fullständiggörare af det redan förhandenvarande. Han var icke i egentlig mening författare. I Norge finna vi likartade förhållanden, ehuru man icke känner, hur det i de allra äldsta tiderna stod till och derföre ej heller, hur pass stora förändringar den under Harald Hårfager i brådhast växande konungamakten medförde. Norge var fördeladt i fylken, landområden, hvilkas namn antyder, att indelningen bestämdes efter invånarna, folket. Det är knappast troligt, att hvart fylke hade sin lag. Men vissa fylken hörde närmare tillsammans, såsom de åtta i Throndhjemsdalen, och dessa visa sig hafva ett thing och en lag. Till dessa naturliga grupper lade konungarne sedan understundom andra fylken och så blefvo de stora, med egna lagar försedda delarne af Norge tre, nämligen Frostathingets område, ungefärligen det Nordenfjeldske Norge, Gulathingets, det Vestenfjeldske, och Eidsvoldsthingets, det Söndenfjeldske landet. Ungefärligen, sade jag, ty man vet icke med full säkerhet, hur det var stäldt med alla fylkena. Det tredje thingslaget delades sedan i tvenne. I sammanhang med denna omgruppering af fylkena företog Håkan Ethelstansfostre en omarbetning af de gamla lagarna. Gulathingets lag utarbetades af den nyssnämnda Thorleif vise.