Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare bör bestämmas antalet af hvarje artillerislag: fot-, åkande, ridande och fästningsartilleri. Vid bestämmandet af artilleriets personal måste läggas hufvudsaklig vigt vid ett fullt tillräckligt befäl, emedan vid artilleriet det är befälet, som icke blott leder, utan utför sjelfva striden, samt manskapet, som utförer befallningarna och betjenar den sammansatta maschinen, och således icke såsom vid de andra vapnen, kan genom modig handling godtgöra en möjligen felaktig ledning. Jemförelsen mellan svenska och flere utländska artilleriers utrustningsplaner visar, att våra upptaga betydligt mindre personal, hästar och ammunition än deras. Denna brist på reserv, såsom i hög grad förminskande vapnets uthållighet, är högst ofördelaktig. För att derföre med full trygghet icke äfventyra någon svaghet i organisationen, bör en sådan beräkningsgrund för behofvet af personal antagas, att detta syfte vinnes. Detta sker om samtliga fältbatteriernas personal beräknas efter hvad de 12-rui:ga böra ega. Till denna beräkningsgrund är så mycket mera skäl, som ammunitionsvagnarnes antal vid de nuvarande 6-®lga batterierna, då dessa blifva refflade, måste ökas till dubbelt och blir då lika med antalet vid ett 12-@':gt batteri. I öfrigt kunna refflade kanoners införande icke komma att medföra några synnerliga förändringar i nu gällande utrustningsplaner, alldenstund de nya kanonernas tyngd ej afviker mera från de gamla slätborrades, än att samma lavetter äro afsedde att begagnas. Hästantalet har äfven blifvit ökadt utöfver hvad som stadgas i nu gällande utrustningsplaner. I afseende på antalet batterier af olika slags artilleri föreslås 6 fotbatterier och af dessa ett till hvarje fördelning. Ridande artilleris företräde framför det hos oss s. k. åkande har länge ansetts bestå uti intet annat, än att ega en större reserv af hästar och manskap, samt derigenom mera ut hållighet i rörelse, ehuru denna reserv vore bättre använd att enligt sin natur hållas bakom, än onödigtvis i elden.
C u ro o ö« * *_ -ö vo S -• Q» <1* T3 . — t ^ tm <o a cre Nb. den diiference i runstycken, som vid hufrud-summorn* i dessi Tabeller uppkommer har jag med flit fSrbigStt. £ 09 Den 11 Maj: Bilaga N:o 2» Tabell, sorn utvisar Städernes och Ländets andel i Bevillningen. För år I8I0. Enligt General.Sammandraget öfver samma års Bevillning. Hela Bevillnings-summan utgick med Deraf betalte Städerne Samt Landet resten ... Häraf följer att för hvarje Millions Bevillning belöpte sig uppå Landet Samt uppå Städerna R:dr sk. 1,806,937 12 628,735 11 1,178,202 1 652,043 136 rist. Enligt 1813 års Taxcrings-Längd. Hämtadt ur General-Sammandraget öfver samma års Bevillning. Hela Rikets värde till Bevillning med Hus, Tomter Stadsjord . it j"V ‘ ' 44,762,000 Handel och rörelse . 140,383,856 Riksdaler. 537.066.856. 285.145.856. 35i,92i,ooo. Det öfriga Landet . Af denna Bilaga inhämtas, att Städerne, så i Be villnings-afgift år 1810, som uti uppskattadt värde år 1813, utgjort öfver en tredjedel mot det öfriga Landet. Nödvändigheten af denna Bilaga skall närmare in ses, då jag framdeles med mitt Värderings förslag får inkomma. "mmesst v) aata»»—* Den 11 Maj. Remitterades till Bevillningsutskottet, och blef communication med de öfriga RiksStånden Författaren tillåten. Friherre Wrangel, Henning:
» Jag erkänner », säger Mill, » att hustrun, om hon än icke kan göra något verksamt motstånd, åtminstone kan taga igen skadan; äfven hon å sin sida kan göra mannens lif ytterst obehagligt och kan genom denna magt göra sin vilja gällande i många saker, der hon bör råda, och äfven i många, der hon icke bör råda. Det är ett vapen för retsamma och egensinniga qvinnor, för sådana, som skulle göra det sämsta bruk af magten, om de sjelfva hade den, och som i allmänhet vända denna magt till ondt&gt; M. förutsätter sålunda verkligen fall, der mannen är den förtryckte eller slafven. De mildrande orsakerna till mannens aktningsfulla och hederliga behandling af hustrun finner M. i » den personliga tillgifvenhet, som är en frukt af tiden ... deras gemensamma intressen iförhållande till andra personer ... hustruns verkliga vigt för mannens dagliga trefnad och välbefinnande och det värde, hon derför har för honom för hans egen skull, hvilket hos en man, mägtig af känslor för andra, lägger grund till omsorg för henne för hennes egen skull. » — » Genom dessa olika medel utöfvar hustrun ofta äfven en alltför stor magt öfver mannen; hon är i stånd att inverka på hans håndlingssätt på sådana områden, der hon icke är skicklig att utöfva något nyttigt inflytande — der hennes inflytande icke endast är oupplyst, utan till och med användes på den moraliskt orätta sidan, och der mannen, lemnad åt sig sjelf, skulle handla bättre. » Detta, är ju ett medgifvande, der fransmannen helt positivt säger: Cherchez la femme! Och Mill synes ha en aning om qvinnans stora magt, äfven om han icke härleder den af den omständigheten, att det vanligast är mannen som är förälskad, qvinnan sällan. » Derför », fortfar han, » blifva, såsom sakerna nu stå, de män som behandla sina hustrur bäst lika så ofta sämre som bättre genom hustruns inflytande i fråga om alla sådana intressen, som sträcka sig utom familjen.
Svea vill emellertid med den fina kappan triumfera öfver andra fallna kvinnor, hennes sällskap på gatan, och då Blanka märker detta, förskräc-kes hon öfver ett sådant utfall af sin goda gärning och klagar för Agnes öfver, att när man vill göra godt, vänder det sig bara till det onda. Svea menar, att Blanka icke unnar henne kappan, och vill i harmen gifva igen den, men detta framkallar en förklaring, som har till följd ett fullkomligt närmande mellan systrarna, hvilket får sin bekräftelse i den varma omfamning och kyss Blanka gifver Svea. Den fina, bildade, i de förnämsta sällskap hemmastadda fröken v. Duhring, hvilken fasar för alt stygt och lågt och genom sin uppfostran anser sig tillhöra ett helt annat slägte än hennes nära anförvandter i eländets boning, omfamnar af fri vilja den fräcka gatunymfen, emedan hon känner, att hon mot denna har en pligt att uppfylla. Därmed är det första afgörande steget taget. Blankas karaktärsutveckling har skridit väsentligt framåt. Ännu fattar hon icke klart, hvad hon har att göra, men har dock lärt sig inse, att hon dittills vandrat i mörkret, och börjar förstå, att ratten icke får tillbakasättas för välgörenheten. JJr dagens krönika. V. ^ — 8. 45Likaledes har Svea undergått en förändring till det bättre. Då Blanka begifvit sig bort, blir Svea stående och knapper sakta upp kappan samt lägger henne från sig, stryker sedan häftigt af sig hatten och trampar på den, hvarefter hon kastar sig ned på en stol, sätter händerna för ansigtet och snyftar högt. Det är en i all sin enkelhet gripande scen. Så slutar andra akten, otvifvelaktigt den kraftigast genomförda och mest dramatiska i skådespelet Handlingen är vid den aktens^ slut drifven så långt, att intresset spänts i ännu högre grad, och man väntar med otålighet hvad som skall tilldraga sig i nästa akt. Höjdpunkten är ännu icke uppnådd, men riktningen fullt uttryckt, och man afbidar lumdlingens ytterligare stigande. Detta inträffar ganska riktigt i tredje akten, men dock icke så verksamt, som författarinnans behandling af de två första akterna gifvit anledning att hoppas.
Då de tillgångar, hvaraf lön för tredje Läraren vid Velerinaire-Inrättningen varit beredd, nemligen öfverskotten å inkomslerne af smedjan, hyror för några Inrättningen tillhörande lägenheter samt det för en Pensionär vid Inrättningen bestämda anslag af 333 R:dr 16 sk. årligen, i så måtto förminkats, att, sedan hufvudstadens fleste hofslagare vid Inrättningen förvärfvat sig den kännedom och skicklighet i hofslagare-yrket, alt behofvet alt för hästars rätta skoning vända sig till Inrättningen till en stor del upphört, inkomsterne deraf öfverstigits af utgifterne för Inrättningens underhåll, samt hyresinkomsten af ridstallet, 500 R:dr, komme att upphöra den l:sta Expedilions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse, IV. o 88. 181 October sistlidet år, sedan Krigs-Collegium uppsagt det derom förut uprättade contract, har E. K. M., för alt ersätta dessa brister, i Nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte öka Inrättningens stat med 666 R:dr 32 sk.; och hafva Rikets Ständer af sådan anledning, för Veterinaire-Inrättningen i Stockholm anvisat ett belopp af 666 R:dr 32 sk., hvarigenom Inrättningens anslag blifvit förhöjd t till 7,770 R:dr. n:o Understöd för 'vetenskapliga arbetens ingifvande. Såsom en följd deraf, att K. M„ under den 14 Dec. 1840, förklarat Sig icke bifalla Rikets då församlade Ständers underdåniga begäran om öfverlemnande af f. d. Canzli-Styi elsens Handeassa till RiksgäidsContoret, bar E. K.
M. under d. 4 Maj 18r 3, att i hufvudstaden ett institut för undervisning i gymnastik finge, af honom inrättas, och tilläde honom till inköp af nödig attirail 4°° rtdr och ett årligt arfvode af 5oo r:dr jemte ioo r:dr till hushyra, att tillsvidare utgå af 3:dje hufvudtitelns besparingar; hvarefter K. M. d. ir Sept. 1816 i nåder förordnade, att en medhjelpare finge af Ling antagas, med åtnjutande af 200 r:dr i årligt arfvode jemte fria boningsrum uti den emedlertid för inrättningen upplåtna styckgjutaregården, äfvensom att de Ling i hushyra dittills bestådda 100 r:dr finge af honom fortfarande uppbäras såsom ersättning för utfodring af en häst, hvilket, jemlikt K. brefvet d. 16 April 1817, utbetalades af öfverskott å statsverkets inkomster. Sedan K. M. vid i8a3 års riksdag hos R. St. i nåder föreslagit, att förenämnde sammanlagda 800 r:dr måtte på dåvarande 4;de, numera io:de hufvudtiteln öfverflyttas, samt till StatsUtsk. tillika i nåder öfverlemnat Lings und. ansökning, att, utom berörde 800 r:dr till inrättningens upprätthållande och fullkomnande, ytterligare 1000 r:dr finge användas till lönförhöjning för första underläraren och det öfriga till arfvoden för 4 andra underlärare med 200 r:dr till hvardera; så läto R.
Utskotten tillstyrka fördenskull, alt den af Herr Friherre Cederström föreslagne förändring af ifrågavarande 4 §• måtte på det sätt bifallas, att ett tillägg dertill malte al Rikets Ständer för deras del beslutas, så lydande: Ingen vare berättigad från bäkte eller correclions-inrättning i tjenst taga och försvara dömde förbrytare eller correclionister, innan församlingen fått tillfälle å allmän sockenstämma häröfver sig yttra, samt Konungens Befallningshafvande i Länet eller Öfver-Ståthållaren i Stockholm sedermera, efter inhemtad kännedom af församlingens yttrande, tillstånd dertill lemnut; hvaremot Utskotten hemställa, alt bemälde Friherre Cederströms samt Petter Gabrielssons förslag cm förhöjning af bötesbeloppet för den, som hos sig skattskrifver flere tjenstehjon, än han i sin tjenst begagnar och lönar, måtte förfalla, I afseende slutligen på Herr Munck of Bosenschölds framställning, dels alt Förfaltningarne i allmänhet om laga försvar måtte upphafvas, och dtds att, i stället för dylikt försvar, de personer, hvilka äro skyldige dermed vara försedde, kunde, emot erläggande af den personella skatten undfå ett så kalladt Uppehålls-koi t, som lemnade dem fullkomligt skydd och frihet; så få Utskotten, jemte tillkännagifvande, alt till Utskotten blifvit jemitlerade åtskilliga motioner om ändring uti hittills gällande Stadgar om lösdrifvares och försvarslöses behandling, hvaröfver serskildt Betänkande kommer att meddelas, vördsamt anföra, alt, då det, med afseende på de för närvarande beslående förhållanden, kan vara högst äfventyrligt och nära nog till verkliga vådor för det allmänna ledande, att helt och hållet' upphäfva sladgandena om laga försvar, och det correctiv, motionären häremot föreslagit, synes vara allt för litet tillfyllestgörande, Utskotten icke kunna annat än tillstyrka, att Herr Munck af Rosenscliölds gjorda framställning må varda afslagen.
Detsamrnas resultat ha visserligen icke varit så S} amerligen stora, men man finge betänka att insättningarna också v o r e små. Talarinnan nämnde, hurusom föreningen definitivt bildades i oktober i fjol, hvarpå en broschyr o c h cirkulär, innehållande program, stadgar m. m. kringsändes i tusentals exemplar. U n d e r det gångna året har föreningen haft ett kontor här i Stockholm — Kungsträdgårdsgatan 26 — öppet hvarje tisdag, hvilket lämnar upplysningar o c h förmedlar insättningar. Afsikten har varit att få filialer af föreningen eller lokalföreningar på alla större orter. På åtskilliga håll har detta sträfvande mötts m e d stort intresse, o c h särskildt i G ö t e b o r g har en förening m e d liknande syfte bildats m e d understöd af inflytelserika personer. Äfven i Jönköping o c h Upsala pågår just nu som bäst ifrigt arbete för stiftande af liknande sammanslutningar. Här i Stockholm har anslutningen n o g varit mindre, än man kunnat hoppas, o c h medlemsantalet öfverstiger ej 100. Orsaken härtill är bland annat den, att många h u s b ö n d e r tycka, att det går lika bra att sätta in pengar för sina tjänare, utan att tillhöra föreningen. Gent e m o t denna invändning påpekade fru Palme emellertid sammanslutningens o c h exemplets betydelse. Äfvenså framhöll h o n, att de, s o m tjäna h o s föreningens medlemmar, erhålla lifränteböcker, hvilka följa m e d tjä- narne från plats till plats o c h sålunda kraftigt mana husbönderna att fortsätta m e d insättningarna. E n annan anmärkning m o t föreningens program vore den, att lifräntan ej utbetalades förr än vid 55 år, en ålder, s o m man antog, att de flesta tjänare ej uppnådde. Talarinnan visade emellertid m e d statistiska siffror, att procenten af kvinnor, som d ö före 55 år, ej är synnerligen stor. H. A. D e n u n g a flickan tillbragte sina uppväxtår dels i Helsingfors dels på fäderneegendomarne. På den vackra villan Kallio ute i Djursholms villastad ha de unga makarne n u r e d t sitt g ä s t f r i a o c h komfortabla hem.
SDlaj:t, för roinnanDe af ej minDre förut faFnaD fullflänbig odj fammanförD uppgift på alla 0tatené od) all# tnänna inrättningar^ egenDomar på lanDet, än ocf fäFer Fontroll å Deraé anmänDanDe odj rebotrifanDet af De utaf Dem, i mtjja fall, in# ptanDe infomfer, förorDnat, att ix>iD fpecialräFningarne bör fogaé för# tecfningar på Dplifa egenDomar, upprättade meD De afDelningar, broar# till oltfa Diépofitioner för färjFilDa flater eller utarrenDering föranleda, famt antecfningar om inträffaDe foränDringar, f)\x>arjemte fammanDrag Deröfver för hvarje län jFola lanDéböcferna åtfölja; ocb borDe början bärnteD göraé voiD upprättanDet af räfenjFaperna för år 1848. £ill roinnanDe af förenkling uti @taté#^ontoreté göromål ocb Då Det anfetté icFc mara af nöDen att för d)artEB#figillat0e.uppbövDen od) magafiné#meDlen, mera än för anDra infomjl#titlac, upprätta färjFilDa bufrouDböcfer, Då fatnmanfattning af Ditf)öranDe räFenjFaper änDocf uti SliFebuftruDboFen werf fället?, fur Motigt. 9)laj:t i nåDer förorDnat, att nämnDa färjFilDa bufrcuöböefer icke miDare jFola upprätta^, utan 52 cbartas*ftgillat£e* och magafinö
För öfrigt anser sig Utskottet böra nämna att, i afseende å sättet för stämplarncs tillhandahållande samt redovisningen för de genom deras försäljning inQytande 8 Sammansatta Ii evil In: s-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ékon.-Utsk:s Betänkande N:o 15. medel, Kongl. Förordningen den lä December 1834, angående förhöjd bevillningsafgift för spelkort samt om kortstämplingens verkställande, tjenat Utskottet till förebild. Deremot liar Utskottet, enär stämplarnes storlek naturligtvis måste rätta sig efter lådornas och cigarrernas, icke kunnat föreslå några detaljerade föreskrifter angående stämplarnes storlek och sättet för deras anbringande å lådorna och konvoluten. De allmänna föreskrifter, hvilka förekomma i § 2 af bilagde förslag, torde emellertid vara tillräckliga, för att härutinnan tjena Riksgälds-kontorets Styrelse till ledning. Hvad slutligen angår det belopp, hvartill den ifrågavarande afgiften sannolikt skulle komma att uppgå, så, enär den årliga förbrukningen af cigarrer säkerligen icke komme att understiga 300,000 skålp., är lätt att inse att denna statsinkomst ingalunda skulle blifva obetydlig; en statsinkomst, som för en mängd nyttiga företag, exempelvis att nämna förbättrade kommunikations-anstalter, eller andra vigtiga ändamål, utan tvifvel är ganska önskvärd och hvilken kunde vinnas, utan att för någon egentligen kännas betungande. På grund häraf tillstyrker Utskottet vördsammast, att Rikets Ständer ville antaga följande Förslag angående särskild bevillning s-afgift för Cigarrer och Cigarretter, sorn lill salu hållas. § i. Cigarrer, antingen de äro tillverkade i Riket eller från Utrikes ort hit införda, må ej annorledes till salu hållas än i lådor om 300, 230, 100, 50 eller 25 stycken, äfvensom i konvoluter, innehållande 5 stycken. § 2.
Förr hade jag min stuga och min käring, som grälade och slog efter mig för att jag aldrig rörde vid spaden ... vet du hvad en spade är ... utan bara satt i skogen och passade på orrspelet. Hör nu på! Då tog jag en morgon mitt muskedunder och min hund och gick min färde ut i världen. Flickan vände dukaten i eldskenet, men han drog henne till sig på knät och strök henne sakta öfver kinderna. – När jag så hade gått första dagen, sköt jag hunden. När jag hade gått andra dagen, gaf jag bössan åt en skogsman, som hade visat vägen. Sedan hade jag intet. – Kan man köpa för slanten? – Visst, visst. När jag så kom i fält och fick mig en krigsmusköt, då kan du tro! Då blef jag jägare igen. Men himlen förbarme sig ... Du skall komma hit hvar kväll i mörkningen och då skall du få hälften af min dagsranson och allt hvad jag kan plocka hop. Han stirrade på musköten i gräset. Så reste han sig och gick och lät den ligga. – Flickan kan inte veta, att det var jag som sköt, och det skall hon aldrig få veta. Jagär en Judas, som bragt en skuldlös om lifvet. Inte mörda! Inte mörda! Han höll sig om pannan och vacklade bort öfver fältet. Då kom han till d’Albedyhlls dragoner, som lågo kring en stockeld och läste i bönböckerna, och där satte han sig också att läsa, och slutligen begynte han högljudt bedja och predika. – Hvad nytt? – frågade knektarna nästa morgon Brakels rödhåriga marketentare, en liten allvis västgöte, som stod i sin grå blus mellan grytor och upphängda kläder. – Nytt? Måns Predikare har visst fått solsting midt i natten och blifvit mogen för dårekistan. Han går barhufvad nere vid floden och ropar. När predikaresjukan sätter åt honom, har han alltid varit framme och skjutit någon. Dystra och tigande mottogo knektarna de knappast halffyllda bleckskålarna. – Bröd eller död! Hvarför få vi inte storma, innan det blir för sent?
Ordalydelsen är följande: ”icke allenast å de under Kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven å alla till civiloch militärsamt ecklesiastik-staten hörande boställens skogar.” Utsk:n hafva ansett, att då boställen och således äfven deras skogar stå under Kronans dispos., hvilket är fallet med de utarrenderade boställena, Utsk:n kunde i motsats härtill begagna ordet omedelbara i fråga om de andra skogarne, hvadan jag tror, alt Den 11 November f. m. 373 detta ord står på sin plats. Beträdande den rättighet, som blifvit leornad boställshavare, att afyttra averkningen å boställets skog, så tror jag, att det vore lämpligt, att R. St. i detta hänseende uttala en grundsats, sorn berättigar K. M. att derpå bygga ett förslag lill förfatln. Jag är öfvertygad, att om något boställe har så stor skog, att den försålda afverkningen derå skulle tillskynda inuehafvaren en alltför öfverdrifven inkomst, kan K. M. icke underlåta, att i den författu., som i och för regleringen af detta förhållande kommer att utfärdas, härpå fästa behörigt afseende, och jag tror således, att förslaget i denna del kan antagas. Då vi dessutom känna, att ett Stånd redan fattat sitt beslut i detta ämne och antagit ett med Utsk:ns förslag identiskt beslut, så, då så mångå förslag blifvit framställda, och det torde vara svårt, att före Riksdagens slut komma till reda med saken, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte fatta ett beslut i öfverens stämmelse med BorgareSl:s. Frih. Raab: Gr. Sparre började med ett tillkännagivande, att Frih. Palmstjerna i sitt föreg:de föredrag skulle hafva alldeles tillintetgjort värdet af mitt förslag just genom hans kritik af detsamma. Enl. min upfattning gällde denna kritik jemväl Utsk:ns förslag, enär Frihrn anmärkt, ali ordet omedelbara borde ur detsamma utgå. Della ord har jag i mitt förslag begagnat derföre, att det finnes i Utskrns, och Gr.
de drömma sig tillbaka till den gamla landskyrkan, där de suttit så många gånger med mor och syskon, där de försökt att uppmärksamt lyssna på prestens ord, ända tills lavendeldoften döfvade deras sinne och sömnen smög sig öfver dem, och de förskräckta sprutto till vid klockarens gälla toner: » Allena Gud i himmelrik »! där de en gång gråtande stodo vid det löfsmyckade altaret oeh aflade sina löften och gjorde så många vackra föresatser att hålla dem. Det är kvinnofängelset på Norrmalm, de af brottet stämplades, af samhället förkastades bostad. En del åter har ett ovanligt, nästan förtvifladt Hur månne de fira julen där — hvad har den haft att säga åt d e s 3 a olyckliga, för hvilka uttryck i sina drag. Det synes, att julen berör den vackra decemberkvällen, de snöhöljda gatorna dem, men icke för att bringa en helsning om med deras slädar och bjällror, de lysande frid, utan för att störa och oroa dem, kanske butikerna, julgranarna bakom de upplysta fönstväcka ett slumrande samvete, kanska tända en ren, hemglädje, julbrådska och julfrid — allt, allt dröjande ånger ... Hos lösdrifverskorna förmärkes däremot icke är endast vemodiga drömmar från förflutna tider? Hur ha de emottagit budskapet om frid på en skymt af rörelse; det är som alla religiösa känslor stelnat hos dem, som om alla minnen jorden oeh god vilja åt människorna? Och omedvetet följa stegen den riktning, dödt bort, som om i deras inre icke längre hvari tankarne gå: uppför Drottninggatan, inpå fanns enresonnansbotten för öfversinnliga tankar. Barnhusgatan, bort till det gamla f. d. » SpinnSlöa eller fräcka stirra de framför sig, de sköna huset », som ligger där mörkt och ensamt i orden om frid och försoning klinga meningslösa för dessa olyckliga, åt hvilka lifvet icke bragt julaftonens glädje. En ringning på porten, och några sekunder annat än ofrid och kval. Då gudstjänsten är slut, då de sista tonerna därefter höras steg, nyckeln vrides om i låset, Skiss af porten öppnas, och jag står inne på gården.
Detta är ett faktum, som jag är beredd att styrka om det påfordras. Den omständigheten att någon protest icke blifvit afgifven inom Utsk., bevisar således ingenting för riktigheten af ifrågavide åsigt. (tvifvelaktigt är det emellertid att om af de 15 milhr. som äro beräknade att räcka i 3 år. 14 blifva under loppet af 2 år använde (och deruti ligger icke någon omöjlighet då förslaget medgifver att så kan få ske), skulle följden blifva den att Ständernas första omtanke vid nästföljande sammanträde blefve att anordna nya medel för jernvägsanläggningen, och det är de förhastade åtgärder, som af en dylik sakernas ställning skulle upstå, hvilka jag anser olämpliga. Tvertom tror jag det vara med Ständernas mening mera öfverensstämmande att, dä de till 1800 års slut anordnade 20 milhr, det under loppet af nästinstundande Riksdag, och icke vid första sammanträdet skulle stå dem öppet att besluta till hvad belopp och i hvad ordning arbetena skola företagas. Jag yrkar på dessa skäl fortfarande återremiss, och vågar, i likhet med föregående talare, till Gr. Ugglas hemställa, huruvida han icke skulle vilja i denna åsigt sig förena. Hr Montgom merie, Rob. Nils Germ.: Frågan är ganska enkel, och jag skall derföre icke länge uppehålla R. o. Ad. Det är påtagligt, att StatsUtsk:s afsigt varit att, med allt förtroende till den man, som har sig ledningen af statens jernvägsbyggnader öfver - 96 I)en 14 Oktober. lemnad, sätta honom i tillfälle att utföra detta arbete på billigaste sätt, och att detta är statsekonomiskt riktigt, torde icke kunna bestridas. Man har mycket fästat sig vid det förhållande, att vid 1860 års ingång endast 1 mill. skulle återstå af det anslag, som E. St:v beviljat, och att Ständerna till följd häraf skulle blifva nödgade att anvisa ytterligare medel för fortsättande af jernvägsbyggnaderne. Men om ock så skedde, att blott 1 mill. återstode vid 1860 års början, så komme detta likväl icke att binda Ständerna för deras blifvande beslut.