Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en bana af den längd alt mellanstationer förekomma med afsevärd trafik, synes mig icke finnas något skäl att använda smalare spårvidd än 4,83 fot, enär minskning af spårvidden, såsom ofvan är visadt, vid blandad trafik, i stället för förespeglad vinst i förhållandet emellan död och nyttig vigt af tåget, ofta leder till förlust i detta förhållande, och den obetydliga besparingen vid första anläggningen motväges af de svårigheter, som uppstå då trafiken framdeles betydligt tillvexer, banan förlänges eller sammanföres med andra banor, som hafva den allmänt antagna spårvidden, enär ombyggnad, sedan trafiken kommit i gång, kräfver stora offer. Skall åter en bana byggas uteslutande för en viss mindre betydlig trafik af icke skrymmande gods, och icke någon utsigt finnes, att denna bana någonsin kan komma i förening med banor af annan spårvidd, kan denna antagas smalare, ända ned till 3,5 fot, äfven för en bana af flere mils längd, till årlig besparing i räntor och underhåll af högst 1,000 R:dr per mil för hr arje 6 ä 7 tum, som spårvidden minskas, endast man iakttager att icke på samma gång minska rälvigten, då, såsom ofvan torde vara ådagalagd t, trafik-förmåga och trafik-kostnad på olika jernvägar vida mer beror på rälernas styrka, än på spårvidden. Frågan Stats-Utskottets Memorial JVs 77. 33 Frågan 18: Då transportbehofvet uppgår till en viss qvantitet, måste naturligtvis en större mängd lokomotiver och vagnar anskaffas, och trainernas antal ökas mera pä en smalare, än på en bredare bana, och följaktligen relativa fördelen för transporterna pä den smalare banan förmin skas och vid någon gräns öfvergå till olägenhet. Vid hvilket transport behof kan denna gräns anses hunnen för de smalare banorna, vid en längd å dem af t. ex. 10, 20, 30, 40 och 50 mil; dervid afseende fästadt ej blott på den direkta transportkostnaden, utan äfven å öfriga kostnader för underhall, administration m. rn.
Dervid förefaller det mig att, i händelse latitud gifves för smidesanläggningar, det ej vore skäl, att de smiden, sora i anledn. deraf blifva anlagda, skulle D c n ao Maj f. m. beläggas med liögre skatt än de äldre; emedan, i samma mån som friheten blifver större att anlägga smidet!, naturligtvis vinsten deraf skall blifva mindre. Emedlertid beror detta på It. St.; måhända linna de icke skäl alt bevilja en sådan förhöjning. Så mycket tror jag mig likväl efter min åsigt kunna på förhand nämna, att större frihet i anläggningar hädanefter än hittills måste vara att förutse: har jag rätt deruti, så är det naturligt, att R. St., i afseende på skatten, draga sig tillbaka på den position, som föregående Ständer haft, och icke beräkna skatten högre, än de gjort. Båda dessa fel synas mig böra leda derhän, att StatsUtsk. icke bör beräkna skatten till det af detsamma föreslagna höga beloppet 7,000 skeppund. Frih. Cederström: Det är egentligen i anledn af det förhöjda priset å tionde-tackjernet från 5 r:dr 24 sk. till 6 rtdr skepp:t, som jag velat fästa Ulsk;s uppmärksamhet på, att man i Stats-contoret kan få reda på, att Stats-contoret ofta varit tvunget, att af blist på afsättning upplåta sitt tackjern af åtskilliga sorter till ett ringare pris än taxan för året bestämmer. Visserligen har det försålt andra sorter för 1 1 rtdr och deröfver, men medelpriset tror jag icke går till fullt 6 r:dr. Jag vet således intet skäl, hvarföre det skulle uppföras öfver det belopp, hvartill det vid sista slatsreglertn beräknades. I afseende på hammarskattsjernet instämmer jag i hvad Hr Lagerhjelm yttrat. Frih. Tersmeden, Wilh.: Jemte det jag, hvad hammarskattsjernet beträffar, instämmer med Hr Lagerhjelm, tager jag mig friheten upplysa, att den sista tryckta berättelsen från Bergs-coll:m af år 183S uppger hela beloppet af den dubbla hammarskatten 6,000 skepp:d.
Detta tror jag dock att hvarken kyrkan eller staten kan medgifva, utan måste det Den 14 Mers f. m. 10Ä vara båda kontrahenternes fria och öppna yrkande härtill, hvarförutan hvarje misshällighet måste biläggas, att icke lättsinnet får ani. att den ena dagen ingå äktenskap och den andra vilja detsamma uplösa, och jag anser äfven att man ej kan vara nog allvarlig vid bedömandet af denna fråga, hvarföre jag hos Hr Gral o. Landtm, anhåller att Betänk:t måtte blifva återremitteradt till LagUtsk:t. Våra förhandlingar vid Kiksdagarne vore i sanning utan värde, om de i allmänhet icke grundade sig på den allmänna diskussionen inom landet, och då denna fråga, enl. min tanke, ännu är alltför litet känd, och man ännu icke tillräckligt tänkt sig in i de olika förhållanden, som härvidlag kunna ega rum, anser jag af vigt att låta den hvila och först återkomma till densamma, sedan den genom pressen cirkulerat och behandlats inom landet och LagUtsk. handlagt frågan om det civila äktenskapet, med hvilken denna eger ouplösligt sammanhang. Det blefve då lättare för It. o. Ad. att fatta ett moget beslut i denna för landet och hela menskligheten genomgripande principfråga. Hr Montgomery, Gustaf: Jemte det jag har äran för ena mig uti den förste talarens åsigt rörande denna punkt, vill jag äfven bemöta den siste talarens, som synes vara mindre ridderlig, ån man haft skäl att vänta. Jag anser att det oftast är mannens och icke qvinnans fel, om oenighet inom äktenskapet upstår. Hvad -den, att jag så må säga, manliga bildningen i det allmänna lifvet beträffar, så skulle den förr öka hennes, såsom Frih. Creutz påstår, olyckliga benägenhet att vara herre i huset, än minska den. Äfvenledes tror jag, att genom den husliga bildning, som qvinnan nu inkemtar, och genom hennes hjertås daning vinnes mera än genom hvilken skolbildning som helst.
Ett förbund är emellan, mig och dig, och emellan min fader och din, fader; derföre skickar jag dig en, skänk, silfver och guld, att du ville låta det förbundet fara, som du hafver med Baesa, Israels Konung, att han må draga ifrå mig. Benhadad hörde Konung Asa, och sände sina höfvitsmän emot Israels städer, och slog Ijon och Dan, och AbelBethMaacha, hela Cinneroth med hela Naphthali land. Då Baesa det hörde, vände han igen bygga Rama, och drog till Thirza igen. Men Konung Asa lät båda öfver hela Juda: Ingen ursake sig; och de togo bort sten och trä af Rama, der Baesa med byggt hade. Och Konung Asa byggde dermed Geba BenJamin, och Mizpa. Hvad nu mer af Asa sägandes är, och all hans magt, och allt det han gjorde, och de städer som han byggde, si, det är skrifvet uti Juda Konungars Chrönico; undantagno, att han på sinom ålder var krank i sina fötter. Och Asa afsomnade med sina fader, och vardt begrafven med sina fader uti Davids sins faders stad. Och Josaphat hans son vardt Konung i hans stad. Men Nadab, Jerobeams son, vardt Konung öfver Israel, uti de andra årena Asa, Juda Konungs; och rådde öfver Israel i tu år; Och gjorde det för Herranom ondt var, och vandrade i sins faders vägar, och i hans synder, der han med kom Israel till att synda. Men Baesa, Ahia son, utaf Isaschars hus, gjorde ett förbund emot honom, och slog honom i Gibbethon, som var de Philisteers; ty Nadab och hele Israel belade Gibbethon. Så drap Baesa honom, uti tredje årena Asa, Juda Konungs; och vardt Konung i hans stad. Som han nu Konung var, slog han hela Jerobeams hus, och lät intet qvart blifva, det anda hade, af Jerobeam, tilldess han utrotade honom, efter Herrans ord, som han talat hade genom sin tjenare Ahia af Silo;
I sådana saker bör tillika den i Norge varande Regerings betänkande inhemtas, »så framt icke ärenderna fordra så skyndsamt afgörande, att tid dertill ej gifves.» Då konstitutionen af den 17 Maj i 28 § gaf Konungen rättighet att tillsätta ett Stats Råd af Norska medborgare, som skulle bestå af minst fem medlemmar, innehöll deremot de Svenske Kommissariernas grundlagsförslag i 13 §, att Konungen egde utnämna ett Stats Råd, hvilket, utom en vice Konung eller Riks-Ståthällare, skulle bestå af en Stats Minister och minst sju Stats-Råd, och i 14 §, att till Riks Ståthållare kunde nämnas antingen en Norrman eller en Svensk. Vid öfverläggningen i Storihinget angående förändring i 28 § i Eidswolder-konstitutionen beslöts, med 50 röster, att Stats-Rådet skulle i det minsta bestå af en Stats-Minister och sju Stats Råd, samt alt Konungen skulle ega att utnämna en vice Konung eller Ståthållare, och, med 62 röster, att till sistnämnda embe skulle utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk. 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37. Uii det af Svenske Kommissarierna afgifna förslag till grundlag, innehöll § 82, bland annat, att »till följd af Konungariket Norges förening med Sverige, skulle Konun»gen föreslå båda rikenas representanter, vid deras nästa sammankomst, till antagande »en lag om vilkoren för ömsesidig medborgarerätt för Norrmän och Svenskar. Emeller»tid skall det bero på Konungen att vid särskilda tillfällen, då Han finner det särdeles »nödvändigt, att anställa Norska embetsmän i Sverige oell Svenska i Norge, dock så, att »till Presteoch Domare embeten allenast infödde kunna nämnas.» I anledning af detta förslag, tillsporde den Kommitté, som Storihinget valt för behandling af frågan om den nya grundlagen samt för underhandling med de Svenske Kommissarierna, desse huruvida med den i 82 § af förslaget Konungen förbehållna rätt att utnämna Svenskar till embetsmän i Norge, endast afsåges rätt att nämna en Svensk till Ståthållare.
Angående mängden och värdet af de Boms ullsväfnader, som i enskildte hushåll förfärdigas, äger man väl ej några säkra upplysning gar f)en 28 Junit {. nu 625 gar; men det är utom all tvifvel att denna tillverkning nästan i alla landsorter med hvar* je år ganska betydligen tilltagit, och man har all anledning till dea förhoppning, att densammi rätteligen vårdad, skall snart, i förening med Linneväfnaden, komma att utgöra föremål för en ännu mera utsträckt Nationalindustrie, vigtig i synnerhet för ett land, under hvars långa vintrar jordbrukarens arbeten måste till stor del hvila Och der det föjaktel gen måste vara af allmän nytta, att för landsbygdens invånare öppna tillfällen till lärnpelige binäringar, genom hvilka de kunna vinna den nödtorftiga bergning, som deras egen teliga yrke ej sällan nekar Med den kännedom Höglofl. Utskottet säkerligen inhetntat om ofvan anförde förhållande, som så fördelaktigt vittnar om de framsteg de inhemske slöjderne, genom det dem medgifne skydd emot utländsk medtäflan, tid efter annan vunnit, synes Utskottet hafva ägt föga anledning, att yttraden tanke, som förekommer i dess Betänkande, att ”de emot lurendrågerier och Tullfnrfniltningnr vidtagne ftraffanjlalter ingenting uträttatHvad man med skäl bordt kunna förvänta, ar att Utskottet, då det ansett sig befogadt att tillstyrka upphäfvandet af Författningar, som till fördel för en hel Nations slöjdeindustrie äro Utfärdade, ej skola låta bero dervid, att endast undersöka, i hvad mer eller mindre mön ”desse åtgärder ländt Statens inkamjler till afsaknad” utan att tillika fästa tillbörlig uppmark» Bil. till Ridd. o. Ad, Pr, V. Band.
Bättre är att uppoffra en idé, än sitt lands välfärd; bättre att vårda den planta, som skänker frukt och trefnad i det egna hemmet, än att bero af och dyrt betala den utländska frukten, samt svälta när man ej mer har råd köpa den. Till en närings lyckliga bedrifvande fordras tre faktorer, nemligen insigter, eget förlag och afsättning, hvilken sednare beredes af det skydd för dess bestånd, som gör en täflan möjlig. Vi göra mycket för befordrande och spridande af nödiga insigter, men med de tvenne andra faktorerne är det illa bestäldt; få näringar kunna draga 6 å V2 proc. ränta, och ingen näring består, om den ej sättas i paritet med andra tillverkningar af 384 Den 2) April f. m. samma alster i afseende pä vilkoren för tillverkning; kapital, drifkraft, rudimaterier, arbetslöner, transporter, tull m. m. måste sammanlagda uppgå till ungefärligen samma summa, om tädan skall kunna ske med fördel; den, som i dessa förhållanden ligger under, blir öfverdyglad. Det är utlandet, som i allmänhet har fördelarna i dessa fall, och tullen skulle jemna detta förhållande. Tages den hort, mister samtidigt Staten sin inkomst, industriidkaren sin förmåga att täfla och arbetaren sin förtjenst, medan det är den utländska tillverkaren, som allena vinner. Jag tager mig friheten här citera några ord ur Thiers tal i Franska kammaren rörande spanmålstullen, ett tal, som vi alla läst i dessa dagar. Han säger: »det är ej myckenheten af den importerade spanmålen, det är möjligheten af dess importerande, som förorsakar prisfall.» Detta är en sanning, Mine Hrr! Man började få en ordnad spanmålshandel här i landet för några år sedan, och aktade handelshus vände sin tanke deråt. Detta har upphört. Det är omöjligheten att numera kunna beräkna något pris, sedan säd och mjöl få tullfritt införas, som förlamat denna spekulation och nedtryckt prisen. Ingen köper nu mera än för dagen, om ej till ett pris, sorn i alla händelser fredar för förluster.
Propos., om kanslist beställning måtte upföras 5;stat med lön af 1,000 Rdr jemte arfvode af 200 Rdr Rmt, blef Utskis tillstyrkande rörande Aktuarie och Registrators Aparternes sammanslagning, uppå först derom framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Efter sedermera till bifall å Utskis i afside på ifrågavide kanslist gjorda hemställan framställd propos., som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att, i öfverensstämmelse med IC. Propos., en kanslist beställning skulle upföras å stat med lön af 1000 Rdr jemte arfvode af 200 Rdr Rmt. Härefter Indes Utskis framställning att något yttrande angide i frågaställd fördelning af Registratorns och Aktuariens löneförmåner ej erfordras, till handlingarne. Mom. d. ang:de för 6 kanslister i Kammar-Cvll:ii kansli äskade löneförhöjningar. Detta mom. bifölls. Mom. e, ang:dc anslag för ytterligare en Kanslist i AdvokalFiskalsKonl. Hr Gripenstedt.- Vid den sista punkten, som handlade om kansliternas arfvoden, har jag låtit bero vid Utskis förslag att blott en viss summa skulle ställas till K. M:s disposition, i stället för att uppföras som lästa löner; deremot kan jag i alside fi förevide punkt icke ingå på Utskis förslag. Skälen äro enahanda, sorn då fråga var om Registratorns biträde, nemligen att denna person bör vara fästad vid platsen, och således hans lön å stat upförd; oell samma förhållande upstår äfven, då vi komma till Archivet. Jag kan således icke underlåta att anhålla, det R. o. Ad. behagade med afslag å Utskis framställning bifalla K. Hr Printzensköldi Det vill verkligen synas som skulle den Kongl.
Med fäsladt afseende häruppå, och dä likaledes Kommerse-kollegium, under förutsättning att nuvarande anstalter till får-afvelns och ull-kulturens befrämjande komma att tillsvidare fortfara, yttrat, det någon anledning icke förefinnes, alt ifrågavarande förskott skall kunna af gamla Ull-diskontens tillgångar godtgöras, hafva Rikets Ständer medgifvit, att merberörda af tulloch beslags-medlen förskjutna belopp, Fyra Tusen Fyra Expedilions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 112. 239 Hundra Åttatiosju Riksdaler 7 sk. 8 rst., må afskrifvas i räkenskaperna för så väl gamla Ull-diskont-fonden som tulloch beslags-medlen. Vidare är af Revisorerne omförmäldt, hurusom, i anledning af den åt Direktören L. Hofman Rang uppdragna befattning att tillse vården af de Kronan tillhöriga stamschäferier och jemväl tillhandagå enskilde schäferi-egare med upplysningar och råd, rörande får-afvelns förädling samt ull-kulturen, enligt de revisions-berättelserna bilagda räkenskaps-utdrag, utom det för denna befattning bestämda årliga arfvode af 1,000 R:dr, tillika, såsom reseoch traktaments-penningar, till honom utbetalts under åren 1849— 1852 omkring åtta å niohundra R:dr årligen; varande Hofman Rang, genom det af Landtbruks-Akademiens Förvaltnings-kommitté, på grund af E. K. M:ts Nådiga Rref den 25 näsllidne Februari, med honom för innevarande år afslulade kontrakt, berättigad att, utöfver ofvanberörda arfvode, åtnjuta traktamente af 2 R:dr för hvarje reseoch förrättnings-dag, jemte ersättning för skjuts efter 3 hästar under den tid, han för nämnda befattning är sysselsatt.
Enligt den kännedom om förevarandé ffmne, sorn jag af flere skäl varit satt i nödvändighet att förskaffa mig, hyser jsg den fullkomliga öfvertygelse att de* genom Regeringens åtgärder, StatsUtskottet meddelade upplysningar äro af den fullständighet, att Statsutskottet visserligen kan vara i tillfälle, aft med deras begagnande, bereda målet till Stan-, deroes bifall eller afslag, isynnerhet om StatsUtskottet begagnar sin rätt att från Collegiertic infordra de utgifter sorn kunna anses fs - Defo 5 Aina, i5 lande t afseende på den i sednare tider tillkom* fie Roteringsskyldigheten. Sedan jag sökt ådagalägga att förevarande fråga utan olägenhet kan upptagas till sluteligt afgörande vid detta Riksmöte, utbeder jag mig att få göra en framställning, hvartill jag tnedgifver mig hafva ;hämtat anledning uti StatsUtskottets nu afgifne Betänkande. Jag inser nemligen att löningsräntornes utgörande in natura på billiga grunder, icke torde låta »ig göra med bibehållande af den i sednare tider löningshemmanen ålagde permanente Roteringsskyldigheten. Således utbeder jag mig få föreslå, att löningsräntorne hädanefter måtte Utgå med den förändring i myntvärdet, som Krigsoch KammarCollégierne uti sitt afgifne Betänkande föreslagit, såsom grundadt på ovilkorlig billighet och rättvisa. Löntagarns skulle genom denna i sig sjelf obetydliga förhöjning vinna någon förbättring i deras lönevilkor, utan att Räntegifvarne ägde skäl att klaga öfver någon tryckande förökning af deras utskylder. Jag önskar att Höglofl. Riddetskapet och Adeln äfvensom de öfrige RiksStånden icke tnåtte hysa den tanka, att hela motivet föt ■Väckande af denna fråga varit att söka förbättra redan drägeligå.- lönevilkor.
M. under de 10 sist förflutna åren för beklädnaden anvisat; att Utskcs häröfver under N:o 368 afgifna betänk blifvit af Adeln, Presteoch BorgareStln bifallet, men återremitteradt af BondeSt., hvarefter StatsUtsk. i mern. N:o 32g anmäler att saken var afgjord genom 3 Stånds beslut; att en riksdagsman af BondeSt. derefter ånyo väckt motion i ämnet, hvilken motion nu remitterades till Ståndets enskildta BesvärsUtsk., som föreslagit den und. skrifvelsen, hvilken ändtligen den g Mars 1835 med 49 röster mot 35 af BondeSt. gillades. Häraf synes, att Konungens rådgifvare uti detta mål handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med R. S t: s, genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, uttalade åsigt. Detta afseende på R. St:s mening kallas nu af deras eget Const.- Utsk. för ett förbiseende af det förhållande, som af ålder ägt rum mellan Svenska folket oeh dess Konung. 33:dje punkten. R. St. hade i und. anmält, som också Utsk. rätteligen upplyser, att något hinder icke mötte att, i händelse K. M. så för godt funne, de af nya passevolanceoch armeens tross-passevolance-cassors medel, som lago ofruktbara, finge mot ränta insättas på lånebankens upplånings-räkning för handels-disconten. I nya passevolance-cassan finnas inga medel att utlåna, hvadan någon insättning för handels-disconterna af samma cassas medel icke kunde ifrågakomma.
Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memoiial och Utlåtanden: Fi 'än Statsoch BevillningS * Utskotten : Af den *28 sistledne November ; Ridd. o. Ad. Prat. XI. Band.- 7 98 Den 1 December f, m, N:o 631. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte förslag , om Tidningars förseende med Chartte Sigillatae stämpel. Rörande afgörande genom votering af frågan om en bestämd afgift till Veneriska Smittans hämmande. Från Stats-Utskottet: Af den 28 sistledne November. Angående ändring i tiden för afslutande af summariske räkningarne öfver uppbörden af Riksgälds-Contoirets medel m. m. Från StatsBancosamt Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Utskotten. Af den -28 sistledne November: N:o 633. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, rörånde anslaget för Strömsrensningar, samt åtskilige xkrmed gemenskap ägande Motioner. Från Bånco-Utskottet: Af den 28 sistlidne November. N:o 87- Angående förändringar och tillägg Uti den Instruction , som under den iO Junii 1812 blifvit utfärdad för Riksens Ständers Revisorer öfver Bancooch Riksgäldsverken. Den 1 December f. m. gg Från Allmänna Besvärsoch OeconomieUt skottet: Af den 28 sistlidne November. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande , rörande Glisoch Porcellaine-Förares samt Smideshandlares obehöriga kringstrykande m. m. Justerades följande : Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl.
It ra t sig emot Götha canal vid en föregående riksdag, så vet jag ganska väl, på sätt linn äfven framställt, att iian vid samma riksdag sedermera yttrade sig för samina canal, men delta utgjorde också sjelfva vändpunkten i den värde talarens politiska historia, hvilken är, såsom ganska märkvärdig, förvarad åt eflerverlden. Jag för min del fortfar alt yrka dén propos., hvilken jag förut begärt. Gr. [Jorn: Jag finner nu verkligen att jag i dag misstagit mig i ett fall rörule den siste värde talarens mod alt yttra sig. Nu finner jag, att han här framträder med en sådan anklagelse emot mig, som jag förut funnit hos flera af pressens coryfeer, hvilka behagat framställa ett alldeles förvridet anförande af mina yttrade tankar inom detta Hus. Jag påminner mig mycket väl, att jag i början af detta riksmöte, vid försvaret af den grundsats, som StatsUtsk. nedlagt i sitt första betänk, om statsreglerin, der StatsUtsk. tydligt hänvisade på en blifvande förändring till departemenlal-styrelse, hvaruti StatsUtsk. trodde sig finna garantier för en helt annan statshushållning, yttrade, att jag instämde i SlatsUlskts åsigt alt göra det gamla statsskicket omöjligt. Jag förklarade ytterligare hvad jag menade med detta statsskick, att det var den gamla styrelseformen, och alt jag ville bidraga, efter min förmåga, alt göra densamma omöjlig. Men att jag någonsin yttrat, att jag velat göra all eller en Regering omöjlig, det är en ren osanning, och om det yttras här eller utom detta rum, så blir jag vid hvad jag nu säger, att det är en osanning. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Till utförande af Hjelmare canal uppgjordes alne gånger kostnadsförslag. Det sednare, nemi. Hr Öfverstelieutenant Edströms, uppgick till circa 900,000 r:dr b:co och antogs af 1828 års Ständer, och nyssbemälde ingeniör verkställde canalen inom sitt kostnadsförslag. Några ex t ra-arbeten, hvilka sedan af bolaget beslölos, bekostades af canalinkomsten.
Utskottet hyste äfven desto lilligare den önskan, alt Silfvcrutvexlingen kunnat taga sin början på sjelfva den af Kongl. Maj:t i Nåder uppgifne dag, elier den 1 innevarande Julii, som Rikets Ständer derigenom blifvit i tillfälle lemna ett ytterligare bevis på den nära öfvercnstuminelse, hvilken, i fråga örn detta för hela landet vigliga ämne, eger rum emellan de bägge Statsmagterne; men sedan, oaktadt allt bemödande från Utskottets sida, denna önskan, af de orsaker, hvilka finnas uppgifna 1 Utskottets under N:o i3 afgifne Memorial, ej kunnat uppfyllas, har Utskottet funnit sig pligtigt tillse, att dagen för Silfvcrutvexlingens begynnande måtte kunna åtminstone i möjligaste måtto närmas till förenämnde af Kongl. Majit i Nåder uppgifne tidpunkt. Ehuru härvid förekommer, alt Ranken, på sätt Utskottet redan förklarat, befinner sig i sådan ställning, alt densamma, när sorn helst, kan till Silfverutvexling, öppnas, lik väl, då Utskottet antager för gifvit, att Rikets Ständer, före besluts fattande i denna fråga, lära slutligen pröfva och afgöra det af Utskottet framlagde förslag tilt hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning samt jemväl, efter det utvexlingsdagen blifvit i vederbörlig ordning bestämd, beslutet härom måste, före utyexlingens början, kungöras öfver hela Riket, har Utskottet emedlertid ej vågat för Sdfverutvexlingens begynnande föreslå någon närmare tidpunkt än den 1 nästkommande September.