Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Representation tillskrifver jag hufvudsakligast den obegränsade motionsrättigheten och Representationens åliggande att sjelf utreda målen, hvilket icke äger rum i andra constitutionclla länder; men man bör medgifva, att dessa former kunna förbättras utan representationsförändring. Jag vill äfven något vidröra de här framkastade projecterna till det gamla Sveriges omskapande, utan att ingå i en fullkomlig granskning eller speeielt uppgöra rangskillnaden dem emellan. Enligt min öfvertygelse vore det både lättsinnigt och oförsvarligt liandladt af representanten att, utangrundligare pröfning, antaga projecter, om hvilkas haltman ingen annan kännedom har än den, som kan inhemta? genom en flyktig uppläsning. Jag anser dem mer eller mindre olämpliga. En gemensam syftning utmärker dem dock alla, den, att påskynda Nationens steg till republiken. Att samhället oundvikligt skall gå anarkien till mötes, inser jag fullkomligt; men fastän jag ser en afgrund framför mig, må det ej förtänkas mig, att jag kastar mig deruti så sent som möjligt. Man har uppfunnit ordet republikanska institutioner för att icke förskräcka med ordet republik; man söker att förmå oss antaga saken under förklädnad af orden. Ett ordnadt samhälle med republikanska institutioner är dessutom omöjligt hos ett folk, sorn åldrats uti sina monarkiska vanor; man måste då utplåna dess historia, borttaga från det sociella lifvet all förfluten existens. Svagheten, egoismen, kärlek till lugn och beqvämlighet, begär efter penningar och titlar äro inga republikanska dygder. Gif oss derföre de republikanska dygderna; ty då först kunna vi fördraga republiken! 358 Den i3 October f. m. Hittills liar jag endast framställt mina egna åsigter; nu ber jag äfven att få yttra några ord i Svenska folkets namn, detta folk, sorn, enligt en viss talares åsigt, skall fordra representationsförändring med en våldsamhet, sådan, att en revolution vore att befara, om man ej gick dessa önskningar till mötes. Huru vet man det, kan jag rättvist fråga? Genom allm. opinionen, blir svaret.
S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Memorial och Betänkanden: N:o 42, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 20. Lades till handlingarne. N:o 43, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 26. Lades till handlingarne. N:o 44, i anledning af återremisser utaf Betänkandet N:o 21, om ändring af Rese-reglementet den 31 Oktober 1851. Lades till handlingarne. N:o 45, i anledning af väckt motion om permission för hälften af Arméen emellan mötestiderna och då annan aktiv tjenstgöring icke ifrågakommer m. m. Bifölls. N:o 46, i anledning af väckt förslag om tillägg i Militie-boställs-ordningen. Bifölls. N:o 47, i anledning af väckt motion i fråga om moder-församlings rösträtt vid tillsättande af komminister i annex-församling. Bifölls. Frän Vällo/l. Borgare-Sldndet. S. D. Sedan al f det hos Rikets Ständers den 21 dennes utsedde Elektorer samma dag hållna protokoll, som nu blifvit uppläst, inhemtats, att f. d. Ilof-rättsassessoren, Herr Häradshöfdingen Gerhard Lagerstråle var vald till Rikets Ständers Justitie-ombudsmans Suppleant, beslöts att, genom utdrag af protokollet, anmoda Prof.-Utdrag den 25 Februari 1857. 245 Rxpediiions-UIskottet att uppsätta dels förordnande för den valde, dels förslag till den underdåniga skrifvelse, hvaruti valet bör hos Kongl. Maj-.t anmälas. S. D.
Elisabet måtte väl aldrig vara? MARI. det är ingen hemlighet. Så-å har herrskapet inte hört det? Jo, så visst, Hon har inte ens så mycket skam i sig, att hon döljer ungen en tre års pojke! MAJORSKAN. gad.) Hade jag vetat hon var en sådan, skulle jag Nå, aldrig kunde jag tro det om henne! (Förar minsann inte sändt henne soppa och vin, och ANNA (som stått i stilla bedröfvelse). Åh jo, mamma, det hade du visst gjort. (Hastigt.) MAJORSKAN. Du tänker väl aldrig? ANNA. Jo, mamma, jag har lofvat komma. MAJORSKAN. Ja, men käraste Anna, när du hör, hvem hon är! Gif mig min kappa, Mari! 63 ANNA. och förlåtande. Du sade ju nyss, att vi kvinnor böra vara milda MAJORSKAN (häftigt). skulle då sedligheten taga vägen? Nej, Anna, du får sannerligen inte gå dit. ANNA (bestämdt). Hon är sjuk, mamma. Jag måste gå. MAJORSKAN. baka. Nå ja, gör som du. vill då; men kom snart tillANNA. hela natten. (Hon tar på sig ytterkläder.) Om Elisabet behöfver mig, stannar jag kanske MAJORSKAN (häftigt). Det tål du sannerligen inte. Jag tillåter det inte din helsa ANNA (leende). Ellen tål ju att vaka. MAJORSKAN. Ja, det är något helt annat. ANNA (kysser modern). God natt, kära mamma var inte orolig sof Men, Anna, skall du vaka en hel natt? Du! Inte emot sådana där! Himlen bevare oss! Hvart 64 nu godt! Farväl! (Hon går genom tamburen. Majorskan följer henne.) MAJORSKAN (oroligt). Portvakten är väl där nere och följer dig? Kära Anna, var rädd om dig! Kom snart hem! ANNA (utanför, ropar gladt). släcker lamporna och alla ljusen, utom ett, som hon tar suckar och runkar på hufvudet.) Ja, mamma, god natt! (Majorskan stänger dörrarna, med sig, och går in i sängkammaren, under det att hon Ridån faller. TREDJE AKTEN.
När jag nu delar den förstnämnda summan mellan dessa 12,500 personer, så utgör medeltalet af hvarje lån vid detta lånecontor 176 r:dr. Till hvilken eländighet hafva icke dessa lån nedsjunkit, och hvad skall väl blifva af en sådan lånerörelse. Embetsmännen förlora sin tid på så små summors utlåning och på sä småaktiga bankgöromäl. I Stockholm är förhållandet icke stort bättre. Der utlånades år 1844 omkring 6,200,000 r:dr. Medeltalet af hvarje dithörande län ntgjorde omkring 357 r:dr. Detta medeltal är dubbelt större än hvad det är i Götheborg, men ändock ringa. Jag anser mig således för ingen del kunna tillstyrka R. o. Ad. alt i någon mån öka discontrörelsen utöfver hvad Ulsk. föreslagit. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har missförstått mina 9 H. 47 370 Den 12 April e. m. ord, då han trott att jag velat uttrycka den mening, att hvad som en gång kommit in i discontrörelsen, aldrig skulle kunna dragas derifrån. Detta har aldrig varit min mening. Jag har blott sagt, att så länge ingenting annat sättes i stället, inga andra utvägar påtänkas till att fylla det länebehof, som kan finnas, samt inga enskilda låneinrättningar uppstå i landsorten, intilldess är det betänkligt att indraga den lånerörelse, sorn nu är å Riksbanken organiserad. Öfverläggningen om 25 § förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att begäran väl blifvit gjord om framställande af särkilda propos:r å de momenter, som hörde till denna §; men att då Hr Rosenblads förslag i sednare mom. omfattade 5 särskilda momenter af Utslcs förslag, samt momenterne h) och i) ägde med hvarandra oskiljaktigt sammanhang, H.
Uti tvänue särskilda inom Bonde-Ståndet väckte motioner, hafva Riksdagsfullmägtige Lars Larsson och Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län föreslagit, Lars Larsson att Rikets Ständer, till bestridande af de enligt upprättadt förslag till 25,000 R:dr B:ko uppgående kostnaderna för anläggning af en väg emellan Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 5 Ellinge och Utsjövalls qvarnar i Malungs socken äfvensom denna vägs förbindande med stora landsvägen i Vester-Dalorna, mätte anvisa ett statsanslag å nyssnämnda belopp; samt Liss Lars Olsson att för omläggning af landsvägen frän Bergsgården i Kopparbergs socken genom Bjursås och en del af Leksands inuti Rättviks socken, mätte ansläs erforderligt belopp, uppgående enligt upprättadt förslag till 54,641 R.-dr 46 sk. 9 r:st B:ko. Enär hvarken de angående berörde arbetsföretag upprättade och till Utskottet aflemnade kostnadsförslag blifvit af Styrelsen för Allmänna vägoch vattenbyggnader granskade, eller vederbörande myndigheter afgifvit yttrande öfver dessa arbetens vigt och angelägenhet i förhållande till andra arbeten af samma slag, finner Utskottet sig icke kunna annat än tillstyrka 4:o att de af ofvanbemälde motionärer gjorde framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. I sammanhang med pröfningen af de under innevarande Riksdag väckta frågor rörande vägars anläggande och förbättring, har Utskottet till behandling förchaft en af Riksdags-fullmäktigen Olof Persson från Gefleborgs län inom BondeStåndct väckt motion, deruti Riksdags-fullmägtige Per Eriksson och Erik Ersson från samma län samt Per Persson från Wermlands län instämt, angående befrielse för provinsen Helsingland från underhållsskyldigheten af 2:ne vägar emellan nämnde landskap, å ena, samt provinserna Jemtland och Herjeådalen, å andra sidan.
Carlberg upprättadt kostnadsförslag med dertill botande planritningar, uti hvilket förslag kostnaden var beräknad till ej mindre än 35,700 i:dr,. hvilket förslag, jemte öfriga, samma fråga rörande handlingar, fullmäktige till Slats-ulskotlet öfverhmnat, under yttrande, att, då besagde koslnadssnmma vida öfversteg den utgift, sorn flygelns ombyggnad förut fot modals komma alt medföta och då det under nuvarande förhållanden syntes mindre lämpligt att bes h/la och företaga sådana förbättringar och tillbyggnader å Rikets Ständers hus, hvilka utan att vara oundgängligen nödiga, föranledde cn så betydlig kostnad, trodde fullmäktige, ”förslaget till ombyggnad af östin flygeln och öfriga ifi ågasatta ”vidsträcktare byggnadsarbeten vid Rikets Ständers hus för närvaiande böra ”förfalla, helst hof-arkitekun Carlberg inför fullmäktiges piotokoll, uppå ”tillfrågan, yltiat den öfvertygelse, att oftanämnde östia flygelbyggnad kan, ”äfven om dtn icke ombygges, i dess näivarande skick, under den nät mare ”framtiden af 12 till 20 år bibehållas utan våda för byggnadens bestånd;” tilläggande fullmäktige, att bel efvet af det i i:sta våningi n af samma flygel påräknade, fastän i anseende till denna lokals oan vändbai het nu saknade utiymme, kunde fiamdeles, likasom under denna rikdsag, afhjelpas genom upplåtandet af 111m inom Riksgälds-kontorets hus. Hvad elei emot beträffade de för merberörde cgendi ms undeihållande erforderliga mindre repaiationer, så önskade fullmäktige få sig uppdraget alt deiom, efter sig företeende omständigheter, gå i föi fattning.
Man talar visst om tycke, och allt det der ... men hvad är det att bygga på? Ett tycke kan komma och gå, ofta är det endast ... ja, det är inte lönt att tala derom. Nå, sådana sjelfständiga qvinnor borde aldrig gifta sig, åtminstone icke under sakernas nuvarande ställning. Jag är just en af dem, och om farbror haft menniskokännedom tillräckligt, skulle han ha sagt; gift dig aldrig. Jag skulle kanske ha lydt honom.» »Det skulle du inte.» Hon såg på honom med en snabb sidoblick, men besvarade ej direkt hans inkast. »Äfven om en af dessa individer bands tillhopa med en karaktär sådan, att båda skulle kunna komplettera hvarandra», fortfor hon med ett torrt, beherskadt allvar, som om det var någonting hon ville hålla ifrån sig, »äfven då skulle det måhända icke bli hvad äktenskapet borde vara. Det skulle alltid låda för mycket vid honom af det allmänna föreställningssättet. Han skulle aldrig glömma att det lagligen är han som har makten. Jag menar nu den makt, som icke grundar sig på öfvertygelse och ett frivilligt erkännande af hans öfverlägsenhet. – Om hon blindt hängåfve sig, skulle han tröttna, och om hon uppreste sig, skulle han pocka på sin rätt. Det blefve således endast att välja mellan hemlig leda eller öppen fiendskap.» Han såg på henne. »Selma, är du verkligen så kall som du låtsar? Känner du aldrig denna törst efter lycka, som ...» Hon reste sig häftigt och gick åter fram till fönstret. »Man kan bli sjuk af att höra på nygift folk», utbrast hon med hetta, »de inbilla sig, att ingen menniska i verlden erfarit någon lycka mer än de, och ändå ...» »Hvad? Hon svarade icke. Han reste sig och gick fram till henne. »Ändå?» sade han med ett smekande tonfall, »jag kunde ha lust att göra dig en fråga.» »Nej, man skall aldrig göra några frågor», svarade hon halfhögt, utan att se upp. De stodo en stund tysta. »Vår Herre var en gång vid ovanligt godt lynne», började hon med ett gåtfullt litet leende, »och han ville gifva menniskorna en gåfva, som de kunde glädjas åt.
Sin äldste Son, gifvit åt Sina andra Söner fursteoch hertigdömen. Kastom ögat på en sådan historiens tafla under folkungaättens regering. Den utmärkes af inbördes krig, brodermord, landets förhärjning och sönderdelning samt allmän anarki, uplösande sig i landets öfverantvardande åt utländska regenter. Derefter updyker ånyo denna princip under Gustaf Wasa. Han. fosterlandets räddare, grundläggaren af vår storhet för flera hundra år. Svenska Adelsbegreppets högsta förkroppsligande, stamfadren för vår nyare historias konungalängd; Han, denne ädle och store Konung, skulle göra Sig skyldig till samma fel, som Han på så nära håll hade åskådat. Historien bevarar följderna deraf. Det länder Gustaf den Stores dotter, den snillrika Drottning Christina, till förtjenst att hafva gjort ett slut på denna nesliga familjpolitik, som redan i allmänna opinionen fått sin förkastelsedom, genom ett stadgande, intaget i Prins Carl Gustafs försäkran af 1650 d. 20 Oct., så lydande å pag. 3: ratt Riket aldrig mera skall delas, utan alltid vara under den regerande Konungen tillhopa, så alt hvarken arffurste eller dess lifsarfvingar skulle med något furstendöme förlänas.» Skall denna regeringspolitik för alltid hvila, eller månne den skall å nyo updyka? Det var icke enom regeringen öfver hertigdömen. hvilken regering skulle vara Konungens regering underdånig, som Prinsregeringen var skadlig, utan genom det tillfälle att bilda partier och anhang, som denna familjpolitik blef så förderflig. Skall icke hvarje tillfälle till inflytande och makt framalstra samma resultat? Det andra sättet af Prinsregeringen förekommer först med Hertig Carl, som 1792 valdes lill Riksföreståndare, liksom under vårt nuvarande statsskick Kronprinsen Carl Johan förde regeringen under Carl XIII:s sednare regeringsår. Begge dessa exempel på Prinsregering visa, att denna regering grundat sig på Svenska folkets förtroende till en viss person på en viss tid 1854 års Ständers konservativa majoriteter och regering tillhör äran af ett dylikt förslag, grundadt på bördsprerogativer.
SBemidningen får låpanbe året blifrcit gulben eder fdferget berfåre fiädb, omilforligen fåreteé d ben ort, bit be ftg begifma, innan någon reprefentation ber fdr uppföra*. Sffrefer fdban perfon ifrån Orten, utan att fjafroa benna 23en>ilf* ning erlagt, anfroare berfåre ben, forn pag tid refan mebbelat eder får refand fortfdttning betfamma dtecfnat. J>octorer, tnebicimf* eder Låtare, meb pracfique utom fjenffen, tanerad tid gpra procent af beråd infomjl, bocf ej imber $io 9tifdbaler. iSntreprencurer, KenWlfnimjs. 0$ lyfttårttmings', i gpra Slager: gårffa Slagen 9fbr 20: gjerbe bito 2: ^iffare, efjrcab be dro borgare eder ej, i ©ju Slager: gårffa Slagen -—20: Stnbra bito 15: Srebje bito .— 12: Sief. II. §. 17» 19 gjerte (Haflén 9i:br iö« Semle tito 8: ©jette tito 5* ©junte tito 2: 24. Scuntimmer, forn »tfa fldbffim meb en eder flera mebfjjelperfTor, jern» foras niet £anbfmerfare, ocb beraS mebbjelperffor meb .ganbtmerFs* ©efdfler; bocF md ej pd fdban roerffiab, forn enbafi befidr utaf perfo* nerf af Ötvinnoffinet, ndgon anfeS lifa meb 2Berf#©efdfl.
Då man här ser, att äfven den mest sanguiniske målare i skimrande färger kan hysa fruktan att en så konsoliderad näring som jernhandteringen skulle kunna krossas under den theoretiske afgudens vagn, så må det ej synas underligt, att jag nu öppet bekänner, att det just är fruktan att flerläldiga af våra inhemska näringar skola krossas under denna afguds vagn, som nu och tillförene föranledt mig och de med mig liktänkande att, hvad möjligt varit, motarbeta frihandelstheoriernas hastiga tillämpning och derföre nu ej heller godkänna handelstraktaten, som än ytterligare främjar denna hastiga tillämpning. Hr Frihm har sagt bland annat att klädestillverkningen under förhuds-systemet ej lemnade mer än £ aln kläde om året till hvarje person, och att det öfriga behöfliga klädet lurendrejades; men den värde Frihm glömmer dervid att orimligheten af detta påstående så lätt faller i ögonen, då man påminner sig att kläde ej nyttjades på långt när så allmänt som nu, utan begagnades då af hela landtbefolkningen nästan uteslutande vadmal, som frambragtes af husslöjden. — Så är ock förhållandet med andra delar af hvad som till beklädnaden förbrukades; ser man på tillverkningsbeloppet af bomulls-och linneväfnader under förbudstiden, så vidt de tillkännagifvas genom Kommers-Colkii berättelser, skulle knappt hvar tredje menniska haft ett linne. Det var husslöjden som fyllde bristen och klädde individerne i det hänseendet bättre än nu; men husslöjden, och med den arbetsamheten och fliten inom hemmet, går nu mera ständigt baklänges, och deraf kan förklaras fabriks-tillverkningarnes förökning i vissa fall. Här har blifvit sagdt, att icke allenast K. M:t, utan äfven regeringen skulle inför utlandet blifva komprometterade, ifall traktaterna af R. St:r förkastades. Men kan man verkligen hafva något allvar härmed? Om så vöre förhållandet, skulle ju regeringen sjelf hafva låtit komma sig till last att den satt K. M:t i detta brydsamma förhållande.
M. blifvit öfverlemnade lill Ständerna, göra undantag, leder oss in på en rubbning af allmänna stadgandert i rattsvag, samt på en bana, der jag tror R. Sits lid oell krafter skulle alltför mycket upptagas af speciel profning af hvarje förekommande fall. Har jag orätt, så underkastar jag mig hvars och ens omdöme derom ; men det är på denna grund jag tillstyrker återremiss, och önskar, att StatsUtsk. måtte inkomma med förslag till ett sådant svar på den K. remissen, att R. St. önskade alt ej behöfva befatta sig med sådana speciella undantags-casus från den bestående allmänna lagen, Utan att K. M, i stället måtte föreslå ert ändring eller jemkning i denna lag, såvida K. M, i följd afen mängd förekommande fall, finner skäl vara att frångå densamma. R. St. skulle derigenom bespara sig att upptaga deras förut i och för de nödiga göromålen nog knappa tid med pröfning af dylika speciella casus. Gr, Anckarsvärd: Frih. Cederström tyckes hafva gjort sig till en parlementarisk taktik att, genom den ena sophismen på den andra, förvilla omdömet och afleda det från sjelfva hufvudsaken. Sådan synes mig, att hela bans argumentation i denna fråga varit, och jag får bjuda till att möta honom, derigenom att jag, efter mitt sätt att försvara min mening, ihärdigt vidblifver ämnet, Frih:n har yttrat, att så beskaffade frågor, som dessa, tillhöra R. St:s allena beslutande-ratt, eller att det ar R. St., som ensamme äga att stifta grunderna för förvaltningen i detta fall. Nå väl! när det nu är medgifvet, att det är Ständerne allena, sorn äga alt göra det, så har jag svårt att begripa, huru Konungen kunde göra någon propos., ifall Kammar-colhm afgaf tillstyrkande, och kan jag icke heller komma till någon riktig slutsats, hvarföre Konungen skulle komma till ett meddelande, endast derföre att Kammar-colhm afstyrkt saken.
Då jag icke länge vill upptaga tiden, ber jag att få förena mig i de åsigter , som af flera ledamöter inom StatsUtsk. blifvit yttrade, helst jag icke kan tro, att jag, genom återupprepande af de skäl, som blifvit af dem anförda, skulle kunna verka något på de talarp, sorn här yttrat sig i en motsatt åsigt; och detta så mycket mindre, som det icke finnes någon af dessa herrar, som ej uppstigit 3, minst 2 gånger, allt för att lifva discnssionen och göra den så omvexlande som möjligt i en och samma sak. Jag inser'således intet annat ändamål med förlängandet af denna öfverläggning, än att på ett angenämt sätt passera den återstående delen på aftonen. Jag skall endast besvara ett par anmärkn:r. Den ena, att gåfvan vore en orättvisa, som skulle förfela sitt ändamål, emedan tungan skulle falla på BorgareSt. För att lugna desse herrars rättskänsla, ber jag att få erinra 0111 den Konungens propos. , som i Utsk. redan är beredd, om lindring i städernas inqvarterings-besväiv Om herrarne behaga bevilja densamma, så är den saken hjelpt. Man har äfven talat om lindring för de med båts6 H. 67 53o D e n 9 Maj t. in. manshållct besvärade rotehållare. Äfven i detta hänseende får jag nämna, att det blir tillfälle för herrarne att tillfredsställa sin rättskänsla genom bifall till de motioner, som i detta afseende blifvit vackla. Hvad delta betänk, angår, yrkar jag bifall dertill. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag hemtar af den siste talarens anförande ett ytterligare skal lill min begäran om ålerremiss, just derföre att vi icke böra bifalla detta betänk., förrän vi fått se dem, som han sagt att SlatsUtsk. ämnar afgifva. Jag är af enahanda tanke med dem , som anse det icke vara rättvist att på vissa medborgares bekostnad minska andre medborgares i lag grundade skyldigheter.
N:o i 25 deraf, vördsamt böra förklara, det Utskotten icke kunna understödja de af He rrar von Becker, Morath rn. fl. frarnlagde förslag om Spannmåls uppköpande oell magazinerande för Statens läkning, enär, genom sådane anstalter, återgång skulle beredas till ett system, hvars betänkliga och olyckliga verkningar, under en förfluten tid, föranledt Rikets Ständers, viii föregående Riksdag, fattade beslut att detsamma förkasta. Väl hafva Motionairerne anmärkt och såsom exempel åberopat, att, efter 1826 års missväxt, ilen enskilda speculationen hvarken visat sig verksam eller tillfyllestgörande för Spannmåls anskaffande och tillhandahållande i behofvets stund, likasom ej eller sedermeia, att genom uppköp befrämja Spannmålsprisens skäliga upprätthållande, då en mera gynnande årsväxt lemnat en ymnigare tillgång å denna vara; men Utskotten anse, för deras del, att verkningen här blifvit företedd såsom bevis, utan att sjelfva orsaken kommit i behörigt betraktande; ty, ehuru det öfverklagade förhållandet icke kan emotsägas, förmoda Utskotten dess hufvudsakiiga anledningar böra uppsökas derutinnan, att Spannrnålsrörelsen , genom föregående tiders anstalter och Författningar, bragt ur sin naturliga väg, vid den år 1 g a 6 inträffade missväxt, ännu icke hunnit återkomma i den rätta bana, så väl i afseende å enskild hushållning hos Landtmannen, a6 Statssamt Oec.-Utsk, Uti. N:0 114. som i fraga om en mera utsträckt speculation hos Köpmannen, hvaråt de vid 1823 ars Riksdag vidtagne förändrade Författningar gåfvo rigtning.
Genom för hög tull på främmande nödvändighetsvaror mindskas medelbarligen verkliga värdet afjordens producter, ty dess mera får jordbrukaren använda af sina producters öfverskott till betalning för sådana varor. Den husliga Manufaciur-industrien borde, om någon bör det, i Sverige mest uppmuntras, ty jordbruket i de flesta provincer lemnar hela halfva äret nästan ledigt lör arbete. — Äfven om i längre tid exclusiva törmånsrättigheter varittillegnade åkerbruket, vore det skadligt, att hastigt och på en gång upphäfva dem, ty massan af Nationen hade på dem grundat stora och kostsamma odlingsoch industri-företagj likasom all hastig förändring i penningeväsendet af lika orsak är skadlig. För öfrigt erkänner jag mig mycket för^ bunden för de historiska upplysningar Herr Grefve Mörner meddelat. Herr Grefven medger äfven sjelf, att hvad Burke skrif vit för England, må hända icke är till alla delar lämpligt till Sverige. Detta kan Herr Grefven så mycket säkrare medgifva, som man ej en gång i England funnit allt hvad Burke i detta ämne skrifvit. lämpligt till det landet. Jag hade önskat, att Herr Grefven äfven så mycket användt detta medgifvande på sjelfva saken. Den 13 April, 309 Sorn i sina uttryck. Det må alltså tillåtas mig göra ännu några erinringar. Det är ganska sannt, att införsel af Spannmål merändels, i synnerhet under kriget, af nöd varit i England tillåten, men nu, sedan denna nöd hade upphört, har Parlamentet sjelft förbudit Spannmåls fria införsel. Pöbelns upplopp emot Parlamentsbillen bevisar ej så mycket, som skälen anförda för den i Parlamentet, utan blott, att den önskar, som enhvar, bättre köp. Den större folkmängd på en inskränktare yta, och jag vågar tillägga, ofta mera fattigdom, skulle göra der SädesMagazinen mer utsatta för folkyran, än hos oss. Då Parlamentet ansett England hafva tillräck, liga skäl till förbud mot Spannmåls fria in_ försel, vill jag visa, att England, äfven en_ ligt mercantila systemet, har dem långt min# dre än Sverige.