Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken icke verkställer sin vexling, så är det Banken väl förmenadt att under denna tid utgifva sedlar; men Den 28 Januari. 501 men deremot kan jag alldeles icke sa förstå denna punkt, att Banken derigenom skulle vara bunden, sedan den åter inträdt i sitt rätta förhållande. Jag liar således icke den ringaste betänklighet vid att antaga äfven den sista punkten. IIr Gunther, Claes Ephraim: Jag skulle helst vilja dela Gr. Horns åsigt, alt, då man i det ämne, hvarom här är fråga, har en banklag, stiftad af Konung och Ständer gemensamt med civillags kraft, något särskildt stadgande derom i grundlagen icke skulle erfordras; men om man icke anser en civillag vara nog betryggande, och derföre vill hafva ett sådant stadgande inlagdt i grundlagen, så kan jag icke finna Const.Utsk:s nu uppgjorda förslag på något sätt tillfredsställande, utan anser för min del vida bättre det förslag, som uppgjordes vid 1S34 — 1835 arens riksdag, och af alla fyra Stånden antogs vid sista riksdagen. — Man har sagt, att orden: ”dessa sedlar skola vid anfordran efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas”, borde vid denna § tilläggas, derföre att Banken i den föregående meningen fält sig tillagd rättigheten att utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Insätter man här rättigheten, säges det, så bör man också insätta skyldigheten. Men en i lag medgifven rättighet är alltid ganska lätt att göra gällande endast till följd af lagens medgifvande, då deremot en stadgad skyldighet är lika lätt att befria sig ifrån, så framt ingen påföljd för dess underlåtande är dervid fästad. Det är icke nog, alt man i en lag föreskrifver hvad som bör ske, man måste äfven föreskrifva hvad sorn blifver påföljden, om lagen icke efterlefves. Nå väl, svaras det: Utsk. har sökt att stadga en sådan påföljd i det sednare alternativet. Men detta är icke nog, enär de båda tilläggen måste vara alldeles oskiljaktiga, och följaktligen böra i ett moment sammanföras.
För min del kan jag icke annat än anse Utsk:ts förslag i denna del lämpligare än att gå till väga på sätt Gr. af Ugglas föreslagit, och anhåller derföre om bifall till Utsk;ts Utlåt, i denna del. t) e ii II 0 k i o b e r. 1*5 Hr Bildt: För mig hafva de skäl, Gr. af Ugglas anfört för en strängare bestämmelse i afs:de på landstingets rättighet att uptaga lån, varit särdeles talande: men jag anser att de af honom uttalade premisserna borde hafva blifvit konseqvent fullföljda och tillämpade. Ingenting har visat sig mera ofördelaktigt för vårt kreditväsende än hvpotheksföreningarnes verksamhet. Detta har också föranledt det förslag till hypoteksbank, som, utarbetadt af finanskomitén, blifvit för B. St. af Regeringen IVamlngdt och som rönt bifall af K. o. Ad. och 2:ne andra Stånd. Det är alldeles nödvändigt för bibehållandet af statens kredit alt centralisera uplåningarne på samma gång som staten upträder såsom låntagare på verldsmarknaden. Man har funnit att dessa korporationer, sorn upträda såsom låntagare, måste betala mycket högre ränta, än de skulle behöfva göra, ifall de samverkade för ett gemensamt mål. Jag hemställer nu till hvar och en, huruvida det kan inverka fördelaktigt på statens kredit, om man sökte lån för jernväga1-, kanalbyggnader o. s v. inom kommunen, på samma gång man hör att hypotheksföreningarne, ehuru de kunna erbjuda större säkerhet än landstingen, kunna komma att göra, likväl ej erhålla lån. Jag tror för min del, att det är högst nödvändigt att vara särdeles försigtig i afstde på den financiela delen af denna fråga. För öfrigt förekommer det mig särdeles besynnerligt, att frågan om utländskt låns uptagande förekommer i g 4 0, då den egentliga bestämmelsen i detta afs:de egentligen först förekommer i den 58:de, der det bestämmes i hvilka afs:den K. Mils godkännande erfordras för att beslutet må erhålla bindande kraft.
»Nä–ä», sade hon derpå och återtog svängningen. Det uppstod en kort paus. Så hoppade hon ned af bordet och gick fram till fönstret. »Var det bara det farbror skulle säga?» frågade hon och vände sig om. »Bara? – Det vigtigaste steg i lifvet ...» »Ja, det förstås», medgaf hon liberalt, »i fall man gifter sig.» »Man bör väl åtminstone taga en sådan framställning i öfvervägande, om man annars vill betraktas som en klok menniska. Hon sjönk ned på stolen i half förtviflan och knäppte samman sina händer i knät. »Men om jag kunde begripa hvad han skulle med mig!» Kyrkoherden vände sig om och såg ut om fönstret. Det for ett drag af löje öfver hans läppar. »Han tycker naturligtvis om dig.» »Och farbror anser att jag borde ta honom?» »Du skulle åtminstone tänka på saken.» Hon började se fundersam ut. Hönorna upphäfde ett samfäldt skri, utan att hon bevärdigade dem med en blick. »Hvad skulle det bli till? Inte kunde jag sköta något hushåll!» »Det behöfde du inte heller. Jag tror inte ens att Kristerson skulle ställa det i fråga. Hon blef ännu mer fundersam. »Jag undrar hvad pappa skulle tycka.» »För honom vore det naturligtvis en utomordentligt stor glädje. Han har bekymmer nog för egen del, och Kristerson är en karl, som hvem som helst kunde vilja ha till svärson.» »Tror farbror att pappa ville det?» »Det tror jag visst.» Hon teg en stund. »Men att gifta sig med honom vet farbror det har respekt med sig.» »Hvarför det?» »Åh – han är så tjock, och så liknar han en rakad gris.» »Men barn!» »Ja, och så är han ju precis lika gammal med pappa.» »Än sen? Magnus är så ung, att han när som helst kan gå och skaffa dig en styfmor, och det vore så lagom trefligt för dig att då vara hemma. Bättre då att sätta benen under eget bord.» »Puh! – Pappa har minsann inte råd att gifta sig», utbrast hon skrattande, »så att det är bara skrämmeskott.» Kyrkoherden teg.
Jag för mindel lägger mindre vigt pä de bypotheker, hvilka till en privatbank ingifvas, ehuru jag naturligtvis anser dem nödiga för det förtroende en sådan bank bos allmänheten skall äga; men jag lägger eu ännu större vigt derpå, att desse banker hafva en 518 Den 25 Januari e. m. ansvarig direction. Meningen med 15 och 16 §§ är att gö ra den solidariska ansvarigheten tili en sanning, och mig synes, att med de utvägar en bankdirection måste äga i sin hand att betrygga penningerörelsens gång, så vöre det en oförlåtlig förseelse hos en sådan direction, om den ej inom en månad skulle kunna återställa jemvigten mellan bankens cassa och utelöpande sedlar. Hvarföre skulle icke en privatbank för sådant ändamål kunna skalfa sig ett crediliv t. ex. i Hamburg. Detta är något, som är mycket vedertaget, och ehuru senfärdig postgången än må vara, särdeles vintertiden, skulle det ej vara svårt att inom en månads tid kunna uppnegociera hvad som kunde vara erforderligt. För min del anser jag, att de sammansatta Utsk:n haft fullt skäl att föreslå de omnämnde §§, och får i anledn. af en värd talares yttrande, att i Skottland skola privatbankerna i allmänhet bestå af ett mindre antal delägare, äran upplysa, att Gr. v. Schwerin, i sin bok om banker, uppgifver, alt i Skottland finnes dels större och dels mindre associationer, samt ibland de förre en bank nemi. Skottlands nationalbank med 1,238 delägare, den i Aberdeen med 446, Dundees Commerc.-Bauk med 202, och Perths bolog med 147- Då man i Skottland antagit den solidariska ansvarigheten, särdeles med afseende på directionerne, och ansett den kunna införas derstädes, oaktadt det stora antalet delägare, så kan jag ej finna hvarföre ej samma skyldighet skulle kunna åläggas dem, som här sätta sig i spetsen för bankbolag. Frill. Palmstjerna, Carl Otto: För att complettera Frih.
— Så’nt som bara — rediga ena gör — jag menar gamla.» »Jag tror han är hundra år minst», sa Maja ifrigt. »Är det någon an, som vill undra något mera eller uttala sig?» frågade jag och såg mig omkring. »Jaså inte. Ja kanske herr Holm är så god och läser upp honom då!» »Carl David af Wirsén», läste Holmen. Det var som ett slagrägn fallit öfver sirklen. Carl David af Wirsén. Sveriges förnämsta skald och osedlighetsutrotare! C.D.W.! Min ärade och högt aktade C. D. W., som födt och uppfostrat mig med sina rättvisa och ädla resensjoner allt sedan mina första stapplande steg inom det litterära. Hur var det möjligt, att vi inte hade kännt igen honom! Vi borde ha kännt igen honom på renheten om inte på annat. Jag kände mig alldeles iskall till och med om tungan. Vi såg på hvarandra med nedslagna ögon. Ingen talade. »Ja ha», sa jag slutligen, ännu litet stel i rösten, fast jag bjöd till att låta glad för att pigga upp de andra, »där riktigt ser vi, hur hjärtans väl vi behöfver odla oss! Men om nu kanske herr Holm skulle vilja vara så innerligen snäll och låta oss höra något annat, som inte är fullt så fint, efter som vi inte alls tycks vara mogna för det fina ännu.» »Hälst något riktigt modärnt», sa lånbiblioteket, »för sådant förekommer aldrig i min affär.» »Men inte för modärnt häller», sa jag hastigt, för jag tänkte på den där saffransgula mön, hvars guldgula toner doftade i den smörgula sanden, eller hur det var, och fruktade att den ena villervallan skulle bli värre än den andra. »Ska bli», sa Holmen. Så tog han upp ett litet tunnt häfte och läste: Ung Ofegs Visor. Men han hade inte läst många rader, förr än jag skrek, nu varm och tungan igen som ett stryklod: »Gud i himlen, hvad läser ni, herr Holm!?» »Modärn poesi, som inte är för fin», grinade Holmen, som just ingenting har emot att hugga litet på det modärna, om han bara kan komma åt.
Hvad sjelfva saken beträffar, anhåller jag få anmärka, att det var Utskottets skyldighet att utlåta sig i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, deri Konungen begärde, att Ständerna måtte till honom öfverlåta rättigheten alt inom ett visst maximum förböja tullen. Utskottet har derföre gått den rättaste vägen, dådet föreslagit den högsta tullbeslämmelse, som med någon nytta och framgång kunde iakttagas, och att man borde öfverlemna till Konungen alt nedsätta den, så mycket mera, som, i afseende på förhållandet med utländska Magter, Utskottet bestämdt utstakat de gränsor, inom hvilka denna Konungens rättighet borde vara inskränkt, eller att det må på Konungen ankomma, alt 47 H. 20+ 3o8 Den 28 October e. m. till beredande af en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet göra de förändringar, som kunna finnas af omständigheterna påkallade. Jag åtminstone har härmed förenat det begrepp, att om Konungen, i afseende på reciprocitet eller handelstractater, skulle finna nödigt förhöja tullen, sådant måtte låta sig göra. Att åter obetingadt öfverlemna åt Regeringen, att utan sådana förekommande omständigheter förhöja afgifterna, dertill kan jag icke samtycka, och det har icke eller Utskottet tilltrott sig» Då jag till detta omdöme bar ännu ett skäl, ber jag i förväg, att mitt yttrande icke måtte misstydas, såsom afseende ■vöre å någon 1111 lefvande person; men jag försätter mig i framtiden, likasom jag förut gjort i erfarenheten af det förbigångna, och jag linner då, att de enskilda intressena öfverallt kunna skaffa sig spelrum. Jag ber om förlåtelse, alt jag talar rent språk. Om t. ex. en Köpman införskrifver en mängd varor emot den fastställda tullen, kunde en förhöjning genast derefter i Tulltaxan för honom blifva en vigtig sak att uppgöra med en Föredragande, hvilken då möjligen kunde kringgå Konungen med oriktiga framställningar, och förmå honom höja tullen på vissa varor, för aLt åt personer bereda en oskälig vinst på andras bekostnad.
StatsLagoch Oeconomie-Utskottens.: angående Husbeliofs-Qvarnars befrielse från Skattläggning, m. m.; Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens: öfver anmärkningar vid Betänkandet om införande af Drawback; Lagoch Oeconomie-Utskottens: i anledning af äterremiss å Betänkandet örn Fabriks-Gesällers och Arbetares ställande under TjenstehjonsStadgan; samt Expeditions-Utskottets: med svar på återremiss af förslaget till underdånig skrifvelse, rörande meddelande af ar - 390 Den 2x December e. m. betsplaner 1 afseende på allmänna Byggnaders uppförande, i o;o Läggande till Handlingarne af nedannämnde Utskotts Utlåtanden, nemligen: Constitutions - Utskottets: Om sälten för,slutliga behandlingen af frågorne om Allmänna Brandförsäkrings-Verkets Lånerätt i Banken, och rörande Omsätt • nings-beloppet för Discont-lån. Statsoch JR ev ilin ings - Ut skol tens: Öfver gjorde anmärkningar vid Betänkandet om Postfrihet för Tidningar, och deras förseende med Chartae Sigillatae Stämpel. StatsBevillningsoch OecoTiomie-Utskottens: I anledning af återremiss å Utskottens Betänkande i fråga om Gränse-Tullbevakningen emot Norrige. Statsoch Banco-Utskottens: I fråga om sättet för inlösen af f. d, Filiab-Disconternes Skuldförbindelser. Statsoch Oeconomie-Utskottens: Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande angående inrättandet af en Statitisk Bureau och Socken-Sällskaper. Banco-Utskottets ; I anledning af återremiss å Utskottets Utlåtande öfver väckt motion angående BancoSedlarnes utbyte inom viss tid. Den si December e. m: 391 Lagoch Oeconomie-Utskottens: Med svar uppå anmärkningar vid Utskottens Betänkanden, angående förvaltningen af Kyrkornes medel; och i fråga om förändring uti nu gällande Brandstods-förening å Landet.
Utskottet sålunda varit i tillfälle inhemta, får Utskottet följaktligen, i anledning af de förekomne anmärkningarne, rörande den mindre behöfligheten af dessa befästningar, anföra, att Utskottet anser desamma, just med betragtande af hufvudstadens läge, vara af den yttersta vigt, helst Utskottet icke kan antaga, att en skärgårdsflotta, utan stöd af en sådan befästad punkt vid det numera ensamt tillgängliga inloppet till Stockholms inre skärgård skall blifva tillfyllest för stadens skyddande mot anfall från sjösidan, i följd hvaraf Utskottet vidblifver sitt förra yttrande, endast med det tillägg, att det tillstyrkte årliga anslaget af 100,000 R:dr måtte komma att utgå och beräknas för 4 år med tillsammans 400,000 R:dr Banco. 5:o Utskottets tillstyrkan om ett anslag af 50,000 R:dr årligen i tre år till Carlsborgs fäslnings-byggnad har blifvit af Bonde-Ståndet bifallen och Bih. tili R. St. Prof. 1840 och 1841. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 1 Häft. 4 26 Stats-TJtskottets Utlåtande, /Ko ^35, af de öfrige Riks-Stånden återremitterad, endast med den anmärkning, att för ifrågavarande anslags utgående bordt bestämmas icke 3, utan 5 år, jemte det en ledamot af Preste-Ståndet hemställt, att det tillägg borde göras, att Kongl. Maj:t, om sådant funnes nyttigt, skulle ega disponera anslaget till andra allmänna arbeten, till exempel fängelse-byggnaders uppförande, för den händelse, Pionier-corpsen ansågs kunna till sådana arbeten användas. Då dispositionen af de anslag, sorn af Rikets Ständer i och för vissa ändamål beviljas, icke lämpligen bör till andra eller flera föremål utsträckas, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att den summa, som af Rikets Ständer kan för Carlsborgs fästningsbyggnad blifva anslagen, må tillika kunna användas till andra allmänna arbeten. Och får Utskottet i öfrigt, med åberopande af hvad i detta senare
Så har jag sett en köpman, hvars tullafgifter för året öfverstego 8,000 r:dr b:co, taxeras från uppgifna 1,200 rrdr till endast i,5oo r:drs inkomst, eller till y5 r:drs afgift, då en ringa krögare i samma stad fick, så vidt minnet ej felar, betala nära hälften , eller 35 r:dr, nemi. 20 r:dr för brännvins-minuteringen och i5 r:dr för spisqvarters hållande. Ville man vara rättvis, så skulle man antingen höja taxeringen för de förstnämnda , eller, om det vore onödigt, emedan bevillningen betydligt öfverstiger det påräknade beloppet, nedsätta henne för de sednare. I motionärens förslag öfverses dessa ojemnheter; och orättvisan skulle således, oaktadt den allmänna nedsättningen, likväl fortfara för ögonblicket. Ännu värre blefve hon för framtiden, både mot de skattdragande och fäderneslandet i allmänhet. Motionären har grundat sina förslag till både grundskatternas och bevillningens nedsättning på de nuvar. stora öfverskotten, och de gamla afgifternas umbärlighet för statsbehofvens fyllande. Till ådagaläggande deraf, har han ingifvit förslag till ny statsreglering, innan vi ännu känna Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof, eller enskilde riksdagsmäns motioner om behöfiighaten af nya anslag. Det är då icke underligt, om Hr Grefven tilltagit sin statsreglering alltför knäppt, vare sig i afseende på samhällets bestånd eller dess förkofran. För att i fullständigare skick framställa både dess tillgångar och dess behof i närvar. ögonblick, skall äfven jag för detta ädla Stånd, sedan motionerna yppat beliofven, söka framlägga en statsreglering, öfvertygad, såsom jag är, att StatsTJtsk. ej skall sträcka den af Hr Grefven äskade skyndsamheten längre, än att motionstiden får gå till ända, innan statsbetänkandet ingifves.
Departementschefen, med anledning af hvad Rikets sednast församlade Ständer, i skrifvelse den 18 Januari 1860, äfven begärt, böra i underdånighet tillstyrka, att nämnda fond måtte vid början af år 1864, då den nya statsregleringen vidtoge, få öfverlemnas till Fullmägtiges i Riksgälds-kontorets disposition, under förutsättning att anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk fortfarande blefve ett förslagsanslag, hvilket, när till 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. ofvanbemälda 21,000 Ridr lades 1,725 R:dr, eller fondens nuvarande ränteinkomst, borde, för summans jemnande, bestämmas till 22,700 R:dr; och har Kongl. Majit nu, i enlighet härmed, begärt att det för Lappmarks Ecklesiastikverk uppförda förslagsanslag, 11,000 R:dr, måtte, för nödig förbättring af presterskapets i Lappmarken löner, förhöjas till 22,700 R:dr; hvaremot Kongl. Majit ville till Riksgälds-kontoret öfverlemna den sedan 1855 uppkomna Lappmarks Ecklesiastikverks fond, utgörande omkring 56,500 Ridr. Då Utskottet anser den löneförbättring, som blifvit för största delen af presterskapet i Lappmarken begärd, vara af verkligt behof påkallad samt den föreslagna indragningen af Lappmarks Ecklesiastikverks fond synes i allo ändamålsenlig, tillstyrker Utskottet, alt Rikets Ständer mätte, med bifall till Kongl. Majlis ifrågavarande framställning, för Lappmarks Ecklesiastikverk uppföra ett belopp af 22,700 Ridr årligen, hvilket må bibehålla den egenskap af förslagsanslag, som berörda anslag hittills egt.
Jemte åberopande af hvad Utskottet bär ofvan anfört i fråga otn sättet för användande af de öfverskott, som årligen kunna å vinstmedlen uppkomma, sedan ej mindre förvaltningskostnaderna och de utgifter, Banken kan få vidkännas i och för metalliska kassans bibehållande och förstärkning afgått, än äfven ersättning blifvit meddelad grundfonden för de deruti under året inträffade kapital-förluster; får Utskottet hemställa, 5:o att efter det Bankenskapital-öfverskott eller Grund-fond blifvit, genom inflytande vinstmedel uppbringad till ofvan föreslagna belopp af 10,000,000 R:dr Banco, återstoden af samma vinst, efter afdrag derifrån af möjligen inträffande kapital-förluster samt af alla kostnader för myntvärdets upprätthållande och för Bankens förvaltning m. m. årligen af lemnas till Riksgälds-kontoret, intill nästa Riksdag, enligt hvarje års bokslut. Och varande af Utskottet härigenom besvarad den del af en utaf Herr Nordenankar, F. IV., väckt motion, som innefattar alt till undvikande så väl af frestelse till lånerörelsens ökning, som af rörelse-kapitalets förminskning i större mån, än silfver-utvexlingen medför, Banco-vinsten må lill Riksgälds-koptoret öfverlemnas, för alt i productiva anslag användas. Under förutsättning att Utskottets nästberörde förslag vinner Rikets Ständers bifall, får Utskottet bär framlägga en förslagsberäkning öfver de tillgångar, hvilka, såsom en följd häraf, anses kunna af Riksgälds-kontoret för Statens allmänna behof disponeras.
Öfver hufvud är det klent bestäldt med tschuktschernas renlighetssinne, och framför allt är deras uppfattning af rent och orent betydligt afvikande från vår. Sålunda begagna qvinnorna urin som skönhetsvatten. Vid en gemensam måltid användes handen ofta som sked, och efter densamma går, i brist på vatten, en skål med nyss låten urin kring laget för händernas tvättning. a. Jagtbägare (sugrör) 1/4 af nat. storl. b. Snöskrapa 1/8 af nat. storl. Ömsning af kläder förekommer sällan, och äfven när ytterdrägten är ren, ny och väl tillskuren af omsorgsfullt valda vackra skinn, är underdrägten mycket smutsig, och tillgång på ohyra riklig nog, ehuru mindre än man skulle väntat. Maten förtäres ofta på ett för oss vämjeligt sätt, t.ex. så att en läckerbit går från mun till mun. Matkärlen begagnas på mångahanda sätt och tvättas sällan o.s.v. Såsom motsats härtill må anföras, att man, för att ej göra uppehållet i den trånga tältkammaren allt för obehagligt, derstädes strängt uppehåller åtskilliga ordningsregler. Så t.ex. är det ej medgifvet att i det inre af tältet spotta på golfvet, utan det skall ske i ett kärl, som i nödfall användes till nattkärl. I hvarje yttertält ligger ett särskildt tillskuret renhorn, med hvilket man slår bort snö från kläderna, ytterpäsken aflägges gerna, innan man går in i det inre tältet, och snön aflägsnas omsorgsfullt från skodonen. Den matta af hvalrosskinn, som täcker det inre tältgolfvet, är derför fullkomligt torr och ren. Äfven det yttre tältet sopas rent och fritt från lös snö, och dagligen bortskyfflas med en spade af hvalben snön från tältdörren. Hvarje sak i så väl det yttre som inre tältet lägges på sin bestämda plats o.s.v. Tschuktschiska vapen och jagtredskap. 1. Spjut, funnet vid en graf 1/4 3. Kaststpjut med tillhörande piskslunga ½. 5. Fogelspjut med kastträ 1/12. 6.
Betänkande M 4. har Utskottet trott kunna utan fara mildras derhän, att nämnda påföljd ej må drabba förbrytaren förr än vid tredje gången förnyad förbrytelse; hvilket torde godkännas. § 47- Utskottet hemställer, att det i denna § bestämda bÖtesansvar måtte jernnäs till böter från och med 10 till och med 50 Riksdaler. § 57- Enär allmänna åklagare i alla de mål, der rättigheten att kära ej är särskildt förbehållen målseganden, äro pligtige att åtala förbrytelser mot lag och författningar, hemställer Utskottet, att det i denna § förekommande tillägg: »äfven utan särskild angifvelse» må, såsom öfverflödigt, ur författningen borttagas. O D § 58. Då, enligt 57 §, en hvar eger rättighet att sjelf anställa åtal för förbrytelser mot denna författning, utan annan inskränkning är att barn ej må åtala föräldrars och tjenstehjon icke husbondefolks förbrytelser, så synes det i I mom. af denna § förekommande stadgande, att förbrytelser mot denna förordning må till åtal af allmän åklagare angifvas af en hvar, utom af barn mot föräldrar, likaledes vara öfverflödigt och följaktligen kunna ur författningen utgå. Stockholm den 9 Juni 1863. Reservationer: af Grefve Hamilton, G. K., emot Utskottets beslut vid §§ 5 och 41. af Doktor Forssell: »Mot Utskottets beslut att afstyrka min motion, åsyftande ändring i 12 och några följande §§ i Förordningen, för så vidt som dessa afse gästgifvars rätt att utskänka bränvin, får jag mig vördsamt reservera och dervid hänvisa lill de skäl och yrkanden,’ jag i motionen framställt, och hvilka jag fortfarande nödgas vidhålla. Genom den utredning, Utskottet i sitt Betänkande åstadkommit, är ådagalagdt, att »då gästgifvare förut, utom till resande, endast egde att sälja bränvin kanneoch stoptals, de genom 1855 års lagstiftning erhöllo en verk - Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm.