Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också inleddes med dem af Lagkomitéen det kapitel som handlar om fridsbrott (det nuvarande ll:te, af hvilket också flera paragrafer, de 4 första, med de i sjunde kapitlet införda stå i omedelbart sammanhang). Dit har ock jag ansett detta kapitels paragrafer höra återföras och får såsom skäl derför åberopa följande yttrande af en ledamot i Lagberedningen : “Enär man, såsom tillbörligt är, icke vidare tilltror sig att gå i förväg Guds egen domsrätt och i egenskap af synd mot det Högsta Yäsendet underkasta mensklig straffrätt Guds smädande samt gäckeri med Guds ord och sakramenten, i följd hvaraf benämningen religionsbrott ej heller bör gifvas åt så beskaffade brott, utan desamma blifva föremål för den borgerliga lagstiftningen endast på den grund att de väcka förargelse hos en hvar, sorn tror på Gud, och kränka medborgerliga samhället genom religionskänslans sårande och vanhelgande af det dyrbara föremålet för allmän dyrkan; hvadan förbrytelser i denna del rätteligen må benämnas för ett störande af annans religionsfrid, kan jag ej instämma i bildande af tvänne särskilda kapitel, det ena om religionsbrott, det andra om fridsbrott, utan tillstyrker bibehållande af lagförslagets 12:te kapitel “ (Detta innefattar båda). “Skulle åter, i motsats häraf, straffet för de förbrytelser, åt hvilka man vill gifva benämningen religionsbrott sättas i förhållande till helgden af det höga föremål, sorn ansåges genom brottet förnärmadt; så vore en straffmätning, som föranledde till jemförelse med straffen för förnärmelser i ord mot personer af konungahuset och Statens embetsman, efter min tanke, ingalunda emot brottet svarande; och i allt fall skulle jag ej vilja bland brotten emot Högsta väsendet upptaga idkande af handtverk eller arbete å söneller högtidsdag." I öfverensstämmelse härmed föreslås vördsamt: att sjunde kapitlet i Lagförslaget borttages samt de fyra §§, af hvilka det består, flyttas till lide kapitlets början, i följd af hvil ken förändring ej mindre paragrafernas nummer i detta sednare kapitel, än äfven de följande kapitlens nummer torde derefter rättas. Bih. till B. St.
Det föreföll honom, som om han redan kastat detta lilla bref i lådan och hörde det sakta raspandet af papperet, när det åkte in bland alla de öfriga brefven. Och i och med detsamma hade han också kastat loss från alla band. Han hade stält sig på egen botten, han hade gifvit från sig den omsorgsfullt destillerade dryck, som han förut njutit under namn af lif, han hade oskuldstiden bakom sig, och han måste tömma lifvets egen blandade dryck, där dräggen kommer först, och där man dricker så girigt i hopp att omsider komma fram till den äkta drycken, som ädel och oförfalskad finnes på botten. Och han tyckte sig sakna mod att svinga bägaren stolt och tömma den utan grubbel. Han tyckte sig dömd att långsamt svälja det vämjeliga och aldrig hinna längre. Aldrig, aldrig. Om han nu med detta bref kastade sig räddningslöst ut bland vilda bränningar. Om han behöfde stödet af religionen och medmänniskors sympati för att kunna gå upprätt genom verlden. Han stod stilla och vägde brefvet i handen. Han såg gaslyktornas gulskimrande lågor och bakom dem det tomma mörkret. Det föreföll honom, som om han af något outransakligt skäl vore dömd att en gång komma dit och att stanna där för beständigt. Han tvekade. Detta lilla bref, som var så tunt och så lätt. Han kom att tänka på modern, på faderns bekymrade anlete, på sommaren, och han tvekade. Hur skulle han kunna komma hem efter detta? Men så kom det för honom, hur ofta han tänkt samma tankar. Han ryckte sig själf i armen. – Du är ju slö. Du tror ingenting, du törs ingenting. Kräk. Han visste ej af, att han släppt brefvet, förrän han hörde det hasa utefter bleckplåten. Han gjorde en rörelse som för att gripa tag i det igen, men förde i stället handen öfver ögonen och drog en djup suck. Som en hvirfvel af känslor vred sig oroligt inom honom. Om det var till godo eller ondo han handlat, om han skulle vinna eller förlora, hvad han nu skulle göra, hvad som i framtiden skulle blifva af hans lif, därom visste han i detta ögonblick intet. Det var buller i hans hjärna och feber i hans blod.
Geneial-Assistance-Contoirets Enkeoch Pupill-Cassor, eller om årligt anslag lill Enke-Cassan vid förstnämnde Verk, har, på grund af gjorda anmärkningar, under den 17 nasti. Juni, blifvit af Wällofl. Borgare-Ståndet återremilteradt; men som, enligt Utskottet meddelade Protocolls-Utdrag, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet den 10 och Bonde-Ståndet den 4 • samma månad nämnde Betänkande bifallit, så anser Utskottet, på grund af 75 $ Riksdägs-Ordningen, denna fråga vara af Rikets Ständer afgjord, oell kan således icke i vidare pröfning deraf ingå. Änk. till Exp. Dist. den 18 Juli, kl. 1 c. m. Memorial, med förnyadt summariskt förslag öfver Statsregleringen. (J. & U. A.) Då, i anledning af återremisserne å Utskottets utlåtanden angående reglering af Riks-Statens utgifts-!itlar och beräkning af Stats-verkets inkomster, Utskottets Memorial jho 65, med summariskt förslag öfver Stats-regle - 4 Stats-Utskotteis Memorial, JSf-.o 2o4. ringen jemväl blifvit ifrån Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch BondeStånden återremitteradt, får Utskottet, efter att numera hafva förutnämnde återremisser besvarat, härlios öfverlemna Tabeller för hvarje Hufvud-titel, utvisande de förändringar uti den förut föreslagne Stats-regleringen, som uti Utskottets senare utlåtanden blifvit tillstyrkte, äfvensom ett deröfver upprättadt sammandrag. Häraf behagade Rikets Ständer inhemta, att, i följd af de utlåtanden som hittills blifvit afgifne, skulle utgifterne å de olika Hufvud-titlarne uppgå till ett sammanlagdt belopp af 10,526,161: 44* 7* hvadan, då nu gällande Riks-Stat upptager
Linne, ylle-och bom ulls väfnader förfärdigas af allmogen för egna behof och i åtskilliga orter äfven till försäljning, dock i små partier. Handel. Den drifves å landet med tackjern, jernbrukens tillverkningar, trävaror, spannmål, bränvin och ladugårdsprodukter. Götheborg är egentliga afsättningsorten för stångjern, manufaktursmide, plankor och bjelkar, som utgöra de provinsens produkter, hvilka till export föryttras. De i närheten af Norrska gränsen belägna jernbruken afsätta likväl större delen af sina tillverkningar på Norrige. Timmer aflåtes äfven från länets västra orter till Norrige och sågverken vid Uddevalla och från andra trakter till sågarne vid Götha eif. Af spanmål ske uppköp både inom länet och från Westergötland samt försäljning till bergverken och de trakter i provinsen, der jordbruket icke lemnar tillräcklig afkastning för invånarnes behof, äfvensom till Norrige och Dalarne. Sedan den af Eders Kongl. Maj:t under den 22 December 1846 i nåder fastställda Handels-Ordning utkom, hafva år 1847 sjutiocn personer hos Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande sökt och erhållit tillåtelse till handels idkande i öppna salubodar å landet inom länet, med de varor och på sätt i HandelsOrdningen medgifves och bestämmes. Hvad verkan denna handelsfrihet må hafva på landsbygden och dess invånare, har ännu ej kunnat visa sig; men anmärkas bör dock, att flera af nämnde handlande blifvit snart med otillåten bränvinsförsäljning beträdde och att åtskillige af dem, efter att hafva endast en kort tid drifvit handelsrörelsen, måst till borgenärerne sin egendom afstå. Handt verker ier på landet.
Försöken ifrån skolstyrelsernas sida, att hämma detta missbruk, skola icke leda till något resultat, så länge Fabriksoch Handtverks-ordningen saknar den bestämmelsen, att vilkoret för inträde i arbete vid handtverk och fabriker utgör icke blott, såsom redan finnes föreskrifvet, ett åldersmått af tolf år, utan jemväl ett kunskapsmått af ofvan angifna innehåll. Främmande länders lagstiftning innehåller nödiga föreskrifter i detta hänseende. I Preussen får ingen anställas i arbete med mindre han kan läsa och skrifva eller under tre år besökt en skola, så framt icke etablissementet sjelf t håller skola och sörjer för undervisningen. I Frankrike måste intyg lemnäs, att barnet besöker en skola. Må vi, som i så mycket annat följa utlandets exempel, icke dröja att tillegna oss hvad som otvifvelaktigt innebär fröet till rik välsignelse för det uppvexande slägtets framtid. Man skall visserligen erinra, att Fabriksoch Handtverks-ordningen af den 22 December 1846 ålägger arbetsgivare tillse, det de hos honom antagne arbetare, om de ej begått Herrans heliga Nattvard samt kunna skrifva läsligt och räkna qvator species i enkla tal, erhålla nödig undervisning; men klart är, dels att kontrollen häröfver i de flesta fall är alldeles omöjlig att verkställa, dels att barnet, sedan det väl inkommit i arbetet, icke kan godtgöra hvad som blifvit försummadt, om försummelsen sträckt sig ända derhän, att sjelfva elementerna icke blifvit förut i skolan inhemtade. Bristen i lagstiftningen ligger just deruti, att skolstadgans föreskrift om ett visst kunskapsmått för utträde ur skolan icke understödjes af en likartad föreskrift i Fabriksoch Handtveks-ordningen för inträde i arbetet. Är det en sanning att våra kunskaper samlas icke för skolan utan för lif vet; då är ock en grof försummelse af Staten, att låta skolstadgan gifva en bestämmelse om kunskaper, som icke i det praktiska lifvet vinner sin tillämpning. För vårdslösa föräldrar Bih. till B. St.
Som jag nämnt, är det olämpligt, att bibehålla ett lagsladgande, hvarigenom jag kan fällas till böter för hvarje sup, jag utdelar, och derföre anhåller jag om bifall till Utsk:ns förslag. Frih. Palmstjerna: Af Gr. Sparres yttrande om fördelarne af det nya stadgandet finner jag mig icke så öfvertygad, att jag med honom kan förena mig. Följderne af detta stadgande skola, enl. min åsigt blifva, att den, som lagföres för oloflig bränvinsförsäljning under det han är tilltalad för slik förbrytelse, torde icke kunna anses lagförd mera än en gång nemi. då han slutligen blir dömd, ty om han äfven instämmes flere gånger, är han väl icke lagförd förr, än han inför domstol inställes. Nu vet man, att de för dylika förseelser tilltalade icke inställa sig och åtalet kan således af förbrytaren i åratal uppehållas, hvaremedlertid han fortsätter bränvinsförsäljningen. Delta blir förhållandet serdeles i de orter, der endast ett Ting årligen hålles. Jag anser således det gamla stadgandet bättre, såvida icke R. o. Ad. vill antaga mitt föislag. Frih. Raab: Jag förenar mig med Frih. Palmstjerna och anser icke någon fara upkomma deraf, att den, som olofligen försäljer bränvin, blir fäld till höga böter, enär han i allmänhet icke kan betala de mindre och således icke eller de högre böterne. Delta synes mig mindre vådligt, än om man bereder en möjlighet för lagbrytaren att under flera år undandraga sig all påföljd, hvilket ofelbart inträffar genom antagandet af Utsk:ns förslag. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville afslå den föreslagna redaktionen och bibehålla den gamla. Gr. af Ugglas: Jag vill visserligen icke tvista med Frih. Palmstjerna om betydelsen af ordet lagförd, men jag hade likväl föreställt mig, att detta ord skulle så förstås, som Gr. Sparre nämnt, nemi. att en person är lagförd, hvarje gång han stämmes. Här har dessutom blifvit uplyst, att inom åtminstone en Hofrätt ordet 310
Dessutom ansågs det på denna tid som ett bevis på dumhet att ej förstå tysk filosofi, och därför inbillade sig alla, att de förstodo den. Lars Johan, som var mera naiv, höjde sitt punschglas, stötte det mot Hultins och sade med en ton af djupaste öfvertygelse: – Du måtte alt vara en djäfvel i filosofin. – Ja, men du förstod det ju inte. – Det hörs nog ändå. I det samma reste sig en ung man upp från ett bord i andra ändan af salen och gick fram till Hultin. Det var en ung karl af medelstorlek, vårdadt klädd, med små mustascher och ett egendomligt föraktligt löje, som kom och gick omkring hans läppar. Han hade tagit juridicofilen tidigt och ansågs som ett af Upsalas blifvande ljus. Han hälsade på Hultin och frågade, hur det gått i skrifningen: – Jaså, ni håller på med filosofi än, sade han med ett egendomligt leende. Det går snart öfver, ska jag säga er, gossar. Gamla Upsala är något på dekis, ska jag säga. Filosofin är dess sista falska vexel, som ännu har kurs. Men när förfalskningen blir upptäckt, så ska ni få se, hur Mefistolesbenen sticka fram under prestrocken. Jo, jo men. Grane satt hela tiden och såg på Ling. Ett slags hvit fetma hade på sista tiden börjat lägga sig öfver dennes ansigte. – Nå, unga sanningskämpe, sade Ling plötsligt till Grane. Du lär ha brucklat med en professor i teologi, du. Häm! Varit bjuden på té och talat religion. Proponerat en ny uppenbarelse, som skulle vara bättre än den gamla. Häm! Ja, gå på du, det blir du inte fet af. – Hur vet du det? sade Grane kort. Han led altid af närgångenhet, men kunde aldrig hålla den på afstånd. Hvem har sagt, att jag har druckit té ...? – Äh. Det där lilla prestynglet Häggblom, vet jag, han som går omkring och funderar på, om han kan kallas för helgad än. Djäfla idiot. Häm. Han sa, att du hade gläfst ur dig något, hvad det var, i den där helgonskaran. Men ser du, det går inte i Upsala.
Jag vill ej en gång lemna ord åt hvad jag befarar af det förhållande, alt en Amerikansk Fregatt, ett Engelskt Linieskepp, ej kunna jemföras med dem vi nyss nybyggt och ombyggt, 3oo Den a3 Mars e. m. emedan våra stå långt efter i hvad som väsentligast bordt afses, nemligen snällsegling. Det vore val, att det visade sig, om flottan cn gång kommer alt begagnas, att jag bade misstagit mig i min fruktan, ty sanningen i dessa delar skulle förfära hvarje Svensk. Jag är öfvertygad, att alla dessa näringar, att Flottans och Aromens materiel, ej kunna upphjelpas, om ej inom de mera bildade Classerna finnas verkliga kunskaper uti Tecknologie, Physik, Chemie m. fl. vetenskaper, som allenast kunna rädda de styrande ifrån, att falla i händerna på projectmakare och okunnige Charlataner. Utur denna åsigt var det jag förra Riksdagen medverkade till anslåendet af dessa näringsStipendier. Fråga var då aldrig om att gifva dessa Stipendier åt dem, som ville blifva Skomakare och Skräddare, utan till Adeliga ynglingar, som ville theoretisktpraetiskt vinlägga sig om näringarne, som ville intränga i näringslifvets, handelns och samhällsinrättningarnes inbördes förhållanden lill hvarandra, och skaffa sig en allmän öfversigt i dessa ämnen. Den fås ej genom blotta studier. Det fordras äfven att handlägga vissa delar deraf; och det är dertill, som jag trott Ridderskapets och Adelns afsigt varit alt uppmuntra. Det är i synnerhet i Tecknologiskt af* seende, sorn vi se tvenne Folk, Fransoser och Engelsmän, redan hafva nått den för - Den a3 Mars e. m. 3ot vållande höjd, att deras framsteg deruti, redan begynna synas i alla deras samhällsinrättningar. Ett sådant förhållande trodde jag för oss äfven vara en hufvudsak, hvilken ej kunde vinnas utan praktisk handläggning hos Nationens upplystare Classer. Det är ej fråga om för dem att söka någon synnerlig skicklighet deruti, men de måste praktiskt ägna sig dertill, för att kunna medfölja tidehvarfvet.
Den 4 Juni 1812 153 Herr Grefven och Ordf. tillkännagaf, att Protocollen öfver General Auditeurs Ärender på Justitia; Fördelningen äfven nu voro slutade, utan att någon anmärkning därvid blifvit gjord. Herr{ar) Friherre Adlerberg {och Lagman Sandberg j omnämde endast, såsom mindre enligt med formen, att Protocollet öfver General Auditeurs Ärender för den 13 Febr. 1812, hållit af Protocolls Secreteraren Bergensköld, vore försedt med Konungens höga underskrift, utan att någon af Stats-Råden detsamma undertecknat, och Herr Doctor Falk, att ett annat Protocoll öfver samma Ärender för d. 24 jan. 1811, ej i de närmast derefter följande blifvit antecknadt hafva undergått justering. Herr Grefven och Ordföranden anmälte, det remisser från samtelige Riks Stånden af Kongl. Majsts Nådiga Proposition rörande Tryckfriheten, tillika med Constitutions Utskottets vid sistförflutne Riksdag öfver detta ämne, under d. 10 Octob. 1810, afgifne betänkande, till Constitutions LTtskottet inkommit,1 beledsagadt. af de hos Högl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bondeståndet dervid gjorde anmärkningar — Hvarefter och då 2 1 :o Kongl. Maj :ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, af d. 26 Maji 1812, innefattande äskade förändringar af Tryckfrihetslagen i afseende på rättigheten att utgifva Dagblad och Periodiska skrifter, samt sättet att ställa en författare till ansvar, af Utskottets Ledamöter i Stånden förut vore afhörd, och för väl känd att nu behöfva i minnet återkallas — Herr Grefven och Ordf. uppläste: 2 :o Utdrag af Högl.
Herr Baron och Ordföranden uppläste härefter 29 § Riksdags-Ordningen, under erindran till Utskottets Ledamöter om deras rätt att infordra Protocoll öfver Ministeriellaoch Commandomål, efter uppgift af något visst ämne, hvaraf en närmare kännedom af Utskottet skulle kunna åstundas; hemställande Herr Baron tillika, att Utskottet med det snaraste måtte stadga dess mening, huruvida några sådana Protocoll må äskas. Då det härefter anmältes, att vid läsningen på vissa Afdelningar åtskilliga mål blifvit antecknade, för att till Utskottets Plenum anmälas, tog Utskottet det beslut, att sådana anmälningar ej komma att göras förr, än det hunnits läsas till slut af hvarje särskild Expeditions aflemnade Protocoller. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 3 April 1815. Herr Baron och Ordföranden tillkännagaf, att en skrifvelse ankommit till honom ifrån Herr Hof-Catizleren Friherre af Wetterstedt, innehållande en tillåtelse att 922 Riksdagen 1815. till Bevillnings-Utskottet utlemna de Protocoll för den 9 October 1812, som rörde Bevillnings-förordningarna; i följe hvaraf det tilläts undertecknad (G. A. Silverstolpe) att emot qvitto af Bevillnings-Utskottets Ordförande dessa Protocoll till bemälte Utskott aflemna. Bilaga D till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 6 April 1815. Börjades med läsningen af de inför Stats-Rådet i Handelsoch Finance-Ärender hållna Protocoll, som till uppläsning i Utskottets Plenum hade blifvit anmälte. Upplästes Protocollet för den 15 Julii 1812 jemte Beredningens för den 19 Junii, rörande beviljad StapelStads helfrihet för vissa Städer, men ej för Falkenberg. Skulle hvila på bordet till framdeles pröfning.
N:o 53, som R. o. Ad. afslagit, men hvilket PresteSt. numera antagit, lyder sålunda: ”att med uppliäfvande af den i 26 cap. 2 § Byggn.b:n stadgade frihet för sätesoch ladugårdar samt afhysta rå- och rörshemman från skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af tingsbyggning och fånghus, varder härmedelst förordnad!, att innehafvare af sådana fastigheter samt insockne frälsehemman hädanefter skola vara pligtiga att, lika med andra hemmansägare i häradet, tingsbyggning och fånghus bygga och underhålla." Hr Hjärne: Jag torde få påminna, att när detta betänk. första gången här föredrogs, var det en aftonstund, då endast 6 eller 7 ledamöter voro närvar, och hvilka svårligen kunde sägas uttrycka R. o. Ad:s mening i ämnet. Betänk. ansågs afslaget, och man ville ej begära votering; men min mening har varit, att det borde bifallas, emedan jag utgår från den rättsgrund, att ingen fastighetsägare bör vara frilagen från skyldigheten att underhålla tingshus, enär det är naturligt, att de brottslingar, sorn skola dömas i tingshusen, äro lika vådliga för alla. Betänkligheter hafva härvid uppstått, hemtade från R. o. Ad:s privilegier; men jag förmodar, ali inga sådana skäl finnas, som vederlägga min sats. Jag anhåller således om bifall till inbjudningen. Dcu 23 Mars. Frih. Gederström, Jac.: I motsats mot den siste talaren tillstyrker jag afslag å inbjuda. Långt ifrån, att Utsk:ns tillstyrkande hvilar på rättsgrunder, innehåller det en rubbning i äganderätten. Utsk:n hafva förbisett, att ingen rättighet kan hos särskilda samhällsclasser rubbas eller borttagas utan ersättning, ehuru här ej är fråga om privilegier. Förslaget är således oantagligt, intilldess någon grund bIifver uppgjord för ersättning. Jag tillstyrker afslag härå. Gr. Horn, Claes Fredr.: Lika med Frih. Cederström föreställer jag mig, att förslaget strider mot rättsgrunder, och jag Ivar motsatt mig detsamma inom Utskm.
Det gifves en annan och högre vinst för Staten , än Cassa-behållning , men äfven denna vinner också slutligen och ofelbart vid hvarje förtag af den art, som det här ifrågavarande. På dessa grunder tillstyrker jag förkastande af Utskottens Betänkande, och antagande utaf Herr af Uhrs förslag. Herr RosenbladBernhard: Efter hvad här redan af sakkunnige Män är anfördt, lärer det vara öfverflödigt vidare orda om vigten för det allmänna, att verksamt och nu understödja Höganäs Stenkols - verk. Jag vill endast fästa uppmärksamhet på en olikhet, som finnes emellan de särskildta Förslager härtill, 20 Deii 3 November f. m. hvilka innefattas i Herr Noréi och Friherre Cederström» reservationer. Herr Noréus har föreslagit , att vid slutliga öfverlåtdsen å det nya Bolaget af Riksgälds-Contorets hos f. d, Ruuthska boet ägande fordran, endast de dittills gjorde äfbetalningar utberalas åt Bolaget; Friherre Cederström deremot, att Bolaget dä må tillgodonjuta de från dagen af Ständernes Beslut fallande räntor. Då ändamålet med denna uppoffring af allmänna medel är Stenkols-verkets upphjeJpande genom bildande af ett nytt Bolag med tillräcklig fond j, då således allt hvad, som kan underlätta en sådan bildning, med bibehållande af nödig säkerhet för Staten, att dess uppoffringar i och för det åsyftade ändamålet användas, och då det i synnerhet är i början ett sådant Bolag behöfver biträde, vågar jag vördsamt anhålla om Proposition i enlighet med hvad Herr af Uhr föreslagit; men med det tillägg, att så fort Actie-teckningen till fullt påräknadt belopp blifvit fulländad, Bolaget må äga rättighet i Riksgälds-Contoret lyfta den Ränte, och Capital afbetalning å Ruuthiska Sterbhusets skuld, som efter dagen för Riksens Ständers härom fattade beslut dit influtit, dock hvarje gång ej till högre belopp , än hvad redan ä det tecknade Actie-capitalec af delägarne blifvit inbetaldf,’’ Friherre Cederström Jacob:
31:sta §:n bestämmer hvilka hufvudämnen äro föremål för den vetenskapliga undervisningen vid Institutet, nemligen anatomi, histologi, fysiologi, medicinsk kemi, toxikologi, praktisk medicin, farmakognosi och farmakopé, pediatrik, syfilidologi och dermatologi, psykiatri, praktisk kirurgi, oftalmiatrik, obstetrik och gynäkologi, patologisk anatomi samt rättsoch slals-medicin. Den nästföljande §:n ger anvisning på de sjukvårdsinrättningar i hufvudstaden, som skola vara för de studerande tillgängliga till vinnande af klinisk undervisning och praktisk öfning, nemligen Serafimer-lasarettet, Allmänna Barnhuset, Allmänna Barnbördshuset, stadens och länets kurhus samt Hospitalet för sinnessjuka å Konradsberg. Den 34:de §:n föreskrifver, alt vid Institutet skola finnas, underhållas och förfullständigas följande materiela hjelpmedel för-undervisningen, nemligen bibliothek, anatomiskt museum, samling af kemiska farmaceutiska praparater och droguer med tillhörande mineralier, samling af kirurgiska instrumenter och bandager, samling af förlossnings-instrumenter, anatomisal med tillhörande lägenheter samt erforderliga apparater och kemiskt laboratorium. Föreläsningarne såväl som undervisningen i öfrigt och kontrollen derå äro ordnade på akademiskt säll, examenspröfningen sammalunda och slutligen bemärkes, alt i afseende pä kompetens lill lärarebefattningar vid Institutet föreskrifves, i likhet med hvad för universiteten gäller: i allmänhet att sökande till lärarebefattningar skall hafva förvärfval medicine doktors-grad eller fullgjort de för vinnandet deraf föreskrifna prof; att sökande till professorsbeställning skall fullgöra de vanliga lärdomsprolven, bestående af en disputation och två föreläsningar, hvilka prof bedömas af lärare-kollegiet vid Institutet, likasom af fakulteterna vid universiteten; och att vid återbesättandet af lediga adjunkturer pä enahanda sätt förfares; varande jemväl vid Institutet tillåtet att anställa docenter och amanuenser.