Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. har särskildt forum, så är och blir uphäfvandet deraf en eftergift, — och dertill eftergift af en fördel, om också denna fördel är af den materiella art, som Hr Cederschiöld tyckes anse. Beträffande Frih. Armfejts yttrande, ber jag att få anmärka, att jag icke är så enfaldig att jag icke vet att eftergift af en företrädesrätt icke är detsamma som att eftergifva alla. Men just derföre, att jag anser en företrädesrätt ligga häruti, emedan den står i privilegierna, anser jag en eftergift deraf hafva till följd flere dylika vid kommande riksdagar. Det är detta som jag, så länge jag har någon röst qvar på detta rum, vill söka motverka, pä det att B. o. Ad. må kunna en gång, när deraf göres verkligt behof, frivilligt och med ära nedlägga sina företrädesrättigheter i nationens händer. Hr Cederschiöld: Jag har begärt ordet endast för att suga Hr Printzensköld, att den distinktion, som han velat göra emellan fördel och företrädesrätt, icke är fullt adaequat. Jag har nemi. föreställt mig, att ingen företrädesrätt finnes, som icke innebär en fördel, och för min del får jag förklara, att jag är beredd att afsäga B, o. Ad. hvarje företrädesrätt, som icke tillika innefattar en fördel, icke för mig sjelf, utan för Ståndet. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats, dels att E. o. Ad. måtte bifalla Utskits ifrågav:de hemställan, dock med vilkor och under förutsättning, att Utsk:ts förslag till konkurs-lag blefve i dess hufvudsakliga delar af Ståndet antaget, och dels att Utsk:ts hemställan skulle afslås; hvarefter H. Exc. framställde propos. å bifall till Utskits merberörde hemställan med nyssnämnde förbehåll och, då denna propos. besvarades med många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering.
1850 och 1851 samt 1856—1858 års riksdagar, beviljade lån — af hvilka lånet för Linköpings domkyrkas reparerande år 1850 från Riksgälds-kontoret ut betaides med Tretiotusen R:dr, lånet för utvidgningsoch reparations-arbetena å domkyrkan i Wexiö år 1852 med enahanda belopp, lånet för reparationsceli andra förbättrings-arbeten å Skara domkyrka år 1858 med Tjugufemtusen R:dr och lånet för reparationer å samt åtskilliga förändringar uti Westerås domkyrka år 1858 med Tjugutvåtusen femhundra R:dr — skola, sedan lånen till Skara och Westerås domkyrkor fått räntefritt och utan kapital utbetalnings verkställande innehafvas till slutet af år 1860, återbetalas genom erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å de ursprungliga lånesummorna; hvarvid Fyra procent årlig ränta beräknas och godtgöres för det lånebelopp, som vid hvarje liqvid återstår, samt öfverskottet anses utgöra kapital-afbetalning. Skulle den för nu omförmälda fyra lån stadgade betalnings—skyIdighet icke inom bestämd tid fullgöras, skall dessutom för det belopp, som till liqvid förfallit, erläggas Fem procent årlig ränta intilldess detsamma varder vederbörligen inbetaldt. Dessutom bör det för reparationsarbetena å Westerås domkyrka vid sistförflutne riksdag beviljade och år 1860 från Riksgälds-kontoret utbetalda understöd af Tjuguåttatusen R:dr återgäldas i den mån domkyrkans inkomster framdeles dertill lemna tillgång. Såsom raula och kapital-afbetalning å del Carlskrona stads pastorat, vid 1840 och 1841 års riksdag, tillerkända låneunderstöd af Adertontusen R:dr, inbetalas årligen Fem procent å denna summa, deral räntan för det vid hvarje inbetalning återstående kapital beräknas elter Tre procent; och kommer således den öfriga inbetalningssumman att minska lånebeloppet. § 38.
Staten icke är skyldig ytterligare gifva honom något vedermäle af sin erkänsla för ett arbete som för många år sedan blef fullhor dadt, och hvilket, huru stor förtjenst det nu än kan ega, icke varit af den beskaffenhet att det i sin helhet blifvit af R. St:r såsom lag godkändt. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Om man skulle genomgå den långa lista af anslag till pensioner, som här af StatsUtsk. blifvit förordad, måsle man göra sig den frågan; hvarföre skall Staten lemna alla dessa pensioner? Jag tror man skall få ganska svårt att besvara detta hvarföre; man skall möjligen säga att det hr för den och den tjensten, hvilken den och den personen gjort Staten, mea jag tror att mångå af de förtjenster som medföra pension väga ganska litet på den våg, hvarpå förtjensterne mot Staten skola upvägas; men om man deremot lägger de tjänster som den ifrågavide personen gjort Staten fi den ena vågskålen och den lilla ersättning han för sin möda på ålderdomen fått åtnjuta å den andra, tror jag man skall finna att den förra väger mycket tyngre. Då man beviljar så många andra pensioner kan man också, utan att på något sätt anses slösa med Statens medel, lemna en pension åt den ifrågavide gamla förtjenstfuIla mannen, för att sätta honom i tillfälle att kunna på sin ålderdom handla samvetsgrannt i en sak som jag anser höra med samvetsgrannhet behandlas, nemi. att icke låta en tjenstförrättande för godt pris göra den tjenst, som man icke sjelf kan sköta. De som innehafva domsagor äro, efter min öfvertygelse, ganska ofia i en sådan brydsam förlägenhet för huru de rätt skola kunna upfylla sina förbindelser. De kunna icke taga afsked, emedan de icke äro berättigade till pension, och de kunna icke eller göra' sin tjenst, samt måste för att lifnära sig, ofta dagtinga om det pris för hvilket deras ställföreträdare skola sköta tjensten. Jag anser det vara Staten värdigt bespara denne gamle tjensteman förödmjukelsen att dagtinga med sin pligt, och tillstyrker derföre att det föreslagna arfvodet mätte Hr Richert beviljas. Hr Björnstjerna:
Ständer, hvilka äga att förordna om Rikets nu varande och tillkommande inkomster, väntar jag och vagar ödmjukast - Den 2g Maj■ kast anhålla, att, till följe af ett sl högt efter. c!,öme, en lika ömhet visas för dem, hvilka än. nu kunna häfta för någon Bytesbrist till Kongl; Maj:t och Kronan, ty det instämmer icke med vanlig Lag och vanlig Prasscriptionstid eller kan förenas med den helgd och säkerhet, uti hvilken hvarje enskilds äganderätt bör vara skyddad, att, efter 90 till och med 130 års förlopp, nu varande ägaren af ett Kronan frånbytt Hemman skall, med efterräkningsrentor från år 1759, gälda en skuld lian aldrig gjort, aldrig känt och ej förr kunnat betala, med den bedröfliga och ofta endast tijl en dryg och fruktlös kostnad och vidlöftig Rättegång ledande rättigheten , att söka sin ersättning af sin hemulsman, med lika rätt för de följande hemulsman in infnitum.- allt detta, fastän Lagens stadgande i il Cap. 4 §. Giftermåls Balken är ganska tydeligt, att hvar äger sin sak ensam böta och ej annans lott förverka. Det instämmer hvarken med Lag, billighet eller säkérhet, alt, vid granskningar af bytesmål i Bytes Contoiret, ofta nya skattläggningar fabriceras, ej på stället, der hemmanet är beläget, ej i vederbörandes närvaro, ehuru Bytesmethoden 1 Momentet det utstakar, utan enskildt och i samråd med Landtmäteri■ Contoiret, och huru ofta ihogkomines härvid eller kan bevisas, att Kronan icke 10 år rigtigt uppburit sin renta af det tillbytta hemmanet, då ingen ny skattläggning vidare bör äga rum, enligt Kongl. Förordningen af den 26 Juni 1731 ? 3:(lje Del. Det 514 Den ,2g Maj.
Der står nemligen, att under Pikets Ständers och deras Utskotts öjver läggningar ej må, på annat sätt än denna. Grundlag bokstafligen föreskri/ver, komma frågor om enskilte medborgares och corporationersförhållanden. Jag får då hemställa om denna Motion, sorn så nära rörer enskild man eller Corporation, nemligen Rcdacteurerna af Riksdagstidningen, kan komma under öfverläggning, och huruvida den ens kan till Protocollet upptagas. Herr Uggla: Hvirfveln utaf 90 §. RegeringsFormen, uti hvilken så mångas önskningar gått i qvaf, är mig icke obekant. Denna §. är dock temligen klar, för att icke här kunna tillämpas; ty om ett Riksstånd, eller RiksStånden gemensamt, skulle på ett eller annat sätt under sin sammanvaro förorättas, är dem på intet ställe i Lagen betaget, att söka upprättelse derföre; tvärtom, 110 §, Regeringsformen medgifver Den 8 December f. m. i5 det i vissa fall. Nu äro Ridderskapets oell Adelns rättigheter verkligen förnärmade genom den olofliga tryckningen afden^1 protocoller; således finner jag icke allenast en fullkomlig rättighet för Ståndet, att söka den af mig uppgifna utväg till rättelse, utan jag anser det äfven vara en Ståndets pligt, att ej se genom fingrarne med hvad som emot detsamma sig olagligen tilldrager. Herr von 11 ejnne j Georg: På sätt Herr Cederschjöld visat, är den Motion Herr Uggla framstält alldeles stridande mot Grundlagarne. Jag förenar mig således med Herr Cederschjöld, och önskar alt den ej måtte intagas i dagens protocoll, samt hoppas att, så fort som möjligt är, må glömmas, alt den blifvit hos Ridderskapet och Adeln väckt. Friherre Boijej Ludvig: Herr Printzenskjöld har erinrat om Ridderskapets och Adelns beslut, innehållande rättighet för Dagblagsredacteurer att af RiddarhusSecreteraren få del af förhandlingarne inom detta Stånd, sedan protocollen äro justerade. Så har jag åtminstone trott mig höra uppfatta hans ord.
Der finnas 4 Handlande, 6 Bagare, 2 Bryggare, i Byggmästare, 4 Skomakare, 6 Skräddare och 26 öfrige Handtverkare, hvilka alla tyckas hafva sin bergning. Waldemarsvik. Denna plats fortfar att idka en icke obetydlig rörelse. Åren 1842 till och med 1847 har, öfverhufvud taget, årligen derifrån utskeppats vid pass 2,000 Skepprd Stångjern, förutom Spik samt 10,000 tolfter bräder och plank. Stångjerns-exporten minskas genom sämre konjunkturer, men deremot torde den af koppar framdeles ersätta minskningen, enär ett i grannskapet, inom Calmar län beläget, kopparverk har begynt drifva» med insigt och verksamhet. Årligen ökas antalet af hus, och på förbättring af hamnplatsen arbetas till större beqvämlighet för rörelsen. 32 Förutom tvänne Handelshus finnas här 3 öppna handelsbodar, 1 Kopparslagare, 1 Gelbgjutare, 1 Färgare, 2 Garfvare; dessutom Bagare, Bryggare, Smed, Skomakare. Linköpings Slott den 1 September 1849- C. O. PALMSTJERNA. (Just. Norden. Fr. Holmquist. Tabell III i* ILasBilct inom Östergöthlaiids ILS as. från oci» meil år 1843, till orla sned ar l@4f. -É - Hemmantal. < H O “ -J —• Underhållna kreatur. £ cn P? *1 Ot —t 3 o oP eu 0 O: 1 CO Dp c1 f" - oj: ° <0 s-: § 3. o CfQ -j P - r* a co co S3 po cyq W O a m P p g ST a Cu Cfi p: eu {►S -5 O -J 0 P CO tn W < CO CO JÖ po Cjq W O 3 w P P g ST a eu S: Cu >■ . —1 CO ►t?
När jag hafver dig, så frågar jag efter himmel och jord intet. Om mig än kropp och själ försmäktade, så äst du dock, Gud, alltid mins hjertas tröst, och min del. Ty si, de som ifrå dig vika, de skola förgås. Du förgör alla dem som emot dig hor bedrifva. Men det är min glädje, att jag håller mig intill Gud, och sätter mitt hopp till Herran, Herran, att jag må förkunna, huru du det gör. En undervisning Assaphs. Gud, hvi förkastar du oss så alldeles; och äst så grymmeliga vred öfver dina fosterfår? Tänk uppå dina menighet, den du af ålder förvärfvat, och dig till arfvedel förlöst hafver; uppå Zions berg, der du bor. Trampa dem på fötterna, och stöt dem platt neder i grund. Fienden hafver all ting förderfvat i helgedomenom. Dina ovänner ryta uti dinom husom, och sätta sina afgudar der in. Man ser yxerna ofvantill blänka, såsom man i en skog högge; Och sönderhugga all dess tafvelverk med yxer och bilor. De uppbränna din helgedom; de oskära dins Namns boning i grund. De tala i sitt hjerta: Låter oss skinna dem; de uppbränna all Guds hus i landena. Vår tecken se vi intet, och ingen Prophet predikar mer, och ingen, lärare lärer oss mer. Ack! Gud, huru länge skall ovännen försmäda; och fienden så alldeles förlasta ditt Namn? Hvi vänder du dina hand ifrå, och dina högra hand så platt ifrå ditt sköt? Men Gud är min Konung af ålder; den all hjelp gör, som på jordene sker. Du sönderdelar hafvet genom dina kraft, och sönderslår drakarnas hufvud i vattnet. Du sönderkrossar hufvuden af hvalfiskarna, och gifver dem folkena i öknene till spis. Du låter uppvälla källor och bäcker; du låter borttorkas starka strömmar. Dag och natt äro dine; du gör, att både sol och stjernor sitt vissa lopp hafva. Du sätter hvarjo lande sina gränsor; sommar och vinter gör du.
Det är sorgligt, att, då man går tillväga på ett sådant sätt, att man vill gå till mötes de personer, som yrka en annan sats, i vissa delar åtminstone, än den man sjelf ursprungligen är tillgifven, samme personer skola visa så liten benägenhet att understödja det derpå grundade förslaget. Jag begagnar tillfället att instämma i hvad Hr von Hartmansdorff sagt sednast, att ett 5:te Stånds bildande är, så vidt jag kan förstå, hvad R. o. Ad. bör strängt vidhålla; ty R. o. Ad. kan icke, utan att helt och hållet tillintetgöra sin representationsrätt, ingå på att med sig förena några främmande elementer. 5:te Ståndets formerande, såsom nyss var föreslaget af Hr von Hartmansdorff och han nu tagit tillbaka, är det enda förmedlande sätt, som borde kunna tillfredsställa allas åsigter, äfven deras, som kunna tro, att BondeSt. skall vara motigt i fråga om 5:te Ståndets formerande; men jag begär, lika med Hr von Hartmansdorff, afslag på Frih. Hamiltons förslag, efter ingen sammanjemkning numera synes kunna äga rum. i5 H. 3g Den i-j October e. m. Hr Hjerta: Om jag icke misstager mig, var Hr von Hartmansdorff den ledamot , som först hos Hr Frih. o. Landtm, anhöll, att det ifrågavar. ämnet måtte punktvis föredragas. Jag hemställer då till den värda ledamoten, om lian icke vill, i conseqvens dermed , riu tillåta att så sker, och att icke flera ämnen på en gång sammanblandas. Jag har för öfrigt begärt ordet i anledn. af en anmärkn., sorn denne välde talare gjorde, att de orepresenterades intagande på de 4 Stånden skulle göra det för R. o. Ad. omöjligt alt förvara sina privilegier eller den § i grundlagen, som innehåller huru öfver dessa privilegier skall röstas.
Jag anser, såsom jag redan sagt, detta visst icke tillfyllestgörande, och jag önskar derföre, att Regeringen icke må anse sig hafva gjort nog blott med afgifvande af sin Propos. ang:de förlängning af tiden för Beväringens vapenöfningar. Det fordras mycket mera för att komma till målet. Dertill fordras en fullständig omorganisation af hela vårt försvarsverk, hvilken jag önskar verkställd i dess största möjliga utsträckning, så att med iakttagande af den största möjliga hushållning åt hela den manliga vapenföra ungdomen fullt nöjaktig vapenskicklighet må bibringas. Det skulle blifva alltför vidlyftigt att här ingå i undersökning om bristerne, som böra afhjelpas, men om KrigsStyrelsen tager saken i allvarligt öfvervägande, skall den, enl. min åsigt, slutligen komma till klar insigt, dervid en tillfredsställande lösning af den framför andra vigtiga frågan om vårt fäderneslands försvar, icke kan vinnas på något annat sätt än genom en konseqvent tillämpning af grundsatsen om en allmän folkbeväpning, och oaktadt man i Kongl. Propos:n ang:de vårt försvarsväsendes ordnande, icke gått så långt i den angifna rigtningen, som jag önskat, måste jag dock erkänna att den nuv:de KrigsStyrelsen mera än dess företrädare visat sig inse behofvet att snart afhjelpa de många väsendtliga brister, som vidlåda Den 6 Juli e. m. 121 vår nuv:de försvars-organisation, och att man derföre kan hafva anledning till den förhoppning, att hvad som ännu återstår att göra, af KrigsStyrelsen skall föreslås att verkställas för en kommande Eiksdag. Nödigt är dock att göra detta så fort som möjligt, ty man må icke lita på den nuvtde freden, hvilken kan störas långt förr än man tror. Jag tillstyrker bifall till Frih. Tersmedens förslag, och anser en återremiss obehöflig, då vi här hafva UtgiftsAfdelms förslag till ledning. Frih. Stael von Holstein: Att raljera i allvarsamma saker har aldrig varit min sed, och alldeles icke här.
R:dr sk r. 5oo - 5oo Sammandrag: Båg Korn Hafra Ärter T un 11 or. 29,2 m Medelpris p:r Tunna. K:dr 301,834 2>9,934 140,006 5oo S u m m a j 92,534124 j - 672,276)17) Hörer till I> Arket af adra Samlingen. t * Litt. E. Sammandrag af Råkningarae med samteliga Lånen uti Riket öfver Spannemåls-skulder från år 1819* jemte de af Allmänna Magazins-Inråttningen gjorde förstråckningar till Landets understöd för år 1820. - / Debet. Credit. ' Vid 1819 års slut utestod Försträckningar. - \ - Surna 1 a. Afbeta It år Utestående vid Summ a. Råg. Korn. Korn malt Hafra. Arter. Mjukt Bröd. Torrt Bröd. N-0 R:dr sk r* T r k. T:r k. T:r k. T:r k. Tuk. U L:pd. U R-.dr 20,7 18 sk r. R:dr 20,7 18 sk r. R:dr 20,718 sk l5 r. R:dr sk r. Tillhör a:a Sami. 17 arlet. Litt. A. Tabellariskt Sammandrag rörande Bankens Fastighets - Utlåning. Tillgång. Ordinarie Fond. Extra Fond. Summa, hvaraf får utgå till Landet 4;delar. Stockholms Stad 2VdelSmå-Städerne jL; delar. Summa. Den här upptagne Extra Fonden för år 1820 innefattar ännu blott de betalningar, som till Banken ingått under de 3:ne första månaderna af året. / Utlånt. Till Upsala Län Stockholms *-* Skaraborgs —- Kronobergs — Jönköpings •—• Westmanlands *—* Östergöthlands •—• Södermanlands —« Elfsborgs — Calmar ■— Kopparbergs — Nerikes —• Gefleborgs, Westernorrlands, Westerbottens, Gottlands, Jemtlands, Norrbottens
Utskottet har föreslagit, att å landet skall hvarje år på sockenstämma förekomma fråga, huruvida sock nema anén önska, att minul-haudei med eller utskänkning af i Bil. N:o 2 till Särsk. Utsk. Bet. N:o 13. bränvin skall i socknen få ega rum. Nu finnas lyckligtvis flera socknar, der föga bränvin förtäres, och der ingen tänkt sig behofvet af något försäljnings-ställe. »Alla frågor äro farliga,» heter det, och den årligen förnyade frågan på socknestämma skulle tvifvelsutan mångenstädes framkalla en håg. som kanske annars aldrig blifvit väckt, för anläggandet af krog eller minuthandels-ställe i socknen. En sådan anläggning kan, til! förekommande af lönkrögeri, vara behöflig der, hvarest folket är vandt att på nära håll få köpa bränvin halfstopsvis, men skadlig, der sådan anledning ej är för hand. Dertill kommer, att de årliga förfrågningarne göra icke blott eli onödigt besvär inom socknarne, utan alstra en mängd protokoller, utlåtanden, besvärshandlingar och förklaringar, som alla skola granskas af Landshöfdinge-Embetena, hvilkas tid ock derigenom oftast ändaroålslöst upptages. Jag har trott det vara nog, att sådan fråga upptoges och behandlades, om och då hon inom socknen väcktes. Jag har likvisst icke ansett det till fyllest, att frågan då förekomme endast å socknestämma, der öfverrumpling icke så sällan eger rum och ärendena ofta, i anseende till den sorglöshet, folket beklagligen visar för sina kommunala angelägenheter, afgöras af några få personer efter en och annan inflytelserikares diktamen. Jag har derföre ansett ett så vigtigt ärende böra beredas af Socknenämnd. Mångenstädes är denna myndighet så sammansatt, att dess omdöme är vida tillförlitligare än de vid socknestämman tillfälligtvis närvarandes. Men om ock Socknenämnd ej är så qvalificerad, väcker den åtminstone genom sina i olika trakter af socknen boende ledamöter socknemännens uppmärksamhet på frågan, som derefter sorglalligare behandlas å den förestående socknestämman. Af dessa skäl föreslår jag, alt denna §. mätte erhålla följande lydelse:
Att genom 2 mom. af 7 § längre tid blifvit bestämd för gäldenärs hörande öfver konkursansökning på landet, torde väl icke, såsom motionären förmenat, kunna anses för en motsägelse i lagen, utan allenast för en i sjelfva förhållandenas natur grundad olikhet i förfarandet vid särskilda domstolar. Utskottet får alltså tillstyrka, 2:o att motionen i denna del må lemnäs utan vidare afseende. I denna § föreskrifves, att, om någon vill klaga deröfver att ansökning upptagen är, besvärstiden skall räknas från det stämningen blef i allmänna tidningarna första gången kungjord. Under denna bestämmelse är äfven klagan öfver domstolens behörighet hänförlig. Med afseende på sistberörda förhållande har motionären såsom ett förbiseende af lagstiftaren anmärkt, att lagen saknade äldre konkurslagars stadgande om särskildt förfaringssätt, när Öfverrätt på grund af besvär förklarat den domstol, som upptagit konkursansökning, hafva varit dertill obehörig. Denna anmärkning hvilar uppenbarligen endast på motionärens eget förbiseende af 17 §:s innehåll, enligt hvilken, i det af motionären åsyftade fall, Öfverrättens beslut skall meddelas Underrätten eller domaren, stämningen nedtagas från Rättens dörr, och, om den blifvit i tidningarna kungjord, dessutom genom ny kungörelse återkallas. Dessa stadganden öfverensstämma på det närmaste med föreskrifterna i 63 och 71 §§ af Konkurslagen den 12 Mars 1830. I förstnämnda § var stadgadt, att, sedan annan domstol “upptagit" konkurssaken, handlingar och protokoll skulle dit öfversändas från den Rätt, som förut behandlat saken. Att detta stadgande blifvit uteslutet ur den nya konkurslagen har Lag-Utskottets Betänkande M 38. 5 varit en följd deraf, att enligt densamma Rätten ej vidare har någon konkur s akt i sitt förvar och följaktligen ej heller kan öfversända densamma till annan Rätt. Det torde derföre ej heller vara lämpligt att, på sätt motionären föreslagit, nu återinföra detsamma.
Utskottet, som i dess förra Betänkande framlagt de skäl, hvarpå Utskottet grundat sin åsigt derom, att 1855 års förordning icke komme att upphäfvas genom den föreslagna författningen om nya Strafflagens införande samt att 1855 års förordning icke bör lemnäs i sitt närvarande skick eller helt och hållet upphäfvas, har af hvad i detta afseende blifvit inom Stånden anfördt och yrkadt så mycket mindre funnit anledning frånträda sin åsigt härutinnan, som densamma blifvit godkänd af två Riks-Ständ och derjemte vunnit understöd inom de två öfriga Stånden hos flere af de ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat; likasom Utskottet vid det förhållande, att Preste-Ståndet är ensamt om sitt beslut, för så vidt detsamma upptager andra fall, deri de till kyrkotuktens upprätthållande meddelade föreskrifter skola tillämpas, än Utskottets förslag innehåller, samt att emot denna del af förslaget någon anmärkning för öfrigt icke förekommit, anser sig icke kunna till de öfriga Riks-Stånden hemställa om instämmande i Preste-Ståndets berörda beslut, helst detsamma åsyftar att göra till föremål för kyrkotukten äfven sådana handlingar, sorn icke enligt den nya strafflagen äro straffbara och sålunda frångår den i 1855 års förordning uttalade grundsats, att endast den, som gjort sig för brott till straff skyldig, måste underkasta sig författningens föreskrifter. Deremot och då Utskottets förslag i fråga om sättet för kyrkotuktens utöfvande blifvit af endast ett Riks-Stånd godkändt, men ett annat förklarat sig för bibehållande af den enskilda skriften och denna äfven inom de två öfriga Stånden funnit flere försvarare, under det att Utskottets förslag allenast hos det ena af dessa Stånd förordats af en eller annan talare, finner Utskottet sig böra, i enlighet med hvad, Eå sätt ofvan lörmäles, blifvit yrkadt, föreslå fortvaro af det nuvarande sättet för yrkotuktens upprätthållande.