Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Högsta Domstolens fleste Ledamöter förenade sig om följande yttrande: ”Samhällets stora ändamål, lugn och säkerhet, föranleder beholvet att inskränka friheten för dem, som kränka andras fred och störa allmän ordning. Till deras förvarande, längre eller korrtare tid, måste vidtagas sådana åtgärder, hvarigenom de hindras alt tillfredsställa det naturliga begäret att åter försätta sig i frihet; dock fordrar mensklighet och Samhällets värdighet, att strän - Bil. tilt K. M. Nådiga Propos. N.o 71. r3 gäre medel dervid icke användas, än som för ändamålets vinnande äro oundgänglige. Ännu mindre kan en fänge, hvilken äfven liar anspråk att njuta Lagen till godo, underkastas godtycklig behandling af annan enskild person. Den sorn gör försök att fly utur häkte, utan alt öfva våld på sin väcktare eller ställa sig lill värn, när denne ville honom gripa, eller från rymmande hindra, kan icke sägas hafva försatt väktaren i det tillstånd af nöd, som kunde berättiga honom att cgenmägtigt upoffra den andres lif, på grund af nödigt sjelfFörsvar, den enda antagliga orsak, för hvilken, uti ett ordnadt Samhälle, en sådan rättighet lärer kunna medgifvas. Icke eller får man antaga, att någon häktad person kan anses så farlig, att blotta föreställningen, det en sådan kunde komma på flykten, skulle föranleda afvikelser från obestridliga rätts-grunder. Den förenade allmänna kraften saknar icke utvägar att åstadkomma de säkerhets-mått, som fordras för att i häkte qvarhålla äfven den mest våldsamme missdådare. Ju farligare lian visat sig, desto mer försigtighet måste iakttagas vid hans bevakande. Uti serskilda häkten, måhända äfven inom murarna af samma Fängelse, förvaras likväl icke blott grofva brottslingar, utan oek andra, som gjort sig skyldige endast till mindre förbrytelser, och slutligen äf - i4 Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.-o 7i. ven sådana personer, som, för brott misstänkte, dock kunna inför Lagen ådagalägga deras oskuld.
Med anledning häraf hemställer Utskottet, att förevarande motion må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 117:o Uti en inom Borgare-Ståndet (under N:o 187) väckt, till Utskottet remitterad, motion, har Herr /. A. Bovin, bland annat, anfört, att, sedan rektor vid det treklassiga lägre elementarläroverket i Sala, af skäl att lärjungarnes antal vid läroverket på sednare tider så betydligt till vext, att ingen af de nuvarande lärosalarne vore nog rymlig, att utan stor olägenhet kunna begagnas vid undervisningen derstädes, gjort framställning om behofvet af utvidgad lokal för läroverket, så hade en i behörig ordning uppgjord ritning, med åtföljande kostnadsförslag, till uppförande af ett nytt lärohus, blifvit under den 28 December 1861 af Kongl. Maj:t gillad och fastställd. Nyssnämnda kostnadsförslag upptoge en summa af 22,875 R:dr 80 öre, deruti likväl icke vöre inberäknade ersättning för ritningens uppgörande samt kostnaden för inköp af erforderlig byggnadsplats, äfvensom för uppförande af ett i kosten Ull Ii St. Urat. I Haft 4 26 Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 130. (Fortsättning.) nadsförslaget icke upptaget uthus, hvarigenom sammanlagda kostnaden för ifrågavarande nya lärohus, med säkerhet icke komme tift understiga 25,000 K:dr. Pä derom gjord framställning hade Domkapitlet i Westerås förklarat, tilt stiftets byggnadskassa kunde med en tredjedel af den i kostnadsförslaget upptagna summa biträda tili uppförande af nu ifrågavarande lärohus. Ehuru det, enligt motionärens förmenande, visserligen icke författningsenligt ålåge Sala stad att, utöfver kostnaden för anskaffande af erforderlig byggnadstomt, bestrida de utgifter, som förorsakades genom uppförande af nytt elementarlärohus, hade staden dock icke velat undandraga sig att, i förhållande till dess ganska inskränkta samt i och för andra kommunala företag strängt anlitade tillgångar, dertill bidraga.
På d: t att alla missbruk vid utförseln af d essa sålunda till export försålda varor måtte förekommas, får Utskott t föres!å:att endast ifrån Stockholm och Götheborg export af de försålda confiscerade varorna må tillåtas: då de böra utföras till någon sådan. Utrikes ort, der Svensk Consul, Agent, eller Commissarie är förordnad, sedan godhet, i vederbörandes närvaro, blifvit noga besigtigadt, med den deröfver upprättade specifiqva förteckning jemfördt och inpackadt, samt packan, kistan eller fastaget med behöriga auetoriteters Sigiller förseglad : att köparen derefter^ålägges, £å> saligt Auctions vilken Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 421 ren godsets utskepping genom hans försorg skall verkställas, att inom en viss bestämd tid ifrån auctions-dagen, godset, sorn förblifver under Kronans vård, till dess det varder utfördt, under bevakning inlasta, samt för utförselns Jagliga fullgörande ställa borgen 5 hvarförutan det fartyg, som godset intagit, bör af Tullbetjent till öppen sjö bevakas : att behörigen styrkt förteckning å Godset, genom Commerce Collegii försorg, öfversä des till Svensta Handels.Agenten å den ort, der varorna skola lossas, och sa snart Skepparen dit anländt, antingen köparen sjelf elier genom Ombud genast gör anmälan derom, hos nämnde Tjensteman, som dä har, att vid ansvar godset med förteckningen jemnföra, samt bevis öfver förhållandet till Kongl. CommerceGollegium insända; att, i händelse köparen skulle uraktlåta gifva tidig underrättelse oro godsets ankomst tili utländsk ort, eller något missbruk under transporten eller lossningen föröfvas, bör han eller de, sorn dertill gjort sig skyldige, derföre ställas till strängt ansvar, hvarjemte den HandelsAgent, sorn vid sitt åliggande befinnes hafva oredligen förfarit, bör skiljas ifrån tjensten, och dessutom beläggas med det ansvar, hvartill han kan prölvas skyldig.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad ssmt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan i förevarande mom. och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till samma hemställan, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej och några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till samma hemställan förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. mom. f. Gr. Posse: I den händelse R. S:tr skulle bifalla denna punkt i dess oförändrade skick, är det mer än sannolikt, att det beviljade anslaget icke skulle kunna emottagas, då staden Skara icke lär kunna ikläda sig uppfyllandet af det i sista delen af punkten omförmälda vilkoret att tillskjuta hvad utöfver den till 75,000 rdr lör byggnadsföretaget beräknade kostnaden erfordras. Skara är visserligen en stad med 2,000 innevånare, men välmågan der synes icke vara stor, då summan af bevillningen endast utgör 6,000 rdr, deruti inberäknade lärare-personalens samt aptekarens och modehandlerskans afgifter. Då man således icke lär kunna antaga, att staden kan ikläda sig ofvannämnda ansvarighet, och då vi veta att Skara länge haft ett beröindt lärosäte, der tilloppet af lärjungar är så stort att utrymme genom nybyggnad af skollokalen måste beredas, så anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ls Betänk, i denna punkt, med uteslutande af de sista orden deruti: »samt att staden Skara tillskjuter hvad som utöfver sålunda för ifrågavarande byggnads - Den 28 April e. m. #51 företag till 75,000 rdr beräknade bidrag kan för ändamålet erfordras.» Hr Huss: lag är förekommen af den föregående ärade talaren, hvars utsago jag vitsordar och i hvars yrkande jag instämmer. Gr. Mörner:
St:r anförtrodd åt dess Riksg:sKont:s förvar; och emedan detta verk dessutom är försedt med ett juridiskt ombud, torde ej allenast fondens säkerhet, utan äfven god ordning och billighet tala Den 4 December f. m. 241 tala derföre, att bevakningen af fonden tillhörande och i Riksg:sKont:s vård befintliga säkerhetshandlingar, bevakas af berörde ombud, emot skälig ersättning af kanalverkets medel, hvilket desto heldre borde ske, som detta jemväl synes varit R. St:rs vid nämnde Riksdag afsigt, då de, såsom bär förut blifvit omförmäldt, beslöto att lånebandlingarne skulle af KanalDirektm till Riksg:sKont. aflemnas. Jag anhåller fördenskuld vördsamt, att R. St:r måtte erforderliga föreskrifter i öfverensstämmelse härmed benäget meddela. Dessa motioner remitterades till StatsUtsk. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto, upläste följande motion: Under sisla Riksdagen tog jag mig friheten att hos H. R. o. Ad. väcka förslag om anläggande af en jernväg emellan Westerås, Fahlun och den i gemenskap med sjön Siljan varande s. k. Insjön. Detta förslag vann, vid behandling inom StatsUtsk., det afseende, att Utsk., som yttrade sig deröfver i sammanhang med väckta förslag om jernvägsanläggning emellan Fahlun och Gefle, till R. St:r hufvudsakligen föreslog, att om bolag bildade sig för verkställande af båda dessa jernvägsanläggningar, det skulle af K. M. bero att bestämma, hvilketdera bolaget finge komma i åtnjutande af det statsbidrag, Utsk. för ändamålet ansåg böra beviljas. StatsUtsk:s Utlåt, bifölls af II. R. o. Ad. samt PresteSt., men återremitterades af Borgareoch BondeSt:n, hvilka yrkade bestämdt beslut, att medlen skulle anvisas till förmån för banan emellan. Fahlun och Gefle; och vid votering i Förstärkt StatsUtsk. blef sistnämnda mening gällande.
År 4854 skedde omläggning af Dödgräfvargränd, Malmtorgsgatan, Arsenalsgatan, Grefgatan, Nybrohamnen, Lilla Badstugatan, Mäster Samuelsgränd och Jakobs Bergsgränd samt delar af Skeppsbron, Prestgalan, Stora Kungsholmsgatan, Drottninggatan, Stora Skinnarviksgalan, Besvärsgatan, TimmermanSgatan, Pihlgatan och Tavastgatan, till en areal af 12,937 qvadratfamnar. Kostnaderne härföre, deruti jemväl inberäknade grusningsarbeten, afloppstrummors underhåll, aflöningar, upphandlad trottoir-slen, uppgingo till 57,935 R:dr 14 sk. År 1852 omlades Norra Tullportsgatan, Stakensgränd, Allmänna gränd och Trappgränd samt delar af Kornhamnstorg, Nya Kungsholmsbrogatan, Jakohsgränd och Stadsgården, tillsammans utgörande, tillika med betydliga reparationer fi flera andra gator, 9,015 qvadratfamnar. Kostnaderne bestego sig detta år till 47,826 R:dr 45 sk. År 1853 blefvo omlagde Karduansmakaregriind, Jungfrugatan, Norra Smedjegatan, Gullgränd, Hötorgsgränd, Gustaf Adolfs torg och Myntgränd samt delar af Stadsgården, Riddarholmen och Hornsgatan, tillsammans 12,191 qvadratfamnar. Kostnaderne utgjorde 60,534 R:dr 4 sk. 2 rst. År 1854 omlades Stora Träskgatan, Stora Nygatan, platsen emellan Stora Trädgårdsgatan och Carl XIII:s torg, Strandgatan, Lilla Wattugränd samt delar af Skeppsbron, Stora Badstugatan, Malmskillnadsgatan och Hornsgatan, tillsammans 11,576 qvadratfamnar. Kostnaderne uppgingo till 73,506 I{:dr 8 sk. 1 rst.
Jag får derföre reservera mig emot ett sådant beslut. Friherre AnckarswärdCarl Henrik: Jag har i det längsta afhållit mig att deltaga i en discussion, som vetenskapsidkarne hufvudsakligen synas slagit sig på att behandla; men jag tar mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, huruvida skillnaden emellan bota och mota kan vara så stor, och väcka så många stridigheter, att den icke kan slitas utan votering. För mig, som hvarken äger theori eller praktik i förevarande ämne, förefaller det likväl, som om mota icke gerna skulle låta sig göra utan att bota. Derföre, om blott anslaget bifalles, skulle jag tro, att det kunde öfverlemnas åt Autoriteterna, att i dessa fall dermed efter omständigheterna förfara, och jag tycker således, att man kunde förena sig om bifall å Utskottets förslag. Herr Munck af Rosensköld: Herr af Grubbens har förmodat, att om min me - Den 29 September. 1 '9 ning bifalles, skulle ProvincialChirurgen i Stockholms Län mista sin lön. Jag har likväl icke föreslagit, att medlen skulle allenast användas till farsoters förekommande, oaktadt jag ännu heldre skulle se sjukdomar förekommas, än botas, och derföre ProvincialLäkare ännu mer sysslosatte med det förra, än med det sednare. Således är Herr af Grubbens farhåga i den delen Öfverflödig. Om Friherre Anckarsvärd icke ser någon skillnad emellan bota och mota, så bevisar detta blott, att Friherren är af en rakt motsatt åsigt emot det begrepp jag och Svenskar i allmänhet fästa vid dessa ord. Herr Cederschjöld: Jag har aldrig bestridt, att ju farsoters förekommande vore högst maktpåliggande. Men då de dertill erforderliga kostnader hittills blifvit bestridde af menigheterna sjelfva, så tror jag det vara betänkligt gifva dem rättighet, alt dertill fordra Statsbidrag. Och då detta anslag hittills icke ens varit tillräckligt för dess förra bestämmelse, hemställer jag, till hvilka ofantligt kostsamma företag och stora missbruk det skulle kunna leda, om hvar och en feberpatient finge anspråk på kostnadsfri skötsel, för att förekomma, att icke dess sjukdom skulle gifva anledning till en smittsam farsot. Friherre Cederström:
En dylik tillämpning af författningen kan emedlertid desto mindre vara af Rikets Ständer åsyftad, som dels vid omflyttningen af föreskrifterne angående kansligebiihren och sigillpenningarne från 10 § uti förra till 5 § uti nu gällande charta-sigillata-förordning, skillnad uti sistnämnde § blifvit med sorgfällighet gjord mellan de båda, af serskilda anledningar tillkomna, benämningarne ”charta sigillata” och ”kansligebiihr,” och det noggranna upprepandet af dessa benämningar vid hvarje serskildt fall hela §:n igenom hade varit en öfverflödig vidlyftighet, derest desamma ansetts fullkomligt liktydiga; dels ock Rikets Ständer, uti deras underd. skrifvelse af den 7 Maj 1845, med öfverlemnande af förslag till ny författning angående stämplade pappers-afgiften, förmält, att den deri vidtagna, ofvan omnämnda, förändring, hvarigenom 10 § i förra förordningen blifvit tillbakaflyttad och sammanslagen med 5 §, endast hade för äiida mål att förenkla författningen i dessa delar, till undvikande af samma handlingars upptagande på t vänne ställen, samt dervid uttryckligen förklarat, att derigenom ”icke skett andra rubbningar i afseende på afgifternas belopp och beräkningsgrund,” än i de fall, som i samma 5 § finnas upptagna. På grund häraf och då dessutom den förändrade regleringen med sportlerne inom E. K. M:s kansli icke synes böra föranleda till någon minskning i de deremot svarande, till statsverket nu ingående, afgifter, hafva Rikets Ständer ansett, att vid början af nu ifrågavarande 7 § må, på sätt förslaget utvisar, anmärkas, att de deruti stadgade undantag ifrån och lindi ingar uti stämplade pappersafgiftens erläggande icke sträcka sig till den del af nämnde afgift, som motsvarar - Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skri/relser, N.o ti5. 201 svarar den fordna kansligebuhren och sigillpenniugarne, utom i de fall, då befrielse, i anseende till fattigdom, är medgifven.
Jag anhåller att detta mitt anförande må åtfölja den i ämnet, redan pä f. m. beslutade älerremissen. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag trodde mig hafva förnummit, att, innan propos. i f. m. plenum framställdes, den frågan gjordes, huruvida diskussionen i sak var slutad. I fall så var händelsen, tror jag icke nu det vara räfla tillfället att framkomma med ytterligare framställningar i saken. Ar diskussionen ännu öppen så kan åtskilligt vara afl yttra ifrån den sida hvarifrån jag ser saken, men i motsatt förhållande tror jag ej det vara lämpligt att inlåta sig på nytt i diskussion om ett redan afslutadt ämne. Uppå härefter framställd propos. bifölls, att Ur Aminoffs nu afgifna yttrande finge åtfölja den på förmiddagen beslutande återremissen af Gfle punkten i StalsUlsk:s ifrågavar. utlåt. Härefter förekom 14:de punkten, nng:de löncanslag för S Sergeanter vid hvartdera af Svea och Andra Lifgardes-reg:lene samt väckte motioner om indragning af samma reg:ten. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Jag inser mycket väl att så väl inom Ståndet som Utsk., det är majoritetens vilja, sorn bestämmer beslutet, och alt orsaken till den lystnad, som militär-ledamöter inom StatsUtsk. i denna fråga iakttagit, härrörer deraf alt de ansett sig icke kunna göra sina meningar gällande; — det oaktadt, och om jag än skulle röna motstånd, vill jag försöka att tillvägabringa en återremiss. Jag anser att StatsUtsk. saknat fullkomlig kännedom huru med garnizons-tjenstgöringen i hufvudstaden sig förhåller och hemtar stöd till denna min förmodan både af pncmisserne lill de dragne konklusionerne och af de resultat hvartill Utsk. kommit. Den 23 April e. m. 45 Utsk. säger: ”Vid flere föregående riksdagar hafva R.
Bevillningsförordningen får icke, efter mitt förmenande, afse, om en rörelse drifves under inflytande af för densamma mer eller mindre gynnsamma lagstiftningsåtgärder, vare sig att dessa befrämja rörelsen genom sedelutgifningsrätt, förmånliga tullbestämmelser o. s. v., eller trycka den genom tyngre grundskatter, höga tillverkningsoch försäljningsafgifter m. m. d. — Ehvad behållningen å rörelsen derigenom blir större eller mindre, är frågan endast den, att af verkliga nettovinsten utfå den bevillning, som för inkomst af rörelse i allmänhet bör erläggas.» § 13. Herr von Koch ansåg den sednare delen af denna §, efter momentet litt. b, höra lyda sålunda: »c) Här i riket tjenstgörande eller anställde Norske embetsoch tjenstemän; d) Främmande magters härvarande beskickningar tillhörande personer och deras utländska betjening; e) Främmande magters här anställde Konsuler, derest de icke äro Svenske undersåter eller här idka handel eller annat yrke; och f) Utländsk man, hvilken endast såsom resande sig i Sverige uppehåller.» Herr Möller åberopade, i afseende å denna §, sin under § 3 antecknade reservation mot förslaget i fråga om befrielse från bevillning af fastighet. Herr Swartz: »Sednare delen af mom. a, som börjar med orden: »och skall bevillning äfven utgå af patroni ecclesiarum», synes mig böra utelemnas. Den tiondespanmål, patroni ecclesiarum uppbära, kan jag icke betrakta annorlunda, än såsom en under enskilde personers förvaltning ställd tillgång för bekostande af vissa kyrkors underhåll och ombyggnad, och bör derföre både sådan tionde och den, hvilken i öfrigt tillhör kyrkor, äfvensom domkyrkornas inkomster i spanmål eller hemmansräntor, vara från bevillning fritagna. Kyrkor äro ju i allmänhet frikallade från utgörande af bevillning, utan afseende på om deras inkomster till större eller mindre del härflyta från enskildes donationer; hvarföre skulle då från befrielsen undantagas sådana kyrkornas inkomster, som äro en följd af donationer från statens sida?» § 16.
Uti detta Magistratens och de Äldstes yttrande har Öfver-ståthållare-einbetet förmält sig desto heldre instämma, som, genom den fullständiga utredning ärendet erhållit, det både för hufvudstaden och och landet i allmänhet vigtiga och stora gagn, som af företagets bringande till verkställighet förväntades, icke kunde vara tvifvel underkastadt. Kommerskollegium har derjemte för sin del tillstyrkt aflåtande af nådig Proposition om anvisande för oftanämnda byggnadsföretag af statsanslag till det af Skolstyrelsen föreslagna belopp. Med afseende så väl å hvad Styrelsen för den af Svenska Slöjdföreningen inrättade söndagsoch aftonskola anfört rörande bebofvet af ifrågavarande läroanstalts utvidgning och förseende med en för dess ändamål lämplig och tillräcklig lokal, som ock å de synnerliga fördelarne för det allmänna, att, i sammanhang med en ny byggnad för nämnda ändamål, jemväl af behofvet påkallade lägenheter kunna beredas för allmänna industri-expositioner, för utställning af landtbruksredskap och modeller, samt för geologiskt museum, hvars ordnande och uppställning, oaktadt de värderika sainlingarne år ifrån år ökas genom de inom landets olika trakter fortgående geologiska undersökningarne, icke kan på ändaliih. till R. St.
Har den, mot hvilken tillmälet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom laga kraft ägande dom från åtalet frikänd, eller är den, som tillmälet gjorde, ej målsägande och hörer brottet ej under allmänt åtal; då vare ej heller, till befrielse från ansvar för tillmälet, bevisning tillåten. 15 <§. Den, som till falsk angifvelse eller annan ärekränkning saker är, må ock, efter omständigheterna, dömas att erlägga kostnad till tryckning i allmän eller ortens tidning af den dom, hvarigenom den andre upprättelse vunnit, der denne det äskar. 16 g. Ej må brott, som i 7, 8, 9, 10 eller 12 § sagdt är, åtalas af annan än målsägande; der ej ärekränkningen skett i eller för någons embete eller tjenst: -ej heller må brott, som i 13 § sägs, åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsägande till sådant åtal angifves, eller skett emot skyldeman i rätt uppstigande led, svärfader eller svärmoder. 17 §. Den, som efter 1, 2, 3 eller 7 § dömes till svårare straff, än fängelse, vare ock förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. SO liap. * Om äktenskapsbrott. 1 §. Gör gift man hor med ogift qvinna, eller gift qvinna med ogift man straffes den, som gift är, med fängelse, och den ogifte med böter eller fängelse 2 §. Gör gift man hor med annan mans hustru; då skola båda till straffarbete på högst två år dömas. 40 20 Kap. 3 §. Begår gift man eller qvinna hor med särskilda personer; vare förfallen till straff efter ty i 6 Kap. 12 § sägs. 4 §. Horsbrott må ej till bestraffning åtalas, der ej skilnad i äktenskapet för det brott vid Domstol sökt är. Var brottet emellan tvenne gifta föröfvadt; då äge åtal mot dem båda rum, ändå att blott en af de oskyldiga makarna skilnad sökt. 3 §. Gift man eller qvinna, som, innan dess äktenskap upphört, nytt äktenskap med ogift person ingår, dömes, för tvegifte, till straffarbete från två till och med fyra år. 6 §.
En ganska riktig anmärkning uti Herr von Hartmansdorffs reservation har tvingat mig att bryta tystnaden, ehuru ämnet är uttömdt, och förlorat en del af sitt hufvudsakliga intresse, sedan tre Stånd redan bifallit Utlå - D c u 15 J a nu a r i i f. m. 201 landet. Herr von Hartmansdorff har nemligen sagt, att den, som sökt förhjelpa Styrelsen till ökade anslag, äfven hör nitälska för Ständernes rätt, att tillse, huru medlen användas. Jag har ifrat för det i alla afseenden vigtigaste anslaget vid denna Riksdag, och skall ej upphöra att anstränga mig för framgången deraf, så länge ännu något problem i detta afseende återstår att lösa. Men just derföre är jag så mycket angelägnare, att intet intrång ina ske i Rikets Ständers fria granskningsrätt, utöfvad genom deras Utskott eller Revisorer. Den föreslagna instructionen synes mig lägga band på dem i utöfningen af deras vigtiga befattning. Denna förderfliga instruction bör derföre af Ridderskapet och Adeln förkastas. Hoppet att tillvägabringa detta resultat är väl, efter vanlig beräkning, ringa, då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt understödt Utskottet. Majoriteten, som tillräckligt ådagalagt, att den kan allt hvad den vill, bör dock ej alltid vilja allt hvad den kan. Om emedlertid denna majoritet äfven nu finner för godt, att å Ridderskapets och Adelns vägnar sanctionera instructionen, får minoriteten trösta sig dermed, att denna instruc-» tion ej är ett evighetsverk, och att man vid nästa Riksdag kan godtgöra, hvad man felat vid denna. Sorn jag aldrig skall lemna Rikets Ständers frioch rättigheter ur sigte, tillstyrker jag afslag å Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefve af IVcL* 202 Den 15 J a n u a r i i f. m. terstedt: Eu värd Talare, JJerr Hjerta, liar gjort mig en synnerlig ära, då han uppgifvit, alt jag skulle vara upphofsman lill sindén.