Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsverkets ringa tillgångar må gerna tagas i betraktande; men må man ej heller förglömma, att inom samma grad äger den ena embetsmannen lika rättigheter med den audra, och att nu endast ifrågasättes en förhöjning till minimisumman af hvad corpschefer hafva i lön! Vid förra riksdagen sökte man jemna befälets lön inom armeen. Chefen för Wermlands Jägare blef då vanlottad, och jag kan icke föreställa mig, att detta kan tagas som prejudicat för de beslut, hvilka nu skola fattas. Jag anhåller derföre om afslag å Utsk:s betänk., samt att den förhöjning af chefslönen, som af K. M. är föreslagen, må blifva beviljad. Gr Ridderstolpe, Carl, anförde skriftl.: Då jag icke förut borttagit H. R. o. Ad:s dyrbara tid med ett enda yttrande, torde mig förlåtas, att jag nu af pligtkänsla bryter den tystnad, jag hittills ålagt mig, och vördsamt anmäler, att jag förenar mig uti allt, hvad Frih. Fleetwood redan anfört, ang:de oundgängligheten af sådan tillökning för regttschefen vid K. Wermlands Fältjägare-regtte, som innefattas uti K. M:s nåd. propos:n. Jag kan ej återhålla den öfvertygelse, att det måste vara orättvist att tilldela en regttschef mindre, än för bataillonschefer är anslaget, och vågar således hoppas, att den ifrågavar. måtte erhålla den nådigst föreslagna tillökningen af 678 r:dr 16 sk., hvarigenom han försättes i lika lönevilkor, med bataillonscheferna vid K. Lifreg:ts och Smålands Grenadierer, oberäknade öfriga förmåner, deras boställen medföra, redan innehafva enligt nya löningsstaten.
Preste-slSndet den 31 Borgare-slåtidcl den 31 Bonde-ståndet deri 4 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslående af f. d. Projuss-bostället vid fVestgötha regemente, Backabo N:o 5 Thorbjörnsgården lill boställe åt en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län. (Stats-Ulskis. Utlide N:o 121.) S. A. K. Sedan E. K. Mits Befallningshafvande i Skaraborgs Ilin uli memorial den 24 Juli 1855, under förutsättning af framlida nådigt bifall till dess underdåniga framställning om Gudhems härads fördelning i tvä länsmans-distrikt, hos E. K. M:t i underdånighet hemställt, att lill Rikets Ständer måtte göras nådig proposition om anslående af det till kronan indragna profoss-boslällel vid Westgölha regemente £ mantal Backabo Thorbjörnsgården i Thorbjörnslorps socken, såsom boställe för Länsmannen i det nya distriktet, och E. K.
» Låt oss vara, » sade han, hålla mig kär, om det vore så, och jag vill » vi höra till samman, vi måste hålla mycket inte endast ha din kärlek, utan äfven din aktning. » af hvar andra, ty vi ha båda ingen mor. » » Ä r du inte aktad, ärad? Huru fattiga äro ej ändå vi rika! Ej ens våra vänner kunna vi behålla! » Käck trofast mig din hand, » Vår vänskap, Sigfrid, står högt öfver allt min broder blif och vänd ej bort från mig ditt öga, annat. Intet kan rubba den. » förr ' n döden blir dig sänd. » Intet, intet i lif eller död, » ropade Sig» Hvad skulle i sjelfva verket kunna Tjenstfolket hade redan gladt sig åt att frid. bli qvitt den elake pojken, som alla kallade skilja oss? Skulle jag en gång behöfva dig, honom. Men Klas tillfrisknade. Då han för ej kunna reda mig dig förutan, då kommer första gången återkom till sans och slog upp du j u dock åter? » (Forts.) ögonen, suckade han: » Jag önskade, jag vore död! Hvad skall jag göra här? » » Vara hos mig, » hviskade Sigfrid, » jag kan inte lefva utan dig. » För sommaren. » En gourmand ». God lingonsylt. Finska. Enkelt sätt att förvara blåbär. Finska. Stenia. Hushållet. Stenia. Stenia. Elsa. Tvåloch såpkokning. s. v. o. s. v. " Tvålkokning. Såpkokning. D e t g ö r intet. Rakel. A n m. af R e d. Elsa. Elsa. Kryddsill. Sillen urtages o c h vattnas ungefär ett d y g n. Färdig o m några dagar. Elsa. Laxinsaltning. s. v. E f t e r fyra veckor omlägges laxen o c h laken på- slås, sedan d e n klarnat. Elsa. Matlagning ". Köttrullader. Dana. Dana. Brygd. Selma. Elsa. Blomsteroch visitkortskorg. Elsa. öfver e n stor butelj. Kopptårta. Fanny • — g. Husgerådet. Att skura messing o c h koppar. Fanny — g. Fanny — g.
Af de tvänne motioner, ' hvilka på olika vägar åsyftade kateches-utanläsningens borttagande, har den ena, som afsåg belöningars utfästande för utarbetande af läroböcker i kristendomen, genom två Stånds beslut blifvit förkastad, och den andra, som yrkade alt icke någon utanläsning utöfver den s. k. lill-katechesen må för barn ifrågakomma, har blifvit af PresteStåndet förkastad och af Bonde-Ståndet gillad, samt af de tvänne öfriga Stånden lemnad utan afseende, enär de icke allenast återremitterat hela frågan, ulan jemväl afslagit den inbjudning, som från Bonde-Ståndet utgick om deltagande i dess beslut angående utanläsningens inskränkning till Luthers kateches. Vid sådant förhållande hafva, enligt min tanke, Riksens Ständer under denna riksdag för sig stängt vägen att någonting i ämnet lagstifta, och Utskottet hade bort, med anmälan af dessa omständigheter, vidhålla sitt i förra Betänkandet afgifna yttrande, att motionerna böra förfalla, och förklara sig förhindradt att i anledning af återremisserna framställa nytt förslag; särdeles som återremissen från Ridderskapet och Adeln afsåg dels ärendets behandling i sammanhang med den af Friherre Creutz väckta motion, hvilken Utskottet här afstyrkt, dels bifall till Kyrkoherden Wennerströms motion om belöningars utfästande, hvilken genom två Stånds beslut redan förfallit. Men då Utskottet, detta oaktadt, ansett sig böra, med frångående af sitt förra beslut, framställa ett nytt förslag, kan det vara af intresse att analysera detsamma, förattvisa, å ena sidan, dess olämplighet och, å andra sidan, dess högst berömvärda egenskap alt gå tvärt emot deras önskningar, hvilka framkallat eller deltagit uti agitationen emot utanläsningen. Utskottet föreslår nemligen, \:o att Luthers lilla kateches hör läras utantill, dock att utanläsningen ej ålägges förr, än barnet fattar dess innehåll.
Dertill hörde de ersättningar utöfver infanteristat, hvartill befäl och underbefäl vid Smålands husarregemente kunde vara berättigade intilldess de afginge eller genom befordran komme i åtnjutande af annan lön än den, hvarå de vid kavalleriet bade fullmagt. Äfven måste vid begge regementena förekomma öfverflyttning på indragningsstat af en eller annan tjensteman, som icke kunde transporteras eller vid förändringen användas.
Detta tyckes väl ej vara någon stör uppoffring , här man i allmänhet tror , att Canälen ej skall lemna någon inkomst i men vi håfve i dag hört yttras så mycket hopp, att Canalen skall kunna betala hvad den kostat, och att ingen eftergift skulle behöfvas, så att man väl måsta trd något. Det tyckes nödvändigt att, om ej Canalen är färdig 1828, skulle Bolaget äga rösträttighet efter summan af det insatta Capitaletj derföre tror jag , att man bör vara försigtig, att ej lemna någort ökad förmån, och att det skulle vara Bolagets rätt kan jag ej finna, då en påteckning å Actierne ej kan vara detsamma, sorn ett godtgörande af pränta» med egna medel. Deremot har Bolaget full rätt, att få sirt Utdelning af Canalens afkastning , så snart den blir färdig, Det är denna rätt jag försvarar emot Herr Grefve von Platen, Man säger, ätt afkomsten af Canalen dessa år Skall uppgå till yö a 80,000 K;dr. jag tror ej, att den blir så Stör, när förvaltnihgs-kostnaderne afdragas, men öm så är kan jag ej finna, huru det kan förvägras Actie-ägarné att få utdelning deraf i contant, hvilken jag tror, att de heldre emottaga, än en påteckning å Actierne, Således skulle jag förmoda, att, om någon behållning uppkommer, är detta en verklig förmån för Actie-ägarne , hvilken ej bör dem betagas. Det är derföre jag försvarar Actie-ägafi nes autt i delta fall, men ej vill tillåta Aötifla Den 15 Oetober e, m, 599 Capitalets ökning utan att något verkelig! bidrag till Canalens byggande derigenom blifvit lemnadt. Grefve von Platen'. Jag bör börja med att förklara, att då man yttrat sig kunna motse en laglig undersökning i detta ämne, har det ej varit min mening. Tvertom tror jag, att ingen sidan undersökning kemmer att anställas, så vidt det beror på Bolaget; men i öfrigt ser jag ej, hvarföre man å den ena eller andra sidan skutle frukta eller förebygga en laglig undersökning i ett samhälle, som äger Lagar.
Då här blifvit ifrågasatt, alt den reservation jag till prot. afgifvil derifrån skulle utgå, och endast det utdrag deraf återstå, som nu kommer att åtfölja till de öfriga Sanden; så kunde deremot visserligen icke vara något hinder å min sida, efter det jag äfven fått uttryckta flera af mina tankar i ett nyligen afhördt yttrande från Frih. Sprengtporten, i a H. 9 66 Den 15 A t» g u s t i F. m. Ilvad jag dernlöfver anföit i afseende på anslagen till landtstaten härrör från den närmare kännedom, jag i detta hänseende, till följe af min embetsbefattning, bör äga och från min öfvertygelse ali embetsmännen i allmänhet icke böra vara folkets beskaltare, utan anse sig som folkets tjenare, likasom Konungen sjelf ej försmår vara det i egenskap af alla embetsmännens öfverhufvud. Desse kunna väl i folkförsamlingens salar gagna med upplysningar om en samhällsinrältning, den ingen bättre än de böra känna; men att till sig votera löneanslag eller i frågor, som tillskynda egennytta eller skada; dertill är man, örn än behörig, enl. lagens grund i allmänhet jäfvig. Ilär tillhör det ock embetsmännen, icke att förnämt bortkasta, utan att, i hvad på dem ankomma kan, upptaga de pilar, som missbelåtenheten riktar mot Styrelsen. Domaren vid den s. k. ”låga” instansen åligger i afseende l. ex. på den vanliga klagan öfver rättvisans förhalande upptäcka orsakerna till tvisternas mängd och längd, de må vara så nära förenade med hans fördel som helst. Likasom det kan vara de Befallningshafvandes pligt, om klagan föres öfver bristande skicklighet och förmåga på de högre och högsta platserna, alt säga inför folk och Konung: Yi föra, Konung, Dina befallningar om Dina undersålares angelägenheter i bondena, för att sedan en gång, måhända, i Ditt Råd biträda Dig i landets styrelse.
Detta skall likväl ej sällan inträffa , om den vildförda makan nödgas qvarblifva hos våldsverkaren, under den olyckligaste tidpunkten af deras sammanlefnad, då deras husliga förhållanden blifva föremål för Domarens ransakning, ty då känslan a£ lidandet, som bjuder, att anropa Lagens skydd, öfverväger känslan af pligten, som bjuder fördragsamhet med den felande, för att ej gå miste om äktenskapets ändamål, tröst och hjelp under vandringen genotn lifvet, skall, under makarnes ömsesidiga och offentliga bemödande att bevisa hvarandras brottsliga uppförande, bitterheten i hög grad ökas, samt den svagare tvingas, antingen att hårdare lida, eller att afven blifva brottslig; och Lagstiftaren torde dessutom böra taga i öfvervägande det olyckliga inflytande, makars så beskaffade sammanlefnad skall medföra på deras barns uppfostran och bildning. Jag får alltså, vördsamt förnya min hemställan, att det af mig föreslagna stadgande måtte, såsom tillägg tilija^ Gap. 1 §. GiftertaålsBalken’, antagas.” Leg Utskottets Utlåtande N:o >43. Ankom till Exped. Utskottet den 23 Nov. 1829. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Bet änkan den. I-<ag-Uiskoi tets nedannämnde Betänkandeu äro, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, lill Utskottet återförviste, frän Högloft, Ridder skåpet och Adeln: N:o 72 , öfver Herr E• JU, Monterns motion om utsträckande af testamentsfi ihelen för Städernes invånare och Preste-Ståndet, till likhet med den, sorn efter Landsrätt eger rum; t från Högvördige Preste-Ståndet: JV:o totj, öfver Herr Arvid Ribbings motion om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af barnamord ; och från Hedervärda Bonde-Ståndet: N:o 70, öfver Herr P. Lindqvists förslag till ändring af 16 Cap. Gif - ZiagUtsiottetx Utlåtande 2?'
— Vårt öga blickar bäfvande en fråga: Skall du slott, som så vi timrat, Hon lade sin hand öfver hans, som ännu ej släppt sitt fasta grepp, och som talade mer än alla ord. Hon såg hans vackra, raka nacke, hårfästet, som gick ned i en snibb i pannan, och som gjorde hela hans utseende så gossaktigt och vekt. Men munnens linier voro nästan hårda, de talade om en stark vilja, om stark behärskning och dock en stark lust att lefva. Hon sade ingenting, hon hade alltid så svårt att få fram allt hvad hon tänkte, alla ömma ord, som flödade öfver i hennes hjärta, kommo icke fram till hans öron, hon teg med gråten i halsen. Det hade länge varit som nu, han var ofta nervös, den minsta motgång tog starkare nu än förr. Ja, tre år i detta dagliga enahanda, det var mycket. falla uti grus och spillror, eller skall du glädja sinnet i ovansklig, evig skönhet? Skall vår glada tro väl svikas, hoppet gäckas — eller skola vårens alla vackra drömmar bli till rika verkligheter? Gud allena vet det Skimret bleknar efter hand allt mera. Sagoslottet skönjs ej längre. Men den lycka, som det siat, kanske, kanske skall den blifva » Rikard. » Men den skyggt började meningen fick ej slutas. Evas lilla bror kom instormande, han hade blifvit utkörd från köket af den barska Malin, och nu hade hans trotsiga lilla sinne beslutat att hämnas på de två förlofvade, som alltid sutto där inne och alltid ville vara i fred. T y Malin, som var orsaken till förbittringen, henne vågade han sig icke &gt; på. dock en dag till härlig sanning! Hopp och minne, lek och allvar, ungdomskärlek, barnaglädje i den svaga glansen se vi svunna tider, flydda dagar. Likson » nu vi då ock sutto vid den glada skymningsbrasan, ifriga och sagolystna. Byggde slott — och när de ramlat, reste vi dem gladt ånyo.
Till en början anhåller jag alt få förklara, att då jag talade om Ulslcls Ordf:s eiler Kanslis iner eller mindre vållande dertill, att denna sak framkommit i en oriktig ordning, var det ej min mening alt framkasta något personligt klander hvarken emot Ordf., som jag nu finner hafva tagit hela skulden på sig, eller emot Kansliet; utan min afsigt var endast att fästa upmärksamhelen på nödvändigheten af alt någon mäktigare person än jag omsider framstår och undandrager l eia riket och representationen inflytandet af det haseule-system, om jag så får uttrycka mig, som under en så lång tid gjort sig gällande i afseende å allt hvad som rörer Banken, och hvaraf äfven jag haft en direkt erfarenhet vid de 2:ne Riksdagar, då jag haft äran vara Banko-Utsk:ts Ordf., ty jag fann då, att en Ordf. äfven med den aldra hästa vilja i verlden var allt för mycket beroende af labulatnren inom sjelfva Banken. Ligger det någon sanning i denna anmärk., så ber jag att man ville fästa sig endast vid den, och icke efterleta någon förebråelse emot Ulsk:ts personal. Jag får likväl säga, att jag tror, att min anmärkn. rör:de behandlingen af mina motioner var fullt befogad Den af Hr Nordenfelt omnämnde regeln, alt det är häst att göra en sak i sender, är utan tvifvel aldeles förträfflig i det enskildta lifvet, men duger ofia ej vid allmänna ärendens behandling, ty om man obetingadt följer denna regel, kan det ganska lätt hända, att då en sak förekommer, som man finner ega flera rigtiga principer för sig, så stakar man sig på en eller annan punkt och kastar så alltsammans bums öfver bord, och då bekräftar sig olla det gamla ordspråket, alt man kastar ut barnet med badvattnet. Jag säger således, alt Hr Nordenfelts regel kan vara ganska förträfflig i den enskildta mannens hushållning, men Idifver aldeles olämplig, då det är fråga om Statshushållning och de stora ämnen, densamma innefattar.
Derr om måste val alla komma öfverens, att vid Gudstjensten i våra Kyrkor, bör råda Enhet, Värdighet och Andakt. Men kan der blifva Enhet, så länge det verldsliga sammanblandas med det Andeliga, och man utan förberedelse, of* Bag-Utskottets Betänkan/len'. 105 vergår från det ena till det andra? Huru un* derhåller man den högtidliga värdighet, som hör råda vid Gudstjensten, då man, innan den ännu är slut, företager sig uppläsning af de mäst profana saker, Taxor för Hyrkuskar och Akare, ja äfven för renhållnings-entrepeneuren: långa listor på rymmare med fullständig beskrifning på deras klädsel vid afvikandet, på färgen af deras hår och ögonbryn? och jag lämnar att afgöra åt hvar och en som går i Kyrkan att hämta näring för sitt högre lif, som har känsla för det som är heligt och Gudomligt, om det är möjligtatt bibehålla andakten fullkomligt ostörd under dylika Kungörelsers uppläsning. Jag frågar hvarje andäktig Nattvardsgäst, om hans känsia derunder icke kallnat, om hans uppmärksamhet icke blifvit dragen från det religiösa, om det för honom är möjligt (hvilket man likväl påstått:) att begagna den till, som denna uppläsning upptager, till betraktelser öfver en uppbygelig Predikan, eller med Psalmers och Böners läsande? Och vöre detta äfven möjeligt, så kunde han likväl icke, på samma gång lämna sin uppmärksamhet åt Kungörelsernas innehåll, och deras uppläsning vore, i detta fall, för honom helt oell hållit förlorad. Att denna sammanblandning af så heterogena ämnen måste, för hvarje religöst sinne, blifva motbjudande, lärer således alldrig’ med skäl kunna bestridas. Men saken har äfven en annan sida hvarifrån den bör betraktas.
Uti andra punkten hade Utskottet afstyrkt bifall till en af herr Brinck väckt motion, att hvad genom Kongl, kungörelsen den 13 Juni 1845 blifvit stadgadt, rörande sättet för återbetalningen af lån utaf allmänna medel till korporationer eller menigheter för beredande af odlings-företag, måtte utsträckas icke allenast till alla sådana från Riksgälds-kontoret redan utbetalda lån, som utgålt af de för berörde ändamål vid de 2:ne sista riksdagarne anvisade medel, ehvad dessa lån meddelats enskilde personer eller korporationer och roenigheter, utan ock till de lika beskaffade lån, som hädanefter kunna varda af allmänna medel utgifne. Förevarande punkt är från samtlige Riks-stånden till Utskottet återremitterad, på grund af följande deremot framställde anmärkningar: att nuvarande olikhet i föreskrifterne rörande sättet för återbetalningen af allmänna lånebidrag, meddelde åt enskilde eller korporationer och menigheter, icke allenast medförde en olämplig olikhet i afseende å uppbörden af dessa lån , utan tillika föranledde fortfarande osäkerhet för stats-verket samt onödig omgång och tidspillan för Riksgälds-kontoret vid bevakandet och indrifvandet af dessa åt enskilde lemnade lån, för hvilka hvarken inteckning eller annan ieal-säkerhet, utan endast borgen, blifvit afgifven. Oaktadt den ytteista uppmärksamhet å Riksgälds-kontorets sida, stöde under sådana för - Stals-Utskottets Utlåtande, N.o 2^0. hållanden förlaster för staten svårligen att undvika, enär, under den långa amorterings-tiden, ofta torde inträffa, att låntagare eller borgesmän aflida eller bortflytta till annan ort eller ock komma på obestånd, i hvilka fall lånen måste genom ombud och brefvexling bevakas i årsproklamata eller konkursen Hela summan af de för odlings-företag meddelde lån, hvilka för närvarande innehafvas sf enskilde, uppginge till omkring 49,000 r:dr, fördelade på 30 låntagare, som häftade för summor från 200 rtdr till högst 2,000 r:dr.
Förbergs uppförande å allmänna indragnings-staten till en årlig pension af 200 rdr b:ko; 5:o Prosten Quiding, angående helgonskyldens i Skåne återgång till sin ursprungliga kyrkligt kommunala bestämmelse: 6:o Doktor A. Nordström, om Stats-anslag till Bibliotheken vid Rikets ElementarLäroverk; och 7:o Prosten Wallin, om ett lån af Stats-medel till uppbyggande af Lidköpings Stads nedbrända Kyrka. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet följande, den 14 dennes väckta, och då bordlagda, motioner: l:o Komminister Beckmans, om en billig oell mera rättvis fördelning af den all männa Bevillningen, hvilken motion de öfriga Riks-Stånden kommunicerades: 2:o Doktor Sandbergs, om en afgift till fattigvården för rättigheten att tillverka och utminutera bränvin; och 3:o Kongl. Botpredikanten Hasselrots, angående erläggande af en konsumtions-afgift för bruket af spritdrycker under vissa föreslagna förhållanden. S D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande, i Ståndet af nedannämnde dess ledamöter väckta, motioner, nemligen: l:o Prosten Eurén, angående förklaring af Kongl. Brefvet den 6 April 1842, i afseende på stadfästelse af Reglementen för Socken-Magasiner; 2:o Kongl. Hofpredikanten Hasselrot, om husbondes skyldighet att af tjenarens lön i Sparbank insätta en viss andel; och 3:o Prosten Melanders, om föranstaltande af en Normal-upplaga af Katechesen. Från Yällofl. Borgare-Ståndet. S, D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskotets memorial, N:o 3, angående ett af Hr Cassel väckt och af Borgare-Ståndet remitteradt förslag om ytterligare uppskof med afgörande af Kongl. Maj:ts afgifna, nu h\ilande förslag till ny Riksdags-Ordning, m m.
Vi känna litet hvar i hvilket skick de mindre städerna här i Sverige befinna sig, och vi veta att det härrörer sig från de små inkomster, som dessa städer hafva. Detta förhållande skulle tvifvelsutan blifva förändrad!, om de kunde påräkna de afgifler, hvilka de rikare, mäktigare, större intressena hafva lyckats att gifva ensamt åt de större städerna. Under sådana omständigheter synes det mig billigt, att de släder, som äro i åtnjutande af kredit-upplagsrätt, äfven må anses förtjenta att få begagna sig af den transitorätt, hvaraf nu några fä särskildt privilegierade och lyckligare lottade städer ensamt äro i åtnjutande. Hr Lagerhjelm, Pehr: Den siste värde talaren har på ett naivt säll talat just för motsatsen af hvad lian önskar, i det han säger alt släderne hafva misslyckats i sina försök att hos K. M. få dessa undantag upphäfda. Naturligtvis mäste några skäl finnas anförda i K. M:s nåd. resolution. Dessa skäl gälla nog ännu i dag och all de hafva blifvit särskildt ogynnsamt behandlade, del har jag alldeles ingen anleda, att förmoda. Del enkla af saken är det, att dc undanlag för vanlig lullbehandling som medgifvas på vissa tullstationer, emedan tillsynen i och för sig sjelf är svår att handhafva och bringa (ill exakt verkställighet, dessa undantag göras blott för sådana släder, der en tillräcklig tullbevakning är möjlig. I det mäktiga England, hvarest en så utbildad tullbevakning finnes, sker alldeles på samma sätt, och har skett i alla tider, så alt när undantag hafva gjorts, så har det blott skett för några få ställen. Jag kan således ej annat inse, än att ett bifall till delta betänk, skulle än ytterligare försvåra möjligheten för tullstyrelsen att tillse, det författningarne noggrannt iakttagas, och att det sålunda skulle vara ett sätt att befordra smuggleri. Man har sagt, att eli bifall lill detta betänk, skulle upphjelpa de smärre städerna. Ja visserligen skulle det öka deras inkomster ; men icke må man öka deras inkomster på det sätt, att man derigenom motverkar det allmänna tullsystemets kraft att kunna göra sig gällande. Det är af vigt, alt det stora skall fram; och småsakerna må derför slå tillbaka.