Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1: 50 samt för dödsannons inom ram hr. 5: — ett pris som måste betraktas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännagifvandet därigenom erhåller. Redaktionen * af Idun. K om, låt oss, min vän, spatsera en stund och lyssna i parken på middagsmusiken och se på den vimlande badpubliken, som vid paviljongen där gör sin rund! Märk först vår herr esculap, ja, märk, hur gladt och förtroligt till alla han nickar, det är som om strax för hans bjudande blickar försvunne hvar skymt af krämpor och värk. Omkring honom trängs en förtrollande krans af unga damer i färgrika dräkter, i korus man uppgör för nöjen projekter, och fåfängt han yrkar på lugn och sans. Det gäller att göra dem alla till freds, och ringen tätnar, man ber så trägen, knappt doktorn mer hittar till tanterna vägen, som sitta i skuggan att småle till reds. Nu hon, i hvars händer spiran är lagd, grefvinnan, där nalkas med två diplomater, on parle frangais om Amerikas stater och Santiago-flotiljens senaste bragd. » Mitt herrskap, välan, på de dunkla djup, mot skymningens inbrott — i väntan på balen », förklarar comtessen, » då ljuder signalen, armadan skall samlas slup invid slup. Och utan den minsta hagelby, trots blixtrande ögonpar, vågar jag hoppas aflöpa skall färden; när årorna doppas vi låta med vinden hvart sorgmoln fly. » Applåder. Och skaran skingras allt mer, de unga re ' n drömma om gungande vågor, om en farlig seglats vid mar-eldslågor, kring spelborden slå sig de gamle ner. På lawntennisplatsen snart sorlar det gladt, där gossar och flickor som fjärilar jaga, där spinnes ock mången kärlekssaga — som fjäderbollar man hjärtan tar fatt. Och icke det gifves en stig så brant kring fria höjder, på berg och vallar, där Ack, Men ekot af glada sånger ej skallar — lifvet är dock bra s k ö n t. icke sant?!
Sålunda blef en gång i Davis Strait en matros bortsläpad från ett infruset hvalfångarefartyg, och bland drifisen i hafvet mellan Grönland och Spetsbergen var år 1820 samma öde nära att drabba en af matroserna på en hvalfångare från Hull, men han lyckades rädda sig genom att springa undan och åt björnen kasta först sitt enda försvarsvapen, en lans, och sedan sina klädespersedlar, den ena efter den andra.75 Den 6 mars 1870 blef dr Börgen öfverfallen af en björn och släpad ett godt stycke.76 Märkvärdigt var, att björnen ej heller denna gång genast dödade sitt offer, utan att mannen fick tid att utropa: »En björn bortsläpar mig», och att han, sedan björnen släpat honom flere hundra steg, efter befrielsen kunde, ehuru ytterst illa skalperad, sjelf springa tillbaka till fartyget. Skalperingen hade uppkommit på så sätt, att björnen försökt att i sitt gap krossa hufvudskålen, såsom den plägar göra med fångade sälar. Scoresby anser det förenadt med fara att jaga isbjörnen i djup snö. Den såsom följeslagare åt M’Clintock, Kane m. fl. bekante dansken C. Petersen ansåg det deremot vara lika ofarligt att anfalla en björn som att slagta ett får. Sibiriefararen Hedenström säger, att man kan våga sig på den med en knif bunden på en käpp – och ungefär på samma sätt yttra sig de norska fångstmännen, eller åtminstone de norsk-finska harpunerarne, om denna »ädla och farliga» jagt. Björnens hufvudföda utgöres af säl och hvalross. Den säges med ett enda tag af sin starka labb kunna kasta en hvalross upp på isen. Renen lyckas han deremot sällan fånga, emedan denne löper snabbare än björnen. Jag har dock tvenne gånger på Nordostlandet sett blod och hår efter renar, som blifvit tagna af isbjörn. Det lider ej heller något tvifvel, att han jemte kött äfven spisar växtämnen, såsom tång, gräs och mossa.
Då de hunnit ett stycke ned stannade de vid en hög men mycket smal fönsteröppning i väggen. Trappan var brant och Nelly måste stödja sig på Emins axel för att kunna se ut. Der ute hade redan de vilda färgerna bleknat och några enstaka stjernor flämtade på den citrongula himmelen. På husen samlades män, kvinnor och barn till bön, och på begrafningsplatserne sutto de hvitklädda kvinnorna i orörliga rader. Det var åter det högtidligt tysta ökenlandet, öfvergjutet af ett upphöjdt ljust allvar som en grekisk staty. Hon kom att tänka på en hvit marmorbild, som hon en gång sett i ett museum i Europa och som tycktes henne ett förkroppsligande af Österlandet sådant som det nu låg framför henne. Bilden hade framställt en vacker, sofvande yngling, som oaktadt ett visst vällustdrucket drag kring munnen likväl i sin helhet uttryckte grekiskt allvar. I katalogen hade han kallats Endymion. Öfver hennes hufvud började böneroparen sitt långsamt framsjungna recitativ. Likt aflägsna ekon svarade hundra och åter hundra röster från stadens öfriga minaret. Äfven Emin skulle nu ha gjort bön. Då han emellertid utan vidare underlät detta, kom Nelly till visshet i en gammal misstanke, att han för sin del i frankers närvaro icke höll så synnerligen noga på sin religions yttre föreskrifter. I stället att bedja frågade han henne: – Vet ni hvar ni nu står? Hon nickade jakande utan att svara. Tviflande, att hon dock till fullo förstod betydelsen af det som hon såg, började han berätta om Velids moské. Kristendomen hade vigt den till Johannes Döparens kyrka. Men snart belägrades staden af araberne. Den ene af anförarne Chalid ibn Velid stormade murarne från ena sidan och bemäktigade sig halfva Damaskus med mord och brand. Under tiden gaf sig den andra hälften af staden frivilligt åt Abu Ubeida, som med sina skaror stod på andra sidan. Fredligt tågade hans folk genom gatorna och just här i Johannes Döparens kyrka mötte han Chalids rasande och plundrande flockar samt hejdade dem. Halfva kyrkan ansågs eröfrad, men den andra hälften, som gifvit sig frivilligt, fingo de kristne behålla.
Militairförtjenst skulle uppstå och vara lycklig nog att rädda fäderneslandet, eller eljest tillskynda det förmåner genom vapenlyckan, det då borde vara förvaradt åt samtiden att med belöning erkänna sådane tjenster, i hvilket fall det äfven ej stort skulle komma i beräkning hvad It. Sttr nu kunde finna för godt att bestämma; äfvensom bos H. BondeStåndet Eric Carlsson från Upsala Län m. fl. ansett, att, i stället för de af Utskottet föreslagne 2:ne FältMarskalkslöner, en sådan kunde vara tillräcklig. Af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet ej funnit skäl att frångå, dess förra härutinnan gjorde förslag, hvilket Utskottet nu får förnya. Vid Betänkanden, N:o 23g. 97 Vid den af Herr Dorchimont:> TV. A0 hos H. R. o. A. väckta fråga om anslående genast af 2:ne Fältmarskalkslöner, med lämnadt val åt Arme'ens nuvarande arne FältMarskalkar, Deras Exellencer Grefvnrne Stedingk och Sandels, att dessa löner emottaga elier deras förut inoehafde Öfverste-indelningar bibehålla, har, enär K. M:ts Nåd. Proposition ej något härom innehåller, och frågan efter Motionstiden vid denna Riksdag blifvit väckt, Utskottet ej kunnat fästa något afseende. J) A den af Utskottet föreslague rättighet för Generaler, dock ej flere än 1 på en gång, att vid 65 års ålder, efter afskeds tagande, erhålla pensioner å Allmänna Indr. Staten, i likhet med Landshöfdingar, har hos H. R. o. A. af Herr Grefve Gyllenborg, hos H. PresteStdndct af Herr Prosten Svedelius oell hos H. BondeStiindet af Casper /'Vijkman och Eric Carlsson fran Upsala Län m. fl. afslag blifvit yrkadt, på den grund, att dels Allm. Indr.
Härvid har bordt tagas i betraktande beskaffenheten af det antagna straffsystemet, så vidt det åsyftar utrymme för domarens pröfning vid stralfmätningen, i förhållande till mildrande eller försvårande omständigheter; och då brott af nu ifrågavarande art, första gången föröfvade, onekligen kunna förete mycken anledning till skonsamhet i subjekt itf afseende, samt dessutom det stulnas belopp, hvilket härvid särskildt bör komma i öfvervägande, är, enligt Lagberedningens bär ofvan yttrade åsigt, antaget att kunna blifva huru lågt som helst; har man häraf ansett följa, att straffarbete eller deremot svarande tukthusstratf icke ovilkorligen bör stadgas för sådan stöld, hvarom här är fråga; hvarföre detta stratf blifvit föreslaget alternatift med fängelse, deraf man dock ansett mindre tidslängd än två månader icke vara här lämplig. »Härmed hoppas man hafva motifverat de förändringar, som visa sig uti l, 2 och 3 §§ af Lagberedningens förslag lill lagtextens redigerande, lie uteslutningar, som skott i 3 § ‘J moni., förklaras genom åberopande af en ny §, hvilken längre fram kommer att motifveras. — 47 — »De i 3 § af lagförslaget uppräknade försvårande omständigheter äro väl till största delen sådana, som endast vid enkel stöld komma i betraktande och ej kunna sammanträffa med de qvalitikationer, hvilka enligt andra §§ medföra ovilkorlig förhöjning af straffet; men så vida aila dessa omständigheter böra afses i de fall, då brottet itereras, och dessutom vissa af dem, såsom det stulnas värde i hvarje fall samt personernes qvalitikationer eller stället, der tillgreppet sker, i andra, finna tillämpning äfven på nämnde, med strängare straff belagda stölder; har man ansett rätta ordningen fordra, att denna 3 § blir den 2:dra, och sålunda får sin plats framför alla dem, som bestämma de särskilda tjufnadsarternes bestraffning.
Uti denna inkomsttitel har någon förändring icke äskats, hvadan Utskottet, som icke eller anser någon sådan böra ega rum, bibehåller förra förslagsberäkningen „ 95,000: 20.' O Kontroll stämpelmedlen , livilka vid 1845 års riksdag förhöjdes från 10.5C0 r:dr, hvartill Kongl. Maj:t äfven stens beräknande, hafva influtit: för föreslagit 9,000 till in korn - år 1841 med r:dr 10,735: 1842 n „ 11,171: 1843 99 „ 11,239: 1844 99 „ 9,491: —• — och 1845 99 „ 9,839: Då medium häraf gör 10,495 r:dr och intraden under de sistnämnde begge åren understigit det påräknade beloppet, föreslås detsammas nedsättande till si:o B åkoch lot smedlen, som uti nu gällande riksstat äro uppförde till 73,000 r:dr, hafva bestigit sig: för år 1841 till r:dr 74,864: 1842 „ „ 72,778; 1843 „ „ 71,307 1844 4, „ 78,223 1845 „ „ 92,841: och i medium inbringat 78,003 r:dr; med anledning hvaraf Kongl. Maj:t föreslagit inkomst-titelns förhöjning till 78,000 r:drj men sorn denna intrad är beroende på en mer eller mindre liflig sjöfart, och således underkastad derutinnan skeende vexlingar, torde det betydliga belopp 92,841 r:dr, sorn under år 1845 influtit, och hvarigenom en förhöjd medelberäkning förnämligast uppstått, vara att i viss mån betrakta så - 10,000: Transport 4,355,680: Stats-Uiskottets Utlåtande j N.o 3j.
Och Salomo gjorde all tyg till Guds hus, nämliga gyldene altaret, bord till skådobröd; Ljusastakarna med deras lampor, af klart guld, att de skulle brinna för chorenom, såsom det borde; Och de blommor vid lamporna, och de näpor voro af guld; allt var af rent guld. Dertill knifvar, bäcken, slefvar och släcketyg, voro af klart guld; och ingången, och hans dörr innantill, åt det aldrahelgasta, och dörrarna till tempelshuset, voro af guld. Alltså vardt allt arbetet fullkomnadt, som Salomo gjorde på Herrans hus. Och Salomo lät komma derin allt det hans fader David helgat hade, nämliga silfver och guld, och allahanda tyg; och lade det in uti fataburen i Guds hus. Då församlade Salomo alla äldsta i Israel, alla höfdingar i slägterna, Förstar för fäderna i Israels barn, till Jerusalem, att de skulle låta uppkomma Herrans förbunds ark utu Davids stad, det är Zion. Och församlade sig till Konungen alle Israels män på högtidene, det är i sjunde månadenom; Och kommo alle äldste i Israel; och de Leviter togo arken; Och båro honom upp, samt med vittnesbördsens tabernakel, och all helig tyg, som i tabernaklet voro; och Presterna Leviterna båro det allt med upp. Men Konung Salomo och hela Israels menighet med honom, församlad inför arken, offrade får och fä, så mycket, att det ingen tälja eller räkna kunde. Alltså båro Presterna Herrans förbunds ark uti sitt rum, i husets chor, uti det aldrahelgasta, under Cherubims vingar; Så att Cherubim utsträckte sina vingar öfver arkens rum; och Cherubim öfvertäckte arken och hans stänger, ofvantill. Men stängerna voro så långa, att man såg ändarna på dem för choren ifrån arkenom; men utantill såg man dem icke; och blef han der allt intill denna dag. Och i arken var intet utan de två taflor, som Mose hade lagt deruti i Horeb, då Herren ett förbund gjorde med Israels barn, den tid de utur Egypten drogo.
Af böckerna framg8, att följande konti under Aret lämnat vins t: Medlemsafgiftekonto ... kronor 252: - htressekonto 9 3: 68 Mönsters konto ., 79: 45 Frivilliga gifvors konto .., 112: Summa kronor 447: 13 följande konti förlust: Modellers konto . kronor 215: 3 3 Allm. omkostnaders konto , 58: 92 Annons och trycksakers konto .., 406: 84 Summa kronor 681: 09 Föreningens tillghgar, hvilka vid Hrets b8rjnn utgjorde kronor 410: 58, belöpte sig vid Arets slut till kronor 176: 62 och bestii af: Inventarier och modeller kronor 132: 85 Lager af mönster .., 11: 45 Insatt i Handelsbanken , 26: 06 Kassabeh Allning , 6: 26 Stockholm den 28 mars 1892. B e ~ t h a Salin, Anna Kruse. född Kempe. Bil. VPO Förbundets tidskrift Dagny. Som fru Atnanda Rerfstedt i följd af bristande tid afsagt sig sin befattning som tidskriftens redaktris, har redigerandet af Dagny under Ar 1891 ombestyrts af en redaktionskomitk med fröken Lotten Dahlgren som redaktionssekreterare. Ofrig % ledamöter i komitdn hafvn varit: styrelsens ordförande, fru Ankarsviird, fru Kerfstedt, fröken Lilly Engström och fröken Ellen Fries, hvarjämte äfven fru S. L-d Adlersparro deltagit i komitkns arbete. Enligt räkenskaperna uppgilr Dagnys utgiftssurnmib för Aret till kronor 2,464: 68 mot en inkomst af kronor 1,934: 20.
Då likväl en sådan reglering af Fögderierne innefattar en fråga af administrativ beskaffenhet, och det således icke på Riksens Ständer ankommer att densamma föreslå, samt ärendet icke eller är i detta hänseende utveckladt och beredt, eller något utlåtande, i hvad Fögderifördelningen kan röra Ecclesiastique-Staten, blifvit från Consistorium i Carlstads Stift infordradt, hafva Riksens Ständer hvarken bordt eller 54 Underdåniga Skrifvelser. kunnat ingå i någon närmare undersökning om sättet för regleringens verkställande; men på grund af förhållandet i anförde delar och enär Kaminar-Collegium samt Stats-Contoiret, på uppgifna skal, jemväl ansett den föreslagne nya Fögderi-inrättningen ej vara af behofvet påkallad, kunna Riksens Ständer af de projecterade löner och boställen för ifrågakomne nya tjenstemän desto mindre några anslag bevilja, som Statens knappa tillgångar fordra all den inskränkning i utgifterne, hvilken, utan hinder i ärendernas behöriga gång, kan iakttagas. Riksens Ständer framhärda SCc. Uppl. o.godkänd hos Ridd. o. Ad. d. i 4 Apr. 182 3. Preste-Ståndet d. 17 .Borgare-Ståndet d. 17 ■—- — Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. McijAs Nådiga Proposition, angående upphörande af vissa dagsverken, hittills af Allmogen uti åtskilliga Socknar och Härader af Malmöhus Län utgjorde till Flyinge och Dahlby Kungsgårdar. S. A. K. Sedan Riksens Ständer, under den 17 April 1818, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, Underdåniga Skrifvelse.r. 55 att E. K. M. i Nåder täcktes anbefalla en fullständig undersökning om beskaffenheten af de dagsverken, som till Flyinge och Dahlby Kungsgårdar i Malmöhus Län blifvit utgjorde, och huruvida Allmogen uti åtskilliga Socknar och Härader af nämnde
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets sedan 1815 års Riksdag hvilande Förslag till ändring uti Regeringsformen, pröfvade Preste-Ståndet skäligt antaga de af Utskottet tillstyrkte ändringar uti Regeringsformens 4. ggt: 41. och 81. §. §•, hvaremot Utskottets Förslag till förändrade Redaktionen af Regeringsformens 28- 38- 53- 56. 60. och 96 §. §., äfvensom den föreslagne nya §., att emellan den 37. oell 33. §. §. införas, blefvo ogillade; och blef öfverlägggningen rörande den föreslagne ändringen uti Regeringsformens 37. §. uppskjuten intill dess Högloll. Ridderskapet och Adeln sig deröfver utlåtit; hvilket genom Utdrag af Protokollet skulle de öfrige Respektive Stånden samt Constitutions-Utskottet vördsamt och vänligen meddelas. S. D. Da Preste-Ståndet funnit sig föranlåta att ogilla den af Constitutions-Utskottet föreslagna nya §. att emellan 37. och 38. §. §. i Regeringsformen införas, i anseende till de fle-' re deruti förekommande olikartade ämnen, har Prest.Ståndet tillika trott sig böra serskildt för-' klara den önskan, att berörde §. hade varit så. redigerad, att Riksens Ständer kunnat genom beviljande af Svensk Medborgare-rätt för inflyttande Norrmän, ådagalägga Svenska Nationens vänskap och välvilja för det Norrska Brödra-’ Folket; hvilket igenom Protokolls.Utdrag skulle de Respektive Med Stånden samt ConstitutionsUtskottet vördsamt och vänligen tillkännagifvas.
En kvinna, till af den ömhet, hon en gång har väckt. Har ni någonsin önskat det, fru Leonora? (Leonora och med den hederligaste afstår ej villigt från ett uns LEONORA (med ansträngning). ni nu gör. Max ni har ingen rätt att tala till mig, som MAX (lidelsefullt). Rätt? Själfva klangen i er stämma, då ni nyss ropade mitt namn ger mig rätt. 123 LEONORA (vill gå). Ni tar fel ni vill taga fel. MAX. gång få tala till slut. Stanna Leonora! Det är hög tid, att vi en LEONORA. att säga mig... (Bedjande, i det hon närmar sig honom.) Max, inser ni då icke, att ni, om ni säger ett ord till, gör vår vänskap omöjlig. MAX (hänsynslöst). Hvarför i all världen? Jag vet allt, det ni har ligen, att jag skall tro, att ni, fru Leonora, som annars just inte är feg, inte för länge sedan sett klart i detta? LEONORA. Den har länge varit omöjlig. Eller vill ni verk ni kan då åtminstone inte förebrå mig, att jag någonsin sökt fängsla er med några dumma förhoppningar. MAX (bittert). Kanske... Ja, så har jag väl varit feg då! Men fingerspetsarna. En bourgeoise inte af öfvertygelse ni är öfver hufvud intet af öfvertygelse, men af födseln. »Dumma» förhoppningar ni nedlåter er inte ens att säga falska! LEONORA Nej ni har varit ärlig nog och otadlig till (stött). Det kan ju vara precis detsamma... MAX. fattning vore det först och främst en »dumhet». Nej, det är icke detsamma. Ty efter er upp 124 LEONORA (mer och mer retad, utmanande). »Det?» Hvad? MAX (hänsynslöst). vågat häntyda på det ännu mindre föreslå er det. Nu kan ni höra, att jag i mitt innersta åtminstone tänkt mig möjligheten. LEONORA Att rymma bort med mig. Jag har aldrig ens (med okonstlad förvåning, utan att ens bli förnärmad). sig... Och ni, som känner mig... Men, Max... Det är otroligt.
Prot, i83i. 9 Samt. i:dra Bandet. 5 , lysta Häftet. 34 Prat, Utdr. d. i7 Nov. iS34> Verkets samt andre af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Lagoch Oeconomie-V tskotf tens Betänkande».* N;o 21, i anledning af gjorde anmärkningar vid Kong». Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-Verket i Riket dea 4 Maji 1827, samt Kongl. Kungörelsen den 9 Junii l832; N:o 22, öfver väckt motion, om ändring i Kongl. Förordningen 0111 skogarne i Riket dea 1 Augusti 18o5; N:o 23, i anledning af väekt motion, om förklaring, angående beståndet af de å Sockne-AHmänningarne befintliga intägter; JV:o 24, i anledning af väckte motioner, om lindring för allmogen i den så kallade byggningsRjelpens utgörande. S. D„ Föredrogs å nyo Stats-XJtskottets Memorial, N:o 35o, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i frågan 0111 formen för Rikets Sländers skrifvelse, angående sterblius-algiftens utgående 1 Stockholm oell Götheborg: Ståndet antog Utskottets inbjudning och instämde i dea af Borgareoch Bonde-Stånden antagna mening, i afseende på formen för expeditionen; hvadan frågan 0111 voterings-propositionen komma att förfalla. S. F>. Föredrogs å nyo Banco-JJtskottets Memorial, Nso 6f, i anledning af Riksdags-Fullmägligen isils Strindlund> motion, angående upplåtande af rum i Riksgälds-Contorets torra Inis, till begagnande af Rikets Ständers Fullmäglige i Banken 0H1 Riksgälds-Contoret, gillades, och ansåg Ståndet motionen böra till Stats-Mtikottet remitteras.
Huru han än i minnet genomgick allt, fann han likväl ingenting, som utvisade en varmare känsla för honom. Nu rann honom dessutom i sinnet Axels uttryck om doktorn, och han mindes huru gladt och vänligt hon alltid bemötte denne, och att vid hans besök hennes skratt ofta klingade lika muntert s o m de andras. Hvad åter brukspatronen beträffade, så, o m det fanns något hos denne, s o m ej tilltalade jägmästaren, var det just hans lilla skrytsamhet öfver sin egendom och sin position i allmänhet. Nej, han skulle ej utsätta sig för förödmjukelsen af ett afslag. Han skulle ej löna den gästfrihet han åtnjutit genom att störa friden i detta hem, ty att Axel skulle taga hans parti, var naturligt, och med kännedom o m dennes häftighet, var det lätt att förutse uppträden och stormar. Om några minuter skulle han resa, och sedan hade han i sina försummade arbeten tillräckligt skäl att draga sig tillbaka. I denna lugnt resignerade sinnesstäm ning åtlydde han middagsklockans ljud. Vid bordet undvek han att möta Axels blick. Det var dock tvänn.e tillfällen då han måste vända sig till hvar och en särskildt, då brukspatronen drack hans välgångsskål, och då han själf frambar sitt lack. Axel hade då sett honom djupt in i ögonen och nickat så menande, att Oskar nästan kännde en sorts samvetskval öfver sitt nyss fattade beslut. Men det fick ej hjälpa. Långt hellre själfmant afsäga sig hvarje utsikt till lycka än att, för den ytterst tvifvelaktiga möjligheten af framgång, utsätta sig för misstanken att vara en simpel lycksökare. Härvid antogo hans drag åter sitt på sista tiden vanliga dystra uttryck, och Axel, som iakttog h o n o m med spänd uppmärksamhet, började åter misströsta. gården. Då han kommit så långt, att han trodde sig obemärkt, spred sig ett listigt leende öfver hans drag, och han mumlade tyst: » Nog har jag g j o r t, hvad jag kunnat. Går det inte nu, så går det aldrig! » Emellertid befunno sig de båda, hvilka så oförmodadt blifvit lämnade på tu man hand, i ej ringa förlägenhet.
Domstolen framställda, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en författning af följande lydelse: “Med ändring af hvad i 24 Kap. 5 och 6 §§ Rättegångs-Balken, förstnämnda lagrum sådant det lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, samt eljest i lag finnes stadgadt om utgifvandet af Rådstufvurätts dom eller utslag efter anslag, förordnas, alt i Rådstufvurätt skall genast, efter det saken blifvit utförd eller invändning till Rättens pröfning öfverlemnad, antingen dom eller utslag afsägas, eller ock viss tid derför tillkännagifvas“. Enligt 2 Kap. 6 .3 Ulsöknings-Balken har äfven Konungens Befallningshafvande i Stockholm eller Öfverstäthållare-embetels Kansli rättighet att utgifva utslag efter anslag. Nämnda lagrum har följande lydelse: “Konungens Befallningshafvande vare skyldig, att gifva skriftligt utslag med skälen “dertill, och teckna derunder, inom hvad tid den, som dermed ej nöjes, får söka i Hofrätten ändring, elter ty, sorn i 9 Kap. sägs. Konungens Befallningshafvande i Stockholm kinigöre genom anslag vid middagstimma, att dess utslag i saken skall gifvas ut “nästa dag derefter, och på den dagen bör utslaget stäldt vara: han må ock strax säga “sitt utslag muntligen, der så tarfvas“. Och då de skäl, sorn åberopats för en lagförändring med afseende på utgifvandet af Rådstufvurätternas doniar, lika mycket tala för en förändring af det sätt, som derutinnan begagnas hos Öfverståthållare-embelets Kansli, hafva Rikets Ständer, i öfverens - Exp edit in n s JJ t sko lin Is Förslog till underd. Skri/velse, \:o 36. 5 stämmelse äfven i denna del med Juslitie-ombudsmannens framställning i ofvanberörda berättelse, för sin del beslutat, att 6 § af 2 Kap.