Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom äro från embetsverken infordrade uppgifter på der behöfiiga exemplar af statskalendern, och fråganborde uppskjutas tills sådana uppgifter inkommit. Jag ber derför att få ändra mitt förut framställda yrkande derhän, att denna punkt för närv:de icke må till någon åtgärd föranleda. Gr. von Rosen, Fredrik Carl: Det är visserligen utan tvifvel att många och möjligen de flesta embetsverk iakttaga den sparsamhet med expensmedlen, hvartill K. M:ts cirkulär uppmanar dem; men det synes mig alltför inkonseqvent, att Skånska Hofrätten, som består af endast 2 divisioner, behölver 12 exemplar af Posttidningen, då Svea Hofrätt med 5 divisioner kan hafva nog af 6 exemplar. Jag kan ej dela Hr von Franckens åsigt, att revisorerne icke böra fästa sig vid »småsaker»; man bör handla efter principer och revisorerne äro de ende, som öfver statsförvaltningen utöfva kontroll. Ej heller kan jag instämma i hans önskan att saken må uppskjutas. Biträdande den af Hr Huss uttalade mening, anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Liljencrantz: Hr von Francken har föreslagit, att denna anmärkning för närvale icke skulle föranleda någon åtgärd och att den skulle behandlas i sammanhang med 1865 års revisions-berättelse. Jag tror att detta beror på oriktig uppfattning i afseende på l\. Stms rätt att återkomma tili en fråga, som redan förevarit. Dessutom har Hr von Francken upplyst, att endast en uppgift på antalet exemplar är infordrad, och i anledning af denna uppgift kan väl icke någon anmärkning göras. Jag vill derjemte fästa uppmärksamheten derpå att det icke är meningen att nu göra enj anmärkning, utan blott att uppmana till mera sparsamhet. Hr von Francken: Det är icke meningen att åter upptaga denna punkt; men om samma sak återkommer i nästa revisions-berättelse, är det väl tydligt och klart, att den då måste Den 27 Januari. 179 pröfvas, och man kan då fatta beslut i frågan, utan hinder deraf att man nu beslutat att den icke för närv:de må till någon åtgärd föranleda.
Med fullt fog kan således sägas, att om aflöningsstaterne fordom uppgjordes mera med afseende pä de högre än lägre gradernas fördel, förhållandet nu är tvärtom, hvilket jag förmodar Hr Gr:n ej kan klandra. Hvad nu beloppen egenteligen ankommer, så är det svårt fatta Gr:ns mening, om de föreslagna äro antingen för höga eller för låga, enär Hr Gr:n föreslår att alla löner under 1000 R:dr R:mt böra ökas med 50 °/o och de deröfver med 33 Va % följd hvaraf en Sekund Löjtnant med lägsta lön skulle i stället för 600 Rrdr hvartill lian i ilen Kongl. Propos:n blifvit föreslagen, endast får 450 R:dr — den med högre lön 562 t/2 Hulr i st. f. 800 Rdr—- Premier och Kapten Löjtnanten likaledes lägre löner än de föreslagne nion Amiralen för hvilken ingen förhöjning föreslagits erhölle en dylik af icke mindre än 2500 .— och vice Amiralen 2000 R:drs tillökning i stället för 1000 R:dr - Kan detta verkeligen vara Hr Grins mening? Eller har granskningen af det klandrade förslaget varit så löslig, att granskaren icke anat de slutsattser, som deraf kunna dragas. 2:o. Alt Dep-.lsChefens anförande icke lemnade grund för bedömmande af befälets antal hvilket borde liimpas efter den styrka, det hade alt föra i krig, och den sysselsättning, del agde i fred, och all antalet Amiraler borde minskas med 2. Detta yttrande innefattar en svår anklagelse emot den värde granskaren sjelf, som säger sig icke hafva förändrat åsigter och likväl underlät, att, enligt dessa, tillvägabringa minskning i flottans officers personal, under den tid han var Dep:t,sChef. Nuvarande DepilsChef, har desto mindre funnit skäl att föreslå någon förminskning, som anfalet officerare under de senare årens större rustningar visat sig vara väl behöfligt och utan tvifvel blifver alldeles otillräckligt, om allmän rustning af flottan skulle ambefallas.
Jag nödgas, på grund af de skäl, som helt nyss blifvit af mig i dylikt ändamål anförda, vördsammast hemställa, om icke de Hrr ledamöter, hvilka begärt betänk, på bordel, ville taga i betraktande, om icke, då Ståndet i afton är mera än vanligen talrikt församladt, betänkandets föredragning till pröfning och afgörande vore önsklig och af eu säkrare utgång, än om man nu, starkt kommen i farten alt bordlägga, uppskjuter mål efter mål till en annan dag. Händer det icke esomoftast, att ärender, vid slutet af ett plenum bordläggas i hopp att nästa gång Ståndet torda blifva talrikare samladt; men när man ånyo kommit till samma ärende, hafva mycket färre ledamöter deröfver beslutit, än som inträffat, om afgörande! skett förra gången. Vågade jag således hysa den ödmjuka förhoppiug, att bemälde Hrr ledamöter behagade afstå från sin begäran om bordläggning, då vunne vi den dyrbara tiden, och besluten förlorade säkert icke heller derpå. Hr Oxehufvud, Olof Philp, instämde i den begäran om bordläggning, som redan blifvit framstäld; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att ifrågavar. betäuk. komme att ytterligare hvila pä bordet. Fö - De» 39 Maj. 193 Föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 27 dennes på bordet lagda belänk. N:o 14, i anledn. af vackt fråga om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorne. Gr Lagerbjelke, Gust.: De af R. o. Ad:s ledamöter, hvilka tillhöra Ekon.Disk., kunna visserligen ega kännedom om delta betänk., men Ståndets öfriga ledamöter hafva svårt, att erhålla den kännedom om betänk., som är nödvändig för en diskussion, enär betänkandet först i dag blifvit utdeladt. Jag anhåller således om belänk:s bordläggning. Häruti instämde Gr. Taube, Henning Edv., i anledn. hvaraf Hr Gr. o.
Propos. till bifall å Utsk:s yttrande i förevar:de punkt blef härefter framställd och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig funnit Ja öfvervägande. 8:de punkten, ang:de väckte motioner om nedsättning i bevillningen af handel och näringar i allmänhet, äfven som af fast egendom. Hr Hjerta, Lars: Såväl vid innevar:de som föreg:de Riksdagar har jag väckt motion derom att bevillning på handel och rörelse efter 2 Art. skulle nedsättas från 5 till 3 proc., hufvudsakligen ur den synpunkt, att jag trodde, att taxeringsupgifterne derigenom skulle blifva mera samvetsgranna än hittills. Utsk. har likväl i stället sagt, alt det vågar icke dela motionärens förhoppning, att den förordade nedsättningen i bevillnings-proc:n från 5 till 3 skulle i någon betydlig mån medföra större sanningsenlighet i de skaltskyldiges taxerings-upgifter eller en strängare pröfning från taxeringsmännens sida af de taxerades verkliga tillgångar utan fruktar Utsk. tvertom, att denna proc.-nedsättning möjligen skulle förorsaka en minskning i Statsintraderne tili en nära nog lika proportion. Detta raisonnement tyckes mig utvisa, att Utsk. icke fullkomligt känner förhållandet med upgifterne till Taxerings-komitéerne. Det är ganska väl bekant, att nästan öfverallt i landet till följd af en slags tyst öfverenskommelse göras upgifterne för låga, der de icke omedelbarligen kunna kontrolleras såsom förhållandet är med embetsmännens löner. Men hvad är väl orsaken härtill, om icke den alltför höga bevillnings-proc:n. Man må höra nästan hvem som helst och med hvilka begrepp som helst yttra sig häröfver, så erkänna de, att bevillnings-procm är för hög, och att de derföre icke upgifva sina inkomster till rätta beloppet.
Så länge den stående hären, så till befäl som trupp, utgjordes till största delen af krigsvande personer, kunde det kanske vara mindre vådligt att uti dess leder inflicka ofullständigt öfvade Bevärings-ynglingar. Nu deremot, då högst få af dem, som gjort fälttåg, qvarstå i tjenst, blir Bevärings-manskapets fullständigare danande och bildning så mycket mera af behofvet påkalladt. Jag tror mig fördenskull icke behöfva vidare utveckla nödvändigheten af att gifva Bevärings-manskapet all den daning, som innefattar de förnämsta grunderna af soldatbildningen; denna nödvändighet är i och för sig sjelf nog klar och talande, för att behörigen uppfattas af hvarje nation, som har känsla för sitt sjelflorsvar och der, såsom sig bör, detta försvar ytterst hvilar på allmän krigspligt. Visserligen skall införandet af förlängda Bevärings-mölen medföra olägenheter, dels genom en ökad kostnad för Statsverket, dels genom mera besvär och större tidsförlust för de Bevärings-skyldige sjelfva; men vill man ändamålet, måste man äfven vilja medlen, och ändamålet är här betryggandet af fäderneslandets försvar och sjelfständighet. För detta vigtiga och dyrbara mål kunna icke för stora uppoffringar göras när de äro af nöden, och det Svenska folket har uti förflutna tider af bekymmer och fara mångfaldiga gånger visat, att det icke skyr att derför uppoffra både lif och gods. Hvarje sådan uppoffring bör dock vara ändamålsenlig och väl beräknad. I sådant fall kan ofta genom mindre medel, i tid och klokt använda, vida mera vinnas än genom ansenligt större uppoffringar och ansträngningar, gjorda först i farans yttersta stund. Så skulle ock den kostnad och den tidsuppoffring, som under fredens lugn egnades åt Bevärings-manskapets tillräckliga och ändamålsenliga vapenöfning, medföra mera säker, mera verklig nytta, än mångfaldigt större kostnader och omsorger, uppoffrade för samma ändamål, sedan ofridens faror redan inbrutif. Jag vågar derföre, på sätt jag här ofvan i underdånighet anfört, hysa den öfvertygelse, att en vidsträcktare vapenöfningstid för Bevärings-manskapet är af hvarje fosterlandsvän såsom nödvändig erkänd.
För sådana fall är, utan afseende »på osannolikheten, att en dylik motion skulle leda till ett för hela riket vådligt re - Konstilutions-Vtskottets Memorial M 61. / »sultat, rättigheten att vägra proposition nödig, för upprätthållande af Ståndets vär»dighet och ordningen inom detsamma; ett upprätthållande, som öfverallt måste »åligga en Talman.» »Helt annat är förhållandet med de Utlåtanden, ett Utskott öfver en af Konun»gen gjord proposition eller en enskild Riksdagsmans motion afgifvit, Utlåtanden, »hvilka äro ganska skiljda från de frågor, hvilkas väckande omnämnes i Regerings»Formens §§ 53, 56, 81, 87, 89, 107 samt Riksdags-Ordningens §§ 29, 33, 34, »37.» »Utskotten, af alla fyra Riks-Stånden till frågornas utredande och förslagens »utarbetande utsedde och någon gång bemyndigade att med Riksens Ständers rätt »besluta, äro alltför vigtiga delar af vår representation, att deras Utlåtanden böra »på ofvan nämnda sätt af en laiman kunna behandlas. Deras åtgärder äro under»kastade Riks-Ståndens pröfning, hvilken Talman icke bör kunna dem undanhålla. »Faran af en motsatt regel skulle icke undanrödjas derigenom, att Konstitutions»Utskottet, när Ståndet yrkar proposition, kommer i tillfälle att sig utlåta.
Hagelskador, angående bildande af föreningar för ersättande af förluster, uppkomna genom —: B. VII. 5, 140, A. 140- Hagströmer, Johan Jacob, dess ytt rande: VII. 141. Halland, angående rättighet för de klockare i nämnde provins, som innehafva boställen, att med penningar lösa den från boställen ii; natura utgående ränta: B. XI. 117, 252, A. 252. Hallsnäs, hemman inom Ramqvilla socken, angående rättighet för Vesna härad inom Jönköpings Län att, för underhållandet af Sunds bro, uppbära roteringsfrihets-afgiften för nämnde hemman: B. VII. 224, 301. 343, A. 343. Halländska Kyrko hemmanen, angående åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne derå dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman: B. XI. 34, 120, 237. A. 248, E. 328. Halmstad, angående upplåtande af en Halmstads stad tillhörig jordlott til! byggnadstomt för ett nytt tullhus i nämnde stad: I. 115, R. 121: B. III 13, A. 48. E. 152. —, angående återlemnande till nämnde stad af tvenne till Kronan upplåtna mindre jordrymder: B. VIII. 16, (64, 211, A. 211; E. IX. lil. Hambraeus, Lars, Lands-Sekreterare, angående pension åt hans enka; motion af Herr Didrik (lillis Bildt: se Motioner. Hamilton. Hamilton, Friherre Hamilton, Grefve Hugo Bengt Arehibald, dess yttrande: VI. 407. Hammar-skatten och Tack jerns-tionden, angående upphörande deraf: B III. 200, 266, 275, A. 295. E. 638. Hamnbyggnad, angående anslag till sådan vid Grenna; motion af Herr Carl Adolf Bogeman: se Motioner.
På grund häraf anhåller jag om återremiss af betänkandet. Hr Cederschjöld: H. Ex. Hr Gr. Lövenhjelm har i sitt sista anförande upptagit till vederläggning något af hvad jag förut yttrat, men jag tror mig likväl af detta Hr Grefvens anförande hafva funnit, att vi i sjelfva saken äro af alldeles enahanda tanka. Väl är det sannt, att Grefve Ankarsvärd isin motion föreslår, att förbrytelser emot Konungens person skulle beläggas med fästningsstraff; men jag valen af de förste, som uppstod och talade emot detta förslag, emedan jäg ansåg, att dödsstraff derpå ovillkorligen borde följa, och Frih. Boye instämde äfven deruti. I anleda, deraf förklarade Gr. Anckarsvärd, att han i det fallet ville andi ä sitt förslag så, att dödsstraff skulle blifva en ovillkorlig följd af denna förbrytelse. Äfven för lasteligt tal om Konungen har det blifvit yrkadt, all straffet måtte skärpas. Således kan jag ej finna annat, än att motionerna i allmänhet åsyftat icke mildring utan skärpning i straffen. Motsatsen skulle jag för ingen del vilja bifalla. Mitt anförande gick för öfrigt endast derpå ut, att få sjelfva lagtexten förtydligad, och i detta afseende synes Grefven icke haft något att påminna. För öfrigt har, i afseende på 2 §, en sats, som jag flera gånger förut framställt, nu blifvit af Gref 16 H. 12 9Ö Den 4 November f. m. ve Spens understödd, den nemi. att då ett förslag till ändring af ett lagstadgande framställes, och LagUtsk. finner förslaget varn godt och således höra antagas, så ina det aldrig utgöra något hinder för LagUtsk. att tillstyrka en sådan förändring, att äfven andra §§ skulle behöfva ändras till följe af det gjorda förslagets antagande. Det måste vara TJtsk:» ovillkorliga skyldighet, att vid framställningen af ett lagförslag äfven framställa de förändringar i andra §§, som deraf borde blifva en följd.
J% mantal deraf hvarken de donerade hemmanens eller stadens öfriga jord hittills varit till Soldathåll indelad; Och sorn, enligt Kongl, transporten å Sala Silfververk af den 20 Januarii 1682, samt bekräftelsen derå den 9 Sept. 1774 r, Bergslaget eller Sala stad vöre i åtnjutande af frihet, bland annat, från Båtsmansrotering, hvilken frihet staden sig ytterligare förbehållit i det om Silfververkets drifvande med Staten senast upprättade samt så val af Rikets Ständer sorn af Kongl. Maj:t, medelst Dess Nådiga Bref af den 3i October 1829, stadfästade contract, hvaruti, så länge det vore gällande, rubbning icke finge ega rum, kunde något deltagande i städernes Båtsmanshåll, lika litet för jord som för hus eller borgerlig rörelse, Sala stad hädanefter mera än hittills åläggas; att, genom den undersökning, som af Kongl. Majtls Befallningshafvande i Elfsborgs Län blifvit verkställd, i anledning af det med Bords stad befindtliga förhållande, att de staden underlagde 3a */» förmedlade hemman, genom Kongl. Brefvet den 8 Julii 1798, blifvit befriade från allt annat deltagande i anskaffandet af stadens Båtsmän samt deras legande, lönande och utredande, än att, i likhet med hvad från äldre tider Vanligt varit, till understöd i stadens Båtsmanshåll, å i ligen betala åtta Statssamt Occon. Utsk. Betänkande N:o sS. • daler silfverinynt med två Rdr 3 a sk.
Menighetens deltagande i vård en af sina egna angelägenheter blef dock bibehållen vid Tingen, genom Nämnden, i Sock nestyrelsen genom Socknestämmorne, och i det mera enskildta hushållsbestyret, genom Bystämmor; men under en ännu senare tid har man åter insett fördelarne af folkets utvidgade rätt, att bestyra om sina angelägenheter, hvarom de uppå Riksens Ständers 'framställning af Kongl, Maj;t till vederbörande Lands - III höfdingar, den 29 Febr. 1742 och den 9 Dec. 5771, aflåtne skrivelser, angående vissa anstalter till Landculturens befrämjande, vittna; och sluteligen har Sockne-styrelsen, genom den af Konungen vidtagna Landsfaderliga författningen, under den 26 Febr. 1817, erhållit en mera stadgad form , hvarjemte LänensfBe. redningsTaxerings-och Pröfnings-Committéer rätteligen, äro att anse såsom Menighets-styrelser, likasom åtskilliga enskilda Associationer, och de i Länen , under Landtbruks Akademiens ledning , inrättade Hushållnings-sällskaper, hvilka alla , hvar pä sitt sätt, välgörande verka för de ändamål, hvarföre de blifvit inrättade. Hvad i afseende pä Menighets-styrelsens fördelar, i ett af de afgifne förslagen yttras , synes så grundligt , att det förtjenar en ytterligare framställning *).
1 anledning häraf och enär det, jemlikt anförda innehållet af HäradsRättens saköreslängd, Börje Nilsson ådömda förvandlingsstraff var svårare, än lag stadgade, och all upplysning saknades om tillkomsten och lydelsen af Kongl. HofRätlens i sistnämnda fånglista åberopade utslag, samt i öfrigt beskaffenheten af den i samma fånglista befintliga anteckning lemnade rum för tvifvelsmål om dess riktighet, infordrade jag från vederbörande de till närmare utredning af dessa omständigheter erforderliga handlingar, ibland hvilka HäradsRättens saköreslängd, såsom i fånglistorna var antecknadt, befanns innehålla särskildt utsatta straff för de Börje Nilsson ålagde vitesböter, men de af Magistraten till Konungens Befallningshafvande i Länet insände förteck v. < o n ningar öfver utbetalde fångtraktamenlen i ofvannämnda kronohäkte under April och Maj månader förrberörde år utvisade, att Börje Nilsson, i häktet ingången den 9 April, blifvit frigifven först den 14 Maj, och att kostnaden för hans underhåll under fjorton dagar af Maj månad blifvit uppförd till 2 R:dr u sk. 4 rst. B:ko, hvilket belopp, efter hvad Konungens Befallningshafvande i dess till mig aflåtna skrifvelse tillkännagifvit, äfven blifvit af allmänna medel godtgjordt. De öfrige handlingarne ådagalade, att Magistraten, uti en den 14 nästderpåföljde Juni daterad och den 17 i samma månad till Kongl. HofRätten inkommen skrifvelse, inberättat, att de, enligt HäradsRättens bifogade saköreslängd, Börje Nilsson ådömda böter, till hvilkas gäldande han ej ägde tillgång, icke blifvit på en gång förvandlade, samt tillika af sådan orsak, under åberopande af föreskriften uti Kongi. Brefvet den 26 Maj 1827, anhållit alt undfå beslut om det straff, han i ena bot borde 57 borde undergå; hvarefter Kongl.
Leffler, äfven om ett sådant parti funnits, åt detta offrat sin frihet. Till denna räknade hon bland annat bevarandet af aktningen för sina konservativa vänners åsikter. Antydningar hafva hörts, att hon för sin framgång sökte bundsförvandter i båda lägren. En sådan beräkning var alldeles främmande för A. Ch. Lefflers natur. Hon sökte inga nya förbindelser bland de konservativa, men hon behöll sina gamla vänner, äfven om de voro misshagliga för hennes nya. Hon hade ett så bredt mänskligt förstående, ett så stort karaktärens ej blott åsikternas frisinne, att partisynpunkter aldrig kunde bli det afgörande för hennes sympati, hvilken däremot drogs till verkliga personligheter, hvad färg deras åsikter än ägde. De, hvilka uppfattat A. Ch. Lefflers krets som en af partifanatism eller litteratursnobberi genomträngd, ha aldrig varit med om samkvämen i det gästfria, behagliga hem, där hon angaf tonen. Där, som i alla kretsar, märktes nog att den forna förmågan att konversera, att med lif, lätthet och kvickhet, på samma gång som måtta, innehållsrikedom och behag utbyta tankar, icke hör till de sköna konster, dem samtiden odlar. Men de litterära aftnarne i detta hem hade ett innehåll, som nu mera icke står att finna i någon salong i Stockholm. Där tindrade hos de nya idéernas anhängare en glad känsla af kamratskap i en stor, ungdomligt troende sträfvan att skapa mer sanning och lycka i världen; där förekommo lifliga samtal om dramatiska, litterära och konstnärliga ämnen; då och då en uppläsning af någon novell eller dikt. Rundt om på borden låg en riklig mängd ny, isynnerhet nordisk, litteratur, hvilken gaf uppslag till tankeutbyten. Man fann sig, tack vare värdfolkets älskvärdhet, strax hemma i de med en blandning af borgerlig soliditet och artistisk oregelbundenhet ordnade rummen, och värdinnan förstod att ge samkvämen prägeln af sitt eget väsen, där världsdamens lugna säkerhet osökt enades med en flicklik glädtighet och konstnärlig otvungenhet.
För Jönköpings, Kronobergs, Calmar, Elfsborgs, Skaraborgs, Vesterbottens m. fl. län, är lönen bestämd till 25 daler k. m., härunder inbegripne släpbeklädnad, bestående af rock och byxor; men deremot andra, såsom Westerås län 35 daler, Södermanlands 20 daler och en tunna spanmål; Helsinge och Gestrikland 4° daler, och för Wermlands län är lön bestämd i säd, kött och fläsk m. m. Såsom numera ledamot af StatsUtsk., skall jag, när ifrågavar. motion der kommer att föredragas, meddela flera upplysande utdrag, t. ex. af K. circuläret den 1 Dec. 1812, Jag anhåller att detta anförande måtte få åtfölja min motion i samma ämne till Statsoch Ekon.Utskotten. Remitterades till StatsUtskottet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 28 Mars i84o. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.utdr. för den 26 dennes e. m. Den 28 Mars f. m. Justerades pleni-prot. för den i4 dennes. Fortsattes pröfningen af de sedan sista riksdag hvilande och af Gonst.Ulsk., jemte dess den 7 och 20 dennes pä bordet lagda memorial JN:o 5, uppgifna förslag till ändringar i Fikets grundlagar. 2o:de punkten. Förslag till g r u n d Litt. A. 109 §:n Regerings Formen. 1 :a perioden. Ej må riksdag frän dagen, dä den ä rikssalen öppnad blifviti skulle likväl 27 fm RikdagsOrdningen. usta mom. 2:dra perioden. Riksdagens början räknas från dagen, då den blifvit ä rikssalen öppnad 80 §:n i:sta perioden. Riksdag må ej — • från dagen dä den ä rikssalen öppnad blifvit. Skulle likväl Hr voö Troil, Emil:
Liqvid uf faÖfver den af Revisorerne gjorda framställning, angående sättet för stighetslån mot liqvid af fastighetslån mot återbetalning i Silfver, då desamma före utsatt återbetalning i termin, på en gång till återstående kapitalet inbetalas, hafva Fullmäktige Silfver. gjg ytlåfjt ; Jet berättelsen bifogade utlåtande till Rikets Ständer, sidorna 65 och 66; Och enär berörde framställning afser ändring af en Reglementets föreskrift, hvilken framdeles förekommer till granskning; har Utskottet ansett sig böra tills vidare uppskjuta pröfningen af förevarande ämne. §. 27. (1851 års Rev.-Ber. §. 53 och 1853'års Rev.-Ber. §. 61.) Anstalten för Sorn den i Ranken inrättade särskilda anstalt för besörjande af de läne.-commissiomed fastighets-låns erhållande, omsättning och återbetalning lörenade gönersbesörjande. r0II)§[ oc|, bestyr, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut skulle allenast, intill nästa (innevarande) Riksdal/ fortfara; så kommer Utskottet, efter vunnen kännedom -derom, huruvida berörde anstalt uppfyller det dermed afsedda ändamål, att för Rikets Ständer anmäla om denna anstalt må för framtiden bibehållas. §• 28. (1851 års Rev.-Ber. §. 67 och 1853 års Rev.-Ber. §. 78.) Kassa-BreditivUti förstnämnde berättelse uttala Revisorerne den åsigt att, såvida det fondens fördelmed Kassa-Kreditiv-fondens fördelning på flera terminer under året åsyfning på f era tatje ändamål alt underlätta allmänna rörelsen icke förfelades, Fullmäktiges åtgärd att lämpa Krediliv-afgiften efter tiden för Kreditivets begagnande varit lämplig och af omsländigheterne påkallad; hvadan ock Revisorerne, under förutsättning att för Kreditiv-fondens fördelning i fyra ungefärligen lika stora delar längre öfvergångslid än ett år ej må påkallas, gillat Fullmäktiges berörde åtgärd.