Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förblifver något Stånd ändock vid den ”mening, det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds beslut. Stadna Stånden t olika beslut, då skall Stats-Utskottet förökas med så mångå ledamöter af Riks-stånden, i vanlig , ”ordning Prot.-Utdrag den 14 Juli 1854. 289 ”ordning valde, att de blifva trettio af hvarje Stånd. Detta så förstärkta Utskotts ledamöter rösta sedermera samfäldt med slutna sedlar till antagande eller förkastande af hvad ”Stats-Utskottet tillstyrkt i de frågor, hvarom Riks-stånden varit af skiljaktiga tankar, samt "i sednare fallet om hvilka eller hvilket Stånds mening, sorn bör såsom Rikets Ständers an”ses; kommande hvad de Heste rösterna antagit att gälla såsom Riksens Ständers beslut. ”Till undvikande af paria vota — -— genast förstöras;” samt med denna anmärkning hänvisade Memorialet åter till Utskottet. S. D. Till handläggning förekommo Konstitutions-Utskottets nedanföljande Memorial till Rikets Ständer: N:o 17, med förslag till ändring i 14 8 Riksdags-ordningen, angående representations-rättigheten för Stockholm. Ståndet hänvisade Memorialet åter till Utskottet, under förklarande af Ståndets gemensamma tanke, att den föreslagna förändringen är hvarken nödig eller nyttig. N:o 18, med förslag till tillägg vid 46 8 Riksdags-ordningen, angående sammanträde af Riks-stånden för gemensamma öfverläggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga 88 i Riksdags-ordningen och Regerings-formen; godkändes. ‘ N:o 19, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 8, innehållande förslag till tillägg i 59 8 Regerings-formen och 27 8 1 mom.
EMIL STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. N O R D L I N G ALLM. RIKS 16 46 Jag HOS KOIif MISSIONÄRER BYRÅ OCH EXPEDITION: H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. 12:TE Å R G. SJÖGREN. tittade De in i ett sådant här o m dagen. fåglar, s o m b o där, äro m e l o d i e r, sånger, klirjgande stora tankar, s o m svärmar hungriga och flyga ut sjunga öfver för landet de i skönhetsmänniskorna. Ni häpnar. nar Emil att jag tänker klättringen, karne Ni tror kanske, att Sjögrens strikt sitter etc. djupt själ. Eller kanske man aldrig förskönande hans Misstag! inne i denna veta, när åtmistone bilden m e d kläderna, kådfläcHvad jag tondiktares d e t är i h j ä r t a t? Sjögren, hos h o n o m nas genomföra de sönderrifna och ungarne menar så det af Det är f r å g a äro d e tu bakom slöja j a g likh e m v i d ett fågelbo, o c h kan o m Emil ett. lar ur allegro glidande ibland lika i en fagraste utstrå- ur det mest det brusakta O c h d e n är e n n ö d v ä n d i g försonande motvikt mot det söndet oroligt s ö k a n d e och fridlösa, s o m skymtar hans af sina drömdagern, den m y c k e t s o m ur adagiot. härligt derslitna, af älskar alla h a n s tontankar, sande och sjungit Han fram nere i det dunkla djupet konst. Att V I D FLYGELN. EFTER FOTOGRAFI TAGEN F Ö R IDTJN AF A, BLOMBERG. m i g fortfarande. blir emellertid allting mera förandligas — och därför Men M e d åren öfverflyttadt symboliskt, bildligt i ens åskådning. Jag bilmusik.
Den, sorn anser, att, på sätt Stats-Utskottet tillstyrkt, hos Kongl. Maj:t hör göras underdånig hemställan om indragning af Wermlands Fält-JägareRegemente, under iagltagande af hvad Utskottet i detta afseende föreslagit uti i6:de punkten af Utlåtandet N:o 44> voterar Ja; den, det ej vill, flej; vinner Nej, kommer terörde hemställan alt förfalla.. a5:o Utskottets hemställan, att anslaget till Cavallenoch Artillerihästars remontering, skoning m. m., mätte, med afseende å den föreslagna indragningen af hästar, vid Lif-Gardet till Häst och Kron-Prinsens HussarHegemente, nedsättas lill 28,000 R:dr, har blifvit bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden, likväl af sistnämnde Stånd, med det vid 14 punkten, i afseende å Lif-Gardet till Häst stadgade vilkor; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, att berörde anslag skall uppföras till enahanda belopp, sorn förut, eller 30,675 R:dr 32 sk.. Då, på sätt Utskottet vid i/^de punkten yttrat, Bonde-Ståndets der fattade beslut lärer förfalla, torde voterings-proposilionen blifva af följande lydelse; Den, som, med gillande af Stats-Utskottets, i följd af föreslagen indragning af hästar vid Lif-Gardet till Häst och Kron-Prinsens Hussar-Regemente, gjorde hemställan, anser anslaget för Cavallenoch Artilleri-hästars remontering, skoning m. m. böra nedsättas till 28,000 R:dr,. voterar; Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer samma anslag att uppföras lill: enahanda! belopp, som för närvarande, eller 30,678 R:dr 32 sk.
Konstantinopel och skänktes år 1628 af patriarken derstädes Cyrillus Lukaris till konung Karl I af England. Förvaras i Brittiska Museum. 4) Angeliko-romanska handskriften (codex angelico-romanus), från nionde århundradet. Tillhör ett augustinerkloster i Rom. 5) Moskovitiska handskriften (codex mosquensis), från nionde århundradet. Har från Dionysii kloster på berget Athos förts till biblioteket i Moskwa. Hvad intyga nu dessa fem? I dem alla har 1 Joh. 5, 7 & 8 följande lydelse: „Ty tre äro som vittna, anden, vattnet och blodet, och de tre äro till ett.“ Uti ingen enda af dem förekomma orden: „tre äro som vittna i himmelen, fadren, ordet och den helige ande, och de tre äro ett“; ej heller förekomma orden „på jorden“, som för parallelismens skull blifvit instuckna i vers. 8. Detta hvad uncialhandskrifterna beträffar. Vi skola nu redogöra för minuskelhandskrifterna. Af det stora antal från alla delar af den kristna verlden samlade minuskelhandskrifter, hvilka vår tids vetenskap har genomforskat, finnas nära 200 äldre än boktryckerikonsten, som innehålla de allmänna brefven. De äldsta äro från nionde århundradet. Af alla dessa finnes blott en enda, som eger orden om de tre vittnena i himmelen. Denna enda är en uti Vatikanska biblioteket i Rom befintlig handskrift från elfte århundradet; men icke ens der stå de ifrågavarande orden i sjelfva texten, utan äro skrifna i brädden af en hand från nyare tid – enligt Tischendorf från sextonde århundradet eller ännu sednare. Jemte den finnas dock tvenne andra minuskelhandskrifter, den ena i Dublin, den andra i Rom, som innehålla orden om de tre vittnena i himmelen; men begge äro yngre än boktryckerikonsten. Eftersom de fördenskull icke äro vittnesgilla i frågan, skulle vi ej omnämnt dem, ifall icke den ena, nämligen Dublinerhandskriften, hade spelat en viss roll vid det falska ställets införande i de tryckta protestantiska bibelupplagorna, en roll, för hvilken längre ned skall redogöras.
Således ligger deruti intet skäl för detta förslags antagande. Alt man ofta dermed återkommit, härleder sig möjligen deraf, alt som åtskilliga Riksdagsmän anse sig icke hafva npfyllt sitt kall med mindre de väckt någon motion; så söka de i brist på annat upp hvarjehanda småfnask, som kan vara till hands. Kunna de ej sjelfva påhitta något sådant: så hafva de ej svårt att vid deras letande efter „motions-ämnen, linna villiga hjelpare. Dessa tillgripna ämnen utgöra ofta sådana, hvilka af Protokolls-registren uptagas, såsom förut af Ständerna förkastade. Som detta är händelsen med ifrågavande förslag, hvilket jag, i likhet med föreg:de Ständer, anser vara alldeles onyttigt: sä kan jag i dess återuptagande ej finna något skäl för dess godkännande, utan anhåller om R. o. Ad:s afslag derå. Frih. af Ugglas: Jag beder R. o. Ad. om ursäkt, att jag i detta obetydliga ämne ännu en gång begärt ordet. Man har tillvitat mig, att jag förebrått LagUlsk. att i tid och otid lappa på våra lagar. Det har aldrig varit min mening att gifva Utsk, en sådan förebråelse, men jag vågar påstå, att den ifrågavande lagförändringen är i otid tillkommen, hvarmed jag menar att den icke är af något behof påkallad. Man har sagt att den gamla vittneseden skulle vara så. tillvida förvillande, att vittnen derigenom icke skulle finna sig förbundna att säga annat än det hvarom de tillfrågas. Att detta endast är ett svepskäl, inses genast, om man gör sig mödan att genomläsa hela edsformuläret, då man finner, att vittnet lofvar och svär alt icke allenast gifva tillkänna allt hvad det frågadt varder och det vet händt och sannt vara, utan äfven icke dölja eller förtiga något, som till sakens och sanningens uplysning lända kan. Upmauingen att uttala liela sanningen finnes således lika väl i det gamla som nya formuläret. Man har sagt att det vore skäl att bifalla förslaget derföre att det viii flera Riksdagar återkommit.
Dessutom utgå årligen ifrån Stafe xri1 , 3,? ärs Bevi 11- »amndeCJerecie, jemte Stadens ^ , 7 1,11 köning för vid Danviks Församling tillhopa 1 08G R M 3!16 Pastor ocI> Klockare ntål, hvilka sednare, eller laita riksmarU^ *k’ °Ch ^Tunner Spanneutgora 1 penningar 3,g5g R;dr Ao sk eller f;ITgSpriSet af 6 R;dr för Tunnan »laget en summa af 5Jt6 R:dr24 si.; hvaHemte Tfsl del COntanla ändamål betalas ,oo Rrdr årligen När harti 11U Stads-G25san tillsamma ovanbe^^ i Tabellen utrida* bidrag V™*"™ Clerec.ets årliga underhåll Lill 35 Kn6 R Hr > ^ 3a sk*’ uppbär derhä let af hyresfria Boställen för ?de fleste t,8 ’, Sä Väl u„. tor öfrigt af Kongl. Hofvets och StatensmedierCkre(;,lst> s»n> hvad Clereciel vid Idofoell Garnisons-FörsamlTngarna61
SeDamöter njuta från ocjj till Deraö Ijemmijl jfjtitölega för tmå f>äfrnr, fantt ^ractamente <£n fK:Dr för f)mar> je refeöag, (»martill De, enligt gällanDe 0Ufe#0veglentente funna anfcö mara be# rättigabe, äfmenfont enal)anDa tractamettte för l)marje förrättningéDag, räf# naDt ifrån Sommitteenö fammanträDe till Deg arbetet blifmtt fullborDaDt. §. 140. ©e föränDringar i £ape ringen, forn af ^röfntng&£ommitteett göraé od> t ^»rotocollet intagan, (fola, genom utDrag Deraf, meDDelaé £anDé'JCamereraren od) af [)onom utföraö i färjftlD SängD, font för (»marje (fattjfplDig, (»marö taxering blifmtt föränDraD, mifar båDe f>maD $a)'eringö#€ontmitteen påfört odj IjmaD ^Jröfningö*€ontntitteen (faDgat; fommanDe Dega SängDer, att, till Upp# börDömannené efterrättelfe, §aperingödängDen bifogaö. §. 141. 8i §.
1823 lighet hittills icke kunnat följa å Riksens Ständers beslut vid 180g års Riksdag, angående Recognitions-Skogarnes användande, i anseende till de flere åtgärder, som fordrats för Skogarnes afmätande och undersökningar om Brukens behof tn. m.: samt enär fråga om Skatteköp icke kunnat uppkomma förrän alla dessa förberedande anstalter föregått, och de hinder och svårigheter, som härvid mött, icke berott på Bruksägarne att undanrödja; Så har StatsUtskottet icke ansett sig kunna tillstyrka, att Bruksägarne skulle nu så aldeles utan eget förvållande gå förlorade af den rätt, Riksens Höglofl. Ständer dem år 1809 tillerkänt. Stats Utskottet har äfven trott, att ett ytterligare fortfarande för Rruks-ägare, att i den föreskrifne ordningen få sig af skatte-köps-rättigheten begagna, icke vöre i stridighet med Riksens Höglofl. Ständers beslut vid 1809 åra Riksdag, enär Riksens Höglofl. Ständer uti y:de punkten förklarat, att rättigheten för Bruksägare till Skatteköps erhållande vöre endast till ert början inskränkt till en tid af 6 år, och det nu således vöre Riksens Höglofl. Ständers rätt, att bestämma de ytterligare åtgärder, som för en fullkomlig verkställighet af Riksens Ständer» Beslut kunna ärfordras. Att fortskynda eller fördröja en sådan verställighet beror icke af Bruksägaren; det visar 1811 års Kongl. Kungörelse, som stadgar i hvad ordning och genom hvilka åtgärder alt detta bör ske, nemligen att Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande skall åligga: Att befordra eti skyndsam verkställighet af de felande afmätningar; StatsUtskottets Betänk anden. Att, efter erhållen uppgift ifrån Kong!. Bergscollegium på cle oafmätte Becognitions-Skogarne, genast förordna Landtmätare till afrru t ningen, och, sedan Landtmätaren och Bruksägaren blifvit hörde, utsätta lärnpelig tid tiil förrättningen, då den utan invändning bör i behörig ordning företagas:
Svan, dito , hälften af innebafda Ion - 50 Dito Peter Hellström - * 50 Dito Ramström, enligt Kongl. Brefvet den 5 Oct. 1813, dito 50 Dito G. A. Lindgren, enligt samma Kongl. Bref, dito * 50 Dito Jacob Löfgren, enligt Kgl. Brefvet den 16 Eebruari 1814, dito - 50 Hof-Conditorn Etienne Gavuzzi 300 Kocken Edlund 200 TafFeitäckaren Hjertzell 166 Dito, Nyström - • 160 Mundskänken Akerlund 166 Skafferi-betjenten Hallander - 65 Koppar-skurerskan Stenberg - 37 Silfver-t vätterskan Hjertzell * 6 0 Silfverkammarpigan Hustru Tollstén , född Eklund 30 14,184: 24. — Stall - Staten Hof-Stallmästaren , General-Majoren och Commendeuren med Stora Korssel af Svärds Orden, Grefve Au. Ludvig v. Schwerin 750 Under-Stallrnästaren, Lieutenant Mauritz Westfeldt 333 Stall - Bokhållaren, Secreteraren Jonas Lind - 200 Transport 1 5:4.6 7 Den 14 Juli. Transport Hästläkaren Ekmarck • Vagnmästaren Hartman Eifkusken Ekholm Xjif.förrldaren Bergström Dito Nils Ernwall Hingstridaren Ahlgren - Kusken Wennerström - Dito Skagersten - Dito Hallgren Xörridaren Lindberg - Eiddrängen Sundström Dito Lundman - D ito Sundling Dito Lindman 2,183 Äldste Kam mart jenaren Boman - 336: Transport 800: __ Fru Laval - loo: Fröken Lovisa Sandelhjelm,som, enligt Kongl. Brefvet den ao April 1814» bibehåller hela den af henne gemensamt med sin aflidna Syster inneliafde pension af 66:32. — A. M. Seinkneckt 33: 16,— Fru Suthoff - 16: 32. Fru Stenius - 33: 16. Joh. Ad.
Hvad sålunda hemställdt och erinradt blifvit hafva Utskotten tagit i behörigt, öfvervägande; och då de skäl, hvilka, i Kongl. Maj:ts här ofvan omförmälda Nådiga Resolution den g September 1817, finnas anförde till grund för afslag å Riksdagsfullmägtigen Frost Lars Anderssons enahanda anhållan om jemkning i Kneckte roteringen inom Stora Kopparbergs Län, jemväl ansetts böra af Utskotten tillämpas för en lika behandling af nu förevarande Motion, xo Stats■ samt Allm. Besv. o. Oec.- Utsk. Uti. N:o 8 3. hafva Utskotten vördsarnt skolat afstyrka Rikets Höglofl, Siänders bifall till Riksdagsfullmägtigen Pehr Nilssons ofvanberörde anhållan. Ankom till Exp.-Utsk. d. 26 Oct. 1 SS9• Ytterligare Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utskottens Betänkande, N:o 35, angående Vacanceafgifts erläggande till Krigsfonden af de Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå. Sedan Stats samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskotten uti afgifvet Utlåtande Statssamt Allm. Besv o.Oec.-Utsk. 1'tl.N: 083. 11 N:o 35, af den 5 nästförflutne Junii, uppå anförda skäl, ansett sig icke höra tillstyrka Rikets Höglofl Ständers bifall för Kongl.
Uti alla 4 Stånden ■ega dessa förhållanden för närvar, rom och kunna ega rum, emedan K. M. utnämner Sekret, i BondeSt. och således är i tillfälle att utse en lagfaren person, ulan att motsätta sig Ståndets sannolika önskan, atl inom detsamma utse Talman. Det är således icke för ali åstadkomma rättvisa, som jag röstar för bifall. Saken synes mig bell enkelt sålunda. Det måste vara en fördel för Ståndel, såsom jag nyss nämnde, atl inom Ståndet finnes en säkerhet för grundlagarnes handhafvande. Denna säkerhet hvilar bos BondeSt. till stor del derpå, att Sekret, kan utses af Konungen bland lagfarne män, emedan BondeSt., oaktadt sin under riksdagarne förvärfvade praktiska erfarenhet i grundlagarnes behandling, likväl lill följd af sina sysselsättningar emellan riksdagarne, och rigtningen af sin bildning ieke kan hafva vana vid grundlagens tolkning, som fordras för alt kanske ögonblickligt fatta sitt beslut om hvad som är rätt och orätt. Denna fördel har BondeSt. likväl ansett sig icke behöfva längre begagna. Det är möjligt till ock roed ali Ståndet funnit att den garanti, som Ståndet eger genom Sekret:s tillsättande af Konungen, är otillräcklig. Detta har vid föregtde riksdagar visat sig, t. o. m. vid den sednaste, att propos:r blifvit inom BondeSt. framställde, oaktadt de förnyade anmärkmr deremot, som af Sekret, blifvit gjorde, och de reservationer, som han derföre anmält till Ståndets prot. Jag kan visserligen icke veta det, men det är möjligt, och BondeSt., heldre än att sakna nödig garanti för grundlagens helgd, önskar att K. M. mätte utom Ståndet utse en Talman för BondeSt., i hvilket fall likheten 3 II. 11 102 Den 25 Januari f. m. emellan Stånden fordrar, att äfven detta Stånd sjelf utser sin Sekret.
Skulle denna synpunkt befinnas sä ovedersägligt och enkelt rigtig, som den synes mig wara, är det wida öfwer mitt begrep att fatta, huru den äberopade fiutmeningen kan as Herrar Banco-Fullmrgtive äberopas säsom ägande trast och verkan såsom Lag; och jag skulle tycka mig illa svara emot det S ands förtroende, som hedrat mig med sikt wak tili Banco-Werkets granskning, vin jag säsom Lig för detta Werks styrelse erkände err beflu , hvartill samma Ständ icke ägt tillåtelse, alt efter gerings-Lagarnes föreskrift medverka» ^ Men om också i fräga warande ämne eonsti'utionelt passerat de 4 Riks-Smnden och äqr birat! af b , synes dock af detta bifall - icke efter tvär E-m - 24 Den 14 November siimlion, någon Lag kunnat upkomma, i fall ämnet war Be-villning Bervillning mäste wäl ämnet hafwa warit, när der innefattade Allman Beskattning; och Ordets wanliga och antagna bemärkelse, sträcker sig mycket naturligt, frän och med utgörandet af en Skatt till och med anwändandet deraf. Det är således icke blott utgörandet af sä och fä stor summa, utan äfwen samma summas anwandande, till ett i Lagen bestämdt ändamäl, och pä ett i Lagen förcskrifwit sätt, som innefattas under Consiitukionsbenämningen Bervillning. Det är i grund af denna bade af theori och praxis faststäldte widsträckta bemärkelse pä ordet Bervillning som jag tycker mig med ali nödig tydlighet inse, att till exempel z Schnds beslut skulle lika litet lagligen kunna ändra det af 4 Ständ besiutne Reglementet för RiksgäldsContoiret rörande ändamälet och sättet för den all, männa Bewillningens anwändande, till Utländska skuldens afbetalning, som sselfwa den af fyra Ständ beslutne Bewillnings-summan.
Detta är en grundsats, som Banko-Utsk:t har fruktat att följa, och det nya Bankoregkt har icke fått behålla någon slags föreskrift, som stått i det gamla, utan att man pröfvat, huruvida deri ännu vore lämplig. Det är till och med så mycken rivalitet i frågan om Bankoreghtet, att fullmägtige inkommit till Banko-Utsk:t med förslag, der de kastat om §§:ne och skrifvit om titlarne. En stor poet i Sverige har sagt: »Evigt kan ej bli det gamla; ej kan vanans nötta läxa evigt repas upp igen.» Och Banko-regktet har i sanning varit en sådan läxa, som genom en fortsatt nötning blifvit så utsliten och föråldrad, att den icke vidare bör upprepas. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag vill fortsätta citatet af skaldens ord (Tegnérs i poemet benämndt: Hjelten 1813), der den siste värde talaren slutade »hvad förmultnadt är skall ramla»; men jag hoppas dock, att han icke kommer till en dylik konklusion om banken. För min del har jag lagt föga vigt på de ifrågasatta orden, förr än jag hört den föreg:de talaren; men just hans yttrande har öfvertygat mig om vigten och angelägenheten af det tillägg, som Hr Åkerman föreslagit. Den värde talaren gick nemi. ut derifrån, att under en kris skulle det icke vara så noga, om bankofullmägtige stodo på bankens bästa, utan de kunde då söka för sina åtgärder ett skydd, genom att krypa bakom förebärandet att de sett på landets fördel; men jag anser att just vid ett sådant tillfälle är det fullmägtiges ovilkorliga skyldighet att uteslutande se på bankens fördel, såvida de icke äfven skola komma att förbise landets, ty om de vid ett dylikt tillfälle låta bankens intresse stå tillbaka för andra konsiderationer, så kan det blifva ganska svårt att upprätthålla myntvärdet, och landets kredit i och med detsamma sättas opå spel. Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Hr Åkermans förslag. 30 Den 4 Mars f. m. Frih. Gripenstedt:
Man torde icke sakna erfarenhet, hvaraf detta kan bestyrkas, i fall man ser på de orter, där bränvinsbränningen upphört, åtminstone som folk-näring, och hvilka förete ett stigande välstånd. Bränvins-näringen har, bland annat, förvillat förhållandet mellan de olika växtslag, hvaraf landthushållaren ansett fördelaktigt att framkalla skördar utur sin jord. De växter, som dugat att till bränvin förvandla, hafva blifvit odlade företrädesvis och på de för människors ach boskaps uppehälle dugligaste växters bekostnad: foder-växter och de ädlare sädes-slagen hafva måst vika för potäter; och de mera ädla och närande sädes-slagen hafva icke ens blifvit med omsorg skötta, emedan man trott sig kunna i alla fall i bränvins-pannan använda dem, såsom slö- eller ilia torkad och renad säd. Genom denna utväg har ifren att bringa sädes-skördeh till den största möjliga fullkomlighet afsvalnat: illa rengjord och illa torkad säd, som annars skulle vara oafsättlig, har funnit ett användnings-sätt; och förklarlig är därigenom den icke obetydligt minskade tron på en nödvändighet alt med all möjlig omsorg vårda grödans ans och inbergning. Till dessa omedelbart fördärfliga verkningar af bränvins-näringens fästande vid jordbruket och af den tanke-riktning och öfvertygelse, som därulur hos jordbrukaren uppstått, kommer en ännu skadligare medelbar följd, som sammanhänger med varans afsättning och förbrukning. Hus-slöjd kan mindre än fabrikation rätta sig efter och beräkna förbrukningen i landet, ännu mindre på verlds-marknaden; och för hus-fliten kunna följaktligen endast sådana tillverkningar blifva fördelaktiga och rådliga föremål, hvilka alltid finna lätt afsättning och aldrig bero af spekulation och konjunkturer, korteligen varor, som utgöra hus-behof, hvilket på det närmaste sammanhänger med deras ursprung utur hus -slöjd. Det är onekligt, att bland orsakerna, hvarföre bränvinet härstädes blifvit det förra, är, att det en gång kommit att betraktas såsom varande det sednare.
Ungersvennen och den väna prinsessan läto nu dricka sitt bröllopp med stor lust och gamman, och der blef ett jula-gille, så ingen sett maken i manna-minne. Men när julen var förbi, drogo bruden och brudgummen hem till sitt land igen, och togo den gamle torparen med sig. Och ungersvennen vardt konung öfver hela riket, och lefde med sin fagra drottning i all god sämja och kärlek. Der bygga de och bo ännu i denna dag. Prinsessan i Jord-kulan. Ifrån S. Småland. En liknande Folk-saga förekommer hos Se MOLBECK, ~Udvalgte Eventyr og Fortællinger~, Kjøbenhavn 1843, ss. 88-92, »Pigen i Museskindspelsen.» Det var en gång i gamla, gamla dagar en konung, som hade en enda dotter. Den unga prinsessan var blid till sinnes, och fager till åsyn, så hon vann allas hjertan som sågo henne. När hon nu blifvit vuxen, voro der många prinsar och ungersvenner, som eftersträfvade hennes hand och kärlek, och ibland dem var en båld konunga-son ifrån ett annat rike. Han samtalade ofta med den väna mön, och de unga tu sämjades så, att de gerna ville ega hvarandra. Medan detta var å bane, hände sig att der brast ut örlig, och fienden föll in i landet med en stor krigshär. Såsom nu konungen icke hade makt att stå honom emot, lät han bygga en jord-kula midt i mörka skogen, för att der gömma sin dotter undan krigets farligheter. Han försåg henne ymnigt med lifs-medel, och gaf henne till sällskap en tärna, samt en hund och en hane, som åt dem skulle skilja dygnets skiften. Derefter lagade konungen sig till strids, och den unge prinsen gjorde sig redo att följa honom. Men när konunga-barnen skulle skiljas åt, kände de en stor hjertans sorg å begge sidor, och samtalade länge med hvarandra. Prinsessan tog till orda: »min hug säger mig att vi icke snart månde åter råkas; derföre vill jag bedas en bön, som du icke får afslå.