Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som , i anseende till sistnämnde vilkor, högre Arrende torde erbjudas, än hvaruti Vult von Steijern finner sig kunna ingå ; så och då Assessoren anbjudit det nu fastställdte Arrendet i det afseende, att genom Cor.tractets oafbrutna åtnjutande blifva derföre skadeslös; håfve Vi i betragtande af de vilkor, hvarunder Arrendet af Starby kommit uti Assesoren Vult von Steijerns hand , i Nåder pröfvat skäligt, det må han eller dess rätts Innehafvare i sådant fall njuta af Oss och Kronan billig ersättning ej mindre för Falriquen, med hvad densamma då oskiljaktigt åtföljer, och han eljest skulle såsom förlust derå vidkännas) än oäk för Den iS April. 49 för de å sjelfva Kungsgården härefter nedläggande kostnader, i den mohn de öfverstiga den fördel, han under sin besinningstid deraf hämta kan, och hvarvid det högre Arrende, nu till erläggande blifvit stadgadt, bör i skäligt öfvervägande komma. I öfrigt vele Vi härmed i Nåder hafva anbefallt Eder, att ett lämpeljgt ArrendeContract i underdånighet föreslå. Vi befalla Eder &c. &. Stockholms Slott den 12 Februarii igor. GUSTAF ADOLPH. JVI. Rosenblad. Rätteligen vara transumerat, intygar, Stockholm och Kongl. Kaminar-Collegii Första Province-Contoir den 14 April 1818. Kammarförvandt* Lit. jBi Att Starby Kungs-Ladugård, belägen t S:t Pehr9 Socken af Dahls Härad och Östergötland, är uti 18*3 års Jordebok för besagde Län upptagen att bestå af Tio och Ett halft Mantal; intygar, Stockholm och Kongl. Katnmar-Collegii Första Province-Contoir den 14 April 1818. Kammarförvandt. Ridd. och Ad. Prot. V B.
Den förste talaren yttrade, att det förundrade honom, alt StatsUtsk. varit så frikostigt på loford öfver ifrågavande inrättning, men så sparsamt på medel till densammas underhåll och utvidgning. Jag får då tillkännagifva, alt Utsk. icke skulle hafva yttrat sig så fördelaktigt om skolan, så vida icke de facta, som blifvit för Utsk. framlagde, hade ganska högt talat för densamma, och jag tror, att Utsk. varit mera klaudervärdt, om det tillstyrkt R. St. all höja anslaget utan att detta sitt tillstyrkande fullständigt motivera. Man bör icke förgäta, att denna skola icke tillhör Staten, utan är en enskild inrättning af slöjdföreningen i Slockholm, och jag minnes Den 20 A pr il. 237 mycket väl, att då denna skola stiftades och fråga om anslag till densamma väcktes, tvekan upstod, huruvida det vore lämpligt alt anslå statsmedel lill en inrättning, hvars bestånd berodde af enskilde personers bidrag. R. St. ansågo sig likväl böra understödja denna inrättning, hvars vigt och nytta allmänt erkändes, och vid sista Riksdagen ökades det ursprungliga anslaget med 2',000 R:dr, utan att K. M. sådant begärt. Denna R. Stms frikostighet har burit goda frukter och då skolans föreståndare ådagalagt utmärkt nit och skicklighet vid skolundervisningens handhafvande, var det icke annat än StalsUtsk:s skyldighet, att sådant omnämna. Men häraf följer aldeles icke, att man borde öka anslaget utöfver hvad Utsk. tillstyrkt, och Utsk. har snarare, enl. mitt förmenande, gatt för långt, då det, utan anledn. af någon framställning från K. M., ytterligare ökat anslaget, ty, på sätt jag redan nämnt, denna skola är helt och hållet en enskild stiftelse, och dess tillvaro eller uphörande beror således af enskilde personers godtfinnande. Vid sådant förhållande må det vara ursäktligt, att jag icke förstår, huru man kan drifva den satsen, att anslaget bör än ytterligare förhöjas och upföras på den ordinarie slaten.
R:dr såsom lån och 2,050 R:dr såsom gåfvor; samt i Norrvikens fögderi socknarne Tanum, Qville, Svenneby och Bottna tillsammans 58,000 R:dr såsom lån och 2,000 R:dr såsom gåfvor. Under berörda 2:ne år har alltså länet, i följd af flerårige missväxter, åsamkat sig en skuld till staten af ej mindre än 123,000 Riksdaler. Prisen å de förnämsta jordbrukets alster hafva, enligt markegångssättningarne i länet, varit de i fölTab. Litt. jande tab. Litt. Priset å potates har varit underkastadt betydliga vexlingar. Allmännast kan antagas 4—6 R:dr för tunnan å landsbygden, med någon förhöjning i städerna. Arbetslönerna, som i denna landsort redan under en föregående tid, då tillfällen till arbetsförtjenst och tillgången på arbetsfolk stodo i ett sinsemellan mera afpassadt förhållande, visade någon benägenhet att stiga, Tab. Litt. D. Priser å jordbmksalster. Hvete. Båg. Korn. Blandsäd. Hafre. Hö. Halm. Tunna. Tunna. Tunna. Tunna. Tunna. LIE. Ltt. Åren 1838 till och med 1852 voro markcgångsprisen i medeltal ... ... Jordbruk och Boskapsskötsel hafva under de sista åren ytterligare stegrats, hvartill orsakerna äro att söka dels i de högre arbetslönerna i Norge och Danmark, som lockat ett betydligt antal arbetsfolk härifrån till dessa länder, dels i jernvägsarbetena, som likaledes upptagit en icke ringa del af ortens arbetare-personal, men hufvudsakligast i den stegrade lefnadskostnaden. rob. Litt. e. De för länet fastställda markegångspriser å årliga mansdagsverken hafva varit de i nedanstående tab. Litt. E. utförde. En af de närmaste följderna af husbehofsbränneriernas upphörande blef inskränkning i potatesodlingen, hvartill växtens periodiska sjuklighet äfven varit en bidragande orsak.
Em betet från vidmakthållandet af omförmälda kasernbyggnader; men i afseende på sättet för framgena underhållandet af Lifgardets till Häst stalloch ridhus-byggnader, af anförda skäl, funnit godt förordna, att Öfver-Intendents-Embetet, af anslaget lill allmänna byggnader inom hufvudstaden, skall fortfarande och tills vidare bekosta underhållet af Regementets stall och ridhus, tillika med deromkring belägna gata och gård, likväl under förbehåll, att reparationerna inskränkas till de mest behöfliga, samt hvarje påkostnad, som afser prydlighet eller byggnadernas med inredning förändrande från deras nu ägande skick, sorgfälligt undvikes tili dess tillräckliga tillgångar äfven för så beskaffade arbe - 72 — len framdeles kunna beredas och erhållas; hvarförutan Kongl. Majrt likaledes, genom nådig skrifvelse af den 20 November 1843, bifallit ett af Öfver-Intendents-Embetet framstäldt underdånigt förslag, att kostnaden för afhjelpandet af åtskilliga bristfälligheter vid en del af Lifgardets till Häst stall och några andra till Regementets kasern hörande lägenheter måtte få bestridas af 1843 års blifvande besparingar å allmänna byggnadsanslaget, eller, om dessa ej dertill lemnade tillgång, af 1844 års enahanda anslag, dock endast såsom förskott och för att, jemte öfriga, från och med början af då gällande stats-reglering, å allmänna hyggnads-anslaget anvisade likartade utgifter, framdeles ersättas af de för militär-byggnader särskilt anslagna medel, i den mån dessa dertill lemna tillgång; hvarå Revisorerne velat fästa Rikets Ständers näst sammanträdande Revisorers uppmärksamhet. Kongl. Kony oj -K ommissa riate t. Räkenskaperna såväl öfver Sveriges och Norriges gemensamma kostnader, som öfver särskilt för Sverige å Handelsoch Sjöfartsfonden anvisade utgifter, äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade för håda revisionsåren, dervid endast sistnämnde redogörelse för år 1843 till anmärkning föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Sveriges oell Horriges gemensamma Fouct. Debet. år 1842. år 1843.
St:r uti enahanda syftning; men, på sätt en föregide talare redan anmärkt, finner man emellan dessa förslag den icke oväsendtliga olikhet, att under det Gefle-Dala-bolaget skulle ännu hafva lånet räntefritt intilldess jernvägen blifvit färdigbyggd, hvarföre någon viss tid ej var af B. St:r bestämd, så är deremot uti förslaget till låneunderstöd för Orebro-Halsbergs-vägen uptaget att ränta och kapital - afbetalning skulle efter 1803 års utgång taga sin början. Härtill kommer vidare den betydliga skärpning i vilkor, att under det Gefle-Dala jern vägsbolaget skulle betala 3 proc. å lånekapitalet, hvarutaf skulle Beräknas för hvad af lånet återstod oguldet 2 procrs ränta och öfverskottet utgöra amortering, så skulle deremot Orebro-Haisberg-bolaget årligen betala 5 proc. å lånekapitalet. hvarutaf för hvad af lånet ej för hvarje betalningstermin godlgjorts, skulle beräknas ränta efter 4 proc. samt återstoden utgöra kapital-afbetalning. Huruvida verkligen öfverensstämmelse finnes mellan dessa vilkor, lärer R. o. Ad. af det nu anförda finna. Då det med afseende på nu anmärkte och flera andra omständigheter icke ansetts sannolikt, att något bolag, för utförande af jernvägen emellan Orebro och Halsberg, skulle komma till stånd, hvilket äfven jag tror man icke kan antaga, så har man föreslagit att, åtminstone ett sammanskott skulle göras inom orten, för att betäcka kostnaderna för expropriation af den för jernvägsanläggningen behöfliga mark. Om jordegarne i provinsen förut hade blifvit öfver detta förslag hörde, anser jag ej omöjligt att inom denna provins beredvilligheten till upoffringar för det allmänna bästa icke heller denna gång skulle hafva förnekat sig, och att således provinsens innevånare kanske äfven nu funnits benägna att på ett sådant förslag ingå. Denna provins har medelst Statens medverkan, men dock till betydlig del genom enskildas tillskott och nitfulla upoffringar tillvägabragt, jernvägen mellan Nora och Ervalla.
Jag skulle för min enskilda del anse 20 r:dr icke vara för lågt såsom minimum; men då jag vet, att detta allt för starkt strider mot majoritetens tanka, och jag hoppas, att man går varsamt till väga, vill jag gå längre i medgifvande, än mitt förstånd säger mig vara det rätta, eller medgifva, att en minimivalör bestämmes af 5 r:dr, lika för begge kategorierna af banker. Vidare anser jag för ett vigtigt säkerhetsmått, att en ändamålsenlig tillsyn äger rum öfver förvaltningen. Det må vara solidariska eller actiebanker, så, förvaltas de illa, kunna de lätt gå under. Jag vill i detta afseende icke upprepa de exempel, jag tillförne härstädes anfört från Amerika och England, utan förklarar endast, att jag icke anser det vara nog, att berättelser om inrättningens tillstånd månadtligen ingifvas till Statssecreteraren för financerna, utan jag anser, att den inrättning, hvars bestånd är så väsendtligt beroende deraf, att den allm. crediten icke skakas, nemi. R. St:s Bank, må äga rättighet att hafva ett vakande öga på privateller de här s. k. bolagsbankerna; hvadan jag föreslår rätt för R. St:s Bank att icke blott deltaga i de allm. revisionerna af dessa banker, utan äfven att, när som helst, anställa improvisoriska undersökningar om deras ställning; och ville jag jemväl erinra Utsktn om ett iakttagande, som med mycken nytta äger rum emellan directionerna öfver Ständernas disconter, nemi. den s. k. aviseringen af alla beviljade och betalade lån. Utsträckt till en lika förbindelse emellan dessa och enskilda discontverk, på sätt Bancodiscont-directionen föreslagit i afseende på de nu bestående tvenne privatbanker, skulle den lemna samtliga dessa låneinrättningar ett tillfälle att bedöma, huru deras kunder sköta sin credit i allmänhet, af största vigt för säkerheten af allas utlåningar, ty det var genom lättheten att genom lån i en discont, för att betala dem, som förföllo i en annan, som under fordna disconttiden så många vinglare kunde hålla sig uppe och sträcka sin credit längre, än troligen ofta någon af directionerna hvarken anat eljer velat.
3tf fdban anletning jpnll jemmdl SöemiUning af. FortaS, endr, till minnanbe af fdFerfet ocf reta för ©fater,s infomfler, 23emillning mdfl erldggaS af femman, mer! od) Idgenfeter, forn 9f ifets Sfcatemier tillföra, i ben mdn bet befårigen flprfes, af t inPomjlen teraf antingen dr anflagen tia Ion för meberbårante SmbetS* ocf Sjenfiemdtt ocf fdlebeS enligt 2. §. af benna ©tatga, retan bcjfattab, eller pd an. nät fdtt acabemien merfeligen frdngdr, 5- 1^5. >De af allmogen, forn ej ega eller bruFa mer, dn ett fjerbebels bern» man od) berunber fd mita mdrtet beraf icFe åfmerjliger Sttufenbe 9fiPs. baler; torpare, ©erningSmdn, SinfpfeSfjon, 23rufS. ocf gabrifSarbetare å Sanbet famt arbetSFarlar, giifare od) fdbane torftige perfoner i ©td. berne, forn ej dro borgare, jPola, endr be falma fpra S3arn ocf betul» ofmer af ett eller flere giften, unter 15 dr, i ben dlagbe 23emillningen njuta ett afbrag af tre jPillingar för fmarje barn, fmarjemte te för mantalspenningar dro friFallabe.
1 följd af Utskottets framställningar i Utlåtandet J\s 11, punkten 3, och Memorialet M 16 hafva Rikets Ständer redan beslutat, att den § i blifvande Bankoreglemente, som kommer att motsvara § 96 i det nu varande, skall lyda sålunda: Enligt § 1 i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §§ 1 och 2 i Lagen angående myntbestämningen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när så påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund, att 128 skillingar Banko eller 4 Riksdaler Riksmynt gälla lika med En Riksdaler i silfver efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Majit och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot; börande Fullmägtige tillse att, så vidt ske kan, prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnes i förråd. Och får Utskottet, med tillkännagifvande häraf, anmäla, alt Utskottet, på grund af Rikets Ständers sålunda fattade beslut, anser en af Herr Ehrenhoff, G. IE, väckt motion, hvari föreslås, att utvexling af silfvermynt å högre valör än 50 öre bör sparsamt medgifvas samt endast i mindre poster på en gång och alltid först Bih. till 11. St. Prof. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 14 Häft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande M 26. efter i hvarje fall förutgången pröfning om ett verkligt behof i och för användande inom landet, 1 :o icke föranleda till någon vidare åtgärd.
Egendomar skola i Jordeboken upptagas under trenne IIufvudTillar nemligen : först Skatte Egendomar, hvaribland ock sådana Krono egendomar, för hvilka enligt skattcnaturen blifvit medgifven, äfven om i något läll Konungens Befallningshafvande då ännu icke pröfvat hvilken person äger att skatterätten tillgodonjuta; — dernäst Krono Egendomar eller sådana, som skola bibehålla krono naturen, med iakttagande tillika, att dit öfverflyttas alla Civile. Militäre och Eklesiastike Boställen, som hittils varit under Skatte och Frälse titlar upptagne, med anteckning likväl om deras sålunda ägande natur; — och sist Frälse Egendomar, med undantag af sådana Boställen, som i föregående mom. omnämnas. 2 Morn. Med iakttagande af de förändringar, som af särskilda förhållanden i olika orter kunna föranledas, bör införandet af egendomarne under hvardera af de tvänne första Hufvudtitlarue verkställas i följande klasser, nemligen: l:o Hemman; 2:o Säterier samt under Kronotiteln: jemväl Kungsoch KungsLadu-gårdar; 3:o Jordlägenheter; 4:o Fisken; och 5:o Verk och Inrättningar. Under sista Hufvudtiteln, eller Frälse Egendomar, uppföras i Skåne, Halland, Blekinge och det gamla Bohus Län: a) Utsokne Hemman; b) Säterier och Ladugårdar; c) Insokne Hemman, och i Rikets öfrige Provinser: a) Hemman; b) Säterier och Ladugårdar; c) Rå och Rörs Hemman; Börande Jordlägenheter, Fisken samt Verk och Inrättningar, hvarje klass för sig, upptagas näst efter öfrige egendomar i den af här förut nämnde underafdelningar, dit de efter sin natur höra.
Hennes mäktiga inflytande på honom är ett faktum, hvad mer, om han måste erkänna det och böja sig under det? Det är ju hon, som gifvit honom lifvet igen – det står kanske därför i hennes makt att åter taga det af honom! Vid denna följdriktiga, slående och klara tanke går det en plötslig rysning igenom honom, en rysning af isande köld, fast han sitter midt i solskenet och dricker hetsigt och glödande vin. Han förekommer sig ett ögonblick alldeles främmande för sig själf, som en ny person med nya passioner och nya själsförmögenheter, dem han fruktar, emedan han aldrig förut lärt att räkna med dem. Han är icke längre sin egen, han har förlorat sin förmåga att själf bestämma öfver sig, han är hypnotiserad, bergtagen, förhäxad – han är förlorad åt fru d’Ottange! Han har icke ens vilja och stolthet nog att harmas åt den underordnade passiva rollen af att vara den bergtagne, han erkänner endast att det så förhåller sig, låter sina armar sjunka slappt nedåt och blir sittande en lång stund med stirrande blick. Men så kommer han ihåg slutet af deras samtal och fru d’Ottange’s ord om döden, hvilka voro hans egna: »Frukta aldrig döden! Gör honom till din vän!» Där är räddningen, där, och endast där! Var han icke återigen i färd med att fly undan sin enda säkra och aldrig svikande vän? Sökte han icke återigen skydd för den mäktige och dystra evighetens herre, som lofvat honom sin vänskap? Var han icke rädd att genom en rask beslutsamhet förlora det lif, som den märkvärdiga fransyskan ånyo ingjutit i hans ådror – och var det icke därför han var så lamslagen och viljelös och utan handlingskraft? Han störtade i sig resten af sitt vin i ett plötsligt anfall af harm. Han känner att han nu står vid afgörandet, och han har två alternativ att välja: ett slafviskt, osjälfständigt lif under en kvinnas vilja eller en frimodig död för det, som han vet att är rätt och att är hans plikt. Hvarför har han alls tvekat? Är icke döden hans gamle vän och ledsagare, och har han icke tusen gånger försonat sig med tanken att bli dennes?
Hvad nu först beträffar läsarne, så förekommer den märkliga omständigheten att. just de så mycket afskydda läsarne äro de enda verkliga lutheraner, eftersom denna lära finnes upfattad och framställd i våra symboliska böcker, den oförändrade Augsburgiska bekännelsen samt försvaret till densamma (Apologia confessionis Augusten®); såsom bevis hvarpå är nog att anmärka, att den dogm, som egentligen utmärker läsarne är lärau om menniskans rättfärdiggörelse allenast genom tron på Christus; mea att i detta afs:de heter det i berörde symboliska böcker, i den artikeln, som handlar om rättfärdiggörelse!!: »Quod remissionem peccatornm sola fide in »Christum consequamur» d. v. s. att vi erhålla syndernas förlåtelse allenast genom tron på Christus. Beträffande åter katliolikerne, så enär icke blott Reg:sF:n utan äfven Upsala mötes beslut, samt öfriga i detta afs:de gällande lagar stadga, att den »oförändrade» Augsburgiska bekännelsen utgör grunden och normen för hvad som skall förstås med den rätta Evangeliska läran i Sverige, samt hvarje Konungens embetsman, ja hvarje student, aflagt ed att den oförändrade Augsburgiska bekännelsen skall vara den symboliska bok, som utgör rättesnöret för Den 18 Juni. 443 hans tro, torde således den oförändrade Augsburgiska bekännelsen utgöra grundkällan för bestämmelsen huruvida katholicismen bör såsom en villfarande lära anses. Välan då! jag vädjar till den Augsburgiska bekännelsen att i detta fall falla utslaget. Jag eger nu till hands ett exemplar af Upsala mötes beslut oell den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, sådan den på Upsala möte antogs samt af trycket utgick år 1593.
D e n 30 J a o u a r i f. ra. 3oi betydlig vinst både ^militäriskt och ekonomiskt hänseende, tror jag visserligen icke af någon kan bestridas, helst af dem, som ganska val minnas att, då Sverige varit anfallet af sin östra granne, alltid en stor annee hittills måst hållas på Norrska glansén, hvarifrån Sverige hädanefter är befriad!, hvilket hvarken kostat oss manspillan eller penningar, utan hafva vi endast och allenast att derför lacka vår store Konungs utmärkta snille och hans Europeiska ryktbarhet såsom en stor härförare. Då Sveriges Rike såmedelst vunnit så stora förmåner genom föreningen med Nori ige, så bör man val ej draga i betänkande att lemna det obetydliga anslag, som nu blifvit hegardt, ål en stad, som på denna förening gjort en sä betydlig förlust. Strömstad var löre de begge Rikenas förening en ej obetydlig handelsstad, men har derefter nära nog blifvit förvandlad endast till eli fiskeläge, och det af den orsak, att innevånarne i norra delen af länet hafva dragit sig med sin handel lill Norrige, der de få varorna för bättre pris, sedan handeln blef fri. Jag tror således, alt nationen eller R. St. gjorde en ganska liten uppoffring, om de behjertaile den olyckliga belägenhet, hvaruti denna stad har kommit, och beviljade den ringa summa, som motionären har föreslagit. Hade jag vid riksdagens början, då här yttrades så mycken missbelåtenhet, och då man knappast knnde tro annat, än att Riket var i upprorstillstånd, kunnat ana hvad man sedermera funnit, alt Riket äger bättre financer, än någon annan stat i liela Europa kan uppvisa, eller kanske någonsin komma till; så hade jag bestämdt gjort motion om alt R. St. hade bort gifva anslag till Strömstad för dess upphjelpande.
Förklaringen den 14 October 1777, i Räder stadgat, att alla stattläggningar, hwilka hos Kammar-Collegium i behörig ordning anmälas, med undantag endast af de wid afwittringen i Norra Länen förekommande hemmansstattläggningar samt skattläggningar a rekognicionsffogar, om hwilka serskildt är stadgadt, stola, i öfwerenSstämmelse med Förordningen den 17 October 1769, inom 3 ar frän den dag dä handlingarne först till Collegium inkommit, wara pröfwade och afgjorde eller för laga krafcwunne ansedde, sä wida befwär deröfver ej blifvit anförde. Uppbörds Med hänsigt till beredande af ytterligare reda och ordning i rening vmnkc t. dowisltingeIt för allmänna medel hafwa ätstilliga ätgärder blifvit widtagne. Sedan ett för längre tid tillbaka marbetadt förslag till förändrade föreskrifter angäende den tid, inom hwilken anmärkningar och atal lämpligen mä kunna för uppbördsmän och redogörare äfvensom för stattskyldige medföra betalningseller erfäctnings-answar, befunnits icke erbjuda den enkelhet och öfverensstämmelse med rättsgrun der, som warit att önska, har Kongl. Maj:t i Räder anbefallt Kammar-Rätten att med förnyadt utlåtande och förslag i detta ämne till Kongl. Maj:t inkomma; hwarjörutan ferstilte utlätanden blifvit frän wederbörande infordrade, dels angäende de närmare föreskrifter, som mä anses erforderlige i afseende pä indrifwande och afstrifning af krono-utstylder och böter jemte andra lika bestaffade allmänna medel, dels angäende ändamälsenligare kontrost-stadganden till förekommande af förluster wid transporter af Kronan tillhörig spanmäl.
1 skålp. — ■ 8 koksalt för fabrikstillverkning af soda, efter särskilt anmälan hos Kommerskollegium, och af detsamma lemnadt tillstånd .. medicinskt, ej specificeradt .. F r i t t 6 X 1 Saltsyra : 1 skålp. — 6 Saxar: öfverskärare1 lisp. 12 — andra slag 1 skålp. 36 — Segel: införselstullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf dc bestå, med tillägg af 10 procent. Senap: omalen : 1 skålp. — 6 malen 1 skålp. 4 — Siktdukj af metall, tullbehandlas såsom det ämne, arbetadt, hvaraf duken är förfärdigad. Silfver: arbetadt, förgyldt eller oförgyldt 1 lod —.— 6 bok-, äkta och oäkta . i lod 2 musi v-, målare-, pudereller unsen 1 lod 12 — Sammet; sc Väfnader. Sammetsband; se Band. Sandarak; se Gummi. Sandel; se Färger. Sassafras, hänföres under Apoteksvaror. Satin; se Väfnader. Schelack; se Gummi. Segel, bergade från främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. Segelduk; se Väfnader, linneoch barup-, Senetsblad, hänföras under Apoteksvaror. Serpentinsten, arbetad; se Sten, all annan, ej specificerad. Shawlar och shawlettcr; sc Väfnader. Sidentyg; se Väfnader. Siktar; se Slöjdevaror, ej specificerade. Siktduk; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Bil. till R. St. Prot. 1847 och 1848 * t Sami. 1 Afd. ro Haft. 4 26 Qvantitet Införselstull. för tullberäkningen. Kanko. ' Hulr sk. rist Silke, färgadt 1 skålp.