Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under de flera år, Adjuucten Ramström oafbrutet eguat sin verksamhet åt arbeten oell forskningar, rörande uppfostringsväsendet, har lian efterhand lyckats gifva ifrågavarande läro-inrättning den utbildning, att derifrån, efter genomgången lärocurs, utexaminerats ei allenast en mängd utmärktare lärjungar, af hvilka de, som ernat beträda, den larda elier tjeiistemanua-ba - 22 Staissamt Allm. Besv.- och Elion.-Utskottens Utlåtande, N:o 70. nan, omedelbart till Academien afgått, ulan ock ynglingar, hvilka förut ansetts oläragtiga, men hvilkas anlag här blifvit framkallade och utvecklade. Dessa vigtiga resultat hafva emedlertid måst köpas med uppoffringar. Utan allt understöd från Statens sida och med tillsättande af sin enskilda förmögenhet, har Adjuncten Ramström bekostat sina många rön och försök att gifva skolan den möjligaste fulländning, samt devförulan aflönat lärare och underhållit skol-inventarier. Med hänsigt till dessa förhållanden, anse Utskotten Adjuncten Ramström vara förtjent af någon uppmuntran från Statens sida för de mödor och uppoffringar, han för ungdomens danande och undervisnings-sättets förbättrande underkastat sig, samtpådet han för dessa vigtiga mål måtte ytterligare egna sin verksamhet; men Utskotten kunna deremot icke tillstyrka något årligt anslag för den af Ramström «/ O O O inrättade skola, enär densamma är helt och hållet en privat-anstalt, samt icke underkastad allmän controll eller till sitt bestånd garanterad.
För mig äro i öfrigt stad och land alltid lika kära, och jag hyllar den sats, att man 70 Den 13 Januari. bör låta näringsidkarne sköta sig sjelfva och icke gynna den ena klassens eller jordfläck ens innevånare framför den andras. Jag tänker mig ock möjligheten deraf, att en innevånare i stad, lika väl som en på landet, kan idka bränvinsbränning både till egen och till det allmännas båtnad, när han eger skicklighet och nödigt förlag. Det är icke heller sagdt, att stadsboen alltid lägger sitt bränneri i staden eller possessionaten vid sin husknut. Den kloke bränvinsbrännaren kommer, när onödiga band försvinna, troligen, åtminstone då rörelsen drifves i större skala, att anlägga sitt bränneri på en punkt, der kommunikationerna äro lätta, der råämnen och bränsle erhållas för godt pris, der biprodukterna kunna tillgodogöras genom kreatursutfodring, kanske hela året om, och der alfallet af kreaturen kan användas eller föryttras. En sådan punkt finnes kanske oftast å landet. Alla dylika särskilda kalkyler inåste man emellertid öfverlemna åt näringsidkaren sjelf. En stor tänkare har sagt: »surelé och liberté» äro det enda, som industrien beböfver. lag har särskildt med stor tillfredsställelse mottagit K. Mits förslag, att dravvbach vid utförsel af bränvin skall beviljas. Produktionen af bränvin bar stigit ofantligt och under år 1864 med öfver 1,600,000 kannor. Så länge icke drawbach beviljas, måste allt detta bränvin förtäras inom landet. Hvad som alla, hvilka, lika med mig, anse det vara skadligt, att så mycket bränvin konsumeras, måste eftersträfva, är, att kunna få vårt bränvin utfördt på verldsmarknaden; men då är det nödvändigt, att våra bränvinstillverkare blifva lika fria från hinder i näringens bedrifvande, som deras konkurrenter i andra länder. Derföre böra de icke, såsom Frih. Raab föreslagit, plågas med högre afgift, om de vilja bränna om sommaren.
Då de förändringar uti Concursstadgan, hvilka Lagutskottet föreslagit, stå i närmaste samband med Lagstiftningen i allmänhet, och dessa förändringar ej äro af den särdeles vigtiga egenskapen, att de, mera än den öfriga Lagstiftningen eller Lagförbättringen, brådska, tror jag mig böra, för att undgå obehagligheten af att upprepa förut gjorda anmärkningar, dem jag ej Tinner vara af Utskottet vederlagda, till Höglofl. Ridderskapet och Adeln hemställa, om det icke vore lämpligt att afslå Utskottets Betänkande, samt öfverlemna hela ärendet till LagCommittéen, att i sammanhang med de öfriga Lagförslagen behandlas, pä det att dessa ämnen kunde få det samband med allmänna Lagstiftningen, hvilket genom LagUtskottets förslag kommer att saknas. Den 11 Juli f. m. Ilerr Manner stam, Johan: Genom det i 1 nu upplästa Yttrandet har Lagutskottet sökt utreda och undanrödja de anmärkningar, sorn Herr von Schantz, m. il. emot Utskottets förra Betänkande framställt. Jag tror., att Utskottet pä ett tillfredställande sätt dem besvarat. Då Herr von Schantz icke yppat några nya hufvudsakliga erinringar, har jag följaktligen icke heller några att vederlägga. Utskottet har, med noga iaktagande af den grundsatsen, att sparsamt tillstyrka förändringar uti allmänna Lagen och nu gällande författningar, likväl ansett de i fråga ställda rättelser och tillägg uti Goncursstadgan, såsom vigtiga för allmänna crediten, böra nu genast beslutas. Jag tillstyrker derföre vördsammast bifall till LagUtskottets Betänkande. Herr Cederschöld, Fehr Gustaf: Att bifalla detta Betänkande från Höglofl. Lagutskottet, nödaas jag, för min del, vägra; och det af följande skäl: Utskottet anser den, som uppger sin Stat, böra behandlas strängare i mån af tillgångarnes otillräcklighet till skuldens betalande. Denna straffbarhetens beräkning efter ziffror synes vid sjelfva tillämpningen böra blifva obillig.
— Resten har blifvit använd till diverse andra utgifter, med hvars specificerande jag ej vill upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid, ehuru dervid äfven visserligen ett och annat vore att anmärka, utan nöjer jag mig för närvar, med, att endast framlägga dessa fakta, hvilka enligt min tanka äro tillräckligt bevisande, för att ådagalägga de brister, som i den närvar, förvaltningen förefmnas och som visa att stora summor blifvit förslösade, utan plan och eftertanka och utan att barnhuset blifvit satt i stånd, att närma sig målet för sin rätta verksamhet. Tvättinrättningen kommer troligen att kosta, innan den blir fullt färdig, omkring 40,000 r:dr b:co och har en ångmacliin sorn årligen förtär omkring 200 famnar ved. Räntan efter 5 procent pä ') I enlighet med und. rapport till H. M. Konungen. Den 15 Mars f. m 239 kostnadssumman gör 2000 r:dr b:co per är, och om dertill lägges 1000 r:dr b:co, som är det minsta, den ärliga utgiften för veden kan upptagas till, och årslöner för machinist, tvätterskor, handtlangare samt utgifter för reparationer m. m., så torde denna tvättinrättning komma att minska barnhusets årliga inkomster med öfver 3,500 r:dr b:co eller räntan efter 5 procent på 70,000 r:dr b:co. Af delta förhållande synes, alt denna afgift blir allt för stor och att den måhända kunnat minskas till ja, | om en ändamålsenlig tvättinrättning blifvit anlagd nere vid sjöstranden, dit barnhusets tomt sträcker sig, och der en god anstalt i denna väg säkerligen kunnat åstadkommas för den jemförelsevis ringa summan af 4,000 r:dr b:co.
Af förestående utredning visar sig, att föga eller ingen utsigt hittills förefunnits tili vidare godtgörelse för ofvanberörde år 1821 upptagna och år 1836 såsom osäkra inom linien förda, lån; men enär, genom en af sysslomannen i Bergelins urarfva-bo afgifven och till riktigheten styrkt uppgift, numera blifvit ådagalagdt, att de i bouppteckningen efter Bergelin upptagne tillgångar, efter afdrag af förmånsrätt egande fordringar, uppgå till ungefärligen 37 procent af hans efterlemnade skulder, har Utskottet, oaktadt de till stöd för Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 35. 7 motionen anförda skäl uro i hög grad ömmande, ansett sig icke kunna till den gjorda framställningen i vidsträcktare mån tillstyrka bifall, ön att räntan å ifrågavarande 3:ne lån må få eftergifvas och afskrifvas, under vilkor att f. d. Handlanden M. J. Bergelins sterbhusdelegare, inom sex månader efter erhållen del af beslutet härom, till Banko-diskonten inbetala merberörde låns nuvarande kapital-återstod, med tillsammans 432 rdr 8 sk. banko. Stockholm den 22 April 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS If. MARCUS, 1851. Banko-Vtskotlets Memorial, N:o 36. 1 N:o 36. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 April 1851, kl. 1 e. m. Memorial, i fråga om inrättande af en serskild Pensions-anstalt för enkor och barn efter tjenstemän oeh betjente vid Banko-diskonten, Lånekontoren och Tumba bruk. Kort efter inrättandet af Banko-diskonten, förekom hos Rikets Ständer fråga om beredande af understöd åt behöfvande enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid nämnde Diskont.
Då hade fru Håkanson tagit engagement i Helsingfors, och när » Francillon » kom upp på dramatiska teatern, var det fröken Zetterberg, som innehade titelrollen. Fru Håkanson utförde den först ett par år senare i Göteborg. Sedan har fru Håkanson en gång under hr Fredriksons direktörskap varit erbjuden anställning vid dramatiska teatern. Men hon föredrog då den ställning, hon vunnit som primadonna vid August Lindbergs trupp, där hon hade rikt tillfälle att försöka sig inom olika områden, att söka vinna det största möjliga resultat af sin begåfning och sitt arbete. På svenska teatern i Helsingfors debuterade fru Håkanson som Rebecka i » Rosmersholm » mot August Lindberg i Rosmers roll och fick betyg på ett » ursprungligt och gediget » uppträdande. Hon gaf sedan Florizel i Edvard Brändes ' » Ett besök » och » tog publiken med storm », men lyckades däremot ej afvinna Kristina i Strindbergs » Mäster Olof » något synnerligt intresse. Så sade hon den finska publiken farväl i Artur Fitgers » Hexan » och löste denna maktpåliggande uppgift — enligt hvad Finsk tidskrift yttrade — • » med genialisk skicklighet och framför allt med en hänförelse och en kraft, som man ej skulle trott henne äga, efter de många roller i dämpad färgton hon hittills gifvit. » Från Helsingfors teater öfvergick hon på hösten 1888 till Lindbergska sällskapet. Det var en snabb karrier, hon gjort. Ännu knappast annat än nybörjare inom konsten hade hon fått den ena primadonna-rollen efter den andra. Det skall energi till för att bära upp en sådan rad af maktpåliggande uppgifter — men de stora uppgifterna tyckas aldrig ha tyngt fru Håkanson, hon synes vara en sådan natur, som utvecklas just under medvetandet om att här finnas svårigheter att öfvervinna. Det är säkert ingen tillfällighet, att hon allt ifrån sin första roll visat en så afgjord böjelse för att betona styrkan, karaktären hos de personer, hon hade att framställa. Att det var mera kraft än känlsa i hennes prestationer, var ett omdöme, som hon ofta nog fick höra, att hon spelade korrekt och förståndigt, med god uppfattning och mycken intelligens, men kallt, reserveradt utan denna intensitet i känslan, som ger diktens skapelser lif, sjudande, eldande lif. Hennes repertoar förblef både rik och omvexlande.
Hr Cederschjöld tvingar mig nu dertill. Nåväl! Man kallar den olika arfsrätten arfsrätt efter landsrätt, och den lika arfsrätten arfsrätt efter stadsrätt. Nu förhåller det sig så, att testamentsrätten är också olika efter landsrätt och efter stadsrätt. Nu, om vi upphäfva skilnaden emelian landsrätt och stadsrätt i förhållande till arf; skulle det måhända icke löna mödan, icke vara en nödvändighet för vår säkerhet i beslut, att vi tillse, huru det inpassar med olikheten i testamentsrätten efter landsrätt eller stadsrätt? Jag vill icke vara vidlyftigare, hvarje jurist förstår mig, och jag tror, att jag måste vara förstådd nog af Hr Cederschjöld för att vinna mitt ändamål, som är att visa, huru osäkert man går tillväga, huru klandervärdt man pröfvar, när man glömmer eller förbigår att taga i pröfning alla de trådar af sammanhang, som ämnet har med andra i lagen stadgade bud. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Det är visser ligen icke min mening att förlänga discussionen med att ingå i sjelfva saken. Jag har tillräckligen tillförene dels i LagXJtsk. och dels på detta rut» derom yttrat mig, och jag instämmer fullkomligt med de herrar, som önskat att det ma 92 Den a September e. m. få förblifva vid den arfsoch giftorätt, sorn för närvar, äger rum. Jag skulle visserligen kunna lägga manga skäl till dera, som för denna mening blifvit anförda; men jag hemställer blott lill dem, som vilja alt betänk, skall återre mitteras, huruvida sådant kan vara tjenlig! eller lämpligt. Då åtminstone 2:ne Stånd, och, såsom jag vill minnas, 3:ne Stånd laifallifc betänk , så lärer det vara afgjordt att en återremiss tjenar till intet. Det är bättre att nu här få afgöra betänk., och att de olika meningarne få förena sig om bi fall eller afslag å förslaget. På samma sätt tillgick äfven vid förra riksdagen, alt betänk., första gången det förevar bär, afgjordes ulan ålerremiss och blef afslaget.
Hed anledning af den siste talaren, Hr Adelborgs, anmärkning vid det i Adra mom. af den nu föredragne §:n förekommande ord ”det allmänna», får jag förklara, att detsamma med bestämd afsigt i §:n influtit. Rör enhvar torde väl vara klart, hvad som med det allmänna förstas ; och man har ansett att äfven dettas rätt borde vid något tillfälle bevakas. Het har således varit efter mogen öfverläggning, som man beslutat, att, vid omröstningar inom taxeringskomitén, den mening skall blifva gällande, som, vid lika röster, länder till den skattskyldiges förmån; men, vid lika röster i pröfnings-komitén, den mening, som för det allmänna är förmånligast. Att, pä sätt Hr Hjärne yrkat, anställa votering med slutna sedlar, torde väl ej vara behöfligt, utan blott föranleda tidsutdrägt. Uti beslutande församlingar, som icke bestå af större antal personer än dessa komitéer, sä yttrar sig väl hvar och en vid frågor af någon större vigt; så att en sluten votering härvidlag skulle blifva detsamma som en icke sluten. Rör min del har jag ingenting emot att voteringen är öppen; och dä jag i öfrigt alldeles icke anser detta förhållande ega samma menliga inverkan, som Hr Hjärne, röstar jag för bifall till §:n. Hr v. Koch: Hvad först beträffar frågan, huruvida omröstningen bör vara öppen eller sluten, anser jag mig ega allt skäl att förorda den förra meningen. Min åsigt är nemi., att i allmänhet, när kommunalbestyr lemnäs ät valde personer, bör ett sådant förfaringssätt tillämpas, på det att de väljande må kunna lära känna, huru de valde tilivägagä. Vidkommande derefter det här afhandlade ämne, hvilken mening skall blifva gällande, när rösterna äro lika, så anser äfven jag, i likhet med Hr Adelborg och Gr. Anckarsvärd, att, uti förevarande fäll, pä samma sätt som i taxerings-komitén, deu mening bör göra sig gällande, som är till den skattskyldiges förmån; ty den skattskyldige är, i förhållande till Staten, 230 Den 18 Maj f. m. den svagare.
Jag svarar Gr:n, att för alla missbruk i denna del finnes samma correctiv, som för andra missbruk i utöfningen af Konungens oeconomiska lagstiftningsrätt; och sannolikt skulle ansvaret för Konungens rådgifvare icke uteblifva, om man kunde tänka sig, att, utöfver behof och ändamål, stapelstädernas tolag till landets skada blefve ökad. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja den öfriga discussionen till vederbörligt Utskott. Frih. Cederström: Det torde finnas obeliöfligt att vederlägga Gr. Cronhjelms yttrande i anledning af hvad jag förut anfört. Blott i ett afseende anser jag mig böra tillrättavisa den värde ledamoten, nemi. i afseende på påståendet, att tull och tolag äro samma afgifter, och att således begge innefatta egenskapen af bevillning. Det är en stor skillnad, om en afgift endast beräknas efter en annan afgift, men för öfrigt utgår för ett enskildt ändamål, eller om den erlägges af hvar man till det allmänna. Tolagen är icke bestämd till något allmänt ändamål, utan för städerna enskildt, och man mätte väl kunna skilja emellan Stat och stad. — Hvad beträffar KammarCollegii presidentslönens beskaffenhet af afgift, har jag deraf ingen erfarenhet; för mig är den en inkomst, som utgår af Staten, och endast i den händelsen, att bevillningen derför vore anslagen staden, i stället att ingå till Staten, synes mig denna bevillning kunna jemnföras med tolagen. För öfrigt torde det böra erinras, att i en fråga, der man kommer i collision med flera enskilda interessen och ett helt Stånds fördomar, är det angeläget, att frågan behandlas med den varsamhet, att man visar sig icke vilja förnärma någon eller förrycka det, hvarpå flera bland våra städers bestånd hvilar. Jag har icke heller funnit en sådan syftning i Gr.
I det mindre stenhuset, som blott innehåller tvänne större och frenne mindre rum, är Domkapitlets archiv förvaradt, hvarjemte ett rum användes både till dess sessionssal och för Notarie-expeditionen samt ett annat jemte kök till bostad åt vaktmästaren. Det största eller egentliga läroverkshuset, som är uppbygdt 1759 och till det yttre prydligt, har förmedelst det vid sednaste riksdag erhållna statsanslaget blifvit försatt i ett godt skick, men är alldeles för litet och otillräckligt. Det utgör i bredd blott 50 fot samt har ovanligt tjocka murar, bestående af gråsten, tegel och lerbruk, så att de på ömse sidor om en längsigenom huset gående korridor belägna lärorummen äro allt för små, utom det att antalet af dem endast utgör 11. För ett högre läroverk äfven med ett inskränkt antal lärjungar vore en sådan läroverksbyggnad otillräcklig, hvarföre redan för tre år sedan, då Carlstads läroverk endast räknade 200 lärjungar, behofvet af större utrymme hade blifvit insedt. Men under dessa sednaste år har lärjungarnas antal tillvext med icke mindre än 50 procent, så att det under innevarande termin uppgår till 291, och det bör fördenskull för en hvar blifva tydligt, i hvilken förlägenhet läroverksstyrelsen blifvit försatt, då utom de lokaler, som erfordras till förvaring af de fysiska instrumenterna, till kemiskt laboratorium, till bibliothek m. m., läi’osalar för ett så stort antal lärjungar skola beredas i en byggnad af så inskränkt utrymme och endast innehållande 11 rum. Det har också visat sig vara omöjligt och ingen annan utväg har återstått, än att hyra några rum i enskildt hus, hvarjemte den icke obetydliga boksamlingen måst inrymmas i en för sådant ändamål, så godt sig göra låtit, inredd vind. Men hvad som synes mig ännu betänkligare än alla dessa olägenheter, så stora de än äro, är att lärorummen äro allt för små, så att i de flesta af dem ett dubbelt större antal lärjungar måste hopträngas än som med fästadt afseende på det utrymme, som erfordras för bibehållande af ren och frisk luft, borde ske.
Det skulle i allt fall hafva ledt till en alltför omfattande förändring i denna del af lagstiftningen eller rätteligen till adopterande af ett helt och hållet nytt system i afseende å omfånget och utöfningen af en rätt, hvars försvarare dagligen minskas och hvars bestånd oj eller torde blifva särdeles långvarigt. Vid sådant förhållande tvekade ej Utskottet att fortgå på den bana, som fordna lagstiftare beträdt, då de funnit nödigt att förekomma börds-rättens missbrukande, eller att inskränka bördemännens antal. Visserligen finnes af Riks-ståndens förhandlingar i ämnet, hurusom enstaka talare för målets vinnande anvisat särskilda andra medel, såsom att förkorta lagfartstiden; — att stadga, det den bördeman, till hvilken säljaren hembjuder sin jord, bör inom viss tid, t. ex. en månad, anmäla, huruvida han vill köpa jorden, vid äfventyr att eljest vara utesluten från börds-rätt till samma jord; — äfvensom att förklara, det »inom nu bestämda börde-led endast säljarens närmaste arfvinge eger rätt till börd»; —- Men dessa förslag hafva endast varit uttryck af enskildes åsigter, hvilka oj, åtminstone uttryckligen, vunnit något understöd. Det oaktadt har Utskottet tagit detsamma i öfvervägande; men om det lämpliga deri är likväl Utskottet tveksamt. Vidkommande lagfar(stidens förkortning, så är dock ostridigt, att man på denna väg äfven tillförene sökt förekomma olägenheterna af börds-rätten. Enligt ursprungliga lydelsen af 5 Kap. 1 § Jorda-balken skulle nemligen den bördeman, som ville börda såld arfvejord, inom natt och år från tredje uppbudet genom penningars insättning i Rätten bevara sin börds-rätt.
Riksgälds-afdelning afgifna och af åtskilliga reservanter upptagna förslag till voteringsproposition. S. D Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets Memorial: JVs 24, med anmälan om Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet M 45, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna angående metalliska kassan, m. m,; och M 22, rörande vissa punkter i Betänkandet 4 0, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse; samt Utlåtande M 23, i anledning af motion om inrättande af s. k. sedelutgifvande provinsbanker. 5 D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkande!): M 34, i anledning af motioner om förändrad lagstiftning angående förvaltningen af omyndiges egendom, samt kontrollen å förmyndare; jyt 35, i anledning af motion om ändring i lagen för åhörare vid Rikets Ständers sammanträden den 4 Mars 4830; M 36, i anledning af motion om antagande af en lag angående internationel litterär eganderätt; Prut.-Utdrag den / Maj 1866.
lag har härvid icke afsett rotehållarnes verkliga behof, ty jag tror, att rotehållarne i Skåne icke äro i allmänhet hårdare tryckta af roleringsskyldigheten, än rotehållare inom Rikets öfriga provinser; men det är af vigt, att ett af Konungen gifvet, men ouppfyldt löfte icke oupphörligen må ligga och, gnaga på föreställningen, tiil påföljd af en naturlig missbelåtenhet, ty jag är säker, att detta ämne aldrig lägges ad acta förr, än någon rättvisa deri vidtages. Man har vid alla riksdagar sett, huru frågan gått igen. Äfven vid denna hafva de rättvisa anspråken blifvit af Hr Hallenborg framställda. Jag har sagt, att jag icke tror dessa kunna bifallas; men grunden för klagomålen är riktig, och något måste vidtagas, hvarföre jag begär återremiss. Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst: Jag önskade att icke länge upptaga R. o. Ad:s tid uti ett ämne, som så ofta varit föremål för Öfverläggning; och jag ber derföre till en början att erhålla upplysning om det beslut, BorgareSt. i frågan fattat. Underteckn. Ri d d.Secret.: Någon underrättelse, hurti detta betänk, blifvit af BorgareSt. afgjordt, har icke ankommit. Gr. von Platen: Jag instämmer hufvudsakligen med Gr. Posse. Jag kan icke dela den åsigt, som skulle K. M. tveka alt sätta det vid sisla riksdagen af Ständerna fattade beslutet i verkställighet, enär K. M. uppgifvit, att hindret, hvarföre verkställigheten icke redan följt, bestått deri, att extra roteringen i provinsen ännu icke vore afslutad. Detta synes visa, att K. M. delar Ständernas åsigt. Jag ber att få tillägga några reflexioner. För det första tror jag nemi., att Skåne icke är så hårdt roteradt som andra provinser. Vidare känner jag, att om roteringen förefaller tryckande, så äga invånarne att derom göra anmälan, och då förefaller det mig i sanning Besynnerligt, ätt, oaktadt någon klagan från rotehållarne icke försports, man likväl vill göra denna fråga tili en opinionssak.
Majit sedermera gillade, och som nu till Riksens Ständers Stats-Ut^ skott öfverlernnas. Det af Riksens Ständer först år 1812 vidtagne, och sedan år 1815 bekräftade Allmänna Beslutet, om Stats - Skuldens nedsättning, har, genom denna Convention, blifvit vidmakthållet och till grund för Liqviden, äfven ifrån Holländske Fordrings ägares sida, antagit, i följd hvaraf Kongl. Majit låtit, af det år 1815 i Holland återstående Lane Capitalet, såsom Svenska Statens Skuld, erkänna en tredjedel, med tillhopa En million 386,900 Riksdaler eller Tre millioner 467,250 Gulden Holländsk Courant, för hvilken erkända Sku:d Kongl. Majit Sig förbundit att, i ett för allt, betala En million 3 00,000! Ridr Kamb. Banco på serskilte Terminer, i den ordning och med de villkor för öfrigt, som Conventionen utmärker. Kongl. Majit har deremot, vid Conventionens afslutande, lätit fordra och betinga de uti Holland då utelöpande partiella Skuldförbindelserna, äfvensom Ränte-Couponernas återställande inom viss tid, och dessutom hafva, med förutseende af de svårigheter, som oundvikligen skulle möta Hufvud-Obligationernes och Garantie-Handlingarnes återiemnande, så länge ieko alle Partial-Titlar, utan undantag, voro infriade eller förfallne, sådane förbehåll ifrån Kongl. Majits sida och å dess vägnar blifvit uti Conventionen gjorde, sein dödat alla anspråk ernat 1Q2 5 Stats-Utskottets Betänk anden. Svenska Riker, i samma slund Kongl. Maj:t uppfyllt Conventions-villkoren. Vidare blef genom Conventionen qviderande af Rikets hela återstående gäld i Holland, betingade Contanta Summa af En million 300.000 R:dr Hatnb.