Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nya regleringen af Bergs-Kollegii Stat kommer dock endast alt successivt bringas (ill verkställighet, i den mån de tjenstemän afgå, hvilkas befattningar äro ämnade att indragas; och då i öfrigt en eller annan genom verklig utnämning tillsatt Bergslagstjensteman, hvars syssla kommer alt indragas, ännu efter 1854 års utgång kan finnas berättigad all framgent bibehålla sin ordinarie lön, hvilket likväl blott kan ifrågakomma i afseende på trenne Bergsfogdar samt några få lägre Bergsbetjente, vill Kongl. Majit, på det sådant icke må föranleda till Indragnings-Stalens särskilda betungande, härmedelst äska Bikels Ständers bemyndigande ali från 1855 års ingång låta en dylik löneersätlning, så länge rättigheten dertill, efter vanliga grunder, fortfar, till ett belopp af högst Åtta Hundra Riksdaler årligen, utbetalas af Sjette Hufvuatitelns anslag ”till befrämjande i allmänhet af bergsbruket”, hvilket anslag visar sig under tiden äfven dertill lemna tillgång. Vid denna reglering af Bergslags-staterna har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Bruks-Soeieteten tillstyrkt, i Nåder förordnat, alt Geschworner-ljensterna skola indragas, och att i hvarje af de dislrikler, hvaruti landet blifver i bergs-statistiskt hänseende indeladt, skall finnas anställd endast en tjensteman, nemligen en Bergmästare, hvilken tillika bör bestrida erforderliga Geschworner-*eller Grufve-Ingenieurs-göromål, men att arfvoden derjemte må anslås åt några elever eller stipendiater, på det unge män med kunskaper kunde antagas och utbildas till biträden åt de ordinarie bergstjenstemännen samt till skicklige efterträdare vid deras afgång.
Den broschyrlitteratur, som den engelska åttatimmarsrörelsen framkallat, är mycket rikhaltig; intelligenta arbetare, lärda nationalekonomer och erfarna politiker höra till författarne. Särskilt intressanta äro flera, sorgfälligt utarbetade lagförslag8. Slutligen förtjänar framhållas, att man i England ägnat särskild uppmärksamhet åt en massa svårare, praktiska detaljfrågor—såsom t. ex. normalarbetsdag för bodbiträden och andra fall, då flera arbetarskift om dygnet kunna bli af nöden. Den nyaste Solförmörkelsen på publicismens himmel Sista acten i Går-an-dramat. Så har då, inom en kort tid, den tredje stjernan slocknat på publicismens himmel, – den tredje och mäktigaste, den mest firade härföraren för radicalismens svenska friskaror tagit sitt afträde på ett sätt som vi allmänt veta ; de båda sista irrblossen efterlemnande ett af brott och bedrägerier bränmärkt namn. Detta sista stjernfall har, på ultraliberalismens natthimmel, varit briljantare än något af de föregående, i samma mån som Almqvist i grundligt framåtskridande öfverträffat Elof Lindman och Sandvall, och i samma mån som Aftonbladets actier på frisinnighetens marknadsplats står öfver Dagligt Allehandas och den Götheborgska Handelstidningens. Hittills hade de båda förra propheternas plötsliga försvinnande icke, som det tyckes, gjort sjelfva läran någon betydlig skada. Man hade i alla fall öfverstepresten qvar: så länge hans orakel ännu talade, flödade den högsta vishetens ord från mångfaldiga canaler, ty den frejdade siaren talade genom många språkrör, uti Romaunter, Mabinogier, Komedier, Originalbibliotheker, Perlböcker, skoloch folkskrifter, och uti landets största tidning. Såsom den lärdaste bland de olärde, den snillrikaste bland de hufvudlöse, den djerfvaste, mest conseqvente och sjelfmedvetande bland den stora skara, som gifver sig ut för liberale, frisinnige, framtidsmän, nationens män o.s.v., var med ett ord denne Eugène Aram själen, tanken, kärnan i hela detta sällskap, i det Stockholmska reformsällskapet, i den röda propagandan, i Sveriges „erkändt första tidning.„
De förra hänga fast vid tid, omständigheter och förhållande, och förgå med dem. Vetenskapen gäller för all tid, och känner ej andra förhållande än sanningens. Men – kunde man invända – låt vara, att Sunda Förnuftet vanligen ej uttrycker sig i allmänt giltiga, utan i tillfälliga reglor: det är likväl nödvändigt, sakens natur säger det, sjelfva detta namn, äfven som det lika lydande Sens commun, ger tillkänna: att detta sunda förnuft likväl hvilar på någon ting, som är hos alla menniskor gemensamt. Detta gemensamma, som i hvar menniskas förstånd finnes, borde man uppsöka och derpå grunda vetenskapen, t. e. Philosophien, så vore man säker att hon sjelf och alla de öfriga vetenskaper, som blott äro tillämpningar af henne, en gång blefve både allmänt begripeliga och användbara, och således utan tvifvel kunde vinna ändamålet att göra upplysning allmän i alla stånd. – Detta tyckes äfven hafva varit den slutsats, som man verkeligen gjorde. – Jag nekar ej den satsen, hvarifrån man här utgick, men jag nekar den följd, som man ville draga deraf. – Härmed förhåller sig så; att för det Sunda Förnuftet innom dess erfarenhet väl allting är ljus och sammanhang och reda; men det gemensamma, som gör all denna erfarenhet möjlig, och sjelf aldrig kan förekomma i erfarenheten, det yttersta, hvarpå sluteligen alla dess kunskaper hvila, är sjelf ej kunskap, utan Tro. För att ge ett exempel, så beror möjeligheten af all erfarenhet på Naturens egen konsequents och visa inrättning; jag kan ej erfara någon ting förnuftigt i en verld, som ej vore inrättad efter förnuftiga afsigter; men denna supposition om ett beständigt sammanhang i naturen, eller om dess Upphofsmans vishet, hämtar jag så litet ur någon erfarenhet, att jag måste tro derpå, innan jag kan få någon erfarenhet2. Att det högsta, öfversinnliga, i det sunda förnuftet blott kan fattas såsom trodt, öfverensstämmer fullkomligt med den ärliga anspråkslöshet på vetenskap och allmänt gällande sanning, som vi anmärkt såsom dess karakter. Ty hvad jag tror, inser jag ej i och för sig sjelf; men det äger sanning för mig. Att vilja grunda vetenskap på tro, är åter en motsägelse.
» 3 Barngarderoben .. - » Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara södra kyrkog. FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Allm. telef. Rikstelef. Redaktionssekr. : J. Nnrdling. Kofboktr. ll:te årg. Annonspris: 35 Pre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påtörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr noup.-rad. Utgifnlngstid: hvarje fredag. Drottning Luise af Danmark. Den o c h på sistone aftogo snabbhet. Hennes käranärmagamla drottningen h e n n e s krafter hade länge m e d ödesdiger; marks land. o c h släktförbindelser förena vårt konungahus m e d det eget danska när prins en fullödig Nio år landets senare m a k e till vid Fredrik da Danmarks Danmarks allmänt i den ste DanKarl X V: s dotter; drabbat tronföljare, VILs frånn u v a r a n d e tronett nu dotutsågs konungatron. följare, som af hon fälle b e s t e g h o n v i d h a n s sipåtinga äfven här h e m m a sorg, den Kristian betraktades och deltagande därefter hon 1842 förmäldesmed frände hennes och blef att Gliicksborg, ter. Kedan vid utan k a m p Wilhelm hansdrottning son, Luises är j u f ö r m ä l d i ett äldmed nytt Men h o n skördade o c k en rik lön därför i deras genkärlek. Beaconsfield. " Inackorderingar ", En inbjudning till tankeutbyte i ett viktigt kapitel. Nu ha mammorna fått tala till punkt i dina spalter, tills vidare åtminstone — • ty själfva vilja, de väl fortsätta i ämnet, åtminstone tills flickorna gått och läst. Hur de sedan skola giftas bort med den de tycka bäst om, ha ds också ordat om. Mammorna, förslås, inte flickorna inte.
Hon missunnar oss vår lycka: sjelf orättvist beröfvad en älskare, söker hon att bereda oss samma öde. Nej, svarade Clementina allvarsamt, det är religionen sjelf, det är min egen känsla, det är öfvertygelsen om min pligt, som förestafvar detta villkor. Visserligen, är det också Abbedissans mening: men hon missunnar oss ej vår blifvande lycka. Du känner icke denna ömma, moderliga vän, icke hennes rena, kärleksfulla hjerta. Alltså: ett litet uppskof blott, – och din Clementina tillhör dig för alltid, utan inre förebråelser, hvilka annars skulle fördystrat min och således äfven din sällhet. Det tillstånd vi behöfva, hoppas Abbedissan, är snart och lätt vunnet. Agostinho, fortfor hon leende; du tyckes sakna förlusten af detta hår: innan det hunnit tillväxa, kan den heliga Fadrens breve vara här. Undertiden vill jag skrifva till min fader och utbedja mig hans välsignelse: kanhända, om han vill råga måttet af min lycka, kommer han sjelf. Villaflor försökte göra invändningar. Men, oaktadt sin vekhet, ägde dock Clementina, i alla vigtigare fall, en fast och bestämd beslutsamhet, emot hvilken alla hennes älskares böner, föreställningar, vrede ledo skeppsbrott. Hon blef djupt bedröfvad, hon led, hon utgjöt tårar; men hennes föresats förblef orubblig. Välan, utbrast Villaflor, sedan han uttömt all sin vältalighet: jag reser då sjelf. Men du lofvar mig åtminstone, att, ifall ditt bref icke träffar Dom Ignazio, eller ifall han, öfvertalad af dina bröder, än engång återkallar sitt löfte, detta hinder icke skall bereda ett ytterligare uppskof af vår lycka. Jag lofvar det, svarade Clementina. Lef väl, min älskade, måtte du snart komma åter. Agostinho tryckte en kyss på hennes läppar. En månad derefter återfinna vi honom i Rom såsom supplikant hos den heliga Curian. Underhandlingen fann dock vida större svårighet än han eller Abbedissan i sin oerfarenhet af verlden hade föreställt sig. Hvarken
Jag kan också se henne, stum, blek, häpen och förskräckt öfver en så oförsynt djerfhet, men på samma gång fängslad af laglöshetens trollmakt. Jag kan se hennes svarta ögon, vidgade, djupa. Jag kan se henne på en gång skrämd och lockad af det nya – se hur hennes läppar famlade efter ord af afsky medan hela hennes varelse genombäfvades af laglöshetens tjusning. Ah – hvilken scen! Lifskraftig sinlighet och konventionalistiskt pryderi! – Det vore något för Erik Skram.68 Sedan dess har Anna Olsson icke velat tala med A. L., och i går gingo hon, hennes man och Anna A. ifrån kyrkogården för att slippa höra och se honom. ”Nej nu går man och kastar sig i verldshvimlet,” brukar Axel Olsson säga när han går bort till Ljungbergs för att spela tolfva.69 Anna Rasmusson tyckte att när Anna O. på förhand kände A. L. borde hon antingen icke genom sitt yttrande framkallat hans, eller och afhandlat det kallblodigt, utan att taga anstöt. Hon tyckte att det var förskräckligt oförskämdt af A. L. Hvad hon vidare anklagar honom för är att han i sin mors, fru Palms och Anna O.s närvaro förklarat att han anser äktenskapet endast som en humbug. ”Det skulle Herman Bang aldrig gjort,” sade Anna Rasmusson, ”ty han är en fulländad kavaljer och skulle aldrig i sällskap säga någonting anstötligt.” Vidare sade hon: ”Etikett bryr jag mig icke om, men takt bör menskor dock ha, och det har inte Lundegård. Det är en brist i uppfostran och så det att han varit för litet i hyggligt damsällskap.” Det är en stilla qväll, klockan är nära åtta, men ännu ser man aftonsolen lysa på hustak och skorstenar. Lundegård har varit två gånger på posten i dag, men icke tittat in till mig som vanligt. Det pinar mig obeskrifligt, jag kan knappt veta hvarför – En analys vore högst intressant – nå, Ernst Ahlgren, fram med dissekerknifven! – det sker i vetenskapens namn, hvad gör det om det svider? Det är Lördagskväll och tyst.
Der skulle nemi. finnas en chef, som vore ensam afgöran Deli 24 Mars. 333 de och 2:ne rådgifvande ledamöter, hvilka endast hade rätt att reservera sig, men icke att deltaga i beslutet. Genom denna förändring och indragning af åtskilliga tjensler i öfrigt, så att personalen skulle för bergs-colkm minskas ifrån 16 till 9 och för comm.-colhm ifrån 23 lill 16 personer, skulle en nedsättning i nuvar. utgifter å riksstaten för dessa colkr af tillsammans 2,970 r:dr 16 sk. om året vinnas. Men då har man icke beräknat, hvad den iudraguingsstat skulle kosta, hvilken till en början behöfdes. Nu frågas: är det skäl, att för denna ringa vinst göra en så stor förändring. Man säger, alt ”sedan de till bergsoch comm.-collmes befattning hörande juridiska och ekonomiska rättsfrågor blifvit derifrån afskilde, dessa collis verksamhet numera egentligen inskränker sig lill handläggning af administrativa ärenden, samt afgifvandet af lind. ullålm och förslag tili ämnen, som angå bergsväsendet, handel och slöjder”. Det skulle således vara derföre, att dessa verks befattning är sådan, här säges, som de skulle upphöra att vara collegiala. Om della är förhållandet, så borde ju äfven krigs-colkm, som är ett administrativt veik, förvandlas till en sådan styrelse. På samma sätt skulle man dä förhålla sig jemväl med förvaltningen af sjöärenderna, som befinna sig i enahanda ställning. Nu äro likväl de juridiska målen afsöndrade allestädes, sä vidt som möjligt varit. Således betinna sig krigs-colkm, förvaltningen af sjöärendena och hvilka andra colkr, man vill uppräkna, i samma belägenhet sorn bergsoch comm.-collme. Vill man dä göra förändring i deras organisation, sä borde väl Konungens rådgifvare hafva tagit sleget fullt ut och förklarat, ali samtliga collme, som hafva administrativa mål att behandla, icke längre borde bibehålla sin gamla form, ulan förvandlas lill sådana styrelser, som man här föreslår. Men detta har man likväl icke gjort. Hvarföre? Troligen, emedan man råde* för sitt eget verk.
Herr Hjerta, Lars, som, under erinran, att en underdånig anhållan om Landsfiscals-tjensternes upphörande blifvit af Rikets Ständer till Kongl. Majrt framförd vid hvarje af de 3 nästföregående Riksdagarne, då, efter motionärens åsigt, frågan med all möjlig uppmärksamhet blifvit utredd, föreslagit, att Rikets Ständer måtte ännu en gång till Kongl. Maj:t ingå med enahanda underdåniga anhållan; — och den andra väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Nils Jeppsson från Malmöhus Län, hvilken ansett Landsfiscals-tjensterne dels vara ändamålslösa, då genom deras tillvaro uti ingen mon medverkades till bibehållande af ordning och skick, och dels öfverflödige, enär, efter motionärens åsigt, Kronofogde och Länsman inom hvarje district skulle kunna, lika väl som Landsfiscalerne, uträtta hvad, som i ordningsväg tarfvades; — och förthy hemställt, att nämnde tjenster måtte helt och hållet försvinna. Den förstnämnde af dessa motioner var åtföljd af serskilda yttranden inom det Höglofl.
Kommers-kollegium hos Kongl. Maj:t väckta fråga att bereda Svensk man, sorn i en stad innehafver burskap på handel, rättighet att i en eller flera andra städer idka sådan rörelse, torde man först böra tillse, hvilka de arter af handel äro, som af den ifrågasatta tillåtelsen skulle kunna draga någon fördel. I afseende på methoden för varors omsättning och omfånget deraf kan handelsrörelsen indelas i tre klasser: grosseller partihandel, minuthandel och gårdfarihandel. Till det förstnämnda slaget af handel erfordras ingen viss försäljningslokal, utan omsättningen sker i följd af muntliga eller skriftliga ordres. Denna handels verksamhetsfält vet ej af några andra gränser än dem som äro satte för hvarje individs företagsamhet, tillgångar och kredit. Partihandel kan uppgöras mellan två, af tusentals mil åtskiljda personer, utan att en tredje persons tillgörande erfordras eller utöfvar ringaste inflytande på affärens beskaffenhet. Grosshandlaren behöfver således icke någon i lagen uttryckt tillåtelse, att idka partihandel å annan ort, än der han eger sitt kommersiela hemvist, emedan denna tillåtelse ligger i naturen af hans yrke. Med gårdfarihandlanden, hvarmed jag förstår hvar och en, som med sina varor förflyttar sig från ort till annan och personligen besörjer deras omsättning, är förhållandet i så måtto likarladt, att ingen tredje person behöfver förmedlande träda emellan säljaren och köparen. Att uti definitionen på gårdfarihandel ligger frihet att idka den på orter utom säljarens hemvist behöfver ej anmärkas. Det är således endast för den mellersta af ofvannämnde frenne handels-kategorier, eller den fasta minuthandeln, som ifrågavarande rättighet kan behöfva af lagen sanktioneras. Fråga blifver då om en sådan sanktion bör deråt meddelas. Jag tror det icke. En minuthandlare, som på annan ort än sitt hemvist, utöfvar rörelsen, måste nödvändigt dertill begagna en annan, genom hvilken omsättningen verkställes. En så beskaffad handel, bedrifven af en person för en annans räkning, är icke heller nu okänd. Den kallas kommissionshandel.
M. och till den andra af bolaget, som derjemte i underd:het föreslår tre kunnige, verksamme och redlige män, bland hvilka K. M. utnämner Ordf:n; hvilken komité skulle bestämma taxan å afgiflerna, som skola gälla för personer och varor, hvilka å jernvägen transporteras, utan att samma taxa i någon mån må förhöjas utan Regeringens bifall, ej heller nedsättas eller förändras utan bolagets medgifvande”. Vi finna deraf, att denna sak redan 1845 var å 534 Den 28 Augusti e. m. bane. Vidare i den oktroj, som K. M. d. 28 Dec. 1848beviljade för elt bolag till jernvägsanläggning emellan Orebro och Hull finnes intaget följande: ”taxan å afgiflerne för personer och varor, som på jernvägen transporteras, skall bestämmas af en komité bestående af 4 af OSS utsedde och 4 af bolaget valde ledamöter jemte en Ordf., hvilken WI efter förslag af bolaget å tre kunnige, verksamme och redlige män vilje i nåder förordna. Denna taxa må icke i någon mån förhöjas ulan Vårt bifall och ej heller nedsättas eller förändras utan bolagets medgifvande”. Jag tror, alt härutinnan finnes ingen ovisshet, och alt det således är fullkomligen bestämdt, huru det skall förhållas uti dessa fall. T afseende på forsling af trupper gratis på jernbanan, så kan jag icke tro, att en komité skulle komma att bestämma, att så skall förhållas med truppers forsling.
Beträffande härnäst Herr Munck af Rosen* skölds likaledes framställda förslag, att de 100 Tunnor Kronö-Tionde-Säd, dem Domprosten i Lund, i egenskap af Ordförande i DomkyrkoRådet, för närvarande skall tillgodonjuta, måtte indragas, och för Lunds Universitet anvisas; så hafva Utskotten, af Kongl. Brefvet till Kammar-Collegium, den 31 Mars 1813, inhemtat, att, sedan bernälde Collegium, i stöd af det genom Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse den 34 October 1790 meddelta allmänna stadgande, ålagt vederbörande att, vid inträffande Domprostledighet i Lund, göra underdånig anmälan, huruvida de 53 Tunnor 7 och en half Kappe Krono-Tionde, dem Domprosten, såsom förbättring å lonen, dittills uppburit, borrie fortfarande utgå, eller till Stats-Verket indragas, Kongl. Majit i Nåder täckts förklara, att, enär denna Spannmåls-förläning redan år 1546 blifvit Domprosten förunnad, i egenskap af Predikant vid Lunds Domkyrka, och 9 punkten af Malmö Recess Ir 1663, bland annat, innehåller, att Biskopen och Presterne borde bibehållas vid de beneficia och underhåll, som de för deras Embeten och Kall förut åtnjutit, samt enär den Presterskapet i Skåne sålunda tillerkända rasighet yttermera blifvit bekräftad ge - Statssamt Oec.-Utsh Uti. N:o 101. 21 nom 4 §. uti Presterskapets Privilegier af den 16 October 1733, Kongl. Maj:t, med bifall till hvad Kammar-Collegium i denna fråga tillstyrkt, i Nåder funnit för godt besluta, det berörde Spannmåls-anslag bör vid Domprost-beställningen i Lund framgent förblifva. Da, af de i Kongl. Kammar - Collegii Archiv förvarade Landsböcker för Malmöhus
Betraktar man nu dessa sifferförhållanden, finnér man, att vid slutet af år 1840 de osäkra fordringarne förhöllo sig till de säkra som nära 12$ till 100, men vid 1849 års slut endast såsom nära 6yV lill 100, alt om man äfven lill beloppet af osäkra fordringar vid sistnämnde års slut lägger hela beloppet af hvad som under de nästförutg:de förflutna 10 åren blifvit afskrifvit, den sålunda upkommande summa förhåller sig till beloppet af säkra fordringar såsom till 100, hvilket visar en stor förbättring mot förhållandet år 1840, oaktadt under tiden den säkra lånerörelsen och sålunda risken ökats med 1,166,636 r:dr eller nära 73 proc., att om man till beloppet af osäkra fordringar vid 1849 års slut r;dr 165,633 lägger de under alla 10 åren afskrifna r:dr 32,808, sammanräknade beloppet r:dr 198,441 endast med r:dr 8,282 öfverstiger beloppet af osäkra fordringar vid 1840 års slut, d. v. s. ett maximum af försämrad ställning eller förlust under hvardera af de efter 1840 följande 10 åren af r:dr 828 eller i förhållande till medeltalet af säker lånerörelse, af knapt 5'T proc., ett förhållande, som icke i ringaste mån torde rättfärdiga de yttrade bekymren för lånerörelsens säkerhet. Men äfven om anledn. lill sådane bekymmer förefunnits, kunde icke den föf-eslagna skrifvelsen föranleda något botemedel, utan skulle tvärtom en ändring i föreskrifterne i öfverensstämmelse med hvad Ulsk. föreslagit, möjligen kunna förlama kraften hos Styrelsen öfver Manufaktur-diskonten, d. v. s Commerce-colhm, alt tillse fondens säkerhet. l:sta § i nu gällande reglemente af d. 8 Febr. 1844 stadgar såsom föreskrift för utlåningen: ”Manufaktur-diskontens ändamål är att mot antaglig säkerhet genom lån understödja inhemska fabriksoch manufaktur-inrättningar, i förhållande till värdet af deras tillverkningar och tillverkningarnes olika behof af låneunderstöd”.
Diarium, med uppgift af de grunder, hvarpå inkomna klagomål afslagits, och af de åtgärder, som vid sådana egt rum, anser Utskottet både vara obehöflig och medföra kostnad, utan motsvarande i o Conslilutions-Utshottets Utlåtande. K: o ii. nytta. Justitire-Ombudsmannens Diarier innehålla blott rubriker på inkomna ärenden och hvad vid dein blifvit tillgjordt, genom anklagades hörande, eller remiss till åtal, eller i följd af återkallade klagomål; hvaremot de fullständigare upplysningarna inhemtas af Registraturet. Att af trycket Jtungöra andra mål, än sådana, hvilka genom Dom hunnit dfhjelpas, kunde gifva allmänheten origtigt begrepp om outredda förhållanden rörande personer, sorn tilläfventyrs blefve slutligen frikända, samt om återkallade och således förlikta brottmål, hvari handlingarnes tryckning är, enligt 3 §. Tryckfrihets-Förordningen, före viss tid och utan vissa vilkor förbjuden.
Företogs till pröfning LagUtsk:s den 25 sisth Sept. på bordet lagda betänk. K:o 122 öfver väckta motioner, ang:de förändring i vissa delar af nuvar. lagstadgandeu 0111 giftorätt och arfsrätt m. m. Frih. Klingspor, Mauritz: Bet betänkande, som nu är under öfverläggning, innefattar den vigtigaste samhällsfråga, som vid denna riksdag förevarit. Jag vill icke uppehålla mig med en undersökning, huruvida den naturliga rättvisan fordrar en lika arfsrätt begge könen emellan; för mina ögon är det klart och tydligt utveckladt, att den större arfsrätt, som blifvit mannen förunnad, är en naturlig följd af dess större förbindelser inom samhället. Arfsrätten anser jag dessutom helt och hållet för en politisk inrättning, och det är endast under denna synpunkt jag vill betrakta den, 3 Den a O c t e b e r I '. 111. så att äfven om jag insåge billigheten af qvinnans anspråk, talade jag deremot, om denna orättvisa vore dicterad af en politisk nödvändighet. Antagas de nya föreslagna lagförändringarna, är jordbruket förstördt, och Svenska folket har beträdt första steget till republiken. Att jordens fördelning i mindre lotter blir en naturlig följd af den lika arfsrätten, anser jag obestridligt. Besutenhelen skall härigenom allt mer och mer försvinna, och BondeSt., detta Sveriges talrikaste och aktningsvärdaste Stånd, skall med sin besutenhet förlora den kraft och den sjelfständighet, som gifvit detsamma ett så utmärkt rum i Sveriges häfder. Jag vill nu anföra ett sammandrag af hvad man utur landshöfdingarnas femårs-berättelser inhemtar rörande de skadliga följderna af den redan för långt sträckta hemmansklyfningen. ”Författningarna tyckas endast hafva afsett folk”mängdens tilltagande, utan att hafva beredt näringsmedlens ”tillväxt i samma mån. Landet uppfylles allt mer och mer ”af små lägenheter, hvilka icke kunna föda ägarne med sina ”familjer, de bero af tillfällig arbetsförtjenst och sluta att ”ligga församlingarna till last, folket demoraliseras, armodet ”tilltager i samma och ännu större förhållande än folkmängden, och Tabellverket förvandlas efter hand till en fattigkista.