Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För henne var det stora, öfverväldigande och ovilkorligt gripande i Evangelium att se en menniska, till sitt väsen hvarken något mer eller mindre än hon sjelf, för hvilken framtidens bok var sluten, för hvilken tvifvel således kunde uppstå om frukterna af sin verksamhet, för hvilken pröfningarne voro verkliga pröfningar, och frestelserna såsom verkande på en svag och inskränkt natur verkliga frestelser, att se denna blotta menniska framgå som segrare ur striden mellan det godas högsta fordringar och verldens ingifvelser, i sin renhet uppenbara Guds beläte och dermed blifva menniskoslägtets föresyn och frälsare, utrustad till denna mission icke med öfvernaturliga krafter, icke med öfvermenskligt vetande i de gudomliga tingen, icke med välde öfver de gudomliga härskarorna, utan blott med den orubbliga tro på en sedlig verldsordning och en god fader i himmelen, som hvarje barn af en qvinna bör och kan tillegna sig. Kristus, den blotta menniskan, erfor alla de lidanden, hvarmed samhället kan öfverhopa oss, såsom fattigdomen med dess förakt och bekymmer – han har icke en egen tröskel och icke något, hvaremot han kan hvila sitt hufvud; han går misskänd genom verlden – hans egen moder och bröder begripa honom icke, hans lärjungar missförstå honom oupphörligen; bristen på framgång måste ingifva honom oro och bedröfvelse, hatet förföljer honom med smädelser, öfverheten och de bildade af hans folk eftertrakta hans lif, han besvikes af de få, som följa honom, han ber förgäfves vännen, som hvilat vid hans bröst, att vaka med honom i Getsemane, den karaktersstarkaste förnekar honom och en annan säljer hans lif för trettio silfverpenningar; folket, som han vill föra till Gud och friheten, ropar på hans korsfästning och på en missdådares benådning; han hudflänges, hånas, fastspikas vid korset och dör en qvalfull död. Han lider allt detta, emedan han, i strid mot hvarje frestelse att lefva för sin egen lycka i fred med en osedlig verld, följer samma andes maning, som talar äfven i våra hjertan, men den vi oftast nedtysta.
– Kom, så gå vi hem till mig, sade han. Han hade flyttat och bodde nu i ett af de nybygda husen vid Humlegården. Det var redan i början af Juni. Kvällen var mild och ljum. De gingo öfver Humlegården, fram under de resliga träden, som slagit ut sin första späda grönska, mellan de finklippta gräsplanerna, där gräset stod ljusgrönt och jämt. Det var tystnad och fred rundt omkring, och ljudlöst gingo de vidare. Utan ett ord nådde de det hus, där Gottfrid bodde, och gingo in. Han tände ljus och hjälpte henne af med kappan. Hon satte sig i soffan, och han gick en stund fram och åter på golfvet. Plötsligt stannade han framför henne. – Nå, hvad sade han? – Doktorn? Ja, det förstår du väl. Hon lutade sig mot soffkarmen och dolde ansigtet i händerna. Han gick några steg igen. En sällsamt blandad känsla bemäktigade sig honom. Det var ånger för egen del, tanken på ansvar gent emot det lif, som var väckt genom honom, medömkan med henne, som satt där framför honom och grät, en obehaglig, plågsam, irriterande almän misstämning. Det var ungefär, som om han spelat ett högt hasardspel, förlorat och med grämelse såg följderna för framtiden i förstoradt fantasiperspektiv. Han gick fram till Elin igen och satte sig bredvid henne i soffan en smula otålig, obeslutsam, utan att veta, hvad han skulle taga sig för, eller hvad han skulle säga henne. Och hans stämning vek för en mild känsla af sympati för henne, som i alla fall höll af honom så oändligt mycket mer än han henne. Han tyckte ett ögonblick, att han älskade henne, just därför att det, som nu förenade dem, var något annat än blotta njutningslystnaden. Det var det gemensamma alvaret och den gemensamma smärtan. Han smekte sakta hennes hår och drog henne till sig, och medan han kysste tårarna bort från hennes kinder, erfor han ett obeskrifligt behof att på något sätt vara henne ett stöd, att låta henne förstå, att hon kunde lita på honom.
Hela detta straffsystem, ehuru ej nytt för tänkaren, är det dock verkeligen för hela den stora mängden, samhället, som häröfver skall besluta och deraf skörda frukten. Lät först erfarenheten lala, så väl den som våra egna seder, tänkesätt och nationens lynne kunna lemna i denna sak, — som den ännu större som andra länder, hvilka hafva medel att i stort experimentera på det menskliga sinnet, hällre kunna åstadkomma, och låtom oss deraf hemta och tillgodogöra hvad hos oss kan användas. Ransakningsfängelset', efter ensamhetsprincipen, är ju en af alla erkänd nödvändighet? Do redan uppförda byggnader medgifva försök med detta frånskiljande, å redan dömde, och Staten må dertill ännu lemna ökade bidrag. Men att antaga ett alldeles nytt straffsystem, hvars grundidé är för folket alldeles främmande och kanske ligger utom dess fattning, synes mig för tidigt. Jag har blott att tillägga, det jag, på grund af hvad jag här tagit mig friheten yttra, skulle vilja närma mig lill det beslut, som Högv. PresteSt. fattat. En modification af 3:dje punkten vore dock önsklig, för att lemna Regeringen ett större fält att försöka systemet och göra det kändt, — men jag vågar dock ej i detta afseende göra ett förslag, under hopp att en fortsatt discussion skall tillvägabringa något i samma syftning. O Atskillige ledamöter yttrade härtill bifall. Hr G ii uther, Claes Ephraim: Jag har begärt ordet, för att till en början söka motsätta mig det förslag till beslut, som Hr von Hartmansdorff framställt, isynnerhet som jag linner delta förslag verkligen innebära en lika så stor nyhet i afseende på vära riksdagsärender behandling, som Hr von Hartmansdorff och åtskilliga andra med honom trott sig hafva funnit i afseende på straffsystemet uti det nya lagförslaget, och jag derjemte tror mig kunna till fullo ådagalägga, att ett sådant sätt att förfara skulle vara stridande emot Riksd.Ordn., som bjuder, att hvarje allmän fråga skall, innan något RiksSt. deröfver beslutar, först remitteras till oell behandlas af vederbörligt Utskott. 136 Den 26 April f. rri.
Hr Rosenstråle, fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf, beviljad 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 1 näst k. Maj: Hr von Hedenberg, Carl August. Banko-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 1636. Hr Reutersköld, Carl Leonh., beviljad 14 dagars ledighet, räknad från d. 27 i denna månad: N:o 1519. Hr von Döbeln, Ernst Georg. Expedition s-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 330. Frih. Silfversparre, fullm. Frih. Stjernstedt, August Wilhelm, beviljad 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 2 nästk. Maj: N:o 68. Gr. Creutz, fullm. Hr Ulfsparre, Georg. Upplästes följande denne dag inlemnade mern., nemi.: l:o af Gr. Frölich, Gustaf Erik: Af tjensteåligganden hindrad, att numera oafbrutet uppehålla mig vid riksdagsorten, föranlåles jag vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, blifva entledigad ifrån den mig uppdragne befattning som ledamot i Ridd.Utsk. 2:o af Gr. Gyldenstolpe, Au g.: Af enskilda göromål förhindrad, föranledes jag att afsäga mig att vara ledamot i Ridd.Utsk., under anhållan ali dock varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Den 29 April. 327 3:o af Hr Liljenberg, David Fdr . Georg: Hindrad af enskilte angelägenheter, får jag afsäga mig att vara suppleant i Bevilln.Utsk., äfvensom förtroendet att i samma Utsk. under permitterad ledamots frånvaro inträda, med anhållan att få bibehålla min riksdagsmannarätt. 4:o af Hr Ulfsparre, Georg:
Det må vara; men Ridderskapet och Adeln torde dock påminna sig, att samme värde Talare, i fråga om organisationen af rikets styrelseverk lagt mig, och äfven Serskildta Utskottet till last, att vi företagit organisationen uppifrån nedåt, eller från Regeringen, statskroppens hufvud, till de lägre embetsverken; ty, säde han, man borde hafva gått nedifrån uppåt, eller med andra ord, börjat med fotterna, för att komma till hufvudet. Då Talarens mening nu är alldeles motsatt, så mätte han antingen hafva haft 0- rätt förra gången, eller ock nu; eller tror hail måhända, att en annan regel ligger till grund för Styrelseverkens än för Läroverkens organisation, likasom den läkare, om hvilken berättas, att han ansåg samma botemedel, sorn hjelpte handtverkare, icke vara användbar* för krigare, 73 Den 18 December. I afseende på de yttranden, som här förut i motsats af Herr Hjertås mening blifvit framställda eller åberopade, i fråga om rigtigheten af Universitetens inrättning, bar lian anfört, att Autoriteter intet bevisa. Med Åutoriteter menas förmodeligen ansedda mäns yttranden. Gälla de ej för Universiteten, så måtte de ej heller gälla mot dem; och då står saken, som hade aldrig några tal derom ägt rum. Anser man dem böra något gälla å ömse sidor, så torde det tillåtas mig att hålla Linnés och andra utmärkta Lärares omdöme, grundadt på långvarigt vistande och befattning vid Universiteten, för lika så godt som deras, hvilka icke der blifvit uppfostrade, och följagteligen ej af egen erfarenhet veta, huru der tillgår. Herr Hjerta erkänner ej, att Universiteten möjligtvis kunna vara oskyldiga till den ytlighet, lian förmenar förefinnas i E mbets männens bildning. Dervid bör jag först anmärka, att Universitetens egenteliga föremål icke .är att bilda Embetsman, utan att underhålla vettenskapernas ljus i stort och i allmänhet; samt att Embets-examina alldeles icke funnos på de tider, då Sveriges Statsförvaltning stod i sin högsta glans. Hvad var orsaken till deras umbärlighet?
I denna reservation hafva instämt Herrar Ribbing, E. och Wästfelt, F. P., Kyrkoherden Otterström, Doktor Almqvist och Herr julius Lindström. Herrar C. E. Ljungberg, J. F. Björkman, C. F. Ridderstad och H. E. Falhem hafva anmält att de icke närvarit vid slutliga afgörandet af förevarande ärende. Banko-Utskottets Memorial J/s 19. 11 N:o 19. Ank. till Exp. Utsk. desi 6 Mars 1866, ki. lem. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut i fråga om Betänkandet N:o 10, med. förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst. Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag för den 17 sistlidne Februari, hafva, i anledning af Utskottets under N:o 10 till Rikets Ständer afgifna förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen bankovinst, Riks-Stånden fattat följande beslut, nemligen: Punkten 2:o, angående ett kreditiv af 2,250,000 R:dr till manufakturernas och fabrikernas understöd mot vilkor, bland annat, att för de å kreditivet uttagna summor Banken egde beräkna fyra procent årlig ränta, har bifallits i sin helhet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet. Preste-Ståndet har godkänt Utskottets förslag såväl angående kreditivets belopp som i öfriga delar, med undantag af hvad angår räntan, hvilken detta Stånd bestämt till allenast tre procent; Bonde-Ståndet åter har beslutat att kreditivbeloppet borde nedsättas till 2,000,000 R:dr, men deremot, lika med de förstnämnda två Riks-Stånden fastställt räntan till fyra procent.
Derest behållna inkomsten af ofvannämnde jernväg, etter afdrag af de årliga inbetalningarne å de af Staten erhållna lånen, skulle öfverstiga Sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Maj:t, att, utom begagnande af den Kongl. Maj:t förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxan utgående afgifter för passagerareoch varutrafiken, föreskrifva huru stor del af detta öfverskott skall afsättas, för att framdeles användas till jernvägens förbättring eller vidare utsträckning. Uppgår den årliga behållningen ändock till Åtta procent å aktie-egarnes tillskott, eger Kongl. Maj:t bestämma om och med hvad belopp den stadgade amorteringen af sagde lån bör ökas. § 67. Återbetalningen af det under 1853 och 1854 års riksdag för anläggningen af Wessman-Barkens jernväg beviljade samt under åren 1856 och 1857 uthetalde lån å Tvåhundratusen R:dr skall verkställas genom erläggande, före hvarje års slut, af Fem procent å hela den utbekomna lånesumman, dervid Tre procent årlig ränta beräknas för det dessförinnan obetalda lånebeloppet och återstoden utgör kapitalafbetalning. Till betalning af det för denna jernvägs-anläggning under sednast förflutna riksdag beviljade ytterligare lån å likaledes Tvåhundratusen R:dr skola, före hvarje års slut, erläggas Sex procent å hela denna år 1858 från Riksgälds-kontoret utbekomna lånesumma, dervid Fyra procent årlig ränta kommer att beräknas å det obetalda kapitalet och återstoden anses utgöra kapitalafbctalning; börande, derest de förfallna inbetalningsbeloppen för de 2:ne i denna § omförmälda lån icke varda Stats-Utskottets Memorial N:o 183. 21 i stadgad ordning erlagda, dessutom, intilldess inbetalningen blifvit vederbörligen verkställd, utgöras ränta å samma belopp efter Fern procent för år räknadt. § 68. Enligt de af Rikets Ständer stadgade betalningsvilkor för det under 1858 och 1854 års riksdag till Oejle-Dala jernvägens anläggning beviljade lån å
Konungens Svar, Maji II. 589. Lewenhaupt, Grefve Gustaf, yttranden, Julii 413, 425. Lidströmer, Fredric August, yttranden, Jan. I. 55g. LifräddningsBåtar, om inrättande af sådane på de för sjöskador mäst beryktade Svenska kuster; se Båtar. Lilljehorn, Gustaf Adolph, yttranden, Nov. 68. Linbråkar och Linskjäktor, om anläggande af; se Qvarnar. Lista till val af Electorer, Nov. 43- Dec. 151. Jan. II. 58. Mars II. 3i4- — Electorernes till val af Ledamöter uti RiddarhusUtskottet, Dec. 70, 184. Jan. II. 248. 126 Lista, Electorernes till val af Ledamöter uti ExpeditionsUtskottet, Dec, 72. Maji II. 3og. — uti StatsUtskoltet, Dec. 72. Junii I. 534. uti det förstärkta, April I. 297. Junii I. 534. Juiii 47- .— uti BancoUtskotlet, Dec. 72. 184. Mars I. 276. Maji I. 159. Junii L 533. Julii 133. — uti ConstitutionsUtskottet, Dec. 73, 183. — uti Lagutskottet, Dec. 74. Febr. 237, Mars II. 309. -— uti BevillningsUtskottet, Dec. 74» 184, 567. *—• uti Allmänna Besvärsoch EconomieUtskottet, Dec. 75, 184- Jan. II. 248. April II. 94. — uti Särskildta Utskottet, Febr. 535. Mars I. 3. — af trenne Ledamöter, hvilka borde afresa lill Trondhjem i Norrige under Kongl.
Detta förslag hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch BondeStåndcn bifallit, men Preste-Ståndet ogillat och för berörda artiklar bibehållit införselsafgi('terna enligt gällande taxa oförändrade. Denna skiljaktighet hemställer Utskottet att Preste-Ståndet ville frånträda, men tor det fall att den vidhålles, blir omröstning af nöden, hvilken, med afseende på sambandet dessa rubriker emellan, lärer böra blifva för dem begge gemensam sålunda: 86:o. Den som, lika med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden, anser införselstullen ej mindre å sådana “Slöjdvaror, eller fabriks-, handtverkerioch manufakturvaror, i taxan ej nämnda,“ vid hvilka ej bestämdt kan urskiljas af hvad ämne de bestå, än äfven å "varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstarifen upptagna bestämmelser, mer eller mindre arbetade,” böra utgå med 15 procent å värdet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer den för hvardera af dessa rubriker nu stadgade införselsafgift, 20 procent å värdet, att, såsom Preste-Ståndet beslutat, fortfara oförändrad. Sedan Kongl. Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen föreslagit intagande i taxan af en derstädes förut ej omnämnd rubrik: 'Sprutor, brand-, med tillbehör”, och att införselstullen derå måtte bestämmas till 10 procent af varuvärdet, men Utskottet hemställt att, med bifall till den nya rubrikens införande i tarifen, tullafgiften icke måtte sättas högre än 5 procent, så hafva likaledes härtill Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden lemnat bifall, hvaremot Preste-Ståndet väl ansett den föreslagna nya rubriken böra i tarifen intagas, men, lika med embetsverken, bestämt tullen till 10 procent af värdet.
På dessa skäl afstyrkes i underdånighet nådigt bifall å ifrågavarande förslag. På det imellertid någon skillnad i afgifter må äga rum imellan de gröfre och finare slagen af valkade ylleväfnader, och då erfarenheten hittills visat, att bredden å de förra vanligen icke öfverstiger 9 qvarter, hvilket deremot är förhållandet med finare väfnader, hemställes, att efter sådan grund skiljaktiga tullsatser må bestämmas sålunda, att afgiften för valkade ylleväfnader, till och med 9 qvarters bredd, blifver 1 r:dr 16 sk, samt för dem, som i bredd öfverstiga 9 qvarter, 1 r:dr 32 sk. per skålpund. Med Zink, lutanego och »pionier. Ångpannor. Ägg. / Litt. H. Kongl. Maj:ts Nåd. Med bibehållande af nuvarande införselstull för oarbetad zink torde, likasom vid artikeln bly blifvit föreslaget, den arbetade varan böra klassificeras uti »omålad och olackerad», derå den för arbetad zink i allmänhet hittills gällande införselsafgift synes kunna bibehållas, samt i »målad eller lackerad», hvarå, med afseende å dess högre värde, sagda afgift torde böra antagas till samma belopp, som för målade eller lackerade blyarbeten föreslagits, nemligen 6 sk. skålpundet. Då för ångmachiner är stadgad en införselstull af endast 10 procent af värdet, synes den för ångpannor till 20 procent bestämda skäligen kunna nedsättas till 1 5 procent. Till vinnande af likstämmighet med norska tulltarifen, torde införselstullen å ägg. nu utgörande 2 sk. skålpundet, kunna jemkas till 1 sk. 4 rst. 1 de delar, hvaruti ändringar icke här ofvan blifvit i underdånighet föreslagne, hemställes, att bestämmelserna i 1845 års taxa må bibehållas. Änskönt, för beredande af förenkling i tarifen, särskilte rubriker blifvit under allmännare benämningar hänförde, torde likväl, för nödiga upplysningar och kontroll, det böra åligga vederbörande vid tullverket alt på förut vanligt sätt i journaler och persedelsammandrag specifikt upptaga de särskilta varuslagen.
Skulle vid någon nödvändig skjutsstation ingen entreprenör stå att erhålla, som åtager sig skjutsningsskyldigheten för två Riksdaler eller derunder per mil för hvarje häst, åligger det det fordna skjutslaget att tills vidare, och intilldess entreprenör sig erbjuder, fullgöra skjutsens uppehållande på hittills öfligt sätt och mot nu stadgad skjutslega. 8 Sammans. Slalssami Allm. Besvärsoch Ehonomi-Uiskolteis Utlåtande N:o 40. Entreprenör, som sådant åstundar, må ega förmånsrätt att skjutsa posterna mot den ersättning, hvartill Kongl. Postverket med annor man må betinga skjutslegan, och fullgöre i thy fall de föreskrifter, Kongl. Post-styrelsen meddelar. På det att en större konkurrens må ega rum, till förekommande af en allt för oskälig stegring af skjutslegans belopp, eger Konungens Befallningshafvande att bestämma de distrikter, hvarinom skjutsentreprenader skola finnas, med fästadt billigt afseende, å ena sidan på de resandes större beqvämlighet, och å den andra på möjligheten att framkalla fri täflan mellan flere intill allmänna vägarne boende jordegare. Der omständigheter förekomma, som göra sådant af nöden, må expropriationslagen om jords afträdande för allmänt behof vinna tillämpning i de orter, der entreprenör eljest icke står att erhålla, och må det i slika fall bero på vederbörande skjutslag att antingen å sådan exproprierad jord uppföra nödiga gästgifveribyggnader, eller ock fortfarande utgöra skjutsen på hittills vanligt sätt. Rikets Ständer bevilja ett förslagsanslag af Etthundratusen Riksdaler Riksmynt, att användas till ersättning åt sådane Statens embetsoch tjenstemän, som linder resor i embetets ärenden, de der icke i annan ordning godtgöras, nödgas utbetala högre skjutslega, än 1 R:dr per mil för hvarje häst den resande egt begagna och i verkligheten nyttjat; börande så beskaffade ersättningsräkningar af Konungens Befallningshafvande granskas och genom jemförelse med dagböckerna kontrolleras.
– «Egennyttan är alltid framme. Man kryper kring våra fötter, när man tror oss blifva det varse; man sätter näsan i vädret, så snart vi vända ryggen till. Det lönar visst mödan att uppoffra sig för de otacksamme! – Har du nu sagt allt hvad du vet och iakttagit?« – «Ja, maj:t.« – «Farväl.« Nie dygn efter dödsfallet förflyttades, med stor sorgprakt, enkedrottningens lik från Svartsjö till Stockholms slott. Det dystra tåget inneslöt alla åldrar i sina mörka leder: – från riksrådet Rudenschöld, nu 83 år gammal, som, i egenskap af svenskt sändebud vid preussiska hofvet, bedrifvit giftermålsunderhandlingarna mellan Adolf Fredrik och Lovisa Ulrika, och oaktadt ett tiotal äldre än denne monark och tvänne årtionden äldre än hans gemål, sett begge före sig nedstiga i grafven, – till den fyraårige kronprinsen, som, i sorgetåget näst efter konungen, vandrade med stadiga steg och anständig hållning. Hans guvernör, riksrådet Sparre, gick vid hans sida, att hindra barnet från att stappla på gatustenarna, som likväl voro betäckta med svart kläde. I vester flammade himmelen af guld och purpur: guld och purpur omslöto det liflösa majestätet. Hvarthelst man eljest kastade ögat var allting svart. Ett par dagar sednare återkom hertigen af Södermanland. Den 31 Juli 1782 firades begrafningen med sorglig högtidlighet. Den största – fast icke den lyckligaste, hvarken för sig eller andra – drottning, som innehaft Sveriges thron, ledsagades till grafven af sina tre söner, sin sonson och sin yngre sonhustru. Den äldsta var af sitt med lifsfrukt välsignade tillstånd hindrad att bevista ceremonien, och om prinsessan hette det uti Inrikes Tidningar N:o 58 den 29 Juli 1782: «att Hennes Kongl. Höghet blifvit «af dess saliga fru moder förbuden att öfvervara «denna sorgliga akt;« – ett officielt förklarande, som ansenligt ökade gissningarnas och hviskningarnas fart, i afseende på arten af de krämpor, af hvilka prinsessan sades vara besvärad. Med dyster prakt och smak var
Ett ungefärligt öfverslag af samtlige uppgifterna härom synes emellertid lemna någon grund för det antagande, att afkastningen öfverhufvud ökats med omkring 10 % eller en half tunna på hvarje tunnas utsäde. I förening med utsädets tillökning skulle då i sjelfva verket jordbrukets förkofran under de sista 25 åren, oberäknadt binäringarne, motsvara nära 35 procent. Då härvid i betraktande tages, att länets folkmängd under berörde 25 år ökats med 30 procent, och att utskeppningen af länets förnämsta jordprodukt, Hafre, som under åren 1830—32 icke öfversteg 69,000 tunnor från hela riket, eller i medeltal för året 23,000 tunnor, under åren 1855—57 deremot endast från detta län uppgick, i medeltal för året, till 317,570 tunnor, — ett förhållande desto anmärkningsvärdare, som länets skörd 1831 utföll öfver medelmåttan och år 1832 ganska ymnig, men 1856 och 1857 under medelmåttan — så kunde väl nämnde beräkning skäligen synas nog ringa, men då derjemte erinras, att åtgången af jordprodukter till bränvinsbränning under förstnämnde period var icke obetydligt större, vågar Hushållnings-Sällskapet icke gifva anledning dertill, att berörde förkofran högre uppskattas.» . »Frågan, till huru många geometriska tunnland den odlade jorden och den naturliga ängen kunna beräknas, har af flere socknar icke kunnat besvaras, i anseende till bristande kännedom om jordens areal. Uppsummering af de från öfrige socknar uppgifne siffertalen kan således icke medföra någon fullständig kunskap om förhållandet härmed i hela länet.