Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tjenstgö- ringsskyldighet efter afsked intill viss lefnadsålder i krigstid hemma i landet. Pensionens belopp. Nionde Massen. Lefnadsår. År. R:dr R:mt. Förste Löjtnanter och Förste Adjutanter vid regementen och korpser, Löjtnanter vid Topografiska korpsen, Adjutanter vid de regementen och korpser, der endast en Regementsadjutant finnes på stat, Regements-stallmästare med Kongl, fullmagt vid kavalleriet och artilleriet, Förrådsförvaltare vid artilleriet, Kassörer och Förrådsförvaltare vid Ingeniörkorpsen. 50 60 60 700 700 Tionde Massen. Andre Löjtnanter och Andre Adjutanter vidi regementen och korpser. 1 50 60 600 Elfte Massen. Under-löjtnanter vid regementen och korpser Fanjunkare vid Lifgardes-regementena och Husar-regementet Konung Carl XV, Styckjunkare vid artilleriet, Konduktörer vid Ingeniör-korpsen, Bataljons-adjutanter och Regements-väblar vid Lifgardes-regementena till fot, Regementstrumpetare vid artilleriet. Öfrige Fanjunkare vid regementen och korp» 50 48 ' 60 60 400 1 1 400 Ty g-un der-offi cerare, Musik-direktörer vid regementen och korpser, Regementstrumpetare!! vid Husar-regementet Konung Carl XV, Regements-stallmästare med Chefens fullmagt, Regements-hästläkare, Besigtningsrustmästare vid artilleriet, Öfrige Bataljons-adjutanter och Regementsväblar vid regementen och korpser, Regements-trumslagare och Förste Hornblå- sare, , 50 • 60 400 1 Bih. till 11 St. Proposition N:o 28. 1 Tiden för pensionsrättens inträ- dande. Tjenstgö- ringsskyldighet efter afsked intill viss lefnadsålder i krigstid hemma i landet. Pensionens belopp.
Vid afgifvandet af de Rikets Ständers granskning och fastställelse utaf Stats-Utskottet underställda förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, har Utskottet måst förbigå några §§, i anseende dertill, att på deras lydelse inverkande frågor då ännu icke voro af Rikets Ständer slutligen behandlade. Dessa frågor hafva dock numera blifvit afgjorda, hvarjemte Rikets Ständer, efter berörde förslags uppgörande, fattat några andra beslut, hvilka föranleda nya stadganden i samma reglemente. Utskottet får derföre nu aflemna nedanstående förslag till ej mindre de förbigångne §§:ne, än omförmälde stadganden; och har Utskottet härvid ansett sig, efter vanligheten, tillika böra redogöra för innehållet af hvarje §, samt uppgifva de Rikets Ständers beslut, hvarpå deruti meddelade nya eller förändrade föreskrifter sig grunda; kommande naturligtvis genom de nya §§:ne den nummerordning att förändras, under hvilken de i Utskottets Memorialer Niis 183, 211, 214 och 217 föreslagna reglements-§§ äro upptagna. 73 §, angående landshöfdinge-ackorden, är, sedan frågan om förändring i sättet för nämnde ackords amortering numera förfallit, lika lydande med 68 § i nu gällande reglemente. 112 §, angående kostnaderna för deras Majestäter Konungens och Drottningens kröning, grundar sig på Rikets Ständers beslut genom bifall till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 215. 88 133 och 134, angående beviljade låneunderstöd till jernvägars anläggning från Borås till vestra stambanan, mellan sjön Södra Dellen och Ljusneelf samt förbi Hedens forssar i Luleå eif, innefattar Rikets Ständers beslut i anledning af Siats Bih. till B. St. Utskottets framställningar i Utlåtandet N:o 160, 2:dra, 3:dje och 4:de punkterna, samt Memorialet N:o 205. 149 g, angående ersättningen för återlemnande till Kronan af 2:ne till
Balans från föregående året: Uppbörd: Från Kongl. Stats-kontoret lefvererade mötes passevolansmedel för åren 1839 och 1840 . 278: 11. 10. Balans till påföljande året: Balans fran föregående uret: Utgifter: — Arrenden och onera för mötesplatser 2,113: 13. 3. Skrifmaterialier och expenser 5: 5: Reseoch tråk läments-penningar 73: 39. 3 Bulans till påföljande året: Likmätigt Kongl, brefvet den 27 Augusti 1831, balanseras fortfarande inom linien, såsom en ytterligare tillgång, värdet å från gamla till nya mötes-passevolans-fonden samt derefter från denna sednare till Indelta armeens nya mötesfond öfverlemnade, hus och byggnader 88,684: 20. 8. sjukvårdsoch magasins-inventarie-persedlar 26,402: 13. 2. eller tillsammans 115,086: 33. 10. Den uti tabellen förekommande afskrifna summan består af: l:o aflidne 'vice Kronofogden Rabes proprie-balans, 1,126 R:dr 24 sk., i afräkning hvarå, redan år 1843, till Elfsborgs läns Landtränteri för passevolans-fondens räkning lefvererats 129: 35. 8. hvilket belopp följaktligen oriktigt ökat summan af fordringarne vid 1846 års ingång; och återstoden af balansen har, jemlikt Kongl. Kammar-rättens resolution den 7 December 1843, afskrifvits med 996: 36. 4. Summa 1,126: 24. — 2:o ränta å ett Bruksägaren Johan Norström, den 2 Juli 1842, från gamla mötes-passevolans-kassan meddeladt lån af 2,400 Rdr.
Utskottet hade härom bordt uttala hvad rätt är, utan att återhållas af frågan om de närvarande lönerne, helst den frikostighet, som Rikets Ständer både vid föregående Riksdagar och isynnerhet vid denna, visat emot läroverken, bonde ingifva .grundad förhoppning att, hvad som erfordras för att aflöna duglige perse Bih. till R. St. Prot. 1840 och 1841- 8 Sami. 34-de Haft. 6 42 Allm. Besv.- och Ekon.-ZJt skottets Vilat unde, N.-o i4t• ner, sorn egna tid och krafter åt lärarekallet, skulle äfven kommande Ständer bevilja, om det afgörande steget vore taget. Rikets Ständer borde åtminstone vidblifva det vid sista Riksdagen fattade beslutet, i stället att, på sätt Utskottet skall föreslagit, medgifva undantag och inskränkningar, hvilka, om de antagas annorlunda än för närvarande förhållande, skulle innebära upphäfvande af hvad Rikets Ständer förut i detta ämne hos Kongl. Maj:t i underdånighet yrkat. Lärarnes löner skola också vara högre, än de af Utskottet äro uppgifne och förmenas icke vara så otillräckliga, som Utskottet antagit, serdeles då de jemföras med det i församlingarne tjenstgörande Presterskapets vilkor, hvarom äro åberopade speciella uppgifter, efter sisth års Bevillnings-taxering, för flerfaldige Lärareoch Prestbefattningar inom Carlstads Stift. Inom detta Stift skall också den förhöjda årsberäkningen företrädesvis verka menligt, då Stiftet innehåller endast 38 Pastorat, deraf ilott 7 af 3:dje classen, men der finnas 25 befattningar, som medföra dubbel årsberäkning, och antalet af befordringssökande prester, som icke tillgodonjuta sådan beräkning, uppgår till i3o, så att, äfven om endast enkla år beräknas för förslag till 3:dje classens Pastorat, utsigten till befordran derigenom skall vara föga förbättrad.
Denna betänklighet i afseende å Lag-beredningens förslag autyddes ock af 1848 års Lag-Utskott; och vårt grannrike Norges yppersta rättslärda beklaga högt den missriktning i lagskipningen, hvartill dylika satsers införande i den Norska kriminallagen gifvit anledning. Det är ofvan anmärkt att en förändrad lagstiftning angående ansvar för våld å person år af trängande behof påkallad. Ingen del af vår gällande lagstiftning bär kanske tydligare än denna dragen af en förfluten tid. Å ena sidan en öfverdrifven stränghet, å den andra cn lika vådlig slapphet. Den gamla regeln ”lif för lif” är med den strängaste konseqvens tillämpad på samma gång som de flesta andra slag af förgripelser' mot person, äfven de, som medföra de svåraste lyten, kunna försonas med penningeböter, de der genom penningevärdets fall blifvit än obetydligare än ursprungligen var afsedt, I sistnämnde hänseende kan man ej heller undgå att anmärka den skärande inkonseqvens, som uppkommit genom den af sednast församlade Ständer beslutade och af Konungen utfärdade författning angående misshandling af djur, enligt hvilken grymhet i behandling af kreatur blifver i dc flesta fäll strängare bestraffad än enahanda behandling af personer. Men om vår tids förändrade åskådningssätt, våra mildrade seder, vår aktning för menniskorått och personlighetens helgd, högt påkalla skärpta ansvarsbestämmelser för äfven ringare misshandel å person, så att den förolämpade, viss att lagen lemnar honom fullständig upprättelse, må betagas lockelsen till sjelfhäinnd, så fordra dessa samma omständigheter lika oeftergifligt, att ur lagen, detta uttryck af folkets tänkesätt, bortrensas den mängd af dödsstraff, som längesedan förlorat sin rot i den allmänna meningen. Det är allmänt kändt, hvilken för lagarnes anseende högst betänklig utsträckning Konungen på sednare tider måst gifva åt sin benådningsrätt, — och då frågan härom är af ett särdeles vigtigt inflytande på bedömande af förevarande lagförslag, är det nödigt att ega en klar uppfattning af denna rätts betydelse och do grunder, på hvilka don hvilar.
Af de ord, hvarmed academiens d. v. directeur, Gr. Gustaf Lagerbjelke beledsagade denna belöning, som af honom åt den aktade konstnären öfverlemnades, må det tillåtas mig att anföra följande: "Tider hafva gifvits, då en orimlig fördom, grundad på äldre epokers barbari och vidskepelse, nekat en förtjent rättvisa åt skådespelarens yrke, utan att man vårdades eftersinna — ty hvad eftersinna!" väl fördomen? — att fullkomligheten i detta yrke är äfven så sällspord, som i sjelfva vitterheten. Konstens och naturens sammanparande til! enhet, artistens invigning i bådas hemligheter, allt detta är så svårt, att äfven de lyckligaste anlag, de mest ihärdiga bemödanden, en hel lefnad igenom, ofta stanna långt innanför målet, och att vid Den i5.Maj e. ra. vid annalkande ålder naturlagen bjuder förmågan att aftyna, då eröfringar än återstode att göra inom konstens och erfarenhetens område. Fördomens epok är förbi; och äfven under dess välde delades orättvisan icke af de upplysta och ädelsinnade. Garricks bårtäcke uppbars af Brittiske pärer, Oldfields grift upprestes i Westminster, Lekain danades och hedrades af Voltaire, under samma tid som en fanatisk pöbel nekade vigd jord åt deras aflidna likarsqvarlefvor. Långsamt afnötas dylika hårdheter i folklynnet, men slutligen blifver dock ytan jemnad: och talangen hedras nu såsom talang, i hvad yrke den än må framlysa.” Ej utan den känsla af obehag, som skärande contraster frambringa, vänder jag mig från detta, det hädangångna snillets uttryck af djup känsla för vitterhet och konst, till StatsUtskrs betänk.
Till Fredrika-Bremer-Förbundets representant vid de två Itvinnokongresser, (&amp; ongr&amp;s francais et international du droit des femmes * och ~CongrRs international des oeuvres et institutions femininesa) hvilka höllos i Paris sonimaren 1889, och till hvilka förbundet erhållit inbjudning, utsiig styrelsen filosofie doktorn, fröken Ellen Fries. Da styrelsen ej anslig sig kunna till detta ändamål förfoga öfver befintliga medel, erhöll förbundet af för saken intresserade medleinmar ett belopp, som betryggade ändamålets vinnande. Tidskrift. Rörande förbundets tidskrift Dagny iir beriittelse afgifven af dess ledarinna, fru Anianda Kerfstedt, se bil. Under hänvisning till den af kassaförvaltaren meddelade redogörelsen för förbiindets afEirsstiillning, se bil. VII, torde har siirskildt böra framhallas följande: Förbundets fonder hafva uppkommit dels sålunda att, i öfverensstiimmelse med stadgarne, inträdesafgifter och ständiga ledan~öters afgifter fonderats, dels genom tillkomsten af fru S. Whitloclrs stipendie-doaat.ion. Rörande den första af dessa fonder har den andring inträdt, att iliimera endast hiilften af ' inträdesafgifternas belopp fonderas. Stipendiefonden och sjuklrassans fonder bokföras särskildt, och redo~lisning för desamma följer.
För Kokoch Berg-salt hafva Kommitterade i sitt tulltaxe-förslag bibehållit de nu stadgade afgifterne, lämpade efter den från mått lill vigt förändrade qvantiteten för tull-beräkningen, eller för koksalt 20 öre och för bergsalt 12 öre per centner, men derjemte, med förordande af salt-importens fullkomliga frigifvande, till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande hänskjutit, huruvida den stora uppoffring af inkomst, som härmed vore förenad och hvilken af Kommitterade ansetts kunna under vanliga förhållanden beräknas till omkring 125,000 R:dr Banko årligen, kunde, med hänsigt till slats-behofvens kraf, samtidigt med öfriga ifrågaställde effergifter i tull-beskattningen göras. Kongl. Maj:t, som, under förutsättning att de utöfver Kommitterades förslag något förhöjda afgifter å artiklarne Kaffe och Tobak, hvilka af Kongl. Maj:t föreslagits, blefve antagne, ansett salt-tullens afskaffande med fullkomlig trygghet för slats-inkomsten kunna medgifvas, har med afseende på den ifrågavarande artikelns egenskap att utgöra en bland de oundgängligasle förnödenhets-varor för alla samhällsklasser, isynnerhet de fattigare, och ett ytterst behöfligt råämne vid icke blott vissa fabriks-näringar. utan ännu mera vid jordbruket och ladugårdsskötsel samt fiskerierna, föreslagit alt kokoch bergsalt skall vid införsel åtnjuta tullfrihet. Till detta Kongl. Maj:ls Nådiga förslag har Utskottet icke funnit sig böra tillstyrka bifall. Salt-tullen, hvilken, ehuru låg, dock inbringar en betydlig inkomst, utgår i Utskottets tanka med så ringa tunga och så fullkomligen omärkbart af den stora förbrukande allmänheten, att det ur denna synpunkt icke kan anses af något verkligt behof påkalladt att afskaffa densamma.
Ändamålet skall genom en sådan inskränkning aldrig vinnas. Här kunna, efter min tanka, inga andra medel verka, än ovillkorligt förbud emot införsel och förbrukning af nämnde vara. Den qvantitet deraf, i Rilset nu finnes, bör då af de handlands 45® Besv. ock Ekon. Uttje. Betänltanden• uppgifvas och blir troligen snart conntmerad, om ej den kan exporteras. Öfver Förbudets helgd må sedan val handhafda Författningar verka, hvarvid jag äfven vågar räkna på Nationens öfvertygelse om nyttan af detta förbud. Det inkast, som göres: att Kronan derigenom förlorar en af sina betydliga te inkomster: Tullen å kaffe, besvarar jag med vigten af de millioner, som nu årligen utgå för denna vara, och hädanefter stadna inom landet; och Nationens vinst var väl aldrig Kronans förlust. En ersättning har StatsCassan hittills kunnat hafva uti öfverskottet på hufvud Articlarne, och utvägar hafva utom dess alltid måst finnas, då behofven fordrat dem. Det är dess värre allt för sannt, att, i min hemort, och, jag vill tro, i flera andra provincer, den förderfliga kaffédrycken spridt sig, ej mindre till de förnämares och förmögnares kretsar, än till de lägres och fattigares. Knappt någon Torparehustru vill vara utan denna njutning, och mången husbonde måste gifva sitt tjenstefolk kafFé eller se dess missnöje. Med ett ord; vanan att förtära denna dryck är så inrotad, att endast tvångsmedel kunna återföra vanan att umbära den. Jag hade för öfrigt önskat mera Resultat i Utskottets betänkande, hvars sakrikhet jag ej förbiser, oaktadt jag ej finner dess grannlåt behöflig. Den förra, förenad med kraft oc h ali var i framställningen, fordras Strängt hos Tolkarne af Nationens röst, då Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande)!. 45* de samiats för att inför Thronen frambära sina bekymmer.
Derefter, eller ock genast, i ett sådant distrikt, inom hvilket endast infanteri är förlagdt, uttages det för samma vapen behöfliga manskap. De öfverblifna tillhöra krigsreservens disponibla del. Då krigs-reserven till tjenstgöring uppbådas, är byte emellan disponibla och disponerade beväringsynglingar tillåtet; hvaremot all legning, som har till ändamål fullständig befrielse från beväringspligtens fullgörande, är förbjuden. Befor dringslagarne äro hufvudsakligen lika med uti förslaget N:o 1. Åtskilliga bestämmelser torde böra här upptagas: såsom att inträde i stående härens stridande del sker som soldat eller volontär, med undantag för utexaminerade kadetter, hvilka ega att direkt ingå som officerare; att, med några få uppgifna undantag, befordran endast i mån af ledighet, som åtföljes af verklig lön, får ega runi; att alla fullmakter på erhållne beställningar äro befriade från karta sigillata och all slags afgift för den befordrade; att vid indeld trupp det åligger hvar och en, som till korporal och under-officer befordras, att till rusteller rotehållare!!, om så fordras, återgälda legan; att af all befordran, från under-löjtnant till och med kapten, ske |:delar i tur och j:del utom tur; att all befordran till major sker utom tur bland vapnets samtlige kaptener, men att hvar 6:te majors-vakans inom hela linieinfanteriet ersättes med en kapten af general-staben, och hvar 12:te med en kapten af artilleriet. Allmänna utredningen och trossen. Allt hvad, som tillhör allmänna utredningen och trossen anskaffas, bekostas och ersättes af Kronan, der så ske kan, efter bestämd brukningstid, och äro föreskrifterna i afseende härå enahanda med de i förslaget N:o 1 upptagne, med den ändring endast, som är en följd af skillnaden emellan de i samma förslag upptagna beväringsmanskap, och den i förslaget N:o 2 förutsatta krigsreserven. 14 Slaltsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N.o 18. Aflöningen :
Främlingens röst antog vid dessa sista ord en isande djuptonighet. Gustaf tappade på en gång värjan och koncepterna. ”Hvar är Celestine, hon, hvars vanära ni här grundat, för att deraf samla materialier till hennes vanrykte genom verlden?” ”Och om jag skulle svara, att det ej angår er?” sade Gustaf, något sväfvande på målet. ”Så rifver jag hjertat ur ert bröst, om också tio stoppade uniformsrockar betäckte detsamma!” ropade främlingen, i det hans knytnäfve lemnade djupa märken qvar efter knogarne i bordet. ”Jag tillstår, att – att jag är på det högsta förvånad öfver – öfver det namn, som min herre nämnt för mig, dels – dels öfver det sätt hvarpå Celestine – visserligen känner jag en med detta namn – min städerska – hon som passar upp på mig – men för öfrigt så – ” ”Usling! ni har ej en gång mod att, på samma sätt som ni gjort i hela Lidköping, för mig skryta med ert närmare förhållande till denna sköna qvinna. Har ni mod att slåss då? värja eller pistol, det gör mig detsamma.” ”Slåss? hvarför icke? men med hvem, om jag får lof att fråga?” ”Jag är aktör vid den teatertrupp, som i går afton anlände till staden.” ”Aktör! – hm – visserligen godt och väl – men – men –” ”Ni menar, att olika slags personer icke passa till lika slags vapen – är det inte så? Som militär, skulle jag ha rätt att duellera med er; som aktör, att prygla er – icke så? Men jag vill hjelpa er ur er förlägenhet. Kan ni läsa detta papper? Vanan att fördjupa er i er egen fullmakt, torde utan svårighet kunna underrätta er om riktigheten af min, som i det närmaste liknar er, med undantag af namnet möjligtvis – ett undantag, som visserligen icke torde vara det obetydligaste.” Främlingen framräckte ett papper. Knappt hade löjtnanten deruppå kastat sina ögon, förrän ett uttryck af den djupaste förvåning sväfvat öfver hans ansigte. ”Hvad! ni skulle vara – löjtnant – löjtnant – jag är stum af bestörtning, min herre!”
Upplästes till justering Exped.Ulsk:s förslag ?f:o 175 till R. St:s und. skrifvelse lill K. M., angtde regleringen af utgifterna under riksslatens 2tdra hufvudtitel. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Pä ett ställe förekommer här en misskrifning i afseende på regleringen af Postverkets stat, der det heter att statsverkets öfverskott skola användas till aflöning för poststaten; men bör vara: Postverkets öfverskott, hvilken misskrifning såIedes hör rättas. Undert. Ri dd. S ec r e t.: Den punkt i skrifvelsen, hvarom fråga är, lyder sålunda: ”R. St:s år 18J7 församlade revisorer hafva, med anmälan att förhöjning för de under lönerna vid Postverket anslagna 255g t:r spanmål blifvit på detta verks stat besparade och införda bland aldra Iiufvudtitelns allmänna besparingar, hemställt, att, enär sådant syntes stå i strid med R. St:s beslut d. 9 Maj i835, deruti en summa af 100,000 r:dr upptagits såsom påräknad nettoinkomst af Postverket och derjemte blifvit bestämdt att statsverkets öfriga inkomster borde, i öfverensstämmelse meri R. St:s d. 3o Öct. i834 aflåtna und. skrifvelse användas lill aflöningsslater och utgifter, rättelse uti detta missförhållande mätte vidtagas.” Det ställe i R. Sits revisorers berättelse, hvarom är fråga, lyder så bär: ”Då likväl R. St. uti und. skrifvelse af d. g Maj i835, ang:de statsverkets inkomster, upptagit en summa af 100,000 rtdr såsom påräknad nettoinkomst af Postverket, och delta verks öfriga inkomster böra i öfverensstämmelse med R. St:s d. 3o Oct. i8>4 aflåtna und. skrifvelse användas till aflöningsstater och utgifter” etc.
Kristendomen känner icke något socialt äktenskap, den känner endast naturens äktenskap, som är kon~ traheradt i kärlek. Och, som Gud är kärleken, så är han detta äktenskapets rätta uphof. Men sedan begreppet Stat börjat taga den omfattning, att lagstiftarne likasom velat anse menniskan vara till för Statens skull, och dertill, ifrån Antikens hedna civilisation till den nu rådande, man städse velat omkläda Staten, i dess karakter af rent verldslig institution, med religiositetens mantel, så har det hemliga äktenskapet, hvars idé är kristendomen, nödgats att med eller mot sin vilja låta utbasuna för hopen sin ljufva tillvaro genom en socialt-religiös akt. Det hemliga äktenskapet — till motsats mot det statskyrkliga offentlighetens — har sitt ideal i kristendomen, hvars tro till ■Brudgummen Aterlösaren är en hemlighet till sin upkom8t, hvilken verlden icke känner, men den vexer i sin mognad till en fruktsamhet så offentlig, att den omgestaltar verlden. Huru sålunda det hemliga äktenskapet till sin upkomst och sin ut veckling, blomstrande i naturens frihet, är en reflex af den helige Brud gummens Christi kärlek till sin ur syndens och otrohetens betvingande formalism frigjorda brud, visar Eph. 5: 22—33. Men huru det blifvit en statskyrk 1 ig religionsakt, visar en blick på reformatorernes ord, samt huru litet de af sjelfva protestantismen blifvit hörda, dessa ord, som återfinnas i Augsburgiska Bekännelsen, men i dess praxis blifvit utplånade af det föregifna nitet, nemi. »thef Verldsliga och thet Andeliga Regementet måga icke sammanmängias». Man kan med skäl här uttrycka sig med en konungslig tänkares ord: »Le faux zéle est un tyran, qui dépeuple les provirrses; la tolerance (la liberté) est une tendre mére, qui les soigne et les fait fieurir» *). (Fredrik II). *)
Dal-elfvarne med deras bifloder och öfriga vattendrag; och har motionären derjemte, med förmälan, att denna fråga jemväl vid 1844 och 1845 års riksdag förevarit och vunnit framgång, men sedermera blifvit satt i förening med frågan om upphäfvandet af Stora Kopparbergs Bergslag privilegier samt kopparräntans förmedling, hemställt, att den af motionären nu väckta fråga måtte utan sammanhang med nyssberörde företagas och bringas till slut. Sedan Utskottet, för behandling af förevarande motion, sammanträdt mqd Lag-Utskottet, så gå Utskotten nu att i frågan sig yttra. Af en i bestyrkt afskrift vid motionen fogad, den 12 Jan. 1802 af Kongl. Maj:t i nåder utfärdad Resolution, hafva Utskotten inhemtat, att uppå af allmogen i Jerna socken af Stora Kopparbergs län gjord und. ansökning att fritt och obehindradt, utan intrång af Stora Kopparbergs Bergslag, få använda sine skattehemmans skogar, Kongl. Maj:t täckts, jemte meddelande af nådig befallning åt Dess Befallningshafvande i länet, att inkomma med förslag till frånskiljande och utbrytning af kronans skogar från allmogens ostridiga skatteskogar, i nåder förklara, att kopparverket egde en ostridig dispositionsrätt till den delaf Westerdals-skogarne, som, efter en sådan utbrytning, blefve för krono förklarad, men att deremot hemmansegare så mycket mindre kunde betagas en med allmänna förfatlningarne öfverensstämmande fri disposition öfver de skogar, hvilka efter afvittringen befunnos vara deras enskilda hemmans skogar, som det understöd, hvilket blifvit bergverken i nåder förunnadt, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Resolution af den 26 Mars 1782, icke sträckte sig till andre, än Kongl. Maj:ts och kronans allmännings skogar, men icke till den skog, skattehemman med rätta tillhörde och som till dess bestånd erfordrades.