Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har nemi. blott föreslagit att undantag för en ringa del af de fattigare klasserna; oell det skäl, på hvilket Utsk. grundat detta sitt beslut, eller de besvärligheter, som skola vara förenade med upbörden af den ifrågavande skatten, synes mig icke eller ega full giltighet, emedan, vid del förhållande att enl. Bevillningsförordningen, skyddsafgiften i alla fall måste upbäras, qvarstå ändock för auklorilelerna de besvärligheter, som man genom förevar:de förslag förmält sig vilja undanrödja. Den enda jemkning i nu gällande föreskrifter oin manlalspenningarnes utgörande, som torde leda till det ändamål, Utsk. åsyftat, skulle, enl. min tanka, vara att bringa tiden för manlalspenningarnes utgörande i öfverensstämmelse med den, som är bestämd för skydds-afgiftens erläggande. Nu börjar gäldandet af de förra tidigare, än skyddsafgiflen skall erläggas, och under den period, som emellan dessa olika tidpunkter förflyter, är det endast upbörden af mantalspenuingarne, som förorsakar alla de omgångar och allt del besvär, som Utsk. i sitt Utlåt, påpekar. Dä Utsk:s Betänk, uplyser alt en motionär föreslagit, att mantalspenningar måtte från och med år 1855 alldeles uphöra, lärer i formelt hänseende icke eller något hinder möta för den jemkning i Utsk:s beslut, sorn jag ifrågasatt; och på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle ali laga dessa mina anmärkningar i öfvervägande, får jag förena mig med de talare, som yrkat Utlål:s återremitterande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då jag hört Frilune Palmstjerna och af Schmidt så fullständigt och väl yttra sig öfver delta ämne, hade jag hoppats slippa att tala mot StatsUtsk:s förevande Utlät. aug:de en del af rikets inkomster. Men då en ledamot yttrat sig i motsatt syftning med dem, nödgas jag besvära R, o. Ad. med afhörandet af mina anmärkn:r.
Enär Utskottet till Rikets Ständer afgifvit serskildt betänkande, innefatiände hemställan, att den till vissa Verk och Stater samt embetsmäns aflöning indeldte kronotionde-spanmål må, i mon af nuvarande indelningshafvares afgång, till Kronan indragas, hvaremot contant ersättning för dessa sålunda indragne räntor skulle vederbörande af Statsverket tilldelas, äfvensom - Stais-Utskott?ts Utlåtande, N.s 178'. 13 sorn att ali kronotiondeoch afrads-spanmål, som till Kronan hör utgöras* måtte få lösas -med penningar efter ett bestämdt pris, har Utskottet, under förutsättning, att hvad i berörde afseende blifvit hemställdt, torde af Rikets Ständer bifallas, ansett den af Erik Nilsson och Juders Mårtensson gjorde framställning om förändring i föreskrifterne, rörande beskaffenheten om levereringsgild Kronotionde-spanmål, för närvarande icke påkalla någon åtgärd å Rikets Ständers sida. Stockholm, den 16 Juni s84o. Auli. till Ejp.-L’tsl(„|den 17 Juni, lil. 3 e. m. Utlät ande, i anledning af vacht motion om rättighet för shattshi/ldige inom Ölands Norra Mot att uti Borgholms Krono Magasin fä leverera Kronoliondc-spanmul. (I. A.)
Kammarkollegium deremot, genom utslag den 28 Juli 1819 , enär förhållandet med ifrågavarande färje-inrättning sedan år 1684 undergått den betydliga förändringen, att samma inrättning, då nyttjad till vägfarande® lörtskalfande öfver sundet vid Hallsnäs, som omgafs af en mindre befaren väg, i sednare tider fått en allmännare egenskap, derigenom, att berörde väg, såsom för en stor del af Westra härad nödvändig, blifvit för härads-väg förklarad och å häradet indelad; och dä Hallsnäs hemman, i anseende till en sådan förändring, medförande ett. betydligare besvär vid färje-hällningen än från början kommit i beräkning, icke skäligen kunde åläggas att med denna färje-hållnings-skyldighct längre fortfara, pr öfva t rättvist upphäfva Kongl. Maj:ts Befallningshafvande® öfverklagade utslag och befria Hallsnäs hemmans-egare från förenämnde besvär, emot det hemmanets egare, enligt sitt erbjudande, inträdde i ordinarie rotering, i likhet med andra hemman i orten; och öfverlemnade Kongl. Kollegium till Kongl. Majrts Befallningshafvande att. efter vederbörande® hörande och föregången laga undersökning vid Ilärads-rätten i orten, pröfva och genom utslag sig utlåta, hvem som borde åläggas antingen bygga och underhålla bro öfver sundet eller ock der anskaffa färja och vägfarande dermed betjena; hvarefter Kongl. Maj:t, under den 2 Augusti 1820, i Nåder behagade gilla och fastställa detta Kongl. Kammarkollegii utslag.
Herr Lilljesköld; Fullniägtig Herr Kuylenstjerna , Johan Wilhelm; N:o 1992. Herr Lagerstråles Carl Erik. Herr DalmanLars Jolianj uppläste följande: Sedan jag nu fått nöjet läsa Herr Grefve Spens förträffliga anförande i Thorsdags40 H. 1* Den i September f. m. Plenum, hvilket jag vid afhörandet ej rätt kunde fatta, angående 1827 års Skiftesstadga, den lian särdeles i det afseende fann förkastlig, alt den hyllade den grundsats, och vore ett prejudicat, att frågor om rubbning i ägande rätt till jord kunna behandlas efter 89 i stället för 87 §. RegeringsFormen; anser jag för en pligt, att inför Protocollet härmedelst vördsamt förklara, att jag till alla delar instämmer i den ädle Grefvens åsigter i detta ämne; äfvensom jag ogillar Utskottens Utlåtande i afseende på Skrifvelsen till Kongl. Majit och förenar mig med minoritetens opinion i den företagna voteringen derom. FÖredrogos å nyo och bi föll os följande StatsUtskottets den i5 sistlidne Julii afgifne, och den 27 derpåföljde Augusti e. m. på bordet lögde, Utlåtanden: N:o 210. Angående förvaltningen af det till Kasernbyggnaden för Kongl. Andra LifGardet anvisade anslag. I väckte frågor om anslag af medel för uppbyggande, iståndsättande och underhållande af åtskillige Länshäkten, samt angående aflöning för vaktbetjening dervid. Å nyo föredrogs StatsUtskottets den i5 sistlidne Julii under N:o 212 afgifne, och den 27 derpåföljde Augusti e. m. på Den i September f. ra; 5 hordet lagde, Utlåtande angående Lands?- höfdingeResidencehuset i Hernösand. Herr Cederschjöld Pehr Gustaf: För min del finnér jag den mening, som i reservationen är uttryckt, så billig, att jag anhåller om återremiss, på det denna mening må af Utskottet tagas i närmare öfvervägande.
Jag denna gången verkligen bönfaller om förlåtelse. Min ringa kärlek för dessa curialiska ödmjukheter bör gifva någon vigt åt denna. Det fel eller den olycka som gjort, att några postdagars bref kommit att ligga qvar, har ej minsta gemenskap med min vördnad eller med denna känsla af lefvande beundran, hvars skäl ej mera kunna upphöra. ”Hvarföre fortfara att göra sig litterära ovänner”? Derföre, att jag vill hafva non-litterära vänner. Det som förtjusar mig, är det jag söker; är vänner, tagna ur den rena menskligheten, dyrkan, lof ur själen, af Naturens folk. Är ej detta den enda rena och eviga ära? Hvad vore mig de dum(eller qvick-)lärdas förbannelse eller pris? Dagens brokiga komedi. Den verkan en själ af eld och ljus gör på andra själar, på de ädlaste och – genom dem – på det mesta af menniskohopen, odödligen: denna verkan är dess gudomlighet. De lärde och de qvicke (Gud! i stället för de upplyste och snillen!) hvad äro de i den stora menskligheten, i den sanna verlden? Tiotusen lärde och tiotusen qvicke dö årligen på jordens rund. Förgängelsens död-suck öfver denna dag-grödan! som aldrig kände annat, än bokens fördom och stundens lilla infall; som aldrig älskade det stora, emedan de kände sig små! Jag gör Hr Bibliothekarien en proposition af styrka; efter min princip att älska: först Rätt, dernäst Menniskan. Vi äro Vänner. Tillåter M. H. mig, att skrifva emot sig? – Denna Lavateromastigien90 är äfven så orättfärdig, som qvick. Nu: jag ponerar, att vi bägge interessera det Allmännas vett och deltaga i den stora upplysningen. Lider ej den af en vänskap, som ger mera åt personen, än åt själens sjelfständighet? som anstår mera Herodes och Pilatus, än ett Snille och en Vis? Större själars vänskap bör ej vara det minsta öfver eller under det rena förträffliga, som de hos hvarandra känna.
Adv.fiscaien i Götha Hofrätt uppbär årligen, ”såsom ”ersättning för bor tinis t a de löneinkomster,” ett arfvode af y5o rtdr btco, jemlikt K. M:s nåd. bref af den 29 Nov. i8i5 och den 27 Oct. 1820. Men denna ersättning är personel, och försvinner med innehafvarens afgång eller befordran. Den derigenom uppkommande bristen mäste alltså på annat sätt godtgöras den blifvande efterträdaren; och detta sker lämpligast genom tillökning i årliga löneanslaget. Adv.fiscaien uti Götha Hofrätt uppbär s. k. dombokspenningar, likmätigt K. brefvet d. 21 Dec. 1675. Denna i sig sjelf mindre lämpliga inkomst häri sednare tider betyd), minskats; flere domare låta sjelfve inbinda sina domböcker och betala — intet. Adv.fiscalens andel i böter utgör en högst förhatlig och ganska osäker löneinkomst. Om vederbör, underdomare ordentl. fullgöra sina skyldigheter, så uppkomma icke några böter. Man har velat invända, att om Adv.fiscalens lön ökas, så blifver Adv.- fiscaien mindre sorgfällig, mera efterlåten i utöfningen af sina tjenstepligter. Om, emot all förmodan, så skulle inträffa, tillkommer det Hofrätten att deröfver vaka, och att tillhålla den försumlige att noggrannt fullgöra sitt kall. Vice Adv.fiscaien skall alltid vara beredd, dels att biträda Adv.fiscaien, dels att i allo göra dennes tjenst, när han af sjukdom eller annat laga förfall är derifrån hindrad. De böter, som af Hofrätten ådömmas, torde alltid böra anses uteslutande tillhöra ordin. Adv.fiscaien, och vice Adv.fiscaien deruti icke erhålla del. Den sednare har då för sin bergning icke annan inkomst, än den på stat anslagna lönen, jemte viss andel uti sporteltaxorna. Denna lön måste alltså vara tillräcklig för vice adv.fiscalens egen och familjens nödtorftiga bergning.
Sedan han då hade tvagit deras fötter, och tagit sin kläder på sig igen, och satt sig, sade han åter till dem: Veten I hvad jag eder gjort hafver? I kallen mig Mästare och Herre; och I sägen rätt; ty jag är ock så. Hafver nu jag, som är eder Herre och Mästare, tvagit edra fötter, så skolen I ock inbördes två hvarannars fötter. Jag hafver gifvit eder efterdömelse, att såsom jag gjorde eder, så skolen I ock göra. Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Tjenaren är icke förmer än hans herre; icke är heller sändabådet förmer än han, som honom sändt hafver. Om I detta veten, salige ären I, om I det gören. Icke talar jag om eder alla; jag vet hvilka jag hafver utkorat; men på det att Skriften skall varda fullkomnad: Den der äter bröd med mig, han trampade mig med sin fot. Nu säger jag eder det, förr än det sker, att, när det är skedt, skolen I tro att det är jag. Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som undfår dem jag sänder, han undfår mig; men hvilken som mig undfår, han undfår honom som mig sändt hafver. När Jesus hade detta sagt, vardt han bedröfvad i Andanom, och betygade, och sade: Sannerliga, sannerliga säger jag eder, att en af eder skall förråda mig. Då sågo Lärjungarna hvar på annan, och voro tvehågse om hvem han talade. Och var en af hans Lärjungar, som satt vid bordet intill Jesu bröst, den Jesus hade kär; Till honom vinkade Simon Petrus, att han fråga skulle, ho den var som han talade om. När han nu låg intill Jesu bröst, sade han till honom: Herre, hvilken äret? Svarade Jesus: Den äret, som jag räcker det indoppade brödet. Och när han hade indroppat brödet, gaf han det Jude Simons Ischarioth; Och efter den betan for Satan in i honom. Så sade då Jesus till honom: Det du gör, gör snart. Men ingen af dem, som vid bordet såto, förstod, till hvad han sade honom det.
Skrifvelse, Nio 269. hallan, det nödiga åtgärder måtte vidtagas för tillvägabringande af en sådan reglering af Norrska Statens andel i de samfällde kostnaderne för Svenska och Norrska handelns skyddande, som med rättvisa och billighet öfverensstämmer. 29:o I afseende på Krigs-Collegii Artilleri-Afdelnings återstående fordran, i anledning af den år 1822 till Medelhafvet verkställde krut forså Ijnings-expetlition, utgörande 20,627 R:dr 45 sk. 7 rst., omförmäla Revisions-berättelserire, att, sedan det bokförde värdet af de till nämnde försäljning använde 1.000 centner krut blifvit nedsatt till 20 R:dr per centner, och i följd deraf 8.000 R:dr å balancen afskrifvits, återstoden, 12,627 R:dr 45 sk. 7 rst., vid 1837 års slut funnits fortfarande balancerad; och få Rikets Ständer, i anledning deraf, hos E. K. M. underdånigst anhålla om vidtagande af nödiga åtgärder, på det att utredningen af ifrågavarande vid 1837 års slut återstående fordran, stor 12,627 R:dr 45 sk. 7 rst., må, så fort ske kan, varda tillvägabragt, äfvensom att, i händelse liqvid för nämnde fordran icke slår att erhålla, beloppet må i laga ordning till afskrifning befordras. 30:o Revisorerne hafva anmärkt, att utöfver det å 3:dje Hufvud-Titeln uppförde anslag till reseoch tractaments-kostnader för Militaire embetsoch tjenstemän, 6,666
Maj:ts Nådiga Proposition hafva Utskotten icke funnit nå<mt alt anmärka, och få derföre, i öfverensstämmelse med densamma, föreslå, att i all handel, uppbörd och leverering icke mä begagnas mälstoc■ kar, må/kärl eller vigtlödjor, sorn ej uro vederbörligen justerade och med kronomärke försedde, samt påstämplade till derus innehåll jemte juster ar ens namn och årtalet, då justering skett. I 5:te punkten l:a mom. af Kongl. Maj:ts Proposition finnes den föreskrift införd, att lills vidare, och för att lätta öfvergången till decimal-systemet, den gamla indelningen af längdmåttet må å mätstockarne utsättas jemte den nya. Denna föreskrift hafva Utskotten ansett böra ur sjelfva stadgan utgå, såsom icke egentligen till densamma hörande; hvaremot Utskotten trott den böra qvarstå i förordningen om hvad för den nya stadgans bringande till verkställighet bör iakttagas, hvarest den äfven redan är införd. Derjemte hafva Utskotten för sin del ansett följande malkäril och vigter öfverflödiga, nemligen: Målkärl för torra varor: 30 kubiktum; Dio för flytande varor: 3 kannor 30 och 3 kubiktum; samt vigter 30 och 3 skålpund; 30 och 3 ort; 30 och 3 korn; hvaremot Utskotten trott 3 fotsoch 3 kanns-måtten för torra varor höra bibehållas, emedan tunnan medelst dem kan uppmätas på alldeles samma sätt, som med de dertill nu olla använda halftunnsoch fjerdings-målten. I följd häraf och i enlighet med hvad som i öfrigt förekommer i 5:e punkten af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, få Utskotten föreslå, att mätstockar (hvartill äfven räknas mätskalor) må justeras och krönas, hållande ,i, 1, 2 eller llere fot. Målkärl för våla eller flytande varor likaledes: 1 kubikfot eller 10 kannor).
Värdet af dels inköpta dels nybyg4,140 46 400 917 9 7 da Fastigheter:'är 1843, Egendomen N:o 3 i qvarteret Edelman § Ladugårdslandet; år 1845, 3:ne Badsnmpar, för 0,264 R:dr G sk. 1 rst.; Nytt Våghus vid Munkbron för 8,46? R:dr40sk.; Egendomarne N:ris 6 och 7 qvarteret Kornhamn för 6,000 R:dr, och N:o 14 i qvarteret Riddarholmen för 16,000 R:dr; år 1846 Egendomen N:o 15 ä Riddarholmen för 16666 R:dr 32 sk.; 2:ne Vedskjul å Riddarholmen, och bokfördt värde af åtskilliga uthyrda Tomter; samt år 1847 Egendomen N:o 2, qvarteret Mars, vid Myntgatan för 53,333 R:dr 16 sk., och Egendomen N:o 4, qvarteret Häckelfjell å Ladugårdslandet för 3,666 R:dr ' 32 sk . Medeltal. Utgifter: l:o. Till Stadens Allmänna Inrättningar: Till Kuroch Sjukhuset
Skulle, på sätt här blifvit yttradt, en reaktion i allmänna tänkesättet egt rum och äfven här besannas den gamla erfarenheten, att när fråga blir om tillämpningen man ej längre vidhåller de allmänna satser, dem man tillförene ifrigt förfäktat; så förfaller lill någon del vigten af hvad jag anfördt. I alla fall tror jag visserligen icke, att någon stor våda är för fäderneslandet att befara, om ofrälse obesutna embelsoch tjenstemän icke nu i representationen uptagas. Men, på de skäl, jag här ofvan först anförde, är jag temligen viss, att del för vårt land kunde vara en fördel, åtminstone alldeles icke vådligt, att låta den icke fastighetsegande embetsmannen välja och väljas till folkombud, lika vål som den, hvars enda företräde framför sina kamrater bestode uti egandet af §:dels hemman å landet eller en obetydlig tomt eller hus i någon stad. Jag tror, att allmänheten på det bela och embetsmannen sjelfve isynnerhet skola finna det halft och principlöst att göra en sådan skillnad emellan personer, hvilka dock anses ega enahanda ställning i samhället och bland hvilka det lätt kan tänkas, att de från representationsrätt uteslutne ega större både personligt värde, duglighet, insigter och förtroende, än de, för hvilka man nu vill medgifva denna rätt. Följdriktigare vore då, att bär, likasom det nyligen skett annorstädes, rent ut förklara, att embelsoch tjenstemannakallet, för tjenstetiden suspenderar rättigheten att välja eller väljas till folkets ombud vid riksmötena. Vill man det icke, så må man se sig väl före, att samhället vinner, hvad det bör vinna på förändringen och alt missnöjet med del bestående ej må utan skäl underhållas genom vägran att lemna embetsoch tjenstemännen såsom sådana del i folk-representationen. Frih. Hamilton, Hugo:
Också har samma fråga allaredan varit till Utskottets pröfning inlemnad af Bengt Gudmudsson; men som den då af Utskottet blifvit ogillad, torde den nu ej kunna föranleda till ny behandling af Utskottet. Uti motiverna för förslaget sub JVs II har Utskottet, i öfrigt, utvecklat de skäl, på grund af hvilka det anser Konungens propositioner böra behandlas olika med Utskottets förslag. Dessa skäl hafva ytterligare vunnit styrka genom tvänne Stånds godkännande af dem; och Utskottet får nu endast tillägga, att rättigheten, att uti de af Konungen afgifna grundlagsförslag få göra omedelbara ändringar, i sig sjelf och i sina följder är af vida mindre betydelse (i Konslitulions-Vlskollets Memorial, N:o 29. för Riks-stånden än det tyckes, då hvarje grundlagsförslag, för att vinna kraft af lag, bör vara gilladt och antaget af så väl samtlige Riks-stånden, som Konungen, och hvarje riksdagsman eger i sin hand rättigheten till ett fristående laginitiativ i detta hänseende, enligt en för alla lika bestämd ordning, hvartill ändtligen ännu kommer, att ej heller Konungen eger till Rikets Ständers ytterligare pröfning föreslå ändringar i de förslag, Stånden till Hans antagande öfverlemnat. Utskottet får alltså till hedervärda Ronde-ståndet hemställa, att Ståndet täcktes förena sig med de andra Stånden uti dessa frågor. På grund af allt detta får Utskottet till Rikets Ständers pröfning och godkännande härhos öfverlemna följande, i öfverensstämmelse med förestående utredning, sammanjemkade och i stället för det i memorialet N:o 21, sub N:o I, framlagda, nu substituerade förslag till förändrad lydelse af här följande grundlags paragrafer. Regerings-Formen. § 56. Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers plena väckas, må ej till omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utskott, som eger att dem utreda och deröfver sig yttra, pä sätt i Riksdagsordningen föreskrifves.
Han frågar henne, om han får vara med, o m hon kanske tillåter honom. Ja, han får vara med. Kanske skola de båda kunna lefva för något, o m de aibeta ärligt, men hårdt arbete blir det. Och kanske skola de få höra anderöster tala till dem utan förebråelse, j a kanske skall sorgen ge dem ett nytt lifsinnehåll. Och så skall hau lefva alltjämt, han, som är borta, ja de skola våga se mot stjärnorna, våga se upp mot den eviga stillhetens värld. Ja det är ändå lille Eyolf, som med sin död lärt dem lifvet, ansvarets lif. Om nyårshälsningar oeh nyårskort. V ä g g u r o. E n prisuppgift. E n viktig fråga för alla Stockholms internationella lärarinnehem. husmödrar. E l j e s är saken till hälften betecknas som temligen vanmäktiga. M e n förfelad. Redaktionen. Inackorderingsafgiften erlägges förskottsvis o c h för en månad i sender. Pensionär, som önskar lämna hemmet, tillsäge därom föreståndarinnan minst en månad i förväg; sker ej detta, vare hon skyldig, därest ej styrelsen finner skäligt att därifrån meddela befrielse, att erlägga inackorderingsafgift äfven för denna månad. Personer, s o m för kortare tid än en månad vistas i hemmet, betala förskottsvis per vecka o c h, när uppehållet varit kortare än en vecka, vid afresan. Pensionär, s o m angripes af smittosam eller eljes längre o c h svårare sjukdom, vare skyldig att genast afflytta från hemmet, hvarvid den del af i förskott erlagd inackorderingsafgift, för hviiken tiden ej ännu utlupit, till henne återlämnas. Förutom möbleradt rum, sängkläder och, om så önskas, linne, erhålles full kost, bestående af frukost, ' mellanfrukost, middag, kaffe och aftonmåltid. Priserna ä r o: För » deladt rum, utan linne, 45 kr. per månad. » » med » 47 » » » 1DU N 1895 För » » För deladt rum, med linne, l l, s o k r. per vecka; » » » » 1,75 » dygn: ' » » » » O.eo » natt; ensamt rum, utan linne, 55 kr.
Älska hafver sin tid, hata hafver sin tid; strid hafver sin tid, frid hafver sin tid. Man arbete huru man vill, så kan man intet mer uträtta. Deraf såg jag den mödo, som Gud menniskomen gifvit hafver, att de deruti skola plågade varda. Men han gör all ting väl i sinom tid, och låter deras hjerta ängslas derom, huru det gå skall i verldene; ty menniskan kan dock icke finna uppå det verk, som Gud gör, hvarken begynnelse eller ända. Derföre märkte jag, att intet är bättre deruti, än att vara glad, och fara väl med sig i sina dagar. Ty hvar och en menniska, som äter och dricker, och är vid ett godt mod i allt sitt arbete, det är en Guds gåfva. Jag märker, att allt det som Gud gör, det består alltid; man kan intet lägga dertill, eller taga derifrå; och sådant gör Gud, på det att man skall frukta honom. Hvad Gud gör, det blitver så, och hvad han göra vill, det måste ske; ty han tänker dertill, och fullföljer det. Ytterligare såg jag under solene domaresäte, der var ett ogudaktigt väsende; och rättvisones säte, der voro ogudaktige. Då tänkte jag i mitt hjerta: Gud måste döma den rättfärdiga och den ogudaktiga; ty allt det man företager, hafver sin tid, och all verk. Jag sade i mitt hjerla om menniskors väsende: Skulle Gud utvälja dem, och låter det dock synas som de voro fä? Ty menniskone går såsom fä; såsom det dör, så dör ock hon, och hafva alle enahanda anda; och menniskan hafver intet mer än fä; ty allt är fåfängelighet. Allt far till ett rum; allt är gjordt af stoft, och varder till stoft igen. Ho vet, om menniskones ande far uppåt, och fänadens ande nederåt, under jordena? Derföre säger jag, att intet är bättre, än att en menniska är glad i sitt arbete; ty det är hennes del. Ty ho vill dertill komma henne, att hon ser hvad efter henne ske skall?
Så t. ex. känner jag ett bolag laxfiske-arrendalorer af öfver 60 personer, fastän arrendet till Kronan endast utgör en tunna lax. Salpetertillverkningen har inom Länet årligen aftagit och har innevarande år nedgått ända lill 26 Lisp. 6 skålp. Man anser det af Kronan bestämda lösningspriset för lågt, och mången finner derföre större fördel alt använda boskapsurinen till artificiel gödselberedning. Om någorstädes på landet Handel kan sägas florera, så är det i provinsen Ångermanland och särdeles i norra fögderiet deraf, hvars allmoge har en afgjord böjelse för detta slags rörelse. Så vida denna verksamhet inskränktes tili uppköp och afyttring af ortens produkter och endast idkades af personer, som med nödig stadga förenade några tillgångar och de insigter, som för denna liksom hvarje annan närings bedrifvande^ erfordras, om den skall vara med fördel förenad, skulle icke ringa båtnad åt orten derigenom beredas; men med den riktning, handeln i denna ort tagit, utöfvar den otvifvelaktig! på ortens välstånd ett skadligt inflytande. Förledd af exemplet utaf en och annan genom handel rik blifven bonde, men förbiseende de vida talrikare exemplen på misslyckade spekulationer och deraf följde bankrutter, måste nära nog hvarje yngling åtminstone någon gång försöka sin lycka i denna väg. Ortens tillverkningar räcka naturligtvis icke lill för så många spekulanter, och om man undantager lä rfts uppköpar ne, som icke gå utom orten, hafva de fleste Slockholm besökande fogeloch smörhandlande från detta Län inköpt större delen af sina förråder från socknar utom Länet. Men äfven vid denna utsträckning af landtmannahandeln vore, oaktadt de ofta misslyckade resul•taterne och inverkan häraf på de kreditgifvande försäljarne i inköpsorterne, ej någon skälig anmärkning att göra, om det sladnade härvid. JVlen vinsten af Stockholmsresan måste ökas, om affärerne gått väl, och förlusten repareras, oin de gått illa.