Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till upprensning och sänkning af de strömmar och vatten, som åstadkomma öfversvämningar och förhindra odling har uppmärksamheten mera än tillförene blifvit fästad genom de af Rikets sednast församlade Ständer för understöd af sådane företag anslagne medel.’ Häraf hafva, genom Rikets Ständers beslut, till upprensning af Landaforssen i Ljusne eif, hvilken förorsakat öfversvämning af ofvanliggande till åtskilige byar i Segersta socken hörande jord, blifvit beviljade 6000 R:dr Banko, hvaraf ortens innevånare blefvo till företaget så uppmuntrade, att arbetet, genast efter Riksdagsbeslutets kungörande och innan medel dertill fingo lyftas, börjades och bedrefs med den ifver, att dess fullbordan innan kort kan emotses. Af de till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga disposition af Rikets Ständer ställda medel för befordrande af utdikningar och vattenaftappningar i norra delen af Riket hafva dessutom blifvit Nådigst beviljade försänkning af Bysjön i Thorsåkers socken 1,825 R:dr, af Kyrksjön och Harsjön i Harmångers socken 6,350 R:dr, af Kyrksjön i Jettendahl socken 1,000 R:dr samt af Wanntjern i Hanebo socken 800 Ridr, allt Banko. Af dessa arbeten, alla åsyftande att bereda nya odlingstillfällen oell förbättring å den gamla jorden, hafva de uti Harmångers, Jettendahl och Hanebo socknar blifvit, innan något af anslagen dertill emottagits, började oell fortsatte med en drift och omtanka, som nogsamt ådagalägga behofvet och nyttan deraf.
Jag kan i allmänhet icke annat än ogilla, att de allm. verken skola sysselsätta sig med låneoperationer, hvarigenom den vanliga penningeräntans höjande äfven mäste förorsakas, och denna öfverklagas redan, såsom varande alltför hög. 3:ne allm. verk täfla för närvar, att i låneväg upptaga alla tillgängliga medel i hufvudstaden; och sådant oaktadt vill man än ytterligare utsträcka en sådan täflan. Vidkommande åter den föreslagna grunden för beräkningen af fabrikernas understöd i låneväg, enligt hvilken detta borde rätta sig efter tillverkningarnas värde, så är det gifvet, att en sådan grund icke fortfarande kan, utan alltjemnt ökade låneanslag, följas i enahanda proportion. Då nemi. t. ex. värdet af klädestillverkningen under de sednare åren ökat sig till nära dubbla beloppet af hvad den förut utgjort, samt troligen kommer att ännu mera stiga, blefve ju, med antagande af ofvannämnde beräkningsgrund, en följd, att lånerättigheten endast för denna fabriksgren måste vid hvarje riksdag utvidgas. Tilt hvilket belopp lånefonden efter denna grund i6 Den 5 Januari. slutligen Lomme att stiga , torde således icke på förhand Lunna bestämmas. Då våra fabriker redan äga en betydlig lånrätt i ■Manuf.disconten och derjemte genom prohibitiva tullförfattningar äro skyddade mot utländsk täflan, inser jag icke något skäl att på det nu ifrågaställda sättet bevilja dem ökade fördelar. I fall privatbanker bilda sig, komina fabriksägarne naturligtvis att deruti erhålla samma lånetillgångar som andra näringsidkare. Jag anser det således icke vara hvarken väl beräknadt eller af omständigheterna påkalladt att för närvar., på de öfriga näringarnas bekostnad, tillerkänna fabrikanterna några ytterligare utsträckta låneförmåner, utan tillstyrker derföre bifall till StatsUtskts betänk., hvarå jag altså anhåller om propostn. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Beträffande det förslag, Hr Leffler uti förevar, fråga väckt, anser jag detsamma icke kunna bifallas, enär jag förutser, att förluster för staten deraf lätteligen kunna uppkomma. Deremot anser jag icke något hinder för K.
Det var ännu knappt dager, då jag, lifvad af föreställningen att slutligen få se min fiende ansigte mot ansigte, och utan att vara fängslad af den magiska dvala, som skyddade den nedrige, kastade mig ned i båten och insöp med välbehag den egna lukten af tången och hafsvattnet, under det båten af den friska morgonvinden fördes utåt viken. Jag hade nästan slumrat in af vågornas vaggning, då jag spratt upp ur mina halfvakna drömmar vid seglens fall och ropet: — Åhoj Matts Gregers! Är det du? Jag reste mig upp och såg helt nära intill oss en liten båt med tvenne karlar uti. I den minsta af dem igenkände jag genast samma fiskare, som jag sett dagen förut. Hans mössa var nu uppskjuten öfver en kal och blank panna och ett par små runda röda ögon. Öfver en krokig judisk näsa blickade han på mig med samma illpariga hån, som jag sett på masqueraden, och som sedan så ofta i nattens mörker isat mitt blod, under det att hans mungipor voro neddragna liksom af en ytterlig förskräckelse. Det var intet tvifvel, det var samma person, som jag sett i pierrotkostym; och, ehuru han då var masquerad, låg det i hans blick och hela hans figur någonting så egendomligt, på en gång löjligt och obehagligt, att det var omöjligt att misstaga sig. Den andre karlen var en af dessa groflemmade fiskare i skären, hvars breda axlar och något vilda uppsyn kunde ingifva hvem som helst en viss respekt. — Vänta Matts, här är en herre, som vill råka er! — ropade Holger, då han såg karlarne i den andra båten skyndsamt vända sina segel och styra in mellan klipporna vid stranden. — Vänta! — ropade äfven jag, som såg, att de snart skulle undkomma i det grunda och farliga vattnet, der vår stora segelbåt icke kunde följa dem, — vänta! Jag är en vän till er kamrat der och vill tala vid honom! — Men han vill icke låta tala vid sig, förstår ni, — ropade Matts tillbaka, under det vinden fylde hans segel, och båten sköt fart. — Man känner till sådana der vänner! — fortfor han skrattande föraktligt, i det han drog skotet styft och satte sig ned.
Bko blifvit fördelade på samtlige delägarne i ^:dels mantal, så har dividenden icke blifvit mer än 3 sk. på hvarje; detta kan icke vara annat än högst betungande för den öfriga församlingen; ty ehuru de afsöndrade delarne icke utgöra mer än af socknen och således ej heller bidraga för mer än T1j:del, så taga de likväl -|-:del af fattiggarden. 1853 års författn. kan hafva sina brister, men sådana ■komma alltid att finnas, och man bör ej hvart tredje år förändra en författn. Jag anhåller derföre om afslag på denna punkt af Utsk:s förslag. Hr Carlheim-Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: Jag kan icke annat än instämma med de Hrr som afstyrkt antagande af Utslcs förslag i denna del. Upväxt på landet, jordägare der och under flera år praktiserande vid landsdomstolar, har jag sett huru nuv:de författning om jordafsöndring i tillämpningen medför skada. Att gå än längre på samma bana, måste jag således anse högst orätt. Emedan jag icke kunnat från början af detta plenum vara tillstädes, känner jag icke innehållet af alla de anföranden som blifvit afgifne, men då jag af den näst siste talarens yttrande hört hvartut de syftat, ber jag få nämna några skäl emot en vidare nedsättning af minimum för jordafsöndring, hvilka för mig äro synnerligen talande, utan att ingå i någon hufvudsaklig pröfning af hvad som här förut blifvit i ämnet yttradt. Det skäl man i allmänhet begagnar för en ytterligare nedsättning i den hittills bestämda minsta areal vid jordafsöndring är att den skulle underlätta bosättning och derigenom befordra folkets sedlighet, om också icke full bergning af jorden kunde vinnas. Förra delen af detta påstående är visserligen oemotsägligt. Ty uppenbart är, att ju mindre jordlapp någon har med full äganderätt, desto lättare blir för honom att med små tillgångar bosätta sig. Alen att förklara en sådan befolkning på små, besutenhet ej medförande jordlotter såsom företrädesvis sedlig framför den enskilte tjenaren eller jordtorparen, och att anse densamma såsom för samhällets förkofran och bestånd främjelig, är i sanning ganska vågadt.
Den lyder som följer: ”Af bancofullmäktige tillsättas omedelbart efter ansökningstidens utgång tjensterne vid deras expedition, commissariebefattningarne och advocatfiscalstjensten, samt, efter af understyrelsen upprättadt förslag oell sedan besvärsl iden, i de fall der mer än en sökande sig anmält, tilländalupit, öfriga beställningar inom tjenstegraderna. ” Likaså liar den 5o §:n försvunnit, hvilken är af delta innehåll: ”Till commissarie i banken må ej någon befordras utan med förbehåll att, sedan han kommit i åtnjutande af full commissarielön och sålunda intjent begrafningshjelpen, lemna annorstädes innehafvande tjenst; och anses, för öfrigt, vid alla befordringar till beställningar inom ofvan uppräknade tjenstegrader, det villkor fästadt, att den, som innehafver syssla vid annat verk, skall, derest den ena tjenstebefattningen finnes för den andra hinderlig, vara förbunden att från endera afgå, enär bancoslyrelsen sådant äskar; skolande erinran härom göras uti de lill tjensterna utfärdande anslag.” Uti 57 §:n af nu gällande bancoreglemente, hvilken är af följande lydelse — ”Stereotyperings-föreståndare, medailleurs-, conducteurs-, stilgjutare-, bokbindareoch stämplarebefattningarna tillsättas jemväl af fullmäktige, efter af understyrelsen upprättadt förslag: dock böra å dessa befattningar, ehuru på stat uppförda, allenast constitutorial utfärdas, så att deras innehafvare, hvilka icke inom bancoverket åtnjuta någon lur och befordringsrätt, må kunna utan hinder och omgång entledigas, i händelse fullmäktige finna verket ej vara med deras tjenst belåtet,”— hafva medailleursocli stilgjutarehefattningarna försvunnit, men stereotyperingsföreslåndareoch conducteursbefnttningarna qvarstå på stat. Jag skulle tro, att det icke är skäl att i detta fall inskränka bancofullmäktiges rättighet att utfärda constitulorialer, emedan banken kunde finna sig illa belåten dermed, alt bancofullmäktige icke ägde att begagna samma rättighet som förut.
N:o 118, Rörande väckt fråga derom, att LandsFiscafer ej annorlunda, än efter föregången Ransakning och genom Laga Dom måtte kunna från sina tjenster skiljas, eller ock desse Tjenstemän alldeles upphöra. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomiutskotten. N:o 91, Om tillämpning af 25 Cap. 1 §. Byggningabalken, på alla för VaruTransport nödige vägar. N:o 93, Angående yrkad ändring i Kongl. Förordningen den 22 Julii 1803,0m Tionde och Räntegifvares samt Egares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. N:o 94, I anledning af gjorde Förslag i afseende på Byggnadsskyldigheten vid Kyrkoherde Boställen. Bihang till R. S. Fröt. 9:de Sami. 25 * 3QÖ Proh Utär. d. B8 Junti 1825. N:o 95, Om Grunden för Hemmans skyldighet att deltaga i Prestgårds och Kyrkobyggnad m. m. samt om skyldighet att utgörs Kyrktionde och Extra Rotering för Kronobeten och andre dylike Kronans odisponerade lägenheter. Lagutskottet* N:o 98, Om tiden, inom hvilken hinder för lysning och ägtenskap böra anmälas och styrkas. S. D. e. m. Återremitterades LagUtskottets Betänkande N:o 96, angående yrkad ändring uti Kongl. Förordningen den 24 Aug. 1813 emot Fylleri och Dryckenskap samt den 20 Dec. 1815, i hvad denne sednare angår Laga Domstol för åtal emot oloflig Brännvins försäljning. S. D. e. m. Föredrogos och lades till Handlingarne följande från Utskotten inkomne Utlåtanden nemi: Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet; N:o 119, Rörande anläggande af en Köping uti Fryksände Socken af Vermlands Län. Fröt. IJtdr d. ag Junii 1805. 587 N:o 120, Angående Lumpsamling.
I handling vederlägger hr W. nog hvad han i ett ledset ögonblick sagt, och det Gud till ära, sig och alla till gagn. Och lyckönskar jag varmt dertill. Med lättadt hjerta öfvergår jag nu till de nya tillvitelser, som möta mig sedan det icke-tillernade men i alla fall hållna » försvarstalet * afslutats med samma förklaring som hrr Ola Hanson, Geijerstam, Strindberg, Lennstrand, Branting, Danielson, Jahnknecht m. fl. pläga gifva om sig: » att ha skrifvit efter öfvertygelse och med föresats att bekämpa hvad jag ansett vara dåligt och vilseledande. » Hr Wirsén tycks ej tro att jag detta gjort, hvarpåjag har äran svara att jag aldrig ett ögonblick tviflat på att hr Wirsén gjort det. Som motsatsen följaktligen ej uttalats i min artikel, förstår jag ej orsaken hvarför hr Wirsén försvarar sig mot något, hvari han ej angripits. Jemförelselsevis kan en vä-derqvarn anses mera ' retsam och mer motiverad att slåss med. (En väderqvarn i ordets egentliga bemärkelse, ej bild-likt fattadt å la Fredrika Breraer, som en gång sade att literatörer och literatöser vore väl de mest gångande väder-qvarnar, vår Herre skapat. Afven med fara att hr Wirsén liknar mig vid en sådan ujcs, hvilket han nog icke gör, går jag nu på vidare i hr Wirséns text, som utgöres af trenne lögn-förevitelser, som han kastar emot mig, den ena efter den andra. Jag parar ihop de begge första: lögnerna om Boccaccio-och Kock-sympatier mot bakgrund af Zola och Goncourt-schavottering. (» Ni eger ingen rätt att som anfallsvapen begagna osanna påståenden och Ni är skyldig att taga dem tillbaka. Jag fordrar den saken af er *. Med nöje finner jag nu, att hr Wirsén genom en med åren tilltagande religiositet ändrat uppfattning af dessa författare, hvilka hr Wirsén i sin ungdom och i likhet med sin studentgeneration läste och njöt af. Men jag visste ej af denna åsigtsfront — se der min oskuld!
Hrr gifva akt; den är, att när någon fått i sitt hufvud att utföra en liberal, theori, så låter han för konsequensens skuld hänföra sig längre än vederbör. Månne icke så har vid förra riksdagar tillgått i fråga om skråväsendet? Har man icke hört vid denna riksdag påstås, det personer för liberalitetens skuld talat för utförsel af tackjern, ehnru de i sitt sinne ansett en sådan åtgärd förstörande både för dem sjelfva och andra. I stället att uplösa skråen hade man bordt, här såsom i Hamburg skett, söka förbättra icke förstöra denna form. Korporationer äro så naturliga för hvarje yrke, att Regeringarne förgäfves söka uphäfva dem. Styrelserna till trotts, bibehålla de sig ändock derföre att deras tillvaro ligger i sakens natur. Så har det gatt i Preussen. De hafva der varit i lagen och till namnet uplösla, men de hafva i sjelfva verket qvarlefva!. I Frankrike lärer det med åtskilliga af dem förhålla sig pä samma sätt, men derom saknar jag bestämd kännedom. Alt tala om handlverksföreningar såsom ersättning för skråen, är för den, som närmare tänker på saken, fruktlöst. Hvilket gemensamt intresse hafva väl Hattmakare och Garfvare eller Garfvare och Sockerbagare? Hvarje näring för sig har naturligtvis sina gemensamma angelägenheter, hvilka idkarne måste finna sig föranlåtne alt gemensamt vårda, men att yrken, som äro olika sins emellan, dock skola hafva gemensamma intressen, kan man blott tänka sig möjligt såsom i den vidsträcktare förening, hvilken medborgare i ett helt samhälle utgöra. Det nära samband som yrkets natur medför kan icke sträcka sig längre än yrket sjelft. Således äro handtverks-föreningarne en tom tröstegrund för arbetarne, och man ser huruledes de, när Staten icke organiserar dem såsom vederbör, sammanknyta sig sjelfva i strid mot Staten. Både 126 Den 18 Juni e. m. i England och andra länder finnas arbets-föreningar, hvilka resa sig upp mot samhället och hvilka det sedermera nödgas med väpnad hand bekriga, eller åtminstone bevaka, i stället att at dem stödjas. Jag fortfar i min vördsamma anhållan om bifall till denna punkt.
Ek, derföre skall böta som för åverkan, eller 20 R:dr , finna Utskotten, att Domare, med stöd af Lagens ordalydelse, kunna lämpa detta höga ansvar till de fall, då växande Ek Lag-samt A. Besv.- o. Occ.-Utsk. Uti. IV.-o22. j5 blifvit skadad genom af oförsigtigt svedjande uppkommen skogeld, men då obilligheten af en sådan tillämpning är synbar, finna Utskotten likaledes skäl att, med bifall till Herr Lindqvists Motion, tillstyrka antagandet utaf den af honom uppgifna förändrade redaction till sista Momentet af 6a i ofvannämnde Förordning, som då borde erhålla följande lydelse: ”Syrer, bläcker, eller annorledes skadar och förderf var någon uti Wäre och Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot som om trädet olofligen fälles; sker skada genom svedjande eller skogseld, gånge derom, som serskildt stadgadt är.” 5:o Med anledning af de utaf Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, samt Anders Andersson från Kinds och Ydre Härader i Östergöthland väckte Motioner, åsyftande hufvudsakligen ettupphäfvande afförbudeti 53 §. af i8o5 års Förordning mot svedjande af sandmo samt stenbunden och bergaktig jordmon, få Utskotten vördsam t upplysa, att denna fråga, som vid sista Riksdagen af de förenade Utskotten blifvit behandlad, då blifvit i6 Lagsamt A. Bcsv.- o. Oec.-Utsk. tJtl. N.o 22. afslagen, hufvudsakligen på den grund, att svedjande å så beskaffad mark, med få undantag, vöre en åtgärd, hvarigenom ej allenast skogen utan äfven jordens alstringsförmåga för efterkommande förstördes, hvadan oek Utskotten ansett ett generelt förbud i detta fall alltför väl kunna förlikas med deli egande rätten; dock hade Utskotten tillstyrkt Rikets Höglofl.
Kommittéen att anställa så detaljerade forskningar, som eljest i ett eller annat afseende kunnat anses önskvärda. Med anledning af erhållen nådig befallning att afgifva utlåtande ej mindre öfver den utsträckning af stambanorna som möjligen kunde ifrågasättas och anses förtjent af uppmärksamhet, än ock rörande sådana till stambanorna anslutande bibanor, som företrädesvis borde med statsmedel understödjas, har Kommittéen, som funnit sig böra inskränka de tekniskt-topografiska undersökningarne till de hufvudsträckningar för stambanor, hvilka, enligt Eders Kongl. Maj:ts ofvan åberopade nådiga bref, i främsta rummet derför borde blifva föremål, deremot ansett, att deli statistiska öfversigten borde omfatta icke allenast de orter, som närmast tillstöta stambanorna, utan äfven hela den del af landet, som af dessa, i sitt inbördes sammanhang uppfattade, genomskäres, så mycket hellre som dels sådana lokala ekonomiska förhållanden på längre afstånd från stamlinierna, hvilka uti en dylik öfversigt borde hufvudsakligen åskådliggöras, jemte det inflytande de tillika kunna utöfva på de sistnämdes 14 rigtning, dock egentligen ådraga sig en öfvervägande uppmärksamhet när fråga uppstår om bibanors anläggande, dels dessa statistiska upplysningar icke uteslutande afse stundens, utan äfven framtidens fordringar, genom det tillfälle de lemna till fortsatta jemförelser och iakttagelser öfver kulturens utveckling samt till följd deraf uppkommande nya behof af lättade kommunikationer. De statistiska undersökningarne hafva, såsom ofvan är antydt, hufvudsakligen omfattat: l:o Befolkningens fördelning, 2:o Landtbruket, 3:o Skogsnäringen, 4:o Bergverken, fabrikerna och mera allmänt spridda binäringar, 5:o Varuhandeln, samt 6:0 Kommunikationer och transportkostnader. Innan Kommittéen likväl redogör för de häraf erhållna resultaterna, tillåter sig
Ståndets discussions-protokoll kunde skyndsammare både uppsättas och justeras, än som, särdeles sedan Riksdagen en tid fortgått och discussionerna kommit att blifva vidlyftigare, under föregående Riksdagar varit förhållandet. Utskottet föreställer sig äfven, att ett sådant ändamål kan vinnas derigenom, att de tjenstemän, som jemte Riddarhus-Secreteraren medelst stenograf! uppteckna hvad under plena muntligen yttras, indelas till tjenstgöring för ett kortare tidsmoment än ett helt plenum, enär de på detta sätt omedelbart efter det uppteckningen skett kunde med vida större lätthet uppsätta de afgifna yttrandena. Utskottet anser det likväl icke sig tillkomma att uppgöra förslag till en slik indelning al Protokollsföringen utan tillstyrker Utskottet: att Höglofl. Ståndet må till Herr Grefven och Landtmarskaiken öfverlemna att, i samråd med Riddarhus-Secreteraren, söka indela tjenstgöringen vid Höglofl. Ståndets protokoll, så, att Notarierna kunna på det sätt alternera vid protokollet, att af dem kan 6 Ri ddarhus-TJtskottets Utlåtande N:o 2. skäligen fordras, att de uppsatta muntliga yttrandena må, med färre undantag, kunna till Riddarhus-Secretera ren aflemnas påföljande plenidag, i hvilket fall Landtmarskalken jemte Riddarhus-Secreterare bäst äro i tillfälle att, vid innevarande såsom vid föregående riksdagar, bedöma, huruvida ett tillökadt antal Notarier utöfver de nu anställda sex varder behöflig!.
I afseende på utlånings-rörelsen iagttages: 1:0 att adier eller lottbref icke få belånas i den Bank, der de äro utgifne; 2:0 att, med undantag af Cassa-creditiv, lån icke må beviljas på längre tid än Nio månader till enskilde; 3:o att i de fall, der räntan för meddelade lån ej är utfäst till mer än fern för hund rådet om året, Banken eger vid låns utgifvande afdraga räntan för heta lånetiden samt, efter förfalllotiden, såsom straffränta sig lillgodoberäkna tvä tredjedelar för hundradet i månaden, eller B för hundradet om året, dock med skyldighet att föranstalta, det lagsökning Bancooch Bag-Utskottens Betänkande, N:o i. sist inom en månad efter förfallotiden varder anställd, och i alfr livad på Banken ankomma kan, skyndsamligen utförd'. Vid fordringars indrifvande, njute Provincial-Banker samma handräckning, sorn för RiketsStändersDiscont-Verk stadgas. , , §. Varor och gods, sorn i Banken belånas, kunna , derest de icke inlosjas vid förfallotiden, genast derefter, utan föregående hembjudning eller uppbud, genom offentlig auction försäljas. Bänken vare berättigad sjelf inropapantsatt eller utmätt egendom,. sorn på auction för dess räkning »tbjude», med iakttagande likväl, att sådan egendom varder åter försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan; men ali handel, med undantag af guld och silfver, vare förbjuden.. 12 §. Lott-egares andel i Bank-bolag, hvarå lottbref skall ställas til! viss; man, oell hvarå öfverlåtelse icke gäller utan Directionens för dess del lernnade och af Bolaget vid nästföljande Bolagsstämma sta-dfästade samtycke, får till beloppet ej någonsin vara större, än dubbla summan af den cpiot,. som uppkommer, när grundfondens capilal-summadivideras med lo-tt-egarnes antal. r3 §.
Kronans ombudsman i orten och alla kände inländske borgenärer skola om stämningen serskildt underrättas; b) att samma §. deremot i det följande måtte blifva oförändrad. Det tillhör Utskottet att, i sammanhang härmed, yttra sig öfver Herr Mobergs jemväl gjorda framställning, att ett stadgande i Concurs-lagen måtte införas, som bestämmer, dels ansvar för domare, hvilken underlåter att, inom den i 66, 67 och 68 §. §. i nämnde lag utsatta tid, låta i allmänna tidningarne kungöra det om offentliga stämningen skedda anslag samt utfärda de serskilda kallelserne, dels ock berättigar part att, om någon sådan försummelse å domarens sida egt rum, återfå den tid, som derigenom kan hafva blifvit försuten. Enär allmänna lagen, i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balkcn, för domare, som begär fel i erabetet, utsätter straff och skyldighet tili skadeersättning; samt Concurs-lagen, i 5 Cap. 74 och 88 §. §., lemnar föreskrifter, om och i hvilka händelser resning må beviljas eller hetalningsrätt tilläggas borgenär, sorn bevakning å inställelsedagen, af hvarjehanda orsak, icke verkställt; lärer det al motionären föreslagna lagstadgande ej vara af något behof påkalladt; hvadan Utskottet hemställer, att Herr Mobergs motion i denna del mätte lemnäs utan afseende. t 5.