Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Crusenstolpe gjorde sina studier i traditionel-, historisk-, politisk romantik, hvaraf någonting så pikant, originelt och nytt uppkom, att han på inkomsten af dessa, just i lagom tid upptäckta källor, blef i tillfälle att efter hand rangera sin helt och hållet genom sitt tidningsföretag derangerade affärsställning. Dessutom kallades Crusenstolpe den tiden en »folkets man»; en titel, som kunde räkna slägtskap med hvad som helst snarare än med hans natur, hvilken allt igenom, från början till slut, var aristokratisk. Märktes någongång det motsatta elementet, var det troligen endast ett skum på ytan, som vid en ny sakernas vändning möjligen kunde skummas bort. Ty han var en motsägelse: på visst sätt försonlig – oförsonligheten låg mest i bläckets galla och pennans uddhvassa spets. Emellertid befann han sig efter juryns dom ännu på stadshuset, der hans hustru, den trofasta följeslagerskan, som alltid delade hans öden, var hos honom. Angående färden till Waxholms fästning lärer det varit i fråga, att till undvikande af nya oroligheter – de som egt rum hade haft en tillräckligt allvarsam karakter – under någon ej på förhand bekant natt sätta embarkeringen i verket, men det blef snart tydligt, att aningen härom gick från mun till mun och att nattliga demonstrationer skulle måhända haft en ännu svårare betydelse, än om allt skedde vid öppet dagsljus. Och så skedde äfven. Öfver denna märkliga tilldragelse inom ett författarelifs annaler meddelar ett ögonvittne, och på samma gång en auktoritet, Aug. Blanche, följande beskrifning. »Det var den grannaste morgon i juli 1838. Solen stod hög och klar öfver Skeppsholmen, doppade sitt guld i Norrström och bröt sig mot soldaternas bajonetter. En haie af trupper, till häst och fot, var nemligen bildad uppför hela Brunnsbacken emellan södra hamnen och norra gafveln af stadshuset, den tidens fängelse äfven för statsfångar. Dessutom presenterade sig från strömmen några kanonjollar, bemannade med plutoner af gardet. En ofantlig massa folk af båda könen trängdes på ömse sidor af denna lysande haie, värdig en triumfator.
Ile talades icke mycket vid, men ibland kunde fröken langa stunder sitta och stryka hennes hår, upp och ned, upp och ned och d8 hande det, att det stramande ansigtet mjuknade upp och stora, lugna thar mllade ned utför hennes kinder. Det var hennes bästa stunder. Annars kunde hon inte just grha. Hvarifran skulle hon ta krafter till det? I början, nar hon först koin ut i verlden som IXrannna och inte kunde halla respekt och blef förödmjukad för det 118 kunde hon om eftermiddagame kasta p5 sig hatt och kappa, stbrta ut till nigon aflägsen gata, och der kunde hon i vinterskymningen g3 af och an och grata högt, snyftande, skakande som ett barn. IM föreiöll henne sorgen som nagot orättvist, 118gonting, mot hvilket hon satte sin ungdoniskraft i harnesk, nagonting, som hon var oiid pa. Men nu kunde hon beherska sig, eller rättare sagdt, natiireii knnde ej 1Yngre reagera. Och hon grat aldrig, mer än öfver Elin. NSr hon bad, sa bad hon aldrig om lycka, utan om talamod, talamod! Nu tog hon p9 sig sin illa medfarna slXngkappa, stoppade en packe skrifböcker under annen och gick ' hemat. Hon gick fort, med langa steg, tfimligen disgraciöst, &amp; g p9 marken, aldrig direkt pa dem som hon mötte. Helsadc nagon p8 henne, gjorde hon en tvär, hasti höjning med till hälften borträndt hufvud. Ett par herrar lyfte s der till haften, v9rdslöst p i hatten hon sag sa tarflig ut pS gatan. Hon hade mor och sex fattiga syskon i landsorten; har bodde hon i en inackorderingsfamilj. Frun öppnade dörren, det var. simpel, nien munter dam, som inte generade sig. &gt;Ja. lilla fröken ursaktar r i l, att vi ha ilit. Jag har satt in bondbönorna i nischen, de ha nog hallit sig. Fröken, hon ar d i sn911, hon 91 inte kinkig !.
Sparre erbjudit sig att emot 50,000 Riksdaler Riksmynt lili Banken öfverlåta rättigheten att begagna ett af honom uppfunnet sedelpapper, hvilket, alldeles likt det ifrågavarande profvet, förmenats ega, utom andra fördelar, äfven den att icke kunna eftergöras, så hafva Bankens Tryckeri föreståndare och Förvaltaren vid Tumba bruk, häröfver hörde, ej allenast upplyst, att den vid samma pappers förfärdigande begagnade metod blifvit för omkring 30 år sedan här i Sverige försökt, men mäst såsom oanvändBih. lill li. St. Prot. 1859 fy 1860. 6 Samt. 1 Afd. 9 Haft. 2 Banko-V iskottets Memorial N:o 16. bär öfvergifvas, utan äfven medelst företedde prof, som jemväl blifvit Utskottet förevisade, ådagalagt, att det i papperet befintliga, endast mot dagern synliga vattenmärket kan med lätthet eftergöras utan behof af kostsamma anstalter och verktyg eller af någon ovanlig konstfärdighet ; i följd hvaraf Fullmägtige förklarat sig icke kunna å Grefve Sparres omförmälda erbjudande fästa afseende. Vid sådant förhållande, och dä Rikets nu församlade Ständer, i enlighet med Utskottets i § 15 af dess Berättelse N:o 6 gjorda framställning, ansett åtgärder böra af Fullmägtige vidtagas för införande af nödiga förbättringar vid det nuvarande sedelpapperets tillverkning, samt detta Rikets Ständers beslut nu mera blifvit af Utskottet för behörigt iakttagande Fullmägtige meddeladt, hemställer Utskottet vördsamt att förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Januari 1860. Ank. till Exp.-Utslc. den 9 Febr. 1860, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Hiks-Ståndens beslut öfoer Utskottets Utlåtande N:o 11.
Besvärs■ och Elton.-ViskoHels Betänkande N:o 7. 5 vidsträckta trakter; att dervid icke borde ifrågakomma någon inskränkning i den dispositionsrätt, som enligt gällande författningar tillkomme egare af redan befintliga skattehemman, i afseende å dertill hörande skog, eller innehafvare af redan lagligen anlagda nybyggen i afseende å den skog, som genom framdeles skeende afvittring kunde dem tillfalla, men att Kongl. Maj:t deremot icke funnit någon betänklighet möta för att i fråga om nybyggen, hvilkas anläggande icke blifvit af vederbörande myndighet medgifvet, eller sådana äldre nybyggen, för hvilka föreskrifna odlingsoch byggnadsskyldigheter icke inom behörig tid blifvit, i enlighet med gällande författningar verkställda, och öfver hvilka Kronans dispositionsrätt i följd deraf måste anses vara återställd, bestämmelser meddelades, hvarigenom innehafvare af dylika nybyggen, äfven sedan desamma, efter fullgjorda odlingsoch byggnadsskyldigheter, i öfrigt iklädt sig natur af skattehemman, underkastades den inskränkning i rättigheten tili skogens begagnande, som med hänsigt till det allmännas intresse kunde anses erforderlig; men då genom berörda bestämmelser, hvarmed Kongl. Maj:t icke åsyftat att på något sätt förhindra sådana nybyggesanläggningar, som hade till verkligt ändamål, icke skogens afverkande, utan landets varaktiga uppodling, skulle föranledas uppkomsten af ett nytt slags skattehemman med särskilda förpligtelser och skyldigheter, har Kongl.
Men det som framför annat föranledt mig att begära ordet, är att jag icke kan förstå huru det kommer sig, att en och annan talare funnit sig af detta förslag bringad till smärta och förvåning, ja, såsom det under öfverläggningen före kommit måhända någon äfven till tårar. Jag föreställer mig att det måtte vara ett både intressant och lärorikt ämne för nationen att söka göra sig reda för sin ställning till dynastien, och tror att den bäfvan, som vissa talare låtit förmärka öfver att få denna fråga vidrörd tvifvelsutan utgår från ett öfvermått af lojalt nit, som betraktar hvarje dylik fråga såsom ett noli me tangere, som det vore nästan en hädelse att vidröra. Jag ber att få fästa upmärksamlieten derpå, att i förevarande punkt icke är fråga om sjelfva summan, hvilken förekommer först i nästa punkt, utan blott om en princip; och hurudan är denna princip? Jo det torde vara svårt att bestrida att om någonting står i full konseqvens med den monarkiska principen, så är det ett sådant sammanslående af ali hofhållning under Konungens civil-lista. Således, om det är antagligt, att de Hrr, som på ett så varmt sätt yttrat sig för Utsk:s förslag och emot motionerna, verkligen äro monarkiskt sinnade, tror jag att de icke böra vara fattade af någon sådan bäfvan, för detta förslag, som här gifvit sig tillkänna, emedan man icke torde kunna 234 Den 21 M ars f. m. neka, att det åtminstone icke skulle minska konungens makt, om det äskade särskilda anslaget sammanslås med Hans. Det har sagts, att man icke borde votera för detta sammanslående af det skäl, att Konungen icke föreslagit detsamma; jag tror likväl, att i den ställning, hvaruti dessa frågor f. n. befinna sig, det hade varit ganska svårt för Konungen att framkomma till E. St:r och säga: »jag vill hafva ett högre anslag för att gifva åt Min son.» Det är nog att Konungen yttrat sig om sjelfva saken; jag kan ej inse, att Han kan hafva någonting emot att det belopp som gifves, blir lemnadt till Hans disposition.
Dock böra vissa saker hemställas til! provinsrådets utlåtande och konungens gillande, såsom försäljning eller byte af kommunens lästa egendom, arrende på lång tid (högst 98 är), lån, förpantning, skifte af samfäld fastighet, bestämmande af vägoch bropenningar* testamenten och gåfvor lill kommunen till mer än 3,000 francs 56 Allm. Bcsv. och Ekon. Ulsk:s Bel. JVs 127. värde, påbjudande, förändring eller indragning af kommunala pålagor, förändring i bruket af kommunens egendom, gaturegieringar, nedrifning eller iståndsätlande af fornlemningar m. m. Följande frågor undersläilas provinsrådens gillande, såsom: om anställande af eiler svaromål i rättegångar, om skifte eller nyttjanderätt af gemensam betesmark och skog m. rn., taxor på den allmänna rörelsen, upptagande af socknevägar, förslag till uppförande, större reparation eller nedrifning af allmänna byggnader, för slag öfver kommunens inkomster och utgifter samt redogörelse derför, reglementen för förvaltning af pantlåne-inrältningar o. m. d. I dessa frågor kunna besvär öfver provincialrådets beslut anföras bos konungen. Kommunalrådet utfärdar förvaitnings-reglementen och polisanordningar samt vitesförbud. Dessa vilen få ej öfverskrida 13 francs böter och 3 dagars fängelse. Välgörenhets-inrältningars och pantlåne-kontors räkenskaper äro underkastade kommunalrådets granskning. Kommunalrådet fös delar på kommunens inbyggare den bevillning, som ålagts kommunen alt utgöra, eller utnämner vissa personer att denna fördelning verkställa. Del eger förvaltningen af kommunens skogar. Del utnämner, suspenderar och afskedar kommunens tjenstemän och funktionärer, såvida ej denna myndighet är borgmästare och råd tillagd.
Vid förnyad föredragning af ConstitationsUtskottets, den 11 dennes, under Nso 83 aflåtne, samt den 15 derpåföljde e. m. nå bordel lagle Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte förslag till ett tillägg i 56 5. Regerings-formen; fann Ridderskapet och A - Frof^ Vidy. d Decemi, igij deln för godt, att det af Constitutions-Utskottef, i nyssnämnde Memorial, nu frarnstälde förnyad® förslag till berörde tillägg, till den behandling 56 S. Regerings formen föreskrifveri godkänna. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco Utskotcts, ej mindre den 13 dennes, under Nio 103 afgifne, samt följande dagen på bordet ligde Memorial, angående föreskrifter uti Banco Reglementet, i sammanhang med Riksens Ständers beslut» om Allmänna Magazins-Inrättningens upplösning’ än ock denna dag, angående ett tillägg för närmare förtydligande af den* till intagande i Banco Regl«ment«r, föreslagne justa punct, rörande Allmänna Magaains-Inrättningen; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Banco Utskottets berörde 2:ne Memorial bifalla, S. D. Upplästes till Justering Expedilions-Utskot' tets under N:o 412 afgifne förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit» Fröt;*. Utdr, d, 16
Men : anledning af den nu uppkomne fråga, att afstå från votering , begär jag få veta, huru Presteoch BorgareStånden utlåtit sig i ämnet j hafva desse afslagit minimi-tabellerne likasom Bon^e* Ståndet, så kan en votering härleda till att saken icke kommer till Nämnd; i alla händelser synes det orimligt, att afstå från att bestämma sin tanka som Stånd, blott för att slippa en votering. Hant Exceltence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Bevillningsutskottets Utlåtande ännu icke blifvit af BorgareStåndet afgjordt, men att de ifrågavarande minimi-tabellerne blifvit af PresteStåndet godr kände. Anmältes och emottogs Hans Exceltence, HofCancelleren Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken, å Kongl. Maj:ts höga vägnar, aflemnade Dess Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer af den 18 dennes, angående Dess Nådiga propo-. sition den 21 sistlidoe Maj om en Lag, i af - Den 22 Junti f. m. 375 seende på vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sådane personer, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Riken Sve-i rige och Norrige, samt derefter afvika till det andra. Hons Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken anmodade Hans Excellence Herr IlofCancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga skrifvelse skulle med första tili handläggning företagas.
Om nu äktenskap, på sätt sed och lag länge bjudit, är det moment, som gifver på en gång sedlig karakter och laglig form åt den personliga förbindelsen för lifstiden mellan man och qvinna, lärer deraf äfven vara klart, att ett fullständigt åtnjutande af familjerättigheter måste allena tillkomma dem, hvilka genom en af lagen erkänd äktenskaplig förbindelse blifvit medlemmar af sjelfva familjen. Och då nu rättigheten att, på grund af blodsband, succedera till en afliden skyldemans qvarlåtenskap, är att anse såsom kanske den vigtigaste af alla familjerättigheter, hvilken kan tillerkännas en medlem af familjen, lärer det ingalunda vara likgiltigt att, på sätt Utskottet föreslagit, nu göra ett afsteg ifrån principen och derigenom i familjen införa personer, hvilka sakna den sedliga grunden för sambandet med familjens öfriga medlemmar. Utskottets förslag innehåller att »alla oäkta barn», äfven de, som äro födde »i hordom och i förbudna leder, skola ega, att, »lika med äkta barn taga arf efter moder, sä ock efter fader, derest barnet blifvit af honom erkändt inför Rätta eller i vittnens närvaro »inför vederbörande prest.» Och i motiveringen till detta förslag har Utskottet åberopat både historiens vittnesbörd och främmande lagstiftningar. Det skulle föra mig allt Lag-Utskottets Betänkande N:o 02. 9 allt för långt ifrån ämnet att genom en fullständig kritik uppvisa hela skefhetcn i Utskottets uppfattning af lagstiftningen i äldre tider sä 'äl hos oss, som hos andra Europeiska nationer. Men dä Utskottet anmärker alt Utskottets eget förslag skulle »hufvudsakligen vara byggdt pä den Romerska Rattens princip att grunden för arfs»rätt är den aflidnes presumerade vilja, spårad i blodsförvandtskapens närhet,» och att denna princip, »fastän uttalad af ett hedniskt folk, vore icke desto mindre fullt Uri»sten, » kan jag ej underlåta att härvid löga den erinran, att hela denna anmärkning synes härflyta från något missförstånd om deri Romerska Rättens stadganden i ämnet.
Directéurer kunna således ej anklagas för att hafva underlåtit begära Proclama; de kunde ännu utreda sina Affairer till Borgenärernes fulla förnöjande. Befallningen, att egna Sedlar vid egna Liqvider ej annat än sorn Hypothek skulle få emottagas, var för Götha CanalDiscont till och med nästan öfverflödig. CanalDisconten är för det närvarande, om man sätter tro till de allmänt gjorda uppgifterna om dess ställning, icke banqueroutte, men väl råkad på obestånd; det är arten af dess Skulder, icke mängden, som trycker den. I afseende på olika Borgenärer, äro dess Skulder af 3 slag: till Enskilta, till StntsVerket och till Banken. Den sista uppgår, som hvar och en vet, till i,5oo,ooo Riksdaler Banco, skulden till alla StatsVerkets Cassör uppgår, sammanlagdt, enligt en värd Talares uppgift, sorn sjelf varit Revisor, till nära r,000,000 R:dr. De flesta hittills gjorda förslag innehålla att omedelbart betala alla Assiguationerna på Banken 'med 700,000 Riksdaler Banco; låtom oss antaga, alt, efter denna Inlösning, de sert skildta StatsVerksCassorna ännu voro Borgenärer för 750,000 Riksdaler Banco, i tre Procents-fordringar. Så framt man ej vill bibehålla dessa Cassör i samma belägenhet, som Den 5 Januarii. 397 Disconterna nu äro, att ej kunna bestrida sina utgifter, måste dessa 75o,ooo Riksdaler på något vis göras rörliga; alltså skulle det Allmänna förskjuta 700,000 Riksdaler för att afhjelpa Assignations-ägares betryck, och dessutom, med eller emot sin egen vilja, 750,000 Riksdaler, för att afhjelpa sitt eget; Summa i,45o,ooo Riksdaler Banco, utan att ändå Götha CanalDiscout blir i stånd att ens sannolikt kunna hära sig.
Så säg till dem: Detta säger Herren Herren: Så sant som jag lefver, alle de som i öknene bo, de skola falla genom svärd, och hvad på markene är, det vill jag gifva djuromen till att uppäta, och de som i fäste och i kulom äro, de skola dö af pestilentie; Ty jag vill platt föröda landet, och göra en ända uppå dess högmod och magt, att Israels berg så öde skola varda, att ingen skall der framgå. Och de skola förnimma, att jag är Herren, när jag hafver platt förödt, landet, för all deras styggelses skull, som de göra. Och du menniskobarn, ditt folk talar emot dig här och der på gatomen, och för portarna, och den ene säger till den andra: Käre, kommer och låter oss höra, hvad dock Herrans ord är, som han säger. Och de skola komma till dig uti församlingene, och sitta för dig såsom mitt folk, och skola höra din ord; men intet göra derefter, utan skola hvissla åt dig, och likväl lefva framgent efter sina girighet. Och si, du måste vara deras visa, den de gerna sjunga och spela skola; alltså skola de höra din ord, och intet göra derefter. Men när det kommer, som komma skall, si, så skola de förnimma, att en Prophet ibland dem varit hafver. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, prophetera emot Israels herdar; prophetera, och säg till dem: Detta säger Herren Herren: Ve Israels herdom, hvilke föda sig sjelfva; skulle icke herdarna föda hjorden? Men I åten det feta, och klädden eder med ullene, och slagtaden det gödda; men fåren villen I intet föda. De svaga stärkten I intet, och de sjuka heladen I intet, det såra förbunden I intet, det förvillda hemtaden I icke igen, och det borttappada uppsökten I icke; utan strängeliga och hårdeliga hafven I rådit öfver dem. Och min får äro förskingrade, lika som de der ingen herdan hafva, och äro allom vilddjurom till spis vordne, och platt förskingrade;
Så hafva, för att återkomma till den serskilta frågan om militair-yrket, uppkomst af stående hårar skiljt krigaren till en viss grad från de Öfrige medborgarne; denna uppkomst var ett steg med ena foten visserligen på sidan om den stora bildningsbanan, men hvar och en som noga betraktar den tiden, skall medgifva mig, att det med andra foten då var ett stort steg framåt. Han skall medgifva, som jag hoppas , likaledes, att afsteget ännu är för tidigt att återtaga. Der stående hårar hafva uppstått under en eller annan form, der krigare-ståndet har bildat sig, har, enligt hvad historien visat, serskilta jDen 27 Augusti e, m. 375 skolor för krigare-yrket, i mer eller mindre utveckling, alltid uppstått ; frågan om det yrket har alltid interesserat de magtågande och dess besvarande tillika säkert legat inom deras fattnings-spehr, ty de stående hårarnes behof uppstod alltid samtidigt med behofvet på jorden utaf magtågande. Men fastän nu bar börjat visa sig en allmän känsla utaf lämpligheten, att amalgamera serskilta stånd med hvarannan fast revolutioner och constitutioner för tidehvarfvets betraktare utvisa en önskan att innesluta alla medborgare-pligter och medborgare-förmögenheter, inom det allmänna ordet medborgare, år det icke derföre sagt, att tiden år inne, att ändra på en gång hvad som förut har funnits. Det är så mycket mindre sagt, som det år oafgjordt ännu, och torde blifva i generationer oafgjordt, om på den konstiga byggnad äf samhällen, som genom skiljandet af yrken, af classer och af skyldigheter, i stort och en detaille, uppstod inom Europa, det önskade templet af mensklighet med dess enkelt rena architecture ens år möjlig att uppföra. Det år till dess jag skulle kunna få se, om jag lefde öfver en menniskoålder, sammansmältandet af de ofvannåmnde yrken, stånd och skyldigheter mera fullåndadt än det nu år, som jag icke kan undgå att yrka bibehållandet tills vidare af serskilda undervisnings-verk för vissa yrken, i den mon de visa sig för mina ögon, i tidens närvarande skick vara mer eller mindre afskiljda från de öfriga.
Att var tid, hvad plastisk konst angår, icke kan mäta sig med ett 24 sekler aflägset tidehvarf, erkännes allmänt. Då man åtminstone i ett afseende måste medgifva vår tids underlägsenhet, kan det icke vara mera förvånande eller förödmjukande att äfven i andra fall erkänna ett sådant förhållande. Jag för min del hyser den öfvertygelse, att vår tid, oaktadt sin verkliga öfverlägsenhet i flera afseenden, dock är mindre än flera andra föregående egnad till lagstiftning. Det torde tillåtas mig få anföra blott några få af de skäl, hvarpå denna öfvertygelse grundar sig. Naturvetenskaperna synas i våra dagar och särdeles i vårt fädernesland hafva tilldragit sig större och allmännare uppmärksamhet, än de flesta öfriga. Af vetenskapsmän erhålla få så stor och utbredd ryktbarhet sorn de, hvilka idka förstnämnde vetenskaper. Den del af philosophien, som sluter sig till dessa, tyckes äfven mera interessera våra samtida än moral-philosophien eller naturrätten. Om naturvetenskapernas höga anseende och stora popularitet bör härledas antingen från det stöd, de lemna åt det practiska 1 ifve t, eller derifrån, att de genom sin ungdom och den hastiga utveckling, som är denna tidsålder egen, väcka ett lifligare deltagande, kan vara detsamma; nog af, att vi finna, det vår tid företrädesvis gifver dem sin hyllning. Åtskilliga män af förtjenst hafva till ock med sökt göra den mening gällande, att denna naturvetenskapernas öfvervägande riktning borde föranleda en förändring i de lägre läroverken, så att den classiska litteraturen, som fordom stod så högt och i väsendtlig mån bidragit att ur medeltiden utveckla en bättre nyare, skulle gifva plats åt de förstnämnda. Sådana åsigter äro, efter min öfvertygelse, ingalunda gynnande för iagfarenhetens studium, som står vida närmare den classiska litteraturen än naturvetenskaperna. Romerska språket är ännu, åtminstone i visst hänseende, juristernas.
Att Rotehållare derföre tålmodigt skola se sig öfver Lag betungade, derföre att Rusthållare njutit lindring, är verkeligen instämmande med den principe, som är följd vid Roteringen, att alla icke böra njuta rätt utan den ena tilldelas förmåner och den andra onera. Denna grundsatts hade likväl säkert icke af Friherre Björnstjerna blifvit godkänd, om han som för sina förtjenster de sednaste Fälttågen erhållit den betydliga Post han nu innehafver, i stället blifvit förbigången af någon, som ingen förtjenst ägt; och den Militairiska/espriten skulle också icke särdeles uppgifvas, om det blifvit bruket att den ena skulle dela faran och den andra taga belöningen. Derjemte anser han, att den förmån vissa Indelningshemman i Skåne åtnjuta, att få erlägga sin ränta till Indelningshafvaren i penningar efter Konung Carl XI:s Markegång, bör också blifva ett skäl, hvarföre man med full rättvisa kan betunga andra: En sådan farlig principe hos Embetsman att tillåta sig afvikelse från Lag och föreskrift, efter deras egit omdöme, ehuru det bordt och icke är, hellst då det rörer Beskattning åläggande af onera, kan leda till sådant förtryck, att det icke borde undfalla Lagstiftarens uppmärksamhet. Sedan jag nu yttrat mina tankar, om det Friherre Björnstjerna i allmänhet anfört, rörande detta ämne, får jag äfven göra det i afseende på den vederläggning han försökt emot hvad jag enskilt andragit. Friherre Björnstjerna anser det varit en nödvändig följd för Rotejemkningeu, att en del Rotar skolat få förhöjning, för Den. 19 Januarii. 65 emot denna klara föreskriften likväl många, som. haft 5 extra Rotar, ändå fått behålla 5 ordinaira Soldater, således ingen minskning, men likväl skola erlägga de nya Onera, så är ju sådant alldeles stridande emot Contractet och kan således den tydning