Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan för ingen del instämma i deras åsigter, som anse det s. k. indelta aflöningssättet vara serdeles fördelaktigt för löntagarne. Mångfaldiga bevis gifves på de indelta lönings-räntornes otillräcklighet för dermed afsedda ändamål och detta förhållande är också vid alla under sednare lider ifrågaställa löneregleringar både af Konung och Ständer behjertadt. Hvad särskildt indelta armeens befäl beträffar, torde man böra ihågkomma att dess aflöning grundat sig icke blott på de indelta räntorne utan också på ganska betydligt kontanta statsanslag. Om nu dessa kontanta anslag skulle indragas, är det obestridligt, att räntorne icke skulle räcka lill för aflönandet af nämnde befäl. Jag kan icke inse annat, än att den detta befäl tillhörande personal likaväl som de civile tjenstemännen, skall finna det med sin fördel mest öfverensstämmande, att kontant och qvartalsvis uppbära sina löner. Det är visserligen sant hvad Hr von Troil anfört, eller att sedan den indelte löntagaren hunnit öfverlefva det första året, är lian under det andra och följande åren förvissad att uppbära ungefärligen lika stort belopp, som han eljest skulle qvartalsvis erhållit. Men då tjenstemännen sålunda mäste alltjemt under hvarje år ligga i förskott för sina lefnadskostnader, är han merändels nödsakad att fortfarande i förväg uppäta hela sin årslön, som man säger, samt efter hvarje löneliqvid åter skuldsätta sig i afvaklan å det kommande årets lön; hvilken skuldsättning med thy åtföljande ränteutgifter alltid måste minska den behållna inkomsten af tjensten. Att det af Hr von Troil förordade uppbördsoch liqvidationssätt skulle befordra säkerheten för aromens indelningshafvare att oafkortadt utbekomma sin aflöning, betviflar jag. Detta Uppbördssätt medför deremot den gifna följd, att löntagaren vid liqvidations-tillfället icke kan erhålla större belopp af sin lön, än som influtit från de skattskyldige. Om nu restantier uppstå, så kommer han följaktligen att sakna en häremot svarande andel af sin lön.
Då, efter hvad Utskottet deremot inhemtat, ej blott sju, utan fjorton stora privata samlingar blifvit för musei räkning inlösta under sednast förflutne sexton år, och samtidigt härmed Lunds universitets museum erhållit 2:ne stora privata samlingar, den ena genom köp, den andra genom gåfva, synes detta snarare innebära ett vitsordande att nuvarande lagstadganden ej lägga något hinder för bildandet af enskilda samlingar och att samlaren ej löper fara att, emot sin vilja, se sig beröfvad hvad han sammanbringat; — ett förhållande, hvilket ytterligare styrkes deraf att betydliga samlingar af denna art ännu finnas på flera ställen, och nya bildas fortfarande opåtaldt, så väl af enskilda personer som vid läroverken och vid de i sednaste tid i vissa landsorter stiftade fornminnesföreningar. Den af motionären öfverklagade ansvarsbestämmelsen, att den hittare, som icke angifver utan nedsmälter, undandöljer eller till andra föryttrar ett anträffadt fynd, skall mista hvad af fyndet kan vara i behåll, samt böta dubbelt så mycket, sorn han deraf nedsmält, undandolt eller föryttrat, lärer otvifvelaktigt endast afse fynd af ädel metall. Det vöre orimligt att antaga det lagstiftaren påbjudit böter till dubbla värdet af en stenbit, ett trästycke eller dylikt, som icke eger något materielt värde, eller af en brons-piece, en glasperla, som på sin höjd kunde uppskattas till några öre; men de fornminnen, som sakna metallvärde, äro dock för den Antiqvariska forskningen af största vigt och blifva derföre af den enskilde vetenskaplige samlaren företrädesvis eftersökta. Förpligtelsen att åt Staten hembjuda jordfynd af ädel metall, grundar sig på inhemska lagstadganden från urminnes tid och finnes äfven — i motsats mot hvad motionären uppgifvit — i flera andra länder, t. ex. i Danmark. Ingenstädes lärer dock denna pligt vara förenad med så stora fördelar för hittaren, som i Sverige, der, allt sedan 1734 års lag trädde i verksamhet, Kongl. Maj:t och kronan varit förbunden att för sådant fynd, om det ansågs böra inlösas, betala en åttondedel öfver metallvärdet.
Till detta pris kunde icke tabellerna utskrifvas, men instructionen innehöll, att Ridd.SecreCn skulle lemna i oo tabeller örn året och cancellisterne 5o. På framställning af Ridd.Secrelrn beslöt directionen, att secreteraren och cancellisterne skulle lemna dem in natura och icke genom afdrag å lönen, så att nu utskrifvas årligen 200 tabeller, och för hvarje år lemnäs lill directionens granskning en uppgift på de tabeller, som för året blifvit utskrifna. Hr von Hartmansdorff: Då förhållandet är sådant, som Ridd.Secretm nu upplyst, så förfaller min anmärkning. Hvad Ridd.Utsk. i 16 §:n Litt. B. föreslagit, bifölls af R. o. Ad. 16 §:n Litt. C. Hvad Ridd.Utsk. föreslagit, blef af R. o. Ad. bifallet. Slutmeningen. R. o. Ad. fann för godt, att, på sätt Ridd.Utsk. föreslagit, förklara Ridd.directionen sin tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå Riddarhusoch stifts-ärendena sedan början af sista riksdag blifvit af directionen bandhafda. Ånyo föredrogs Ridd.Utskts den 29 sisth April e. m. på börset lagda mern., i anledn. af Hr Anckarsvärds motion om uppförande af en ny läktare. Begärdes ånyo på bordet af Hr von Hartmansdorff, Au g., samt Frih. Boye, Fredrik. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna memorial, utlåt:n och betänkrn, nemi. från ConstitutionsUtskottet: N:o II, med förslag till förändring i 49 §:n Reg.Fm samt 2 §:n Riksd.Ordningen; N:o 12, i anledn. af väckt fråga om bestämmande af dagen för nästkommande riksdags början ; .48 D c n 4 Juni f, in. StatsU tskottet: N:o io>, i anledn. af väckt fråga om förening af Riksg.- cont:s och f. d.
FOLKUNGA-SAGAN. CHORUS. Och ärlige män fördrifvas! BARBERARN. bofvar trifvas När presterna varda bönder Och bönderna varda vidunder Än står stenen i Grönan Dal. CHORUS. Och bönderna varda vidunder. BARBERARN. bönder När riket styres af kvinnohänder Och kungabarn som jollra för tänder Då ligger stenen i Grönan Dal! CHORUS. Och kungabarn som jollra för tänder. ALLA. af kvinnohänder Då ligger stenen i Grönan Dal! PORSE till Chorus. nars kommer stål i leken! Ut! Ut! CHORUS flyr. Ut, nidingar! bakdantare och calumnianter, an FÖRSTA AKTEN PORSE till Barberarn. Kom hit! BARBERARN tveksam. Ers Härlighet, det är inte jag som gjort visan! PORSE. Dig att öfverlämna dessa guldmynt till den okände rimsmeden? Nej jag förstår det, men vill Du i alla fall åtaga BARBERARN. att finna honom. Ja Ers Härlighet, men jag får nog lite möda PORSE. Men hälsa honom från inte mig men från någon annan: att han aktar sin hals! ty vi ha just fått in en last Rysk hampa. Vill du säga honom det? BARBERARN. Åh Du som är så hittuger spanar honom nog! Ja, Ers Härlighet! PORSE. till bröllop därute! Det är en guldsporre hör jag, och den frisiska klipparn är nyskodd då blir här Punkt! och klammer! Se så, nu skramlar det FOLKUNGA-SAGAN. sparkas! Bengt Algotson är hans namn, konungens gunstling och... BARBERARN. i synnerhet dronningens! PORSE. däremot icke... BARBERARN. Bikungens! PORSE. icke heller... BARBERARN. eller rättare: aldraminst kungamodrens. PORSE reser sig; fäller visiret. och min! ALGOTSON i gult och blått; stannar sin häst utanför; sitter af och stiger in med faldt visir. Holla! Hvem där? PORSE. Kaiser und Vaterland! Och där?
Prärien är luftningen i detta trögt framglidande lif. Bortom finnes allt det, som hvarje hjärna drömt om någon gång i sitt lif. Dessa hundratals glimmande järnvägsskenor verka som en suggestiv hypnos: möjligheterna, framtiden förefalla så lätt åtkomliga, och det gör att folk lägger på hullet. Därute samla sig ock de fruktansvärda snöstormarna från Västern, draga härjande öfver höjden och så ned igen på slätten, där de spärra samfärdseln och begrafva folk och gårdar och kreatur ... Då är svårt att klara pointen och godt att bo på höjden, dricka bier och hålla väckelsemöten och se på, hur den starka vintervårsolen inom kort förvandlar prärien till en skamflat vattenflod, där bantågen försiktigt söka sig fram. Men i stjärnbanérets skugga vill förnöjsamheten ej slå fast rot. En vår sågo Blue Points förvånade medborgare människor samlas därnere vid deras fötter, människor med storstadens glupande arbetshunger, och året därpå kretsade rökpelare i luften, maskiner dunkade, hammare slogo, och arbetare stormade i tusental uppför höjden och begärde deras kolgårdar, deras äppelhagar och frodiga grästomter. Och se – äfven Blue Points borgare grepos lätt af nya världens obotliga feber, de sålde och vunno, de flyttade in i små hus utan äppelträd, deras barn lekte på stenlagda gator och deras pengar omsattes svindlande raskt. De stego ned för de branta bakgatorna, där butikerna växte upp som svampar, och foro med de talrika tågen in till jättestaden, drogo dess handel och människor ditut, det blef ett rifvande och byggande utan slut, husen klättrade ned för sluttningarna, långt ut på prärien ... Allt tätare skockade de sig samman, allt vidare sträckte de sig ... NIONDE KAPITLET. Middagen stod färdig och fru Silfversvan sprang upp i trappan från källarköket för att se om icke fler af hennes inackorderingar syntes till. Klockan var tolf, solen brann midt öfver Blue Points högsta kyrkspira, och svetten pärlade ut af fruns alla porer, trots att hon var klädd i så godt som ingenting: en lätt blus och en vid kattunskjol.
Men olika blir förhä ilande da man betraktar att Provineen ivid desi, återställande till Swerige, och i kraft af en högtidlig fredstractat blifwit be. röfwad hela afkastningen af D-marnum, till ett ungefärligt belopp af 134,000 R:dr Pommerst courant om äret, och att denna summa, bängt ifrän att inom Landet förtäras, deremot ärligen stall ulga till en främmande magts underfätare. Drsiutom bör ej obemärkt lemnäs att kriget kostat Pommern flere millioner Riksdaler , och att Landet ännu hästar för en enskild skulld af 800,000 Riksdaler Hamburger-Banco, till Z24 Den 29 September. Hwars gäldande twänglän och utstrifningar mäste göras. Wid den reglering som nyligen ffett med Pommerska Staten har? med billigt afseende 6 ena sidan pä Landet öfwergängna olyckor, samt ä den andra pä förbindelsen att befria Swensta Statswerkct i möjligaste mätto för en för detsamma främmande utgift, det Resultat följdts, att pä Pommersk Stat ett af de Tysta Regementerne blifwit öfwerflyttadt, och redan i nägra mänader i Pommern understället. Denna anstalt befriar allmänna indragnings-staten frän en utgift af nägot öfwer 61,600 Riksdaler Banco. Dertill kommer ännu en summa af omkring 8,800 Riksdaler Banco för för detta Pommerska Embetsoch Tjenstemän samt Pensionairer, hwilka nu äterställas pä Pommersk Stat. Denna ärliaa förminskning af omkring 60,000 Riksdaler Banco är iikwäl allt, hwad enligt min öfwertygelse Pommerns närwarande ställning kan medgifwa.
Det är att förmoda att detta den gode pastorns tal lände till mycken uppbyggelse för de båda pristagarne, för Fanny, som ingenting hoppats och således ingenting förlorat, och för föräldrar och syskon, men att Märtha och Mea, till hvilka det egentligen var ämnadt, ej uppfattade ett ord häraf, var temligen lätt att se. Lilla Mea lutade hufvudet i händerna och grät öfverljudt; Märtha stod upprätt med flammande kinder och hufvudet trotsigt tillbakakastadt. Från denna dag blef lilla Mea mer trög och håglös än någonsin och gaf ständigt sin lärarinna förnyade anledningar till missnöje, hvilket styrkte alla i den tron, att fåfänga och ärelystnad varit de enda driffjedrar, som förmått henne till en så ansträngd flit de sista veckorna före examen. Märtha åter arbetade nu med fördubblad ifver och hade inom kort lyckats att komma ett godt stycke om Laura, hvilket förvärfvade henne ampla loford af såväl lärarinnan, som pastor Klint och brukspatron Högfält. Ingen visste, huru verkligt ädel den ärelystnad i sjelfva verket varit, som motiverat Meas handlingssätt. Ingen förstod, att hade det alltid om egen förmåga så misströstande barnet fått det åstundade priset, så hade denna första framgång blifvit henne en sporre till fortsatt och förökad flit, under det den svikna förhoppningen blott styrkte henne i öfvertygelsen om hennes egen oduglighet och oförmåga. En afton under julferierna – det var på Märthas födelsedag – hade syskonen en barnbjudning. Der dansades, kurtiserades, koketterades och kriticerades ungefär som på en stor bal bland fullvuxet, förståndigt folk; och som lilla Mea ej slog an på de dansande kavaljererna, blef hon ej mycket uppbjuden. Men detta sårade ej Mea, ty hon förstod ej, att det kunde ligga något sårande deri; hon brydde sig ej stort om dansen, den var ej roligare den än något annat. Under en vals blefvo ett par gossar stående, utan att deltaga i dansen. “Hvarför dansen
Men om Utsk. gjort sig besvär att läsa de handlingar, sorn utan tvifvel blifvit Utsk. meddelade från vederbör, embetsverk, så hade deraf kunnat inhemtas, att redan under Grefve von Flåtens tid gjordes undersökningar och afgåfvos yttranden, som borde betrygga strandägarne vid Asunden, Jernlunden och Roxen mot öfversvämning. Jag vet äfven att Ofverste Lagerheims yttrande, som omförmäles i Utskts betänk, såsom ännu icke afgifvet, nu mera inkommit. Jag liar under nyss förlidne dag sökt att hos vederbör, embetsverk erhålla denna handling, men det lyckades icke. Den torde likväl kunna fås innan remissen till StatsUtsk. afgår, och då blifver det möjligt att ådagalägga det farhågan i detta fall är öfverflödig. I afseende på arbetena inom hvarje särskildt län, ifall R. o. Ad. samt de öfriga Stånden skulle finna för godt att åt länen anslå vissa summor, skulle företrädet naturligtvis ofta blifvit stridigt, såsom t. ex. i Skåne emellan hamnarna. Men i sådant fall blefve det naturligtvis K. M., sorn, efter vederbörandes hörande, komrae att bestämma hvilketdera arbetet skall hafva företrädet. Säkert är, så vidt jag kan förstå, att med de medel, som nu linnas och som förslå dertill att t r.dr r:g.s kunde beräknas för hvarje person inom länet, skulle just Skåne genom sin folkl ikhet få så stop utdelning, alt dess särskilda hamnbyggnader utan tvifvel kunde företagas på det sätt jag förut nämnt. Att deremot ingenting, åtminstone på de flesta ställen, lärer kunna uträttas - Dien 2d November e. m. 383 * tas med de lån kor som Utsk. uppgifvit, det tror jag böra blifva klart för livar och en som kunner huru det tillgår i orterna. Utsk. bar föreslagit i tredje punkten, ”att de lån, som kunna af ”R.
Skulle ''likväl vid nämnde tids förlopp Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdags”ärendena afgjort, anmäle de det hos Konungen och äske, att Riksdagen måt”te fortfara någon viss tid af högst en månad derefter, hvilket Konungen ej ”ege makt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att, ”vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke bade staten ”reglerat, eller någon ny bevillning lill bestämdt belopp sig åtagit, då skall ”Konungen kunna Riksens Ständer åtskilja, sedan Han minst fjorton dagar "förut om Sitt beslut Riksens Ständer underrättat _, och för tfa re den förra ”bevillningen intill nästa Riksdag. Är åter beviilningens hela belopp bestämdt, ”men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den ”fastställda bevillnings-summans förhållan le till den, som vid föregående Riks”dag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Full”mägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, att en ny Bevillnings-Förordning ”på sådan grund uppgöra och utfärda. Riksdag md äfven slutas innan fem ’’månader tilländagått} enär Rikets Ständer sådant begära;" 2:o att antaga Constitulious-Utskottets förslag till förändring af 80 §. Riksdags-Ordningen såsom hvilande till grundlagsenlig behandling lill nästa Riksdag. S. D. e. m. Då nu till slutligt afgörande företogs Stats-Utskottets den 4 dennes på bordet lagde Utlåtande No 190, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 84, angående Arrendatorn M. Runstedts ansökning om prolongation af arrendet af krono-hemmanen Söderby i L>tö socken, fann Ridderskapet och Adeln för godt besluta, att Rikets Ständer hos Kangl.
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 10 och 17 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 32, angående 2:ne Stånds återremisser å memorialet, N:o 24, beslöt Ridderskapet och Adeln att icke antaga den deri gjorda inbjudning, utan vidblifva sitt i anledning af memorialet, N:o 24, fattade beslut; och blef för öfrigt utlåtandet, N:o 32, på grund af gjorde anmärkningar, återremitteradt. S. D. Vid förnyad föredi'agning af Lag-Utskottets den 10 och 17 dennes på bordet lagda memorial, N;o 79, med förslag till sammanjemnkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande, N:o 65, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets betänkande, N:o 14, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 1 § i 23 Cap. Ärfda-Balken och tillägg till 7 § i 20 Cap. af samma Balk; dels ock väckt motion om inrättande af Förmyndare-kamrar, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att antaga Utskottets inbjudningar till instämmande i Presteoch Borgare-Ståndens eller ock Bonde-Ståndets beslut, samt blef Utskottets förslag tili voterings-propositioner, på grund af gjorde anmärkningar, återremitteradt. S. D. Föredrogs ånyo' och återremitterades, lill följd af gjorde anmärkningar, Lag-Utskottets den 10 och 17 dennes på bordet lagda betänkande, N:o 82, i anledning af väckte motioner om förändring af Lagens stadgunden, rörande testa men tsfriheten och gåfva med varm hand. 7 44 Pröi.-Uidragf/e// 26' d/urv 18 f5. S. D.
Dessutom har den siste Talaren sagt, att BancoOrdningen förbjöd ett sådant tillgrepp. Jag vill i anledning deraf fästa uppmärksamheten derpå, ätt BancoOrdningen kan af Konung och Ständer vid samma Riksdag ändras, och att allmänheten fruktar, det denna rättighet skall blifva begagnad. Det är nödvändigt att betaga allmänheten denna fruktan, och att lugna den derigenom, att den ser representationen afstå sin rätt, att vid samma Riksdag ändra BancoOrdningen i denna del. Det är derföre nödvändigt, att ändring sker uti 72 §. RegeringsFormen. Hvad formen, som här blifvit ifrågasatt, beträffar, har BancoUtskottet i denna del praxis för sig. Särskilta Utskottet gjorde vid sista Riksdag på samma sätt. BancoUtskottet har icke afgifvit något förslag utan blott sagt, att förslag bör göras. Det är klart, att någon Riksdagsman sedan skall göra förslaget, och ett sådant är också verkligen redan gjordt. Det vore rätt Den 9 Jfnlii e. m. i85 lyckligt, om Ridderskapet och Adeln ge-, nom bifall till detta Utlåtande ville uttrycka sin opinion; det skulle vara en ledning för Utskottet. Det är således angelägit att. bifalla Utlåtandet; genom en äterremiss går mycken tid förlorad, emedan Statsoch BaucoUtskotten ej kunna i förening med Lagutskottet uppgöra en Bancolag, förr än, Ständerna uttalat sin vilja i detta afseende,. Herr Rosenblad:
Vidare hafva åtskilliga af reservanterna sökt ådagalägga den synnerliga likhet och öfverensstämmelse, som, enligt deras uppgift, skulle förefinnas emellan en sådan und. skrifvelse, som Utsk. föreslagit, och de påminnelser, hvilka en högre myndighet meddelar en lägre, eller de erinringar för försumlighet, som vederbörande embetsverk och embetsman stundom lika välförtjent få emottaga och meddela. Det träffande i denna liknelse är jag dock olyckligtvis icke nog skarpsynt att kunna inse. Mig förekommer det deremot, som icke någon skulle kunna falla på den ide'en att framställa och söka försvara en sådan liknelse, med mindre han icke antingen uppsåtligen vill sammanblanda i alla hänseenden olikartade förhållanden, eller ock, genom en mera ensidig sysselsättning och tankeriktning, är i så hög grad petrifierad i vissa collegiala former och begrepp, att han omöjligen kan skilja sig derifrån. Enligt min tanka skulle, genom en und. anmälan, att det oafgjorda skick, hvaruti den för hela Nationen vigtiga och på K. M:s afgörande beroende frågan om Rikets myntenhet sig befunne, menligt inverkade på afslutandet af de få återstående riksdagsgöromålen, R. St. allenast hafva fullgjort en af sina heligaste pligter, nemi. åliggandet att, i allt hvad på R. St. beror, söka förekomma och bespara de lika betydliga och känbara som onödiga och ändamålslösa kostnader, hvilka innevar. riksmötes förlängande utöfver behofvet måste för hela landet medföra.
– Hon har legat tre dar – säger madam Gabel – och än har hon haft frossan och än febern – och hufvudet har värkt – och det har varit ett elände Struensee har tagit ljuset ur fader Gabels hand och lutat sig öfver bädden; nu ser han, att ansiktet är prickadt af små röda blemmor. Kopporna ha redan slagit ut i blom. Han öppnar medikamentslådan, begär vatten och lagar själf till en feberstillande dryck, som han för till den sjukas läppar. Borta från spiseln hörs fader Gabels hviskande röst: – Kungens egen läkare! Hvilken ära! — Och han gör det gratis? – Jag kommer igen i morgon bittida, – säger Struensee i det han reser sig upp. Kort och klart meddelar han sedan modern hvad hon har att iakttaga beträffande den sjukas vård och ålägger henne försiktighet, för att hindra smittans spridning. Slutligen vänder han sig till Esther. – Du kan icke stanna här, mitt barn. – Hvarför icke? frågar hon, skrämd. – Det skall jag säga dig efteråt. Kom nu. – Men – men – stammar hon, förlägen och ser upp med en bönfallande blick – jag ville så gärna hjälpa till med att vårda Eva. – Seså – infaller fader Gabel i myndig ton – följ med etatsrådet, som nog förstår allting bättre än vi. Hon vill fram till bädden för att kyssa systern till afsked, och då Struensee hindrar det, fyllas hennes ögon af tårar, men hon följer honom stillatigande, när han går. Ute stormar det icke så häftigt nu, och regnet har upphört, men mörkret är lika tätt, och Wolffs lykta upplyser endast gatstenarna och vattenpussarna närmast framför deras fötter. Struensee skymtar henne blott som en fladdrande skugga vid sin sida. – Du skall icke vara orolig – säger han. – Jag lofvar dig, att allt som kan göras för din syster, skall bli gjordt. – Tror ni – flämtar det ur dunklet – att – att hon kan bli frisk? – Jag hoppas det bästa. Men under den närmaste tiden får du icke se henne. – Hvarför det? – Därför att sjukdomen är smittosam, och jag är rädd om ditt vackra ansikte. Dessutom kan det vara farligt för alla på slottet – i synnerhet för den lille kronprinsen.
Jag hade endast begärt ordet för alt yttra mig öfver Herr Hjertås begäran om proposition till afslag å Utskottets Memorial. Men när redan så mycket blifvit sagt, inskränker jag mig dertill att förklara, det jag anser det olämpligt, att behandla dylika Memorial på enahanda sätt som Utskottets öfrige Utlåtanden, enär 81 §. RegeringsFormen uttryckligen föreskrifver, att förslaget skall intill nästa Riksdag hvila. Då jag sålunda hyser den öfvertygelse, att något Jemkningsförslag ej kan uppgöras i afseende å en Konglig Proposition, och att den skall helt och Den 16 November f. m. hållet antingen antagas eller afslås, får jag vördsamt anhålla om proposition derpå, att Utskottets förslag må till grundlagsenlig behandling godkännas. Herr von Hartmansdorff s August: I sjelfva saken instämmer jag med Friherre Boye, och tillstyrker bifall å Kongl. Majrts Proposition samt Utskottets förslag. Men jag tror, att i 88 §. RegeringsFormen borde uttryckeligen stadgas, alt de Lagförklaringar, som mellan Riksdagarne göras, skola Rikets Ständer af Kongl. Maj:t meddelas. Väl har Herr von Schulzenheim erinrat om otroligheten deraf, att de myndigheter hvilka förut hafva denna anmälningsskyldighet, skulle den uraktlåta, heldst alla sådana Lagförklaringar skulle till vederbörandes efterrättelse tryckas; men jag vädjar till erfarenheten. Åtskillige medlemmar af detta Stånd erinra sig förmodligen, att då en fråga om ägtenskapsskilnad förekom vid 1820 års Riksdag, erfor man händelsevis, alt en Lagförklaring mellan Riksdagarne i detta hänseende utkommit, men som hvarken blifvit Rikets Ständer tillkännagifven eller allmänneligen kungjord genom trycket, ulan endast genom Circulaire samtelige Consistorierne meddelad. När sådant verkligen skett, bör man ej säga, att det ej vidare kan inträffa. Derföre och då en ändring, föranledande till mera säkerhet mot glömska och försummelse, är nyttig, tillstyrker jag alt 88 §:s 32 Den iG November f. m. senare moment må erhålla följande lydelse: