Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antagligen är det väl från förstnämnde land, som vi till Skåne erhålla vår största import af handelsexpediter; och utan reciprocitet från samma vårt grannrike bör man väl icke, vid sådant förhållande, ifrågasätta ett upphäfvande af detta stadgande. Hr von Koch: Till de af mig anförda skäl får jag lägga den erinran, att denna författning tillhör det slag af föreskrifter, på hvilka man kan tillämpa ordspråket: »man hänger de små och låter de stora gå.» Om nemi. en s. k. stor köpman, tillhörande någon betydligare handelsfirma, hitkommer, t. ex. för att afsluta ett statslån, anmäler han sig icke som expedit och blir icke heller betungad med den ifrågav:de bevillningen. Stadgandet bereder ovedersägligen tillfälle till chikan; och man kan vid handel, såsom Engelsmannen säger, tåla att betala, men icke att trakasseras. Gr. Mörner: Den siste talaren tiar sagt, att detta stadgande bereder tillfälle till chikan och trakasseri; men den, som Den 6 Juni e. m. 87 finner behagligt eller förmånligt att begifva sig hit för att drifva handel, bör val inhemta kännedom om den i berörde hänseende gällande författning. Hr von Koch: För att undvika den möjlighet till chikan, som för den jfrågav:de resande förefinnes, måste man, straxt efter det han satt sin fot här i Iand, uti hans hand placera den nu omhandlade bevillnings-förordnm. Huruvida ett sådant mottagningssätt, hvilket på vinst och förlust måste iakttagas mot alla utlänningar, enär man icke kan genast se på en person, till hvilket yrke han hörer, skall lör dem befinnas angenämt, lemnar jag till en hvar att bedöma. Gr. Mörner: Jag kan icke frångå den åsigt att hvar och en, som kommer till ett främmande land, måste se till, hvad det landets lagar bjuda. Man får väl icke taga för gifvet att man har rättighet att handla och vandla utan att fråga efter, hvad som är lag i landet. Så mycket förstånd tror jag dock bör finnas hos hvarje handelsexpedit.
Det lärer icke vara hvarken rätta tiden eller stället att här afgöra, om Ridderskapets och Adelns beslut kommer under omröstning i Förstärkta Utskot - 7S Den 17 December e. m. ten, eller icke; ty sådant lärer bero af det nya Betänkande, som Statsoch BancoUtskotten förmodligen komma att afgifva till följd af de ytterligare beslut, hvari RiksSlånuen stanna. Jag anser derföre med Herr Cederschjöld, att Ridderskapet och Adeln bör fatta sitt beslut oberoende af de öfrige Stånden, och ser ingen anledning alt förändra det beslut, som redan blifvit faltadt. Jag fortfar alltså i tillstyrkande, alt Ridderskapet och Adeln dervid må förblifva, utan farhåga för den votering, hvarmed Herr Rosenblad velat skrämma oss. Friherre Cederström'. I händelse frågan nu vore att besluta, om slagskatten skall äga rum eller icke, så, ehuru jag röstat för densamma såsom ett vilkor för mindre Stater att få behålla sitt mynt, skulle jag likväl ej tillstyrka frånträdande af det förra beslutet. Men då tre Stånd redan med Rikets Ständers ratt beslutat, att en slagskatt skall äga rum, elium de icke äro ense om sättet, synas mig alla skäl tala för frånträdande! af ett beslut, som icke vidare kan medföra någon verkan, och för instämmande med BondeStåndet i afseende på sättet, såsom det lämpligaste, om man blott borttager de i dess beslut sist förekommande ord, hvilka alldeles icke, såsom Herr Hjerta sagt, uttrycka slagskattens ändamål. Ty om slagskatten, utsatt i prägeln, ej kommer att utgöra mer än hvad som efter nog - Den 17 December e. m. 79 grann beräkning af vetenskapsman erfordras för myntningen, skall myntet äfven vid utförsel gälla till fulla värdet, och det blir en vinst för Staten, som fått sitt på myntningen nedlagda arbete ersatt, att myntet går i verldshandeln. Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln instämmer i BondeStåndets beslut, lik väl med uteslutande af orden: till förekommande af myntets utförsel eller nedsmältning; ty ett sådant ändamål med slagskatten är ej tänkbart, utan att man vill hafva ett underhaltigt och sålunda falskt mynt.
Vi höra, att det är marknadsfest i Genzaen. I en fart få vi yinrikishaer, och så går det i susande galopp ned för backarna, tills vi närma oss det kvarter, hvarest facklornas glänsande ljus visa oss de långa raderna med chrysanthemum (eller hvad annat årstiden kan bjuda på) och de många skådelystna ansiktena. Vi måste lämna yinrikishaerna och tränga oss därpå genom den tätt sammanpackade människomassan. Nu närma vi oss de utmärkt vackra chrysanthemum. Här se vi: » Den stjärnklara natten », — » Himlen i morgonrodnad », — » Nyfallen snö », — » Aftonsolens skugga », — » Bölja i månsken », och hvad de allt heta, dessa underverk af chrysanthemum, som vi för några ören föra med oss i våra yinJag glömmer aldrig, då vi fingo apan. Den sattes upp på det låga stalltaket, mot hvilket ett * Ett svenskt skålpund IDUN 286 rikishaer och som länge och väl skola pryda våra rum och verandor, till dess ett nytt matsuri åter lockar oss ut. Ty det är just då man ser folklifvet i Tokio, och man kan omöjligt försumma ett dylikt matsuri. Man kan få köpa alla tänkbara djur i burar. Kattor eller möss, som springa uppför ständigt snurrande hjul, cikader, som man illistigt gömmer i sina goda vänners sofrum, där de om natten till den grad fylla hvarenda vrå i rummet med sitt gälla, genomträngande skrik, att man omöjligt kan finna den lilla utgångspunkten, som sålunda undgår ens hämd. Där finnas också roliga små djur a£ halm, som röra hufvud och svans efter samma balanssystem som våra dockor, hvilka öppna och tillsluta ögonen. Köp dem, de kosta endast några ören! Har du lust att åka i karusell? Var så god, här är en sådan; eller vill du på närmare håll se den tiger, hvilkens tjut kommer luften att darra? Gå då endast in i tältet där. Du kan få se allt hvaddu önskar, och strålande ögon möter du öfverallt. Det är liksom om liisglädjen böljade genom luften; ty hvem förstår väl så som en japanes, hvad det är » att lefva »?
Mem°- rialer, hvilka af Biksdags-Fullmägtige Jöran Jönsson för Ljunits, Herrestads, Ingelstads och Färestads Härader i Skåne och Jon Jonsson från Blekinge blifvit afgifne, hvaruti den förre, med förmälan af de svårigheter, sorn skola deraf för Skånska Allmogen uppstå, att den Icke är tillåtet att obehindradt från Jordägare uti Blekinge mot utbyte af Spannmål eller annorledes förskaffa sig nödiga trädvaror af Byggnadsämnen, Slöjdevirke och yed, hvarå Skånska Allmogen icke annorlunda än på längre afstånd ägde tillgång, i anledning hvaraf Jöran Jönsson yrkat, att Innevånarne i dessa orter måtte, på sätt Kongl; Kungörelsen den ao November 1766, angående den Allmogen förundte seglations - frihet, innehåller, få fritt till och ifrån hvarandra sjöledes transportera sina Landtmanna varor; och den sednare, eller Jon Jonsson åter begärt att det af Kongl. Maj:t den 36 October 1804 i Nåder stadgade Förbud deremot att från något annat ställe i Blekinge än Pukaviks hamn, till hvad ort u tom - <3 8 o Den 19 Juni'. törn Provinsen som hälst utföra ved eller ämnen till redskap eller Timmer och Byggnadsämnen, må upphöra, och rättighet till berörde utförsel från alla hanmar å Landet inom Blekinge blifva beviljad; hvarjemte Välloll. Borgare - Ståndet till TJtskotten hänskjutit Handlanden Holmströms aflemnade Memorial, innehållande anmärkningar vid det som af Biksdags - Fullmäktigen Jöran Jönsson i förenämnde måtto blifvit anfördt, i anledning hvaraf han förment det den oinskränkta Seglations-frihet för Skånska Allmogen, som, jemte rättighet att obehindradt från Blekinge utföra trädvaror, af Jöran Jönsspn sökes, skulle ej mindre leda till intrång för Städerna och svårighet "vid Tullförfattningarnas handhafvande, än äfven medföra v,åda för en sådan tillbörlig och nödig hushållning med skogarna inom Blekinge, som med deras bestånd i framtiden vore förenlig.
Utom det att motionen icke innefattar någon närmare utveckling af sättet, hvarpå det åsyftade ändamålet, enligt motionärens lanke, skulle kunna vinnas, synes Utskottet, att uti en fråga af förevarande beskaffenhet några åtgärder från Rikets Ständers sida icke lämpligen, uppå enskild motionärs framställning, böra vidtagas; och som Utskottet föreställer sig, att, derest för något särskildt tillfälle anslag till ifrågavarande ändamål af Kongl. Maj:t, efter derom af vederbörande embets-myndighet gjord underdånig anmälan, befinnes oundgängligen nödigt, medel för en sådan anvisning skola inom Hufvud-titelns tillgångar kunna beredas, har Utskottet funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall å förevarande motion. 115:o. Bonde-Ståndet har till Utskottets behandling remitterat en af Anders Pehrsson från Malmöhus Län väckt motion, hvaruti denne föreslagit, att Rikets Ständer, såsom ett erkännande af den ädla och för fäderneslandet gagneliga verksamhet, som det å Stora Råby i Skåne af enskild man stiftade räddnings-institut för vilseförda och moraliskt vanvårdade barn ådagalade, måtte bevilja nämnde institut ett årligt anslag af 1,000 R:dr B:ko, emot vilkor att ett visst antal sådana barn der vårdades. Redan vid 1840 och 1841 års Riksdag väcktes fråga om ett årligt anslag lill nämnda belopp, men Rikets då församlade Ständer funno sig endast böra bevilja enahanda summa, för en gång, till rese-understöd för den person, hvilken af institutets Direktion utsåges att i Hamburg eller andra orter taga kännedom om dervarande, för samma ändamål bildade, stiftelser. Vid 1830 och 1831 års
Qvicksund nära förbi Wendle till Köping, har uti sin härom väckta motion, jemte erinran om den af Jernvägs-kommittéen uttalade grundsats, att stambane-linierna finge böjas i det fal! att beröringen med vigtigare handelsplatser samt rikare och mera befolkade orter, till ögonskenlig fördel för rörelsen, påfordrade en sådan åtgärd, dels anmärkt att detta af Jernvägs kommittéen förutsatta förhållande inträffade med båda de af motionären föreslagna altcrnativer, dels yttrat att genom antagande af det sednare alternativet måste otvifvelaktig! en mycket lifligare och mera inbringande trafik uppkomma ä vestra stambanan, då Södermanland och Östergötland finge en direkt och ganska kort förbindelse med Westmanlands och Nerikes bergslager samt Dalarne, och såväl Södermanlands som Westmanlands och Nerikes innevånare i det närmaste från alla punkter erhölle helt korta afstånd till jernbanan; hvarförutan, med hänseende till sistberörda alternativ, motionären fästat uppmärksamheten derå, att sammaiiknytningen med hufvudstaden komme att med lätthet försiggå genom de enskilda 14 Stats-Utskottets Utlåtande JVs 86. banor, för hvilkas anläggande bolag vore under bildning i Stockholms, Upsala och Westerås län. Riksdagsfullmägtige Sven Heurlin från Kronobergs och Per Erik Andersson från Westmanlands län, hvilka med de af dem framställda förslag om anslags be viljande till jernvägsförbindelse emellan Töreboda och Orebro åsyftat åstadkommande af fortlöpande beqväm och hastig kommunikation emellan Göteborg och Stockholm, hafva i detta afseende, hufvudsakligen sammanstämmande, yttrat, att förmedelst denna jernvägsanläggning och genom begagnande af den utaf enskilda bolag utförda och för trafik öppnade jernbanan emellan Örebro och Arboga, samt ångbåtsfart från sistnämnde stad till hufvudstaden, ifrågavarande kommunikation både på kortare tid och för mindre kostnad skulle kunna komma till stånd, än genom den föreslagna linien från Töreboda till Katrineholm.
Slutligen måste jag äfven fästa mig vid redactionen af detta inom.; det heter nemi. att ”hvarken kyrkoherdarne eller deras adjuneter böra i allmänhet etc. användas.” Detta förutsätter således icke något förbud, men väl att icke så i allmänhet bör ske, hvarföre jag tillstyrker alt ordet "i allmänhet” bör utgå. Sedermera förekommer: ”hvaremot andra prester — icke äro förbjudne” etc. Då nu de i första perioden af §:n omnämnde prester icke äro directe förbjudne, så synes det vara en besynnerlig redaction att säga: hvaremot icke heller alla de andre äro förbjudne; utan tror jag att denna Dcu i3 Februari f. m. strof bör lyda så: hvaremot andre prester, som etc., må ordinarie skollärarebefattning sig åtaga. I denna § föreslås äfven, att lärare i folkskola skall äga skicklighet att kunna undervisa i enkel gymnastik: det må vara godt och vät; men bland de punkter, hvaruti undervisning skall meddelas och hvarom eleverne skola hafva kännedom, står icke enkel gymnastik. Dessutom torde jag så mycket få anticipera på nästa § i afseende på hvad der förekommer, att ett lämpligt jordland skall ställas till skollärarens disposition för att kunna meddela undervisning uti trädplantering och trädgårdsskötsel, att om meningen verkligen är den, så torde också i den §, sorn upptager de kunskaper läraren bör äga, äfven utsattas kunskap i trädgårdsskötsel och trädplantering; eljest skall det förekomma besynnerligt att han skall åläggas att undervisa i ett ämne, hvarom han ej varit skyldig under sin egen lärdomstid att taga kännedom. Hr von Prosén: Med afseende på hvad Gr Hamilton yttrat, får jag uppgifva, att under diseussionen inom Utsk:n derom olika tankar yppades, men majoriteten ansåg, att, för alt kunna vara skicklig skollärare, måste lärarens kunskapsmått öfverstiga det kunskapsmått, som han skall bibringa sina lärjungar. Jag har äfven antagit som riktig denna grundsats, hvarföre jag äfven tillstyrkt att skolläraren skall innehafva det kunskapsmått, som i betänk, befinnes vara föreslaget.
Slipper Contoiret Sedelrörelsen, minskas denna utgift ännu mer: och Bevillningarnes directa ingående skulle icke vålla 4 sidors ökning i dess Controllbok. Beslutet tillhör allena Rikets Ständer. Jag hoppas, att ingen förnyad vägran till Deras begäran skall inträffa. Herr Grefve Mörners yttranden bevisa härom ingenting. Folken, visar ock Historien, framställa genom sina Representanter önskningar. De afses ej alltid genast. Men Regeringarne finna slutligen sitt eget bästa, i att vid förnyelsen bifalla dem. Och om än denna fråga, emot Grundlagen, blifver ett önskningsrnål, torde det hända Herr Grefve Mör - 172 Den 29 December e. m. lier, nit om han år 182J var i plurali telen ibland Konungens Rådgifvare, han nu, då saken förekommer, stannar i minoriteten. Herr Tham_, Wolrath: Jag förbigår helt och hållet Hans Ex. Grefve Mörners tlieser i afseende på Anarchie, Despotism och Frihet. Jag tror mig tillräckligt hafva ådagalagt, att jag lika litet vill inkräkta på Konungens makt, som på Ständernes, och anser mig hafva bevist det genom mina yttranden mot dem, som jag funnit i något afseende gå för långt. Sjelfva frågan har Herr Hjerta fullkomligt utredt. Alt någon kostnad skulle uppstå genom de ifrågavarande medlens deponerande i RiksgäldsContoret kan jag ej begripa. Jag vet ej livad som hindrar, att anbefalla depositionen i Banken för RiksgäldsContoirets räkning i stället för StatsContorets, då Ständerne bevilja de nödige anslagen, sorn vid inträffande behof kunna lyftas. När lillgångarne ej tryta, inser jag icke någon oreda eller fara vid att desse tagas från RiksgäldsContoret. Men å andra sidan ser jag, med luiru mycket mera nöje Ständerne skulle besluta Bevillningar och Skatter, då de ingingo till deras egne Verk, der deras granskningsrätt ej är inskränkt. Dea jaloucie att undandölja ställningen, som råder i de förvaltande Verken, inger åtminstone ej förtroende; det har jag färt känna såsom Riksdagsman och Revisor.
RISTO. Johanna, vänta, gå inte? Hör du, har du några pengar? JOHANNA. Hur så? RISTO. Jag skulle behöfva litet. Gif hit och krångla inte för jag ser på dina ögon att du har. JOHANNA. Jag har en enda mark, som jag nyss fick i betalning för att jag stickat två par strumpor. Jag kan inte ge dig den, Risto. Den måste gå till bröd, ty barnet gråter därhemma af hunger. RISTO. Stretar du nu inte emot igen, fast du mycket väl vet att det inte hjelper till någonting? Ge nu vackert hit pengarna, så slipper du med mindre bråk. Du får alltid så pass igen, som du behöfver till mat åt barnet. JOHANNA. Jag behöfde tre hela dygn för att sticka de där strumporna. Innan jag förtjenat en mark till, har barnet dött af hunger. Och inte förmår jag heller arbeta längre, om jag inte får bröd. Jag har inte på flera dagar ätit annat än saltvatten och potatis. Och så kommer det till, att bröstet mattas ut af att amma barnet, så det är inte underligt att krafterna går bort. Jag kan knapt längre stå på mina ben. RISTO. Att du inte blygs att klaga, när det är ditt eget fel. Du skulle ha gått att låna af smeden, som jag har sagt dig väl tusen gånger. Han skulle säkerligen inte neka dig någonting. JOHANNA. Jag kan inte förmå mig att göra skulder, då jag vet att jag aldrig kan betala dem. Då försöker jag hellre att skaffa på något annat sätt eller hjelpa mig ändå. RISTO. Gör som du vill, men skyll då också endast dig sjelf om du lider brist. Och kryp nu fort fram med din pluring. Toppo därborta skrattar åt mig, när jag måste stå här och tigga dig så länge. JOHANNA. Jag ger inte min sista slant, nej, inte om det gälde aldrig det. Hur vågar du också begära det af mig? Är det inte tillräckligt att du har druckit och slösat bort alla mina besparingar, utan att du också penni efter penni skall röfva ifrån mig mina små förtjenster? Du har inte något samvete, inte den minsta smula.
» Men just därför, att jag älskar dig så högt, är det en sådan pina att jämt nödgas lefya på allmosor, att icke få äga hela min rikedom, att få den utminuterad i ord och leenden, som äfven komma andra till del — och så skall detta fortgå dag efter dag och år efter år, alltjämt på samma vis, tilldess man blir alldeles utled ... » » Tyst, Georg! » af bröt hans trolofvade med ovanlig bestämdhet, i det hon, trots ett lindrigt motstånd ifrån hans sida, drog honom ned bredvid sig på soffan. » Lugna dig, så få vi riktigt talasvid! Barnen äro ännu icke komna ifrån skolan, så att vi kunna hoppas att få bli ostörda en stund. Vet du, min älskade, jag har nu under flere dagar och ibland äfven om nätterna, när tanken på vår ovissa framtid hållit mig vaken, riktigt försökt utrannsaka mitt hjärta, för att finna upphofvet till den känsla af otillfredsställelse och rent af leda, som på senare tiden gripit äfven mig, fastän i lindrigare grad. Och vet du, hvad jag upptäckte? » » Hvad då, min älskling? » svarade han, i det han betraktade henne med ett matt leende. » Jag upptäckte, att vi gått upp i en enda känsla, låtit oss uppslukas af den, slitit på den, tills den hotade att bli alldeles barsliten, att vi i vår själfviska förtjusning öfver hvarandra glömt bort, att. det äfven finnes andra människor till i världen Detta kan vara förlåtligt under den första kärlekens berusning, men det duger icke att fylla de långa väntans åren med någonting så ensidigt, så fruktlöst. Nej, afbryt mig icke jag vet nog, hvad du vill säga; du menar, att förlofningstiden är något slags privilegierad period, då man får lof att ägna sig åt en enda känsla, att lefva blott för en enda människa. Risken är att fullkomligt tråka ut denne ende, ty all onatur, all själfviskhet hamnar sig till slut. » » Men Elin, få vi då icke ens unna oss detta? Skola vi spilla bort den bästa delen af vår ungdom och icke ens ha den magra trösten af att få vara något för hvarandra i af vaktan på att få vara allt! » » Spilla bort den?
I anseende till de dryga kostnader, som ovilkorligen skulle blifva förenade med arbetets utsträckning så långt som motionären föreslagit, har Utsk. trott sig böra afstyrka bifall till hans framställning. För min del vill jag visserligen icke motsätta mig förslagets verkställighet i enlighet med Gr. Lewenhaupt^ reservation: men jag är fortfarande af den öfvertygelsen, att den föreslagna summan af 400 fkdr Bko är alldeles för liten för att i detta hänseende kunna åstadkomma någonting väsendtligt. Gr. Lewenhaupt har hemställt, att den ifrågav:de summan blott borde utgå intill nästa Riksdag; men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att en i någon mån fullständig granskning af de genealogiska tabellerna, om den äfven icke sträckes längre än t. ex. till Riddarhusets inrättannde 1625; alldeles icke kan med så ringa medel verkställas på tre år. Dertill fordras måhända minst tio år. I afseende på Hr von Knorrings förslag, att det borde öfverlämnäs åt Riddarb.Direkt:n att ombesörja denna granskning, så nödgas jag bekänna, att jag icke kan gilla detsamma. Jag tror nemi. att en Komité, bestående af personer som helt och hållet kunna egna sig åt detta updrag, är alldeles nödvändig, så mycket Ren IS Maj e. m. mer som dess medlemmar skulle utföra sjelfva arbetet, då ej större anslag dertill gifves, och om äfven en och annan af Riddarh.- Direktms ledamöter finnes som för denna sak är intresserad, torde detta ej kunna påstås om alla dess ledamöter, hvilka dessutom det vore högst ogrannlaga att förelägga ett sä mödosamt arbete, dåde redan offra så mycken tid och möda för Ståndets bästa. Frih. Cederström: Erkänsam för det förtroende Hr von Knorring visat Riddarh.Direktm, tr.or jag dock, för min del, att Frih. Sljernstedts förslag har ett företräde derutinnan, att det förutsätter att. om än
Om det ej kan nekas, ali ju principen af 1788 års Författning föranledt detta förnekande af mensklig barmhertighet, denna förstämning af begreppet om rättvisa och billighet, och att under dess snart 52-åriga tillvaro, antalet af fattighjon och correctionister tilltagit i samma nion, sorn principen utbildat sig, så torde ej eller kunna bestridas, att det är lagstiftarens oeftergifliga pligt att ända till roten upprycka den törneplanta, hvartill berörde Författning lagt fröet. Detta har varit min afsigt, föranledd icke af en för tillfället antagen åsigt, utan af ett flerårigt begrundande af ämnet. Jag har således ansett, att Utskotten bordt utgå från den synpunkt, att alla hinder för en fri, välfrejdad medborgare, som ej ännu tillhörde fattigh jons-classeii, att flytta från det ena till det andra samhället, måtte undanrödjas, och jag har, med antagande af en sådan frihet för den fattige arbetaren, att sjelf bereda sig försörjnings-tillfälle, föreställt mig, att ingen annan än den, sorn af ålder, sjukdom eller bräcklighet är oförmögen att sjelf sig försörja och dertill saknar alla andra utvägar, borde utgöra föremål för fattigvårds-lagstiftning, med undantag af fattiga, värnlösa harn, hvilkas upptuktelse till mötiga samhällsmedlemmar bör utgöra samhällets oeftergifliga pligt att besörja. Jag har likväl icke förbisett, att, med uppliäfvande af all rättighet för Communerne alt utestänga inflyttande personer, skulle den olägenhet kunna uppkomma, att det ena samhället, om ock blott för kortare tid, Lagsamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Bet'änkandey N'.o fy. Liefve vida mera betungadt med fattighjon, än det andra.
Men då det skulle medföra svårighet att för olika bemedlade omyndige tillämpa olika lösen, samt den enhet och enkelhet, hvilka alltid böra finnas i uppställningen af en expeditions-taxa, skulle rubbas genom antagandet af två olika slags lösen för enahanda legala handling, har Utskottet ansett lämpligare att alla dessa handlingar böra tillgodonjuta samma lindring, hvilken Utskottet trott billigtvis kunna åstadkommas, om den nu stadgade lösen för protokoll rörande förmyndares förordnande nedsättes till enahanda belopp, som för bevis öfver aflagd borgenärsed i expeditions-taxan finnes utsatt, eller En R:dr; och får Utskottet, i enlighet med dessa åsigter, hvilka ock vid sistlidne riksdag gjorde sig gällande såväl inom det sammansatta Utskottet som hos Rikets Ständer, vördsamt hemställa, alt hvad Riksdags-fullmägligen Sköldberg i fråga om nedsättning i expedilions-lösen yrkat, icke måtte i vidsträcktare målto bifallas, än att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Mayl täcktes i nåder göra den ändring i expeditions-taxan, att lösen för protokollsutdrag, som endast innefattar förordnande eller entledigande af förmyndare, eller begge delarne, nedsättes lill enahanda belopp, som nu finnes för bevis öfver aflagd borgenärsed stadgadt. Slockholm den 46 April 4860. Sammans. Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 13. 5 N:o 13. Alik. till Exp.-Utsk. dea 25 Maj 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt förslag om åläggande för Domare pä landet att kostnadsfritt tillställa rältssölcande de expeditioner, som ej i behörig tid varit tillgängliga alt lösas. Under förmälan, hurusom det vore vanligt, att då vid ett tings slut en del expeditioner icke hunnit utskrifvas före