Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, att när man först bestämt ett vilkor, hvarunder försigtighetsmåtten skola begagpas, står detta ej väl tillsammans med den logik, som en talare omlalt skola finnas i detta betänk. Jag hemställer alisa, att 8:de punkten måtte utgå, men den g:de qvarstå. Hr Lefre'n: Jag medger, att tillägg af ett ord kart behöfvas; dock icke derföre, att meningen är ologisk. Ordet öfriga borde tilläggas. Hr Printzenskjöld: Genom detta ord blir meningen belt och hållet förändrad; sådan dell nu är, innebär den en motsägelse* Hr von Hartmansdorff.' Jag Vill blott erinra, huru en af de utvägar, hvilka jag anser BanCostyrelsen böra begagna företrädesvis forian, är indragning af de cassacreditiv, som längre fram i betänk, föreslås. Jag har velat nämna detta, eftersom man nu kommit att vidröra frågan om lånen* i o: d e punkten; II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt: Jag vill blott underställa R. o. Ad. en liten redaCtionsförändring, som visar, huru mycket lättare det är att klandra ord, än att tala om sak. 1 io:de punkten står: ”Så snart förhållandet blifvit än ytterligare försämradt.” Jag skulle hemställa, om ej dessa tre sistnämnda ord borde utbytas mot orden: derunder nedsatt. Hr Skogman, Carl David: Jag anhåller att fä säga några ord vid io:de punkten. Den inskränkning, Utsk. föreslagit, är en nödvändighet och lärer ej kunna undvikas, så länge ett minimum af silfverfond finnes bestämdt. Man kunde likväl fordra af en bank, att, långt ifrån att inskränka sin utlåning under en kris för näringarna, den borde, utgående från den högre synpunkten af landets förkofran, kunna utsträcka den; mert det är häruti, som det egentliga företrädet af privatbanker ligger framför en statsbank. Frih. Cederström:
Man kan till exempel knappt se någon enklare och dock trefligare inredning än Morastugans med sin väggfasta säng, bänk, bord och hylla, sin hängstång i taket, sina enkelt sirade trä- och lerkärl, sina långhanddukar och järnljusstakar. Men allt är ändamålsenligt, varaktigt och smakfullt; intet är onödigt och intet är vårdslösat. Stugan ger ett enhetligt intryck, emedan människor här fyllt sina värkliga behof på ett sätt, som öfverensstämt med deras egna tycken och dessa tycken ha varit äkta och vackra. Den nya tiden har ju många nya behof och många nya medel att tillfredsställa dem. Det skulle därför vara lika stillöst som dumt att härma de gamla stugorna på Skansen. Men man kan där lära sig med hvilka enkla medel, man kan nå det vackra. Och man kan för öfrigt lära detta öfverallt på landsbygden, där man inte ännu infört den nya tidens billiga stadsvaror. Huru genomtrefligt och vackert är till exempel icke ett gammalt förmak i en prästgård, där möblerna äro pärlfärgade, där golfvet skiner bländhvitt och trasmattor bilda vägar på golfvet; där hvita, hemgjorda gardiner släppa in solen på de väl skötta blomkrukorna; en blå- och hvitrutig, hemväfd bordduk ligger på bordet, och en gammal blå och hvit kakelugn står i vrån och där man inte brytt sig om de ledsamma hvita öfverdragen på möblerna, utan låtit dessa visa sig i en enkel, hemväfd beklädnad! Eller också den enkla bondstugan med sina hemmasnickrade, rödmålade möbler fällbänk, fällbord, dragkista och stolar med den stora väggklockan, som pickar i vrån; med golfvet enrisstrött, och den hvitlimmade spiseln med sin stora brasa om vintern och sitt eklöf om sommaren! Det är sammanhanget, öfverensstämmelsen, som först och främst gör dessa rum vackra. Och sedan att de värka så hederliga, rena och gedigna. Inte några dammgömmor, inte någon billig trasgrannlåt; icke något härmat eller oäkta.
1. nu stadgade återbelalningstid af sex månader synes Utskottet vara nog kort och kunna, derest Fullmäktige försattes i nödvändighet att tillämpa föreskriften, leda lill mycken skada för rörelsen i den ort, der Filial-bank är förlagd; hvadan Utskottet, som derjemte trott sig finna att föreskriften icke eger tillräcklig fullständighet, föreslår, att, med bibehållande af litt. k. och m. oförändrade, ifrågavarande momenter må undfå denna lydelse: 50:o k) I den revision, som årligen bör förrättas öfver Filial-banks räkenskaper och förvaltning under det förutgångna året, skall ett af Fullmäktige utsedt ombud deltaga. 1) Iakttager ej Filial-banks direktion af Kongl. Maj:t i nåder faststäldt reglemente eller de vilkor, som vid försträckningens erhållande blifvit fästade, och af sådan anledning vid revisionen göres anmärkning, som af Fullmäktige godkännes, bör rättelse i anmärkta hänseendet beredas. Följer ej rättelse, vare Fullmäktige berättigade att uppsäga, till större eller mindre del, den Filial-banken lemnade försträckning till inbetalning inom ett år. m) De -kostnader, hvilka kunna ifrågakomma för de af Fullmäktige utsedda ombud, såväl i och för granskning och förvar af Filial-banks säkerhets-handlingar, som för deltagande i de årliga revisionerna af dess räkenskaper och förvaltning, bestridas af Riks-banken. Och tillstyrker Utskottet, i sammanhang härmed, bibehållandet af sista punkten i 4 mom. af 182 §, så lydande: 54:o Nuvarande Filial-banker, sorn vilja underkasta sig de 64 Banko-Utskottets Betänkande N:o(.W. vilkor och förbehåll, förestående moment (punkt 45—50) innefattar, må åtnjuta de fördelar, hvilka i samma moment äro blifvande Filial—hanker tillförsäkrade. Det återstår nu för Utskottet att yttra sig angående det belopp, som af Bankens medel må såsom försträckning åt Filial-banker anvisas.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det är otvifvelaktig!, att exportpremier ofta befunnits ändamålsenliga och nyttiga, men de äro derföre icke tjenliga för ailä slags varor, utan detta måste bero af varans beskaffenhet. Exportpremier för bränvin skulle sannolikt medföra alt denna rörelse, för en större penningevinst, komme att mest drifvas i stora fabriker, och jordbruket skulle således icke deraf få någon nytta. Oaktadt våra vidsträckta betesmarker, äro vi redan nu skattskyldige till främmande länder för victualievaror. Den riktiga vägen alt afhjelpa detta hafva Ständerna efter min tanke vidtagit, genom att hos K. M. anhålla, det den Finska traktaten måtte upphöra, hvarigenom Finska victualievaror (ingo mot en nedsatt tull till Sverige införas. Emedlertid bevisas häraf, att landet ännu icke är i den belägenhet att det kunde sanskyldigt profitera af en export af bränvin, som jag dessutom icke vet hvart den skulle ske, ty Norrige ensamt lärer väl icke kunna consumera så mycket. Härtill kommer en omständighet, som i tullfrågan ständigt och jemt föredrogs af den värde talaren på andra sidan, som sökte den rätta medelvägen, men hvilken omständighet han nu synes glömma. Del är nemi. den, att vid bestämmande af tull man skall akta sig för boga tullar, äfven der skydd behöfves, för att icke uppmuntra lurendrejeri. I våra skärgårdar torde det gränsa till omöjlighet att tillse, att icke det exporterade bränvinet stannar på våra klippor, för att sedan åter lurendrejas in. Eller kanske man förer det till Bornholm och sedan tillbaka lill Sverige, för att få exportpremier på två ställen. Jag tillstyrker bifall till Dtsk:ns betänk. Frih. Raab: Man har frågat hvilka länder, som skola laga emot vårt bränvin. Jag frågar då, hvilka länder taga emot Danmarks och Preussens? Tidningarne hafva upplyst, att mycket skickas till Westindien, och förmodligen får der rum mera bränvin än hvad sorn kommer från Danmark. Man har vidare talat om att exportera vatten, m. m.; förmodligen hafva de Herrarne icke läst det förslag
St:rs åtgärd föranleda.» Hade Utsk:ts motivering varit fullständigt uttryckt, skulle det hetat: då det eria förslaget etc. redan är i lag sanktioneradt, samt det andra icke är lämpligt, hemställer Utsk:t att motionen icke måtte till någon R. St:rs åtgärd föranleda. I)å hade Betänk:t varit fullständigt; nu är det icke så. En ledamot af Hederv. Bonde St. uttalade uti Utsk:t den åsigt, att han, som varit med vid flera riksdagar, aldrig sett någon motion hafva blifvit så ordriden, som denna; i detta omdöme instämmer jag fullkomligt, och anser Utsk:t hafva undandragit sig pröfning af det som i motionen varit mest förtjent af uppmärksamhet. Man har påstått att genom underlättande af äktenskapsskilnad de sedliga förhållandena inom samhället skulle undergräfvas. Men, frågar jag, hvilket är mest osedligt, antingen att ett äktenskap, då makarne lefva i kif och osämja, fortsattes, eller att det äfven i formellt hänseende upplöses? Det har vidare blifvit sagdt, att K. M. bättre än domaren skulle kunna pröfva lämpligheten och behofvet af den gjorda ansökningen. Jag betvifiar detta högeligen och erfarenheten vitsordar att K. M:s pröfning är endast formell och omfattar endast de ingifna bevisen. Vidare har man hört sägas, att den nu föreskrifna proceduren icke skulle föranleda ökade kostnader. Detta måste påtagligen vara origtigt, och hvarje jurist känner hvilka förökade kostnader det medför att vända sig till K. M. Hvad angår det påståendet, att ärendet skulle vara af allt för grannlaga natur för att handläggas af underdomaren, frågas, om icke underdomaren, just med afseende på äktenskapsmål, får behandla vida mer grannlaga frågor, t. ex. då äktenskapsbrott är skilnadsorsaken.
Om detta lånebitråde således skall uppfylla ändamålet; om Stadens innevånare derigenom skola komma i författning att återhämta egna krafter, för att dermed uppfylla hvad som brister i de otaliga behofven för Stadens återupprättande, så är det af största vigt, att detta låne bidrag skyndsammeiigen utfaller. AU tidsutdrägt dermed, ökar den förlägenhet som derigenom skall afhjelpas, och då detta anslag icke år en förlorad summa för Staten, utan ett lån sorn lemnäs mot full säkerhet och successive skall återbetalas, så föreslår jag vördsamt, att dessa 100,000 R.dr B:co måtte blifva för de låntagande tillgångelige, i den mohn de prestera den sällhet, som utgör villkoret för lånets erhällan, Den 57 Augusti J. m. de. Under loppet af en förfluten éommar, åro många hus och byggnader uppförde i hopp att erhålla hjelp genom ifrågavarande lån, och en villervalla skulle uppkomma, om dermed fördröjes, som dels skulle förlänga, dels nästan förnya ölyckan. 2:0 Då någon summa, icke i likhet med hvad för Norrköping år föreslagit, blifvit disponerad till Stadens publike byggnader, så anhåller jag att z4,ooo R:dr Banco för detta ändamål må blifva af totala lånesumman bestämd, för hvilken Magistraten och Stadens äldste gifva sin förbindelse, intecknad i de fastigheter Staden åger, hvilken inteckning, sedan byggnaderne åro fullbordade och brandförsåkrade till det belopp som erfordras för att göra full säkerhet för samman, får på dem Öfverflyttas. 3:0 Utskotten föreslå att Magistraten och Stadens äldste i Borås skola besörja fördelningen of lånesumman, och blifva serskildt ansvarige för fullgörandet af hvad Utskotten i Betänkandets 6:te punkt föreskrifvit. I min tanka, skulle en Comité, i likhet med hvad för Norrköping är stadgadt, lämpligast befrämja ändamålet, hvarföre jag äfven föreslår denna förändring. Jag har äfven trott mig vid detta tillfälle böra vördsamt fästa uppmärksamhet dervid, att det icke år Borås innevånare allena, som draga fördel af Stadens återupprättande; Skaraborgs, Hallandsoch Elfsborgs
Vidare ha vi dessa bör i sä fall det vara person n e å n g s ot e af det ej som än på af stånd för oss hägrar: g e t fel att bredvid mannen som hans like slå m d i dagar och supéer med alla sina olika den inbjudande familjens. på hvarje plats, oss lagen hittills vägrar. rätter och olika vinsorter, fortgående till långt Grupp B. 4. in på natten, då förståndigt folk borde i sömföra vi ihärdigt upp en bro, nen skaf a sig krafter att uppfyl a dagens Mom. 4. Till bosättningen, såsom till möbler, Men som leder öfver jordens länder alla, m. m. får ej användas mera än h cn ög bro st af kärlek och orubblig tro, plikter. Ingen finner något anstötligt i dylik servi t, j s, kr., linne och under de första äktenskapsåren till då skall ej kvinnans sak i stoftet falla. Och dock, här är det som bron bygges, 2,000 å l ngsamt men säkert, för den unge mannen bostad ej mera än 3 rum och kök. öfver till guldkrogen, spelbordet sedeslösheten, Grupp C.-A, men til äggas mom. 5, 6, 7. B. skulderna, karaktärsslappheten, konkurserna, Mom. 5. Aldrig bjuda på andra sprithaltiga drycker än: dri d c ri ka, öl jud, a port er kort och el vi le n r; annat spel bedrägerierna, fängelset, själfmordet. Mom. Al g b p å De bildade klasserna är det väl dock, s o o m m pengar; ha skyldighet att föregå de lägre klasserna Mom. 7. beg Vi ag d na i m om med goda exempel, emedan det just är de fä t l en ej sm ör, gå 1 sbord o. ch 2 omnämnda En tillparisiska oeh hennes verk. dåliga exemplet från de högre ställda, som mest depraverar. Därför böra de, som skol Grujij) a D. För Idun drig bjuda på tobak; ge exemplet, ej draga sig til baka i räddhåg M a o o m &gt;. Al m Att aldrig föreslå du-skap med glas i öfver » hvad världen skall säga », utan bryt h a a M! af med ett i grund och botten skadligt umgännden.
LotsVerket är, om jag icke misstager mig, i BrödraRiket, Den 17 Augujti e. m. liksom i Norra America, förenadt till någon del med Tullverket; åtminstone vet jag med full visshet, att förhållandet är sådant i Norra Amerika; och med en sådan organisation är det ej underligt, om Lotsarna skulle befinna sig i bättre omständigheter. Uti ett Memorial vid 1815 eller 1818 års Riksdag, rörande organisationen af TullVerket, föreslog jag en sådan förening af Lotsoch TullVerken; och det förevarande ämnet gifver mig anledning att nu förnya detta förslag, eller alt åtminstone fästa Utskottets uppmärksamhet på en sådan åtgärd. Herr Tham, Wolrath: Det förslag om Lotsoch TullVerkets förening, som Herr Munck af Rosenskjöld omnämnt, är en fråga, som kommer att af Utskottet särskildt athandlas, i anledning af en motion, sorn Friherre Anckarswärd väckt örn TullStyrelsens organisation, och denna fråga hörer således icke nu till ämnet. Men hvad den förevarande frågan beträffar, öfverlemnar jag till Ridderskapet och Adeln att afgöra, huruvida återremiss skall äga rum, eller icke; 1‘ör min del tror jag ej, att Betänkandet kan blifva annorluuda än det är. Då afgiften i lägsta klassen går ned ända till 16 sk.; då Lotsarne hafva sig lön på Stat anslagen , och då de icke helt och hållet kunna uteslutas från Bevillning, enär åtskillige ibland dem finnas, som äro mera väl måen - 233 Den 17 Augusti e. m. de, hemställer jag, huruvida afgiften kan anses för hög. Det finnes ingen arbetare eller någon med arbetskraft, som betalar så litet. Utskottet kan derföre efter min tanka ej ändra sitt Betänkande; men som det kostar ringa möda att besvara en återremiss, vill jag ej motsätta mig densamma, i fall Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att Herr Rosenblad, Bernhard:
Vid öfvervägande häraf har Kongl. Ma;jt, på grund af hvad Ekeplanterings-Styrelsen, efter vunnen kännedom om förhållandet, i underdånighet anfört, funnit Wisingsö, så väl i anseende till läge, som jordens beskaffenhet och öfrige uppgifne förmoner, vara för ekeplantering en bland de mest passande localer, som kan utväljas, och alt således angeläget är att För detta ändamål söka efter hand bringa denna Ö under Kronans egande rätt; men alt deremot Bispmotala Kungsgård, der Rikets Ständer ansett början med denna plantering höra göras, såsom otjenlig, icke bör dertill användas. Med anledning häraf och då, på sätt Ekeplanterings-Styrelsen jemväl uppgifvit, nästan oöfvervinnehge svårigheter möta för verkställigheten af de jorcl-utbyten emellan Kronan och enskilde, som Rikets Ständer, för att vinna tjenlig jord till ekeplanteringen, medgifvit, så att föreses kan, att ändamålet icke på sådant sätt kunde vinnas, utan att det enda lämpliga vore, att Kronan försålde de för ekeplanteringen anslagne lägenheter, sorn icke dertill lämpligen kunna användas, och deremot inköpte andra, som fnnnos tjenlige, så vill Kongl. Maj:t, under den synpunkt, att eke. planteringen för närvarande bör endast å Wisingsö fortsättas, hos Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, föreslå: 1:0 att Bispmotala Kungsgård, sedan den blifvit behörigen skattlagd, likasom de under Wisingsborg lydande, på fasta laudet belägne, äfven till ekeplanlering otjenlige hemmanen 4 Kongl. Majus "Nådiga Proposition Af:o 16.
Ton-talet af kubiska innehållet af machinrummet determineras sålunda: mät inre längden af machinrummet; multiplicera denna längd med Fartygets djuplek vid midskeppsdelningen, så som förut sagf är, och multiplicera produkten med inre bredden vid samma delning vid £ af djupleken från däcket tagen, såsom förut sagdt blifvit, och dividera slutliga produkten med 92,4, — Qvoten blir Ton-talet af machinrummet. Till däckets längd, tagen från ända till ända, lägges längden från förstäf till akterstäf; medium häraf multipliceras med fartyget största bredd vid längsta balken; denna produkt multipliceras med höjden af Hålskeppet och mellandäck, tagen från planka till planka — produkten divideras med 3,80 — och qvoten blir legala Tonneauxtalet. Måtten tagas i métres och decimaler, men millemétres negligeras. Kongl. Ordonnancen af 2 Sept. 1838 bestämmer Tonneauxmätningen för ångfartyg: Ångfartygens Tonncaux-tal uträknas först enligt föreg:de regel, men från det blifvande Tonneaux-talet göres en deduktion af 15 proc., som representerar rymden af machiner och deras tillbehör.— En Tonneau är bestämd i K. Marinen till 1000 Kilogrammar; denna Tonneau är i handeln icke mera än 2000 livres af 16 ounces, hvilket är lika med 978,29 kilogr. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag anser R. St. skyldige deras Utsk. tacksägelse för redan lemnade och troligen hädanefter kommande afslag å en mängd onyttiga motioner, men jag bekänner, att jag önskat det Ekon. Utsk. ansett denna motion äga mera vigt. Den, som lika med mig bott sin mesta tid i skärgården, känner nogsamt, att motionen är välgrundad. Jag talar nu icke om de större handelsfartygen, ty jag saknar erforderlig kännedom om dem, men deremot vet jag bestämdt, att af de mindre fartygen, hvilka gå inom södra skärgården, högst få öfverensstämma med de utfärdade mätarebrefven.
Utbeder mig det — för wär egen skull — för den ömiäliahet wi mäste hofwa om wär förtjenta agtning as medständer samt tid och efterwerld bifallom uran längre diccusioner, som föranleda pä afständ eller för förcwarande till oförijenta siutsatser biiallom snart sagt ett intet — ty annorlunda kan jag knapr anse werkställigheten af ckr för oumgängeligt erkändt beslut och öfwcrlämnom ttllämpuliigen ät den Regering wi nu äro lycklige art äga för att inför hela Europa ädagalägga alt Swen star - 202 Den iZ Maji» fkarne alldrig brista uti förtroende och kraft da Riksstyrelsen jörns af wärdige händer eller äro owärdige de mänga ouktrötkeiige omsorger (dem osi icke tillhörer att försvara) hwilka lika sa myckel som wara egna bestin försäkra war tillworelse i framtiden wi kunna jn i anledning af de flere förekomne yltrandcn, i rcdactionen as wärk bestut intaga de erindringar hw-.rom Höglofl. RiddersLapet och Adeln sig dä bghagar förena, men nu med detta wiltok bifalla Höglofl. sslfkotkeis betänkande, derä jag om progosiuon af Herr LandlMarfkalken anhaller, man alt i saken nu widare tillägga, hälst jag af Herr Capitaine källmans ypperliga diktamen ar förekommen jag ar icke ledsen darät ty I hafwen derpå merkcligen wunnit mine herrar, men deremot beklagar jag ost alla att i wart bestin wara förekomne af det fjerde Riksståndet och önskar, att icke denna till det minsta obehagliga , händelse mä inträffa aswen med de andra. Friherre bjerta, ^xel, npläste ett i följande ordalag förtal,adt dicmmen: Wördsamt Memorial!
Hon är endast qvinnan af folket, med duk på hufvudet och simpla vanor. Han är icke längre bonden, han är den framstående riksdagsmannen herr Assarson; men mellan dessa två fins ett band lika starkt som om det knutits af poetiskt uppdrifna känslor, ty fast de aldrig reflekterat deröfver, veta de båda att de icke kunna undvara hvarandra. Ett förhållande så enkelt som deras rymmer inga tvifvel, inga farhågor. För länge se’n har mor Bolla lärt sig hvad som erfordras för en gentlemans drägt, men för mig låg det något rörande i sjelfva hennes enfald att stärka näsduken åt Per. För honom kunde ingenting bli godt nog! Det hade varit grundtanken. Och denna bagatell, som de skrattade så godt åt, väckte hos mig nästan vördnad. Den talade om en af dessa glömda existenser, hvilkas lifsgerning ofta bär så rika skördar, men som aldrig förevigas af en braskande minnesruna. Fairbrook’s krögare. Tom Millner hade varit en ärans man. Men nu var han död, och i dag skulle de följa honom till hans sista nattherberge, grafkapellet, der hans kista skulle stå till sjelfva begrafningsdagen. Tom Millner var Fairbrooks första krögare, och han kom dit samtidigt med de första jernvägsarbetarne, då Fairbrook endast låg i sin linda. Han kom dit på sina egna ben och med en kagge bränvin på ryggen i en blångarnspåse. Då var Tom nyss fyld tjugutre år. Till den dagen hade han endast varit stalldräng på en krog, men han hade »geni». Sin utskänkningslokal hade han i en af de sämsta stugorna, som han fick hyra för nästan ingenting, men den stugan blef eftersökt som den elegantaste salong; mången blef varm om hjertat bara vid att tänka på den stugan. Och Fairbrook växte till, tog sig upp från en liten jernvägsstation till en stor och blomstrande köping med handel och näringar. Tom Millners lokal växte också.
Län fått sig ti 11- deldt en tilläfventyrs större Bevillningssumma än sig bort, om dessStctiJli/ka kännedom varit noggrann, deraf ingen egentlig, tryckande eller ens kännbar olägenhet kunnat uppstå, emedan då denna Summa vidare på Städerne, Häraderne, Socknarne, Mantalen och Personerne blifvit fördelad några R:dr mer eller mindre in genting - beti 12 Maji f. m. genting gjort, så mycket hellre som de persoi Oer hvilka ägde förtroendet alt fördelningen Verkställa otvifvelaktigt på heder och samvete, gjort afseende på de olika förhållanden,’ som LocaHördelar, inträffade olyckor eller andra mer eller mindre gynnande omständigheter kunnat påkalla olika beskattning, och derigenom åstadkomma en så rättvis och jemn fördelning sorn, med beräkningen af mensklighetens vidlådande allmänna ofullkomlighet, ät tänkbar, men deremot »tittd tili gällande Be*- Villningsstadgar icke möjlig. jag skulle nti hafva vågat uppgifva ett mera omständligt Förslag härtill; men lyckbo vis har Utskottet upplyst att en annan re. U n gjort det* otvifvelaktigt med mera skick* lighet än jag kunnat det åstadkomma. Troligen innefattar äfven hans förslag att stimman äf Statsbristen, som skall utgå genom Bevillning* fördelas på alla Län efter detas stor.? lek, rikedom eller fattigdom, mer eller mindre lönande Näringar, Jordbrukm. m. derefter, med iakttagande af samma grundsatser* genom Landshöfdingen och en sammankallad Comité på Städerna, Häraderiie eller Socknarne inom hvarje Län, under noga beräkning af alla möjliga localoch andra fördelar, hvarigenom den ena Staden * Häradet eller Socknen, oansedt dess storlek och folkmängd, kan vara bättre äa deo andra. Vid denna fördelning bör vidare beräknas det större eller mindre antalet af rikti Bil. till Ridd. o. Ad. Prt IV Band* 8 Dm j 2 Maji j. ml Possessiönater eller Capitalisfer, inom hvarje Stad, Härad elier Socken; och fördelningen rättas derefter: