Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition No 70. år aflidit, efterlemnande ofvannämnda enka och med henne två oförsörjda döttrar, Eva Maria Charlotta, född år 1831, samt Ebba Elisabeth Lovisa, född år 1848; samt att dessa, enligt vederbörande presterskaps intyg, föra en hedrande vandel, men lefva i behöfvande omständigheter, hvilket äfven bekräftas deraf att behållningen a( den aflidnes qvarlåtenskap är i bouppteckning upptagen till endast 117 R:dr 8 öre R:mt. Yäl har sökanden sjelf uppgifvit, att hon, på grund dels af mannens i lifstiden gjorda inbetalningar och dels af sterbhusets medellösa ställning, kommit i åtnjutande af årliga pensioner och understöd till sammanlagdt belopp af 975 R:dr R:mt, hvaraf likväl betydligaste delen synes vara af mera tillfällig beskaffenhet ; men, enär dessa understöd i allt fall, såsom sökanden tillika anfört, icke lemna medel till en någorlunda tillräcklig bergning för henne och hennes två ofvannämnda döttrar; vill Kongl. Majit, med afseende jemväl på aflidne Ofverste Bruncronas städse ådagalagda utmärkta redbarhet och skicklighet i de åt honom uppdragna värf och befattningar, härmed i nåder föreslå, att Rikets Ständer måtte på Rikets allmänna Indragnings-stat anvisa för bemälde Öfverstes enka Christina Charlotta, född Lagerheim, samt döttrar Eva Maria Charlotta och Ebba Elisabeth Lovisa årlig pension af 200 R:dr för hvardera, eller tillsammans Sex hundra (600) R:dr R:mt, att utgå, så länge de ogifta förblifva. Ofvanberörda ansökning och dertill hörande handlingar komma att tillhandahållas det Utskott, till hvars handläggning Rikets Ständer öfverlemna detta ärende; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag, sorn ofvan. CAUIr. ./. A. Gripenstedt. Kongl. Majus Nåd.
På sista tiden har jag icke ens kastat någon ur vagnen, vårt lif flyter så stilla som vattnet i den damm, som pryder vår trädgård här. Äfven min tankeförmåga tyckes mig stå stilla. Jag sitter hela dagen med ett handarbete och tänker på absolut ingenting. I sammanhang härmed förtjänar att påpekas den ovanliga förmåga Sonja hade att göra ingenting på mellantiderna mellan arbetet. Hon påstod ofta, att hon aldrig var så lycklig som under dessa perioder af en så absolut lättja, att det syntes henne en ansträngning att resa sig upp från länstolen, där hon sjunkit ner, och då hvad som helst för en underhaltig roman, ett rent mekaniskt handarbete samt cigarretter och te var all den sysselsättning hon behöfde. Det var troligtvis en stor lycka för henne, att hon ägde denna förmåga att reagera mot det allt för ansträngande hjärnarbete och den oaflåtliga, andliga excitation, hvaråt hon dessemellan öfverlämnade sig. Måhända var det hennes ryska och tyska härkomst, som växelvis fingo öfvertaget, hvilka betingade dessa starka öfvergångar i hennes väsende. Af de omtalade reseförslagen blef ingenting. Sonja stannade hela sommaren i Ryssland, och vi återsågo hvarandra först i Stockholm i september. Växlande stämningar. Under den nu följande vintern begynte det sentimentala elementet att spela en stor roll i Sonjas själslif. Hon fann icke längre något som uppfyllde och intresserade henne i sällskapslifvet, hon var icke starkt upptagen af något arbete, hennes föreläsningar intresserade henne ej synnerligen, och under dessa förhållanden var hon alltid hemfallen till en öfverdrifven själfreflexion, ett grubblande öfver sitt öde och en grämelse öfver att lifvet ej skänkt henne det, hon mest önskade sig. Hon talade ej längre om att människorna voro delade i två halfvor, och att en enda kärlek borde blifva bestämmande för hela lifvet, men svärmade i stället för en förening mellan man och kvinna som skulle vara af den art, att den enas intelligens understödde den andras, så att de endast tillsammans kunde åstadkomma sitt snilles fullmogna frukter. Samarbetarskap i ett kärleksförhållande mellan man och kvinna hade nu blifvit hennes ideal, och hon drömde blott om att finna den man, som i denna mening skulle bli hennes andra jag.
Oaktadt vid denna reduetion en del af dessa hästar blifvit använde till andre Regementers behof, hvarigenom då sparades för Kro* nan en betydlig afgift, skulle .dock äfven nu hästarne årer kunna uppsättas utan någon särskilt utgift för Kronan, om uppsättningstiden för Bataillonen att åter vara complette Caval - Den 3 Martti, tf? lerie, bestämdes ske efter 2tne års förlopp, då under denna tid vaeanceafgifterns ansiogos till hästarnes uppköp. Jag har anledning förmoda att samma förhållande är uti Bohus Län med den ena8a* taillonen af Bohus Läns Regemente, der da Rustande verkligen betala nog dryga reductionsafgifter till Kronan, särdeles i förhållande till hvad den andra Batstilionet) inom samma Regemente erlägger, och hvarest sparnemålsproductionen är vida sämre än uti Småland, men penningebristen lika stor, just i följd zfdeunder en längre tid utgående reduceringstnedein, som utan ersättning ur provincen årligen försvunnit. Lika förhållande amer jag böra vara med minst fyra Compagnier af Westgötha Regemente som 1'gga fördeite inom den minst Spannemålsrika trakten af Westergöthland; lika sä med LifRegementets Batai I Ion uti Westmanland, der krinliggande Bergslagen och Dsfarne ständigt höja priseme å provinsens Spannemål och con6umera hela dess produetion. Vid Smålands InfanterieBatailion voro redan år 1818 omkring 250 Rusthållare missnöjde med reduetionsContractet och sinnade att få bryta detsamma för att åter få rusta} att de i denna ptovince kunna det med verkligen egen fördel, derom är ingen tvifvel; ty uti foderberäkningen vid ett hemman, ar tillökningr . af en hästs utfordring in natura mindre känbar än tillökningen uti contanta ut - 468 Den 3 Martil, «kylder, medelst vacanceafgifter af circa 60 R:dr Banco; oaktat i större beräkning en Capitulant genom passevolance visserligen icke uti garnizon eller på ett ställe kan underhålla ett större antal hästar för samma pris.
Detta missbruk, så allmänt och på så grundade skäl öfverklagadt, kan dock svårligen utan angifvelse i särskilda fall uppdagas och beifras af någon annan myndighet än Öfverrätterna, som hafva det för ögonen i de mål, hvilka genom vad eller besvär fullföljas. Till angifvelser åter i detta fall äro tvistande parter icke särdeles benägna, ty dels förstå de icke sjelfva att bedöma saken, dels frukta de, som det heter, att stöta sig med domstolen; och när de begagna sakförare, hvilka vanligast aflönas, i förhållande till antalet af de rättegångsdagar, på hvilka målet förevarit, hafva dessa en gifven fördel af tidsutdrägten. Till det ondas minskande, om icke fullkomliga afhjelpande, är det derföre synnerligen af nöden, att Öfverrätterna med större stränghet, än den som hittills varit använd, befordra slika missbruk till laga beifran. Med detta sammanhänger ett annat missförhållande, som icke sällan åberopas såsom ursäkt för det förra, men visat sig tillika medföra andra menliga följder, jag menar det täta ombytet af ordförande i underdomstolarne, företrädesvis på landet. Det kan nemligen ej med billighet fordras, att en domare, som R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1S65 års riksdag. 18 138 måhända endast några dagar före ett häradsting, hvilket han bör förrätta, emottagit sitt domareförordnande, skall vara beredd att fälla dom i en mängd af mål, som från ting till ting, kanske under åratal, varit uppskjutna, och i hvilka protokoller och handlingar växt till digra akter. Han tillgriper derföre ganska naturligt den första bästa förevändning att befria sig från ett sådant arbete, hvartill tiden ofta nog är otillräcklig, äfven om han icke skulle sky mödan. Och vid ett följande ting—kommer en ny ordförande, som, med eller mot sin vilja, begår samma fel. Huru detta onda skall botas, är icke lätt att säga.
M. disponeras för beredande af tjenliga embetsrum åt K. Sundhels-co/l. m, antingen vid Carolinska institutet eller i annan lämplig local, samt att öfvcrskotlct finge användas till islåndsättande och tillökning af institutets byggnader , för beredande af erforderliga rum till dess bibliothek och samlingar StatsUtskts utlåt. N:o 354, E, återremitterades. Till pröfning företogs StatsUtsk:s den 7 oell 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 354 litt. F., i anledn. af ifrågaställa extra-statsanslag lill åtskilliga allmänna ocb enskildta föremål. Hr von Hartmansdorff, A11 g.: Den framställning jag bar gjort 0111 anslag till uppgörande af statistiska kartor bär rönt samina missöde, som alla andra, hvarmed jag vändt mig till StatsUtsk., nemi. att blifva afstyrkt. Jag vill, för den orsakens skull, icke yrka återremiss, utan blott nämna, att genom enskild försorg af presterskopet inom Linköpings stift, är man kommen nära derhän alt få en karta öfver det stiftet ocb dithörande ecclesiastika föremål. När den kartan blir känd och vinner efterföljd i andra stift, så hoppas jag äfven alt andra styrelsegrenar skola inse vigten af en dylik, och att man således vid en kommande riksdag skall finnas beredvilligare än vid denna att med bifall omfatta det förslag jag framställt. Uppå derefter framställd propos. blef StatsUlskts utlåt. Nto 354 litt./F af R. o. Ad. bifallet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Innan Hr Frih. o. Landtm, föredrager något annat mål, torde jag få utbedja mig. att, i likhet med hvad vid föregående tillfällen ägt rum, Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillåta att Const.Utsk:s utlåt.
Oet i Swerige förr okända, menstliga friheten mest kränkande, sätt, att med magtspräk bifalla och utskrifwa en witz Class af StatS - Borgare till krigstjensten, samt derefter älägga Landet en öfwer betz förmäga stigande krigsgärd, ökade det stumma missnöjet till den grad, att de märkwärdiga händelser, som nyligen här i Riket tilldragit stg wörö ätt förut se. Riksens Ständer församlade upptände en gnista af hopp hos Nationen, det deras bemödande att kraftigt understödja en mild och Fäderneslandet älskande Konungs föresattatt rädda Rikets sjelfständighet, ätcrställa ordning samt förskaffa en snar fred skulle hafira till päföljd Folkets sällhet; detta hopp warar ännu och allmänna upmärksamheten är starkt spänd pä ufängen af denna Riksdag. Om de upplyste i Nationen icke lära lägga det Riksens Ständer till last, att beskattningen blir efter detta mera tryckande än förut, sedan Rikets skuld ökats, Riket blifwit styckadt, och till dess ytterligare försmak medel sär anskaffa-, sä är det dock otwifwelagtigt att sedan sinnena genom de smärtandc rörelser en härd fred, skilsmässan frän trofasta medbrdder och söndrandet af en sedan uräldcrs tid med Swerige förenad Province, blifwit ytterligen upprörde, och ökat hvarla känslofulla Medborgare bitterheten enuvt dem, som warit wällande till denna olycka, Riksens Ständer dä mäga taga i akt att ingen ting gifwer anledning klandra den omsorg för bet Allmännas bästa, som Riksens Ständer hafwa att wärda.
Qvinnorna ega i allmänhet en outgrundlig förmåga att omärkligt besegra äfven den ihärdigaste blyghet och tafatthet, och Agatha var tålamodet sjelf, och tycktes finna ett verkligt nöje till och med i att steg för steg bortjaga den hos sin unga vackra elev, som vann i eld hvad han förlorade i oskuld. Snart var det han som talte och hon som hörde på, han som fäste på henne sina passionerade blickar, och hon som nedslog sina, – med ett ord aldrig har det funnits en vackrare lärarinna, aldrig en läraktigare discipel, och aldrig en snabbare framgång. Timmarne flögo som minuter. Edvard vaknade som ur en dröm, och trodde knappt sina ögon, då de föllo på pendylen framför dem, som visade på elfva; hans första tanke var på Albrekt och Didrik; troligen voro de oroliga öfver hans frånvaro man måste skiljas. – Edvard steg upp dröjande, och endast hoppet, att ännu nästa dag återse henne, gjorde skiljsmessan dräglig. Edvard kom hem tusen gånger mera kär och förvirrad än han gick bort; Agatha var för klok och erfaren att genom en allt för lätt och hastig seger minska värdet af det mål, som oupphörligt föresväfvade Edvards upphettade inbillning, och hämma, kanske qväfva hans passion redan i dess början, och Edvard – brinnande och otålig – harmades nu öfver sin egen blyghet och Agathas stränga återhållsamhet. Albrekt som icke ett ögonblick kunde misstaga sig på sin väns ställning och sinnesstämning, insåg fullkomligt genom Edvards korta svar, och den trottsighet som alltid legat i hans lynne, och nu med full kraft frambröt vid Albrekts varningar, att han måste lemna Edvard åt sig sjelf, och öfverlåta åt tiden och erfarenheten att sansa och afkyla honom. Nu hade passionens ström fattat honom, han var redan midt i dess hvirfvel, och bruset deraf öfverröstade helt och hållet hvarje råd af förnuftet. – Man ger Hamlet i qväll, – sade Edvard, som halfliggande i en soffa, läste i ett tidningsblad.
Yi f % folja ~Gladjens lustfiird~, som sti foga fortjii.nar detta namn, ty, missforstidd och forhetnad, bortstott af manniskorna, skyndar sig Gliidjen snart att skudda jordens stoft af sine fotter och att iiter taga sin tillflykt till sin gudaboning Elysium. S i maas ~Sorgens flykt)) Manniskorna ha i sin ' fivitskhet fo jagat Gliidien frdn jorden, nu iir det skuggan af Sorgens stora svarta ringar, som sveper ofver viirlden, spridande skrack och olycka. vanvett, sjukdom och dod ofver allt lefvande. Hen ~Kiirlekens - randring) &gt; beggnner. I hennes spir spira gras och blommor, solen lyser Rter, hopp, lycka och gllidje vakna, och niir Kiirleken efter lyktad fiiird lyfter sina \ - ingar till flykt vilja manniskorna ej sliippa henne. I sin blinda ifver att hhda heme kvdr gripa de efter den s o n stdr dem nibmast, en maka, en dotter, en moder, och hvar och en tror sig i sina kuaste fasthHlla just den gudasanda Kikleken, hvars vandring spridt s&amp; lnycken viilsignelse ofver jorden. I berattel~en %Primen som fick tystnaden att talar iir det knnske nigot svirare att folja syrubolikens ariadnetrid. Den leder oss viil in i labyrinten, men icke diirur. Prinsen, trott p l viirldslifvets stoj och larm, uttrilkad af tomheten och ytligheten i hofvets salar, flyr ifrAn alltsarumans och drar ensam in i naturens och tystnadens rike. Diir finner han, efter 1 h g t letande, drottningen i detta rike, Tystnaden sjiilf, underskon, men stum, med forseglade lappar.
Besvärse. Ekon.-Utskottens Utlåtande, IS:o 83. de vestra och Norrländska vattendragen för skogseffékters transporterande till sjöstäderna och genom berörde effekters utskeppning, trävaruhand elli vunnit en stor betydelse och spridt välmåga i de kring nämnde vattendrag belägne trakter, ett landskap deremot, nemligen Dalarne, funnes, som, ehuru likt på vattendrag, skogar och arbetskraft, dock ej blifvit delaktigt af omförmälde förmåner, enär genom Kongl. Resolutionen den 13 November 1747 stadgadt vore, att ingen af allmogen uti de under Stora Kopparbergs Bergslags frihet lydande socknar, nemligen Sundborn, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsång samt Österoch WesterDalarne, finge till annat än eget samt Bergslagets och sådant behof, som af Kongl. Maj:t kunde godkännas, understå sig att fälla timmer och storverksträd samt såga bräder och sådant utom Bergslagets frihet och den socken, hvarest sågen vöre belägen, afföra och till någon aflåta, vid 50 daler silfvermynts vite, så för säljaren, som för köparen, för hvarje storverksträd samt hvarje tolft timmer eller bräder, jemte varans förlust eller dess ersättande i penningar, i fall den redan vore använd eller förbrukad. Nämnde förbud, som tillkommit under det bergsbruk vid Stora Kopparberget drifvits för Kongl. Maj:ts och kronans räkning och sedermera, när bergsbruket öfverlåtits till ett bolag, blifvit till dettas förmån förnyadt, hade, så länge Stora Kopparbergets grufva var af vigt för hela Riket och skogarne utgjorde Kongl. Maj:ts och kronans samt skattejords-egarnes gemensamma tillhörighet samt under det allmogen uti Bergslaget kunde påräkna en säker och redbar afnämare af sina skogseffekter, mot skäligt pris, efter motionärens tanka, varit i stats-ekonomiskt hänseende nödvändig, i rättsenligt försvarlig, samt dessutom för allmogen föga betungande; men numera, sedan tillverkningen vid grufvan nedgått till en obetydlighet emot hvad den fordom utgjort, hade ett motsatt förhållande inträd t.
Uteslutande valrätt är intet annat än tillspillogifvandet af Gods inflytelse uppå representationen, för att åt det menskliga godtycket, insinuationen och intrigerna inrymma ett välde, slående och fallande med dagens politiska theoder och med de hvarandra ömsevis utträngande partiernas öfvermakt. — En Riksnämnd (benämningen är mer nationell än sjelfva väsendet af det sora benämndt är) för alt gifva foslret sitt rätta namn ville jag heldre säga en Senat af 300 legda representanter — ty jag förutser att R. o. Ad. skulle snart fä till råga uppå sina återstående stora privilegier äfven den lön för sitt bifall ät förslaget och den stora förmän, alt åt sin utvalda personal få sammanskjuta skäligt arfvode, ty den utvalda Adeln vill väl icke nöja sig med mindre materiel vinst af sitt Riksdagsmannakall än de andra deras utvalda stallbröder, nämndemännen i nämndens öfriga Stånd —- en sådan Riksnämnd, säger jag, skulle utplåna nationalrepresentationens genuina karakter, och gifva banesåret ål Sveriges Adel, för att grundlägga ett envälde, hvars tragiska slut står att läsa på det blad i tideböckerna, der Fransyska Hederslegionens insättande efterföljes af Fransyska (hronens befläckande af Konung Lud vig XVhs blod. Man invänder, hvarföre kan icke valrätten äfvensåväl blifva ett uttryck af Försynens vilja som bördsrätten? Och en hvar med sansad blick kan ej heller neka, att äfven valrätten tages i beslag af den Allsmäktiges envåldsarm; men det slår dock fast såsom gudaberg, att Han, den högt
Hr Gr. o. Landtm, framställde nu såsom föremål för pröfning den del af Utsk:s redan i fråga om artikeln jern uppläste förslag, som angår utförseln af kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, oslämplade och oborrade, med 10 r:dr 24 sk:s värde och 3 r:dr 24 sk. tull pr Sk$ stapelstadsvigt, samt af bällar öfver 1\ tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 Skf? vigt stycket, med 10 rrdr värde och 3 r:dr 16 sk. tull pr stapelstadsvigt. IIr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte låta artikeln ”jern” förblifva vid det stadgande, som gäller i 1845 års taxa; och hemställer om ej gemensam propos. kunde derpå göras, i fall ingen annan begäran blifvit gjord i afseende på någon serskild artikel. Frih. Hamilton: Jag anhåller alt 1845 års taxa måtte få uppläsas. I anledn. häraf upplästes 1845 års tullbestämmelser för de ifrågavar:de artiklarne. Frih. Cederström: Efter att med mycken tillfredsställelse hafva förnummit IL o. Ad:s nyss fattade beslut, anhåller jag att R. o. Ad. i conseqvens dermed, behagade besluta vidblifvandet af 1845 års taxa i nu föredragne punkt. Den är väl ej af egentligen synnerlig vigt, men saknar dock ej sitt värde; i det jag för öfrigt helt och hållet bestrider giltigheten af de grunder dem Bevilln.Utsk. framlagt såsom skäl för sitt förslag; till stöd för hvilken min åsigt endast torde böra åberopas tillämpningen af de grundsatser, dem jag i många liknande hänseenden hyser och inför detta H. Stånd haft äran tillförene utveckla. Frih. Hamilton:
Jag har föreslagit, att gå väl Banquens Sedelstock, som dess Hypothekmassa, för framtiden skulle blifva orubbad. Detta kan ej ske, utan samfält stadgande af två principer: i :o Alla till Banquen inflytande afbctalningar skola hvart år åter utlånas. 2:0 Alla räntor och Inkomster, sedan deraf afdragits kostnaderne för Banco-Verkets underhåll, skola ad publicos usus användas. Hvardera af dessa vigtiga satser, förtjenar särskildt utföras. Vid den första satsen bör ihågkomma®, att orsaken till dess antagande var intet blott nödvändigheten, för allmänna opinionens skuld, att låta ett i ziffra lika fördelaktigt tillstånd vid hvart års Bokslut ligurcra, utan ännu mer, att låta den årliga Summa, som i Banquen eller Stats-Verket årligen går ut och in, förblifva i det närmaste orubbad, på det att orsaken till myntets Credit inom Landet orubbadt må förblifva densamma, och det oaktadt ingen tillökning uppstå i den del af Rörelse-Capitalet, som för vissa tider af året undandrages de productiva Rörelserna, genom förhållanden emellan det allmänna och den enskilta. Det följer häraf, att Hypothekssumman bör classificeras i vissa delar efter de olika proCent, som i ränta och afbetalning tillsammans erläggas; att, genom utbyte emellan dessa classer, summan af alla intrader bör hål - Den i5 April. 613 las lika, samt att alla Lån ställas så, att efter i836, då 75,000 R:dr upphöra, alt af Slaten inbetalas genom Bevillning, afbetalningsprocenten på de öfrige Lånen förökas, så alt samma intrad hibehålles. Härvid bör först bestämmas det Lånesätt, som på en gång för Banquen och Nationen anses vara förmånligast, och dit således ändamålet bör vara att reducera de nuvarande Lånen. Jag tror mig i detta afseende tryggt kunna påstå, att Discont-Rörelsen till den utsträckning den nu har, ehuru jag föreslagit alt lill en början deri icke göra någon särdeles ändring, likväl på det hela icke är nyttig för Landet.
2:a punkten, om kartering af köpebref vid transport elfer öfverlåtelse, måtte erhålla samma lydelse, som i förordningen af den 21 November 1851 : "Varder köpe-, byteseller gåfvo-bref, förr än uppbud skett, å annan man transporterad! eller öfverlåta!, belägges handlingen med ny karla, efter nyssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse''; anseende motionären, att hvarje öfverlåtelse, efter köpealtal, af egendom på en annan är eli nytt köp, hvarmed för sig lagfaras bör, antingen säljaren derå utfärdar köpebref eller, af beqvämlighet, skrifver öfverlåtelsen på den handling, hvarpå hans egen åtkomst sig grundar, samt att nuvarande stadgande, då det icke tillika inne håller det vilkor, att lör befrielse från kartering utaf transport eller öfverlåtelse, som sker inom den för lagfart bestämda tid, från första köpet räknad, lagfart äfven skall ske å denna tid eller i stad inom tre månader och på landel å det ting, som infäller näst efter sex månader efter köpet, upphäfde, i annan än giumdlagsenlig ordning, det i Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 stadgade ansvar för underlåten lagfart, afböler, motsvarande kartans belopp. Hvarjemte motionären, i den händelse att förevarande förslag icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, alternativt hemställt, att stadgandet mätte så lyda: ”Varder faslighet, som genom ett köp, byte eller gåfva öfvergått till annan man, af denne eller ock flere, man efter man, hel och hållen såld för samma köpeskilling, skiftad eller gifven, vare sig det sker genom ny köpeafhandling eller öfverlåtelse af den första, inom den för lagfart föreskrifna lid, räknad ifrån första köpet, ifrågakommer ej förnyad kartering, om lagfart ä berörde tid sker, men underlåtes det, äfvensom om köp, transport eller öfverlåtelse sednare eger rum, skall kartering ske, efter ofvan berörde grund, lör hvarje köp, transport eller öfverlåtelse.”