Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser). postarvodet inberäknadt. Ingen &gt;ösnummerförsäljning! Redaktör o c h FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Allm. Telef. är, Utgrifning-stid: hvarje helgfri fredag. Sista numret i hvarje månad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. l:sta årg. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större boklådorna samt å tidningskontoren. Blif bästa gästen min! ÉrUs Gustaf Geijer. Fru Haraldsons tredje föredrag. Upptecknadt af Ave. i; \ | Jlvarliga frågor förtjena allvarliga svar; &lt;tM * » &gt; derför tror jag det vara min pligt, att i detta lag af vänner äfven förklara de skäl, som föranledde mig, att ej taga del i sammankomsten i o c h för bön o c h bibelläsning med ortens yngre tjenstefolk. Det är min kärlek till de unga okunniga, i förening med min kärlek till kristendomen och dess heliga skrifter, som bjuder mig att iakttaga den största varsamhet i fråga om sådana sammankomster med en nästan rent okunnig ungdom. Vi veta alla, att landets fattigare ungdom genom död läsning, långt mera än genom undervisning o c h kristligt lif, gjort bekantskap med kristendomen. Följden bäraf är, att det oupplysta sinnet fattat religionen blott som en förening af ledsam läsning (ur böcker och utantill), af långa böner, sånger, förhör och vissa sedvänjor, under hvilka hufvudsaken är, att man påtager en anständig drägt o c h min samt håller sig ordentligt stilla.
Byggninga-Balken, förpligtade, att denna väg underhålla och vårda; anhållande Motionairen, att, enär denna väg icke sammanbinder eller ens anträffar några bebyggda trakter och följaktligen för invånarne icke är *4 Stats-Utshottets Utlåtande IS1:o i3o. nyttig eller nödvändig, utan endast åsyftar att befrämja militairiska combinationer de båda Konungarikena emellan, nödiga medel äfven till dess underhållande måtte beviljas, genom anvisning af ett serskildt årligt Statsanslag, så vida icke de medel, som Comitterade för de norra väganläggningarne till sin disposition redan innehafva, skulle kunna användas eller förslå till underhållandet af ofvannämnde nya väg, intilldess nya hemman i dessa obebyggda trakter binna upptagas, hvilka ett sådant vidmagthållande mägta uthärda. För bedömandet af denna fråga erfordras, efter Utskottets tanka, att ega fullständigt utredt, ej mindre hvad till underhållet af ifrågavarande väg, sedan den blifvit färdig, årligen kan åtgå, än ock hvad invånarne i de orter, genom hvilka den framlöper, dertill skäligen böra och kunna bidraga; men som upplysning i dessa omständigheter saknas, och i öfrigt kan tagas för gifvet, att, om invånarnes önskan att varda befriade ifrån skyldigheten att vägen underhålla i underdånighet anmäles, Kongl. Majit derå äfven fäster det afseende, hvartill förhållandena kunna föranleda samt, såvida underhålls-skyldigheten finnes icke böra till större eller mindre del drabba inbyggarne i dessa orter, antingen dertill anvisar nödigt anslag af till Kongl. Maj:ts disposition redan ställda medel eller i sådant ändamål till Rikets Ständer aflåter Nådig framställning, anser Utskottet, i frågans nuvarande outredda skick, sig icke kunna tillstyrka bifall å Eric Erssons ofvanberörde motion. Ankom till Exp.-Utsk, d. a3 Maji kl. 5 e. m.
Alla bättre bodar och magasiner äro försedda dermed. Portar och dörrar utåt gatan äro ofta vackert arbete, med en engelsk anstrykning i skärning och beslag. De äro vanligen stängda, och en klocksträng går upp till hvarje våning, samt derifrån åter en sträng ned till portrigeln. Äfven det inre af husen, förstugor, trappor o. s. v., ser putsadt och omvårdadt ut. Gatorna hållas rena, men gatläggningen är ej serdeles att skryta af; trottoirerna dock på de flesta ställen oklanderliga. De hafva också sin bestämda ordning, så att man alltid går på trottoiren med husraden till venster. I annan händelse går man mot folkströmmen och måste gifva plats. Stadens form är, såsom Kölns, ungefär segmentet af en halfcirkel,1 hvars bas bildas af hamnen, ett sund mellan Seeland och ön Amager, och hvars periferi beskrifves af en sammanhängande vall med väl vårdade alleer och promenader. Med ett ord: staden är en högst ordentlig stad. Liflig rörelse på dess gator saknas deremot helt och hållet. Endast på Ostergade och på platsen framför börsen, der de större fartygen lossa och lasta, med Knippelsbroe ser det lifligare ut. Just den nyaste och bäst bebyggda delen af staden står deremot öde, utom på sommaraftnarna, då folket strömmar åt de på denna sida belägna promenader. Köpenhamn hade fordom en stark handel på Östersjön, både med kolonialoch manufakturvaror, vanligen från England, till en del från ort och ställe. Manufakturartiklar producerar nu Ryssland för eget behof, och till Finland komma de numera öfver Lübeck och Hamburg. Både handel och fabriker hafva derföre i Köpenhamn betydligt aftagit. Den stora hamnen för 600 fartyg står till stor del tom, och de fartyg, som finnas, bestå till större delen af små skutor. Folkmängden räknas dock till 120,000, och, som det synes, tillvexa ännu förstäderna. Åtminstone hade den utanför Vesterport flera nya hus. Då Thorwaldsen finnes i Köpenhamn, är han utan tvifvel stadens största märkvärdighet – näst hans arbeten likväl. Han residerade i ett af de fyra kungliga slott, som finnas i staden – i Charlottenburg.
4:o H. Ridd.direct:n i Slockholm bekommer sex. månader efter meranämnde boupplekning ljugulusende (20000) r:dr , som genom dess höga försorg evärdeligen fruktbare göras med fem proc. årlig ränta, och hvilken ränta indelas i tio pensioner eller etthundrade r:dr hvardera , som utdelas oell årligen aflemnas till tio fattiga , ärbara och ogifta fröknar af grefiiga och friherrliga Svenska ätter; H. directionen anmodas ödmjukast att uti allmänna Svenska tidningarna låta kungöra detta förhållande, samt deri anmana de ogifta fröknar, som vilja sig häraf begagna, alt med behöriga till högbemälde direct. ställda ansökningar inkomma och dervid bifoga vederbörande prestbevis öfver dess ålder, samt 2Ine för trovärdighet välkände Svenska adelsmäns intygande öfver sökandernes uppförande, fattigdom, jemte andra bevekande omständigheter, och detta allt inom ärne månader från aa8 Ben ig Maj f. m. första i tidningarna skedda anmaningen, hvarefter och sedan sökandernc på ofvanberörde sätt med sina ansökningar och öfriga handlingar inkommit, äger hoghem, direction dem pröfva samt bestämma af sökanderne tio de mest berättigade till dessa tinder benämning von Liewenska pensionerna, dem de få i sin lifstid åtnjuta, såvida icke gällande anmärkning deremot kan göras, hvilken eller hvilka högb. direct. pröfva äger samt bestämdt afgöra, dock så att ingen utan rätter orsak förnärmas. Vid fivarje årliga utdelning böra pensionärskorna aflemna egenhändiga qvitlenser att de fått emottaga pensionspenningebeloppet och då med vederbörliga prestbetygen styrka, att de lefva.
IS miste bekosta detsammas häfdande, den i högstberörde Kongl. Kungörelse utlofvade ersättning kommer soldaten till godo, de fördelar åt rotehållaren och soldaten, som motionären med sin ifrågavarande framställning åsyftat, redan hufvudsakligen vara beredde; hvadan Utskotten tillstyrka, att motionen äfven i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 November 1844, Reservationer. Af Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson från Calmare Län, som anförde: ”Emot det beslut, de sammansatta Utskotten fattat i denna fråga, reserverar jag mig. Utskottens majoritet hyser den tanken, att stor fördel kommer att beredas både rotehållare och den indeldte soldaten eller annan krigsman , då den sednare commenderas till canaleller fästningsarbete. Fördelen har varit den, att rotehållarne under manskapets frånvaro fått bärga och vårda torpet, haft dess hustru och barn att underhålla, till dubbel tunga för den af skatter nedtryckte fattige rotehållaren. Manskapet hemkommer halfnaket, utslitet, med förderfvade lemmar, och icke sällan har det förfallit till ett lastbart lefverne. Jag vill förmoda , att kneckte-contractet efter detta hålles i helgd. 3ian håller indeldt manskap till landets försvar och för att sjelf slippa hålla vapen och utgå i krigstjenst, men icke för att hålla drängar åt bolag eller att bygga fästningar. Vi betala än i dag Byggnadshjelp jemte tjogtals andra artiklar, som är afsedt att bygga och underhålla fästningar samt andra allmänna byggnader.” Af Sven Heurlin och Anders Johan Sandstedt. 14 Statssamt Allm. Best.- och Ehon.-Utskotlens Utlåtande, N;o i8. Ank. till Exp. Utsk. d. 25 Nov., kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för invånare i Åse Härad af Skaraborgs Län att erhålla utsyning å Kronoparkerne Hunneoch Halleberg. Uti ett af lledervr.
Derföre har jag tillstyrkt, att verkställigheten icke må ske på entreprenad. Det är visst sannt, att kostnadsförslag ofta finnas otillförlitliga. Vi känna t. ex. förslag, som gått å 170,000 r:dr, hvilkas utförande medtagit 370,000 r.'dr; beräkningar å 180,000, som slutats med 280,000 o. s. v. Det måste aitså medgifvas, att man har skäl till farhåga för att ingå i företag, för hvilka man icke på förhand kan bestämma kostnaden; men beträffande de af Hr Gunther omnämnda förslag, så komma de, oaktadt högst olika beräkningssätt, till ungefär enahanda resultater i afseende å kostnaden i det hela, och jag får erinra, att man äfven har exempel på arbeten, der kostnaden understigit förslagsberäkningen, såsom inredningen af Riksg.cont:s nya locai samt vexelundervisningsskolans hus. I alla händelser är jag dock öfvertygad, att om man skall få taket pålitligt och kunna räkna på, att det åter skall stå i j5o år, så bör arbetet icke verkställas på entreprenad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Den ra Mars e. ra. >99 o. AJ. ansåg den gjorda anmärkningen föranleda till återremiss. Ropades nej. Memor. blef derefter af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogos och lades till handbna Constit.Utskts d.' 5 dennes på bordet lagda memor. till BorgareSt. A:o g5. i anledn. af återremissen på memor. N:o 80; N:o 96. angrde återremissen på memor. Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda memor. N:o 97 till BorgareSt., angtde dess återremiss på memor. Hr Hjärne, Harald: Jag finner väl, att någon annan åtgärd icke kan med Utsk:s memor. vidtagas, än att lägga detsamma till handbna; men jag kan icke uraktlåta att anmärka, det jag finner slutmeningen deri vara något oväntad.
Då nu härtill tages i betraktande, att bränviustillverkning med enkel redskap, beskattad efter pannerymden, motarbetar ett rationelt bedrifvande af handteringen och så godt som tvingar tillverkaren till slöseri med råämnen och bränsle — eli slöseri som i stats-ekonomiskt hänseende icke är obetydligt, enär, enligt Norska Kommissionens den 28 Oktober 1847 afgifna betänkande angående bränvinsbränningen, förlusten i råämnen kan uppskattas till 14 % och i bränsle till SO % —; då beskaltningsgrunden gör det nödvändigt att för tillverkningen använda de bästa råämnen, som kunna fås, och då slutligen det tillverkade bränvinet, i följd dels af den skyndsamhet, hvarmed afdrifningen måste ske, dels af brist på tid för rengöring af redskapen måste blifva orent och af sätnre beskaffenhet, så har Utskottet på alla dessa sköl kommit till öfvertygelse om nödvändigheten alt vid alla brännerier införa den beskatlningsmethod, hvilken hittills varit följd vid de slörre bräuuerierna och hvilken befunnits fullt ändamålsenlig och tillförlitlig, nemligen att genom en på tillverkningsstället boende och tillverkningen ständigt öfvervakande kontrollör uppmäta allt bränvin som tillverkas. Mot denna förändring har blifvit anmärkt, dels att minimi-tillverkningen för dag icke kan sättas så lågt, alt alla de, som hittills tillverkat bränvin, kunna dermed fortfara, dels att svårighet skulle uppslå att erhålla tillräckligt mångå dugliga kontrollörer för det stora antalet små brännerier, dels att kontrollkostnaden för Staten skulle blifva alltför dryg, dels ock att kontrollörernas kosthåll skulle blifva för de mindre lill verkarne alltför betungande. Hvad det första inkastet beträffar, så har Utskottet undanröjt giltigheten deraf genom att, efter hvad här nedan förekommer, föreslå minimi-tillverkningens bestämmande till 100 kannor lör dem, hvilkas behörighet alt idka bränvinstillverkning grundar sig på egandet eller innehalvandet af i mantal satt eller särskildt skattlagd jord, och nämnde belopp torde i de liesta nU befintliga smärre brännerier lätt nog kunna åstadkommas. Det andra inkastet eller svårigheten alt erhålla tillräckligt många dugliga kontrollörer torde icke heller förtjena afseende.
I anledning af Utskottens, så väl vid detta, som 3:dje inom. yltrade mening, att, jemte den vetenskapliga noggrannare beräkningen , man tillika skulle kunna på ett för allmänheten lättfatiligare sätt uttrycka enhetens relation till det naturförhållande, hvaraf den bestämmes, har Herr Gi efven anfört, alt ett sådant af Ut - Lags. Allm. Befo. o. Oec.-Utsk, Uti. N:o 72. i5 »holten åsyftadt ^ändamål lämpligen skulle kunna vinnas genom rnomenternas omflyttning, eller sålunda, att den mechaniska bestämningen genom Likare ställdes framom ziffer bes tärn ningen. I sammanhang härmed yttrar Herr Grefven, alt de i 4;de morn. nyttjade orden: Rikslikare lill yttersta controii, äro alldeles origliga, emedan zifferbestämningen af enheternas relation till oföränderliga qvantitet er mäste vara den yttersta controllen, och att blott derföre denna bestämning skett. Ködvändigheten af en sådan controii synes äfven Herr Grefven i Stadgan böra vara utvecklad, på det hos folket ej må uppstå den tankan, att zifferbeslämningen är annat än ett controlleringssätt, elier att derigenom utmärkes ett annat mått, än det, sorn i § 1 heter nu gäl lande fot &c. I följd häraf föreslår Herr Grefven, alt det nuvarande 4 mom. må, ritan serskild numerordning, börja §:n och dess lydelse blifva sålunda: 2. Ett mätt af sex fots längd skola såsom förnämsta Rikslikare Sundhets Co/legium. Men dä vi funnit framtida oföränderligheten af måttet, målet och vigten, böra vara alldeles oberoende af möjliga händelser, hvarigenom en, flere eller alla de nämnde Likarne kunna blifva skadade, fastställes härmed, såsom yttersta controii, att ib Lo gt. Allm. Besv. o. Oec.-Vtsft. Uti. Fotens måLt skall
Riksdag för utgifvandet af historiska handlingar, räckt till, icke allenast under en statsreglerings-period, utan äfven under den derpå följ:de Dun 1 Maj. oell dessutom efter det förslag, Riksarkivet sjelft uppgjort, lemnat en behållning till år 1867, i det närmaste uppgående till hvad under det året ansetts vara erforderligt, så och då man förut trott sig kunna medhinna mera, än erfarenheten visat vara möjligt, samt någon synnerlig skada väl ej skulle uppkomma, om, för den händelse att det äskade anslaget verkligen skulle kunna användas, en och annan handling finge några månader hvila otryckt, tror jag, att R. o. Ad. handlar rätt, om den bifaller Utsk:ts hemställan. Jag hemtar en ytterligare anledning till denna min åsigt af Frih. Klinckowströms yttrande. Sjelf har jag icke varit i tillfälle att granska de ifrågav:de utgifna handlingarne, men jag hyser fullt förtroende till Hr Frihms omdöme, och då han uppgifvit, att samlingen blifvit belastad med åtskilligt, som gerna derifrån kunnat vara borta — en omständighet, som i öfrigt vid de Hesta ...» i . dylika samlingar blifvit af erfarenheten bekräftad — så tror jag, att det vore ganska nyttigt, om någon tid lemnades vederbörande att behörigen sofra handlingarne, så att de ej i samlingen intoge likt och olikt. Jag anhåller om bifall till TTt.sk:ts hemställan. Frih. Klinckowström: Jag beklagar mycket, att Gr. Mörner af ett uttryck, jag fällt, hemtat anledning att afstyrka K. Visserligen måste jag, trots Hr Olivecronas förklaring, vidhålla min åsigt om det önskvärda i att icke några lagförslag vidare i den ifråga v: de1 samlingen utgåfvos, enär dessa endast äro af intresse för jurister, hvilka blott ntgöra ett försvinnande fåtal mot den stora allmänheten; men jag kan försäkra Gr. Mörner, att det s. k. Gustaf I:s Registratur verkligen innehåller för Svenska historien så dyrbara upplysningar, att det vore särdeles sorgligt, om dess utgifvande skulle afbrytas i brist på medel. Jag fortfar i mitt yrkande. Gr. Oxenstjerna:
Oell Mine Herrar! dessa vilkor för en sådan öfvertygelse bevisa bäst, huru nödvändigt det är, att hvarje Representant vid detta tillfälle söker aflägsna all fördom, allt eget interesse, likasom allt enskildt missnöje. Denna heliga pligt har jag insett, och skall den uppfylla. I medvetandet af rena afsigser och en för Fosterlandet allena brinnande kärlek, går jag att söka utveckla de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att jag skulle handla emot Konungens och Rikets saunskyldiga väl, om jag ej sökte i min mohn verka till en kraftyttring af Representationen, i afsigt att tillvägabringa styrelsegrundsalsernas skyndsamma förändrande, medelst rådgifvande personalens ombyte. Men innan Representanten får tillämpa nyttighetsprincipen, har han till pligt, att förut betrakta rättsgrunden för sin handling. I detta ögonblick blifver sådant så mycket vigtigare, som så väl Domaren, som de, hvilka skoladömmas, kunna hafva missförstått lagens bud. Jag vet mången, som tror, att Rikets Ständer äga allenast bedöma Styrelsens handlingar ifrån och med den tid, då förra Ständer gifvit decharge; men jag svarar dertill, som till alla de invändningar man framkastar, för att med Grundlagsbokstäfver visa, att sundt menniskoföruuft icke får tillämpas, och att Folkets na - Den 18 Ju!ii e. m. 379 lurliga känsla af lidande icke får göra sig gällande, att det hvarken så är, bör eller kan vara. 76 §. Riksdagsordningen, som dessutom blott omtalar Statsmedlen, säger, att ”hvad som efter granskning blifvit god"känt eller lemnat oanmärkt, bör anses haf”va vnnnit decharge i af seende på det gran”skade;' mén huru otaliga äro ej de styrelseförhållanden, som icke kunna genast utredas, granskas, bedömmas? Angå ej dessa oftast det heligaste i samhället?
Huru platt intet äro alla menniskor, de dock så säkre lefva. Sela. De gå bort såsom en skugge, och göra sig mycken onyttig oro; de samka tillhopa, och veta icke ho det få skall. Nu, Herre, vid hvad skall jag trösta mig? Uppå dig hoppas jag. Fräls mig ifrån alla mina synder, och låt mig icke dem galnom till spott varda. Jag vill tiga, och icke upplåta min mun; du skall väl görat. Vänd dina plågo ifrå mig; ty jag är försmäktad för dine hands straff. När du en tuktar för syndenes skull, så varder hans fägring förtärd såsom af mal. Ack! huru platt intet äro dock alla menniskor. Sela. Hör mina bön, Herre, och förnim mitt ropande, och tig icke öfver mina tårar; ty jag är en främling för dig, och en gäst såsom alle mine fäder. Håll upp af mig, att jag vederqvicker mig, förr än jag bortfar, och är icke mer här. En Psalm Davids, till att föresjunga. Jag förbidde Herran; och han böjde sig till mig, och hörde mitt rop; Och drog mig utu den grufveliga kulone, och utu träcken; och satte mina fötter uppå ett hälleberg, så att jag visst gå kan; Och hafver gifvit mig en ny viso i munnen till att lofva vår Gud. Det skola månge se, och frukta Herran, och hoppas uppå honom. Säll är den som sitt hopp sätter till Herran, och icke vänder sig till de högfärdiga, och de der med lögn umgå. Herre, min Gud, stor äro din under, och dine tankar som du på oss bevisar; dig är ingen ting lik. Jag vill förkunna dem, och deraf säga, ändock de stå icke till att räkna. Offer och spisoffer behaga dig intet; men öronen hafver du öppnat mig. Du vill hvarken bränneoffer eller syndoffer. Då sade jag: Si, jag kommer; i bokene är skrifvet om mig. Din vilja, min Gud, gör jag gerna; och din lag hafver jag i mitt hjerta. Jag vill predika rättfärdigheten uti den stora församlingen.
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets Grund» Expeditions-V tskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o t. 3 lag eller allmän lag, åligge det då Stats-Rådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra. Den, som ej serskild mening till protocollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. §• 10. Innan ärendena bos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af den Föredragande beredas. §• ' 11. Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande magter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena tillhör att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla i närvaro af någon annan Stats-Rådets ledamot. Är Stats-Ministern frånvarande, föredrage den StatsRådets ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle. Sedan Konungen af dessa Embetsman inhemtat till protocoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill serskildt förordnade att protocollet föra. §. 12. Konungen eger alt i afhandlingar och förbund med främmande magter ingå, sedan Han, enligt föregående §., deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot. §. 13. Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då, till ett utomordentligt Stats-Råd, Stats-Rådets samtlige ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig med den ansvarighet, 107 §. bestämmer, till protocollet afgifva. Konungen ege derefter magt att fatta och utföra det beslut, som Han för Riket nyttigast finnér. 4 Expeditions-ZJtskottets Förslag till und.
Det bar, såsom mig vill synas, med alldeles obestridliga skäl blifvit ådagalagdt, att, enl. den nya instruktm, Landshme icke äga någon rätt att suspendera desse embetsman i annat fall, än då det fel, hvarför den ene eller andre ställes under tilltal, är af sådan beskaffenhet, att tjenstemannen icke bör fortfara med tjenstens utöfning, så länge undersökningen derom pågår. Det måtte väl vara skillnad emellan en sådan, af sjelfva nödvändighetens kraf påkallad åtgärd och det godtyckliga förfarande, som motionären förmenar stå Landshrne öppet. Men icke desto mindre fortfar motionären i sitt orimliga påstående, att Landshme äga större makt öfver sina tjenstemän, än Konungen öfver Sitt Statsråd, och vid sådant förhållande anser jag mig böra afstå från ett så fruktlöst bemödande, som att strida emot en sådan logik. llr Printzensköld: Jag äger icke nu 1734 års Lands h:gelnstrukt:n för handen, och kan således icke genom upläsande af dess ordalag styrka, att jag riktigt citerat densamma. Detta oaktadt fortfar jag att påstå, att det är Hr Dalman sjelf som har ett bakvändt begrepp om både den gamla och nya instrukttns innehåll, då han säger, att Landsh:ne äga vidsträcktare suspensionsrätt enl. den sednare, än de ägde enl. den förra inslrukt:n. Hvad jag nu för tillfället erinrar mig är, att i den gamla instruktm läses, huruledes Landsh:n, jemte det att han angifver tjänstemännen inför vederbörlig domstol, som deri nämnes, nemi. KammarRevisionen, eger att, derest brottet befinnes vara af svårare beskaffenhet, till och med inmana den tilltalade, intill dess svar från KammarRevisionen ankommer, hvilket tyckes ovedersägligen innebära att undersökning skall ske och utslag falla, innan den ■anklagade åter varder insatt i sin tjensteutöfning.