Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemförelscn emellan de olika skattläggnings-mctoderne och grundräntornas belopp inom de särskilda Norrländska länen ådagaladc sålunda tydligt, att bland dem Westerbottens och Norrbottens län åro lindrigast beskattade; och då härtill komme, att nyhcminans innehafvare i dessa län i allmänhet åtnjuta ända till femtio års frihet från skatt och ränta till Staten, jemte 8 tunnor spanmål i odlingsunderstöd, som utgå med 3 tunnor under hvarje af de två första och två tunnor under det tredje året af frihetstiden; att vidare den egorymd af högst 1,400 tunneland, som efter de förra författningarue varit både för de gamla och för de i sednare tider skattlagda hemmanen bestämd, numera genom 1824 års Afvittrings-stadga är för de hemman, hvilka derefter blifvit afvittrade eller såsom nya anläggas, ökad till 2,500 tunneland utan någon förhöjning i räntan, samt ändtligen att, ju sämre beskaffad den odlingsmark är, som hädanefter kan blifva åt en nybyggare upplåten, han eger en desto större rättighet att vid skattläggningen njuta den i metoden utsatta lägsta taxering till godo: har Kammarkollegium ansett häraf uppenbart följa, att, utaf alla förenämnda län, Westeroch Norrbottens ega den minsta anledning till klagan öfver en för hög beskattning. Bill. till R. St. Proposition N:o 86.
385 först och främst under närvar, förhållanden icke är lämplig, enär det är hvar och en af oss bekant, att fråga under flera riksdagar varit om anläggande af en bro lill öfver Norrström, ehuru olika meningar hafva upståtl om stället, hvarest denna bro skulle läggas. Deribland finnas förslag, som gå ut på att bron skulle gå på ena eller andra sidan af Riddarhuset eller ock sluta emot Riddarhusets bakgård. Jag tror, att R. o. Ad. icke bör lemna dessa förslag utan afseeude, utan visa Stadens auktoriteler så mycken upmärksamhet som den, att icke föröka de stora hinder. som[redan ligga i vägen för verkställande af den behöfliga bron öfver Norrström, och det vore bestämdt ett nytt hinder, om R. o. Ad. upförde byggnader å bakgården, som, i fall brobyggnaden beslöts och vägen skulle tagas öfver någon del af bakgården, vore till hinder för densamma. Hvad för öfrigt sjelfva byggnaden angår, om R. o. Ad. skulle finna skäl att ombygga busen på bakgården, så tager jag mig friheten att erinra derom, att i den skala och den storlek, som dessa flyglar nu äro föreslagna alt byggas, så skulle de komma att bortskymma en god del af Riddarhuset och förstöra del vackra utseendet från strömsidan. Således skulle de icke på något sätt motsvara den fordran af prydlighet, som Riddarhusets nuvar. läge gör anspråk på. Dessutom anser jag R. o. Ad. icke böra vara ett bolag, som försöker att genom byggnader öka sina inkomster. Föga uträttas dermed i afseende på inkomsternas ökande, något äfventyras och R. o. Ad. inlåter sig då i förhandlingar om uthyrande af ännu flera rum och lägenheter samt dermed åtföljande mer och mindre behagliga affärer, som, i min tanka, icke öfverensstämma med R. o. Ad:s värdighet. Jag skulle önska att R. o. Ad. icke hade någon lägenhet uthyrd till enskild person, utan att R. o. Ad. fann sina tillgångar stå på den fot, att sådant icke behöfdes, men likväl fann sin räkning vid att underhålla så väl denna byggnad som hvad dertill hörer. Vi torde erinra oss sedan sisla riksdag, hvad äfventyr
StatsRådets Protocoll besanna det af Stats-Utskottet angifna förhållandet och upplysa tillika, att beslutet om Theatrarnes bispringande intill påföljande Riksmöte blifvit i Kammar-Expeditionen fattadt, äfvensom att de härtill i Handelsoch Finance-Expeditionen utsedda medel tillfallit Statsverket, genom en af särskildta omständigheter påkallad, af Kongl. Majrt utan Riksens Ständers medverkan, vidtagen anstalt, samt att för öfrigt dispositionen skett med förbehåll, att den borde hos Riksena Ständer anmälas, hvilket ock^. under innevarande Riksdag egt rum. Nu ehuruväl Stats-Utskottet icke saknat grund för 6in framställning, helst Rik - HO Constitutions-ZJtskottets betänkanden. sens Ständer bestämdt förklarat det något ytterligare allmänt bidrag åt Theatern ej kunde anslås; dock som den för ändamålet använda inkomst varit helt tillfällig och opåräknad, och då, efter ConstitutionsUtskottets öfvertygelse, både Konungens representation och Nationens värdighet fordrat Hufvudstadens Theatrars fortfarande bestånd , finner Utskottet den anmärkta rådgifvande åtgärden, hvilken dessutom ej innebär något stridande hvarken mot 65 och 68 $•§• Regeringsformen eller mot Rikets gagn , icke heller föranleda någon ansvarspåföljd. Stockholm den 31 Maji 1823. N:o co. Ankom d. 28 Junii 1823. Memorial, till Riksens Ständer, angående Stats ■ Utskottets anmärkning emot disposition af Tullfrihetsmedel, till Stockholms Invånares förseende med groft bröd.
Den kan således aldrig skäligen fordras, då Domare i råttan tid insända sine Domböcker inbundne; och om AdvocatFbcalen låter försummelse derutinnan äga rum, bör han vål icke belönas för en sådan underlåtenhet. Insändes Dornböckerne utan att vara inbundne, så kan endast ersättning fordras för inbindnings-kostnaden , hvilken för ro i Skåne och Blekinge varande Domsagor, icke kan Öfverstiga 20 Riksdaler, då till dem icke fordras dyra band, och det i allt fall icke bör anses såsom någon inkomst, utan endast såsom ett förskott, hvilket bör användas till inbindningen. 46a Den 23 Maji f, ni. Om lösen för gravations-bevis skulle ingått uti inkomst-beräkningen, så bör dervid erinras, att sådane bevis meddelas af hvarje Domare i orten , derifrån säkert ingen anmält sig i Jönköping för att med dubbel summa lösa ett dylikt bevis af AdvokatFiskalen. För mig är det således aldeles obegripligt, hvarifrån man hämtat grunderne till den föreslagne öfverdrifna ersättningen, hvilken om ock den i: Christianstad nu varande HofRätten skulle anses böra fortfara, likväl i alla fall icke bör komma Staten till last, då AdvokatFiskalens fullmagt visserligen icke kan, såsom StatsUtskottet tyckes hafva förment, försäkra honom om inkomster, dem han icke med minsta skäl visat sig någonsin hafva innehaft och förlorat; hvarföre jag, såsom Representant, anser mig skyldig yrka afslag å Utskottets Betänkande i den delen, isynnerhet, då tillika bör besinnas, att om de föregifne inkoinsterne från 10 Domsagor rimligen skulle kunna anses hafva utgjort 5oo Rvdr, så skulle, efter samma beräkning, då 09 Domsagor ännu lyda under Götha HofRätt, desse inkomster uppgå nära till 2,5oo R:dr Banco; och jag lemnar till en hvar oväldig att döma, om sådant är rimligt.
Ella försökte med kärvänligt våld att dra henne intill sig. Men hal som en ål slant hon ifrån honom, steg upp och kastade sig vigt öfver gärdesgården. Nu stod hon på andra sidan med armbågarne stödda mot störarne och skrattade sitt låga musikaliska skratt. Tag det inte för färdigbakadt än, sade hon, kakan bränns, om man rör vid henne, innan hon är gräddad. Jern kniper du i med tång, och qvinnor tror du dig få fatt med bara händerna! Ah du, Ella, kasta först i sjön tjugufem år af ditt lif, så får du se, hur det se'n går. Tror du jag är som ett hallonbär? Menar du, att jag vuxit upp som ett hjortron för att plockas af dig? Nej du, Ella, helsa far din och säg, att först skall han komma till Toimila gård med hvita parhästar och talmansbukett, och så skall han tala med far och mig. Men vackert tal, vackert så som jag vill höra. Förr kommer du inte och krafsar med fingrarne kring lifstycket på mig, hör du? Och ingen kyss får du, förrän presten läst öfver oss, kom ihåg det. Spring inte mer i kjolarne på Hedda, Salmen Ella, och minns på, förrän Ukko kommer och friar med dig har du ingenting med Toimila-dottern att skaffa! Nu godnatt! Blåbären kan du roa dig med så länge. Hej hå! Hedda tog sin randiga kjols redan af daggen fuktiga fåll i handen och fäste den upp vid midjan, så att den korta lilla blå ullkjolen syntes, och började så gå framåt stigen, lätt och vig som en ung häst. Ella hvisslade ej mer. Han rynkade sina ögonbryn och knöt näfven. Men hans blod svallade så oroligt; hon tycktes honom så eftersträfvansvärd, der hon gick trygg och stolt på egna egor. Han såg efter henne, så länge han kunde, vände sedan om och gick med långsamma, trötta steg framåt byvägen. Qvällen var sval och skön; derborta stod insjöns lugna vatten; man kunde höra änderna pipa i vassen och se småfisken slå innerst i viken. Vid horisonten spred sig ett gult skimmer, den närmaste skogen belystes allt mer, och allt högre steg, stor och rund, augustimånen.
Bailli ömmade för ämbetsmannamaktens prerogativ; han fann besluten af den 4 augusti » sammanhopade och öfver-ilade », ledande till » upplösning af alla band, försvagande af all ordning ». Mirabeau kunde ej fullt slita sig lös från sina adliga medbröders åskådningssätt och intressen. Han hade under debatten manat till besinning och till » hänsyn för egendom, fomhäfd och skattebehof ». I sitt tidningsorgan, Courier de Provence, gaf han surmulet en kalldusch åt det allmänna jublet. » Den som känner », yttrades här, » stora församlingars natur, deras ibland dramatiska hänförelse, det förföriska i bifallsstormen, äran af personlig oegen-nytta, den ädla berusningen af eldad sinnesrörelse — han förlägger allt, hvad i denna session förefaller utomordentligt, inom klassen af hvardagliga företeelser; församlingen befann sig i en elektrisk hvirfvel och stötarne följde tätt på hvarandra utan mellanrum. » Den 7 augusti upprefs beslutet om tionden, hvilken nu alldeles afskaffades. Det var mer än abbé Sieyés kunde smälta, och han öfvergaf nu den revolutionära riktning, hvilken han genom sin mot adeln riktade skrift » Hvad är det tredje ståndet » först brutit väg för. » I viljen blifva fria », utropade han, » och för-stån icke att vara rättvisa; hade jag förutsett denna vändning af revolutionen, skulle jag ej hafva blandat mig deri. * Mirabeau, som ej utan skadeglädje såg abbéens trångmål, var genast färdig med den bittra repliken: » Det var ni, som lössläppte den bundne tjuren, och nu beklagar ni er öfver, att han ståpgas. » Nationalförsamlingens den 4 augusti fattade beslut kungjordes i ett vidlyftigt dekret, innefattande 19 artiklar. Art. 1 börjar med den stolta ingressen: » Nationalförsamlingen afskaffar fullständigt hela den feodala regimen » samt innehåller de allmänna vilkoren för afskaffandet. Först går man till rätta med adelsprivilegierna. Art. 2 handlar om duf-slagen; dufvorna skola under bestämd tid hållas i förvar, om egaren ville afhemta och föda dem, men sedan skulle de » betraktas som villebråd ».
Lägges nu härtill kostnaden för de arbeten, sorn af menigheterna blifvit utförda utan statsbidrag och bland hvilka i synnerhet må nämnas: a) uppbrytande af en ny, en mil lång häradsväg emellan Ljustorps och Indals tingslag, öfver den så kallade Svedjemon, hvilket arbete utlörts al Indals, Sköns och Ljustorps häradsboer; b) vägomläggningen emellan Hernösands stad och Norrstigsby, bekostad af Säbrå församlingsboer, samt c) den öfver Själevads-sundet verkställda brobyggnad af sten, bekostad af invånarne i Själevad, Mo och Björna, så kan det icke nekas att mycket blifvit gjordt lill kommunikationens förbättrande i denna landsort; men ännu återslå många vägförbättringar och omläggningar, hvilkas utförande beror på erhållande statsanslag. Bland dessa anser jag de hufvudsakligaste vara följande: l:o Vägens förändrande, så att öfverfarten öfver Ångerman-elfven, hvilken nu ofta är förenad med lifsfara, må kunna förläggas till Sandö, hvilken ö medelst en bro på pålar öfver östra passet af 468 alnars längd, inberäknadt landfästena, borde förenas med fasta landet på norra sidan om elfven, hvarefter väg skulle beredas öfver ön, från hvars andra sida farten skulle ske på färja öfver ett 603 alnar bredt pass till Lunne i Gudmundrå socken; varande i sammanhang härmed ställd en förändring och förbättring af vägen genom Gudmundrå och Högsjö socknar, för undvikande af den svåraste och längsta backen inom Länet, nemligen Ödsbacken, äfvensom af Westbyoch Sabäcksbackarne. Sedan undersökning blifvit på Statens bekostnad förrättad och menigheterna hörda, anmälde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ärendet i underdånighet hos Kongl. Maj:t den 18 Oktober 1847, med underdånig hemställan att, i anseende till vigten så väl i statsekonomiskt, som militäriskt afseende af den föreslagna vägoch färj-förändringen, hvilken, enligt kostnadsförslagen, tillsammans erfordrade 44,116 R:dr 6 sk., Kongl.
'203 utgörande, lyckan B 1 tunnland 8,3 kappland, lyckan C 1 tunnland 10 kappland, varande denna lycka en del af de s. k. skansjordarue, samt lyckan D 1 tunnland 13,4 kappland, vore, såsom belägne invid kyrkogården, till dess utvidgning serdeles lämplige, samt icke för annat angelägnare ändamål kunde erfordras, uti afgifvet gemensamt utlåtande af den 23 sistl. April underdånigst tillstyrkt nådigt bifall till den begärda upplåtelsen på följande vilkor: l:o att E. K. Maj:ts ocb kronans dispositionsrätt öfver de trenne åkerlyckorne genast öfverlåtes till församlingarne; 2:o att, sä länge det om skansjordarne nu afslutade arrendekontrakt är gällande, eller till den 14 Mars 1856, församlingarne böra ansvara, alt den till E. K. M:t och kronan för samma jordar utgående årliga arrendesumma af 63 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, icke får förminskas med mera än 2 tunnor 30,5 kappar, som motsvarar arrendet för den vidd af 1 tunnland 10 kapp land, lyckan litt. C upptager bland nämnde jordar; 3:o att den afgäld, hvarför de 3:ne åkerlyckorna äro på arrende öfverlåtne, utgår oafkortad till E. Ii. M:t och kronan intill slutet af det år, hvarunder E. K.
Rikets Ständer få alltså underdånigst anhålla, alt, genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som, enligt 26 kap. 2 § Byggninga balken, af socknemärmen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, mätte förklaras: att vården och underhållet af dessa hus tili aila deras särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt att socknemännens skyldighet i berörde hänseende icke vidtager förr än husen, genom ålder och bruk, eller genom vådeld, storm, husets sättning, eller annan tillfällighet, som innehafvareu bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas så bristfälliga, att nyeller ombyggnad eller annan hela huset eller dess väsentligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden. I sammanhang härmed och då, vid sidan af de slads-invånare, som i staden ega hus eller grund eller borgerlig näring idka, småningom uppstått andra samhällsklasser, hvilka, dels i följd deraf, att de idka industri och fabriks-näring, som, ehuru med borgerliga yrken fullt jemförligä, dock icke blifvit dit hänförde, dels såsom Statens embetsoeh tjenstemän eller annorledes blifvit tillerkände rättighet, att deltaga i öfveriäggningar och beslut rörande flera stads-kommunens angelägenheter, synnerligast de kyrkliga, f'å Rikets Ständer hos E. K. M:l i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse JV.-o 113. 251 hvarigenom, med ändring af hvad 26 kap. 3 § Bvggninga-balken innehåller angående dem, som i Stad skola hus och gård för Prest hygga och förbättra, malte stadgas: att. alla, sorn å socknestämma rösträtt ega, skola i sådan byggnadsoch underhålls-skyldighct deltaga. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857.
Vägras det honom ändå, eller vill den, som kreatur intog, det ej utan lösen utgifva i det fall, som i 28 § sägs; lite egaren kronobetjent till, och tage han kreaturet ut hos den, som det intog: vare ock denne skyldig att gälda den kostnad och skada, som af hans vägran kom. § 32. Löser ej egare intaget kreatur ut inom fjorton dagar sedan han derom tillsagd blef; håfve den, som intog, rätt att, utan annan anmaning, låta kreaturet å offentlig auktion säljas, och njute ur köpeskillingen sin lösen fullt ut. § 33. Varder egare af intaget kreatur ej känd inom fjorton dagar sedan lysning efter 25 § skett; late den, som kreaturet intog, så lysa, som om hittadt kreatur stadgadt finnes, och gånge sedan som i thy fall i lag skiljs. Vill han hellre förfara så som i 32 § sagdt är; håfve der våld till. § 34. Uppkommer tvist om den, som kreatur intagit, det å sina egor funnit, och gitter han ej med vittnen, andra skäl eller ed sin visa att han det kreatur der tog; gälde skadestånd till den, som kreaturet eger. “v Lag_ samma vare, der den, som intog, pröfvas, till följd af sådan försummelse som i 22 § sägs, böra sjelf stånda den skada, kreaturet å hans egor gjort. § 35. Alla frågor om hägnadsskyldighet skola upptagas vid allmän Under-rätt i orten och fullföljas i den ordning, som för tvistemål stadgad är. Åtal för inträffad ofred af kreatur må ej af annan än målsegare anställas. Har ofred skett å mark, som står under Kronans omedelbara vård eller å allmänning, som under allmän uppsigt ställd är; då må talan föras af allmän åklagare, eller af den, som öfver marken har tillsyn. Expeditions-Ulfikottels Förslag till underd. Skrifvelse De i denna Författning stadgade böter beräknas i Riksmynt.
M-jds Nådiga Proposition i delta afseende innefattar hufvudsakligen de bestämmelser, hvilka härvid höra iakttagas; men Utskottet anser likväl, alt närmaste bedömandet utaf de för hvarje ort mäst lämplige räntepersedlar bör i något vidsträcktare måtto öfverlemnas åt Länens invånare, sorn skola desamma utgöra, äfvensom att något förtydligande uti vissa föreskrifter torde vara nödigt, och har, i afseende härpå, trott sig böra hos Rikets Ständer föreslå några tillägg till det förslag, sora Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition framställer. Derjemte liar det ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, att, — ehuruväl ifrågavarande förslag allenast åsyftar förenkling och sålunda icke någon förändring i hvarken beloppet af utskyld er eller sättet för deras utgörande, -— likväl, då andre räntepersedlar komma alt utbytas emot spanmål, kunde Siats-Verket, genom leverering af ett större qvantum spanmål än hittills fått in natura utgöras, blifva i förlägenhet för dess emottagande och användande, hvilket äfven sannolikt skulle leda till förluster vid tillfälle af den för Stats-Verket öfverflödiga spaumålens försäljning. Till förekommande häraf, har Utskottet äfven ansett sig böra föreslå några bestämmelser, hvilka, i öfverenstämmelse med de grunder hvarpå hela förslaget i allmänhet hvilar, icke föranleda till några olägenheter för räntegifvare, men dock betrygga ej mindre Stats-Verket, än räntegifvaren för äfventyr och förluster.
Utskottet anser här*» vid böra såsom vilkor ? fästas, att Förslagen skola, sednast inom 1826 års slut vara till Herrar BancoFulImägtige inlemnade, på det att Fullmägtige så väl som Banquens Cornjg^Usarier måtte ega rådrum att, innan Riket* 'Banco-XJtsiolteta Bttankandtfi, Sof Ständers nästpåföljande sammankomst, noga och fullständigt granska hvart och ett Förslag, samt deröfver afgifva sina Utlåtanden och erinrinriugar; jemte hvilka, ämnet i hela dess vidd bör öfverlemnas till blifvande BancoUtskottets vidare pröfning och bedömande, samt på Rikets Ständers slutliga afgörande bero, huruvida något förslag antingen ina i allo antagas, och i följd deraf, deri bestämda belöningen till fullt belopp derföre utgå, eller ock, om med afseende på uppgifna förändring gar, sorn i vissa detailier kunna pröfvas nyttiga och användbara, någon afpassad mindre belöning, bär en eller annan Författare tillerkännas. Beträffande härnäst Utskottets afgifne Ut» låtande, om Befordringsgrunderne inom Banrjuen, så är, med anledning af Utskottets Utlåtande, i frågan om den särskildt f r BrincoVerket gällande ordning, ätt en tredjedel af dess Cnmmissarier böra vara Frälsemän, inom Vällofl.
Hvarje StsäsMinister eller Sta tsSecr eter are, dä han af Laga förfall hindras att målens föredragning inför Konungen öfvervara, företrädes af det StatsRåcl eller den person, som Konungen dertill utserj hvilken enahanda ansvar äligge, Den 12 Juni, 201 Upplästes det förslag till denna §•, som var vid berörde Nådiga Proposition bi lagdt, och hvilket fanns vara i nyss föregående redaction inbegripet. Herr LandtMartkalkeiv. Som dessa förslag stå i fullt sammanhang med de oantagna förslagen till 5 §., lärer Högloft. Ridderskapet och Adeln finna dem vara förfallna. Bifölls. 7;de §:n. Vid slutet af denna §. hade ConstitutionsUtskottet, i öfverensstämmelse med Konungens Nådiga Proposition, föreslår git följande tillägg : Till äreridernas föredragande förordne Konungen, efter de i föregående §. §. lagda grunder, Chefer får de särskildta Departement en af Konungens Canzli, efter elen fördelning af ärenderna till hvarje Departement, so/n Konungen finnér får godt utstaka, samt en af Konungen utfärdad CanzliOrdning kommer att bestämma. Såsom stående i sammanhang med de oantagna förslagen till 5 §. skulie detta tillägg förfalla. g:de §:n. Häruti hade ConstitutionsLjtskottet 1812 föreslagit den förändring, att efter orden: ”derest icke,” skulle sättas: tvänne af Stats Rådets Ledamöter, jemte dea föredragande, tillstädes liro. AF nyss åberopade skäl skulle denna ändring förfalla, 202 Den 12 Juni. Uti denna §:s första Moment hade KongT. Maj:t x 8 12 föreslagit följande förändring: Ej må Konungen fatta något beslut utan i närvaro af den Stats Minister eller StatsRådets Ledamot, till hvars Embets-befattning målet hörer. Äfvenväl hade orden efter deni förut meddelade föredragnings-listor blifvit föreslagna att utgå. Herr Landt Marskalkens proposition till bifall å dessa förändringar blef af Ridderskapet Och Adeln med Nej besvarad. 9:de '§:n.
När Ständerne en gang beviljat begärda anslag till vissa företag, skulle jag tro att något stadgande, hvarigenom en möjlighet öppnas att under tiden öka samma anslag, icke bör utsättas. Skulle verkliga olyckshändelser inträffa, så hafva ju i alla fall näst - Den 29 Mars e. m. tömmande Ständer tillfälle of komma till hjelp. Jag tillstyrker alltså, att §:n helt enkelt måtte erhålla följande lydelse: ”Att då arbetets utförande öfverlemnas till menigheter, bolag eller enskilde, desse alltid bö'ra, enligt contract, förbinda sig alt efter fastställd plan fullborda arbetet, samt alt ett sådant vederbörligen afslutadt contract &c. &c.” Frih. Jag skulle visserligen icke hafva någonting emot att biträda den mening, som Frih. Tersmeden framställt, om jag icke fruktade att lägga hinder i vägen för möjligheten att enskilda corporationer skulle kunna ingå så beskaffade contract med Staten, såvida ej ett remedium funnes, d. v. s. möjlighet till ersättning af Staten för oförvållade olyckshändelse!-, som ej i planen för ett företag kunna beräknas. Jag vill endast gifva tillkänna, att i främmande länder, der man har stor erfarenhet af sättet att utföra publika arbeten genom entreprenader, iakttages alltid, då enskild person förbinder sig att utföra ett arbete mot en viss summa, att undantag göres för olyckseller andra händelser, som varit af egenskap att icke i kostnadsförslaget kunna beräknas. Jag tror, alt, i samma mån sorn man later ett sådant billigt villkor slå qvar i ett contract, hvilket tvifvelsutan hvarje enskild i sina transactioner söker att se iakttaget, Staten å sin sida har så mycket större anspråk på att icke ersättningsanspråk må väckas i fråga om sådana missräkningar, som bort kunna vara förutsedda. När man vill vara sträng i afseende på villkors och contracters uppfyllande, så måste man också vara billig. Jag tror således, att, långt ifrån att detta villkors borttagande skulle medföra mer eller mindre säkerhet för statsverket, det just i dess bibehållande ligger ett slags garanti att Ständerne icke i oträngdt mål skola besväras med ersättningsanspråk af en mängd corporationer, som fått anslag sig beviljade.