Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 7 September ,e. m. för Kronofogden Karströms uppbördsbrist; om öfverlåtelse till Stockholms Stad af en del utaf en Kongl-. Maj:t och Kronan tillhörig tomt, Beridarebanan kallad, för Hötorgets utvidgande; om sättet för utgörande af Arrende-Spannemål för Domkyrkohemman; om dispositionen af de till BarnhusInrättningen i Malmö gjorda donationer; om Mölndahls Qvarnägares befrielse från skyldigheten att emot fastställd Tull af en kappe på tunnan, verkställa målning för Kongl. Majrts och Kronans räkning; angående hegardt understöd af Allmänna Medel för Ortopediska Institutet i Stockholm; angående ifrågaslällde Löne-ersattningar till LandtRäntmästarne i Götheborgs och Bohussamt Malmöhus Län, jemte ersättning åt LandtRäntmästare i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar; i anledning af Kamereraren G. A. af Sillens underdåniga ansökning om förhöjning i lön; och med förslag till Voteringsproposition, i anledning af RiksStåndens Beslut, i frågan om den nu utgående Saltpelergärden. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : Om inrättande af ett Curhus i Söderhamns stad; om Allmogens i Wadsbo Härad befrielse från hjelpedagsverkens utgörande till Mariaeholms och Catharinaebergs Kungsgårdar; om sättet för undsättningsskuldernes liqvideraudc i Skaraborgs Län; om Ekesko - Den 7 September e. m, 3^7 garne i Riket; och angående hästars presterande i stället för manskap af extra Roteringsskyldige. BevillningsUtskottets:
Beredningen har nemligen ej tillerkänt oäkta barn rätt till arf efter fader och från arfsrätt efter moder uteslutit barn, aliade i hordom eller förbudet led. Det har blifvit sagdt, att det skäl, som föranledt inskränkning af arfsrätt till endast efter moder, eller svårigheten att åstadkomma bevisning om faderskap, lätteligen kunde undanrödjas, om man, likasom i Norige, gjorde faderns offentliga erkännande till vilkor för rättigheten till arf efter honom; men i detta offentliga erkännande ligger ej den visshet, som bär är nödig. Ar modern död, blir ofta nära nog omöjligt att kontrollera sanningen af den förmenta faderns uppgift, och en lag i omförmälda syftning skulle följaktligen kunna leda till bedrägliga försök emot rättmätiga arfvingar. Dessutom innebär arfsrätt efter fader mången gång rätt till öfvertagande af vissa politiska rättigheter; och i denna omständighet synes Utskottet ett ytterligare motiv för?finnas till inskränkningen i denna del. Hvad angår uteslutningen af barn, aliade i hordom eller förbudet led, kan väl anmärkas, att dessa barn lika litet äro skulden till sin tillvaro, som andra barn; men denna anmärkning kan med lika fog framställas emot skillnaden emellan oäkta och äkta barns rät tigheter i allmänhet. Öfverallt finnes dock en sådan skillnad gjord; och de förstnämnde skulle ej eller kunna tillerkännas arfsrätt, utan sårande af den allmänna sedlighetskänslan. De leda sitt upphof från ett förhållande, hvars djupt osedliga natur hindrar föräldrarne att emot barnen godtgöra sin förbrytelse eller att genom den äktenskapliga föreningen gifva dem fullt lika anspråk och rättigheter som äkta barn. Ingenstädes eller under någon tid har man derföre vågat tillerkänna dessa vanlottade barn arfsrätt. Då sista Riksdags Lag-Utskott ansåg oäkta barn böra tillerkännas rätt till viss del af moders qvarlåtenskap endast i det fall, att modern ej efterlemnar äkta bröstarfvingar, tog Utskottet hufvudsakligen i betraktande det störande inflytande ett motsatt medgifvande kunde utöfva inom familjen; och klokheten bjuder äfven lagstiftaren att iakttaga den största försigtighet vid förändring af de lagar, som röra så ömtåliga förhållanden, som ifrågavarande.
M. användas för befrämjande af författandet och utgifvandet af goda läseböcker utaf förberörde slag. Den 28 December, f. m. 199 Den motion, sorn i detta ämne vid sistförflutne riksdag väcktes, egde en vidsträcktare omfattning, både lill syftemål och föreslaget anslagsbelopp, än som af R. St. befanns lämpligt att antaga. Ej mindre än 10,000 r:dr b:co vore nemi. begärda, med åsyltan att befordra ej endast goda läseböckers, men äfven tjenliga lärokursers utarbetande och tillhandahållande för möjligaste bästa [iris. Oaktadt de hårdt anlitade tillgångarnes knappa belopp, hvaröfver R. St. då egde att förfoga, tvekade de likväl ej att deraf anvisa, visserligen icke hela den föreslagne summa, men åtminstone en tiondedel deraf för det gagneliga ändamålet. Det torde böra utgöra föremål för en säker förtröstan, att R. St. nu, under lyckligare financiella förhållanden, skola vara benägne till en lika utgift för enahanda syfte. Om också lärokurser kunna, såsom man invändt mot förslaget i afseende å dem, påräkna en jemnare och långvarigare afsättning, så lärer förhållandet tyvärr icke vara sådant i fråga om goda läseböcker. En i mångå hänseenden förlräflig tidskrift fortsättes alla år af Sällskapet för nyttiga kunskapers spridande, under namn af ”Läsning för Folket”, hvaruti flere artiklar måste tillerkännas ett högt värde; men beklagligen lärer afsättningen derå icke alltid motsvara innehållets förtjenst. Bemälde tidskrift, jemte andra dylika skrifter af religiöst, historiskt, agronomiskt eller i andra hänseenden själsodlande af praktiskt gagneligt syfte, skulle säkerligen verka mycket godt till förädling och väckelse af slumrande krafter hos menigheten, och leda dessa krafter i önskvärda rigtningar. ”Svenska allmogen läser gerna och begrundar noga hvad den läser”. Dessa iakttagelser utgjorde utgångspunkten för den hemställan, som i ämnet sisth riksdag gjordes.
Äro flera fastigheter intecknade för samma fordran, utan att uppgifvet är för hvad belopp eller del deraf hvarje fastighet serskildt häftar, vare då ansvarigheten för den odelade fordringen fastigheterna emellan beräknad efter förhållandet af hvardera fastighetens serskilda värde till sammanlagda värdet af dem alla.” ”Morn. 2. Finnes ej, när inteckning i flera fastigheter för odelad fordran beviljas, visst värde å hvarje fastighet af gäldenären bestämdt och i den handling, som intecknas, utsatt, då skall, för bestämmande af det förhållande, som i mom. 1 omtalas, hvardera fastighetens värde beräknas efter den uppskattning derå till allmän bevillning, som var gällande året näst före det då inteckningen söktes, eller, derest sådan uppskattning för det år ej finnes, den, som efter sagde tid först skedde,” "Mom. 3. Skola för gäldande af intecknad fordran, som odelad är, flera fastigheter försäljas, och häftar någon af dem för serskild inteckning, eller är någondera kommen i serskild egares hand, varde hvarje sådan fastighet till försäljning serskildt utbjuden.” I "Morn. 4. Nu uppgår ej vid försäljning efter mom. 3 sammanlagda köpesumman för alla fastigheterna så högt, att den odelade fordringen fullt gäldas kan, då skola, der ej innehafvaren af den odelade fordringen annorledes åtnöjes, alla fastigheterna på en gång ånyo utbjudas. Gäldenär håfve ock rätt att fordra sådan ny utbjudning af de fastigheter som Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. 9 som finnas i hans ego qvar. Ej skola dock fastigheter i serskilda län eller städer, eller fastighet å landet och fastighet i stad gå i en försäljning, der ej alla rättegande det medgifva, eller de fastigheter ä landet, som i serskilda län ligga, utgöra tillsammans en egendom.” ”Marn. »>. Gå ej fastigheterna, då de ånyo utbjudas på en gång öfver det belopp som förut bjudet var vid försäljning af hvarje fastighet serskildt; stånfle vid första försäljningen fast.
I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å S t a d s - postens nufvudkontor, i bokladorna samt ä tidningskontoren då sippan bland smältande drifvor står, och solen bland glesnande skyar. - K. X&gt;. Bjorclc. Vi och våra barn. (Förra artikeln.) t Drag dina skor ntaf, du står på helig grund. » M dessa dagar håller den framstående norske pedagogen och skolmannen Matias Skard i hufvudstaden en serie föredrag öfver » barnen och vårt förhållande till dem ». Hr Skards grundliga, på rik erfarenhet och hängifna studier stödda framställning innehåller allvarsord, som borde utgå till hvarje hem i vårt kära land att väl beaktas. Det korta återgifvande, som i Iduns spalter kan komma i fråga, ger naturligen endast ett ofullständigt begrepp om föreläsarens utredning, men torde dock vara egnadt att för våra läsarinnor klargöra det hufvudsakliga i den samma. Den rikaste bland skatter ega vi i våra barn, men derför är den ock den svåraste att rätt förvalta. Till ett stort fel göra vi oss alla i de flesta fall skyldige derutinnan, att vi icke tillräckligt beakta den oändliga skilnaden mellan vuxna och barn, mellan dem och oss. En af Danmarks mest framstående biskopar sade en gång: » Min fars största fel var, att han icke besinnade, att jag ej var en vuxen. » Hvad är det då, som så väsentligt skiljer barnet från den vuxne? Det finnes en egenskap, som så att säga ligger på bottnen af barnets natur, en grundegenskap, på hvilken alla egendomligheter, som göra barnet till barn, innerst äro beroende, och det är barnets förmåga att tro. Tro blindt, oinskränkt och tro godt — om allt! Tro godt — ja, rätt sed t, är all tro en tro på det goda. V i säga visserligen ibland som så: » jag tror, att det eller det är ondt, är dåligt »; detta är blott en språklig, oegentlig vändning. Man tror endast godt oeh dessutom — tviftar man.
Palmstjerna har behagat kalla arbetsfolk för den fattigare delen af befolkningen, men enl. min åsigt bör dä undantagas arbetsfolk i Stockholm, hvilket 8 H. 31 482 Den 19 Juli f. ra. icke kan hänföras till denna kategori, enär detta arbetsfolk under större delen af året kan dagligen förtjena åtminstone 2 r:dr rigds. Jag kan således icke finna skäl till en nedsatt bevillu. för arlielsfolk, åtminstone i de större städerne. Möjligen kan förhållandet vara sådant i de mindre släderne, ali en dylik nedsättning bör ega rum, men då kunna arbetarne icke heller hänföras lill arbetsfolk i egentlig mening. Jag anhåller derföre oin bifall lill Ulsk:s förslag. Frih. Palmstjerna: Det är visserligen möjligt, alt arbetsfolk i Stockholm och möjligen äfven i Götheborg kan dagligen förtjena 2 r:dr r:gds under sommartiden, men säkert är emedlertid, att arbetsfolk i allmänhet inom riket måste hänföras till de fattigare klasserna. Då man vet, alt en arbetskarl, sorn är frisk, kan påräkna 16 ä 18 sk, om dagen, när det är godt om arbete, så måste man äfven kunna inse, att denna dagspenning, i händelse arbetaren har barn, icke är tillräcklig till hushyra, beklädnad och föda, serdeles om han skall aflägga något för den lid, då han icke kan något förtjena eller af sjukdom derifrån är förhindrad. Erfarenheten visar dagligen, att denna klass af menniskor hufvudsakligast betungar fattigvården sä ä landet som i städerne, och Staten är till en del härtill orsaken, då den belägger denna klass med serskild bevillning. Bevillningen bör åläggas endast förmögenheten, men här finnes icke någon sådan, och den föreslagna bevillningen blir således godtycklig. Afsigten med denna bevillning är visserligen, att förmå arbetare att låta skrifva sig hos andra, och att antaga tjenst hos de förmögnare, samt att icke vara sjelfrådande, men jag kan likväl icke godkänna denna afsigt såsom grund för beskattning i allmänhet.
Ja, häri ligger hela skillnaden emellan hr Hjertås och min åsigt. Jag säger, att blodsbandet i och för sig • sjelft icke är af den beskaffenhet, att borgerliga rättigheter kunna derpå grundas, samt att familje-institutionen icke är en konventionell institution, utan en institution byggd på det aldra heligaste jag känner, nemi. Guds uppenbarade ord. Om jag häruti misstagit mig, må det mig förlåtas, men jag har ansett detta ord allt för heligt, för att jag skulle kunna betrakta hvad detsamma bjuder såsom något konventionelt. Sådan är min mening och jag åtager mig att försvara densamma. Emot mitt yttrande, »att hvarje åtgärd, som kunde i någon mån menligt träffa dessa samhällets rötter, synes mig betänklig», har Hr Hjerta invändt, att detsamma bevisar ingenting, utan endast helt kategoriskt bestämmer, »att emedan det så är, måste det så förblifva;» men jag får erinra Hr Hjerta, att jag i det efterföljande stycket gifvit skäl för min me - D eli 11 Mars f. m. 183 ning, då jag säger: »Om lagliga rättigheter tillerkännas frukterna af den osedliga förbindelsen likasom af äktenskapet, skall den allmänna meningen möjligen deraf komma till den slutsats, att den förstnämnda af lagstiftaren tolereras; och den får härtill en ny grund, om dessa rättigheter tilläggas barn födda i lönskaläge, men icke i hordom eller förbjudna leder.» Min mening härmed är den, att om lagen tillägger barn, födda i lönskaläge lika arfsrätt med barn, födda i lagligt äktenskap; så skall den allmänna meningen tänka, att lönskaläge af lagen tolereras, ja sättes i likhet med äktenskapet, enär frukterna af det förra få samma rättigheter som frukterna af -det sednare. Och jag tillägger, att den allmänna meningen får ett ytterligare stöd för sin åsigt derutaf, att arfsrätten tillägges barn födda i lönskaläge, men icke i hordom eller förbjudna leder, enär den deraf drager den naturliga slutsatsen, att den sednare förbindelsen är brottslig, men den förra obrottslig. Val invänder man här, att en sådan slutsats är oriktig, och jag vill ej heller försvara densamma, men jag påstår, att den mindre bildade allmänheten kommer att draga denna slutsats samt att
Det synes påtagligt att kanaliseringen af den öfre eller Ede-forssen icke kan för orten hafva någon synnerligt stor eller omfattande betydelse, men att härmed hufvudsakligen afses att med cirka 1| mil förkorta den jernväg, som är ämnad att anläggas mellan Gellivara malmberg och Luleå eif samt följaktligen att ingen skada eller olägenhet kari uppkomma, om med denna del af företaget får anstå tills man erhållit full visshet derom att den förespeglade jernvägen från Gellivara till Luleå eif kommer till stånd. Deremot synes mig för den del af Norrbottens län, som omgifver Luleå eif, vara af stort intresse att kommunikationen förbi Hedens forssar varder underlättad; dock förefinnas, enligt min tanke, inga anledningar att nu för detta ändamåls vinnande frånträda de åsigter och de önskningar, som förra riksdagen härutinnan gjorde sig gällande och högt uttalades från den ort, frågan närmast rörer. Det kan visserligen icke nekas, att en kanal förbi Hedens forssar vore att föredraga framför en jernväg, om nemligen kostnaden för den förra stöde i något rimligt förhållande till kostnaden för den sednare. Då emellertid en jernväg kau åstadkommas för 140,000 Ridr, men deremot kanaliseringen uppgår till 966,000 Ridr och således till 826,000 Ridr mera än hvad 84 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. jernvägen kostar, hvarigenom skilnaden endast i räntor, beräknade å 5 procent, uppgår till 41,300 R:dr om året till jernvägens fördel, lärer man väl ej med de mest sanguiniska förhoppningar kunna påstå, att den lättnad trafiken å en kanal här skulle vinna, derigenom att omlastningar på jernväg undvekos, på långt när skulle kunna motsvara denna ränteförlust, utan måste det från ekonomisk och financiel synpunkt alltid blifva ett misstag att under sådana förhållanden anlägga en kanal, oberäknadt att den nya ännu föga bepröfvadc methoden med lutande plan icke kan här anses särdeles inbjudande; och hvar och en, som opartiskt vill göra sina beräkningar i detta hänseende, skall icke länge tveka att gifva jernvägen företräde.
För folkmängden, så väl enligt husförhörslängderna den 31 December hvarje år, som äfven enligt mantalslängderna, samt för antalet af dem, som på grund af minderårighet eller af annan anledning varit fria från mantalspenningar och skyddsafgift, och för utskrifningsmanskapet redogöres i tabellen N:o 1. Af den, enligt mantalslängd erna, år 1860 å landsbygden befintliga folkmängd belöpte sig 51,954 personer å Östra och Medelstads samt 43,002 å Bräkne och Listers häraders fögderi. Orsaken dertill att folkmängden, som, enligt hvad tabellen utvisar, alla åren varit i stigande inom länet i sin helhet, år 1857 aftagit i Carlshamn och jemförelsevis obetydligt ökats å landsbygden, är utan tvifvel att återfinna i en större dödlighet till följd af cholerans härjningar samma år i nämnde stad och åtskilliga delar af länets landsort. Under denna period hafva icke, på sätt under föregående perioden var förhållandet, utflyttningar till främmande länder i någon märklig grad inverkat på folkmängden, ty, så vidt passjournalerna utvisa, hafva endast 103 personer utflyttat, af hvilka 64 till Norra Amerika, 35 till Danmark, 3 till Tyskland och 1 till England. Några schismatiska rörelser, som medfört bildande af särskilda församlingar, hafva ej förekommit. Byggnadssättet har icke undergått någon märkbar förändring med hänsigt till tillgången på förr vanligt byggnadsmateriel, utan bygges på landet fortfarande nästan uteslutande af träd; men måhända användes en ökad omsorg vid byggnadernas uppförande. Så väl boningshus som ladugårdar göras rymliga, de förra ofta vida utöfver behofvet och i två våningar, samt äfven med beräkning på prydlighet, beqvämlighet och, hvad särskildt ladugårdarne angår, ändamålsenlighet i afseende på vädervexling, rengöring m. m. Den så kallade Bleking sär ägten kommer mer och mer ur bruk och begagnas i sin ursprungliga form nästan endast i länets mellersta del.
I anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 20 sistlidne Mars meddeldte Betänkande angående väckte förslag: dels alt Kongl. Maj:ls Befallningshafvande måtte blifva pligtige, att till JustitiasCantzleren och Justitieombudsmannen insända ett exemplar af de Kungörelser, som af dem utfärdas: dels att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens Innevånare till sammankomster, och till muntelige förhör må inskränkas, samt dels att med utmätning af debitera d afgift må innehållas, då jäf emot krafvets behörighet göres; deruti Utskottet, i afseende på de 2:11c senare omstän - 300 Den 27 Maji. digheterne förklarat, det någon anledning icke förekommit, sorn kunde verka förändring uti Utskottets förut derom afgifne yttrande; men beträffande den föreslagne skyldigheten för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att till JustitiaeCantzleren och JustitiasOmbudsmannen månadteligen insända ett exemplar af Kongl. Maj:ts Befallningshafvändes Kungörelser, har Utskottet efter förehafd votering, såsom alternativer framstält, tvenne olika meningar, af hvilka den ena varit för förslagets antagande och deli andra för detsammas ogillande. Upplästes och lades på hordet ett från RiddarhusUlskoltet inkommit så lydande: Hörsamste Memorial! Genom Remiss af den 7 sistlidne April har Kongl.
R:dr 10,965,313: 2. 27“ Tillgångarne skulle vid sagde tidpunkt således öfverstiga skulderna med ' R:dr 3,006,581: 32. 10. Detta öfverskott understiger likväl sammanräknade beloppet af de uti nu uppgifna tillgångar inberäknade fordringar för lyftade medel utaf de, vid sednaste och nästföregångne riksdag, å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver, hvilka fordringar, utgörande tillsammans R:dr 3.575,000: sedan de utbetalda kreditivsummorna blifvit i stadgad ordning redovisade, efter vanligheten, lära komma att afskrifvas och att således ur Riksgälds-kontorets räkenskaper afföras. Riksgälds-kontorets inkomster oell utgifter under åren 1853 och 1854. Hiksyälds^kontorets inkomster: under under Ar 1853. år 1854. Allmän bevillning samt kortoch tidnings-stämpel-afgifter, jemte observationsmedel, 2,046,574: 40. 11. 2,103,512: 6. 3. Kapitalafbetalningar och räntor å de för vissa föremål eller under längre tid beviljade lån 132,497: 31. 3. 109,860: 40. 2. Dito af tills vidare förräntade medel, jemte derå upplupna och godtgjorda räntor, 367,259: 44. 8. 1,524,464: 4. Emot Riksgälds-kontorets obligationer upplånta medel 1,006,366: 41. 4.
Martii j i anledning af väckte frågor, om tidigare föredragning och lifgifvande af Bancjuéns b astighets-Län. 2:0 Af samma dag, j frågan orri härmare bestämmande af rättigheten för Bolag och Corporåtioner, att i Banquen upptaga Lan å last Egendom. 3»o Af samma dag, i anledning af erhåll - Den 4 April. ne Remisser, dels rörande de vid Banco-Discont-Verket erforderlige Vederhäftighets-betyg, dels angående förökning i antalet af Vetkets Styresmän. 4:0 Af den 25 sistledne Martil, i fråga om understöd för Södertelge Canal och SKiss^ verks fullbordande. lfrdri Allmänna Besvärsoch OeconomidUtskottet: i:o Af dm 4 sistledne Martiinrörande väck i' fråga, att Spannmålsoch Victualie-Hatidel å Landet må Taxeras och beläggas med enahan* Utskylder som dessa Handelsnäringar uti Städerna åtfölja.- 2:0 Af samma dag j rörande vackt Motion1 om förbud mot Krämares kringstrykande. 3:o Af samma dag,- i anledning af Grefve von Schwerins väckte Motion, om möjlighets beredande för Innehafvare af Boställs-Jord, att låta försäkra den ä sådan Jord befintelige Åfcyggnad i Allmänna Brandförsäkrings-anstalter. 4:0’ df samma dag, i anledning af väckt frågå,- om Medels vidtagande till Luxens hämmande* och inländska Fabriquernes upphjelpa nde. den 5 sistledne Martil, Öfver gjöfd Motion1 om Kongl, Landtbruks. Academi?»/ Den 4 April. 277 Dess Central-Verkstad och Redovisning för de under Academiens disposition stående Fonder. S. D. T anledning af gjorde anmärkningar återremitterades följande den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden: Till Stats Utskottet; Ilo Af den t 1 sistledne Martii, angående pierr Lagmannen Gyllenborgs Memorial, om förändring och lindring i Saltpetters-gärden^ utgörandej 2:o Af samma dag, angående Strömsholm?
IX. A. 26. E. 206. — N:o 9. i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels oek Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende ä andra delar af Betänkandet N:o 5. angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande. Vill. 43. A, 44 U. 142, 174. XI. E. 462. -— N:o 10. angående tullbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen. VII. 309. 352. A. 357. XI. E. 462. — N:o 12. angående den så kallade Kurhus-afgiften. A. 357. XI. E. 462. — Nio 14. med förslag till voterings-propositioner i anledning af RiksrStändeus olika beslut i afseende å ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande. — Nio 15. i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet N:o 8, angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om stämplade pappers-afgiftens utgörande. IX. A. 26. E. 206. ]\’:o 16. i anledning af åtter re miss från Preste-Ståndet af Utskottets i Betänkandet Nio 10 framställda förslag om upphörande såsom särskilda beskattuings-titlar af afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden och den vissa Stapelstäder tillkommande tolag, emot ersättning af tullmedlen, samt dessa afgilters inberäknande uti den tullsats, som för varors ineller utförsel genom taxan bestämmes. IX. E. 815- — N:o 17. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om upphörandet. såsom särskild beskattnings-titel af den vissa Stäp»!- — B — 33 Stapelstäder till kom rtiande tolag, emot ersättning af tullmedlen, saint denna afgifts inberäknande uti den tullsats, som för varors ineller utförsel genom faxan bestämmes.
Prot. 1856—1858. 6 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande M 72. nimmi), afven förrän 2:ne år äro förlidne uppsäga dessa lån, i hvilken händelse och om utlösnmg icke sker inom en viss tid (t. ex. en eller två månader) efter uppsägning i allmänna tidningarne, panten är hemfallen till Banken, för att, efter uppsmältning och erforderlig legering, till mynt utpräglas; och när sådant blir nödvändigt godtgör Banken till pantens egare fem procent ränta för den tid, som han fattas i 2:ne år, räknade ifrån lånets utlemnande intill den dag Fullmäktige besluta pantens utmyntning. Härvid är dock af motionären erinradt, att om den uti nästföregående 3 oeh 4 momenter föreslagna ränta nedsaltes till tre procent, så skulle derigenom det låne-belopp, som på panten kunde erhållas, blifva något större, utan att medföra någon förlust för Banken. 5:o. Skulle det deremot icke blifva af nöden att till mynt förvandla de emottagne guldoch silfverpanterna, utan desamma igenlösas inom 2:ne år, så skall låntagaren vid deras utlösning till Banken erlägga fem eller måhända sex procent ränta om året för det penningelån han innehaft, ifrån den tid det honom meddelades intill dess betalning sker.