Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
35 der ansett, såsom redan år 1829 afgjord, icke föranleda till någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida; att, uppå derefter hos Kongl. Maj:t gjord ansökning om förständigande för Dess Befallningshafvande att med underhållskostnaden till nämnda fängelse icke vidare betunga Medelpads innevånare, Kongl. Maj:t genom nådigt beslut den 24 Februari 1837 förklarat, att fängelset vid Sundsvall skulle, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 31 Oktober 1829, uti det skick, hvari det befunnes, af Staten öfvertagas och för framtiden underhållas, hvarom ock Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genom allmän kungörelse den 26 Maj 1837 meddelat fögderiets innevånare underrättelse, äfvensom kronofogden i orten samma dag erhållit förständigande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att årligen å fängelset förrätta syn och besigtning m. m; Och hade, beträffande användandet af denna f. d. kronohäktesbyggnad, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i särskild skrifvelse till Fångvårds-Styrelsen väckt fråga derom, att densamma borde till länets Landsting öfverlemnas. Med anledning häraf har Fångvårds-Styrelsen yttrat: att ifrågavararde häktesbyggnad, hvilken enligt bifogadt värderingsinstrument blifvit uppskattad till Tretusen etthundrafemtio Riksdaler Riksmynt, icke vidare syntes vara för Kronan behöflig; samt att, ehuru, på sätt Styrelsen i särskildt memorial rörande behofvet af medel för nya cellfängelsebyggnader i underdånighet tillkännagifvit, dylik fängelsebyggnad i Sundsvall ansåges vara af behofvet påkallad, sådant icke syntes lägga hinder i vägen för afträdande af den gamla häktesbyggnaden jemte dertill hörande tomt, enär denna sednare vore, i anseende till belägenheten utom staden, olämplig för nytt fängelses anläggande, samt Sundsvalls stads innevånare erbjudit sig att för sådant ändamål tillhandahålla lämplig plats, hvarå tillgång på flera ställen inom staden skulle förefinnas.
5lllt l>voaD, enligt Denna 83emilIningö#@taDga ät bejtämDt utfötDt för per# fon ellet egenDom, od) fålebeö ej beror pä taperingémännenö pröfning utan blott på Debitering anfommet, (Pall äpäraDöjfrifmaren, voiD Det i uppbörDéför# fattningatne för l)onom ftaDgaDc anfmar, i (£apering$#£ängDen utföra; furt# nanDe lifrnäl (£apering6#€ommitteen anmärka miftäfningat odj tättelfe mcDDela. ^tonofogDen åligger att tillfe, Det Ijroarje fattjfplDig, enligt (£apering$# männenö bejlut, behörigen Debitera! §• 81. Uppfjå emellan Sapetingémän olilia meningar, få att omröjtning blifroet nöDig, Silfen alltiD bör mata öppen, anftälleS Den efter leDamötetneö antal; jTolanDe, nät töfletne äro lifa, Den mening gälla, forn länDet till Den jfattflrpl# Digeé förmon. §• 82. (En fmar, forn Det åftunDar, mare berättigaD att på fjället erhålla unber# rättelfe om beloppet af Den Söcmillning, honom bltfmtt påförD. §. 83. (Efter fullänDaDe Saperingar, åligger Det åpätaDéjfrifmaren, Delé att ge# najf eller ftfl inom trennc metfor meDDela utDrag öfmer alla miDtagne änDrtn# 23i(). tift SR. ©t. spröt. 1844 & 1845; 10 ©arnt. 1 2lfö. 2 33ant>et. föewiUningsrvSörorOningm.
Tå samteliga Representanternas vägnar Christie, p. t. President» Weidemann p. t. Secreterare. Äfskriftens rigtighet intygar N. Olsen» Secreterare. VI CARL, med Guds Nåde , Sveriges i Norriges, Göthes och Vendes Konung 8Cc. &c» ICc. Gore veterligt: att ÖSs blifvit förelagdt ett af det nu församlade Stor-Thing fattadt beslut af den 13 Juli 1815, så lydandet ”Konungens Myndighets*ålder skall värå fyllda aderton år.” 5;t« -Bander» 847, j8io Den a o. Juli. Ty håfve Vi antagit och bekräftat, likasom Vi härmed antage och bekräfta detta beslut som Lag. Gifvet på Stockholms Slott den 15 Juli 1815. Under Vår hand och Rikets Insegel. CARL. Sommerhielm i Ministerns frånvaro. Afskriftens rigtighet intygar N. Olsen. Secreterare, Hans Majestät har, i andledning af Grundlovens 8 §. Naadigst meddeelt Konge Riget Norges ordentlige Stor-Thing efterretning om en af Sveriges Riges Stsender eenstemmigen fattet beslutning , nemlig: at Kongens Myndigheds alder forand es saaledes , at i stender for det 2i:te Aar, efter Regjeringsformen af aar 180g, det fyldte 18 aar skal vaere Kongens Myndigheds-alder; hvorhos Stor Thinget har modtageS Hans Majestäts Naadigste Proposition om; fra Norges side at tage en hermed overeensstemmende beslutning, og ligeledes at bestemme Kongens Myndigheds-alder til det fyldte i8:de aar.
Domhafvanden jemväl är vorden börd, har Kongl. HofRälten, genom utslag den 27 Juli 1841, sig utlåtit, att ehuru det icke varit lämpligt, att låta den Jonas Persson ådömda uppenbara kyrkoplikt, såsom en med skamstraff förenad försoning med Gud och församlingen, för sig gå under det Jonas Persson befunnits öfverlastad af starka drycker, och hans i detta tillstånd mot berörde förrättning visade motsträfvighet således, i och för sig sjelf betraktad, destomindre bort anses innefatta den af HäradsRälten honom till last förda förbrytelse, som med grunderna för stadgandet i 48 punkten 10 mom. af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 ovedersägligen öfverensstämde, att den motsträfvighet eller det vägrande att undergå uppenbar kyrkoplikt, hvarför ansvar der blifvit bestämdt, skulle föröfvas utaf en person, hvilken efter lag vore förbunden alt undergå kyrkoplikten vid det tillfälle, då motsträfvigheten eller vägrandet inträffar; af hvilket allt jemväl följde, att Jonas Persson rätteligen bort, på sätt anmärkt blifvit, dömas allenast för tredje resan fylleri och för sabbatsbrott till sammanräknade 16 R:dr 32 sk. böter eller, vid bristande tillgång, sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; dock som det trotsiga och till allmännare uppmärksamhet komna sätt, hvarigenom Jonas Persson, jemlikt vittnens berättelser, uti kyrkan satt sig emot Fånggevaldigerns bemödande att honom å pliktrummet inställa, ingalunda varit en ovilkorlig följd, fastän det i mer eller mindre mån kunnat föranledas, af Jonas Perssons rusina tillstånd och Fåns^evaldigerns otillbörliga åtgärd O OO o o o att honom derunder i kyrkan införa, samt HäradsRätten deraf och af ordalydelsen i åberopade Kongl. Förklaring samt Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, kunnat hämta något stöd för det beslut, hvaruti HäradsRätten i målet stannat, funné Kongl. HofRätten, att ansvar eller ersättningsskyldighet för HäradsRättens åtalade förfarande i omförmälda fall ej skäligen kunde tillförordnade Domhafvanden åläggas.
Af Lars Nilsson från Blekinge län, som anfört, att, då Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, tillkom, skedde sådant i den öfvertygelse, alt stränga straffbestämmelser skulle hämma en last, som i sitt tilltagande hotade samhället med ett djupt ingripande ondt. Man syntes dock hafva misstagit sig deruti, att man icke allenast beslraffat en last, utan äfven stadgat alltför stränga straff. 1734 års lagstiftare ansågo fylleriet såsom en oanständighet, som blef brottslig, endast då den visade sig vid vissa heliga tillfällen; men enligt omförmäldte Förordning kunde deremot en person, fastän han ej, genom bruket af starka drycker, vore af allmänheten ansedd såsom drinkare samt aldrig i rusigt tillstånd begått någon annan förseelse, blifva, lika med våldsverkaren, en fästningsfånge och derigenom från välstånd i fattigdom försatt; äfvensom Författningen lätt lämpade sig till förföljelse. Serskild uppmärksamhet ansåg motionären böra lemnäs åt den i Förordningens esta §. anförda beskrifning på den, som gjort sig skyldig lill ansvar för dryckenskap, hvilken beskrifning vore i sådan målto ofullständig, att den person, hvilken väl öfverlastat sig af starka drycker, eller med oredig sinnesförfattning eli sådant tillstånd röjde, men på hvilkens mer än vanligt glädtiga uppsyn och lynne det kunde märkas, att han af starka drycker njutit, icke vöre, genom något i §:n gjordt undanlag, från ansvar fredad. Slutligen ansåg äfven motionären sig böra göra anmärkning vid stadgandet, att Konungens Befallningshafvande eger döm ma, ifråga om dryckenskaps-förseelser, begångna å landet. I detta afseende förekomma, att, då den tillåtna utvägen att förvisa undersökningen lill Häradshöfding med biträde af 2 Nämndemän sällan begagnades, nödsakade den tilltalade, jemte vittnen, att resa en ofta mer än dubbelt nödig väg, nemligen till Läne-residenset; men omnämnde Bih. till R. St.
Staten så betydlig skada) mäste påkalla tillämpningen af Regeringsformens 107 §. emot de rådgifvare, hvilka tillstyrkt och befrämjat åtgärden) hvarföre jag i anseende till saknad uppgift å de personer, hvilka härvid komma uti fråga, ansett mig behöfva begära återremiss utaf Memorialet i denna del, i fall denna utväg till Opplysnings vin-» hände icke vore stängd» Huru Constitutions-Utskottet med något Stöd af Grundlagen kommit till deli slutsats, att anmärkniilgsänledrtingar, som 1-igtats mot förmenta politiska missräkningar och felsteg, knappt kunna upptagas, ännu mindre pröfvas, och aldraminst fastställas, blefve svårt att begripa) om man ej redan egde så många bevis, ätt Utskottet för sitt omdöme sällan trott sig behöfva någon annan vägledning, än föresatsen, att åt Maktens alla möjliga misstag lemna en hyllning utan undantag» Grundlagen antyder bestämdt, att ConstitutionsUtskottet må kunna fordra de uti StatsRådet förda Protocoll, som angå ministeriella ärenden och commandomål, i hvad som rörer allmänt kända, och af Utskottet uppgifna, händelser. Den 18 Julii f. ni. 21 r Det vill således synas, sorn' ConstitutionsUtskottet, långt ifrån att äga fog, att afvisa anledningar till anmärkning i denna del, hade i motsatts bordt uppfylla lagens kraf, medelst bemödande, att åt denna vigtiga del, af Skeppshandels-affären , gifva ali den utveckling, och ali den offentlighet, som ämnet påkallan
— Sådana funnos brukbara för 160 kanoner eller 26f batterier å 6 kanoner och medel anslagna till 4 batterier å 6 kanoner eller 24 kanoner, och felades således ridoch anspannsm. fl. persedlar till 8 kanoner eller 1-J batteri å 6 kanoner. Vidare felades enahanda persedlar för här ofvan uppräknade bristande fordon. Af samma skäl, som förut rörande den föreslagna anskaffningen af felande fordon blifvit anförda, har Generalfälttygmästaren i underdånighet hemställt, att endast följande ridoch anspannsm. fl. persedlar finge anskaffas och medel dertill begäras, att utgå under 3 år med en tredjedel om året, nemligen: för ett batteri å 6 kanoner rdr 26,250 » 29 st. ammunitionsvagnar, ä 1072 rdr 25 öre . 51,095 » 10 st. fältsmedjor, å 581 rdr 30 öre 5,813 » 10 st. sjukoch medicinalvagnar, å 581 rdr 30 öre 5,813 » 6 st. reserv-la vetter, å 1,072 rdr 25 öre 6,433 » 6 st. trossoch expeditions-vagnar, å 120 rdr 720 » 12 st. furagevagnar, å 1592 rdr 19,104 tillhopa rdr 95,228 Positionsoch Belägrings-Artilleriet. — Då ett sådant Artilleri för närvarande nära nog helt och hållet saknades, oaktadt detsamma inom ett land med Sveriges skaplynne ofta kunde finna ett vigtigt användande, har Generalfältmästaren, som, på grund af den erfarenhet gjorda försök lemnat, hyste den åsigt att i refflade tackjernskanoner af 4,1 kaliber med lämpliga lavetter och föreställare Bil. N-.o 5 a. lill Kongl. Maj-.ls Nåd. Prog. N:o i, om Statsverket (865.
Fersen förevisade ett protokollsutdrag från Sekreta Utskottet, med uppdrag att inventera och affordra drottningen kronans juveler, af hvilka hon, enligt inlupna underrättelser, förskingrat en del, så väl medelst afyttring, som pantsättning, både utrikes och i Sverige. Adolf Fredriks förlägenhet och Lovisa Ulrikas raseri behöfva ej skildras. De äro verldskunniga; de hafva sitt blad i historien, och läsaren känner i alla fall redan detta konungapars lynnen, tänkeoch handlingssätt. Drottningen for ut i de bittraste förebråelser och hotelser – man skulle kunna i egentlig mening begagna ordet «otidigheter» – mot Svenskarne i allmänhet, och i synnerhet mot Rådet, ständerna och Sekreta Utskottet. Det ångrade henne nu, (hvilket det alltid gör, då högsta vederbörande, medelst oförsvarligt uppförande, ådragit sig folkets ovilja och utsädet mognar till skörd; men försök bara att taga dem på orden! och ni skall komma i erfarenhet af, att ångerns häftighet ej hindrar, det de ju föredraga ett hatadt och bespottadt lif på thronen heldre än det enskilta lifvets idylliska lugn), att hon öfvergifvit sin lyckliga fosterbygd för att under oro, bekymmer, förolämpningar och vedervärdigheter af alla slag, andas nordens kalla luft, bära Sveriges törnekrona och misshandlas af uppstudsige undersåter. Grefve Fersen, som förde ordet, tog med allvar och värma, men sans och lugn, ständerna i försvar mot dessa drottningens beskyllningar; visade att det steg, hvartill de nu funnit sig föranlåtne, var framkalladt af drottningen sjelf, alldenstund under ransakningen om Brahes, med fleres högförräderi, blifvit upplyst, att de sammansvurne köpt och soldat sina kreatur med penningar, som drottningen bestått och till större delen anskaffat medelst förskingring af ädla stenar, till hvilka äganderätten var kronans.
N:o 53 rörtde fjerde hufvudtiteln, afslär SlalsUtsk. denna begäran, linf\udsakligen derföre, alt, ''innan en fullständig plan för sjöförsvaret kan vara uppgjord, anser Utsk. det ej lämpligt alt bevilja ökade anslag för flottans behof.” Billigtvis kan bär göras den anmärka., att exercis alltid bör fortgå, äfven linder uppgörandet af nya planer, oell att en förlorad tid i detta läll kan göra att allt går förloradt, men Utsk, ansåg detta afslag icke nog, utan fann derutöfver för godt, alt, utan något uppgifvet skäl eller någon calcul, dela den gamla och mindre summan på det sätt, alt 2.5,000 rldr skulle beslås till linieflottans öfning, och 20,000 till öfning med skärgårdsflottan, ehuru Utsk. längre fram i samma betänk., vid den upprättade tabellen öfver fjerde hufvudliteln, endast utför till ”exercis med flottans bemanning” 45,ooq r:dr i en k lump, — Detta betänk, blef af R. o. Ad. återremitterad! med ininga anmärkn:r, delsalt, om man inskränkte konungamaktens räll alt ändamålsenligt begagna det medgifna lilla anslaget, blef det än odrygare, dels och att, du 20,000 r:dr årligen afdragas till den alltid utevarande corvelten, hvarifrån de yngre officerarne hemkomma fullkomligt skicklige alt emottaga befäl på kanonjollar och slupar, så återstår ej iner än 5,000 r:dr för alt öfva dem, troligen ej på linieflotla, emedan Utsk. utdömt linieskeppen, utan lill segling på endast större seglande fartyg; men enligt delningen återstodo till öfverflöd 20,000 r;dr för den mindre nödvändiga roddexercisen. —- När litet bestås, bör delta lilla i första banden begagnas till att skapa sjömän. Uti betänk.
Af Hr GommerceRådet Santesson.- Enär StalsUtskottet uti dess nu afgifne förnyade Betänkande med förslag till bestämmande af StatsVerkets Ordinarie Utgifter intill nästkommande Riksdag, ej behagat fästa afseende vid mine med Heres inom RiksStånden gjorde anmärkningar, att tillstyrkte löneförhöjningar ej måtte komma att utgå, innan stadga i Myntvärdet vore återställd, och i följd deraf löneförhöjningarnes belopp först beräknas i RiksStaten från och med det år, då enligt R. St:rs tillförväntande beslut Silfver - I Betänk anden, N:o 235. xv ntvexlingen från Banken vidtager, så anser jag mig högst påkallad, att nu förnya min vid förra Betänkandet härom gjorda Reservation. Jag har delat Utskottets yttrade öfvertygelse oin Löntagares verkeliga behof af den åt dem föreslagna Lönförhöjning; jag har till och med Reservationsvis yrkat en större lönförhöjning för visse af de högre Embeten. Men då jag måste anse min ovilkorliga första pligt vara, att vid alla anslags beviljande öfverväga, huruvida de kunna förenas med de Skattskyldiges förmåga, och jag ej kan dölja för mig de svåre följder, som för dem skola uppkomma, om denna Riksdag slutas utan Myntbestämning, men derefter Coursell antingen så faller att Skatterne igenom Sedelrnyntets högre värde blifva 20 å 25 procent drygare än de vid antagningen anses, — eller så stiger, att vid en påföljande Riksdag ny anledning derutaf framställer sig för lönernes höjande ytterligare 20 å 25 procent; så nödgas jag rösta emot all Löneförhöjning intilldess myntbestämningen blifvit afgjord; ty jag vill ej göra mig sjelf och ej emottaga af andra rättvisa förebråelser, att hafva beviljat en dryg ökning af Statens utgifter, utan att med detsamma hafva sökt att sätta den gräns för beständiga nya anledningar till deras åter höjande, hvilken gräns endast af en säker Myntbestämning kan tillvägabringas. Häruti hafva instämt Hr Professoren Hasselroth samt RiksdagsFullmäktigen Anders Nilsson från Wermlands Län.
DykeriReglemente icke innehåller någon bestämd eller tydlig föreskrift, hurn vid nu ifrågavarande händelser bör förfaras* oaktadt Sveriges hela sjökust är uti vissa lotsdistricter indelad; alltså och då Utskottet anser Herr EckhofFs motion hafva billigheten för sig i synnerhet om* såsom han tillika uppgifvit, de till Båkoch Lotsinrättningen anslagne afgifter äro så betydliga, att de ej allenast skola vara tillräclige till bestridande af alla utgifter, utan jemväl lemna ett årligt öfverskott till StatsCassan; får Utskottet tillstyrka, att en underdånig skrifvelse till Kongl. R3aj:t, i öfverensstämmelse med Herr EckhofFs förslag, måtte få afgå. Hvilket likväl vördsamligen hemställes R. H. Ständers ompröfvande. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, rörande föreslagen ny Reglering af socknarna i Riket. Hedervärda BondeStåndet har till Utskottet öfverlemnat ett af Abraham Jönsson, såsom Riksdagsfullmägtig för Skärkinds, Åkerbo och Memmings Härader i Östergötlands Län, ingifvec Memorial, hvaruti herpställes,- om icke Riksens Högloft* Ständer linna det r ,’ ; • ? - * ♦-> •• •',* Besil, och Eikon. XJtsk. Betänkandeiu Vara nödvändigt, att hos Kongl Mart i underdånighet föreslå, det en så beskaffad Reglering Län, Härader och Socknar emellan; inom Riket finge företagas, att åtminstone Socknarne så indelas, att de hädanefter finga tillhöra ett och icke flera Län och Häråder; såsom förhållandet skall vara med Yxnerum» Socken, hvilken är belägen i ane Län och 4 'serskilda Härader, och att Allmogen samt andrå Hemmansägare således icke matte betungas med vidsträcktare Bronea Vagu iderhålining, än inom det Härad, hvartill hemmanet hörer.
När vi skulle flytta till Stockholm, bad hon mig, att jag skulle skaffa oss en våning, hvilken låg långt borta från de stora stråkvägarna, och där vi kunde se en flik af landet. Jag gjorde så, och vid ett fönster, som finnes i den våning, hvilken nu är stängd, plägade hon sitta med sin bok eller med sitt arbete. När jag hämtade henne för en promenad, ville hon alltid gå utåt slätten eller inåt skogen. Hon sade det med en blick, hvilken jag icke kunde motstå. Och jag följde henne, fylld af en besynnerlig känsla af vemod och motvilja. Det var, som om hon arbetat på att draga mig bort från lifvet och till sig, eller rättare – tillsammans med sig själf utanför hela det lif, som jag måste lefva. Och när umgängeslifvet gjorde sina kraf gällande, voro hennes ord alltid: »Kan du icke gå ensam? Du tycker det är roligt, men jag trifs bäst, när jag sitter hemma och väntar på dig.» Det lönade sig aldrig att tala vid henne om sådant, visa henne, hvad hon egentligen begärde af mig, visa henne, att sådan som världen nu en gång var, sträfvade hon egentligen hvarken till mer eller mindre än att hålla mig kvar på min plats som en stackars lektor hvilkens enda möjlighet till ökade inkomster låg i att öka antalet af privata lektioner. När jag talade därom och sökte visa henne, hur dåraktigt hon handlade, lyssnade hon alltid uppmärksamt till mina ord, och jag trodde gång på gång, att hon gifvit mig rätt. Hon motsade mig aldrig, och hon betraktade mig städse med en min, som om hon tänkt detsamma själf och endast saknat energi att utföra sina tankar. Men jag märkte snart, att så icke var fallet. Mina ord hade i stället susat henne förbi, utan att ens stanna i hennes minne. Och som en lycklig sömngångare gick hon sin väg för sig, obekant med den värld, hvari hon lefde. När jag talade till henne om detta, väckte jag henne ej ur hennes villa. Jag endast störde henne för en kort minut. När hon hörde på mig, voro hennes tankar långt borta, och hvad jag sade, var henne en pina, som hon blott till en tid kunde dölja för mig.
De contanta medlen insättas, för Statsverkets räkning, i Länets ränteri, och den spannmål, som ej genast kan förvandlas i penningar, lefvereras i Kronans närmaste magasin. Emedlertid skulle alla löner utgå directe från StatsCont. på bestämda tider, antingen på en gång för året i Dec. månad, eller qvartaliter, och K. M:s Bef:h:de öfvertaga omsorgen att, för Statsverkets räkning, i penningar realisera den i Länets magasiner lefvererade spannmålen, och medlen till StatsCont. remittera. Detta vore, efter hvad jag förmått inse, det enklaste, säkraste och kanske enda sättet att, så länge en del af de gamla indelningsformerna, i afseende på befälet, ännu måste bibehållas, tillvägabringa ordning och system i löningssättct. Jag har härvid hufvudsakligen afsett den erkända bi 1— lighetsgrunden, att löntagare skola hafva bestämda löner och vela när de skola utfå dem, så vidt dessa den enskildes billiga anspråk kunna stå tillsammans med det allmännas förmåga att, utan nya uppoffringar, tillfredsställa dem. Någon ny utgift för Staten kan ej här komma i fråga. Tvärt* Den 27 Februa rii. om är det troligt, ja säkert, att ju mera den nya regleringen kommer att tillämpas, d. v. s. ju flera af de dertill bestämda löner till Staten indragas, desto säkrare skall man kunna påräkna en ren behållning för Statscassan, uppkommande derigenom, att de flesta boställen äro, i den tariff, som ligger till grund för det af R. St. beviljade lönefyllnadsanslag, uppskattade till ett värde under deras verkliga afkastning; och hvarigenom troligen nämnde statsanslag framdeles skall blifva öfverflödigt till betäckande af den brist, som uppkommit endast genom boställenas, i allmänhet, alltför låga uppskattning, Föreskriften uti K. M:s Nåd.
St:s bifall.” Detta Utsk:s afstyrkande är af 2 Stånd godkändt, men af de öfrige återremitleradt, hufvudsakligen på grund af Biskop Annerstedt^ reservation, som är ganska kort, och som jag derföre anhåller få upläsa så lydande: ”EmotUtsk:s förslag i 42 punkten måste jag reservera mig. För intet af Styrelsens departementer är särskildt anslag till reseoch traktaments-ersällning nödigare än för Ecklesiastik-depart. Under dess handläggning höra frågor rör:de religionsvård, kyrkostyrelse, undervisningsverk, ifrån de lägsta lill de högsta, fattigvård, helsovård, äfvensom rör:de de högre anstalter, genom hvilka vetenskapens och konstens odling och utveckling skola befrämjas. Tror man väl, att så mångsidiga, så högvigtiga, så djupt i sam - Den 26 Juli. 445 hällets inre lif ingripande angelägenheter kunna ordnas och ledas endast genom infordrade utlåt:n och utfärdade skrifvelser? Om någonsin äro härvid personliga meddelanden och öfverläggningar, personlig tillsyn och handläggning af nöden, och för delta ändamål behöfves anslag, som gör det möjligt att tillkalla och använda sakkunnige män. Isynnerhet är detta nödigt i en tid som vår, då djupgående rörelser och mot hvarandra kämpande åsigter pä mer än ett af ofvan angifna fält för Ecklesiastik-Styrelsens verksamhet kräfva den mångsidigaste pröfning och den laggrannaste behandling. Man hänvisas till extra utgiftsmedlen, men dessa äro ingalunda för högt tilltagna, om dermed skola kunna beredas lämpliga upmuntringar och belöningar åt mindre bemärkte, men för fäderneslandet vigtiga tjenster, bevisade af personer, anställde på lägre platser under detta departement, och derjemte oförutsedda utgifter bestridas. För sådana ändamål hafva ock de extra utgiftsmedlen under sednare år varit lill fullo behöfliga.” Utan att inlåta mig i någon vidare utläggning af frågan anhåller jag, på grund af Biskop Annerstedls reservation, att R. o. Ad. med afslag ä Utsk:s Betänk, ville bifalla K. M:s Proposm.