Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta borttager mycken tid, och jag kan icke filina, att långa raisonnementer gynna eller befordra ärendernas skyndsamma handläggning, och derföre anser jag Utsktn böra förminskas i stället för alt erhålla flere ledamöter. Vid frågan om hevilla.- och StatsUtsktns förenande vill jag ej längre uppehålla mig. Jag har redan derom yttrat min tanke och hoppas, att vid nästa riksdag frågan blir på bästa sätt afgjord enligt den erfarenhet, som linder tiden kan vinnas. Hr von Hartmansdorff: I fall man hade så få ledamöter i Utsktn, som vissa värda talare önskat, då man t. o. m. sagt, att 2:ne personer afgöra målen bäst, så medger jag, att det blefve beqvämt för ordföranden, som väl borde få behålla afgörande-rätten vid rösternas lika delning emellan sig och den ende medbrodern; men jag tror icke, att ärenderna skulle vinna derpå. JVär man erinrar sig förliållandet hos oss, att nästan aldrig något Utsk. är fulltaligt, torde man finna nödvändigheten deraf, att Utsktns personal är något talrik, på det att åtskilliga ledamöter må kunna vara borta, utan att ärendernas gång hindras. Jag har haft äran att vara ordförande i en division af BancoUtsk. och får säga, att jag varit glad, då jag kunnat påräkna att alltid hafva en ledamot af hvarje Stånd tillstädes och således kunnat hålla ärenderna i jemn gång. Skulle nu ledamöterna blifva färre, befarar jag, att oftare inträffade, hvad jag hört att vid denna riksdag handt, nemi. alt man måst med oförrättade ärender åtskiljas, emedan ingen enda ledamot af ett eller annat Stånd funnits. Jag vill icke inlåta mig i något yttrande om Bevilln.Utsk:s arbetsamhet. Om det gjort allt, hvad det kunnat, och ändock icke kommit vidare, bevises deraf allrabäst, att föreningen med StatsUtsk. är olämplig. Erfarenheten skall visa, om icke äfven denna riksdag genom bevillntsmålen förlänges.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 12 Haft. 3 18 Stats-Utskottetst Utlåtande, N.-o 4°' arvode af Fyrahundrade R:dr årligen, att uppföras å Institutets Stat, med vilkor, att, då arvodet upphör, beloppet deraf bespares till Riksgälds-Contoret. d) Allmänna Barnbördshuset. Då den med Allmänna Barnbördhus-Inrättningen förenade anstalt för Barnmorske-elever vore för hela Riket af väsendtlig nytta, men något Statsanslag dertill icke funnes utom ett arvode af 100 R:dr årligen, som Föreståndaren för Barnbördshuset, Professor Cederschjölds på Carolinska Institutets Stat åtnjöt, och 566 R:dr 3a sk., som år i838 blifvit honom af extra utgifts-medlen i Nåder tillagde, har Kongl. Maj:t föreslagit, alt för nämn - de Inrättning måtte beviljas ett anslag af 1,000 R:dr årligen, att fördelas sålunda: Till hyra för en Lärosal 200: — Dito för 2:ne rum åt tjenstgörande Läkare 200: — Till hyra för 2:ne rum för Barnmorske-lärlingar 133: 16. Lön åt Adjunclen 200: — Dito åt Förestånderskan 166: 32. Inköp och underhåll af instrumenler 5o: _ Praemier för Barnmorske-Lärlingar 5o: — x,ooo R:dr. Hvarförutan Kongl. Maj:t föreslagit, att för Professor Cederschjöld personel måtte anvisas å Indragnings-Staten 1,000 R:dr, hvarigenom ofvanberörde hittills af honom uppburne 566 R:dr 32 sk. komma att försvinna.
Kamioererar-en Hellberg Hemman. Kongsgardar, Hemman och .Lägenheter, m, ro. We lnora Kongsgård Krogsta • Wellnora Qvarn med 4 pär stenar, går liela äret • Gröna KronoFiskeri. som betalar Räntan efter-Jordebok BerediiingsCnmniiteens åtgärd. « -t o 0. t ~ O ^ • •" S’ \JQ Debiterings åtgärd. Beräkning till BrännvinsBevillning. tn < o P: q <5.3 5 TaxeringsComraittéens Anteckningar, Arrendet bestar af 100 tunnor Spannmål och 300 R‘.dr contant. Räntan efter Mar kegång 200 R:ör dsr af 30 procent. Lht. I. Uftrsr till BiTiUniagftfsskoLiee. BetXnkaile» N:» 48. Ben Skattskyldiges $amq och Character. HofJunkaren Stjetnros N:o 4. Beredning*- och Taxeringslängd, hvari upptecknas Arrendatorer och Brukare af Enskildes Hemman och Lägenheter m. m. uti N. N. Socken for ar 18 Hemman och Lägen heter m. rn. Margretelund Anneby Gudby Eke 55 > O 5- n> •"» P O. r*» n B x 2 I t» 3 i 0 i. 3 g* •1 pj r-rj CD < ju M EeredningsCommittéens åtgärd. jTaxeringsComrjuttéens förrättning. Hemmans och Lägenheters värde, Arrendets belopp. cd3 3 B-^ » r2 j» 3 £* be X 2 <t> o ^ 2 “i 3 ® c 2. 2- r* "
Upprättandet af en högre undervisningsanstalt lör Sjöofficeraret, hvilken hittills saknats. Föreningen af IngenieurOch Artillerie-1 Undervisningen, hvarigenom den förra blefve oberoende af lönlösa Lärares välvilja att åtaga sig en del deraf. Besparing, oagtadt allt detta, af omkring $000 R:dr, som de högre militaira undervisningsanstalterna för närvarande kosta Staten. N:o Q. Friherre Höije, Ludvig 1 Hindrad att bevista justeringen af Ridderskapets och Adelns Protocoii för den 24 sistledne Februarii eftermiddagen, anhåller jag, att med stöd af mitt berörde dag gjorda förbehåll, nu få förklara, att jag förbiifver vid mitt då, i anledning af Grefve Henning Gyllenborgs memorial, om uppbäfvande af den, vid sista Riksdag först gjorda fördelning af Fastighetsvärdet, afgifna yttrande; nemligen, att jag understödjer Grefve Gyllenborgs mö - 928 Den 25 Marlit. tion h men att i fall den ej kati bifallas, jag begär det Bevillningsutskottet må anställa en pröfning angående rättvisan af den fördelning som skedt, till utrönande om och huruvida det ena Länet kan anses hafva njutit en särskild lindring} på de andra Länens bekostnad: och denna pröfning påkallar jäg särskildt för Gottlands Län, hvars kända företräde i jordmån, visserligen också bordt ingå i beräkning vid fördelningen. Herr Brimcrona, Gu fl af Adolph Med anledning af hvad Friherre Wrangel och Herr Tham den 1 och 3 < denna månad angående Finska handeln anfort torde mig til-1 låtas, att med någon sakkännedom i detta arn* ne, göra en och annan anmärkning. Ehuruväl äfven jag önskar, att införsel från Finland af alla de varor detta land till Sverige har att aflåta en gång måtte kunna fullkomligen umbäras, är jag långt ifrån att tro denna epok redan vara förhanden. Hufvudstadens läge och behof skola ännu länge påkalla fortfarandet af fordna merkantila förhållanden, ehuru med modificationer, lämpade efter tid och omständigheter.
H u r skulle hon hinna och orka med att hvar sjunde dag utföra allt arbete ensam, städa, koka mat, se efter barnen, gifva grisar och höns m. m. D e t är helt enkelt omöjligt. Ej heller skulle det vara nyttigt för en tjänarinna att alltid hafva hela söndagen ledig. D e n skulle då nog i de flesta fall af många användas till nöjen, som långt ifrån att skänka hvila, tvärtom skulle göra dem mer eller mindre odugliga åtminstone till måndagens arbete. E n medelväg synes härvidlag, som i så många andra fall, vara den för alla parter mest tillfredsställande. F ö r att tjänarne skola få tillfälle att blifva delaktiga af hvilodagens välsignelser, utan att allt arbete därför lägges på familjemedlemmarna, torde vara tillräckligt att följa några enkla regler, som i de flesta hem utan nämnvärd olägenhet böra kunna genomföras. F ö r det första bör så mycket arbete som möjligt undangöras på lördagen, och om husmodern ställer någorlunda klokt, bör det ej ändå bli så mycket, att tjänarne lida af trötthet dagen därpå. A l l städning bör göras på lördagen, så att blott den oundgängligaste i sofrummen förekommer på söndagsmorgonen. E n stor del af matlagningen kan äfven undangö- ras, och kan man mer än väl äta steken uppvärmd, hellre än att köksan skulle nödgas tillbringa söndagsförmiddagen vid spiseln i stället för i kyrkan. Vidare bör man aldrig besöka sina bekanta på söndagen och ej heller mottaga dem i sitt hem annat än i undantagsfall. Och, hvad som är ändå viktigare, ej ställa till eller besöka bjudningar på lördagskvällen. T y en verklig sabbatshvila är en absolut omöjlighet efter en natt tillbragt i sus och dus. I det hem, där festen gått af stapeln, äro både tjä- nare och herrskap uttröttade och använda helst I LdUUg inrlhoPiT U 9 &amp; Pänl / fTPQnO mdol inClfTQ DdbKI J I CllO l ld / öM lid P lid I o / u 1894 IUUIN söndagen till att riktigt sofva ut efter allt stöket. H a r herrskapet varit borta, vilja de också hvila ut på morgonen, och då afätes frukosten ej förr än långt fram på förmiddagen.
Att hvarje skolas duglighet ytterst beror på lärarens personliga skicklighet och nit och att oduglige och ovärdige lärare kunna tillintetgöra frukterna af den bästa skol-organisation, är allmänt bekant; ej mindre än att de bästa lärares verksamhetskralt kan förlamas af en ändamålsvidrig skolans organisation, äfvensom alt en svag, om blott villig, lärare kan i hög grad underhjelpas af en god skol-organisation med thy åtföljande goda läro-methoder. För att framkalla de på samhällets närvarande och framtida välfärd djupt ingripande goda verkningar, som folkskolan, rätt ordnad, eger i sin makt att utveckla, har Utskottet ansett den fördelning af folkskolans verksamhet efter olika grader af undervisning, som motionärerne yrkat, vara i hög grad ändamålsenlig, ja utgöra ett af hufvudvilkoren för uppfyllandet af folkskolans höga bestämmelse. Att uti våra nu varande fasta folkskolor, sä väl i städerna som på landet, sammanföras stora skaror af barn i olika åldrar, från 7 till 15 år, der oftast en ensam lärare skall bland så högst olika lärjungar, jemte vidmakthållande af ordning, äfven gifva undervisning i allt åt alla pä en gång, utgör ett missförhållande af aldra svåraste beskaffenhet, hvilket lätt bör inses af hvar och en. Ty under en sådan mångfaldig sysselsättning måste lärarekraften till stor del fruktlöst förspillas och undervisningen, förmedlad genom föga kunnige monitorer, lätt blifva under haltig, långsam och otillfredsställande. Deremot, genom att dela skolan, förminskas den förvildande sammanhopningen; genom att bland läroämnena särskilja de lägre och för alla nödvändiga, kunna dessa bibringas af lärare med inskränktare anspråk; genom dessa lärares förminskade dyrhet kan ett större antal utaf dem underhållas; genom desses verksamhet uti en mängd tätt spridda småskolor kan den för alla nödvändiga undervisningen göras åtkomlig för alla; och genom att ändamålsenligt ordna dessa småskole-lärares verksamhet kan slutligen vinnas det vigtiga syftemålet att icke genom skolan upphäfva, utan tvärtom lifva, en allmän och väl ordnad undervisning i hemmen.
Om ett land kommer i den ställning, att innevånarne af vana eller vårdslöshet för mycket använda utländska varor, så ali köpmannen alltid finner en säker och vinstgifvande afsättning, ehuru mycket han än må importera, så skall handelshalancen för flera år vända sig emot landet, hvaraf följden skall blifva att bankens metalliska cassa slutligen uttömmes, då vi stå qvar med våra sedlar och nödgas göra en våldsam strypning i stället för att den bör ske årligen och småningom, när förhållandet med ulrikes handeln det kräfver, hvilket låter sig göra, om baucoslyrelsen med uppmärksamhet betraktar barometern, som är handelsdisconten, och efterser huruvida importen bar behof af lån, för att hålla rörelsecapitalet vid makt. Fluctuationen i handelsdiscontens låneoperationer beror naturligtvis på conjuncturen och förhållandet emellan importen och exporten; och handelsdiscontens behof af större eller mindre fond för bedrifvande af sin lånerörelse är således äfven af samma förhållande beroende. Men jag vill icke trötta R. o. Ad. med dessa frågor. De ligga klart för en hvar, som tänkt sig realisationen och landets näringar i en systerlig förening och icke ensidigt blott betraktar näringarnes behof af rörelsemedlen. Man synes glömma de vådor, för hvilka landet varit blottstäldt under ^:dels sekel, genom ett fallande myntvärde. Jag instämmer uti Hr Mannerskantz’s yrkande, att bancostyrelsen måtte berättigas att utsträcka uppköpet af dessa s. k. räntebärande obligationer, för att derigenom bereda bancostyrelsen tillfälle alt utsläppa de capilaler, hvilka finnas såsom vinstmedel i banken samlade. Jag instämmer äfven med Hr Mannerskantz deruti, att bancostyrelsen må få fria händer i fråga om förökande af handelsdiscontens lånefond; och jag instämmer fullkomligen i den åsigten, att denna rörelsefond icke må fixeras till något bestämdt maximum, hvarvid den skall bibehållas, utan må fluetuera efter de förhållanden, som en klok bancostyrelse vet att bedömma och som hon mäste bedomina, så kärt henne är att upprätthålla landets myntvärde. Jag instämmer i anhållan om återremiss af detta betänkande. Gr.
Lagutskottets Betänkanden. §85 N:o i48. Ankom d. ig Aug. i8a3. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmanna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande öfver RiksdagsFullmägtisen Herr C. Huldts Meviorial om Sjö-Lagens öfverseende 711. 711. RiksdagsFullmägtigen för Stockholms Stad, Herr C. Huldt, har uti Memoria], som från Vällofl. BorgareStåndet blifvit till Bagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens åtgärd remitteradt, andvagit: 1:0 att Rikets SjöLag behöfver en nästan fullkomlig omarbetning, för att blifva mera lämplig till närvarande tids förhållanden; att dessa besannas af dess ålder och de stora förändringar, som efter SjöLagens utgifvande nästan i alla verldsdelar egt rum; att i synnerhet såsom högst skadlige förekomma de många omvägar, hvarmed SjöRätts-mål, efter nu gällande Författningar, måste behandlas, och att en förkortad Rättegångsväg alltså blir högst nödvändig, så vida ej Skeppsredare och Befraktare alltför betydligt skola förlora; i anledning hvaraf hemställes, att en Committé måtte förordnas att härom besörja, sammansatt af i ämnet sakkunninge personer, bestående af arne CommerceColle - 886 LagUtskottets B et (inkandin. gii Ledamöter, en i Lagfarenheten bevandrad man, en erfaren SjöMilitaire ,' som tillika fört HandelsFartyg, anie Grosshandlare, som varit eller äro Skeppsredare, och cn Coopvaerdie-Skeppare, desse sednare valde inom sine egne Societeten 2:0 Att då Kongl.
Till denna sednare art af undervisning erfordras emellertid hos läraren lika mycken pedagogisk erfarenhet och lika mycken urskiljning, som grundliga kunskaper, särskildt i de olika språken och deras förhållande till hvarandra. Folkskoleläraren är för närvarande icke i besittning deraf. Att i delta hänseende höja anspråken på honom utöfver de nuvarande, och det ända derhän, att han skulle kunna öfvertaga undervisningen i elementarläroverkens nuvarande tvänne lägsta klasser och sköta desamma på ett sådant sätt, som med dessa klassers inrättning är afsedt, visar sig rent af omöjligt och skulle, äfven derest det lät sig göra, långt ifrån att medföra en ekonomisk besparing, tvärtom föranleda en vida större utgift, enär det hlelve nödvändigt icke allenast att höja folkskolelärarnes löner vida utöfver deras nuvarande belopp, utan äfven öka antalet lärare vid hvarje folkskola, alldenstund dessa sednare i allmänhet redan äro, med hänsyn till det antal elever, som af en enda lärare lämpligen kan skötas, ganska starkt besökta och skulle blifva ännu mera ölverfyllda, om dit förlädes äfven de lägsta elemenlarläroverksklassernas talrika elever. Som folkskolornas antal utgör mer än 3,000, inses lätt både huruvida man kan påräkna att erhålla en så stor mängd lärare, som behöfdes, och hvilka betydliga belopp deras aflönande erfordrade. Hvad åter angår Grefve Björnstjernas omförmälda framställning, får Utskottet Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118. 3 3 till det nyss anförda tillägga, att något närmare samband emellan folkskolan och elementarläroverket, i den mening, att det sednare skulle göras till en fortsättning af den förra, ej synes, utöfver hvad för närvarande eger rum, kunna lämpligen tillvägabringas, enär det af ofvan antydda anledning ej torde böra ifrågasättas, att afgångsbetyg från folkskolan skulle tillerkännas vitsord i afseende på det kunskapsmått, som skulle blifva vilkor för inträde i särskilda klasser af elementarläroverket.
Hon hade högt uppsatt dok, på hennes bröst glänste ett smycke, klädningen var lång och linnet blåstripigt. Hennes änne var klarare, hennes barm hvitare och hals skärare än den hvita snö. När Heimdall kommit, tog Moder en hvit, med mönster sirad duk och bredde öfver bordet, hvitt hvetebröd lades på duken. Kanna med vin och kostbara bägare, silfverbeslagna fat med svinkött och stekt fågel framsattes. Heimdall stannade där tre dygn, och nio månader därefter födde Moder en son, som vattenöstes och kallades Jarl. Gossen hade ljust hår, blomstrande kinder och skarpa ögon. Han växte upp, snodde bågsträng, böjde alm till bågträd, skäftade pilar, kastade till måls med spjutet, red å hästrygg, jagade med hundar, svängde svärd och simmade. I den hedniska sagan om Heimdalls vandring – hvaraf sången om Rig är en öfverarbetad kopia – har detta hus varit de högborna ätternas, främst sköldungarnes stamhem och medelpunkt, och gossen, som efter Heimdalls besök därstädes födes, är den förste »jarlen» och »domaren» Sköld-Borgar, som i sin ordning varder Halfdans, den förste konungens, fader. I den i kristen tid och på fri hand hopsatta Ynglingasaga svarar Domald (Dómvaldr) till Fader, Domar (Dómarr, domaren) till jarlen Sköld-Borgar, och Dyggve (Dyggvi »den värdige») till Halfdan. Dyggve är, likasom Halfdan, son af Danps dotter Drott och, likasom denne, den förste med konunganamn, hvilket bevisar deras ursprungliga identitet. I den älsta hedniska »Ynglingasaga» eller »Ynglingatal» hafva äfven desse tre, Domald, Domar och Dyggve (Sköld-Borgars fader, Sköld-Borgar själf och Halfdan) haft sin plats, emedan Halfdan efter sitt segerrika tåg mot Norden varder äfven svearnes konung, och emedan ynglingar (skilfingar) och sköldungar hafva gemensam mytisk rot.
Svenska svamp-arter blifvit med ofvanberörda särskilda anslag afbildade, att arbetet snart bör kunna utgifvas, ofelbart kommer alt medföra gagn för vetenskapen och fördelar för den enskilda hushållningen, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att för ifrågavarande ändamål en summa för en gång af 4,500 R:dr Runt må anvisas. 90:o. För utgifvande af 2:ne plancheverk, det ena ofver färnsåker och andra historiska märkvärdigheter, som i Statens historiska museum förvaras, och det andra öfver mcdcltids-sigill, hor Kongl. Maj:t begärt eli anslag för en gang af 6,000 R:dr Runt. Enligt hvad Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien upplyst, vore till det förra af dessa plancheverk genom Akademiens försorg (lera hundra teckningar redan utförda af en antagen ritare, sorn genom långvarig öfning vunnit en sällspord skicklighet att på en gång troget och prydligt afbilda hithörande föremål. Till det sednare verket, som bestode af teckningar af Svenska rnedeltids-sigill från 12:te till nära slutet af 14:de seklet, utförda af samme ritare under Akademiens inseende, hade, medelst användande af fern års anslag å 200 R:dr Banko, som Rikets Ständer vid de två sednaste Riksdagarne beviljat, intill 1855 års slut blifvit a fr itade 1,148 sigill. Enär, såsom Akademien ock anfört, det för den arkeologiska vetenskapen är af stor vigt att känna de fornlämningar, som tillhöra hvarje särskildt land och folk, samt Sveriges Nalional-museum för ett sådant vetenskapens utvidgande kan lemna talrika och vigtiga bidrag, som böra, till vinst för vetenskapen och ära för fäderneslandet, offentliggöras; samt afteckningarne af ofvanberörde sigill torde, på sätt Akademien äfven antagit, medföra vigtiga upplysningar till Sveriges konst-historia under Slats-Utskottels Utlåtande M 148.
N:ris 22 och 3i). S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sista Riksdag funnit, å ena sidan, att frågan, huruvida de i Halland befintlige Kyrkohemman tillhörde E, K. M. och Kronan eller Kyrkorne, icke vore i allmänhet afgjord och bestämd, samt, å den andra, att det vore af största vigt både för Staten, Kyrkan och den enskilde medborgaren att denna eganderätt blefve pröfvad, emedan deraf berodde, icke allenast huruvida Staten eller Kyrkan vore rätter egare till ett betydligt antal af de inom Halland befintlige hemman, än äfven om nuvarande åboer hade å samma hemman enahanda besittningsrätt, som å Kronojord i allmänhet, eller endast voro att anse såsom Kyrkans arrendatorer, på hvilken utredning rättigheten att till skatte lösa dessa hemman åter hvilade och derföre, uti skrifvelse af den 28 September 1829 hos E. K. M.. i underdånighet anhållit, att, före pröfningen af sig yppande frågor om skatteköp å Kyrkohemman i Halland, vid vederbörlig domstol måtte varda i laglig ordning undersökt och pröfvadt, huruvida Kronan eller Kyrkan hade jordegande-rätten, och alt, såsom följd deraf, jemväl måtte förklaras, att de uti administrativ väg redan vidtagna beslut icke voro hinderlige för eganderättsfrågors upptagande och afgörande i tvisteväg; men E. K. M., genom Resolution den 9 Jnlii i83o, af anförda orsaker, härtill icke i Nåder bifallit; så hafva vid innevarande Riksdag framställningar å nyo blifvit hos Rikets Ständer gjorda om åtgärders vidtagande, för att bereda åt åboerne en mera säker besittningsrätt af ifrågavarande hemman, samt i öfrigt rättighet att desamma till skatte lösä. Efter öfvervägande så väl af hvad till stöd för berörde framställningar är vordet anfördt, som ock af de upplysningar, hvilka innefattas i det Betänkande, som Rikets Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco - 35o Expeditions-Ulskoltels Förslag till und.
Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om icke Utskottets Ledamöter skulle, till lättnad af granskningen af detta Förslag, vilja öfverenskomma om de hufvudgrunder, hvaruppå detta Förslag egenteligen är uppfördt, och proponerade i följe häraf, att Utskottet täcktes bifalla: ho) Att Dagblad och Veckoskrifter skulle anses såsom ämne för en Police-uppsigt och derföre kunna komma i fråga till underkastande åt en förutgående Censur; 2:o) Att straffet för förbrytelser i tryckta Skrifter mot Utländska Magter skulle skärpas; och 3-o) Att en Jury eller Nämnd bestående af Edssvurne Personer borde inrättas, till afgörande af Skriftens brottslighet. Hvilka principer af Utskottets samtelige Ledamöter antogos. 82 Riksdagen 1810. Utskottet upptog sedan till granskning de förändringar, Beredningen föreslagit i Tryckfrihets-Lagens 1, 2, B och 4 §§, till hvilka förändringar Utskottet lemnade sitt bifall och beslöt att till en Beredning, bestående af en Ledamot af hvarje Stånd, öfverlemna den slutliga granskningen af denna Grundlags 5 § och redactionen af detaillerne i Beredningens dervid gjorda förslag. Bilaga D till Mern. N:o 7. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 10 October 1810. Det af den den 5:te innevarande nedsatte Beredning nu genomsedde förslag till ny redaction af 5 § i Tryckfrihets-Lagen upplästes och gillades; hvarefter Utskottet afhörde och gillade det af Secreteraren uppsatte förslag till Utskottets Memorial rörande de projecterade ändringarne i Tryckfrihets-Lagen. Utskottet beslöt äfven, att den 65 § Riksdags-Ordningen, angående Justitiae-Ombudsmannens åligganden samt Justitiae-Ombudsmannens Instruction, skulle förändras i öfverensstämmelse med den förändring, som nu af Utskottet föreslås i 5 § af Tryckfrihets-Lagen. Herr Professoren Doctor Faxe yttrade härefter: 1 anledning af Höglofl. Utskottets