Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på Bevillningens fördelande in - Den 24 Februarii. om Lånen, vore det vid inträffande missväxt och andra locala förhållanden orättvist, att lästa ett visst belopp vid hvarje Provins eller Hemman särskildt. Endast total-summorne af Lånens fastighetsvärden, kunna anses ej falla så betydligt inom fem år, att icke samma värde inom denna tiderymd kan oföråndradt få tjena till grund för Bevillningen i denna del. Friherre Boije: Friherre Cederströms an märkning vid mitt yttrande, sätter mig i förlägenhet. Jag borde kan hända tro, att jag haft orätt; men jag år icke öfveriygad derom. Jag begär derföre att, vid justeringen af denna dagens Protocoll, lå närmare förklara mig; och skall icke underlåta, att derförinnan inhämta närmare upplysning angående den omständighet, som utgör grunden för Hr Friherrens anmärkning.; Uppå derefter af Herr Grefven och Handtj Marskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att så vål Grefve Gyllenborgs ofvannåmnde Memorial], som Friherrarne Boijes och Cederströms i anledning deraf afgifne yttranden, till Bevillnings-Utskottet remittera. Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 18 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående en föreslagen och utarbetad ny författning om mått, mål och vigt. £12 Den 241 Fehruarii. Herr von Hartmansdorff, Angust: Efi ■yård Ledamot har i fÖrmiddagsplenum denna dag fästat uppmärksamheten på vigten deraf att jern likhet i handr Isråtfigheter ägde rum emellan Sverige orh Norrige. Jag tror ock att vid alla tillfällen då det, utan hinder af de bägge förenade Rikenas skiljaktiga Lagar och Författningar, kanske bör likhet i deras ömsesidiga förhållanden i möjligaste måtto iakttagas, J afseende på handeln mellan de bägge Rikena så skulle till dess lättnad ansenligen bidraga, om värde och varumåtarne gjordes lika, och det sednare synes nu böra ske.
Hon skref (under sitt längre besök i Stockholm 1885): »Jag lider under en verklig olycka: jag kan inte tala. Ja, ni skrattar, men det är minsann icke narri för mig detta att jag aldrig kan uttrycka mig muntligt. Ni kan icke tro hvad ett sådant der naturfel kan isolera en menniska; men vore det ett naturfel, så vore det kanske drägligt, ty då skulle det troligen öfverensstämma med min karaktär. Nu är det i stället så, att denna pinsamma skygghet, som kommer mig att se så handfallen ut, endast är en ymp, som grott fast i min varelse under en särdeles olycklig barndom. Och denna ymp strider emot min öppna och oförskräckta karaktär. Men» – slutar hon – »hvem vet om icke min tungas lyte gör mig till författare? Denna aldrig besegrade skygghet var i de första ungdomsåren så ytterlig, att sällskapslifvet var henne en tortyr, och ehuru hon lidelsefullt kunde längta efter att få vara glad och fri som andra unga flickor, föll det henne icke in att hon någonsin skulle komma att känna sig fri och lycklig genom något annat än det, som dag och natt sysselsatte hennes tankar: konstnärsbanan. Sina unga, naiva drömmar har hon själf skildrat i Pengar, där Selmas brutna förhoppningar äro tecknade efter hennes egna erfarenheter. Ty när Victoria Bruzelius kom till sina föräldrar med bönen att få utbilda sina anlag för teckning vid målarakademien eller åtminstone i slöjdskolan i Stockholm, då mötte hon åter det hinder, som hon så väl kände sedan barndomen, det hinder, som rest sig mellan henne och så många oskyldiga glädjeämnen: hon var en flicka. Och hon var dertill en flicka af god familj, i en förmögen ekonomisk ställning. I sådana familjer bruka döttrarna ej bli artister. De bruka göra hemmet behagligt för sina föräldrar, tills de själfva bilda ett nytt hem. Detta var det passande, därför också det rätta för en flicka; således äfven det naturliga och lyckliga för henne. Men denna unga kvinna hade inga förutsättningar till att bli en familjeflicka. Hon svarade sina föräldrar att, då de nekade henne pängar för sin utbildning, skulle hon själf förtjäna medel till sina studier. Ty hon hoppades ännu, att motståndet väsentligen berodde på pängar och på tvifvel om allvaret i hennes vilja.
Krigs-Hof-Rätten, och 600 R:dr, för utöfvande af Öfver-Kommendants-befattningen uti hufvudstaden. Enahanda utgifter förekomma äfven i nu granskade räkenskaper, hvilka för öfrigt visa, att bemälte Herr General-Löjtnant, såsom Sekund-Chef vid Kongl. Andra Lif-Gardet, tillika åtnjuter 4,100 R:dr om året, utom inqvarteringspenningar från Stockholms stad. Jemte det Revisorerne finna det mindre principen ligt, att hos en person förenas trenne embeten med åtföljande löneförmåner, förekommer härvid, i afseende å arfvodet af 1200 R:dr, att detsamma anvisats på besparingarne, de der, jemlikt Rikets Ständers beslut, endast kunna användas för tillfälliga utgifter, samt beträffande de för Öfver-Kom - — 24 - mendants-befattningen beviljade 600 R:dr, att Rikets Ständer, vid 1840 och 1841 års Riksmöte, indragit detta arfvode, hvilket ändock, på grund af Kongl. Brefvet den 24 Maj 1841, fortfarande utgått af anslaget å 4:de Hufvudtiteln till oförutsedda militära utgifter. §. 2. Till ersättning för de representations-kostnader oell andra opåräknade utgifter, hvilka En af Rikets Herrar, Stats-Rådet m. m. Herr Friherre J. Lagerbjelke skall hafva fått vidkännas under den tid, han, i ledieheten efter i nåder afskedade Stats-Rådet m. m. Herr Grefve A. O. Mörner, förestått Chefskapet för Landtförsvars-Departementet, har Kongl.
Och i sednare fallet kunna olika förhållanden vid tillträdet vara för handen, för odlingsoch tvesädes-ersättningarnes uträknande mot då desse vid ägoutbytets afslutande bestämdes. 118 peo 3 Pac.enåker e. sa, I Med stöd ,af hyad nu anförd t blifvit får jag derföre föreslå följande förändringar och tillägg jiti 1827 års SkiftesStadga. »6 Kap,. 1 § — htt skall Skiftesmannen — föredraga »$:o oifi ägontbyten med nästgränsande byar och .hemman skall Ske, »och i så fall om sältet huru det verkställas bär? »7 Kap. 1 § (utgår slutmeningen uTjll öfverläggning ;i detta »ämne» etc. och skulle i stället lyda) »Då ägoutbyte yrkadt blifvit, »skola vederbörande rågrannor, på sätt i 3 Kap4, 2 och B §§ »sågs, till utsatt sammanträde kallas.» »3 §. JVu har Ski.ftesrnanmn och Gode Männen, på sätt i 6 »Kap, St § 2 mopi, sågs, genom utlåtande bestämt det yrkande »ägouthylet skall ske., då skall detsamma på kartan uträknas och »på marken utstakas, hvarefter, om delägarne ej utlåtandet underrr »Skrifva, dermed förfares på samma sätt 6 Kap, 2 § 2 morn. i »så fall sfadgar.» »För öfrige lill ägoutbytet hörands frågor är rågranne, den »der ägoulbylet rörer, .alt sam delägare i skiftcslaget anse,» »§ 4. Hvad nu rörande ägoutbyte mellan byar och hemman, »i förening med ägoskifte, stadgadt är, gälla äfven, då fråga der»om, utan sammanhang med sådant skifte förekommer, dock att, örn »Landtmäteri och Gode Männen yrkade ägoutbytet tillstyrker., det»sar)imo till
Hr Rääf, fullm. Gr. Lewenhaupt, Casimir, med 29 röster. Hr Crasford, fullm. Erih. Wrede, Fabian, med 29 röster. Frih. Sparre, fullm. Gr. Sparre, Gustaf Adolf, med 29 röster. Frih. Stedingk, fullm. Frih. Leijonhufvud, Carl Gustaf, med 29 röster. Frih. v. Höpken, Nils Albrecht, med 29 röster. Gr. Hård, fullm. Gr. Sparre, Erik, med 28 röster. Frih. v. Roxendorff, fullm. Hr Carleson, Edvard, med 27 röster. Sedan genom lottning blifvit bestämdt, dels hvilka af dem, som erhållit 29 röster borde blifva ordinarie ledamöter, och dels uti hvilken ordning de öfriga, som erhållit nämnde antal röster, borde såsom suppleanter ingå. Uplästes ett af Gr v. Platen, Baltzar, inlemnadt, så lydande memorial: På grund af K. M:s Nåd. updrag att, såsom de förenade Rikenas sändebud afgå till London, får jag härmed vördsamt afsäga mig det mig lemnade högtärade förtroendet att vara ordf:de uti RiddarhusDirektionen. I anledn. häraf, och enär i ett föreg:de plenum Gr. Hamilton, Jakob Essen, afsagt sig befattningen såsom suppleant för ordhden i RiddarhusDirektionen, hemställde Hr Frih. o. Ordf:den, om R. o. Ad. behagade nästa Onsdag d. 18 dennes företaga val af ordf:de i RiddarhusDirektionen och hans suppleant; hvilket bifölls. Uplästes följande af Frih. v. Duben, August, inlemnade memorial; I anseende till mellankommande angelägna göromål får undertecknad hos Höglofl. R. o.
På grund häraf förekommer ock i samma skrifvelse följande beslut: »Jemte förklarande att hvad utöfver dertill från Riksgälds-kontoret redan utbetalda summor befunnits utaf de vid denna riksdag till Statens jernvägsanläggningar beviljade anslag erforderligt för sistlidet års arbeten, skall från nämnda verk uppå vederbörliga reqvisitioner utanordnas, hafva Rikets Ständer fördenskull beslutat, alt utaf samma anslag en summa af högst sju millioner R:dr Riksmynt hör under hvartdera af 1858 och 1859 för sagde anläggningar i män af behof Eders Kongl. Majit af Riksgälds-kontoret tillhandahållas, samt alt hvad utaf ifrågavarande anslag dessförinnan icke blifvit hos delta Verk lyftadt, bör derifrån iförcskrifven ordning utbetalas under loppet af är 1860.D För mig vill det synas klart, att Rikets Ständers mening med här sist åberopade beslut ingalunda kunnat vara att upphäfva det beslut, hvarom den underdåniga skrifvelsen af den 17 September handlar, hvilket dessutom skulle varit stridande mot Grundlagen; tvärtom finnes i det sednare beslutet den syftningen vara bibehållen, att en besparing äfven för året 1860 skulle finnas att tillgå. Det är derföre som jag hade önskat, att Utskottet i sitt betänkande till Rikets Sländer åtminstone hade såsom tillägg till sitt, tillstyrkande af det begärda förskottsanslaget uttryckt den meningen, alt det hade varit önskligt och med god omtanka förenligt, om så stor del af del anslag, som Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag anvisade för Statens jernvägsbyggnader, hade kunnat besparas för arbetenas fortsättande under innevarande år, att Rikets Ständer icke, tili undvikande af förluster, behöft på förhand anslå medel att användas lii! arbeten, hvilkas företagande egentligen skulle bero på en efterföljande pröfning. Då Utskottets majoritet emellertid funnit förskottets beviljande böra tillstyrkas obetingadt, anhåller jag att den här ofvan gjorda erinran må i form af bifogad reservation medfölja.» Häruti hafva instämt Herrar G. A. Cedergren och A. W. Björck. tiih. lill II. St.
Formulär böra grunda sig pa de för en ordentlig bokföring i allmänhet gällande principer, så att det må innefatta fullständighet, enkelhet, säker controll, så liten vidJöftighet som möjligt, saint lättfattlighet för afven dem, som icke äro närmare bekante med bokföring, och att Formuläret jemväl bör tydligt anvisa, alt BaJancerne från det föregående och till det följande året skola fullständigt upptaga tillgångar i fastigheter, fordringar, behållningar i penningar eller elFecter, äfvensom skulder, allt i penningeyärde; hörandes derjemte föreskrifvas, att i hvarje Hufvudbok, intages ordentlig Cassa-redogörelse, oell der Verket har räkning nied Banken eller PiigsGontoiret, serskilt conto för sådan räkning, I afseende å den uti Bet, N:o 6a. väckta fråga, huruvida Räntekammarens IJufvudböcker böra åtföljas af Contra-räkningar med Banken och RtgsQonioij-et, bär väl blifvit upplyst, att sådane Contra-rakningar alltid blifvit förde, och äro samt blifva för R. St:r och deras Revisorer att tillgå; men Utskottet anser, att fullkomlig controll och ordning i denna del endast vinnes derigenom, att löpande Räkningar med Banken och RtgsQontoiret, åtminstone £ årsvis, summariskt för hvarje conto, ingå i sjelfva RäntekammareHufvudboken, hvarigenom denna, nu egentligen blott varande till Cassabok, får densamma afsltitnings-confroll, som en Hufvudbok kan lemna. 48o Stats-TJt skottets Oin R. H. St:r gilla hvad Utskottet sålunda föreslagit, torde underd. skrifvelse i desse ämnen böra till K. M:t expedieras. Memorial, rörande Reglementet, som för R:gsContoiret skall utfärdas. (R:g:s-A.) Ehuru R. H. Sl:rs beslut ännu saknas uti åtskilliga ämnen af sadan beskaffenhet, alt föreskrifter derom böra intagas uti det Reglemente, som af R. II.
Ledamöters Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. vägnar C. v. Rosenstein, På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar A. J:son Hyckert, G. A. Silverstolpe. yörd - Den 14 Juli. yppläst hos Samtliga Riks-S,t5nden dea 14 Juli. Vördsamt Memorial! Lagsamt Allmänna Besvärs* ocfy Oecofiprme-Utskotten hafva till handläggning förehaft de särskildt* till dessa Utskott’ gemensamt från Höglpfl Bidderskapet pch Adeln samt Hedery. Bonde Ståndet remitterade Memorial af Herr Lagmannen Mannerstam samt Riksdags Fullmägtiga Anders Danielsson från Elfsborgs Län , Jon Jonsson fran Blekinge och Nils Mansson från Malmohus Län, äfvensom Herr Öfversten , . 3 Conrad Akerhjelms till Höglofl. Ridderskapets Pch Adelns Protocqll den 19 sistl. April gjorde rnundtfiga anförande, såsom tillägg till Herr Lagman Mapnerstams da ingifna nyss oinförptäldta Memorial. Af dessa Memorial hafva Utskotten inhämtat, att deruti på anförda skäl föreslås: af Hére Lagmannen Mannerstam: l:o att en allmän nå* ringsfrihet må införas, så att hvar Svensk man 1 Stad och på Landet skall äga att idka hvilket lofligt näringsfång som heldst, emot fullgörande af dP allmänna skyldigheter och de afgifter till Staten, ao,m dermed är o förenade, samt att
39 § RiddarhusOrdningen omnämnde händelse. Utom i sistnämde fall, gifves detta tillslutande allmänheten tillkänna genom utsättande å anslagen af orden: Slutet Plenum. 4:0. Ett öppet Plenum måste förvandlas till slutet, och de ej till Ståndet eller dess Be( tjening hörande personer afträda ; så ofta Landt Marskalken, eller en ledamot fran sin bänk. äskar Plenum slutet, och LandtMarskalken, jemte en annan ledamot, eller 2:ne andra ledamöter på samma sätt med honom deri instämma, utan att de på tillfrågan af LandtMarskalken vilja från denna begäran afstå. 5:0. Platserne å Läktaren numereras och ^Den 11 Martii, Ilka många Poletter utfärdas som platser finnas* Desse Poletter numereras. 6:0. Angående Polett-utdelningen i akttages: 1:0. att en för loppet af hvarje Riks dag gällande utlemnas åt Redactionen af hvarje utkommande Tidning, i hvars föremål sådana ämnen ingå, som kunna komma under Ståndets öfverläggning, då denna Redactioa derom sig anmälera:o. De öfriga blifva gällande för 14 dagar, då nya utfärdas. Sättet för dessa senare Poletters utdelning bestämmer Ridderskapet och Adela vid början af hvarje Riksdag. 7;oBakpå dessa Poletter sättes utom N:rn, följande ord: ”erinras om åtlydnad af Reglementet af den 1823.** De uppvisas vid uppgången åt vakten eller vaktmästaren. S o. De till TidningsRedactionerne lemnade, äfvensom de blott för 14 dagar gällande Poletter göras olike, så väl sins emella» sorn med dem, Ridderskapet och Adelns egra Ledamöter begagna 9;o. De närvarande, ej till Ståndet hörande, personer iakttaga den strängaste tystnad; gifve på intet sätt hvarken bifall elier klander tillkänna, eller tilläte sig några oordningar eller något oljud. Vare äfven skyldige skyndsam åtlydnad af hvad Ridderskapet sch Adeln genom sin Fiscal dem befaller.
Jemte anmälan, att å anslaget för blesserade Officerare och Under-Officerare, utgörande 5,000 R:dr för året, befunnits vid 1841 års slut reserverade 19,647 R:dr 33 sk. 4 rst., hafva Revisorerne, som ansett giltigt skäl till detta reserverande icke förefinnas, hemställt, att nämnde behållning måtte, i liqvid, Riksgälds-Contoret tillgodoföras. Då Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 12 Maj 1841, N:o 332, förklarat, att de å Riks-Statens Hufvud-titlar uppkommande besparingar, hvilka ett år reserveras, må ett följande år kunna användas, samt berörde Kongl. Maj:ts sålunda uttryckligen medgifne dispositionsrätt icke eller varit af Rikets Ständer vid föregångne Riksmöten ifrågasatt, kan Utskottet för dess del icke finna det, i afseende på nu ifrågavarande anslag vidtagne, förfarande, enligt hvilket derå uppkomne besparingar blifvit till framtida behof reserverade, utgöra föremål för anmärkning. Elier Utskottets tanka, synes ock mest ändamålsenligt, att den besparade fonden jemväl hädanefter Slats-Utgholtets Utlåtande, N:o 54, 15 förblifver under Kongl. Stats-Contorets förvaltning, för att, vid möjligen inträffande behof, kunna till sådane utgifter, sorn med anslaget varit afsedde, disponeras; och har Utskottet, med tillstyrkande häraf, tillika i ändamål att bereda fondens ytterligare förkofran, trott sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet begära, det Kongl. Stats-Contoret måtte få sig i Nåder anbefaldt, att om förräntande af meranämude å anslaget till blesserade Officerare och Under-Officerare reserverade medel gå i författning, antingen medelst inköp af godkände räntebärande obligationer, eller genom utlåning emot anan fullgod säkerhet. § 19.
Dessa däkten eller de sä kallade länskängelserne, inrättade pä en tid, dä iorbr^tarnes antal knappast uppgick till dällten emot det närvarande, öro nu mera kor deras ändamål otillräcklige. loljclerua däraf dakva dlikvit: att i de fängelser, som ursprungligen varit beräknade till emottagande ak 30 till 40 langar, finnes ej sällan detta antal lordubbladt; att någon classilication, därledd krän orsaken till personens fängslande, icke är möjlig; att man linner i samma rum missdädaren, fängslad för mord eller stölder ak grofsta art, den lösgikne fästningsfången, den passlöse tiggaren, den fattige, som, i saknad ak tillgängar, umgäller donom ädömde vitesocd ensaks-döter, mod vägra dagars eller veckors fängelse; med ett ord, gudden, gränad i förbrytelser ak alla slag, tillsammans mod den knappast öfver darnaären komne ynglingen, som tagit det korsta, men straffbara, steget krän den ak ordningen ocd lagarne utstakade danan. Detta sammandopando ak de mest olika caracterer kan icke annat än medföra de skadligaste följder. Den, som deträdt fängelset osta i en ängerkull sinnesförfattning, ser der sina dättre känslor danade ak don i laster ocd drott djupt sjunkne drottningen. Den, som öppet tillstått sitt drott, undervisas ak den mera körksrne uti sättet att återtaga sin bekännelse ocd att krän sig leda beskxllniugen. Den oerfarne erdäller der undervisningar om sätten dadé att föröfva n^a drott ocd att fördölja dem; ocd pä detta sätt förlorar fängelset sin kasa, ocd blir befrielsen derifrån endast att inträda pä en ännu värre bana.
— Det var detta som Maria aldrig förstått. Och just därför var det alltid med en svidande förnimmelse i hjärtetrakten, som modern tänkte på detta barn; ty hon visste att Maria känt det som om hon förlorat sin plats i moderns hjärta, därför att en annan också dragit därin. Denna inbillning hade präglat det känsliga och skygga barnets väsen med det brådmogna allvar, hvilket modern aldrig kunnat se utan att känna det som en anklagelse. Alfhild Johnson hoppades att tiden skulle ha mildrat det och att det helt och hållet skulle försvinna under sommarens samlif, nu då Maria icke längre var något barn. — Hon gladdes åt detta samlif, men fruktade det på samma gång, som någonting okändt, opröfvadt, någonting, som kan dölja ett lidande i stället för en väntad glädje. Det var kanske icke nog, att Maria icke längre var ett barn; det fordrades måhända någonting annat också. Innan hon kunde förstå sin mor, måste hennes eget hjärta ha talat, måste en man ha dragit förlåten bort från hennes känslolifs allra heligaste ... Men detta kunde ha inträffat under de gångna två åren, och då skulle hon själf ha erfarit hvad det är, detta, att älska. Vid denna tanke ljusnade Alfhild Johnsons ansikte under den skuggande sommarhatten; det lekte ett småleende kring hennes mun och hon nickade för sig själf gång på gång, med strålande ögon. Ja, den som icke känt det själf, kan aldrig förstå hur allt annat sjunker till intet i jämförelse med detta enda. Den, som aldrig känt det själf, kan icke fatta dess väsen: mildhet som fördrager allt och styrka, som förmår allt. Hvad äro förstånd, vilja och beräkning gent emot detta hjärtats kraf? Fjun i en vind. Nu hade man hunnit den punkt, där vägen delar sig i två armar, af hvilken en går mot Aspinge, längsmed stranden, och en svänger af mot väster, inåt landet. Det var vägen till stationen. Sjön försvann ur synhåll; vagnen körde in i en tät furuskog; det blef välgörande dunkelt för ögonen, som blifvit trötta af det myckna solljuset, och lisande svalt för nerverna, som blifvit heta af den starka värmen. Alfhild Johnson sköt hatten tillbaka och lät furuskogens kyliga luft fläkta in öfver tinningar, panna och kinder.
Pä nykter mage blir det ju heinsokaude, ända till ruine, i synnerhet om min lön more seter, till exempel rooo tunnor tpannemäl; men som det tröstar mig, ar det jag hörk berättas, alt ledamöterne Uti det Högwördige PresteStandet, nu som allid rfra emot fylleri, och beri utmärkt sig; ja hwad del är upmuntrande, alt med sä beivisliga mförSgäswor, med kärlek och kännedom - Den 28 Naji. dom af den goda s ken, bli med sysande exempel föregångne' lisi ItstkollelS belänkanbe finnes för öfrigr mycket blandade ämnen; Men dem liden nu ej Medgifwer wldroro; hälst de tnckas höra kill andra capikel; den feuklbarht pä proiecter, som c>ikid wid, och eniok storhögtider hlst rrksdag-r, in« ställ sig. har äfne» nu blifwtl adagalagde frän är »809 kunna wi datera bränwinsbränningenS Jnbelfäst, kv dä mäskaoe mi kill räll ansenligt, sä, akk wi uli mängfaldiga afseender, lära minnas der; är 1810 mili jag påminna mig hafwa hört, alt man brände och söp dä ocksä räll hederligt i alla ständ; men tillät mig ödmjukeligen fä fräna Er mina Herrar: om dä aldrig i wärk land wi dä en gäng skola kunna komma lill den kännedom och uplyoning, alt wi kunna erkänna och andra wära initz ag, i synnerhet dä de blott göra nägra enskrltas wäl och riglande äro begängna, och j lö je der» af nu rätta eller förminska wära himmelsffriande bränwinssynder, ja malte nu den anda, som namnes af Ulskorlen leda och föra deni pä en jemnare wäg; della winnes bast dä w> bliswa enie och saga: wik häri rän, alla st^ra sördärfnande bränwinepannor; och gif the smä nyttiga brä'winöpannor rum:
Lands handel, befordrade man upplösningen af ali handel, och återförde allt på en overksamhetspunkt. Det år på denna, som Europa möjligen kunnat komma, om det prohibitiva systemet längre fått erkännas, hvarifrån nian nu, förd af den dyrköpta erfarenheten , funnit i de fleste Stater för godt att visligen återgå. Ehuru detta ämne har ett öppet fält, der bevisen örn skadligheten af prohibitif-systemet och vådan för den medborgerliga friheten af dess erkännande, kunde hopas, tror jag mig icke böra förlänga discussionen med att ingå i detailler af åmnet. Herr Tham har under första debatten öfver Betänkandet, med den sakkännedom utfÖrdt åmnet, att icke någon önskan år leornad öfrig. JYlå jag dessutom få conformera mig med hvad så vål Herr Tham som Herr Hjerta derom i sista Plenum yttrat. Jag har i Ven 14 Augusti f, m. hvad jag haft åran anföra, blott med allmänna grundsattser, hvilka jag hyllar, velat möta andra grundsatser, sorn, jag hört bekännas, och hvilka jag icke trodt tillhöra närvarande tidehvarf. Då jag vördsamt anhåller om Herr Grefvens och Landtmarskalkens proposition, till bifall å Betänkandet, med de modificalioneri detaillern& af Tull-bevillningen på vissa Artiklar, hvartill anmårkningarne kunna föranleda, år jag öfvertygad att Högloll. Ridderskapet och Adeln med de ljusa åsigter omfattar detsamma, som alltid segra på detta rum, då Fäderneslandets stora angelägenheter åro i fråga. Herr Uggla, Goran Gustaf: De af Friherre Cederström oell Herr Lefrén förleden Plenidag gjorde anmärkningar emot BevillningsUtskottets behörighet, att till pröfning upptaga förevarande fråga, äro så v/il i Utskottets Utlåtande, som af Herrar Hjerta och Tham på sa goda grunder besvarade och vederlagde , att Höglofl Ridderskapet och Adeln lärer anse samma anmärkningar höra helt oell hållet förfalla. Man liar väl bland annat yrkat, att