Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland utgifterne för år 1833, förekommer utbetalningen af Ksta qvartalets lön å 3,870 R:dr Hamb.. B:co p:r år och de 3:ne återstående qvartaléns å 1,000 R:dr Hamb. B:co, eller tillhopa för hela året 4>58o R:dr Svenskt Banco, till f. d. Svenska och Norrska GeneralConsuln i Algier, Herr CanzliRådet m. m. Lagerheim. Enär Herr CanzliRådet återkommit till Stockholm i Januari månad år i833, synes förmånen af det högre lönbeloppet icke bordt af honom få åtnjutas längre, än till samma månads utgång och till följd deraf utgifterne för året minskas med skillnaden i aflöningen under Februari och Mars månader eller 1,222 R:dr ro sk. 8 r. Svenskt Banco. Härförutan hafva Revisorerne icke kunnat vind gå fästa uppmärksamhet vid det höga beloppet af nämnde, Herr CanzliRådet Lagerheim tillagde Expectancelön af 1,000 R:dr Hamb. B:co eller 2,666 R:dr 3a sk. i Svenskt B:co, dels ur det skäl, att innehafvaren af en sådan lön, efter all sannolikhet, icke vidare lärer bemöda sig att i Rikets tjenst varda åter anställd, dels ock i betraktande deraf, att många Embetsman finnas, hvilka, för utöfvandet af mödosamma och magtpåliggande göromål, af Staten uppbära ofta icke ens hälften su stor löneförmån, som den Expectance-lön bemälde Herr CanzliRåd fått sig tillagd. 3:o Vid återkomsten år 1833 från en verkställd SjöExpediiion, afgaf Chefen för samma Expedition, Herr CommendeurCapitainen C. Lagerberg verificerad
Nånå, du är magister, ser ej illa ut och har att vänta dig en vacker förmögenhet efter mig. Du behöfver således ej vara särdeles rädd att få korgen. – Vill pappa se henne på närmare håll! – Ja, det förstås. Är det modern, som står bredvid? – Ja, ser hon ej också hygglig ut? – Hm, jag har svårt att se det på så långt håll. Emellertid hade de bägge herrarne kommit fram till fru B. och hennes dotter. – Tillåt mig, sade Victor, att presentera min far, major Strömberg. – Det är mig ett nöje, svarade fru B., att få se herr majoren. Min salig man nämnde er flera gånger såsom en af sina skolkamrater och mest värderade vänner. – Ja, vi gjorde många puts tillsammans på den tiden. Men sedan skildes vi åt olika trakter och träffades högst sällan med flera års uppskof emellan ... Och detta är hans dotter? fortfor majoren, pekande på Albertine. – Ja, hon var blott sju år, när han dog. Härpå började medlemmarne af det lilla kotteriet se på hvarandra litet förlägna. Samtalet hade fått en ej särdeles treflig riktning, och ingen visste hvad han skulle säga. Fru B. anade majorens och hans sons afsigt och hade svårt att välja en passande ton som hvarken var frånstötande och kall eller genom för mycket förekommande vänlighet kunde synas uppkommen af begär att få sin dotter fördelaktigt bortgift. Lyckligtvis fick Albertine en god idé. – Skulle vi ej gå framåt och se oss omkring? frågade hon. Förslaget antogs. Och som trängseln blef besvärlig, bjöd Victor fru B. sin arm, hvarpå hans far tog Albertines. På det viset blef man mera à son aise. Majoren tycktes språka särdeles lifligt med den unga flickan, och man kunde lätt se att hon uppbjöd all sin förmåga att visa sig intagande. Så att när klockan blef 7 och damerna skulle gå hem för att kläda sig till balen, yttrade majoren helt fryntligt: – Det är en rätt täck unge, den der. – Det fägnar mig att pappa tycker så. – Och treflig är hon att tala med. Jag tycker om sådana flickor, som ej blott prata och skratta med unga karlar, utan förstå att äfven äldre män kunna vara underhållande.
När, utöfver alla sådana inkomster, några penninge-sammanskott behöfvas, anser Commitéen bestämda grunder af nöden, hvarefter de måga utgå, helst det eljest kan hända, såsom det ock på åtskilliga ställen handt, att Församlingarnes vanligen röstegande Ledamöter ålägga äfven de icke röstegande afgifter till Fattigvården, utan att desse kunna bevaka sin rätt. — I Commitéens öfvertygelse tillhörer det de Samhällets medlemmar, hvilka för sina personer, näringar och fasta egendomar begagna tjenst eller arbete af de tjenande och arbetande lägre folk-klasserne, hvarifrån vanligen föremålen för Fattigvården komma, att gemensamt bidraga til! ifrågavarande Sammanskott; och Commitéen stöder denna öfvertygelse derpå att, närmast eller egentligen endast de förre någon nytta af tjensten eller arbetet tillskyndas, utom den, som de tjenande och arbetande naturligtvis sjelfve deraf hafva 11S Betänkande om Fattigvården, i Riket. för sin bärgning så lange l;elsa och krafter icke saknas. Att ålägga de sednare några afgifier till bidrag för Fattigvården eller såsom underpant för den vård , de sjelfva i en framtid kunna behöfva, finner Commitéen för sin del icke billigt, enär desse sällan njuta större förtjenst, än sorn till deras nödtorftiga utkomst under deras arbetsföra tid tarfvas, samt i ailä fall en beskattning på dem i förhand skulle drabba äfven personer, hvilka möjligen aldrig komma att anlita Fattigvården örn hjelp, och det icke heller vöre med någon rättsgrund förenligt, att låta de mindre bemedlade understödja hvarandra.
Vid pröfning af Exped.r Utsk:ts ifrågav:de skrifvelseförslag antogo B. o. Ad. samt PresteSt. detsamma med den ändring, att ifrågav.de 30,000 rdr skulle öfvertlyttas från tab. 1) till tab. C, och följaktligen utgå med 30,000 rdr årligen, under hvarje af de år statsregleringen on> fattar; hvaremot de två öfriga Stånden godkänt Utsk:ts skrifvelseförslag. Det hade varit särdeles önskligt, om detta anslag blifvit för sig behandladt, utan sammanhang med 8:de hufvudtiteln i öfrigt; då hade skrifvelseförslaget ang:de denna titel kunnat handläggas oberoende af denna fråga, hvars behandling ej vidare bort möta någon svårighet. Nu är förhållandet annorlunda. Genom sammanställningen är afsändandet af skrifvelsen om hela 8:de hufvudtiteln sammanhängande med och beroende af detta anslag. Jag nämnde att jag ansåg rättast hafva varit, om frågan blifvit ånyo behandlad af Stats-Utsk:t; men i det skick densamma nu befinner sig, tror jag ioke något sådant numera kunna komma i fråga. Exped.-Utsk:t har ock derför äfven för andra gången tagit frågan i öfvervägande och tillstyrkt R. o. Ad. samt Preste-St. att, med frångående af sina beslut, förena sig med Borgareoch Bonde-St:n. Skulle nu något af förstnämnde tvänne Stånd, till hvilka inbjudningen är ställd, ingå härpå, är ock dermed frågan löst; men i fall åter inbjudningen alslås, måste Exped. -Utsk:ts förslag till voter:s-propos. tagas i betraktande, ehuru det ingalunda kan anses öfverensstämmande med grundlagen att votera om expeditionssättet, då ej hufvudsaken är afgjord.
Utsk:s nu föredragna hemställan biet uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen. lista punkten, ang:de anslag för tillökning af rnatroscorpsen, 2:dra punkten, ang:de anslag för tillökning af kanonier-corpsen, samt 3:dje punkten, ang:de anslag för bildande af ytterligare 2 :ne machinist-officer slöner. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt. 4:de punkten, ang:de anvisande af aflöningsspanmål samt beklädnadsanslag för det ifrågasatta tillökade antalet af matroser och kanonierer. Frih. Gylengranat, Carl Äng. Burchard: Då, såsom en värd talare anmärkt, de 3 öfriga Stånden redan fattat beslut i afseende på dessa punkter, torde det vara utan ändamål att begära äterremiss deraf; men jag anser mig likväl böra, för min del, reservera mig emot beslutet, rör:de dessa 4 punkter, och särskildt emot de skäl, som StatsUtsk. anfört för afslag af lista punkten. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att dä lista och 2:dra pnnkterne af förevar, utlåt, redan blifvit af R. o. Ad. bifallne, R. o. Ad. torde finna nu ifrägavar. 4:de punkt icke föranleda till någon åtgärd. Ropades Ja. 5:te punkten, ang:de fördelningen af de i 5:te hufvudtiteln under rubrikerne ”Förvaltningen af sjöärendena samt 222 Den 15 Mars f. m. ajlöningsstaterne för flottans stationer i Carskrona, Stockholm och Götheborg ” och ”materielen” förekommande anslag. Denna punkt ansågs icke föranleda någon åtgärd.
Anslaget, som projecteras att å stat för detta ändamål uppföras, 8;000 R:dr, beviljas. 5:o Undervisnings-anstallter för jordbruket och landtmanna-näringarne. a) Landtbruks-InstiLutet vid Degeberg. Med ogillande af Utskottets afstyrkande i Utlåtandet N:o 217 af det för Institutet äskade ytterligare anslag, biföll Ståndet, på sätt Utskottet tillstyrkt i Utlåtandet N:o 61, att jemte förut beviljade 5,000 R.dr, att ytterligare anslag till lika belopp må för Landtbruks-Institutet vid Degeberg på denna Titel uppföras, att intill nästa Riksdag utgå, mot vilkor, alt vid Institutet kostnadsfritt lemnäs undervisning och uppehälle åt 3:ne elever och 24 rättarelärlingar, hvaraf företrädesvis en från hvarje af Rikets Län, och att, om det skulle visa sig, alt Institutet icke vidare uppfyller sitt ändamål, eller föreståndaren underlåter att fullgöra de honom föreskrifne vilkor, Kongl. Maj:t må ega alt, efter förut skedd pröfning, å statens vägnar, uppsäga understödet, med den påföljd, att Institutet 6 månader derefter må anses upphördt och ej vidare vara berältigadt uppbära något af de anslagna medlen. Godkände Ståndet, på sätt Utskottet tillstyrkt i Utlåtandet N:o 217, så väl att någon erinran icke må ega rum i anledning af gjord anmärkning, att Föreståndaren icke skulle hafva ställt sig till efterrättelse de föreskrifter, som förmentes vara af Rikets senast församlade Ständer meddelade, som ock att förslaget alt Stats-Verket måtte förbehållas egande-rätten till de vid Institutet befintliga redskap och instrumenter icke må till någon åtgärd föranleda.
Kungsgårdar och Kungsladugårdar med dertill lydande hemman och lägenheter, kronoskogar, parker, och djurgårdar, kronooch stallängar, laxfisken och andra Kronans fisken, samt Kronans öfriga lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning eller gäfva, eller på något annat sätt Kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder. Riksförsamlingen föreskrifver: dock att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande törfattningar, sådane Kronans tillhörigheter nu innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå till godo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. § 28. Krigsmagten lill häst och fot så väl sorn båtsmanshållet af rotering och indelning förblifver vid de med landet och städerna upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och Riksförsamlingen finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 29. Konungen må ej Statens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig, Kronan eller enskilda personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 30. Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må ega rum utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. § 31. Riksgälds kontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, inseende och förvaltning; och som Riksförsamlingen ansvarar för den rikets gäld, som kontoret ombesörjer, åligger dels Riksförsamlingen, sedan Stats-Utskottet öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalandet af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärlige finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad. 12 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o il. § 32.
Utom de skäl, som förut talat för en sådan åtgärd, såsom billighet och rättvisa emot ett bolag, som obestridligen eger förtjensten, att först uti fäderneslandet hafva företagit jernvägsbyggnad i större skala, hvarigenom såväl stor fördel tillskyndats de delar af landet, som med denna jernväg hafva beröring, som ock kunskaper och arbetsskicklighet i jernvägs-byggnadskonst härstädes först blifvit åstadkommen, hafva särskilda skäl tillkommit, som nu ytterligare tala till förmån för sådan ifrågasatt inlösen. Jag har nemligen erhållit kännedom om, att Köping-Hult-bolaget skall finnas villigt, att denna gång afstå jernvägen med tillhörande materiel och byggnader till Staten, till det pris, som bestämmes efter å densamma skeende värdering, samt att bolaget antager i liqvid, Stats-obligationer på 40 år, med 4 procents ränta. Genom ett enskildt bolag, som bildar sig i vestra delen af Westmanland för anläggande af en jernväg ifrån staden Köping, i rigtning norrut, efter Hedströmmen ända upp till Uttersbergs bruk, tillkommer en ny och betydlig rörelse och ökas för hela denna del af landet betydelsen af Köping-Hult-jernvägen och meddelas för framtiden en högst betydlig tillökning i trafik för Örebro-jernvägarne. Gemensamhet i flere fall uti bangårdar och lokalstyrelse finnes redan, emellan Köping-Hult-bolaget och Styrelsen för Statens jernvägar. Köpings stads länge icke beaktade anspråk på att ihågkommas med medel för sin framtida förkofran torde ej heller alldeles böra förbises. På grund af alla dessa skäl förefinnes största anledning, att en så beskaffad inlösen af Köping-Hult-jernvägen för Statens räkning nu må ega rum och hvilken jag härmed föreslår, med anhållan om remiss till Stats-Utskottet af mitt förslag; men då något visst och bestämdt belopp i penningar, hvarken af mig eller sedan af Stats-Utskottet kan uppställas, för att sedan inför Rikets Ständer kunna komma till ompröfvande, får jag särskildt föreslå att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med anhållan, att en värdering af omnämnde Köping-Hult-jernväg må, så fort sig göra Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 17 Kongl. Maj:ts utslag kommit exekutorn tillhanda, det ålåge honom att låta beslutet till behörig verkställighet befordras, derest laga hinder icke mötte, utan att uppehåll dermed finge genom j^tterligare nådansökning beredas; med tillämpning af hvilken föreskrift och enär Kongl. Maj:ts nådiga utslag den 19 December 1838 äfven innehöll yttrande öfver Engmans förut gjorda underdåniga ansökning, att af nåd förskonas ifrån bötesansvaret, det kunde påstås, att hans ytterligare nådansökning ej borde hindra utslagets behöriga verkställighet. Men utom det att denna föreskrift, i sammanhang med den tillika gifna, att Konungens befallningshafvande borde låta vara sig angeläget, att till stralf dömda och häktade personer, som ämnade hos Kongl. Maj:t söka nåd, ej saknade underrättelse om nödvändigheten att på en gång förete alla de skäl och grunder, hvilka förmenades bereda dem förskoning, synnerligast afsåge förfarandet i gröfre brottmål, der den sakfäilde vore häktad, torde föreskriftens ovilkorliga tillämpning i alla förekommande mål synas betänklig äfven derföre, att, efter hvad erfarenheten visat, en förnyad nådansökning understundom pröfvats förtjena nådigt afseende. Olvifvelaktigt vore väl, att, vid sådant förhållande, de ytterligare åtgärder, som i ett hos högre Rätt slutligen afgjordt bölesmål ännu återstode, när den sakfäilde saknade tillgång till ådömda böters gäldande, nemligen att förvandla dessa till annan bestraffning enligt lag, och att låta denna bestraffning till verkställighet befordra, icke bort vidtagas, på sätt i förevarande fall tillgått, utan anmälan derom hos vederbörande exekutor, hvilken det egentligen tillhörde att om verkställighetsåtgärden förordna.
R:dr, oberäknad! omkring 3o,ooo återstående af Tackjernsbergslagens skuld till Banken; hvaraf följer, att sedan Banken numera blifvit liqviderad för dessa fordringar, (inbegripna i de 4>4°°>000 R-dr), och Den 19 Februarii f. m. de af Herr von Hartmansdorff till ytterligare Riksdagskostnader påräknade 90,000 R:dr blifvit afdragne, ett öfverskott af 64,000 R:dr uppkommer, äfven om anslaget till Södertelge Canal beviljas. I öfrigt får jag, till de upplysningar Herr Hjerta meddelat, tillägga, att det väl är möjligt för Bolaget att, medelst en högre taxa, rädda sig; men om Bolaget i främsta rummet ville se på sin egen fördel och återbekommandet af sina penningar, skulle de årliga bebållningarne ej blifva använde för Canalens underhåll och för bildandet af den fasthet i jordmonen, som erfordras för Canalens bestånd, men hvartill ännu under någon tid kostnader behöfvas, och följden blef, att Bolaget väl fick i någon mån igen sina penningar, men Canalen ramlade i framtiden och Staten fick ined mångdubbel kostnad bygga den ånyo. Herr af Billbergh, Johan Pehr: Nyttan af Södertelge Canal och det oundvikliga behofvet af ett ännu fortfarande understöd för densamma, äro redan af flere talare så tillräckligen ådagalagde, alt jag icke derom behöfver orda. I afseende på Bolagets oförmåga att, jemte en skälig inkomst af sine på Canalen nedlagde penningar, sjelf kunna bestrida Canalens underhållskostnad, instämmer jag med hvad Herr Rosenblad senast yttrat. Jag har egentligen begärt ordet, för att undanrödja det enda skäl Herr von Hartmansdorff anfört för bifall till Utskottens 282 Den 19 Februarii f. ra. senare Utlåtande, nemligen, att saknade tillgångar föranledt Utskotten att frånträda sitt först afgifne tillstyrkande.
Jag tror dock icke att Utsk:t förklarat det ena eller andra såsom irrationelt, utan har Utskit blott yttrat, att det ansett åtskilliga i lag samt särskilda författningar medgifna lösningsrätter ej utgöra föremål för Utsk:ts handläggning. Man har sagt att i Gr. Sparres reservation, sådan den var bifogad Betänka N:o 28, förefanns en betydlig inkonseqvens, bestående deruti att i detsamma syskonbarn voro från börd uteslutna Med ani. af denna anmärkning, som var särdeles slående, har Gr. Sparre nu ändrat sitt förslag på sätt den bifogade reservationen utvisar. I afs:de på den auktoritet, som blifvit i reservationen åberopad, har en talare redan anmärkt, att han, som 1816 yttrade sig för bördsrättens bibehållande, sedermera vid lagberedningens förslag instämt i en alldeles olika åsigt. Jag är ingalunda bland dem, som till stöd för sina åsigter städse åberopa auktoriteter, men får dock säga att, skall en sådan åberopas, finnes sannerligen ingen större än denne man. Ehuru jag vet att intet Stånd hvarken kan eller ens bör vara bundet af det beslut, som måhända helt andra medlemmar af Ståndet fattat, vill jag likväl fästa upmärksamheten derpå att beslutet om återretniss, då Betäuk:t sista gången förevar, fattades efter votering, hvarjemte återremissen tydligen innefattar en önskan att få institutionen helt och hållet afskaffad. Det är således tydligt att antingen R. o. Ad. behagar förkasta detta Betänk, eller antaga Gr. Sparres reservation, sker derigenom en betydlig inkonseqvens. För min del får jag anhålla om bifall till Utsktts Betänk, 180 Den 15 September f. m. Gr. Sparre, Brik: Det har blifvit anmärkt, och det icke utan skäl, att i fråga om civil lagstiftning en särdeles rörlighet på sednare tider förevarit och att stora förändringar inom ganska kort tid i detta afs:de företagits. Jag nekar icke dertill och icke heller att jag sjelf medverkat i de delar, jag funnit det nödvändigt. Detta afser egentligen kreditoch handelslagstiftningen.
Det måste för Westmanland vara af vida större nytta att bida några år och få en bana, som upfyller rörelsens fordringar och för all framtid gagnar dess inre delar, der tyngden af transporterna kännes hårdast, än att tidigare erhålla en jernväg utmed Mälarens strand, som vore för rörelsen djupare inuti landet af mindre gagn och dessutom afskure möjligheten att för framtiden erhålla en bättre. Hvad skulle väl bruksägaren samt bergsoch jordbrukaren, boende på något afstånd från Mälaren, säga om en bana, förlagd utmed stranden af denna sjö? December f. m.' han kunna räkna sig till godo de millioner, som Staten nedlagt pä en sådan kommunikationsled? Lika som förut skulle han ju nödgas forsla sina tunga varor till och från alldeles samma platser. Exempelvis må anföras, alt man i dessa dagar för ett lass gods om 48 lisp:d vigt från Westerås till Fahlun i transportkostnad betalat ända till 25 R:dr r:gs. Om nu detta är öfverdrifvet och tillfälligt, kan man dock deraf sluta, att t. ex. 1 t:a salt kostar mera i frakt på denna distans, än i inköp. Under sådana förhållanden synes väl jernbanan företrädesvis böra läggas så, att dessa dyrbara transportkostnader förminskas. Principen att aflägsna jernvägarne från segelbara vatten framstår, som mig synes, här bjertare än annorstädes. I ett land med små tillgångar, der folk och produkter äro utspridda på en stor yta, bör man väl undvika att åt samma håll hafva två kommunikationslinier bredvid hvarandra, eller en jernväg, der naturen redan anvisat en vattenväg, hvilken, i mån som distansen tilltager, lemnar en i proportion månfaldigt billigare frakt, med hvilken all täflan på jernväg är omöjlig. Under den mildare årstiden, då is icke hindrar, skulle också trängerne på en jernväg utmed Mälarens strand sannolikt få gå utan varor; och äfven flertalet af passagerare skulle välja de beqvämare ångbåtarne.
Detta måste jag på det högsta motsätta mig, itliy att statsbanorna alltid blifva solidare byggda än enskilda, äfvensom emedan derigenom det vingleri förekommes, som i andra länder eger rum med jernvägsaktier. Det har vidare blifvit yftradt, att om man arbetar på flere punkter, skulle det försätta arbetarne i uprorstillstånd. Jag kan försäkra att något sådant icke försports ibland arbetarne, utan snarare belåtenhet. De hafva nu kommit i den ställning de böra ega, och detta bör icke missunnas dem. Jag vill ieke längre uppehålla tiden, utan slutar med att önska det J, mine Herrar, icke vid detta tillfälle måtte glömma den dyrbaraste punkt i vårt fädernesland, nemi. hufvudstaden. Frih. Cederström: Den förklaring, som jag i mitt förra yttrande åsyftade att framkalla af Hr Bildt, har nu blifvit afgifven; och jag finner deraf, att den mening låg i hans reservation, som jag äfven gerna förutsatte Hr Bildt hafva inom sig haft. Men det hindrar icke, mine Herrar, att så länge orden hafva en valör, en förklaring var nödig, aldra helst då de, efter min öfvertygelse, icke kunnat upfattas på mer än ett sätt. Ty då man väljer för sitt uttryck den allegoriska formen af en fritt handlande menniska, måste dermed förstås en lefvande person och icke en automat. Att räcka handen åt en fiende blifver fördenskull icke ett verk af den viljelösa, utan af den genom viljan till handling lifvade handen. Herr Bildt har förklarat sina uttryck, men han har icke Velat återtaga sitt yttrande, och således lära både hans och mitt få qvarstå i pro - Den 10 Juni f. m. 139 tokollet. Då jag emellertid fått veta, att Hr Bildt var frånvarande, under det jag yttrade mig, måste jag deruti söka förklaringsgrunden, att han kunnat föreställa sig, att en person, som med sann tillgifvenhet städse visat sig högt upskatta hans insigter och värde, skulle hafva velat »misstyda» och »vanställa» hans ord.