Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I huru himmelskt ljusa färger målar jag ej den tafla, som då möter mig, och den vinter, som väntar oss! Min Juanna, tänk på denna vinter, och du bär med triumf frånvarons smärta” . Nej, min älskade Lauritz” – förklarade Juanna i sitt svar – ”med triumf bär jag aldrig någon motgång, men tåligt bär jag den såsom min gamle fader lärt mig. Är icke det redan vackert? I vår våning har jag nu ett sådant oupphörligt ställande fram och åter, att man hjertligt skrattar åt mig, men jag får det aldrig bra nog och passande åt den lilla gäst, som skall komma före dig. En sak bekymrar mig djupt, den att menniskan aldrig kan hembära Gud så mycken tacksamhet som det vore nödvändigt för det mått af lycka han gifver. Emellertid gör jag mig en högtid af hvar gång jag kan hjelpa någon fattig moder, som befinner sig i samma belägenhet som jag ... Huru goda gör oss ej lyckan! Far säger att olyckan gör oss än bättre, om vi förstå den. Detta erfar jag likväl en stor motspänstighet att tro. Engelbert är aldrig här. Gud vet hvad Konkordia företog med honom, men något nyttigt och lyckligt var det. Hon och din mor skämma totalt bort mig med sina omsorger: ständigt äflas de att anse mig som ett väsende af luft och blomsterdoft. Det är dock besynnerligt att man alltid skall betrakta mig i likhet med en omogen frukt, ett hjelplöst barn ... jag är dock icke i stånd att komma ur denna vanans ljufva träldom. Men visst är, att jag icke alltid känner mig så silkesmild som man antager, derföre att jag är vek och har för mycket känslor och för liten erfarenhet ... Men för att återkomma till Konkordia, är det så mycket vänligare af henne att ofta besöka mig som hon öfver höfvan är sysselsatt med utstyrseln för sitt giftermål i höst. Ofta far jag ut till din och min holme, der vi förliden sommar togo afsked. Det är så ljuft att sitta der och lyss på vågens sqvalpande mot strandens små stenar: det är en musik, som behagligt smeker örat, medan hjertat är hos den, hvilken man högst älskar.
Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att bereda medel dertill, att det för ärendenas vanliga gång i vissa afseenden knappast tillräckliga antalet tjenstemän måtte sättas i stånd, att, sedan Rikets Ständer, afgifvit svar på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne och and iligt beslut derutinnan vore fattad t, med önsklig skyndsamhet bringa förändringen i full verkställighet' i hvilket afseende och då, på det att öfriga dagliga göromåleu ej måtte lida af det ifrågavarande ärendets behandling, nödigt vore, alt vederbörande tjenstemän och embetsverk er holle det biträde, som sakens beskaffenhet erfordrade, Kongl. Majit, till arfvoden åt sådane biträden samt till bestridande af öfrige för ändamålet oundgängliga omkostnader af Rikets Ständer äskat ett utomordentligt förslags-anslag af högst 40,000 Ridr B:ko att disponera dels redan under år 1854 för den händelse, att Rikets Ständer i början af detta år fattade beslut i denna angelägenhet, dels sedermera för fullständiga ordnandet af hvad deraf blefve en följd; hvarjemte och då ej på förhand kunde beräknas, huru stort anslag under nästföljande åren erfordrades för att godtgöra den forsellön, hvilken skulle af Statsverket lemnäs i ersättning åt innehafvare af ränteoch tionde-anslag för upphörandet af deras rätt att utfordra dessa anslag in natura, Kongl. Majit föreslagit, att i öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdag beslutades, beloppet af denna ersättning, sedan det blifvit af Kongl. Stats-kontorets under händer hafvande medel förskjutet, måtte af Riksgälds-kontoret åter ersättas vid uppgörandet af den emellan Statsoch lliksgälds-kontoren årligen upprättande liqvid.
»Nej, naturligtvis inte, naturligtvis inte!» sade fru Hilda i en halft ironisk ton. »Han är naturligtvis sans peur et sans reproche, — men du kunde till exempel få tandvärk en afton, då han ville bjuda främmande, eller vara allt för trött för att kunna följa honom på en promenad, — eller i något ögonblick verkligen inte kunna vara hans ödmjuka tjenarinna, hvad tror du att din riddare då kommer att säga?» »Jag hoppas han skall vara öfverseende och god mot mig», svarade Nina sakta. »Det hoppas jag också», sade fru Hilda och reste på sig. »Han kommer hvarken att slå eller misshandla dig, utan gifva dig ditt dagliga bröd, som du betalar med dina pengar, och till tack derför vill du uppfylla hans minsta önskan, och den dag du dör låta dig brännas på bål som en trofast och hängifven hustru — eller hur?» Hon tog Nina under hakan och smålog, men Nina tyckte, att detta samtal hade fört dem långt ifrån hvarandra. Hennes väninna måtte i botten ha något kallt, något hårdt och oböjligt. Hvad var det för en qvinna, som icke förstod sig på kärlek? Hela det stora Säråker med dess vidlyftiga och omsorgsfulla hushåll föreföll Nina numera tomt och ödsligt. Hvarför gick fru Hilda här från morgon till qväll och ordnade och samlade? Hvem hade glädje deraf? Hvar fans medelpunkten? — Ett hem utan en man, eller utan ett minne om en man, som man hade älskat, hvad värde hade egentligen det? Hon såg liksom med medlidande på sin dugtiga, verksamma väninna, hvilken, som det föreföll henne, gjorde sig så mycket besvär för ingenting. Då hon sista gången hade varit här, kände hon sig så orolig och längtansfull. Också nu längtade hon, men på ett annat sätt. Hela lifvet hade nu fått ett så rikt och mäktigt innehåll för henne, att hon, hvar hon gick eller stod, var uppfyld af lefvande, lyckliga tankar. Hon gick så gerna ensam ut i naturen, och det var en härlig höst. De vilda vinrankorna började redan blifva blodröda, och det långa gräset stod styft af dagg om morgnarna.
»Jo, visst skall han sitta i solen», inföll gamla Lina på sitt tvärsäkra vis, »han måtte väl veta att för röjmatisten är ingenting så bra som det. En ska’ sitta midt i solen, så att blodet kan koka. Det är det, som hjelper.» Stadsbuden hade i afvaktan på tvistens utgång stält soffan ned på trädgårdsgången, der solen baddade som värst. Det var en het rötmånadsdag. »Men är du inte klok? Tror du, att blodet kan koka!» utropade Tedde förargad, i det han kastade en förkrossande blick på den gamla tjenarinnan. Hon skrattade föraktligt. »Om inte klokare folk än han sagt det, så skulle jag aldrig brytt mig om att tala om’et», sade hon och tillade derefter med sin myndiga ton: »Gör nu bara, som frun har sagt». Frun var alltid den sköld, bakom hvilken hon förskansade sig. Stadsbuden, som hyste stor respekt för Lina, lyfte åter upp sin börda och kånkade vidare. Den unge mannen började verkligen känna det, som om temperaturen, åtminstone hvad lynnet beträffar, började närma sig kokpunkten. Han nedsattes på den största gräsplanen. »Jag vill bara säga dig, att om jag skall sitta i den här bakugnen, så kan jag åtminstone inte äta någon middag», hväste han åt Lina, ty han visste, att en sådan hotelse var det enda, som kunde bita på denna stenhårda varelse. Men den här gången tog icke ens det. »Jag är lika nöjd, om han inte äter, bara han sitter i solen», svarade hon med minen hos en, som fattar ett hjeltemodigt beslut och låter alla betänkligheter fly vid utförandet af sitt stordåd. Derefter gick hon in i huset för att gifva stadsbuden deras betalning och en sup. Hon hade tagit med sig från landet den öfvertygelsen, att hvarje välförhållande af en Adams son fordrade denna extra belöning. Kassan tillät hon sina matmödrar sköta, men bränvinsflaskan behöll hon sjelf, väl vetande, att äfven den kan vara en makt. Mamma följde strax efter in i huset för att taga sin stickstrumpa och en stol.
Voteringens resultat har varit 14 Ja och 105 Nej; och sorn Nej således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat, i enlighet med contrapropositionens lydelse. s5:te Voteringen (39:o) Den, som bifaller Utskottets förslag, att vid Artikeln Garn, Bomulls bör dels näst efter rubriken N:o 3,6 och deröfver, och dels näst efter rubriken Turkiskt rödt införas bestämmelserna J’tvinnadt och dubbleradt" med 1 Rtdr 16 sk. värde och 8 sk. tull på förra samt 2 R:dr 16 sk. värde och 14 sk. tull, allt per skålpund, vid införsel, på sednare stället, röstar Ja; Bih. lill R. St. Prot. 184S.J 4 Sami1 Af i. 2 Band. 27 Haft. 2 lo Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N.o 374- Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer ett med Kidderskapet och Adelns beslut, 'att ”dubbleradt bomullsgarn i härfvor må till Riket införas emot enahanda ”tull-afgifter, som för det otvinnade garnet äro i nu gällande Tulltaxa bestämda, nemligen för hvitt under N:o 06 > 6 sk., för hvit t af N:o 2 6 och "deröfverj 5 sk, för färgadt Turkiskt rödt, 8 sk., samt för allt annat fär”gadtj 12 sk. per skålpund”, öfverensstämmande allmänt stadgande att vid slutet af rubriken bomullsgarn intagas. Vid voleringssedlarnés öppnade hafva befunnits 81 Ja och 37 Nej, hvarjemte 1 sedel blifvit casserad; och som Ja således vunnit, har Utskottets förslag i denna del blifvit af Rikets Ständer godkändl. <z6:te Voteringen (42;o) Den, som instämmer i Kidderskapet och Adelns beslut om följande fördelning i vissa rubriker af artikeln Ull samt deras lydelse oell tullbestämmelser, nemligen: Ull, okammad eller kammad:
Detta körlläl lanäs, om än till nägon äel Ilärleäanäe 8ig krän vanan att i mi88växtär eiiiälla äireet unä8ättning ak 8taten8 meäel, torcle äoek lrukvuä8akligen kä till5krikva8 8väriglieten kör nämnäe orter8 inläggare att, ekter inträlkaäe ytterligare mi88Växter, utgörs äen 8^>anmäl, 8om ak 8taten8 i>o8 äem ut68täenäe loräringar kllikvit Il68tamä till koncl kör 8oekneeller äi8triet8-mag88inen, äkven8om okenägenketen li08 mänga magasir^-äelegare, att inga uti köi68krikveu gemen8am an8varigliet kör nämnäe 8s>anmäl8 8ueee88iva ätergäläanäe; men el,vack äröjsmälet meck äi8triet8-maga8inen8 diläanäe 3N868 vällaät ak liri8tancie omtanka 1ro8 lreroräe orter8 invänare eller ak anclra ormåker, är äet i alla kall, ej minärs kör cle886 invänare 8jelkve, än kör äet allmänna ak stor vigt, att ä^lika inrättningar, till antal oell ll68kakkenkiet mot8Vargncle Ilellokvet. varäa i nämnöe orter tillvägalrragte. Oell Kongl. Naj:t vill allt8ä, iäenmon 0M8tgnäigjl6terng meägikva unä8ättning8- akulclernaa inclrikvancle, viätaga nöckiga ätgärcker, kör att laringa tilt verk8t3l1igliet, Il vack i omlörmäläa Il3N866näe reäan är l)68lutaclt. Kongl. Uaj:t körlllikver kiket8 8täncker meck ali Kongl.
Och ännu är i södern detta ordstäf allmänt: » att handla kretensiskt mot en kreter », det vill säga detsamma som att handla skurkaktigt mot en skurk. Befolkningen består hufvudsakligast af turkar och greker, sedan århundraden dödligt hatande hvarandra, förföljande hvarandra med mord och brand; och detta nationalhat har snarare ökats än mildrats under de fåfänga försök grekerna, sphakioterna, öns ursprungliga folk, under detta århundrade, ja ända in i senaste tider upprepade gånger gjort att afskudda sig Turkiets herravälde. De blodiga inbördesstriderna hafva ännu mera i alla hänseenden förvildat kreternas nationalkaraktär, och den sköna ön är således trots all naturens yppiga fägring ingalunda något lockande hemvist för personer, vana vid andra europeiska staters ordnade, lagbundna förhållanden. Det torde också vara sällsynt att af civiliserade människor andra slå sig ned här än de, hvilkas ämbete eller yrke såsom konsuler, köpmän o. s. v. nödga dem därtill. faders språk. Kort efter sin hemkomst — hon var då endast 10 år — blef hon gift med sin kusin, bankir Brandt. Denne dog dock inom ett år, och det korta, mycket olyckliga äktenskapet blef sålunda upplöst. Elpis var åter fri, var en sjuttonårig änka. Men hennes hälsa hade blifvit angripen, och hon begaf sig först till Geneve, sedan till Italien för att stärka densamma. Å r 1842 ingick hon nytt äktenskap med herr von Schwartz och bosatte sig med sin make i Rom. V i d denna tid började hennes smak för forskningsoch upptäcktsresor, helst till häst, att utveckla sig. Tillsammans med sin man besökte hon Grekland, Turkiet och Malta; sedan gjorde hon en resa till Afrika och Algier, där hon fortfarande i sin mans sällskap till häst tillryggalade vägen mellan Constantine, Guelma och Tunis; under hemresan ledo makarne skeppsbrott vid Stora och räddades i sista stund undan en öfverhängande lifsfara.
Sorn likväl hälften af denna summa, eller Tvåhundra tusen R:dr, äro alsedda att utgöra säkerhet för lånesuinmans återbetalning, så behöfva aktie-egarne, derest kommunikationsleden genom bolagets försorg varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordad, icke erlägga denna hälft af leckningssumman i annan händelse, än derest trafikinkomsten icke blir tillräcklig lill att bestrida de årliga ränteoch amorleringsliqviderna, i hvilket läll, men icke eljest, bolagets direktion eger alt, i mån af behof, utaf bolagsmännen uttaga så stor del af det pä hvarje aktie obetalda belopp, som i förhållande till hela aktiesumman erfordras till den del af ränteoch amorterings-liqviderna, som icke af trafikinkomsten kunnat bestridas; börande, i följd häraf, den behållna årliga trafikinkomsten först, och innan någon utdelning må aktie-egarne tillgndokomma, användas till den inbetalning å lånet, som för året bör ega rum, hvaremot, om inkomsterna icke härtill blifva tillräckliga, aktie-egarne liikallas från all skyldighet att i annan ordning, äu här blifvit stadgad, utöfver det tecknade akliebeloppel vidkännas någon utgift: egande Fullmägtige i Riksgälds-konlorel, så länge länet ännu icke blifvit tillfullo belaldl, utse en revisor att deltaga i de årliga revisionerna af bolagets styrelse och förvaltning. Skulle kommunikationsleden, efter dess fullbordande, icke behörigen underhållas, eller skulle betalningsskyldigheten för det erhållna länet icke af bolaget fullgöras, kommer kommunikationsleden att hemfalla till Staten, utan rättighet lör aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda. 15:o. Enligt hvad Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader uti det afgifna generalförslaget omforma!), hafva, för utsträckning af den omkring 6 mil långa vattenleden utefter sjöarne Åsunden, Jernlunden och Rengen, som förmedelst den numera fullbordade
Bloms, efter, under åren i836, 1837 och 183S, liållne besigtningar, dels mundteligen och dels skrifleligen meddelade råd och upplysningar, samt ÖfverIntendenten Blom till Banco-Fullmägtige aflemnat slutligt yttrande i ämnet, åtföljdt af behörige ritningar, hvilka, jemte ofvannämnde förslag, den 18 sistlidne Juli, af Banco-Fullmägtige under pröfning tagits, är reparationen af omförmälde Bristfälligheter å gamla Bancohuset skyndsammeligen företagen och har nu mera i det närmaste fullbordats. Slutande sig det å samma arbete upprättade kostnadsförslag å. i6,34a R:dr 7 sk. 1 r:st.; och är reparationen å bägge Bancohusen beräknad att uppgå till 38,944 P':dr 3i sk, 4. i:st~ Banco. 53 §• I2- Angående Tumba Pappersbruk och dermed gemenskap egande förvaltning sätg arder. Tumba Bruks Hufvudböcker, sorn, vid jemförelse med Verificationerne, funnits tiil zilfran rigtige, samt, i afseende å omsorg och redighet vid bokföringen, lemnat intet öfrigt att önska, visa följande resullater. Bankens förlag för Brukets bedrifvande har utgjort. Balance från förra året Förskott under året i Contant Skrifmaterialier Det und er året till Banken lefvererade Pap - pe r har uppgått till ett värde af Bruket blifvit godlgjordt varigenom Balancen till p gått till 1837. ■ 1838. ®" o' •' En afbetalning å Bankens förskottsfordran har således egt rum: Och beslår den lill år i83g Utgående Balancen af; Skuld lill Lane-Afdelningen 43,221: 37.- 7. Contant Behållning i Brukets Gassa 3,744: 8. g. ^gggg. ^g Papperstillverkningen har under åren 1837 och 1838 utgjort: 11. För Bankens räkning: 1837. 1838. Credit.
Sjöbeväringens befäl och vapenöfning skriftligen uppsatt, så tydande betänkande: ”1 sammanhang med redan afgifvet förslae, rörande förändrade grun O O O CJ der för beväringens utgörande och organiserande, får jag i underdånighet föreslå sättet för öfning och användande af den del af sjöbeväringen, som icke utgöres af egentligt sjöfolk eller den såkallade allmänna sjöbeväringen och hvilken del är afsedd att, på sätt hittills egt rum, för landtbevärin gen undergå vapenöfning till lands.’’ ”Om sjöbeväringen, såsom föreslaget är, afskiljes från landtbeväringen, kan den förra icke vapenöfvas i sammanhang med landtbeväringen under armeens befäl, utan måste denna öfning företagas antingen af flottans befäl, elier af det, som för detta ändamål serskildt varder afsedt. Af flottans officerare och underofficerare kan denna vapenöfning till lands icke bibringas, dels emedan detta befäl dertill är otillräckligt, när det användes för sitt egentliga föremål, eller sjörensten, dels emedan det icke innehar den vana vid gevärs-exercis och fältmanövrer, som för truppers instruerande i dessa delar af behofvet påkallas. Denna vapenöfning måste således, om den skall medföra tillbörlig nytta, bibringas allmänna sjöbeväringen af serskildt i och för dess exercis anstäldt öfveroch underbefäl. Flottans marin-regemente exercerar nu Blekinge läns beväring lill lands och denna beväring anses utgöra regementets tredje bataljon, för hvilken serskild bataljons-chef med ion pu regementets stat finnes anställd. Att 23 denna skyldighet för regementet icke allenast kan och måste fortfara, utan äfven kan utsträckas lill skyldigheten att derjemte vapenöfva andra läns sjöheväring, anser jag gifvet; och frågan blifver således endast om det befäl, som skulle behöfva? för exercerande af den öfriga sjöbeväringen.
— Med all aktning för det nya byråkratiska element man föreslagit att inlöra bland Ridderskapet 14 Konslilutions-Ulskollets Memorial N:o 35. och Adeln, anser jag detta Stånd Ingalunda vara i behof af en sådan förstärkning och det allmänna torde ej heller derpå vinna, enär embetsmännens antal inom Riks-Stånden redan torde kunna anses fullt tillräckligt. — De platser som kunde återstå för de ifrågavarande f d. embetsmännen blefvo troligen alltför fä för att en sä genomgripande förändring, sorn den ifrågavarande, för deras besättande kunde rättfärdigas, allrahelst då de sorn tagit afsked icke sällan befinna sig vid en ålder, dä lugn snarare än verksamhet eftersträfvas. — Då förslaget dessutom vid sitt utförande skulle komma att mota ganska många svårigheter måste jag till alla delar ogilla detsamma.» I denna reservation instämde Herr G. Törnebladh. Af Herr II. Th. Cederschiöld: »Jag reserverar mig mot det fattade beslutet om val inom Ridderskapet och Adeln. Då hvarje förändring i afseende på representationsrättens utöfning, efter mi» åsigt, bör hafva till liufvudsyfle att ät national-representationen bereda den högsta grad af sjelfständighet, redbarhet och insigt; — men det deremot är ovisst, huruvida den nu beslutade förändringen skall leda till nämnda syftemål, eller till dess motsats, helst sådant, efter min uppfattning, är helt och hållet beroende på beskaffenheten af den lag, som skall bestämma, huru valen skola förrättas; — sä anser jag mig ej böra med min röst biträda något förslag om Adelns representationsrätts utöfning genom val, förr än bestämdt blifvit, att valen komma att förrättas på sådant sätt, sorn lemnar den största säkerhet att förutnämnde med förändringen åsyftade ändamål verkligen kommer att vinnas.» Af Herrar Doktorer II. G. Lindgren, T. Wensjoe och C. II.
”Den,” tänkte Anton, sedan han åhört slutet af Birgers berättelse, ”blomstrar ej förr, än jag fullbordat mitt värf och förrådt deras blod.” Men Gabriellas bild trädde som vanligt medlande emellan: han kunde ju icke hafva hjerta att uppoffra henne för sig sjelf. Så förflöt våren under rastlösa strider; och kärleken till den älskade systern skulle tvifvelsutan beständigt segrat, om han ej åter börjat varseblifva de blickar, som byttes mellan henne och jaktlöjtnanten. Gabriella var nu fullkomligt fri: sju månader öfver de tre utfästa åren hade förflutit, och hvad hindrade henne nu att göra ett nytt val? Likväl, så länge detta ej hördes af, måste hon skonas. Ja, än mera, han beslöt att varna Gabriella; ty då vore han åtminstone utan förebråelse, om hon blindt rusade emot sin olycka. ”Hon får ej träda i brudstol med den mördades son!” mumlade han ofta – ”då finge ingen af oss förlossning.” När sommaren stod i sin middagshöjd, då stod ock Arnmans och Gabriellas kärlek vid dess skönaste glanspunkt. Aningens rika verld log i deras hjertan och i deras ögon, ehuru läpparne ännu ej talat. Men om en sådan stund var det icke heller godt, ty Erika, hvars hjerta dagligen erfor den pinsammaste fruktan, var outtröttlig att bevaka dem; men huru länge kunde detta vara? I qvalfull oro lutade hon ofta hufvudet mot Birgers axel och suckade: ”Det skall komma till förklaring, och när det sker, känner jag på mig att det ej stannar vid en. Tro mig, vi ha att frukta det värsta af Anton.” ”För Guds skull,” bad Birger, ”ana ej ditåt! Anton är nu så långtifrån att tänka på det gamla, som natt från dag; han har fått andra griller i hufvudet!” ”Anton är listig i sin galenskap. Jag fruktar honom, och vågar till och med finna det rådligt att han inspärras vid första frågan om giftermål emellan Ella och jaktlöjtnanten.” ”Erika!” sade Birger och for med handen i det yfviga håret, ”hvar har du nu ditt goda, lugna, klara förstånd?
KammarCollegio, och förordnade nu varande ÖlverDirecteuren, Herr Landshöfdingen och Commendeuren Friherre af Wetterstedt , till Ledamot derstädes år 1779- i hvilken egenskap han jemväl fortfor till år 1794, då han till Landshöfding öfver Upsala Län i nåder förordnades med bibehållande af ÖfverDirecteursembetet, Flere händelser vittna, att Landt - Den 5 Maj. 123 mäteriÖfverDirecteuren vore nyttig, till och med nödvändig, som Ledamot i Kongl. KaramarCollegium vid Landtmäteri.måls afgörande, för att lemna upplysningar om målens rätta art och beskaffenhet, hvarför det äfven kan anses såsom riksgagneligt, om han dertill förordnades. Chefen för Landtmäteriet och Justerings^ verket i Riket kunde rättvisligen förklaras för sjelfskrifven Ledamot i Kongl. Kammar. Collegium , under benämning af General. Birecteur, med lika tour och befordring.? rätt som KammarRåder, efter ålder i tjen. sten, och med dem alltid lika lön, för närvarande 1000 R:dr, samt dessutom för Chefskapet boställe i LandtmäteriContoirets hus. Landtmäteri ÖfverInspectoren är lika med Kamrerare, enligt Kongl. It .■'solution den I3:de Mars lpåö, och hår nu 444 R.'drs lön, då Kamrerare i Kongl. KammarCoUegium, genom erhållen tillökning år 1812, njuta 5CV R:dr. Denna person, som är ÖfverDirecteurens närmaste man och Contoirets förman, åligger, jemte oe göromål honom tillkomma inom Contoiret och vid inseendet öfver arbetet derstädes, att, dä ÖfverDireeteuren är sjuk eiler af laga förfall hindrad, dess syssla förrätta, enligt Kongl. Brefvet den 19 Januari 1802, samt är följaktligen att anse som Second.Chef. En så maktpåliggande, trägen och ansvarsfull syssla, sorn upptager en driftig mans hela tid och för. 124 Den 5
Maj:ts och Kronans rätt och till control emot underslef, anse sådant nödigt, att i stad eller på'landet låta å nyo uppmäta förut uppmätt och stämplad bränvinspanna. Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betyg utmärka, ansvare Justeraren, såsom ofvan i i5 och 21 §§. sagd t är, och vare egaren saklös, så framt han icke i underslefvet bevisligen deltagit. Tredje Artikeln, om Bevi/lnings-afgiJterne. 28 §. Beskattningen för bränvins-bränningen kommer att utgå endast efter pannerynvden, i enlighet med nedanstående Tariff, som bestämmer den afgift, hvilken för sex månaders bränningstid skall erläggas för hvarje serskild dass af bränvins-brannings-redskap. B ev,-, Lagsamt Allm. Bes v.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande N:o 6. 13 Tariff på Pann crjm ds-afgift en 73 ~ a o 3 CL. Cn p ? 1 Afgift för l:sta 'classens bränvinsp: p t> s s<s! w’D Ä *P g-o? a å: 0.5 * P p * £* P: E‘ Cfq Cn 1 bi CD CCO pr p hAfgift för 3'-(Tje classens bränvinstf1 P: 5’ Cfq 05 1 CD PU O) pr p *v Afgift för 4'-de classens bränvinsAfgift för 5 Afgift för 6:te classens bränvinsbrännings-redskap. 1 J brännings-redskap. i . För pannor under tio kannor skattas äfven efter 12 sk. kannerummet. För dem, som anmäla sig att endast under trenne månader utöfva bränvinsbränning, blifver den i Tariffen utförda afgift till hälften förminskad. 29 §.