Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Månen var uppe, och den skymdes emellanåt af drifvande skyar. Men just som Glåm föll, lyste månskenet åter fram, och i samma stund spärrade han upp båda ögonen; och Grette har själf sagt, att denna syn var den enda i hans lif, som ingifvit honom skräck. Då sveko honom krafterna, trött som han var och därtill skrämd af Glåms hastigt rullande ögon. Han förmådde ej draga sitt kortsvärd och låg nästan som emellan himmel och helvete. Emellertid fanns i Glåm mera olycksbringande kraft än i andra gengångare, ty han talade sålunda: »Mycken möda hafver du gjort dig, Grette, att få tag i mig; och ej skall det väcka förvåning, att du ej får något gagn af detta ditt möte med mig. Jag kan omtala för dig, att du nu äger endast hälften af all den styrka och mandom, som ödet tillärnat dig, ifall du icke hade träffat mig. Väl står det icke i min makt att fråntaga dig den kraft, du redan besitter, men det mäktar jag, att du aldrig varder starkare än du nu är, och likväl är din styrka stor nog — det skola många få erfara. Väl hafver du hittills gjort dig fräjdad af dina bedrifter, men hädanefter skall du af dem endast få dråpmål och fredlöshet, och allt, hvad du dig företager, skall bringa dig ofärd och olycka. Fredlös varder du, som sagdt, och ständigt blir det din lott att dväljas ensam. Den förbannelsen lägger jag äfven på dig, att du alltjämt skall se framför dig dessa mina ögon, sådana de nu stirra, och skall för den skull ensligheten synas dig ännu mera osäll. Allt detta skall till sist gifva dig döden.» Knappt hade Glåm sagt dessa ord, förrän den maktlöshet, som Grette kände, försvann; och han drog sitt svärd, högg hufvudet af gengångaren och satte det invid hans bakdel. Nu kom husbonden Torhall ut. Han hade klädt sig, medan Glåm lät talet gå, och han vågade ej träda närmare, förrän Grette svängt sitt svärd. Torhall lofvade Gud och tackade innerligt Grette för segern öfver detta spöke.
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Embete ut* öfvat, Utskottet då äger att sådant tillkänna*, gifva för Rikets Ständer, hvilka, 0'm de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att han ville ur StatsRådet eller från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord* samt att ”frågor i detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas och af andre Riksens Den 22 April e. ml 419 Ständers Utskott än Constitutiong-Utskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt.” Förgäfves har jag sökt upptäcka i detta stadgande någon motsägelse eiler någon otyJ delighet, som behöfver förklaring. Lagstiftaren har i fråga om opinionen öfver desse höa gre Tienstemäns Embetsutöfning, endast tillåtit ConstitutionsUtskottet att anmärka men ic* ke att besluta; och äfven anmärkningsrätten är icke förbehålien endast åt ConstitutionsUtskottet, utan tillika åt öfrige Utskotten och enskilte Motionairer inomStånden. Då ConstitutionsUtskottet, enligt RegeringsFormens 105 §. ensamt äger tillgång till de i StatsRådet förde Protocoller, var det ock oundvikeligt, att dess hörande äfven i detta fall, i afseende på ämnets utredande skulle föregå Riksens Höglofl. Ständers Beslut; men det synes ostadigt, att sedan Utskottet blifvit hördt och ' meddelat nödige upplysningar, finnes i Grundlagen ingen anledning för Utskottet, att, efter godtycke, från Riksens Ständers afgörande undanhålla en sålunda väckt fråga, hvilken, Sika med andra genom Motioner yppade ämnen, efter Utskottens beredning, måste af StänJ derne sluteiigen pröfvas.
Det skulle derföre, i min öfvertygelse, icke vara i den ringaste strid med R. o. Ad:s nyss fattade beslut, om denna ostränta komrne att, lika med länets öfriga skatter, bestämmas i penningar. Det i afseende å 3:dje punkten fattade beslutet angick frågan i allmänhet, huruvida sådana hemmansräntor, som utgå i naturapersedlar, skola förvandlas till fixa penningeräntor. Gr. Sparre: De skäl mot förslaget, som af en talare blifvit framställda, grunda sig hufvudsakligen derpå, att skatten är sekel-gammal och att den således icke bör upphäfvas. Den sekelgamla skatten skall bestå, det är blott fråga om att få denna skatt bestämd. Hr Printzensköld har yttrat den förmodan att den vore till beloppet bestämd, men emot den förmodan talar ju vår egen erfarenhet, och del är just nu fråga om att få en lag, hvarigenom beloppet skulle bestämmas. Förslaget innehåller en anhållan att grund härför skall uppgöras. Deruti mäste väl all möjlig rättvisa vara iakttagen. Jag röstar för förslaget. Hr Printzensköld: Jag anhåller vänskapsfullt hos de både rättslärde Gr:r, som yttrat sig i denna fråga, det de behagade genomläsa de punkter, som äro under öfverläggning, innan de tillstyrka deras antagande och framkomma med dylika yttranden, som de nu afgifvit, för att dermed gendrifva andre talares anmärkn:r. Båda desse Gr:r påstå, att förevande punkt innehåller förslag att bestämma ostskatten till visst belopp för hvarje hemman att utgå med förvandling efter markegång. Det finnes likväl icke ett ord nämndt i betänk, om ett sådant förslag. Der omtalas endast att skatten är obestämd, och att den sålunda ej kan förvandlas till fix penningeränla: hvarföre Utsk. tillstyrkt det vederbör:de måtte höras huruvida de icke skulle vilja ingå på skattens bestämmande till visst ärligt belopp i kontante penningar. När nu framställningen är sådan, huru kan man då komma till den konklusion, att punkten endast skulle innehålla ett förslag att bestämma ostskatten till ett visst belopp att utgöras i penningar efter årligt markegångspris?
— detta är kanhända ett väsentligare drag hos nutidsdiktningen än apologier för republik eller angrepp på en gammal troslära. Just i denna mening är det “ Furstinnan Gogol “ är så alltigenom modern. Och det är från en sådan synpunkt, man bör betrakta den, om man ej alldeles vill missförstå ej mindre förf: s afsigter än modern konst öfver hufvud. Eljest löper man fara att i likhet med en viss kritiker i ettUpsalablad komma fram med den anmärkningen, att när man behandlar ett sådant ämne, får man sjelf stå öfver de stridande partierna och liksom gifva åskådaren lösningen på gåtan, d. v. s. med rena ord — gifva idéen till ett nytt Ryssland. Anspråket är något naivt. I så fall gjorde herr Molander klokt i att lära sig ryska och med snaraste söka uträtta, hvad som inte lyckades för Loris Melikow i verlden. Som praktisk samhällsförbättrare skulle han ega ett nästan obegränsadt verksamhetsfält. Men för att återgå till “ Furstinnan Gogol “ — det, som i och för ett porträttutkast af författaren der är det vigti-gaste, är tvifvelsutan hans sätt att skildra hufvudpersonen, som här trots styckets titel gifvet är Boris Dmitrijew. Boris är son af en kejserlig embetsman. Han har i sin barndom varit sjuklig, hans ungdom har varit full af svärmerier om denna frihet, som han trodde alla andra ega, derför att han sjelf saknade den. Han har emellertid varit utomlands, och när han kommer hem, ser han förhållandena i Ryssland i en annan dager än innan han for bort. Hans far har blifvit mördad af nihilisterna, och klyftan mellan hvad han drömt sig om friheten, och hvad som i lifvet synes kräfvas för att göra den till verklighet, är sådan, att han bäfvar tillbaka för att ens i tanken fylla den. Mordet på fadern har till och med gifvit honom hat till frihetens förkämpar och försvarare. Ty hans kärlek till friheten har varit rent abstrakt och fantastisk på ett sätt som endast är möjligt för en man — ung eller gammäl.
Något måste väl då stadgas, huru dermed skall förfaras. K. M. bar för dem föreslagit en plikt, som af mottagaren skulle erläggas. För min del finnér jag del något hardt, att mottagaren skulle straffas för afsändareris synder. Det malle väl vara nog, att han betalar portot, när han erhåller brefvet. Vid nästa punkt har Frih. Palmstjerna anmärkt, att vigten på de bref, som sändas med löspost, blifvit i mitt förslag nedsatt till 8 lod, i st. f. de af K. M. förordade 16. Orsaken härtill är den, att dä enl. K. M:s Propos. den fördubblade afgiflen för lösbref skulle ingå lill postverket, har jag deremot föreslagit, att nämnde afgift till sitt novaride belopp skulle såsom hittills ingå lill postförvaltarue. Jag ansåg då att 16 lods vigt, forslad för 1 sk., vore för myckel, serdeles då, såsom utdyst är, man i småstäderna på det otroligaste missbrukar löshrefsrällen. Emot 5:te punkten af min reservation, der del står: ”att till brefdragare skall för hvarje bref, som till adressaterne hembäres, af desse betalas 1 sk. b:ko,” har blifvit anmärkt, att detta stadgande vore otydligt För min del trodde jag, att det berodde på post-styrelsen, då den antager brefdragare, att meddela dem noggrann ininslruktion, utan alt en dylik i Ständernas beslut, behöfde intagas. Hr Fiih:n har önskat, att i stadgandet om poslkartorne ordet ”endast” skulle omkastas. Jag vet sannerligen ej hvad postkartorne innehålla annat än upgifl på brefven, men vill visst icke motsätta mig denna förändring, om den finnes behöflig. Slutligen har Gr. Gyldenstolpe ansett det hvarken vara nödigt eller nyttigt alt nu vidtaga denna reform. Svårt är att tvista om hvad som är nödigt eller nyttigt. Grin säger t. ex., att de för sakens genomförande nödvändiga 300,000 R:dr skulle vara bortkastade, då de användes lill lättade postkommunikationer.
Hvad beträffar dagsverkena, så är deras pris så föränderligt, att de t. ex. invid Stockholm äro ojemförligt mycket dyrare än i aflägsnare delar af Stockholms län. Det finnes icke någon annan mätare för värden än penningen, och det linnes icke något annat land än vårt, som ännu qvarstår i harvande förhållanden, och att de kunna vara fördelaktiga, det begriper jag icke. Således må det förlåtas mig, om jag är af en motsatt öfvertygelse emot den, som yttrat sig emot förslaget. Frih. Palmstjerna anser förvandlingen lill penningar visserligen vara det enklaste, men såsom bevis på att det enklaste icke alltid är det bästa anför han, att den enklaste utgången ifrån Riddarhuset visserligen vöre genom fönstret, men att den icke derföre kunde medföra goda följder enär man dervid kunde bryta halsen af sig. Jag hemställer huruvida metaphoren är lämplig i förevarande fall. Jag anser likväl ifrån en annan synpunkt att här är något helsobringande i fråga vid förslaget om räntepersedlarnes förenkling, och tror ingalunda att dervid icke är något att befara. Der är blott frågan, skola vi vidblifva det gamla förhållandet, eller skola vi vidtaga någon förändring? I det sednare fallet bör man väl gå konseqvent tillväga och således taga steget fullt ut. Man skulle eljest blott åstadkomma en half messyr. Frih. Palmstjernas förslag åsyfiar att bibehålla 7 å 8 räntepersedlar. Delta vore i min öfvertygelse menligt för samhället och således kan jag icke ansluta mig till Frih. Palmstjernas förslag, under öfvertygelse och fullkomligt medgifvande, att det åsyftar en slags förmedling men med hvilken förmedling jag icke kan finna mig nöjd. En nödvändig följd af hans förslag skulle blifva, att bibehålla de årliga markegångssättningarne, och man behöfver icke vara mycket bekant med förhållandet i landet, med markegångssättningen, för att inse det felaktiga af dessa markegångssättningar. De ske på ett sådant sätt att markegången slutligen icke 6* 84 Den 7 September e. m. blifver öfverensstämmande med de verkliga prisförhållanderne i landet, utan att markegångspriserne bestämmas efter godtycke, och det är ifrån godtycket jag vill komma till ett lagligt förhållande. Frih.
Den 10 Januari e. m. 93 — Nu inträffar det högst fatala förhållandet dessutom att å genealogiska tabellen finnes antecknadt under Brynte Bertilsson »kallas i sonesons, sonesons, sonesons likpredikan. Svea Rikes Råd, men återfinnes ej i Ugglas rådslängd»; jag hemställer då till eder, Mine Hrr, om det är möjligt, att år 1765 citera författaren Ugglas ofvannämnda arbete, som först 1791 utkom från trycket? Huru kan Utsk:t försvara så kolossala misstag? Härigenom kullkastas ju Utsk:ts hufvudsakliga argumentation. Hvad angår Utskits yttrande, att Utsk:t rådfört sig med utmärkta genealogiska forskare, så är jag villig att så långt medgifva riktigheten häraf; men desse forskare hafva endast meddelat dels »att (lere personer finnas upptagne i Ugglas rådslängd, hvilka icke voro Riks-Råd», dels »att llere andra, som bevisligen varit Riks-Råd, det oaktadt icke blifvit i nämnde rådslängd upptagne»; men hvad angår den omtvistade Lilliehöökska ätten, hafva samme forskare icke kommit till andra resultater, än att Brynte Bertilsson icke varit Svea Rikes Råd. Härmed anser jag mig hafva vederlagt Utskits argumenter, och då ingen talare motsagt de fakta, hvarpå jag stöder min i ämnet afgifna reservation, får jag, under åberopande af hvad jag deruti anfört, vördsammast anhålla om afslag å Utskits Betänk, och bifall till Hr Anreps motion. Hvad slutligen beträffar Frih. Cederströms, Rudolf, anförande, så vågar jag hemställa, huruvida Hr Anreps författareverksamhet har det ringaste inflytande på den af Hr Anrep, såsom ledamot af R. o. Ad., väckta motion i den s. k. Lilliehöökska frågan? Jag har åtminstone ej hört någon talare anföra Hr Anrep som auktoritet; och besynnerligast förefaller det, att en ledamot af Riddarh.-direktionen använder dylika vapen, enär de påtagligen svårast såra nämnde
Sen honom, huru han, svängande den politiska fanatismens gissel, än med en fräckhet, som endast öfverträffas af dess dumhet, förolämpar Konungens Hot-Adel med den insinuationen, att denna, för att göra Konungen till viljes, skulle uppoffra sina pligter mot fäderneslandet, än söker beröfva Konungens Rådgifvare den ära, som, hurudant representationsförslagets öde än blifver, alltid skall blifva deras omistliga egendom, äran af det om äkta liberalitet vittnande handlingssätt, att icke hafva utöfvat någon obehörig påtryckning på förtroendeembetsmännen, än uppmanar soldaten att icke lyda sitt befäl, då det gäller ordningens upprätthållande, och ändtligen, i omåttet af sitt vanvett, lastar Konungens upphöjda Majestät derhän, att han söker göra troligt, att Konungen, glömsk af svurna pligter, skulle sjelf göra sig till den förste fridsstöraren. Carthago föll för Rom. Den urgamla, af Ståndsväseodet skyddade, Svenska folkfriheten skall maka åt sig för den moderna frihet, som skall blifva blomman af det nya representativa skicket, grundadt på medborgerligt förtroende. Men har man då glömt det stolta verldsbeherrskare Romas eget öde, Roma, som dock älskade att kallas »in aeternum condita». Någon talare har sagt, att Adelns politiska mission nalkades till sitt slut. Till denne talares tjenst och liktänkandes skall jag tillåta mig att andraga några betraktelser öfver den Franska Adeln af den här så ofta citerade Tocqueville, hvilka torde hafva sin å propos för stunden. I sitt arbete: »L/ancien régime et la révolution», yttrar Tocqueville: »Just vid revolutionens början iakttager denna Adel (den Fransyska), hvilken skall falla med thronen, inför Konungen och i synnerhet inför hans embetsmän, en hållning oändligt högre och ett språk mycket friare än det tredje Ståndet, hvilket snart skall kullstörta konungadömet.
Skrifva Nio 241» 9 Kejserl. Ryska Regeringen af slutad Lir/vidatiohs^ConVention j influtne medel. jS. A. K. Medelst den 19 December 1828 aflåten Skrif-» veise, har E. K. M. behagat gifva R. St. i Nåder tillkänna, att, sedan de långvariga underhandlingarne emellan Sverige och Ryssland, rörande utredningen och liqvidationen af de, i följd af Finlands afträdande till sistnämnde Magt, uppkomna ömsesidiga fordringsanspråk, hunnit afslutas, en formlig Liqvidations-Convention häröm blifvit den 16 Julii 1824 afslulad, som, jemte fullkomligt dödande af alla å Finska sidatt framställda fordringsanspråk hos Sveliska Kronan, tillerkänt densamma i5o,ooo dbdt* såsom ersättning i ett för allt för Dess fordringsanspråk i Finland, hvilken Summa i December* månad L sistberörde år blifvit af dertill förordnad! Ombud till Sverige öfversänd; jemte tillkännagif! vande hvaraf samt att, då, enligt företedt utVexlingsqvittence vid ifrågavarande LiqvidationsConvention, aoöo DuCater blifvit såsom vanlig Cancellie-present af Kejserliga Ryska Regeringen anslagne, en motsvarande summa blifvit med 4ooo R:dr Hamb. Banco till Cabinettet för utrikes Brefvexlingen utbetald af' den genom Conventionen, influtna summan, hvaraf äfven utgått 5oo R:dr Svenskt B:co till GeneralConsuln af Forselles, I sorn haft uppdrag om penningarmes emottagande och afsändande, E. K. M., med afseende å Bihang t, R, Sts Prof. 10ide Sami. 2'dra Rand. 1 10 Exp. Utsi. Förslag till arid. Skrifv.
Betänk. N:o 29. R. St. underdån. Skri fv. N:o 171. Motion N:o 430, om förändring af 2 kap. 3 § af 1686 års Kyrkolag, i fråga om tiden och sättet för barndop. Lag-Utsk. Betänk. N:o 72 och Mern. N:o 83. R. St. underdån. Skrifv. N:o 163. Motion N:o 431, om landshöfdingeresidensets i Göteborgs och Bohus län förflyttning (rån Göteborg till Uddevalla samt anvisande af de medel, som lill följd af denna flyttning kunna blifva af nöden. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 186. Motion N:o 432, att lönen för extra Provinciai-läkaren i Sotenäs m. fl. härader af Göteborgs och Bohus län mätte förhöjas till 1,500 R:dr Ruut. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. Motion N:o 433, om upphäfvande af det i 22 § af Kongl. Fiskeristadgan den 29 Juni 1852 intagna förbud emot begagnande vid sillfiske af not eller vad utölver viss storlek. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 10. Motion N:o 495, om beviljande af statsanslag å 1,000 R:dr för upp dämning af sjökilen i Svenneby socken af Göteborgs och Bohus län. Stats-Utsk. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 stzzS Den i8 Augusti. För Stads-Pa stora lcrue dkn Stämplade Pap, pcrs-astvft för h.var S'adelier Srads Föreuu, lina, sou, pä en »vid dcuaa Förordning bifogad För, tekning utförd nr.
Nattvarden må kunna omedelbart efter skriflemålel, före den allmänna gudstjensten, utdelas; Utlåtande N:o 29, i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande N:o 5, rörande väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställe utgå; Betänkande N:o 30, i anledning af väckt motion derom, att, när för brott sakfälld person, linder en lid af tio år efter det brottet blifvit begånget, ådagalagt ett oförvitligt uppförande, något omnämnande af den utaf honom begångna förbrytelse icke må i hans frejdebetyg vidare ega rum; och Betänkande N:o 31, i anledning af väckt motion om utfärdande af en lag rörande flottningsoch ilodrensnings-väsendet i Uikct. 712 Prot.-UUlrag den 15 September 1860. S. D. Banko-Ulskoltets nu ånyo föredragna Memorial N:o 38, med förnyadt förslag till föreskrifter angående Bankens reservfond; och Ulldtande N:o 39, i anledning af väckt fråga om inlösen af sedlar å Daler kopparmynt, blefvo af Ståndet godkände. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Ulskol/els Ulldtande N:o 49, i anledning af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom ltiks-Stånden vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 2B, öfver väckta motioner om dels uppbäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten alt börda jord å landet: Med afskig å Utskottets hcmslällan antog Ståndet det förslag, som Herr Grefve Erik Sparre i dess, Utlåtandet bifogade, reservation framställt. S. D.
Vils do88S olägenlsotor ools körluster äro on köljd dorak, att samlingen ioko Isatt on värdig ^slats, 80m sk sllmänlsoton kunnat mod nojo lsosökas, ools säledes varit i saknad ak dot interesse, 80m don nador sndra l^okligare omständiglsotor säkerligen väokt, ools 80m utan tvikvol skulle lsidragit till do88 lsetvdliga körökande ools körlsättring. i^u lsakva tvärtom Isögst sannolikt mänga vaokra konstalster kor on olset^dlig penning vandrat nr lsndot, ls vilka, om dor kunnit8 on stor, allmänt känd samling att sluta dom till, dor mälsända ^varstannat. Nen i alla kall är takvol-sanslingon, sadan don Iselinner sig ools enligt lavad Ötver-Intendents-kimlsotet, oktor sodnasto inventeringen, med säkerlset känner, sk dot värde, att den Iian mäta sig med klere sk do lsättro kända olkentliga samlingarne i kiuro^a, ooli således i ständ att, uppställd med smali nols insigt i on ändamålsenlig ooli nationen värdig looal, n^^- k^lla sin lsestsmmolse ooli vara kädernoslandet till Isedor. Ökvor-IntendontsDmlsotot tvekar dorkore oj att i underdäniglsot tillstyrks, det liders Ikongl. Naj:t täoktes krsmställs Vädig Dro^osition till Dikets nu korssnslsdo 8tändor om anslag till upjikorando sk ott Vational-Nusoum.
» Ja, vi begagna alltid ett o c h samma slags tyg till barnen. » ^ J i p p o n är en mycket snäll och bra menFru Haraldson började tigande att veckla «§sn|&gt; niska, det betviflar ingen; men hon upp det ena stycket, men der låg nu något har allt sina egna idéer, det är då visst. » Så sorgset i hennes nyss så glada ögon. lyder för ögonblicket det s. k. allmänna om» Yi göra ingen åtskilnad emellan barnen, » dömet o m min värderade väninna, och med upplyste en dam; » finner ni ej det vara hennes tillåtelse skall jag här rent opartiskt rättast? » §&lt;&gt;, l:sta årg. M. Xjennf / rvn. » Då jag öppet tillfrågas, säger jag lika öppet n e /, » svarade hon på sitt vanliga stillsamma sätt. » O m jag hade något att råda här, så skulle det vara, att det ena af dessa gråblå tygstycken utbyttes mot ett i rödt och hvitt, det andra mot samma slags randiga bomullstyg, som det den lilla flickan der har till klädning; priset är j u lika på alla dessa tyg. » Då ingen svarade, lät fru Haraldson ämnet falla och bad blott om att få mönster eller modell till den lilla klädning, hon skulle klippa, o c h man lade fram en illa tillskuren drägt, bestående af kjol o c h kofta. » Skola vi ej först höra efter, o m ej föreståndarinnan har några på en gång lämpligare o c h prydligare modeller? Det är ju att skämma ut en drägt.
Då det olta inträffar, att gifta karlar och äldre qvinfolk på landet, i anseende till desse förhållanden, hvarken kunna söka eller erhålla årstjenster, utan måste arbeta för dagslega, eller såsom StatTorpare, eller idka handslöjd, och i mantals längderae stundom upptagas såsom inhyses boende eller arbetare, i afseende på hvilka någon särskild afgift ef. ter andra artikeln lärer vara bestämd, och hvilka i alla fall äro till högre Bevillning uppförde än Tjenstehjon, så synes billigheten fordra, då det icke bör föranleda till högre beskattning, att de icke äro i förhållande att kunna erhålla och emottaga årstjenster, att Bevillning för sådane personer icke kommer att öfverskjuta Bevillning lör Tjenstefolk, samt att Författningarne måtte medgifva, att mantalsskrifva giH folk såsom tjenstefolk, ehuru de icke njuta årslön och gå till Husbondens bord. Det synes äfven vara billigt, då ungt folk emellan 15 och 18 års ålder alltför ofta icke kunna erhålla årstjenst, ej mindre att det medgifves dem. att kunna till deras trygghet, att ej anses såsom lösdrifvare, mantalsskrifva Den 29 Maji. sig, der de likväl icke kunna erhålla årstjenst, än att, vid Mantalsskrifnirtgar och BeredningsComtnittéer det kunde öppnas för dc-m utväg, att beirias ihan Krono-utskyIder, eller njuta lindring: deri, vid saknad arbetsförmåga, ellef sjuklighet, som behörigen styrkas kunde. Sorti man i allmänhet saknar kännedom om åtgärdetne vid taxetingarne, oell utan vidlyftig omgång icke dettsamma katt erhålla, så käft med den allmänna rätt, att känna grundernö för ålagd Bevillning, hvar och en tillkommer.