Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. Tersmeden: Jag tror visserligen alt detta anslag för Wisby hamns iståndsättande är af mera vigt, än anslaget för Cimbritshamn, hvilket Ståndet redan återremitterat, men här är ett förhållande, som enl. hvad jag skulle tro, gör det något svårt för delta Stånd, att bevilja det begärda anslaget sedan Ståndet såsom jag har förnummit, vid ett föregående plenum, då jag icke var närvarande, har bifallit StatsUtsk:s utlåt. N:o 195 ang. ett lån af 25000 r:dr till samma ändamål. Jag tror att det rätta hade varit att detta betänk, icke hade föredragits förr än i sammanhang med det nu föredragne utlät, eller också förekommit efteråt. Emedlertid är det inom SlatsUtsk. upplyst, att med dessa 25,000 r:dr skall vågbrytaren kunna så förstärkas att det icke vore någon fara för dess ytterligare förstörande, d. v. s. att byggnader under vattnet skulle med dessa medel kunna verkställas, hvaremot sjelfva öfverbyggnaden finge uppskjutas till framtiden. När man då, med det anslag, som är beviljadt, och som är begärt af stadens representant, som naturligtvis i första rummet sökt alt befrämja stadens fördelar; när detta nu är af StatsUtsk. tillstyrkt och af detta Stånd bifallit, så tror jag att man kan vara förvissad om, att hvad som återstår af den gamla hamnbygg - 46 Den 14 Juni f. m. naden icke vore utsatt för någon ytterligare skada af storm. Såsom förut är nämndt så har det blifvit upplyst, att genom dessa medel, byggnaden under vattnet skulle sättas i fallfärdigt skick. Det är gifvet att öfverbyggnaden naturligtvis icke förstärker den byggnad som är under vattnet hvars varaktighet således icke är af öfverbyggnaden beroende, ehuru naturligtvis hamnen af densamma skyddas emot stormar. Öfverbyggnaden är således icke af den vigt, att icke den kan till en lämpligare tid uppskjutas och, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, sedan R. o. Ad. bifallit StatsUtsk:s betänk.
Ännu i ett hänseende till är den unga svenska ädlingen anförvant till Marivaux’ hjältar – han inbillar sig liksom de att stå öfver denna fjärilslek och betrakta den med filosofens kallsinnighet. Han skrifver många visa ord om ett »bräckligt och bedrägligt kön», hvilkets svagheter äro ovärdiga en allvarlig mans tid och tankar, och ändock äro dessa vackra ögons svekfullhet och dessa små röda munnars osanningar det enda som riktigt intresserar honom. Han är icke en lidelsefull kvinnoeröfrare som G. M. Armfelt, för hvilkens äfventyrslystna sinne kärleken var ett djärft och berusande tornerspel, han är en vek »ami des femmes», som ensamt känner sig i sitt element i kvinnonyckernas aprilskiftande atmosfär. Claës Julius’ dagbok går mellan åren 1760–1766. Under de sex åren har den nittonåriga ynglingen, som ännu fick snubbor af far och mor, när han olofvandes gick bort eller på komedier, blifvit en världserfaren ung man, som lyckats förverkliga sin dröm att blifva en i alla stycken fulländad kavaljer. »Lycklig den som blifver så regreterad och afhållen, att han kan sätta jalousie mellan två fruntimmer», står det i början af hans dagbok. Den lyckan skulle blifva honom beskärd och all hans ärelystnad som hofman tillfredsställd. Också är det ej längre en drömsjuk svärmare, som för pennan under eftertimmarnas uppgörelsestunder. Grandisons dygdeömhet efterträdes af den trotsiga munterheten hos ett lyckligt världens barn, som bland sina ideella sällheter ej glömmer att uppräkna – »je suis aimé de celle que j’aime, et je n’ai aucun créancier». De religiösa känslorna blifva allt mer tunna och ytliga, inskränkande sig till att han gör sin »devotion» i påskveckan eller till några gudliga reflexioner på sylvesteraftonen, nerskrifna i flygande hast midt bland alla notiser om damskvaller och hofanekdoter.
Utsk. ansåg derföre att då allmänna täukesätset i detta afseende ännu icke har bestämdt uttalat sig, del vore lämpligast alt icke i delta förslag, som endast i sig uptog de frågor hvarom meningarne vore ense uptaga frågan om ernbelsmännens intagande i representationen såsom sådane, utan det vore lämpligare, att denna fråga upskjöts till dess de öfriga elementerna blifvit intagne, och tänkesättet ang:de den frågan i en framlid kunde komma till fullkomlig endrägt. Att nu göra det, vore att gå ifrån den princip, som ligger tili grund för sjelfva förslaget. Sedan Utsk. för sig gjort klart ål hvilka elementer representationsrätt borde gifvas, återstod att se till i hvilka Stånd de borde intagas. Utsk. ansåg då, att sedan man hade gifvet, hvilka som skulle intagas, sådant borde ske i de Stånd till hvilka, om jag så får uttrycka mig, hvar och en egde närmaste slägtskapen. För att börja med jordegare, ansåg Utsk. att sådana jordegare, som innehaft eller innehafva tjenst på grund af Kongl, fullmakt, derigenom voro i den närmaste slägtskap med R. o. Ad. Efterse vi detta Stånds första juridiska upkomst, så finna vi att det bestod af jordägare, hvilka för denna sin jord rustade, d. v. s. gjorde krigstjenst. De voro icke tjenstemän, icke jordegare allena, utan de voro jordegare, hvilka gjorde Statens tjenst. Hvad är del nu som man anser bör ingå bland R. o. Ad.? Det är jordegare hvilka tillika göra Statens tjenst. Hrrtne behagade således finna att Utskts åsigt i detta fall hvilar på ren historisk grund. I afseende på skollärare och vetenskapsidkare, faller sig tydligt alt dessa skola intagas i PresteSt., likasom att näringsidkare och husegare skola komma till BorgareSt. Återstår då endast sådana jordegare, hvilka icke innehafva eller innehaft Kongl, fullmakt, och att dessa jord - Den 27 Maj e. m, 22 i egare skola ingå i BondeSt., torde falla af sig sjelft.
Hr Flach: Jag kan visserligen icke med säkerhet upgifva, men jag tror att denna puukt är af några RiksStånd bifallen, och jag XI H. 3 Den 7 Oktober. hemställer, om icke ordet »vederbörande» är fullkomligt oskyldigt. Om nu 11. o. Ad. utesluter detta ord, men de öfriga EiksStin bifalla punkten, hvad blir då följden? Skall man votera om denna skiljaktighet? Jag trcfr derföre, att då ifrågav:de ord hvarken löser eller binder, så må det, för att bibehålla likstämmigheten hos de andra Stånden, gerna qvarstå. Gr. Björnstjerna: Jag är i tillfälle att uplysa, det denna fråga ännu icke förevarit i något af de öfriga Ståuden. BorgareStåndet har i sista plenum genomgått Betänk, t. o. m. punkten c; de andra Stånden börja först i dag föredragningen. Då Hr Blach har framställt möjligheten af att uteslutandet utaf ordet »vederbörande» skulle kunna sönderrycka frågan, ber jag få uplysa, det jag har goda anledningar förmoda, att ordets bibehållande snarare skall sönderrycka frågan. På ett sammanträde i går, besökt af medlemmar från alla Stånd, der detta ärende discuterades, voro alla ense om, att nämnde ord borde uteslutas. Propos. till bifall å Utsk:s förev:de hemställan, utan förändring, blef nu först framställd och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarefter Utsk:s hemställan bifölls, med den förändring, att det deri förekommande ordet »vederbörande» uteslöts. De efterföljande delarna af förev:de Betänk, blefvo utan discussion bifallna. x Då sedermera förekom J:sta punkten, hvarom E. o. Ad. upskjutit att fatta sitt beslut, och som innefattade under litt. a gjord hemställan om bidrag af Statsverket till folkskolans ordnande, anlörde: Gr. Björnstjerna: Det synes mig som om Sammansatta Utsk. här gått utom sin befogenhet. Att inblanda en statsregleringsfiåga med en bevillningsfråga, förefaller mig olämpligt.
Detta förslag afviker ej eller hufvudsaklig gen från Ridderskapets och Adelns första beslut, utan blott i den omständighet, att de 3 månaders bränvins-inskränkning om året uteslutes, hvilket jag äfven yrkade, då denna sak förra gången förevar, mea hvilket jag ej fick uti voterings-propositionen intagit, och som jag endast önskat den ena 90 kannors pannans uteslutande med oafbruten frihet till bränning hela året om, för den som så kan och vill, anhåller jag nu vördsamt hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskaiken om proposition å ofvannämnde förslag, nemligen bibehållande af 1815 års Bränvinsbränningsförfattning, men med tillåtelse att blott begagna c-n 90 kannors panna; skulle detta ej af Ridderskapet och Adeln bifallas, begär jag votering, med mitt förslag till contra-proposition. Jag är ej nog förmäten, att anse mig kunna imponera på detta Stånd, så utmärkt tecknadt af äran och Fosterlandskänslan, men jag förlitar mig på Ridderskapets och Adelns consequence både i öfvertygelse och besiut, och jag sjelf är lugn af mitt eget medvetande, då jag gjordt hvad jag förmått. Herr Mannerstam, Johan: Jag vill inskränka mitt yttrande till att endast begära proposition till bifall af hvad Utskottet föreslagit. Jag kan ej finna någon inconsequence uti ett sådant bifall, då de öfrige Stånden icke ingått uti Ridderskapets och Adelns förra beslut, och 672 Den 29 Maji. Utskottet således varit nödsakadt, att, på sätt nu skett, till satnmanjemkande af de skiljaktiga meningarne, föreslå bibehållandet af 1815 års Bränvinsförfattning, Herr Strussenfeldt, Michael: Äfven jag vill vara consequent; och som jag förra gängen, då detta mäl härstädes förevar, yttrade mig emot Herr Anckarcparre , och påstod bibehållandet af 18t5 åts Författning, får jag på enahanda grund nu anhålla om bifall till Utskottets Betänkande. Grefve De la Gardie, Jacob:
Lands-kamererare verkställda utredningar öfver de från och med år 1837 till och med år IS4S af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län samt Landshöfdinge-embetet derstädes utfärdade anordningar å utflyttnings-underslöd utvisade, att af de utflyttuings-medel, Langlet beredt sig tillfälle att åtkomma, 4,1.4 f R.dr 13 sk. 4 r:st. blifvit ulanordnade af General-majoren Edenbjelm och denne embetsman, enär han, jemlikt ofvan åberopade Instruktion, under ulöfningen af Landshöfdingebefattningen ensam egt beslutande-rätt i alla till Läns-styrels'ens afgörande hörande ärenden, och följaktligen äfven i anordniugs-frågor, ostridigt jemväl haft åliggande att i sådana frågor undersöka och pröfva utgifternas behörighet samt för sina derutinnan fattade beslut ansvara; alltså kunde General-majoren Edenbjelm icke undgå att af de belopp, hvarå origliga anordningar blifvit af honom utfärdade, gälda hvad utaf den eller de Landskontors-föreståndare, som anordningarne kontrasignera!, lagligen icke utkräfvas eller af annan orsak ej godtgoras kunde; i följd hvaraf, och med åberopande af 1 Stats-Ultkottets Utlåtande K:o 191. 11 Kap. 12 § Rättegåugs-Balken, jemförd med Instruktionen för Landshöfdiugarne i Riket, General-majoren dömdes att i förr omförmälda ordning till Kongl. Maj:l och Kronan utgifva ersättning med Fyra Tusen Etthundra Fyratioen Riksdaler 13 sk. 4 r:st. Banko.
Stånders Bank; samt sluteligen, att den säkerhet Herr Krigs-Rådet Salomon, genom Hypothek af Fartygets Sjöförsäkrings-Bref stållde för Frakt-Förskottet, var otillråckelig, emedan lått kunnat hända, att ytterligare Sjöskada uppkommit utom StatsUt skol tets Betänkanden. io33 den, som vid Norrska kusten redan ågått Fartyget, oell sorn föranledde till Förskottets utgifvande, i hvilken händelse Bodmeri anspråk med bättre rätt å Fartyget kunnat yppas och Förskolts-gifvaren möjligtvis, haft ringa eller ingen ersättning att förvänta, hvartill kommer, att Stats-Utskottet, för Allmänna Magazins - Inrättningens räkning, anser sig böra yrka räntas erläggande a IförskottsSumman, ifrån utbetalningsdagen intill den dag, då Fartygs Redaren, enligt Certepartiets lydelse, var berättigad att lyfta den betingade Fraktem j:o Angående Inhopet af f d. Santcssonslia Sockerbruks-Egendomen i Götheborg. Efter noga verkstäld granskning af de åtgärder, som föregått eller ega gemenskap med det af Kongl. Majit på Dess Allmänna Magazins-Directions underdåniga tillstyrkan anbefaldte inköp, för Allmänna Magazins - Inrättningens räkning , af f. d. Santessonsha Sockerbruket i Götheborg, samt vidare det af Kongl. Directionen derefter i underdånighet projecterade utbyte af denne Egendom, emot den hälft Commerce-Rådet Björnberg eger uti f. d. Ostindiska Compagniets -io34 Ståts-Utskottets Ileiänkanden. hus i nyssnämnde Stad, får Stats-Utskottet vördsamligen hos Riksens Högloft. Ständer inberätta, hvad som, rörande föreskrifne af Riksens Högloft. Ständers Revisorer anmärkte åtgärder, i synnerhet fästat Stats-Utskottets uppmärksamhet. Utaf Verkets handlingar har Statsutskottet först utrönt, att Kongl.
Dessutom om äfven icke fördelen för de indelte räntegifvarne alt få sina utskylder upptagne lika med kronans af de allmänna uppbördsmännen skulle vara så stor, så har erfarenheten dock visat att afundsjuka och missnöje uppstått deraf att räntan å det ena hemmanet är kronan förbehållen och att ägaren således får lemna den (ill kronan hvilken afsagt sig optionsrätt äfvensom forsellön, hvaremot grannhemmanets ränta är indelt och måste lemnäs till en indelningshafvare, hvilken fortfarande kan begagna sig af optionsrätten, äfvensom till honom skall erläggas forsellön. Ursprungligen har det icke varit någon skillnad emellan ett hemman Den 9 September f. m. 205 hvars ränta 5r Staten behållen och ett sorn är indelt, men sedan II. St. 1830 efterskänkte Kronans uppsägningsrätt och jemväl afstodo ifrån forsellön för den kronan behållna spannemål, måste det väcka missnöje att den indelta räntegifvaren är sämre lottad än hans granne, då det blott är en händelse att den enes ränta är kronan förbehållen, den andres åter indelt. För att nu försätta båda dessa grannar i lika god ställning är det efter min öfvertygelse nödvändigt att skatten af båda hemmanen upptagas på samma sätt, hvilket äter skulle ske genom Frih. Palmstjernas förslag, hvarföre jag äfven anhåller om Hr Gr. o. Landtims propos. till bifall derå. Frih. Cederström: Jag begärde ordet när Gr. Sparre förklarade att vi äro Svenska folkets representanter och att det är räntegifvarnes fördel som bör afses. Jag instämmer med honom deruti att vi äro Svenska folkets representanter och det till följd af Sveriges grundlagar, hvarest stadgas hvilka funktioner oss i sådan egenskap åligga. Men der finnes icke någon enda § som säger att vi skola afse räntegitvärens fördel framför ränletagarens och öfriga medborgares bästa. Desse sistnämnde äro till antalet 5 å 6 gånger sä mänga, som de hemmansägare hvilkas intresse man vili gynna. Man måste väl också tillse att dessa sednare icke befrias från onera, som de äro skyldige att utgöra. Jag tillhör icke den klass af representanter som vilja taga ur den ena fickan för att lägga i den andra.
»Nu känner jag igen min egen Mia, min brådmogna, reflexionssjuka barnunge; och nu är det bäst, jag får bli din mamma igen. Ja — nu har jag dig här och nu släpper jag dig inte! Gör dig inga illusioner, tro inte att du får vistas mycket på Granudden! I kväll kan du få resa hem, eftersom man troligen väntar dig, men i morgon kommer jag själf och bortför dig — roende öfver sjön kommer jag, som en sjöröfvare, förstår du! Min snälla bror är roddare på mitt vikingaskepp och sedan vi tagit dig slipper du inte lätt från Aspinge. En och annan gång får du väl fara öfver till de dina, under bevakning, men så föres du tillbaka igen hit till ditt fängelse — och vet du hvad? i sommar ska du lära dig att rida, nu hjälper det inte att du försöker komma undan! Jag fick till julklapp en ny sadel — utmärkt fin! — och jag har aldrig själf begagnat den, bara därför att jag tänkte du skulle inviga den. Du kan inte tro, hvad min snälla bror är skicklig ryttare — och hvad han undervisar bra. Nå — ger du dig? En stund senare knackade det på dörren och Casimir trädde in. Han bugade sig förläget rodnande: »Jag visste inte —» Maria räckte honom sin hand. Han mottog den så som en konfirmand i kyrkan mottager en psalmbok af sin själasörjare; hans ögon, hans min, hela hans personlighet uttryckte den mest vördnadsfulla uppmärksamhet. »Jag har skaffat dig en elev, Kisemir! Kan du gissa hvem?» Unge baronen betraktade sin syster med en frågande blick: »Nej.» »Fröken Lindenow!» »Ja, jag vet inte ...» Han ämnade säga någonting blygsamt, men tanken trasslade in sig i orden, och Gerda måste som vanligt hjälpa honom ur förlägenheten: »Du vet inte hvad det skulle vara, som du kan lära fröken Lindenow! Jag förstår din förvåning, men det är inte heller frågan om boklärdom. Det är ridning.» Han bugade ännu och upprepade, medan han såg på Maria, alltjämt med samma frågande blick: »Ja, jag vet inte — —.» Längre hann han icke heller nu, innan Gerda afbröt: »Du vet inte om du törs erbjuda dig?»
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 18 Stats-Ulskottets Memorial, N.-o 3ol. irsta punkten, angående löne-anslagen för Rikets Högsta Embeten och Allmänna Ärendenas Beredning; 3:dje punkten, i hvad den angår afstyrkande af löneförhöjning för Hof-Rätternes Presidenter oeh vice Presidenter samt Betjening; 4:de punkten, rörande tillstyrkan af ifiågaställde förändringar uti anslaget för Justitias-Staterne i or terne; 5:te punkten, lit. b., om öfverflyttning till Femte Hufvud-Titeln af anslaget för Kongl. Bibliotheket; ■jrde punkten, angående anslaget för Kongl. Post-Verket; 8:de punkten, om förökadt löne-anslag för KoDgl. Kammar-Collegium i hvad sjelfva beloppet angår, samt afstyrkan af tillökning af i vice AdvocatFiscal och 3:ne Kammar-skrifvare uti Kongl. Kammar-Collegium; gide punkten, lit. b. c. d. e. f., angående öfverflyttning från IndragningsStaten till Andra Hufvud-Titeln af Bageri-gesällers aflöning; om hushyres-ersättning lill Magasins-förvaltaren i Wisby; om förändring uti anslagen för Våg-staterne i Fahlun och Avesta; om ökadt anslag för tillverkning af charta sigillata; samt anmälan, att Myntoch ConlrolJ-Verkens aflöning för närvarande blifvit i sammanhang med Kongl.
BorgareStåndet, motioner blifvit väckta, den ena angående upptagande af det förra Riksdagen beslutna lån, för att sedermera anslås till lånebiträde åt hypotheksoch privatbanks-institutioner, och den andra åter, angående inställande tills vidare af all åt - C 6 ) gärd i afseende å Rikets Ständers fötrberörda beslut; hvarefter Rikets Ständers Statsutskott, till hvars handläggning dessa frågor remitterades, uti serskilda under den 5 Julii 1834 till Rikets Ständer afgifna utlåtanden, på anförda skäl afstyrkt förstnämnda motion, men deremot, och under godkännande af den sednare, tillstyrkt, att Rikets Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut, om upptagande af ofvanbeskrifna lån, måtte förklaras till all kraft och verkan hafva upphört; med enhälligt bifall till hvilka utlåtanden Rikets Ständer, uti skrifvelse af den 18 Augusti, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att förra beslutet om ifrågaställa låns upptagande, såsom i åtskilliga afseenden mindre lämpligt och numera ej eller behölligt, komme på omförmälda sätt att förfalla. Då inför Kongl. Majit i StatsRådet den \ derpåföljde October, efter hvad det dervid hållna Protokoll upplyste, Rikets Ständers nyssnämnda skrifvelse blifvit i underdånighet föredragen, hade Kongl. Majit, vid öfvervägande deraf, enligt föredragande SlatsSecreterarens och StatsRädets yttrade mening, funnit Sig pligtig meddela Rikets Ständer, det Kongl. Majit icke kunde för Sin del erkänna giltigheten af de utaf Rikets Ständer nu anförda skäl, emedan de voro stridande emot de åsigter, som vid förra Riksdagen föranledde beslutet om ett lån till biträde åt fastighetsägare; hvarföre och då härtill komme, att fråga uppstått om upprättande, jordägare emellan, af hypotheksföreningar, Kongl. Majit funne så väl deruti, som uti den genom myntbestämningslagens verkställighet
Den är dessutom i sin natur mindre känbar och betungande emedan den småningom 270 Den rz Mast. ivid successiva wahru-upvhandlingar af Consumente» afbördas. För Land-Tullarnes asstaffande har, bland andra, det stal blikwit anfördt, akt beballne inkomsten deraf, sedan Betieningens aflöning och flera Merker utfästande utgifter afdragits, stigit till ett sa ringa belopp, all defi uppbärande ej bordt syfiel satta en sa stor mängd Personer, som dermed ägt befattning; »nen denna anmärkning förfaller i den stund Land, Tullen komme akt utgä enligt primitiva grunden med zLidra penningen, eller omkring z procent af wahruwärdet, i hwilken händelse den, äfwen med lindrigt beräknade pris i calcul wisar en produkt af ungefär 600,000 R-dr, och således, nästan swarande emot Sjö-Tulls-intägten, t samma man minstar den del af bewillningen, soni genom taxation bör sökas. I sammanhang med sielfwa Tull-Taxan, krafwa Accis,Stadgad och flere Tull-Merkelrörande Ekonomista Förordnanden en efter tidens stick lämpad rättelse; och will Kongl. Majit, som förmodar, att Riksens Stander stola inse nödwändigheien af Land-Tullens återinförande bland Bewillnings-anstagen, i sadant fall uppdraga ät en särstild Comin° af kunnige och erfarne Man. a-t utarbeta och i underdånighet förestå hwad, soin erfordras till en sadan ^verkställighet af en med Land-Tulls-uppbörden förknippad Tullbewakning, som i möjeligaste matto tryggar Kronans fördel och de Trafiqucrandes beqwämlighet samt afböjer oordni^gar och understes. Kongl.
Personer, som lida af en sådan skuggrädsla, som den hvarigenom Carl Johan och, efter hvad man påstår, äfven andra af hans ätt utmärkt sig, hafva icke behof af någon faktisk grund eller något visst mera gällande motiv för sin fruktan; några bref från ett par gamla fruntimmer (såsom t. ex. fruarna Stael och Pappenheim) som tala till den personliga känslan och göra sig vigtiga medelst förtroliga upplysningar, som kanske innefatta idel fantasier, kunna i en orolig tidpunkt väga mera än de mest välgrundade skäl och betänkligheter. Carl Johan var tyvärr icke svensk, och han leddes ofta i sina handlingar af egoism. Besittningen af en särskild krona torde väl ha tilltalat honom mera än svenska statens förstärkande med ett norskt lydland, och han afslog också detinförlifvande med Sverige af Throndhiems län, som blef honom af österrikiska sändebudet föreslaget. Dette lön innefattade likväl då till arealen ungefär halfva Norge, och om han beslutat sig för detta .förslag, som med lätthet kunnat realiseras, hade vinsten deraf för Sverige varit ojemförligt mycket större än den af den bedröfligt illa organiserade föreningen med hela Norge. Efter de faktiska bevis vi nu framlagt, torde det för hvaije opartisk läsare vara klart att allt hr Winter-Hjelms ordande om Norges förmåga att motstå svenska vapnen ur 1814 samt om nödtvånget för Sverige att, likasom Norge, antaga hvilka rillcor som helst m. m. Ur grundfalskt. Det är icke sä man skrifver en historia, hvars alla detaljer så lätt kunna kontrolleras; och det är en tillfredsställelse att kunna säga, det icke alla norrmän (se t. ex. Dunker, Aall och Blom) tro sig kunna med dylikt tomt skryt afftirda denna vigtiga tidpunkt eller anse sig frikallade från alla förbindelser och all tacksamhetsskuld till svenskarne.
Ma man ändå ej neka, att den snillrike hicroglyflolkaren hade både full känsla och klart omdöme för de rent Egyptiska byggnadsformerne; derom vittnar ett hans bref af d. 24 Nov. 1828, deri han om det herrliga Ammonstemplet i Karnak på Thebes grund yttrar sig med dessa ord: ”Je me garderai bien de vouloir rien decrire, car, ou mes expressions ne vaudraient que la millieme parlie de ce qu’on doit dire en parlnnt de tels objets, au bien si j'eu tracais une fai bie esquisse, meme fort decoloree, on me prendrait pur un enthousiaste, peut-élre méme pour un fou. II soulfira (Pajouter qu’ aucun peuple ancien ni möderne n’a concu Part de Parchitechture sur une echelle aussi sublime, aussi large, aussi grand i ose que le firent les vieux Egyptiens; ils concevaient en hommes de 100 pieds de haut, et Pimagination qui en Europé, 78 Den 7 Augusti. s’elance bien au-dessus de nos portiques, s’arpcte et tombe impuissante au pieds de 140 colonnes de la salle hypostyle de Karnac.” Man har Ghampollion att tacka för första bestämmandet — genom hieroglyfernes läsning — af hvilka tempel som voro rent Egyptiska, Grekisk-Egyptiska eller Romersk-Egyptiska, och således äfven för möjligheten af ett derefter lämpadt systematiskt studium af sjelfva urformen. Franska och Toscanska regeringarne utgifva nu hvar för sig, uti stora praktverk, hvad hvars och ens utskickade inbragt.