Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre anhålla, att proposition måtte göras efter Herr Skogmans förslag, i afseende på Riksdalerns silfverha.lt, stämma slagskatten, och huruvida den skall af silfveruttagaren alltid vidkännas, utan ersättning, när omyntadt silfver uttages; hvilket med andra ord egentligen innehåller frågan, 0111 realiseras skall efter 128 eller 129 sk. Det framställes visserligen icke så, det medger jag; men förhållandet är alldeles precist detsamma. Om en sådan bestämmelse, som jag föreslagit, nu först göres, torde sedermera ingen svårighet blifva, att komma till slut med denna sak. 38 Den 19 October f. m. Herr Cederschjöld: Enligt hvad jag kunnat fatta af den siste värda Talaren, horde denna proposition redan vara besvarad efter 128 sk., emedan Rikets Ständer lofvat Svenska Folket detta. Då Banken, är i Concurs-tillstånd, är det obeskedligt, att sedan anbudet af Riksdalern för 128 sk. blifvit af allmänheten på visst sätt antaget, nu börja advocera för att få Riksdalern till 129 sk. och kanhända sedan göra ännu ytterligare någon afprutning. Jag hemställer derföre att man, om jag så får säga, utan något vidare krångel vidblifver hvad man redan beslutat, att nemligen en SpecieRiksdaler skall erhållas mot 128 sk. i sedlar. Allmänheten har nog ändå förlorat, utan att man ytterligare skall lägga sten på hörda. Herr Rosenblad: Jag kan ej instämma i resultatet af hvad Herr af Ekenstam yttrat. Han kan väl hafva rätt deruti, att Riksdalern kunde komma att svara emot 129 sk., men det beror helt och hållet på, hvilket af de olika myntsorterne vi taga till grund, ty hvart och ett af skiljemynten är prägladt efter olika myntfot. Jag anser det vara rättast, att dervid följa den hittills gällande medelcursen; annars gynnar man i ena fallet den gäldskyldige, i det andra capitalisten. Jag tillstyrker således å nyo bifall till Herr Skogmans förslag. Den 19 October f. m. Herr Lefrén'.
Chefen för Finans-departementet har i sitt anförande i ämnet till Slats-rådsprotokoll yttrat: “att, på sätt hittills skett, debitera och uppbära en särskild skatt, i ändamål att dermed anskaffa penningar lill betalande af belöningar för dödade rofdjur, samt att särskildt för hvarje härad eller län använda dessa medel, är i förra hänseendet icke öfverensstämmande med rigliga och numera antagna financiela grundsatser, och skulle i det sednare vara hvarken lämpligt eller billigt. Det må visserligen vara sanni, alt rikets alla provinser icke äro i lika hög grad besvärade af skada genom rofdjur; att belöningar för dödande af rofdjur icke komma ali uppgå till samma belopp i alla län, och alt således, om penningarne lagas af allmänna medel, innevånarne i de sydligare dalarne af riket blifva i viss mån betungade med utgifter till belöningar för dödande af rofdjur i de norra länen. Men enahanda är ock förhållandet med åtskilliga andra utgifter af allmänna medel, som ofta nog komma blott en liten del af riket tillgodo, ehuru rikets alla innebyggare lemnat bidrag till deras bestridande. Såsom exempel härå må, bland andra, endast erinras om de icke obetydliga uppoffringar, som Statsverket sedan flera år tillbaka måst vidkännas för all binda flygsand å enskildes egor i rikets södra provinser.® På dessa skäl hafva ock Rikets Ständer ansett, att de skadliga rofdjurens utrotande bör enligt den nya stadgan blifva en Statens, icke, såsom för närvarande, en kommunens angelägenhet.
Lärftskramhandl. C O. Öberg, Kryddkramhandl. C. A. Schmiedte, Bryggare. N. Holmberg, Kryddkramhandl. J. G. Palmgren, Grosshandlare. Gust. Ad. Holm, Grosshandlare. Joh. Sam. Billing, Grosshandlare. Carl J. Bolin, Grosshandlare. D c u 15 Maj e. ra. 7*7 Mazér & C. H. L. Broman, T. Schmidt, Fabrikör. Kryddkramhandl. Grosshandlare. J Oldenburg, And. Lundgren, F.. D. Engelmark, Grosshandlare. Grosshandlare. Lärftskramhandl. N. Granlund & C., Aug. Bergman, F. H. Menk, Kryddkramhandl. Grosshandlare. Grosshandlare. C. A Masrelier, F. E. Lindström. IT. M. Milde, Grosshandlare. Kryddkramhandl. Kryddkramhandl. Fr. Herrbort, J. L. Strindberg, C. L. Fristedt, Kryddkramhandl. Kryddkramhandl. Kryddkramhandl. Gen. Kramer, J. T. Schröder, W. M. Fagerberg, Grosshandlare. Kryddkramhandl. Grossh. & Sockerbruksidk. G. Ahrberg, P. A. Sprinchorn, E. W. Langenberg, Sockerbruksidkare. Klädeshandlare. Grosshandlare. Lika lydande med originalet, intyga A. F. Normelin, Abr. Z. Pettersson, Expeditions-secreterare. Th. IJ:r & Kyrkoherde. Hr af Grubbens: Hr Bromanders institut är ett liandels-inslitut: jag vet ej hvad nytta Staten kunde hafva deraf. Grosshandlare uro de, sorn deraf draga största fördelen; och jag tror, att de sjelfve, ifall så behöfves, kunde göra en sådan uppoffring och ersätta Hr Bromander för den undervisning han Iemnar.
» Men, du förtjänar det nied clitt arbete. » s k i i ja, slita fik en nog.,. » Du försthr inte hvad dn siiger«, sade han svagt. » Hein, arbete. » Och me (! ens; soin lian såg Iienlie st&amp; dar i sin ljiisa boiniillsklädning. vid strykbinädet med ryggen mot honom, ocli de iena gardinerna för fönstret, och strykelden, soni brann i spiseln, ocli kaffepannaii p&amp; sin trefot frsinför Iionoin. den, kom hela fainiljelifvets förloiade paradis för Han började att stöna och vrida sig. ' Allt livad haii i lifHaii ville vet saknat grep ' sig med Iai~gtans klor .fast vid lionom. lefva on1 igen - han ville -. Efter en stund, under hvilken Ilan tycktes ansatt af v&amp;ldsanima pliigoi, strackte. ha11 upp armarne i loften ocli ropade ined hög röst: &gt;Lovisa, ge mig iixidi lite kiirlelc. 3 » Hvar skulle jag ta den ifrinw? sade hon hårdt. &gt;Ni har minsann inte varit s&amp; emot mig, att jag bar nhgon kärlek a t t ge.,) » Jag gaf dig en gang en silfverringv, sade lian matt. » Ja, det var en liög. Si har allt inhnga och stora gärningar att ininnas, ni., s E n silfverring~, sade lian igeii. Han raknade nu icke, efter riiigens värde, utan efter den våldsainina strid det kostat honom a t t » Kära lilla köpa den. Det var den enda seger han kunde minnas. silfverrings, sade lian ined. slocknad röst. » Kanske ni vill ha den tillbalcs~, sade hon Iiånfiillt, ty Iion var ond, a t t han skulle ligga dar i hennes fina sang. x Men han svarade icke. Hon strök p&amp;, fastan hon hörde hur Ban stönade och vhndades. Slutligen ropade han igen, högre an förra gången: » Lovisa, var barmhärtig. Ge mig lite kärlek. Bara ett.
Om nn Ekon.Utsk., enl. sin önskan all befria i örrisen kring Slockholm från den afgift, sorn på densamma livi får, hade velat gå billigt till v.äga mot Slockholms stad; sä hade förmodligen Utsk. icke åtnöjt sig att endast säga: helag Stockholn) dess inkomster, vi liro likgilltige för slädens bestånd; utan Utsk. hade väl sagt: som vi finna att denna afgift ar betungande, men derjemte anse obilligt, alt staden belastas med utgifter, som tillhöra Staten, så begära vi sammanträde med StatsTJtsk. och yrka, att riksstaten må taga på sig de 3o till 4°;00° >:dr, som för dylika ändamål af staden nu erläggas. Då hade R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, fått ett gemensamt betänk. från Statsoch Ekon.Utsk:n, deri man på ena sidan yrkat handelsrörelsens befriande från afgiften på våla varor, och å den andra sidan framställt Statens åliggande att öfvertaga de utgifter, som icke längre kunde af staden bestridas. När man icke gått tillväga på det viset, kan jag för min del icke annat än afstyrka bifall till Utsk:s betänk. Men om billigheten fordrar en sådan omarbetning, som jag omnämnt, så bör väl belank. återremitteras till Ekon.Utsk., för att det må kunna hålla det sammanträde med StatsUlsk., som hittills blifvit underlätet. Frågan måste äfven betraktas från en annan synpunkt, nemi. med afseende på den al’ mig nyss vidrörda fördelen för ett land att hafva stora släder. Om landtmännen i sini åsigter äro nog nidske eller kortsynte, för alt vilja b.spara sig några runstycken på hvarje kanna af sina der försålda väta varor, men deremot äfventyra att icke hufva en säker försäljningsort, så blir följden den, all afsällningen om vissa år är förbi, och då återfaller den orättvisa, landtmännen velat begå emot staden, på dem sjelfva.
Ur Olof Stigs efterlemnade papper jämte Träkol. Z. Hseggströms förlagsexpedition. Pris 3 kronor. Den lämpligaste början till en anmälan af denna diktsamling återfinnes i själfva boken som Förord: » Då man nu jämte » Träkol » låtit på trycket utgifva ett urval af friherre Stackelbergs smärre dikter, till stor del afsedda för en privat krets, har afsikten ej varit att rikta bokmarknaden med ett nytt literatur-alster. Boken vänder sig egentligen icke till den vitterhetsälskande stora allmänheten, utan till ett mindretal, för hvilket dessa strödda poem minna om en ädel och rik personlighet. D e tryckas, emedan de på detta sätt lättast kunna räddas från förgängelse. » En så otvätydig betoning af ifrågavarande publikations företrädesvis personliga karaktär kunde ju förstås som en vink åt kritiken att helst förhålla sig tyst — eller åtminstone föga meddelsam. Anmälaren vågar dock denna gång fatta innebörden af det ordknappa förordet något annorlunda. Arten af friherre Stackelbergs insats i sin samtids sociala och privata lif var sådan, att tilläggsordet » personligt » gärna strax vill komma med såsom det enkom kännetecknande, när helst man återuppkallar i minnet något hans ord eller hans handlingssätt. Utan detta underförstådda epitet — taget i en synnerligt god bemärkelse — lyckas man icke ens fullt förstå den offentliga verksamhet, hvilken allmännast gifvit Stackelbergska namnet klang i svenska öron. Jag menar naturligtvis den frejdade riksdagsmannens kända sträfvanden till bättring af våra systrars, hustrurs, döttrars eller mödrars rättsläge, genom hans inför riksförsamlingen förnyade yrkan om att få på laglig väg nedbrutna några af Sveriges mest föråldrade stadgar i kvinnorätt. Men läs t. ex. de två mästerstycken, som inleda Olof Stigs efterlemnade dikter, läs » Min mammas förklädsband » och » Mitt barn ». Eller läs en stor del af de öfriga privatdikterna, i hvilka blott mera sällan röjes spår af mästerskapet. Denna läsning skall i hvarje fall gjuta ett frändskapseller förklaringsljus öfver riksdagsmotionerna, ja, tör hända göra den förut likgiltiga om ej till och med afvogt stämde läsaren till en af motionärens meningsfränder.
» » Så-å. Ni känner många sådana? » » Jag har känt en, » sade hon, » och han var så underlig. » Och efter en kort paus tillade h o n: » Jag tycker o m underliga människor. » » O m j a g också kunde ge er intryck af något underligt, » sade han m e d ett små- löje, » men j a g är en så vanlig människa. » Hon slog upp sina ögon emot honom m e d en liten afvärjande rörelse med handen. » O, nej — säg inte så — det är ni inte. » » Så vida inte, » fortsatte han, » ni möjligtvis skulle finna det underligt att tala m e d en prins. Det finns människor som tycka så — » » Ja, » sade hon mycket eftertänksamt — » kanske — i ett fall. Men er känner jag j u så väL » 406 » Gör n i? » » Ja — ack ja. Jag har j u tänkt detsamma som ni, när j a g sjungit edra sånger. » » Hvad är det då i för ett fall ni tycker det är underligt att tala vid m i g? » Jag vet inte, o m det passar att säga det, » sade hon och rodnade. » Jag tror inte, att ni skulle kunna hitta på något, som icke passade att säga mig, » sade han mycket allvarsamt. » I hvarje fall tror jag, att j a g skulle kunna förstå hvad ni menade. » » Jag vet ändå inte, om j a g vill säga det, » sade hon m e d pinad min, i det hon ofrivilligt och snabbt förde handen för en sekund till sitt hjärta. » Ni skulle kunna missförstå och misskänna mig, och det skulle smärta mig. » » Var lugn, fröken Blanche, » sade han, » jag skall aldrig missförstå och ännu mindre misskänna er. V i konstnärer ha fått visionens gåfva. Jag läser hela ert väsen i ert utseende. » » Nej, nej, » sade hon m e d samma afvärjande rörelse med handen, » säg ingenting mer. Förspill inte de här korta ögonblicken med att tala o m m i g. » » Jag ser, » sade han, » att ni inte har förtroende för mig, och det fastän ni påstår, att ni känner mig så väl. » Hon smålog med nedslagna ögon. Därpå fick hon samma pinade uttryck som förut.
E. i3g. -— N:o 445. i anledning af Herr Bråkenhjelms, P. R., motion om elt årligt arfvode, att på Allmänna Indragningsstaten utgå till Herr Hofmarskalken Leijonmark för dess vid Tabellverket gjorda tjenster. XXI. B. 359. XXIII. 125. A. 280. —Nro 446. angående återremiss å utlåtandet N;o 4o3. XXI. B. 359. XXIII. A. 125. - N:o 447- med anledning af RiksStåndens olika beslut i fråga om åtskilliga statsbidrags ingående till Riksgäldscontoret (8e utlåtandena N.is 355 och 41')• XXI. 13. 35g. XXIII. 126. A. 285. XXV. U. 87. A. 128. U. 479. XXVI. A. 33. ■— N:o 448. i anledning af väckt fråga om ett låneunderstöd för återuppbyggandet af en genom vådeld förstörd bro öfver Nissa-ån. XXL B. 35g. XXIII. A. 127. XXIV. U. 513. XXV. A. 24. — N:o 44g. angående ny lönereglering för Riksgäldscontorets tjenstemanna-personal och vaklbetjening. XXL B. ( 285 ) 35g. XXIII. A. 127. XXV. U. 86. A. 128. XXVI. U. 44. A. 48. StatsUtskoltels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 45o, i anledning af dels väckt motion om lånebidrag för inlösen af Landshöfdinge-accorden, dels Kongl. M»j:ts i detta ämne adilina nådiga skrifvelse. XXI. 13. 58o. XXIII. 135. A. 4oo. XXIV. E. 347. — N:o 45i. i anledning af Kongl.
Jag föredrager att lägga upp smöret på assietter framför att packa ned det i smöraskar, ock det tager sig för öfrigt ganska bra ut, o m man med ett par smörspadar trillar lagom stora smörbollar och lägger upp dem i en pyramid, ett rundt torn eller dylikt. Liksom de öfriga assietterna, pryder jag äfven dessa med några persiljekvistar, men man bör akta sig för att taga för mycket grönt. Smöret bredes på detta sätt ej kring kanterna, utan bevarar längre sitt utseende; vill man ha det upplagdt på annat sätt, så bör man göra i ordning dubbla par smörlallrikar, så att de först framsatta kunna ersättas af nya, när däraf synes vara behof, ty en hvar vet hvilket obehagligt intryck man erfar, då man kommer fram till ett bord, där till hälften urätna smöraskar stå, eller tallrikar med smöret bredt på alla kanter. En dylik syn är nog mäktig att jaga aptiten på flykten. Några olika sorters bröd fordras äfven s å s o m: hårdt knäckebröd, surt svart bröd eller s. k ankarstock, vanligt hvetebröd och något slags sött bröd, skuret i ej för tjocka och ej för stora skifvor, samt på en särskild tallrik några skifvor rostadt bröd, isynnerhet o m man vill ha kaviar, som alltid anses godt på smörgåsbordet. Kan man ej åstadkomma rysk kaviar, är löjrom lika bra. Till kaviar hör finhackad rödlök och citronskifvor, hvilket kan användas som garnityr, eljes lägges löken i midten och några citronskifvor rundt kring denna på en särskild lilen tallrik. Äfven till stufvad kalfhjärna passar rostadt bröd förträffligt. Till smörgåsbordet hör vidare: ett eller två slags ost, hvaraf den ena sorten bör vara stark. Jag har ofta en sorts god potkäs, hvilken j a g får genom att taga vara på alla öfverblifna ostkanter.
—■ angående begärde upplysningar om de 426 åtgärder Riddarhus-Directionen vidtagit emot RiddarhusOrdningens promulgerande. IX. B. 121. A. 293. X. P.U. 4. RiddarhusUtskottets Memorialer angående offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. X. B. q4, 1Z1. XI. 7. P.U. r 81. XVI. A. 3o7. XIX. Å. 5, 174. LXIII. U. i58. P.U., 433. — i anledning af vackt fråga om gratifica tion åt vakten vid dörren till Riddarhussalen, samt om dess indragning. X. B.. 349. XII. A. 156, P.U. 169. ■— angående undersökning af en i Riddar husets Cassal)valf befintelig kista, förseglad med Sigill, innehållande Olivecronska ättens vapen. XI. B. 3o4. XIII. A. 248. — i anledning af vackt motion om upphäfvande af Ridderskapets och Adelns, vid sista Riksdag fattade beslut om inråttan^ de af 2.'ne Stipendier för Adelsmän, som egna sig åt Näringarne. XV. B. 307. XVR 345. XVII. A, 278. LVU, B. 338. LXI. A. 3. — angående RiddarhusSalens begagnande, emellan Riksdagarne, till Concerters uppförande. XV. B. 322. XVI. A. 346. XVII. P.U. 164. — angående väekt fråga om förhöjning i pensionerne för StiftsFröknarne. XV. B. 325. XVI. A. 346. XVII. RiddarhusUtskottets Memorialer innehållande anmälan om verkställd undersökning af en i Riddarhusets Cassahvalf befintelig kista, förseglad med Olivecronska ättens sigill. XVII. B. i65. XXIV.
Vid sådant förhållande hemställer jag, om icke, för vinnande af mera reda, det vore lämpligast att Utsk:s i första mom. af denna punkt gjorda fyra tillstyrkandeu behandlades livart för sig i sammanhang med dc pag. 23 förekommande under litt. a, b, c och d intagne stadganden. Utsk:s tillstyrkan ang:de längdmåttens enhet, skulle således behandlas på samma gång som frågan om dess indelning, hvilken förekommer under litt. b föreslagne indelningar, och frågan om rymdmåttets enhet behandlas i förening med litt. c, hvarefter slutligen öfverläggningen om enheten för vigten skulle omfatta de under litt. d gjorda tillstyrkanden. Då härefter Ilr Gr. o. Landtm, framställde, att Frih. Palmsjerna föreslagit en sålunda förändrad föredragnings-ordning, att nu först af det redan uplästa förslaget skulle företagas endast den del, som innehåller att såsom enhet för längdtmåttet må fastställas den nu gällande foten, i sammanhang dermed mom. litt. a af Utskrs pag. 23 förekommande förslag till indelningen af mått och vigt, innehållande: ”1 ref fördelas i 10 stänger, 1 stång i 10 fot, 1 fot i 10 tum, 1 tum i 10 linier” samt att sedermera de öfriga delarne af förslaget ronde enheternes fastställande, skulle förekomma i sammanhang med motsvarande mom:r af förslaget till indelningen af mått och vigt, anmälde sig och yttrade Ilr von Hartmansdorff: Mot Frih. Palmstjernas yrkande; har jag intet att invända, men förbehåller mig likväl, att få begära det Betänk:s återförvisning i sin helhet, måtte främst afgöras. Gr. Sparre: Jag kan icke förmoda, att Hr Gr. o. Landtm, skulle vilja bifalla en sådan begäran, sedan R. ö. Ad. beslutat att Betänk, skall punktvis föredragas. Ty sedan hvarje punkt serskildt blifvit afgjord, lärer det väl icke kunna låta sig göra att återremittera Betänk, i sin helhet. Jag motsätter mig, åtminstone för min del, ett sådant föredragningssätt.
Vid undersökning af vatten från Stenstugård, användt vid Gotlands Konservfabrik, har jag funnit detsamma friskt, klart och välsmakande, utan föroreningar af klor, ammoniak och salpetersyrlighet, hvarför detsamma är till fabrikation lämpligt. Visby den 23 September 1899. Arvid Zetterling, Löjtnant, Föreståndare för Visby kemiska station. Att jag undersökt ett parti konserverade ärter och bönor från Gotlands Konservfabrik och funnit dem fria från metallföreningar, färgämnen och främmande tillsatser, intygas härmed på begäran. Arvid Zetterling, Visby den 23 September 1899. Löjtnant, Föreståndare för Visby kemiska station. Hofboktryckc ia Stora Vattugatan 12. Gurkor, synnerligen delikata, af egen inläggning, Th. 0. Björklunds Söne Regeringsgatan 2 0. Husmödrar! Spara är lösen för hvarje husmoder med en begränsad hushållspenning I Huru göra en verkligt stor besparing? Jo, använden i Edra hushåll Pellerlns Margarin, Göteborg, som är bäst, drygast billigast I E G. • g. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 5 november 1897. N; r 44 (515) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr. 5 Iduns Modet., fjortondagsuppl. &gt; 6 Iduns Modet., månadsuppl &gt; 3 Barngarderoben » 3 Byrå: Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nordling. Aktiebolag. Utgifningstid: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal staf v. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. V å r a landshöfdingsfruar. faderns död 1857, då hon m e d sin moder flyttade åter till Stockholm.
Hvars och ens sunda förnuft svarar härtill nej, och den största aucloritel i detta hänseende, den mest crfarne läkare i sinnessjukdomars behandling, den berömde D:r Esquval, har officielt förklarat, alt han anser ett på sådane principer grundadt straffsystem så långt ifrån att vara vådligt för fångarnes helsa och förstånd, att han snarare vill förklara det lämpligt att stärka dem håda. Man må för öfrigt icke föreställa sig, alt inom de gamla fängelserne inga sinnessjuka finnas; tvertom, antalet af sådane är der icke ringa. Jag känner icke att i Sverige någon statistisk beräkning i detta hänseende blifvit gjord; men i Frankrike, der en sådan ägt rum, har det visat sig, att proportionella antalet af dårar inom de gamla fängelserne uppgått till (j ä 8 gånger flera än bland den fria befolkningen. Huru mycket sjelfva sältet att tillämpa ifrågavarande straffsystem kan bidraga alt öka eller minska anledningarne lill framkallande af sinnessjukdomar, utan ali genom den mildare tillämpningen systemet förlorar i åsyftad elTect, det visar sig genom förbållanderne i England. Vid MiIbankfängelset använde man under en period det Philadelphiska systemet i hela dess stränghet, och de sinnessjukas antal var under denna tid så stort, alt detsamma fästade Styrelsens uppmärksamhet, och man fann sig föranlåten modifiera behandlingen på sätt här ofvan blifvit nämndt, och sedan dess hafva sinnessjukdomarne inom fängelset blifvit sällsynta. I Glasgows penitentiary, der det modifierade systemet alltid varit följd t, och der man räknar det minsta antalet af recidiver, har intet enda fall af sinnessjukdom förekommit. Men säger man vidare: vare härmed huru som helst, detta straffsystem motsvarar icke sin bestämmelse, det uppfyller icke den stora fordran, sorn man gör sig af straff, nemi., att tjena den brottslige tilt välförtjent näpst och andra till varnagel; det klemar med fången och afser föga Statens säkerhet, ty det verkar icke afskräckande. Hvilka äro de, som genom straffet skola afskräckas? De som ännu icke begått brott, eller de, som redan belrädt brottets bana?
Jag hemställer dock huruvida, då rättegång lätteligen kan uppkomma, i händelse §:n antages sådan den här är föreslagen, om det då ej är bättre att genast införa det af mig föreslagna tillägget; enär, genom ett sådant införande, det ej kan uppkomma någon olägenhet, men väl förekommas den tvist, som genom delaf mig föreslagna stadgandets utlemnande kan uppstå. Och att tvister och rättegångar uppstå i händelse §:n antages, sådan den är, det tror jag så mycket mera, som det t. ex. kan inträffa att in teckningshafvaren medgifver post position utan att veta, det punkten gått ur sedelutgifvarens händer; ty en postposition kan begä ras af en annan inteckningshafvare och beviljas utan att egendomsegaren höres. Således är det möjligt, att en sådan postposition kan ega rum, utan att den som beviljar poslposilionen vet alt panten öfvergätt i en annans händer än dens, som utgifvit reversen, samt att postposilionen blifvit medgifven på samma gäng fullkomligt bona fide som någon afsigt icke funnits att minska sedelutgifvarens ansvarighet. Det är således tydligt, alt det af mig föreslagna tillägget är af behofvet påkalladt; så vidt icke tvister och rättegångar i detta afseende skola uppkomma. Gr. Sparre: Jag har medgifvit, att visserligen tvist kan uppkomma i anledn. af delta stadgande; men jag bar tillika sagt, att en sådan tvist vanligen efter rent juridiska principer afdömines, och att icke något serskildt stadgande derom är nödvändigt. 6 H. 31 Den 5 Juli f. m. Det finnes nemi. en mängd sådana frågor, i afseende hvarpå lagen ej behöfver att för hvarje specielt fall hafva ett serskildt stadgande, utan hvilkas afgörande följer så klart ur rent juridiskt begrepp, ali derom ej serskildt behöfver lagstiftas. Delta är det skäl, som jag anfört för min åsigt, alt något vidare stadgande här ej är nödvändigt.