Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så att vid 1835 års slut var den nade och i inrättningens lokal pantmassan då belå- förvarade 73,467 lån med 349,226 Inrättningens inkomster under utgjorts af: Ränta och provision Straff-afgift Auktions-afgifter de sednaste fem åren lia I va R-dr 179,935 7,569 18,556 2 38 42 — samt inrättningens utgifter af: Aflöningskostnader Ränta å lånekapitalet Diverse omkostnader Summa R:dr 206,061 73,971 85,387 8,336 34 5 3 39 1 11 Summa R:dr 167,695 j — Den sammanslagna räntan och provisionen å utgifna lån, som före den 1 April 1848 erlades med 14 procent, har sedermera varit nedsatt till 10 procent, men den årliga behållningen har ändock utgjort 7,693 R:dr 16 sk. i medeltal. Inrättningen är mest anlitad under vinterrnånaderne, då oltast tusen lån på dagen utgifvas. Under sommaroch höstmånaderne är vanligen samma tillopp för panternas inlösning. Stadens 8i Étadens inkomster och utgifter samt kostnad för stadens styrelse. Från stadens Drätselkommission meddelad uppgilt på stadskassans inkomster och utgifter ifrågavarande 5 år upptager följande: Berättelse öfver Stockholms Stad för åren 1851—1855. il 82 Inleom• 1851. ägt rum: l:o Af handel och sjöfart, efter afdrag af uppbördskostnader, der sådana Afgift af fartyg Drätselkommissionens andel af allmänna tolagen Stockholms stads allmänna tolag är den betydligaste inkomst, som ingår till stadskassan. Den utgöres fortfarande med 2'/3 procent af tullvärdet för inkommande och 1
Då ger du då, och barnens naturliga försörjare sitta och se på, hur ungarne bli uppklädda och mättade och få allting fullt upp utan deras åtgörande, och så super karlen, och hustrun springer till grannarne och dricker kaffe. Jo, det där blir bra det! » » Nej, söta gubben, så menade jag visst inte, jag menade bara, att det Jean finnas undantag. » » Inga undantag, absolut inga. Ser du, lilla vännen, ni kvinnor duga inte i fattigvården, de må skrika därom aldrig så mycket, ni låta alltid hjärtat springa bort med förståndet, och det får man inte, om man skall kunna göra något verkligt gagn, » sade hennes man moraliserande och öfverlägset. » Men ni låta förståndet springa bort med hjärtat, åtminstone i teorien, » svarade frun skälmaktigt, » och göra fattigvården till en affär i stället för ett kärleksverk, det är mycket sämre. Hellre då för mycket än för litet hjärta. » » Äkta kvinnologik, riktigt äkta, » utbrast revisorn ironiskt. » Ser du, min lilla vän, man måste synas hård ibland och inte låta förvilla sig af sin känsla. » » Och helt lugnt se på, hur de små oskyldiga små barnen frysa och svälta, bara af idel förstånd, » sade frun. » Om jag en gång kunde få dig att se saken mera i stort och inte bara i detalj, » utropade hennes man, » men just för denna brists skull äro ni kvinnor så absolut odugliga till alla offentliga värf. Det är inte individen, utan samhället i stort, representerad! genom arbetaren, som skall räddas. Tro mig, det är rätta vägen, den kommer jag inte att frångå. » » Nej, kära gubben, håll ut du, om du kan, * sade frun lugnt. Det ringde på tamburdörren, jungfrun öppnade. Revisorn spetsade öronen. En späd, af tå- rar kväfd röst bad att få tala med frun. » Sitt stilla du, gumman, jag skall ta ' reda på saken, » sade han och lyfte ned sin lilla rödkindade Ida från sitt knä, dit hon krupit upp. En blek liten flicka på fem ä sex år, teroligen snygg, men med tunna, otillräckliga kläder, blickade upp på honom med stora, rädda ögon. Hon ledde en liten bror vid handen. » Hvad heter du mitt barn? » började han examen.
Hoppa högre, akrobat, högre, och prosans barn, som efter dagens mammonstjänst fatta boken för att lifva trötta nerver och mattad fantasi kunna ej få ord nog flammande, ej sång nog berusande. Knipning med glödande tänger skall tolkas i söt musik, och versbekännelsens dans bland knifvar exekveras med ballerinans koketteri. Och alltid fordras nytt, nya konster och positurer, ju mer halsbrytande dess bättre! Men det är icke blott en i sig själf lifsarm publiks sensationslust, som här talar, men – låtom oss hoppas det – än mer den krafvens orimlighet, vi hysa gentemot de människor vi älska högst, de hvilka vi vilja skola växa i kapp och känna i takt med oss, hur vi än förändras, de af hvilka vi önska svar på alla våra frågor och tröst för all vår längtan, de hos hvilka vi äro ömtåliga på hvar åtbörd och granntyckta på hvart ord. Men i så fall må än en gång den skald prisas lycklig, som hvart skifte ger sin gåfva och ingen årstid låter stå med tomma händer. Sveriges nu lefvande mest erkände diktare, vår verskonsts mästare, har i inledningskvädet till sin senaste diktsamling antydt, att den troligen blir hans sista: Den stråle, ur diktens källa sprang, skall varda all; här hör du kanske dess afskedsklang, de sista dropparnes fall. I den stämning af vemodig men behärskad epilog, som hvilar öfver Snoilskys sista diktsamling, går läsarens tanke långt tillbaka och följer sedan hela skaldens utveckling, så mycket hans egna verk belyst den och gifvit oss rättighet att bedöma den. Af sig själf sjunger då hans italienska inledningssång sin befrielsemelodi i ens blod, och man undrar, om det i hela vår diktning funnits något sådant lifvets och poesiens älsklingsbarn som den unga ädling, hvilken af en gammal antik Pansflöjt, hittad i Hesperiens klassiska jord, gjorde sig ett modernt instrument med hedniskt klar och lifslustig klang.
Förordning, enligt hvilket förslag 2 § 1 kap. skulle erhålla följande lydelse: ”Besuten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i vanliga år kan påräkna bergning och jemväl utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder.” ”Så skall fordras till besutenhet, under benämning af hemman, i skogsmark och afrösningsjord minst iO tunnland odelbar jord; men då jorden är odlad samt utlagd i åker och äng, skall der ej afseende göras på egovidd, utan allenast uppå, att till hemmansdelen finnes så goda egor deraf och betesmark, att ett hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af egornas behållna afkastning underhållas samt en häst eller två dragare vinteroch sommarfödas.” Af Carl Tholsson från Skaraborgs län, hvilken jemväl till förändrad redaktion af 182 7 års Förordning afgifvit fullständigt förslag, hvaraf i och 2 §§ här antecknas: § 1. ”Frälse-, skatteoch krono-skatte-hemman, kronooch skatte-rusthåll samt de kronoeller andra publika hemman, som under stadgad åborätt äro upplåtna, få klyfvas till hvad hemmantal, som helst, allenast en åbo å den utklufne delen är besuten.” 2 §. ”Besuten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i vanliga år kan påräkna bergning och jemväl utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder : och således erfordras till besutenhet under benämning af hemman, att till hemmanet finnas så goda egor af åker, äng och betesmark, att, med begagnande af tillgängliga odlings-lägenheter, ett hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af egornas behållna afkastning underhållas; börande ängen och betesmarken vara af den vidd och godhet, att en häst eller ett par dragoxar och två ä tre kor deraf kunna vinteroch sommarfödas, allt efter hvarje orts särskilda beskaffenhet.” ”1 skogsmark och afrösningsjord skall erfordras endast så mycken odelbar mark, att densamma utgör minst 10 tunnland.” 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk.
Jag anser mig likväl böra betvifla att inom Högloft. BankoUtsk. vid upgörandet af detta förslag, den sakkännedom funnits, som varit af behofvet påkallad. På sätt den siste värde talaren före 7* 100 Den 28 Oktober e. m. mig anmärkt, skall, ifall förslaget antages, det icke dröja många veckor förr än allmänheten skall få erfara, att ifrågavande reform, långt ifrån att upfylla hvad man önskat, skall för de trafikerande medföra de största olägeDheter. Jag vill anföra blott elt enda bevis på sanningen häraf. Enl. nu gällande ordning eger den, som vill lill inbetalning i Diskont verket använda en af ett penningeverk utfärdad assignation, rättighet och skyldighet att gå 2 tr. upp i Banko-huset till der placerade depositions-afdeln. Han inlemnar der assignationen emot det att han erhåller en attest för den gjorda depositionen och, enl. nu beslutad arbetsordning, kommer den trafikerande genast eller så fort ske kan att erhålla attest, till följe hvaraf han endast behöfver vänta så läng tid, som b v hofs för vederbörande tjensteman till attestens utskrifvande. Med denna attest går han en tr. upp lill Banko-diskonten och afiemnar der till vederbörande tjensteman attesten jemte åtföljande dokument. Således har han, för affärens upgörande, vandrat endast en gång upföre dessa trappor, hvilka tillsammans, om jag icke misstager mig alltför mycket, innehålla 83 trappsteg, oberäknadt afsatserna och de långa gångame. Enl. Utsk:s förslag skulleden trafikerande icke ega rättighet alt för Diskontverkets räkning insätta assignalioner, utan han skulle följaktligen försl gå 2 tr. upp till depositions-afdeln.-n, för alt derstädes fä en kassa-invisning, med hvilken han åter skall begifva sig 2 tr. ner uti Expeditions-kassorna för att emot invisningen erhålla penningar. Med dessa skulle han begifva sig 3 tr. upp lill Banko-diskonl-verkets lokal och der aflemna penningarne till kassören.
Län måtte återställas i sin, enligt kneckte-contractet, egande rätt att antingen in natura eller efter markegång bekomma de dem tillagde tvänne tunner kronotionde, emot det att rotehållarne fortfarande utgåfve soldatlega och beklädnadsbidrag. Till upplysning om förhållandet med ifrågavarande en del rothållare vid Westmanlands Regemente, till understöd vid knecktehåliningen, anslagne kronotionde-spanmål, få Utskotten anmäla, att 4 §• af Kongl. Förordningen och Reglementet mellan allmogen och soldaterne uti Kongsöhrs Län af den 20 November i685 är af följande innehåll: ”Såsom Hans ”Kongl. Maj:t har i Nåder förärat och gifvit till hvar rote uti Länet två ”tunnor spanmål årligen eller i stället 6 daler silfvermynt, som allmogen ”med underdånigste vördnad erkänner och upptager, alltså är således af”handladt, att en tunna spanmål, eller 3 daler silfvermynt, inlevereras uti Häradskistan årligen, hvaraf ofvanbemälde lega (knecktelegan, utgörande, ”enligt 2 §. af denna Förordning, högst 100 daler kopparmynt) tages; ”men den andra tunnan, eller 3 daler silfvermynt, kommer roten till godo ”och hjelp.” Åf Kongl. Brefvet den 17 Juni 1690 inhemtas, att, i anseende till de dagsverken, allmogen uti Kongsöhrs Län till Kungsgården årligen utgjorde, utom de vanliga Jordeboksoch Mantals-dagsverkena, Kongl. Majit ”förärat” till hvarje rote i Kongsöhrs Län ”2 tunnor spanmål årligen, ”eller, i stället, 6 daler silfvermynt., af hvilken spanmål eller penningar ”hälften inlevereras uti Häradskistan, som hlifver ett understöd vid solda”ternes leg an de, den andra hälften kommer roten annars till hjelp och kallas drängspann.”
Men då denna för hela staten vigtiga fråga tillvunnit sig allt större och större uppmärksamhet och erhållit allt flera och flera anhängare, under det att den dock ännu ej kunnat finna det allmänna erkännande, att den ledt till något praktiskt resultat, så kan jag ej annat än anse det för en pligt för mig att hålla densamma öppen och i sådant afseende ånyo upprepa hvad jag vågat an föra till 1856—1858 årens riksdags protokoller: ”Alt hafva en skuld, som man icke kan få inbetala, är ett svårt onus, ja en orättvisa, som förlamar gäldenärens bemödande att förkofra sig. Gör deremot den nu vid skaltejorden fästade och ouppsägbara skulden till Kronan uppsägbar 1 gif egaren af skattehemman rättighet att, om och när han kan, få, jemte räntan, Bilt. till B. St. N:o 1. afbetala något visst, vare sig mer eller mindre, af kapitalet, och hans ställning skall blifva helt annan: hans bemödanden att förkofra sig få då ett mål, nemligen framtida oberoende, och han skall sedan med mera håg, kraft och framgång än förut sträfva, då han vet, att med hvarje riksdaler, som han albetalt på kapitalskulden, blir hans ställning lättare och friare.” Detta, mine bröder! är den enda rätta och sanna väg, på hvilken jag anser, att skatteaflösningen kan och bör ske; och jag vågar derföre vördsamt föreslå: att all skattejord må lemnäs full frihet att lösköpa sig dymedelst att den, jemte skatten eller den årliga räntan, må få till Kronan göra afbetalningar på den vid jorden häftade kapitalskulden, hvarigenom den årliga räntan eller skatten minskades, i den mån kapitalafbetalningar skedde, och slutligen naturligtvis alldeles försvann, då hela det mot den nuvarande skatten svarande kapitalet blifvit lill Kronan inbetaldt.
Då befordran sedermera vinnes till Professor med ai5 tunnor spannmål i lön, som vanligtvis ej sker före 4o'de lefnadsåret, saknar han ej sällan den djupare kännedom af sin vetenskap, som erfordras för att uppfylla sitt kall på ett sätt, som motsvarar den studerande ungdomens och allmänhetens hilliga fordringar. Med smärta måste han känna det sjelf och söka bilda sig till hvad han är. Én alldeles omvänd ordning. Men han är nu först i tillfälle att verkligen kunna studera sin vetenskap, dock försent för att blifva hvad han kunnat, om ej ekonomiska hinder legat i vägen. Vid sådant förhållande är man obefogad att föra klagan deröfver, att våra Professorer så sällan uppträda såsom författare och såmedelst bidraga till vetenskapernas framsteg. Härmed vore likväl icke sagdt, att de dertill sakna skicklighet och förmåga; ty våra Universiteter äga inom sig namn, hvilka hedra ej allenast Sverige, utan äfven Europa, men härför har man endast att tacka deras utmärkt lyckliga snillen och synnerligen lyckliga omständigheter. Sedan Gustaf II Adolphs tid har för Upsala Universitet ingen ting blifvit gjordt. Man har i sednare tider börjat anse de donationer han gjorde för mer än tillräckliga, Professorernas löner för stora o. s. v. 5 H. i5 22Ö Den 15 December e. m. Om den stora Konungens anslag lunde för Tvåhundrade år sedan anses rik t borde man dock inse, att det nu åir otilV rael ij,l, sedan under dessa 2:ne Sekler vetenskaperna, synnerligen natur-vetenskaperne, gått och gå med jättesteg framåt, hvarigenom det nu mera är omöjligt för en person att ex professo studera flere vetenskaper.
Banque» dels redan ägde dels med säkerhet hade gst påräkna: och denna Calcul fortsatt för hwarje qr - allt isian och med igog til! och med 1815, ytwisar, att flfed Undantag af 1815 dä något kompis att brista , , - ? s c beMäldkS Banco - Fullinägtige till iakttagande föreffrefne proportion , icke allenast genom den qf Hans Maj:t saststälde 3iealisationen, blefwe orubbad, utan jemwäl utfölle pä ett för Panquens säkerhet wida föryränligare sätt. I den sednare Calculen som är inWen i Protokollet för den r November, äp den supposition till grund lagd, qtt hela beloppet af Niiksgälds § Scdlarne, som wid anfordran borde af Bananen inlösas, genast wid Aealijätiouens början pch pa första äret, stulle i Banco-Sedlar derifrån rftgä - , - , , Jag sär till en början qnsörq, att ester mitt ringa begrepp, wid riklighestn äf detze upgiprde räkningar, ingen ting är att tzärMNg: dernäst ater, att resultatet af den sist nämn - Den i4 November ?r nämnde Calculen, ehuru för Banqucns säkerhet mindre förmånlig än den förra, likwäl, icke är mera betungande, än del förhållande emellan Sedel-Stocken och reela Fonden, som skulle existerat wid »8oc> ärs flur, om Banco - Urstctlers Realisations-plan wiv da »varande Riksdag gatt i »verkställighet; men widare alt suppofltionen om Realisationens »verkställande blott pä eit ar, i det närmaste innebar en fysisk omöjlighet.
Efter tagen kännedom af hvad Departements-chefens betänkande (^d. 35—37) innehåller samt den uppgjorda staten, anser Utskottet den förändring till nedsättning i staten böra ega rum, att den för ordföranden, hvilkens lön nu utgör 5,497 R:dr 50 öre, till 7,000 R:dr R:mt föreslagna aflöning minskas till 6,000 Ridr s. m. Utskottet, ehuru det i allmänhet funnit sig icke böra tillstyrka några löneförhöjningar utöfver de belopp, Kongl. Majit ansett behofvet påkalla, har likväl troll sig, i förevarande fall, böra i sä måtto förorda en tillökning i den föreslagna staten, a) att al de fyra Medicinal-råden, hvilka nu uppbära i lön 1,920 Ridr hvardera, men, enligt Kongl. Majlis förslag, skulle erhålla en aflöning af 3,500 R:dr, de två äldste må uppföras lill 4,000 R:dr Rimt, hvarigenom denna tjenstegrad Olifver, i likhet med hvad i andra embetsverk af större omfattning egt rum, för delad i tvänne löneklasser, samt b) att afiöningen för Kollegii Sekreterare, nu utgörande 1,599 R:dr och af Kongl. Majit föreslagen ld! 2,000 Ridr, må bestämmas till samma belopp, som staten upptager för verkets Kamererare, eller 2,500 Ridr Rimt. Utskottet, som i öfrigt icke haft något att erinra emot den uppgjorda staten, får således, enär, enligt bifogade tabell
Plenum klockan g förmiddagen» Företogs val af 18 Ordinarie Ledamöter och 6Supp!eanter uti Förstärkta Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottet; Och befunnos. vid Valförrättningens slut klockan .j. till ji förmiddagen, sedan lottning emellan 22 personer , hvilka erhållit ett lika antal röster, blifvit verkställd, följande Ilerrar hafi va blifvit utsedde lill Ordinarie Ledamöter: N:o 2. Grefve Levenhaupt, Gustaf, a3 röster. Grefve Wachtmeister, Hans,' 23 d:o N:o 42. Grefve Gyllenborg, Joban Henning, 23 d:o N:o 49- Friherre Fletwood, C. G. a3 d:o N:o 62. Friherre Mörner af Morlanda ,0 23 d:o N:o 88. Friherre Lovisin, Carl, 23 d:o N:o 155. Friherre Stael von Hallstein, J. S. ~ — 23 d:o N:o 203, Friherre Marcks von Wurtenberg ; Fullm. ‘Herr Lorichs, Carl, a3 d:o Den 23 November f. m411 N:o 9. Herr Ulfsparre , Georg, 23 röster N:o 8 i a. Herr Goes ; Fullm. Grefve Snoilsky, F. —■ a3 d:o N:o 818. Herr Reenstjerna , J. A., 23 d:o N:o i4i8. Herr Ädelberg, Fulhn. Herr Dankwardt G. M. •— 23 d:o N:o 1798. Herr Bruncrona, G. A. 23 d:o N:o 1877. B. Herr Carleson , C. F. 23 d:o N.'o 2o55. C. Herr Rosen von Rosenstein , Full. Herr Silfverstolpe, J. D. — - 23 d:o N:o 2093. A. Herr af Wetterstedt, Niclas, a3 d:o N:o 2254.
Magt för att med ordning kunna förwalta fine embeten) men Embetömän likasä liter som andra wenni skor, stro frän de mcuskliga swagheten widlädande fet fritagne; sä är der ett fritt folks onekeliga rättighet, ait fä genom allmänt tryck till uplysning för sina medborgare allrnstnk kunnigt göra de missbruk af cmbetsmanna-myndighcten, som antingen genom elak wilja eller mindre kännedom eller ock försumlighet tilldraga sig. Denna rättighet är rätta thermomckern, hwarefrer man skall bestämma grade» af ett folks frihet. Fäfängt skall man genom ett flosculeust skrifsätt förmä folk, alt tro, det inskränkning i tryckfriheten är nyttig och nödwändig till ordningens bibehållande och ett rätt njutande af friheten. Icke är det min tanka, eller kan wara nägott annan rvältänkandes, att ej föreskrifter böra göras, som mota smädaren och den omoraliske att utgjuta sitt gift. I allo stater, ve mäst fria, England till exempel, äro de strängaste lagar i denna det. W: hafwa äfwen en tryckfrihetöl g, som hufwudsakligen blott har ett ;el, som län kan rättas utan nägoa e.cntelig inskränkning i tryckfriheten och hwar - Den i Imtii. 4i§ hwarigcnom smädaren kan til laga answar befordras. Dä en auctor, antingen genast namngif wer sig, eller namnfedlen genast mäste öpnas dä dcn förfördel«de will lagligen läka tilltala honom, lärer hela stötestenen wara undanröjd, och intet skäl till ytterligare inskränkning giswas, Nödwändigt är likmäl att först noga bestämma hwad som kan kallas att smäda. Da man antingen bcffyllcr någon för det intet sannt är eller icke bewisas kan, del har rel-an allmänna lagen bestämt såsom smädelse, äfwensom det hwilket rörer enstildte personers förhållande, hwaraf hwarkcn staten, det allmänna eller tredje man har någon skada.
Lag-utskottet har, i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, tagit denna framställning under pröfning; och då, på sätt motionären anmärkt, serskilda förhållanden inom de norra orterna kunna inträffa, de der påkalla ändring af nu gällande föreskrifter i detta ämne; men en dylik förändring, uti ärendets nuvarande outredda skick och innan nödiga upplysningar om behofvet och fördeiarne deraf inhemtats, icke kan af Utskotten ovilkorligen tillstyrkas, hafva Utskotten, vid sådant förhållande, ansett sig böra vördsamt föreslå Rikets Ständer alt, ali underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes, för utrönande deraf, huruvida den. ändring uti nu gällande stadgande om tiden, dä damlucka skall vara öppnad, hvilken för Norr och Westerbottens län nu blifvit jöreslagen, i allmänhet kiui anses vara af behof vet påkallad, låta i nåder föranstalta, att undersökning härom må af vederbörande embets-myndiglieter i föreskri/ven ordning, anställas, samt, derest förändrade föreskrifter härutinnan för ofvannämnda län skulle prof vas lämpliga, till rikets näst sammanträdande Ständer nådigt förslug, i ämnet aflåta. Stockholm den 22 Maj I848. 8 Tågsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 16. JW fl©. Arik. till E.xp.-Utsk. den 23 Maj, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändring af de lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af Häradsrätt i åtskilliga ekonomi-mål. Hos Höglofl.
Då nu endast återstod att bestämma det ifrågavar. anslagets belopp, erinrade Hr Landtm, att StatsUtsk. jemte flere af de ledamöter, som deltagit i diskussionen, föreslagit att detsamma måtte bestämmas till 600,000 r:dr, och deremot åtskillige andre talare yrkat en nedsättning till 300,000 r:dr och hemställde Hr Landtm, derjemte, om R. o. Ad. bifölle att delia anslag till fängelsebyggnader, i öfverensstämmelse med StalsUtsk:s förslag, bestämdes till 600,000 r:dr. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarjemte Hr von Hartmansdorff begärde ordet och yttrade: Som det skulle kunna hända att votering uppstår om denna frä - Dea 22 Maj. 113 ga så vore det väl, om hon blefve så fullständigt framställd att vi sluppe 2:ne omröstningar. Somliga ledamöter vilja hafva summan nedsatt till 300,000 r:dr. StatsUtsk. deremot har föreslagit 000,000 att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850, och det är äfven hvad jag för min del yrkat. De ledamöter, som yrkat 200,000 r:dr årligen dela sig åter, emedan somliga vilja alt anslaget skall börja utgå med 1848, andre med 1849. Det vore således godt om man linge den ena propos:n ren från sammanblandning med den andra. Hr Gr. o. Landtm, erinrade härvid, att de år, hvarunder anslaget bör utgå, redan blifvit bestämda genom det beslut, som nyss varit föremål för votering, samt förklarade derjemte, alt han trott sig finna att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat den sist framställda propos:n. Frih. Cederström anhöll om votering. Upplästes till justering samt godkändes följande voleringspropos. :
Denna fråga afgjordes först vid 1823 års Riksdag och, sedan den var afgjord, företogs Bevillningen. Yi kunna ej eller gå någon annan väg, örn rätta målet skall vinnas. — Jag anhåller om proposition till afslag å Herr Hjertås motion. Om den blef bifallen, skulle den väcka frön till misstroende emellan Regeringen och Folket. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Hjerta: Det har icke bordt vara mig oförväntadt, att min motion skulle vålla motstånd, om än jag ej väntadt mig få höra sådane yttranden, som här blifvit framställde emot sjelfva mitt anförande. Jag är skyldig att först intyga detta, emedan Ridderskapet och Adeln ej bör tro, att jag framställt den af en sådan lättsinnighet, som hade jag ej insett hela vigten deraf, och att jag, då jag vågade framträda med 346 Den 12 J a n u a r i i. ett sådant förslag, som redan gifvit anledning till stridigheter i andra länder, hvilka hunnit till en högre politisk utbildning, ej eller skulle blifva personligen sparad. Hvad angår alla yttranden mot mina ord och så kallade phraser, som här blifvit framställde, kan jag icke anse mig böra hesvara dem. Jag erkänner ingens rätt att gifva dem tydning, inom detta rum; och jag underkastar mig villigt den enda domsrätt, som deröfver är behörig. Det är Svenska folket, som skall blifva Domaren emellan mig och de värde Talare, som sökt göra min välmening till illvilja, och mina af redligt hjerta framställda allmänna sattser till foster af enskilte afsigter. Någon annan Domare erkänner jag ej; ty mina ord hafva ej blifvit sagda för att tillfredsställa dessa Herrars nyfikenhet, eller påkalla deras recensioner. De äro ej lösa ord, de äro sagde för att gifva utveckling åt begrepp: åt begrepp, som för mitt fädernesland i framtiden äro vigtige.