Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vana, fysiska behof, af föda, kläder m. m., sammanhålla ett band, som ofta knöts af liknöjdhet eller ännu sämre bevekelsegrunder; och dessa skulle, om en möjlig utväg gafs till bättre vilkor, upplösa sig sjelfva lika lätt, som tvenne resande, hvilka första gången träffas på en gästgifvaregård, räcka hvarandra handen, för att åtskiljda vandra hvar sin väg. – Efter dem följa olyckliga äktenskap. I dessa behöfves en ständig förlåtelse, hvilken icke glömmes; ty det tillfrisknande såret upprifves alltid ånyo. Dessa blefvo icke genast hvad de slutade med att vara. De bevisa, huru svårt det är att glömma. Härtill erfordras dessutom tillintetgörande af hela vår varelse, eller åtminstone, att ett förbättradt förhållande småningom aflägsnar tanken på det förflutna; men om ett sådant aldrig inträffar, åtminstone aldrig blir af varaktighet, då skola minnets giftiga ormar suga sig allt fastare in i vårt hjerta, och fridens och den husliga sällhetens genier fly oss, sörjande, för att aldrig mera återkomma. – Vi kunna med säkerhet antaga, att Ferdinands och Rosas äktenskap, i händelse det någonsin fullbordas, aldrig kommer att tillhöra första klassen, emedan deras lynnen äro i hög grad skiljaktiga. Till den andra skola de icke nedsjunka, det tror jag med visshet; men till den tredje fruktar jag att vi få föra dem. Och i den händelse frågar jag ännu en gång, är det billigt, är det klokt, att uppoffra sig sjelf och hela sitt framtida väl, för att blindt vara slaf af ett förhastadt löfte?” Mannerstedt var djupt skakad och upprörd. Professorn hade med sin vidlyftiga och besynnerliga afhandling bragt honom i strid med sin egen öfvertygelse af det rätta. ”Jag kan, jag vågar icke yttra mig i detta fall,” sade han långsamt; ”jag törs ej lita på mitt eget omdöme. Jag är ung och har ännu icke hunnit samla många skördar af erfarenhet; jag kan således hafva misstagit mig.
Han kom ihåg Strömbergs ord »jag är för lorad», och frågade sig, om icke han hade del i katastrofen; han hade gått allt för bröstgänges tillväga, och det hade varit hans pligt att söka lugna den af de uppstigande samvetsqvalen oroade arbetaren. Öfvertygad, att Strömbergs ansvarighet till eldsvådan inskränkte sig till en blind lydnad af husbondens befallningar och då dertill drinkarens af ett ständigt rus omtöcknade själsegenskaper ej satte honom i stånd att beräkna följderna af sitt handlingssätt, hade Hammar gjort sig till en pligt, att när rättvisan i denna affär komme att skipas, straffet så lindrigt som möjligt skulle drabba det så godt som viljelösa verktyget för andras missgerningar. Ej ens Hammar tillskref, trots sin stora och så ofta öfvade skarpsynthet, Danielsson någon skuld i Strömbergs död. Först vid en sedermera skeende undersökning uppdagades, att saltsyreflaskan tillgripits hos ingeniörn. Hedrande att nämna var menniskokärleken den känsla hos detektiven som först berördes af underrättelsen om sjelfmordet. Och likväl hade han andra vigtiga orsaker att beklaga detsamma. För honom innebar händelsen en stor missräkning, ett kännbart nederlag, som kunde blifva ödesdigert nog för den expedition han frivilligt åtagit sig. Upptäckandet af mordbranden och samlandet af bevis för detta brott var ej af stor betydelse för Hammar. Detta tillkomme ordningsmakten på platsen. För Hammar deremot var hufvudsaken att upptäcka och leda i bevis Felix Brauners delaktighet i branden. Brauner var hufvudpersonen i en hel kedja af brott, af hvilka han ej direkt föröfvat ett enda. Och så försigtigt träffade han öfverenskommelserna med sina bulvaner, att i händelse någon af de djerfva spekulationerna misslyckades, hans delaktighet i bofstrecket svårligen kunde bevisas. Så äfven i detta fall. Hammar var öfvertygad, att Brauner vore hufvudpersonen i mordbrandsdramat, han räknade ut det verkliga förhållandet mellan Brauner och Danielsson, huru assuransbeloppet skulle delas, hur mordbranden anlagts. Men den personliga öfvertygelsen är icke något bindande bevis.
Det var en gammal man af ädelt och vördnadsbjudande utseende, med hög panna och stora ögon, som lyste af snille och glädtighet. Adolf igenkände i honom Georg Stjernhjelm, den firade skalden, hela svenska folkets förklarade gunstling. Skutenhjelm skyndade emot sin vän och förman inom antiquitetskollegium, skakade hans hand och uttryckte med ett slags fnysande den hjertliga belåtenhet, han kände öfver att se honom. Halftannat dygn hade förflutit, sedan de sednast råkats i antiquitetskollegiets arbetsrum, och detta var för Skutenhjelm en lång skiljsmessa. De begge herrarne plägade regelbundet supera tvenne aftnar hvarje vecka i hvarandras sällskap, skiftesvis i Stjernhjelms och i Skutenhjelms bostad. Det var denna gång den sednares tur att vara värd. Anrättningarne voro alltid desamma, men glädtigheten för hvarje gång ny. Sedan Skutenhjelm för sin vän presenterat Adolf, och denne med en djup bugning gifvit sin vördnad tillkänna, iklädde sig Stjernhjelm en gammal nattrock, mottog ur Skutenhjelms hand sin vanliga pipa och slog sig beqvämt ned i en länstol, med fötterna på spiselhällen. – Nåväl, Skutenhjelm, sade skalden muntert, – har du slutat din lärda afhandling om den märkvärdige kopparhjelmen, som blifvit funnen under Oxenstjernas källare? – Ja, svarade den tillfrågade, – jag har nu afhandlingen färdig och hoppas att till fullo hafva bevisat, att det verkligen är en hjelm, förskrifvande sig från kopparåldern och således äldre än Odens invandring. Du är en arg tviflare, Stjernhjelm, men denna gången kommer du till korta. Jag uppträder i lärdomens fulla rustning, med vapen lånade af Herodotus, Diodorus och många andra. Se här, fortfor han, i det han från väggen nedtog den förmente hjelmen och visade den för Adolf, – hvilken seende menniska kan förneka, att detta varit en kämpes hufvudprydnad?
HufvudTiteln med ani slående af Statsmedel till Statens behof, syneS likväl egenskapen af anslag af Statens medel till Statens behof ovilkorligen påkalla rättigheten att för dessa erhålla redovisning till vederbörlig pröfning af deras användande till anslagets föremål, likasom för Statsanslag i allmänhet är föreskrifvit, hvarifrån nu gällande Regefingslagar icke mera nu än under förra CotlStitutionele regeringssätt, gjort något undantag för ifrågavarande Extra utgiftsanslag; men, då det likväl inträffat, att, i likhet med hvad under sista Regeringssättet infördes och var öfligt, redovisning i allmän väg icke alltid är medgifven, utan nu undandrages, för större delen af den anslagne Extra Utgiftssumman 100,00O R» Jr årligen, så att på sådant sätt för åren t)en 7 Julii é. ni. 1819 och IS20 af de 200,000 R:dr som på Kongl. Maj:ts Nådiga disposition , för desse 5:ne år ankommit, utgått 103,539 R:dr 8 sk. Och deribland 54,000 R:dr Hamb. B:co, som så. ledcs blott efter 120 skCours i så måtto ökaf Utgiftssumman att under båda dessa åren 184,539 R:dr i Svenskt Banco af berörde 200,000 R:dr jemlikt Konungens Nådiga föreskrifter icke fått Underkastas Nationens granskningsrätt utan Stadnat vid det) redovisning, Konungen i hvarje Serskildt fall i nåder anbefallt , och icke en gång i StatsRådets
Cronhjelms utsago, skall finnas i Utsk:s betänk., får jag förklara, att jag tror ingen sådan der vara till finnandes, enär de handlingar, som Utsk. haft att tillgå, upplysa, att ifrågavarande officerare äro befriade från tjenstgöring utom vid sådana tillfällen, då särskildt tractamente bestås. För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan dessa Hrrs rätt att nu komma i åtnjutande af större lönbelopp, än de förut innehaft, och frågan om de Mottoni vid sista riksdagen. Hans anspråk att erhålla tillökning uti pension var grundad på bestämdt, skriftligt löfte om ett visst lönebelopp, hvaremot de nu ifråga - 3j4 Den io Maj f. m. var. personernas anspråk äro grundade endast på bi 1/igheten; ty enligt författningarna hade de ingen annan rätt, än att vid afskedstagande få behålla den förra lönen, eller vid befordran erhålla den lön, som med den högre graden före flottans organisation var förenad. Om återreraiss skulle beslutas, får jag anhålla, alt Utsk. måtte ändra sitt tillstyrkande i andra mom. af betänk., hvilket jag anser innefatta ett redan nog långt frångående af den sparsamhetspriucip, sorn Utsk. annars ådagalagt och bör ådagalägga äfven här; ty flottans expectancestat är redan nog betydlig och förminskar anslaget till flottans underhåll och nybyggnad, hvilket jag för min del anser angelägnare. Gr. Cronhjelm: Jag förenar mig i den delen med Frih. Palmstjerna, att Utsk., orri frågan återremitteras, gerna kan borttaga sitt tillstyrkande i i mom. af betänk., rör:de försäkran till Capitainen Sjöbohm oell Lieuten.
Sorbon, E. Tjernberg, 1. von Kock samt Riksdagslullmägligen Christen Andersson från Malmöhus Län. Af Herr Paul Berg. ”Då Utskottet i flera vigtiga omständigheter icke delat mina grundsatser för en ändamålsenlig samt på rättvisa grundad tull-lagstiftning, och jag uti Utskottets förslag till förändringar i tulltaxan, sådant det nu för Rikets Ständer framlägges, trott mig sakna en på billighet genomförd princip rörande denna magtpåliggande fråga; nödgas jag emot åtskilliga delar mig reservera. Hvad först angår det så kallade skyddsförbudet, hörde man redan vid 1828—3o årens Riksdag af samtliga Fabriks-idkare enhälligt förklaras, att om förbudsskyddet finge qvarstå 10 år, skulle Svenska Fabrikanterne derefter kunna concurrera med de utländska, så väl i varornes godhet, som pris. Det oaktadt i5 år derefter finner man, att detta så kallade skyddsiorbud ännu fortfarande vill göra sig gällande, och märkvärdigt nog hufvudsakligen för klädesfabrikanterne; då man likväl lärer hafva all anledBih. till R. St. Brot. 1844, 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 11 82 B cvillnin«s-Ut skottets Betänkande, N:0 12. ning anlaga, att tillverkningen inom landet af denna nödvändighetsvara icke är tillräcklig för nationens behof, kan detta anspråk på monopolium, till fördel för några llerrar Fabriks-idkare, och för några lundräjare, följaktligen icke villfaras annorledes, än på bekostnad så väl af allmänheten som al Staten. Man har sagt att tiden till detta förbuds borttagande ännu icke är inne; frågas när skall den tiden komma? Aldrig, så vida dess bestämmande skall fortfarande få bero af herrar klädesfabrikanter; men äro de förvissade, att de genom en sådan hallstarrighet verkligen befordra sin egen fördel?
Ständers Stats - Utskotts Utlåtande 9 öfver Riksdags Fullmägtifren Pehr Bengtssons frän Halland Me O ■ a ^ f 71 •» moria/, angående 'i ullveds - Uppbär den i Halmstad. Gren om Protocolls-Utdräg af den 23 sisth Maji har Hedervärda Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterat Riksdags-Fullmägtigen Bihr Bengtsons från Halland Memorial af samma dag, deruti anföres, ätt, ehuru han skall hafva, i afseende pä afskaffande utaf den Tullveds-tägt, sorn sker i Halmstad, förenat sig uti RiksdagsFullmägtigens Nils "Månssons vid Riksdagens början gjorde Motion otti slik Tull-tägts upphörande uti öfrige Städerne, der den verkställes, hade dock StatsUtskottet i desshärom afgifns' utlåtande förbigått Pehr Bengtssons begäran och icke nämnt något om Tullveds - Uppbörden i Halmstad; i anseende hvartill han nu yrkat, att utlåtande äfven härom matte Stats-Utskottet; affordras. Lihatig till Riks-St. Tröt. 1S17 rgtS-d-de Sami. N:r *17. 17'3° Stats-Utskottets Beiänianden. I anledning häraf får Sta(s-Utsko'tet upp. lysa: att, enligt Hedervärda Bonde Ståndets Protocolls - Utdrag af den 27 December nasti, år, innefattande Remiss af Nils Månssons från Malmöhus Rån Memorial, om Tull-vedens afskaffande i de Städer der densamma ännu verkställes, hade väl, jemte flere andre Riksdags - Fullrnägtige från Skane och Calmare Län, Börje Börjesson Från Halland, men icke Pehr Bengtsson, förenat sig uti Nils Månssons framställning, utan att likväl uppgifva, det någon Tulfveds-intägt sker i Halmstad. Och då sådant icke ^ller t berörde Memorial var anmält, ,ägde Utskottet ingen anledning att derom sig yttra.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoil blifvit uppläst] Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade, att Utskottens Betänkande således komme alt, iden ordning af punkterne Utskotten föreslagit, tili pröfning företagas. Herr Grefven och Landt Marjkalken hemställde derefter, om icke, enär Ridderskapet och Adeln, då målet förra gången förevar, redan bifallit första punkten i Utskottens Betänkande, Ridderskapet och Adeln nu behagade förblifva vid dess i denna del förut fattade beslut. Ropades Ja, Bär II September ./, m, bit utdra punkten: Bankens behållne vinf bör enfumma af 266,666 Riksdaler 32 Jkillingar Banco transportfedlar ärligen ajfattas och anjläs, att för Bankens rakning inköpa myntbura metaller af guld och filjver, efter den inf nidion för BancoFullmägtiges förfarande i denna del, forn fårjkildt varder f affi ålid', och forn i fynnerhet bör a)fe, att uppköpet mä ver k fållås ä fädan tid, och på fddant fått, alt något annat vigtigt förhållande jör Samhållet icke derigenom rubbas, och framför allt icke VexelCourfen på Utrikes handelsplatfer fegra» utöfver det belopp, hvartill den eljef fulle uppgå. Med det. Jörn af den al fattu finnman icke kan genaft till det bejtdmda ändamålet användas, böra fåclane Statens räntebärande fuld-förbindelfer infrias, hvilka vid yppande behof åter kunna emot Banco]edlar förvexlas. Friherre Björnfjernax Ehuru under loppet af denna Riksdag jag förut alltid trott, att silfver-uppköp kunde vara nyttigt under vissa synpunkter, var det egentligen, emedan jåg ansåg en eoneession böra göras åt deras tanka, sorn yrkat en realisation, och för att tranquiliisera deras opinion. Sedermera liar jag hort många af dem, som yrkat realisation, anse sådant silfveruppköp skadligt, emedan det uppjagar cOursen.
Jungfru Fina spådde, att » den ver de ljusa framtidsdrömmarne och ungdomgossen nog skulle slå sig fram i världen, » domliga förhoppningarna strödde en bitter och det hade hon rätt uti; innan kort rörde världserfarenhet sin isande frost. sig Knut helt hemvant i den stora staden Därnere i det lilla mer än anspråkslösa och hade snart inrättat sitt dagliga lif så regårdsrummet — tillfälligtvis ledigt efter en gelbundet som möjligt. bortflyttad portvakt — blef han emellertid genast bättre till mods; här var visserligen allt i skarpaste motsats till den eleganta vå- ning han nyss lämnat, men det var hans egen lilla vrå, och ban hade ej blifvit van att ställa stora fordringar på sin omgifning. På det omålade bordet placerade han ännu samjia kväll sina böcker och skriftillbehör; och moderns fotografi i en ram af snäckor, som han själf satt ihop, hängdes upp på en spik ofvanför bädden, sedan gick han förnöjd till sängs och sof som ett godt barn till morgonen. När jungfru Fina trädde in nästa dag, med mjölkkannan och brödet på en liten bricka, var studenten redan uppe och klädd, sysselsatt att skrifva bref hem; och om det nu var böckerna eller porträttet på väggen eller hans egen ungdomliga företeelse, det kunde hon ej afgöra, men hela rummet tycktes henne som förvandladt; i går hade det varit så tomt och öde, nu såg det helt hemvarmt ut. » Klockan nio skulle han infinna sig hos professorn, innan denne begaf sig ut, » sade hon, » och punktlighet fäster han sig mycket vid, » tillade jungfrun med en betydelsefull nick. Studenten smålog och lofvade det bästa. På slaget stod han äfven i skrifrummet, och nu begynnte en liten examen angående familjeförhållanden, läsplan e t c, som den unge mannen i det hela bestod rätt bra. Till slut fastställdes dagordningen, matstället m. m. Söndagsmiddagarne skulle han dock äta däruppe, det var nu sagdt en gång för alla — dessutom — professorn dröjde litet — dessutom kunde han förstås komma, när han behöfde ett råd eller önskade göra en fråga.
I anledning af 14 § anförde Herr Bistoppcn NI. m. Doctor borelia: t "För min del kan jag icke tillstyrka Magk"stra tS-Person ers utestutande,frän rättigheten att pä "enahanda grund, som hitintills, wara Ledamöter uti "det Wällofl. Borgare-Ständet, och säledcS utan afse, "cndc pZ wilkoret att deltaga i Borgerlig näring. Jfrän "den tid dä Städcrne» Fullmägtige blcfwo kallade till ''Riksdagar, hafwa desse Embetsmän, som föra styrel, "sen uti Städcrne, icke allenast funnit rum uti Bor, "gare - Ständet, Utan hafwa de äfwcn wanligast un"der Wasa - Famillcns Regering warit kallade till Riks, "dagar, hwilket allt bcwisar sä wäl deras ostridiga.rät''tighet att sändas, som StädcrneS rättighet att sända "dem i egenskap af Fullmägtige. Ätt de deltaga i be"flutct o.m Borgerskapets Bewillning, är icke mera af, "wika,ide frän Ordningen, än om Borgare skola bcflu"ta öfwer Magistrats-Personer i samma sak, och dä "tvid Riksdagarne StädcrneS rätt och bästa jemte Ri"kets stola bcwakas af Fullmägtige, sä finner jag alldeles icke hwarföre Magistrats - Personer böra anses "mindre skicklige uti desse delar än Borgerskapets med^'lcMMar.
ProU t{!2}. f:te Sami. 6. 82 Banto-Utskottets Betånkand daler för Riksdaler eller Uti deremot svåratidé JLodtal myntbart Silfver, pä sätt att, genom ett dylikt, under 3 3*3 år fortsatt årligt inlemnande af Silfver uti Bahquen, läne-belupperi anses till fullo liqviderade» Och varder denna sammanfattade Redac* tion till Rikets Höglofl. Ständers ompröfning och gillande vötdsamligen öfverlemnad. I följe af det Rikets Ständers beslut, som härigenom uttryckes, har emedlertid blifvit faststäld utgifning af 1,300,0öo R:dr Banco Transport-Sedlar, utöfver hvad Utskotten beräknat, dä de titi 3 2 Runcten, söm af samtelige Riks-Stånden är vorden gillad, yttrat att det representativa myntet, bestående af Banquens och Riksgälds-Contoirets Sedlar, sammanräknade efter de sednares valverände till Bancomynt, koinmé att, till sitt jetnnast utevarande belopp, Utgöra trettio Millioner R:dr Banco, Och sorn , med afseende härå, Utskotten för sin del funnit Rikets Höglofl, Ständers beslut uti ömförmälde tvänrte hänseenden icke kunna bibehållas vid den lika gällande kraft till efterföljd, som bör bégge tillkomma, på annat sätt, än derigenom att beslutet i afseende på de i 13 Runcten förekommande frågor, om sådan sedel-Utgifning från Banquen, hvarigenom det répresentativa myntet må medgifvas att blifva ökadt utöfver nyssnämnde belopp trettio millioner R:dr Banco, Varder affaltadt Banco* Utskottets Betankanden. 83 i enlighet ined hvad Utskotten afsett
I Utskottets under N:o 23 till Rikets Ständer afgifna Utlåtande öfver väckt fråga om förhöjd försträckning till fyra af ofvanberörda Banker, har Utskottet förmält sig anse lämpligast att, i samband med frågan om låneoch kreditivrörelsens reglering på det hela, taga i öfvervägande, huruvida, och på hvad sätt, de intill nästa riksdag inflytande medel å anslaget till Filial-banks försträckningar skola användas. Med anledning häraf och under åberopande af den i berörda utlåtande uttalade åsigt, att förhöjd försträckning icke kan äldre Filial-banker tilldelas med mindre än att dessa Banker underkasta sig de vilkor och förbehåll för erhållande af försträckning, som efter deras bildande blifvit stadgade, enär i annat fall Filial-bank med sednare oktroj skulle komma i ett olika förhållande med äldre Filial-bank, hvilken samtidigt mod den förre kommer i åtnjutande af förhöjd försträckning och hvarigenom förvillelser hos de förvaltande lätteligen kunna uppstå i hvarjehanda fall, såsom i fråga om ränteberäkning in. m.; har Utskottet nu till pröfning företagit förslaget om beredande af tillökning i försträck ningsbeloppet för ofvanomförmälda Filial-banker, af hvilka den i Borås: ställt säkerhet för R:dr 450,000 erhållit försträckning å • „ 375,000 Skilnad R:dr 75,000. Carlshamn: ställt säkerhet för erhållit försträckning å 562,500 390,000 W 172,500. Hernösand: ställt säkerhet för erhållit försträckning å . 375,000 345,000 W 30,000 Nyköping: ställt säkerhet för erhållit försträckning å 460,500 V 25,500. Wisby: ställt säkerhet för erhållit försträckning å 225,000 120,000 V) 105,000. Örebro län: ställt säkerhet för erhållit försträckning å 727,800 390,000 Yt 337,800. tillhopa, skilnad hvartill kommer:
Då landstingets egentfiga upgift är att rådslå och besluta om länets allmänna angelägenheter, och det torde vara omöjligt att fullständigt specificera dessa, hvilket jag också tror icke här hafva skett, torde det af Gr. Mörner omtalade tillägget ganska väl behöfvas. Jag anhåller derföre om bifall till §:n oförändrad. Sedan ofverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till §:ti oförändrad, och dels bifall dertill, med uteslutande af orden »och mera dylikt»; framställde H. Exc. propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades ja. § 3 enligt Utsk:ts förslag. Tillkännagafs vara antagen af PresteSd. Gr. Mörner: I denna § föreslås, att val af landstingsman å landet skall ske genom valmän, en method, som jag anser blott undantagsvis och i nödfall böra tillgripas. Också har Hr Stolpe i sin reservm framställt ett. helt annat förslag; men som jag icke kan hoppas, att R. o. Ad. i denna punkt afviker från Utskits framställning, och dessutom § 2 redan 8r bifallen, har jag blott velat åberopa Hr Stolpes reservm såsom uttryckande min enskilda tanka. Gr. Snoilsky: Dä de härader elier tingslag, som skola välja landstingsman, gemenligen bestå af särskilda kommuner, i spetsen för hvilka kunna stå dels fullmägtige, dels deputerade, tror jag det af Utsk:t föreslagna valsättet vara det rätta, och anhåller om bifall till §;n. D fl n 10 Oktober e. trt. Hr Hj ärne: Som stöd för Utsk:ts förslog i denna § får jag Åberopa det nu gällande sättet för val af riksdagsman, som dermed står i full öfverensstämmelse. Hvarken komiterade eller Utsk:t hafva funnit någon annan lösning på denna fråga, som jag tror vara ganska riktigt behandlad. Gr. Mörner:
Utom dessa barn, om hvilka fattigvården kan sägas helt och hållet draga försorg, bespisas med middag vid en inom barnhusets lokal inrättad kokanstalt under hvarje läsetermin i folkskolan dagligen omkring 80 fattiga skolbarn, hvilkas antal dock under ferierna betydligt nedsättes. Dessas ålder är öfverhufvudtaget den för skolgång bestämda, med undantag af ett mindre antal, som tillhöra den så kallade Småbarnsskolan. Till underlättande af de fattiga barnens skolgång användas icke obetydliga summor från en fond, kallad Prins Gustafs Beklädnads/ond, hvarjemte en inom staden bildad Fruntiinmersförening, utom sin i öfrigt gagnerika verksamhet, bidrager med icke obetydliga penningebelopp till att förse de fattigare barnen med kläder och skodon. Dessa nu nämnda inrättningar utgöra stadens ordinarie fattigvårdsanstalten men, förutom det understöd, som der lemnäs, åtnjuta, ett icke obetydligt antal fattige bidrag till sitt uppehälle, dels genom erhållande af mat kostnadsfritt och dels genom månadtligen eller qvartalsvis utfallande kontanta penningeunderstöd. Antalet af sådane fattige, med inberäkning äfven af de skolbarn, som under läse term iner na erhållit middag, har i medeltal utgjort 74 mankön och 73 qvinkön. För de fattigas mindre barn är äfven en så kallad Barnkrubba inrättad, der fattiga mödrar kunna under arbetsdagarne inlemna sina barn och få dem födda och vårdade för 10 öre om dagen. Denna krubba underhålles på Fruntimmers-föreningens bekostnad. Arbetarebostäder äro för flera år tillbaka af ett enskildt bolag inrättade, och, sedan det i staden bil dade bolag för minuthandel med och utskänkning af bränvin och andra spirituösa drycker, för sådant ändamål, anslagit 11,000 R:dr Ränt, hafva under senare år nya arbetarebostäder blifvit uppbyggda.