Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla de förslager, som i detta hänseende blifvit upgifna, kunna emellertid, nästan utan undantag, hänföras lill 2:ne alternativa satser eller också till begge 318 Deln 5 Juli f. m. gemensamt; den ena att förändra skatterna lill en bestämd penninge-ränta; den andra att omsätta det stora antalet till stor del högst besynnerliga skattepersedlar, som nu finnes, i några få hufvudräntor, t. ex. Spanmål, Smör, hvilka sedermera skulle utgå i kontant efter markegång. Hvad den förstnämnde af dessa utvägar vidkommer, behöfver jag nu ej vidlyftigt vidröra densamma, alldenstund den af ingen härstädes blifvit förordad. Det må visserligen ej förnekas, att denna method, ur synpunkten af den största möjliga enkelhet, är den fullständigaste, och ali densamma, i mån som penningen allt mera uteslutande begagnas såsom värdemätare, kunde vara tillämplig och princip-enlig, men väsändtliga anmärkmr kunna också med fog göras mot dess antagande, beroende af vära egendomliga förhållanden. Dessa anmärkmr hafva förut mera än en gång blifvit anförda, och dä ingen röst vid delta tillfälle höjt sig till försvar för räntornas förvandling i penningar, så torde jag ej heller längre böra dervid uppehålla mig. Hvad nu det andra alternativet vidkommer, eller alt omflytta persedlarne i vissa andra, så byggde K. M. Sitt förslag vid sisth riksdag på denna grund. Detta förslag vann ej R. St:s bifall och rönte icke i något afseende några serdeles sympathier Man anmärkte deremot, kanske icke utan skäl, att en dylik räntepersedlarnes omflyttning, kunde leda till en verklig förhöjning i skatterna, och så väl de som i allmänhet icke önskade någon förändring i det gamla förhållandet, som de hvilka gerna ville ordna det bristfälliga i delta afseende, men fruktade sättet, förenade sig således i att afslå den framställda proposm.
Nej, stanna Wolff! WOLFF. af vår gamla vänskap, Kristofer, så skulle du inse, att det är min pligt mot mig själf att gå nu. Stanna? Om det ännu funnes kvar hos dig något VÄRFLOD KRISTOFER. du förstå, efter som jag inte redan kört ut dig. Det är ibland sämre att gå själf än att bli utkörd. Det är nog hället, men gjort dumheter i stället, att bara ge sig af det var både dumt och fegt. (Stiger upp.) Och jag blef Att det fins mycket kvar af den vänskapen, borde ett enkelt och vanligt sätt, när man velat reformera samför att bli biltog och stor. Jag har försökt det själf, men hvarken biltog eller stor, utan bara en olycklig stackare. reparera dumheterna och veta hut... Skola vi nu tala med Marie? WOLFF. Vet du, jag tror det är bättre att stanna kvar och försöka hade det inte gått så här. Det är presten som stält till allt sammans. Annars KRISTOFER. häftigt. dig själf än honom. (Går och öppnar dörren till fru Germans rum.) Marie! Hvad fan, jag tycker, att du har mer att förebrå ANDRA SCENEN DE FÖRRA. PASTORN. MARIE. Pastorn och Marie komma ut. Kristofers ton mot Marie är i början vänlig. KRISTOFER. Men... Hvad ondt ni lidit Marie, skola vi söka godtgöra. WOLFF, afbryter lifligt. olycklig? Men hvad orsak hade ni att göra fröken German så FJÄRDE AKTEN MARIE, sjunker gråtande ned på en stol. jag? Ack, om jag gått härifrån genast i förmiddags. KRISTOFER. Jag undrar, hvem det är som är olycklig, hon eller Hvad ondt gjorde jag er den gången, jag tog er heder i försvar. MARIE. Marie är orättvis. Ni anklagar alla utom er själf. höfdes... då var jag ensam. Då behöfde jag intet försvar. Sen... när det beKRISTOFER, lågt. Jag var ensam därborta, jag. MARIE, stiger upp. bara hit för att få en smula hjälp. Jag vet, jag vet...
Små procent af capital?fitmman, utan affeenDe på, till fjmilfen capitalet anflaget är, meD unDantag, forn 1 ©forn. af Denna §. omförmäler, famt för arfwingar* laga atfélotter, äfmenfom för en 47 broar, Då affomjlen icfe froarat emot gern procenta ränta af $ref)unDraDe fXifgDaler 53anco capita!. Sif SlrfgmeDel i loö eller faft egenDom, capital ocl) forDringar, forn tillfalla anDra arfwingar, än i rätt uppod) neDftiganDe leD, fatnt fpflron od) Derag barn, $re procent, få roiDa acfObeloppet uppgår till £rel)unDraDe fKtfgDaler SSanco; efterlefroanDe mafag rätt i boet lifroäl från afgift un.Dantagen. Sif SiDefSommifj i faft eller lög egenDom, forn f>äDanefter (liftag till arf Qöeroillntng af ^eflamente, ©åfroor od) 21 rf, (Tall iafttagag, Derom (änDer till efterrättelfe ifongl. ®laj:tg Sftåoiga Äungörclfe Den 11 december 1811, eller f)roaD t Detta ämne ptterligare (laDgag. 23eroillningen af fa)l egenDom utgår efter Det Derå ftjl fatte tapevingg* roärDe, famt för lösören, efter boupptecfningg Sif $pnD erläggeg £5eroiHning meD §em för äpunDraDet af roärDet; bär* ifrån lifroäl unDantagne fpnD af antiqoarijft od) f>tfl:oi'ijTc märDe, brcilfa från all 33eroiUning fritaga^. %Ltt lil.
Mer än något, annat vapen måhända, hade kavalleriet, för sitt uppträdande och sin verksamhet, af nöden en utbildad manöverfärdighet och individuel fullbildning'; och ojemförligt mer gagn åstadkommes medelst ett till antal ringa, men väl öfvadt kavalleri, än medelst ett, om ock betydligen starkare, tungt och osammanhängande, hvars rörelser icke fullständigt lyda anförarens vilja och befallning, och hvars krafter denne icke fullt och ögonblickligen kan taga i anspråk. Någon förstärkning kunde således icke inom kortare tid vara att påräkna, men väl en förminskning i kavalleriets ofvan angifna styrka. Att under sådana förhållanden denna icke kunde motsvara arméens behof vore påtagligt, då man besinnar de talrika detacheringar af kavalleri, hvilka mäste utgå, samt den aflägsna förpostoch rekognoscerings-tjenstgöring, sorn åligger detsamma; hvarefter lätt kunde beräknas den ringa styrka, som återstår till bildande af den vid åtskilliga tillfällen så vigtiga kavalleri-reserven. Kongl. Majit finner äfven, för sin del, högst nödigt, att kavalleriet erhåller den af komitéen föreslagna tillökning af minst 500 man. Redan åtskilliga gånger tillförene har åsigten om kavalleriets behöfliga tillökning, äfven i större grad, gjort sig gällande; men de svårigheter, sorn varit att öfvervinna för af Bih. till II. St. Proposition N:o 108. hjelpande af missförhållandet emellan kavalleriets och infanteriets styrka, hafva återhållit frågans slutliga lösning. Lyckligtvis hafva landets stridskrafter under tiden icke behöft tagas i anspråk ; och enär det för fäderneslandet är ett vigtigt önskningsmål, att sådant ej heller på lång tid må behöfva ske, samt ett medel dertill är att alltid vara val och fullständigt rustad, har Kongl. Maj:t ansett att, oaktadt dermed förenade svårigheter och kostnader, åtgärder böra vidtagas till förekommande af ifrågavarande brist i en framtid.
Afl. 6 Expeåitions-ZJtskottets Memorial If:o rj. 3:o att Kongl. Maj:t behagade i Nåder förordna, alt nuvarande Post-Ordning och InstBuctien. för Pöst-Inspectorer och Postförvaltare skolat omarbetas, samt el t nytt och mera ändamålsenligt löningssätt för nämnde Tjenstemän tillvägabringas; hvilket Betänkande blifvit af aine Stånd definitivt afgjordt, på det sätt, att FJögloflige Ridderskapet och Adelil detsamma afslagit ock Vä Hofi. Borgare-Ståndet detsamma bifallit, deremot HögvördigePresteoch Hedervärda Bonde-Stånden Betänkandet till Utskottet‘återre V , ö mitterat; hvarefter Allmänna Besväisoch Oeconomie-Utskottet vid besvarandet af denna återremiss, sorn egentligen angått irsla och 3adje punkterna af Utskottets hemställan, uti Utlåtande N:o 83, förblifvit vid sitt yttrande i irsta punkten, men deremot frånträdt tillstyrkandet i 3-'dje punkten,rörande så väl omarbetning af nuvarande Post-Ordning och Instruction för PostInspectorer och Postförvaltare, som tillvägabringande af nytt löningssätt för dessa Tjenstemän, utan att i öfrigt göra någon framställning angående aldra punkten; så har, enligt lil] Expeditions-Utskotlet ankomna Protocolls-Utdrag, vid föredragning af sistnämnde Betänkande, Höglöflige Ridderskapet och Adeln vidblifvit dess redan förut i målet fattade beslut, samt de öfrige 3:ne respective Riks-Stånden senare Betänkandet bifallit.
I anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 10 sistledne Martii afgif®e Utlåtande , angående förändring af de innom BancoVerket gällande Befordringsgrunder , enligt hvilka tredj?delen af Brnqu-ns Comnlissarier vid inträffande ledigheter tillsät* tas endast af Frälsemän anmälande Utskot» Den 19 Maji. 5 tet sig icke hafva funnit skäl, att frångå hvad dess torra Betänkande i ämnet innehåller. \ Frän Allmänna Besvärsoch OeconomiceJJt skottet: Af den 24 sistledne April; 1:0 Öfver yrkade TabellFormuIairer för Herrar Landshöfdingars Berättelser om årsväxten mm.j och har Utskottet föreslagit, att hos Kgl Maj:t måtte i underdånighet anhållas om befallning till Allmänna M igazinsDirectionen, att i sammandrag af Trycket utgifva Herrar Landshöfdingars sista Berättelser om årsväx* ten för hvarje år, på det sätt, som Directionen finner för ändamålet lämpligast; varande jflere Ledamöters särskihe tankar och Förslag uti ProtocollsUtdrag bifogade, Af den 28 sistledne April: 2:0 I anledning af de innom Prestestånd det gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 13 sistlidne Martii aflåtne Betänkande, angående föreslagen ändring uti Tjenstehjons flyttningstid ; anmälande Utskottet, att sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige trenne RiksStånden bifallit. 3:0 I anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets Betänkande , rörande väckt fråga om förhöjda Tullafgifter på Boktryckeri-stilar, som inför - Den 19 Maji. skrifvas; och har Utskottet förblifvit vid dess första Betänkande, som äfven är vordet af de öfrige trenne RiksStånden gilladt. 4:0 Öfver de hos Ridderskapet och A: deln gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 25 sistledne Februarii afgifne Betänkande, angående jemkning uti Båtsmans"
R:dr för 30,000 passagerare, utan att förhållandet med rörelsen emellan de ställen, denna bandel skulle beröra, synes berättiga till antagandet af en så stor persontrafik; — att en betydlig del af den beräknade malmoch jerntransj,orten från bergslagen till vestra Wermland samt af kol från vestra Wermland till bergslagen grundas på förutsättningen af så riklig skogstillgång i de vestliga delarne af provinsen, att derigenom skulle betingas en ömsesidig varuforsling, som å nuvarande kommunikationsvägar förmenas icke låta sig verkställa; — men att, i afseende å dessa skogstillgångar, en efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förordnande af jägeritjensteman uppgjord beräkning gifver föga betryggande utsigt, att desamma skola för framtiden lemna något betydligare öfverskott utöfver ortens egna behof; — samt att till jemförelse med förenämnda uppskattning af rörelsen på norra linien icke blifvit uppgjord någon beräkning af den rörelse å södra linien, som borde kunna emotses dels i följd deraf att vestra Wermland efter denna sträckning tidigare än eljest skulle anträffa hamn vid Wenern, dels deraf att från provinsens olika delar en direkt kommunikation blefve beredd med länets residensstad, hvars handel och rörelse måste för kringliggande ort vara af stor vigt, och hvars betydenhet för provinsen, såsom sätet för Länsoch Stiftsstyrelsen och föreningspunkten för flera allmänna inrättningar måste betinga en persontrafik af större omfattning, än som för någon annan punkt derinom kan förefinnas eller framdeles uppstå. Det bör för öfrigt icke lemnäs oanmärkt, att den tillökning i kostnad, som af Styrelsen för Statens jernvägsbyggnader för Nilsbvlinien beräknats att utgöra endast tio procent, rätteligen utgör vida mera, eller omkring aderton procent, enär den högre utgiften för denna linia af 1,450,000 R:dr icke lärer böra jemföras med kostnaden för hela sträckningen emellan Christinehamn och Arvika, utan med « Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition
Men ehuru rörelsen är lönande, så skulle de likväl icke i början slå sig ut på sitt egna lilla kapital. Af hvem få de då hjelp? Jo, af sådane kapitalister, som icke sky att ockra på sina medmenniskor, men ej hafva nog hård panna att sjelfva framträda. Desse bispringa pantlånarne med större eller mindre summor mot *) Den af assistansen hestitiuda räntan utgör icke fullt. 1 öre (f) på relm i månaden. Dessutom ombesörjer assistansen numera välvilligt och, som vi tro, utan afgift pantens omsättning', så vida kapital och ränta inom 12 månaders förlopp erläggas. Begge dessa omständigheter förtjena i hög grad allmänhetens uppmärksamhet. Den 12 Juni. 635 un ränta, varierande från 25 till 50 proc. Såsom stöd för detta påstående behöfva vi blott åberopa förhandlingarna i den sorgligt, ryktbare pantlånaren Palmqvists och hans yrkesbroder Östbergs konkurser. Pantlåname äro sålunda i sjelfva verket ingenting annat än den förnämare kapitalistens handtlangare eller verktyg, och det var bland annat med fäst afseende på att om möjligt hämma detta ofog, som Rikets senast församlade Ständer frigåfvo räntan, ehuru, sorn vi finna, åtgärden i detta afseende ländt till föga båtnad. Pantlånarne demoralisera samhället derigenom att de tillskapa tjufvar. Yore det ej så lätt att hos pantlånarne få belåna det stulna, så skulle tjufven betänka sig tvenne gånger, innan han förgrepe sig på nästans gods. Men nu kan han ögonblicket efter stöldens begående, och innan den bestulne hunnit anmäla saken för vederbörande polistjänsteman, härför skaffa sig penningar. Denna lätthet att afyttra det stulna godset bidrager i ej så ringa grad att mångfaldiga brotten och öfverfylla fängelserna, hvarigenom sä väl staten som individen kommer att lida, den förre genom förökade bidrag till fångvårdens underhåll och den senare genom moralisk och borgerlig död.
Ost är i känseende till sädana möjligen, läst ganska sällan, inträffande kändslser ock oförmänliga, vanligen snart uppkörande, Lonjuncturer, som kunna föranleda en utomordentligt stark påkänning al den mv - Letänkanden, N:o i H. 2Z i talliska fonden, af yttersta vigt, att Lanken äger ett Orundkiapital att vederväga ocl, rättigket alt för sine förkindelsers vafkrutna uppfyllande okekindradt disponera sin egen räntevinst. 8äsom Lesultatet af det anförda ock vilkor för Realisationens framgång ock Länkens keständ till allmänt gagn, anser jag nödigt, ock kemställer vördsamt till kdögl. Utskottens pröfning, att för Länkens blikvands inrättning ock förvaltning följande kukvudgrunder mä antagas, nemi.: 1:0 lätt ak 8tatens nuvarande skuld till Lanken, i enligket med Utskottens förra tillstyrkande , 4>4oo,ooo R:dr L:co, göras disponikle kär Länkens räkning, pä det sätt likväl, att derföre utgifva; obligationer pä lämplige 8ummor till Länkens ordres, med H proe:t ärlig ränta, dock, om man vill, med vilkor att Lapitalet icke mä ä Länkens sida till betalning uppsägas. 2:0 ^Ktt Lank8t^relsen mä äga att af Länkens efter bokslut bekullna ärliga räntevinst oell inkomst ulan inskränkning disponera kvad som keliöfves till underkällande ak 8i>fverutvsxlingen, ock att endast kvad derefter blir öfrigt till L:g:s6ontoirel allemnas, för att till dess eller 8tatsVerkets keliok användas.
Gud vare med eder (lycka till — Godspead). Det är en gifven sak, att predikanten ej fårlöf att vara en radieall. afvikande från kvrkan (a ra di cal disen ter); 0111 möjligt en sådan, sorn 5 II. ' 55 434 Den ag April e. m. ännu har gemensamt med kyrkan (atlached to the estahlitement) såsom Hr Wesley, Hr Clarke, och större delen afvara primitiva predikanter voro.” — (nb. härefter följa många supprimerings-lecken. *****) Ytterligare utdrag af nämnda arbete. Hr Steinkopf, utländsk secreterare i British & Foreign Bilde Society, gjorde på sällskapets vägnar en resa genom Europa år 1812. Uti hans berättelse derom står: alt han i Juni 1812 landade i Götheborg, der han hade ett samtal med (vänne gudfruktiga prester ifrån Skåne, hvaraf den ene sade honom, alt han hade 3oo hushåll i sin socken, mest i fattiga omständigheter, och alt han uppriktigt trodde, att ej tjugu biblar funnos ibland dem. Hr S. gaf dem 20 L. Slerh, för att hjelpa till bristens fyllande. I Warberg råkade han en annan kyrkoherde i ett stort pastorat, som ej hade mer än 20 L. Sterb i lön om året, och som var ledamot af Evangeliska Sällskapet i Stockholm, hvilket försedde honom med biblar; men likväl funnos äfven derstädes 3oo familjer utan någon bibel, hvarföre Hr S. gaf honom 10 L. Sterb till att köpa nya testamenten. (Följande bref ifrån en Metodist-predikant till en annan är så märkvärdigt och upplysande om Melodismens väsende och inflytande i verldsligt afseende, ali det nästan införes in toto). ”Min mycket älskade medbroder!” ”Både skyldighet och tillgifvenhet, ej mindre än mitt löfte, föranleda mig, att öfversända tiller någon uppgift om det förvånande Guds verk, som föregår ibland oss.
På sätt i Kongl. Maj:ts vid sednaste riksdag aflåtna Proposition meddelades, skulle, för den händelse att Bergsskolan blefve förenad med Teknologiska Institutet, kostnaderna, enligt då aflemnade och af Ofverintendents-embetet godkända förslag, för en för Bergsskolan behöflig nybyggnad å Institutets tomt utgöra 95.019 R:dr och, med tillägg af 5,000 R:dr för värmapparat, gasoch vattenledning, 100.019 R:dr, hvarförutan för laboratoriernas aptering och förseende med nödiga inventarier skulle erfordras minst 6,000 R:dr. Kommers-kollegium vitsordar det, åtminstone numera, temligen allmänt kända förhållandet, att Bergsskolans i Fahlun varande åldriga byggnader icke vidare äro hvarken för undervisningen lämpliga och tillräckliga eller såsom bostäder för lärarne passande, och anser Kollegium att, om bergselevemes undervisning fortfarande skall ske i Fahlun, det vore nödigt att nya hus derför snart uppfördes och sådant på ny plats, dels emedan den nuvarande dertill vore mindre tjenlig, sedan jernväg blifvit anlagd nära derintill, dels på det undervisningen under byggnadstiden icke måtte hindras eller behöfva afbrytas. Enligt det förslag, som i nämnda hänseende blifvit af Bergsskolans föreståndare år 1862 upprättadt, skulle sjelfva läroverksbyggnaden uppföras af tegel, men öfriga byggnader af trä, med utrymme i laboratorium och ritsal för 22 elever, och var kostnaden för samtliga byggnaderna beräknad till 200,000 R:dr, under förutsättning att för trähusen gamla materialier till någon del komme att begagnas, men är numera upptagen till 205,300 R:dr, med antagande att endast nya materialier blifva använda. Ett särskildt kostnadsförslag för den händelse att äfven läroverkshuset skulle uppföras af trä har föreståndaren bifogat sitt sednast afgifna utlåtande, enligt hvilket byggnadskostnaden skulle uppgå till endast 133,000 R:dr. Professoren Bagge har för sin del framställa 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
84 vetsgraunt i allt annat, rnen har det genom exemplets makt samt genom den förenade påtryckningen från anhöriga och lärare börjat känna det eggande i nämnda sport, hvilken ju äfven går ut på att öfverlista och drifva med läraren, så återstudsa föräldrars och anförvandters förmaningar, och vederbörande torde ofta få känna bakslagen af dessa förmaningar. T y hur ofta försvarar sig icke en fuskande gosse eller flicka med anklagelsen: » Jag hotades ju (med det eller det), om jag icke blef uppflyttad (eller fick examen), och så hade jag ej annat att göra än att följa andra kamraters exempel. » Man kan visserligen tvinga barn till att sitta vid boken i hemmet, men ingen myndighet i världen kan tvinga någon mänsklig varelses tankar att syssla med bokens innehåll, hvadan lexläsningen i hemmet, äfven där den skenbart ordentligt drifves, ingalunda förebygger fusk. Mången gång vållar föräldrars stränghet härvidlag, att barnet kommer ett steg djupare ned i osannfärdighet. Men hvad hemmen däremot kunna underlåta, det är att egna bifallsleenden åt dylika sporthistorier samt att låta någon äldre familjemedlem eller vän utföra barnens kriaskrifning, uträkna deras aritmetiska uppgifter och annat dylikt. Man vill med detta senare » hjälpa » de unga, men man glömmer, att hemmen därmed sanktionera skolfusket. Dock, så länge som barn och ungdom, år efter år, lefva sig in i den föreställning, att utmärkelser, i form af höga betyg, uppflyttning i högre skolklass, premier o. s. v., utgöra undervisningens främsta syfte och mål, så länge skall också fusksporten drifvas med oförminskad ifver, och så länge skola äfven lärarne, de manlige som de kvinnliga, vara föremål för lärjungarnes misstanke med åtföljande spaningar för att upptäcka, om icke också äfven de fuska. Ju mera en lärare (eller lärarinna) lägger an på att synas veta allting, att utan misstag kunna lösa alla uppgifter, dess skarpare iakttages han (hon) af lärj ungarne och dess ifrigare sträfva dessa efter tillfällen att drifva » den allvetande » N. N. till att, om äfven på annat sätt, blifva deras medbrottsling.
Halkan jag på förhand hvarje så kalladt nöje, hvarje bjudning utantill, och i vår enda promenad känner jag för länge sedan hvarje träd, buske och tarfliga blomstergrupp. » » Liksom du också känner hvarje skiftning på hafvet, tant Maja, din pappa samt undertecknad mera noga än din katekes, som jag vill minnas du brukade ligga i fejd med? » » Tala kanske pappa och du — när ni äro hemma — om något annat än mätning, afvägning och hvad det allt heter? — Ja, Hjalmar, det hjälper ej, att du nu försöker tala på vers; du är till den grad prosaisk, att du till och med ställer dig på tant Majas sida hvarje gång jag gjort försök att få vår för hvarje vecka till evinnerliga tider fastställda matordning ändrad så, att vi åtminstone sluppe att hvarje söndag få pepparrotskött och färsk soppa. » » Hvar annan söndag med klimpar, hvarannan med frikadeller. Du skall vara rättvis, Hildur! Ska vi fortsätta spelet? » » Ett spel för — unga gubbar, som du. » » Så spela vi ett parti tärning med insats, det är poetiskt! » » Hvad skulle insatsen väl vara? » » Henne, skön jungfrun; det är stilenligt. » » Hvad skulle väl jag med en sådan vinst? » » Skänka den åt mig, ifall jag ej själf vinner henne. » » Ja, hvarför icke! I vår pension brukade vi större flickor att i smyg spela ' Katt ', om ungherrar. » » För att öfva eder i fångstsport, förstås. Tärningspel är ridderligare. Tre kast hvar; den som slår högst de två, har vunnit skön jungfrun I » IDUN 1899. 7 — » Dum lek. Jag sätter i tankarne upp någon annan för mig. » » Långe Pellén, kanske? Intet fusk i spelet nu! Antingen henne eller — » » Ingen. Nåväl då! Första kastet är mitt. — FABRIKSAKTIEBOLAG Tolf! » KONGL. HOFLEVERANTÖR » Här kommer jag! — Nio.
» Jag lagar inte heller äggröra. » » Hvad lagar du då? » » Plättar. » » Åh! » Men Asti hann inte mycket förundra sig öfver systerns förändrade beslut. Ty hon var på allvar orolig för sin gröt, som inte på nå- got vilkor ville börja koka. Siggan var så nervös, att hennes händer darrade, när hon stod och blandade i mjöl. Klockan var redan 3, och klockan 4 skulle hon ha sin matematiklektion. Och nu höll den olycksaliga elden till på köpet på att slockna. Och all ved, som fanns inne, hade hon redan brännt upp, och lilla Lena hade hon skickat ut på ett ärende. Mea och Tea kommo inrultande och släpade mellan sig en stor trägren med två utstående kvistar. På ändan hade de bundit en trasa, som skulle föreställa en duk. Mea drog den energiskt från den ena utstå- ende kvisten. » Syndabocken inte varit snäll. Syndabocken får stå i skamvrån ». Och så ställde hon sig själf framför den och lyfte upp sitt runda, lilla pekfinger. » Syndabocken inte komma bort! » » Tea, hemta hit den där käppen », ropade Siggan. » Hvilken käpp? » frågade Tea med fingret i munnen. » Den där, som står i vrån begriper du väl. » » Syndabocken », ropade Mea och Tea på samma gång. Och tonfallet tolkade en hel värld af häpnad och förtrytelse. Deras älskade syndabock kallade hon helt simpelt en käpp. » Hör du inte, Tea? » Men Tea ställde sig trotsigt i försvarsposition, beredd att till det yttersta kämpa för sin skatt. Siggan sprang fram, tog Tea i armen och kastade henne undan med en liten släng. Och så tog hon ett omildt tag i syndabockens ena arm, slet af den duken, bröt den i tu och kastade den i elden. Mea stod först mållös af häpnad. Därpå brast hon ut i ett indiantjut och kastade sig raklång på golfvet. Deras syndabock I Deras älskade syndabock! Men Tea sprang fram, eldröd af vrede. Med sina små händer fattade hon tag i Siggans kjol och skakade den i vanmäktigt raseri.