Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kringresande Skådespelare skola hafva vederbörande myndigheters tillstånd till att gifva föreställningar, vare sig vid marknadseller andra tillfällen. Och i afseende på sådant berättigande för ”utländska Skådespelare, Lindansare, Taskspelare, Konstridare och lör dem som visa utländska djur, med liera dylika personer”, eller egentligen sådane som vid landtmarknader inställa sig och emot hvilka motionärens klagomål synas vara riktade, innehåller Kongl. Cirkuläret lill Kongl. Maj:Is Befallningshafvande den 16 December 1836, att det icke må dem medgifvas med mindre än alt de dertill kunna förete Kongl. Maj:ts särskilda Nådiga tillstånd, eller ock uttrycklig tillåtelse, antingen alt till sådane representationers gifvande i Riket inkomma, eller all hos vederbörande auloriteler pä hvarje ställe få sig derom anmäla. — Så i ena som andra fallet äro de dock alltid underkastade polisens öfverinseende; och att desse myndighe - 16 Sammnmnlta Lagsomt Allm. Besvärso. Ekon.-Ulskollets Betänk. No 8. ter icke skulle kunna gifva lydnad åt de föreskrifter, de, efter omständigheterna, finna sig befogade all meddela för ordningens upprätthållande, vill Utskottet så mycket mindre förutsätta, som det vid dylika tillfällen alltid åligger hvarje välsinnad medborgare att bispringa myndigheterna till ett sådant ändamåls ernående. Att ytterligare lagsladgande i detta hänseende således vore af beholvet påkalla dt kan Utskottet icke finna, helst Utskottet, med erkännande af motionärens välmenande afsigter att skydda den enfaldige eller lättsinnige för tillfälle att förslösa hvad han med arbete förvärfva!, icke heller tilltror sig att frän denna synpunkt tdlstyrka förbud lör kringresande komedianter att vid landtmarknader gifva föreställningar; hvadan och då sädane föreställningar å sönoch helgedagar redan genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 20 November 1786, 1 §, äro i allmänhet förbudua, Utskottet, ehuru delande motionärens åsigt om nödvändigheten af Sabbatens hållande i helgd, hemställer vördsamt: att hvad.
Bfhde i stället antingen lemnat honom åter på fri löt, tilldess frågan om rätta stället för hans insättande hunnit afgöras, eller ock låtit honom, intilldess besked på förfrågan härom erhållits, qvarstadna i Calmar länshäkte och förses med det arbete, sorn kunnat vara tillgängligt, den tid Klaganden sålunda der blifvit qvarhållen, kunnat och bordt på hans strafftid alräknas, men i hvilketdera fallet som helst för honom undvikits en öfverllödig fängelsetid samt derigenom ökadt lidande, utöfver hvad honom var ådömdt, och äfven en onödigtvis använd kostnad för hans afförande till Carlskrona och qvarhållande derstädes för Kongl. Majit och Kronan besparats. Efter det sådant åtal blifvit utfördt och vederbörande deröfver hörde, har KonglHoträtten den 27 sisth Januari genom utslag sig utlåtit, att sedan upplyst blifvit, det Landskamererare!!, mot hvilken talan blifvit af missförstånd vänd, men sedermera nedlagd, i de mot K. Bfhde beilrade åtgärder ej deltagit, och genom Landshöfdingen Normans Irånlälle frågan om den påföljd, åtalet för honom kunnat medföra, förfallit, prölningen af målet blifvit inskränkt till den del deraf, som anginge Magistraten i Westervik och vederbörande LandsR. S. Just. Ombudsm.
Maj:ts nådiga remiss af den 5 sistlidne Januari, hvarigenom Barnbördshus-direktionen i nåder blifvit förständigad afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers, vid granskning af Barnbördshusets räkenskaper, gjorda erinran: ”att af utgifterna en del ej likajned de öfriga redovisas efter kalender-år, genom hvilket räkenskapssätt en klar öfversigt af inrättningens ställning, enligt Revisorernes förmenande, saknades”, får Direktionen i underdånighet anföra: att då, till vinnande af nödig öfverensstämmelse mellan utgiftskonto och räkningen med Rikets Ständers Bank, hvarje utgift i räkenskaperna mäste upptagas under den dag, då medlen blifvit assignerade, men oundvikligt, är, att en del räkningar för ena äret först under påföljande året inkomma, hvadan ock beloppet derför först då kan utassigneras, såsom exempelvis händelsen är med räkningen för mathållning och medikamenter under December manad, hvilken sistnämnde dessutom, innan liqvid derför får lemnäs, skall vara i Kongl. Sundhets-kollegium granskad, till följd hvaraf densamma vanligen icke förr än i nästföljande Februari — 231 — månad, för liqvid,s erhållande, till Direktionen aflemnas; så vågar Direktionen tro, att den gjorda erinran hvarken kan eller bör till ändring i redovisrtingssättet föranleda. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. J. EKSTRÖMER. DAN. EKELUND. CARL HENR. PFEFFER. SVEN SANDBERG. A. J. LYCHOU. G. A. BREDENBERG. Stockholm den 10 Februari 1854. Carl Dahlgren. Direktionens öfver Stockholms allmänna Barnhus underdåniga utlåtande, i .inledning af Pikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen al' Rarnhusets räkenskaper lör åren 1850 och 1851. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Litt. c) af 57 §, hvilket i Ridderskapet och Adelns beslut är upplaget under Litt. d); så och jemte det Utskottet jemväl nu åberopar hvad i fråga om Borgare-Ståndets beslut förut blifvit yltradt; får Utskottet tillkännagifva, att enär den af Presle-Ståndet gjorde förändring af nämnde mom. endast innefattar en omställning af ordalydelsen, hvilken icke inverkar på sjelfva saken och sålunda är ganska likgiltig; Utskottet anser sig böra inbjuda Borgare-Ståndet att i Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gillade förslag i mom. Litt. c), instämma; och har i motsatt fall härmed skolat föreslå följande voterings-proposition: Banco-Utskottets Memorial, No 55. 21 Den, som med godkännande af Utskottets förslag, anser, att mom. Litt. c) bör erhålla följande lydelse: att Afdelningen eller Låne-Contoret inom det anvisade beloppet afgifver assignationer på Banken, ställde å 20 R:dr hvardera och efter föregången avis i Banken vid anfordran betalbare; kunnande desse assignationer i all Kronans uppbörd emottagas; röstar Ja; Den, det ej vill, Nej. Vinner Nej; så kommer nämnde mom. att lyda, som följer: ”att afdelningen eller Låne-Contoret inom det anvisade beloppet eger att afgifva assignationer på Banken, ställde å 20 R:dr hvardera och efter föregången avis, i Banken vid anfordran betalbara; kunnande dessa assignationer i all Kronans uppbörd emottagas. 58 §., angående Banko-Fullmägtiges pligt att upprätthålla myntvärdet; är bifallen af samtlige Riks-Slånden, dock hvad Preste-Ståndet angår, med den mindre redaclions-förändring uti mom.
Della kapitel i allmänhet: af samme motionär, som åberopat den af Södra Sveriges Landlmäteriförening härutinnan gjorda underdåniga framställning, deruti dels förmäles, hurusom ”föreskrifterna, att rågångslvister och eganderät'Isfrågor om delningsgrund tillhöra Häradsrätt, men att tvister huruvida två eller flera hemman skola till ett skifteslag räknas samt huruvida ega skall såsom odalega anses oell således, såsom serskild lägenhet, hemman, utöfver dess egolott efter delningsgrund, tillhora, skola af Egodelningsrätt upptagas, ofta åstadkomma mycken oreda och onödig tidsutdrägt, helst erfarenheten visa!, huru svårt förrättuingsmän och underdomare hafva att riktigt urskilja hvad som tillhör ena eller andra domstolen”; dels ock blifvit hemstäldt, alt antingen stadgas måtte, att alla de frågor, som i sammanhang med laga skifte förekomma, böra upptagas vid Egodelningsrätt, der pröfningen förmodades blifva lika noggrann af häradshöfding, med biträde af Egodelningsrätts ledamöter, som i Häradsrätt af häradshöfding och nämnd, eller ock, derest en sådan förändring icke funnes lämplig, meddelas ett förordnande, ”hvarigenom skarpt begränsas hvad till ena eller andra domstolens behandling rätteligen hörén9*. Emot denna framställning fä Utskotten till en början anmärka, att den deri förekommande uppgift, att eganderättsfrågor om delningsgrund tillhora Häradsrätt, ar felaktig i tvänne afseenden, i sä måtto, som dels fråga om delningsgrund eller den måttstock, hvarefter de till ett skiftes-lag börande egor skola emellan delegarne i skiftes-laget fördelas, icke har ringaste gemenskap med delegarnes eganderätt till skiftes-lagets mark, dels ock uti 18 kap. 9 § 4 mom.
Staten uppförde, böra, dä de anses berättigade att samma Lön bibehälla, derwid icke tillika fä ätnjuta andrs under tjenfigöringen innehafde förmoner, säsom Kostpenningar, Utfodringar, Wed, Hushyra, med mera dylikt, utan bör allt sädant owillkor. ligen indragas och upphöra. Skulle nägon af dem som pä Allmänna Indragnings-Staten pä s6s Den 16 October. siere än ett ställe äro uppförde, ware sin till Pension, Arfwode, Gralificaiion eller Traciamente, befinnas i knappa omständigheter, mä Let ankomma pä Kongl. Mayts Nädiga prof. ning, huruwida allt, eller någon del mönner den ena Pensionen, mä, pä derom gjord under, dänig ansökan, till nästa Riksdag bibehällas, börmwes alltsammans pä ett ställe och i en Summa uppföras. -nte punkten. De uppä Benefioie. och Benädnings. Staten uppförde Fruar, Enkor och omyndige Barn mäge bibehälla hivad dem upvä denna Stat blifwit tillagt, dock sä att Pensio. nen bör upphöra, för Enka och Dotter, dä de träda i gifte, samt för Söner, dä de myndige blifwa Härwid fä dock Riksens Ständer till Kongl. Maj:t yttra den underdåniga önskan, att om nägre af de till Pension uppförde, skulle wara kända att äga sä stor förmögenhet, att de icke skäligen böra af Staten kunna emottaga understöd, detsamma mätte till Stats-Werkets lätt. nåd indragas, synnerligast dä när sädane komma i fräga som icke för Fäders eller Mäns förtjenster mot Konung och Fädernesland kommit af Pensionen i ätnjutande. Härwid fä Riksens Ständer.r underdänighet tillägga en sä lydande: 6:te punkt. De personer, som ännu äro i Tjenst och derföre ätnjuta Lön, men i anstende till förut rnnehafde
Byggmästare af Committerade varit antagen, Committerade den 24 November samma år i underdånighet anmält, att, som uppförandet af Östra delen af Corps de Logisbyggnaden under brädtak, enligt Architectens kostnadsförslag skulle komma att kosta 26,751 R:dr 32 sk., oberäknade ett års arfvode för Architecten å 720 R:dr, för Secreteraren och Kamereraren å 600 R:dr, och för Vaktmästaren å 33 R:dr 16 sk., hvilka de ifrån Byggnadsarbetets början, i följd af Kongl. Maj:ts oftanärnnde Nådiga Bref d. 19 November 1816 oafbrutet upp bu - Den i September f. m. 65 burit, eller inalles 28,io5 R:dr; men Byggmästaren Årsell sig erbjudit, alt detsamma på Entreprenade verkställa, lör en summa af 27,000 R:dr, så och då, i händelse detta anbud skulle antagas, samt i afseende på de minskade göromål, som så väl Architecten som ock Secreteraren skulle åligga, om arbetet ej mera efter räkning behöfde verkställas, den förres arfvode blefve nedsatt till 5oo R:dr oell den sednares till 25o R:di , resultatet deraf skulle blifva, att uppförandet af ifrågavarande Byggnadsarbete endast skulle komma alt kosta 27,788 R:dr 1(1 sk. och således blifva mindre, än Arehitecten ansett dertill erfordras, 0111 den efter räkning verkställdes, Coniin i tterade ansett sig i underdånighet böra tillstyrka antagande af Byggmästaren Årsells gjorda anbud. Kongl. Maj;i: täcktes häröfver höra dess ÖfverlntendentsEmbete, som i afseende på Professor Gjörwells kostnadsförslag gjort anmärkning mot beräkning af för stora qvantiteter murtegel, sand och kalk, samt murareoch handtlangare-arbeten och af högre pris å kalken, än det då gångbara, hvadan förslagets slutsumma borde med 3,43q
Jag, en åldrig menniska, borde dock förelysa de unge med förtröstan på den Allgode Guden och i bekymrets stund, då själen försmäktar, icke glömma källan med det eviga lifvets vatten. Hon öppnade, liksom af en ingifvelse, bibeln, som Suenonius qvarglömt. Det ställe, på hvilket hennes blick först föll, var likasom skrifvet för henne, och hon läste med en röst, som vittnade om den djupaste ångest: ”Herre, var mig nådelig, ty mig är ångest; mitt ansigte är förfallet för sorgs skull, dertill min själ och mitt inre. Ty mitt lif är förtärdt vordet af bedröfvelse och mine år af suckande. – Det går mig så illa, att jag är till stor försmädelse vorden för mina grannar och en styggelse för dem, som känna mig; de som mig se på gatone, de fly för mig. Jag är förgäten af hjertat såsom en döder; jag är vorden såsom ett sönderslaget käril. Ty många försmäda mig illa, så att hvar man skyr vid mig; de rådslå med hvarannan om mig och akta taga mig lifvet bort.” Ingrids röst blef allt osäkrare; hon kunde ej fortsätta, men pekade, med en blick åt sin gäst, vid den punkt, hon slutat. Den unge Skytte fortsatte med klar röst: ”Men jag, Herre, hoppas uppå dig och säger: Du är min Gud. Min tid står i Dina händer: hjelp mig ur mina fienders hand och från dem, som mig förfölja! Låt Ditt ansigte lysa öfver Din tjenare! Hjelp mig genom Din godhet! Herre, låt mig icke till skam varda! Huru stor är Din godhet, den du dem, som Dig frukta, bevarat hafver och bevisar dem, som tröstar uppå Dig, inför menniskors barn! Du döljer dem när dig mot hvar mans hotelser och förskyler dem i hyddone för trätosamma tungor. Lofvad vare Herren, att Han mig en underlig godhet bevisat hafver, i enom fastom stad! Ty jag sade i min häpenhet: jag är bortdrifven från Dina ögon: likväl hörde Du min böns röst, då jag till Dig ropade.”
Derjemte beslöt Ståndet, att de af Utskottet, pag. 119. rao och jar, föreslagna underdåniga framställningar till Kongl. Maj:t borde sammanfattas uti en underdånig Skrifvelse, af innehåll: att Rikets Ständer, under den förhoppning, att de af dem till Löneregleringen för Indelta Arméens Befäl beviljade anslag i det närmaste komma att svara emot behofvet för denna gren af Statsförvaltningen, och genom någon möjligen verkställbar indragning till en del af det för Bevärings-Manskapets exercice ämnade 3 Utdrag deri 2'5 Sept. i Sv. g. 65 Prinsens Hussar-Regementes Statssuinrna ; I4:da punkten, Staten för Svea Lif-Gardes-Regemente; I5:de punkten, Andia Lif-Gardes - Regementes Stat;'i6:de punkten, Vermlands Fältjägare-Regementes Stat; I7:de punkten, Staterne för Svea, Götha och Vendes Arti!ierie-Regementen; i Side punkten, anslaget till remontering, skoning ochmedicamenter, m. m.,förVärfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar; igide punkten, angående Artillerie-hästars underhåll af Rusthållare vid afsutna Cavalleriet, eller af andra privata; — biföllos.
Hr Cederschiöld: Gr. Mörner har sagt, att jag skulle hafva beskyllt honom för att hysa mindre vänliga tankar emot det lägre presterskapét. Jag fortfar dock i denna åsigt, deruti jag ytterligare blifvit styrkt genom det sätt, hvarpå Hr Gr:n besvarat min berättelse om presten, som predikade ur en Tysk postilla. Det förakt, hvarom dessa ord bära vittne, är emellertid icke Hr Gr:n ensamt förbehållet, utan det är kringspridt kring hela Sveriges rike, och sjelfva lagen anser det lägre presterskapets medlemmar som ett slags parias, de der aldrig kunna komma fram. Det är detta som jag vill hafva bort. Det måste ju förefalla särdeles eget, att på samma gång som man klagar öfver prestbrist, motsätter man sig de utvägar, sorn kunna undanrödja det onda. Icke desto mindre vill man genom stipendier narra ungdomen in på en bana, der endast fattigdom och illa lönade platser möta. Jag kan omöjligen fatta min motståndares tankegång. Hr Nor denfelt säger, att, en skolman skulle hafva bättre förmåga och mera värme, än den, som blifvit utsliten under slentrianens ok. Det är dock förundransvärdt, att de skola företrädesvis, befordras, sorn icke äro män af facket. Man skall taga jurister lill prester, och prester till militärer. Hr Nordenfelt uppräknade tre qvalifikationer, som skulle erfordras för presten; deribland vill jag främst nämna menniskokännedom, eller kännedomen af det inre hos menniskan. Skolläraren har blott att dogmaticera: hvad han lärer, får man icke betvifla. Helt annat är förhållandet thed presten: lian skall öfvertyga, uppmuntra och förmana, och dessutom måste han dogmaticera. Man har talat blott om skolläraren, men ej om universitetsläraren. Den förre får nog arbeta; men den, sorn har någon kännedom om universiteten, vef att man der, åtminstone på de lägre posterna, kan nästan sofva sig till meriter; ty sedan man disputerat och blifvit docent, kan man icke behöfva H IX. 11 162 Den 15 Augns ti. göra någonting, utan blott samla meriter för att sedan erhålla ett godt pastorat.
Det fins ingenting personligen gemensamt, och derför måste vi så snart ha uttömt hvarandra. Tyvärr ja! Jag vet icke hvad jag ville ge för att få cirklarne att gripa in i hvarandra. Men det är ju omöjligt: jag är främmande för alla hans förhållanden. Han frågade mig om inte Lundegård kunde skaffa mig en del bekanta. Ha, ha! Det var just den rätte! Idag har jag varit hos Edv. Brandes. Verldsmannen. Han såg yngre och mera välkonserverad ut än jag skulle trott. Han har icke broderns rörliga ansigte och gulgarfvade hud; han har en egendomlig slät, elfenbenshvit blekhet. Något så ytterst vårdadt. Det var lätt att tala med honom. ”Arme man, ni har flyttat så långt ut ni kunnat komma, för att få vara i fred, och ändå har det inte lyckats!” ”Hvem har sagt det?” sade han hastigt och alldeles obetänksamt. Jag gaf mig att skratta. ”Ingen har sagt det. Det kunde jag väl gissa mig till af mig sjelf.” Och det var liksom aningen om en rodnad, som lik en nästan omärklig flägt strök öfver hans fina hy. På tal om fru Edgren sade han att det är det nyttigaste som kan hända en författarinna, om hon kan blifva förälskad. Men han tyckte dock att när hon hunnit öfver tjugutalet borde hon med en liten smula mera ironi kunna se ned på sin hjeltinna – han menade icke den der högre ironien, men i alla fall Geijerstam tyckte han hade gått förfärligt tillbaka, fru Edgren likaså, Kielland med. Det fans ingen ”mening” i den sistnämndes stycke. Tor Hedberg tyckte han om. Det fans riktigt duktiga saker i Johannes Karr. Levertin väntade han mest af. Levertin stälde han högst.79 Hin håle här i hotellet heter Joakim Reinhard. Det är verkligen ”den rätte” Reinhard, den som Brandes talat om. Jag har nu frågat ut värdfolket. Och i dag berättade han sjelf att han varit i Amerika. Vid bordet frågade han om jag gerna läste franska. Jag jakade. Han hade i Revue Contemporaine en kritisk uppsats af Émile Hennequin, som han gerna ville att jag skulle läsa. Jag tackade.
(Tor det hela obetydliga) af oiiea 16,ooö Tunnor Spannemål för des - C i .i t s-U 1skottets Betänka ii den. <fo3 se båda Län uti vanliga år, kan ju ej vara af någon synnerlig vigt, isynnerhet då det..gäller en så vidsträckt elei af Rikets Landsträcka till Dess upprätthållande och vidare förkofran, och hvad angar Statens inblandande uti motverkan af den. fria Spannmålshandeln, så är det qvantum Spannemål, som på den Orten kommer att hållas i Lager allt för obetydligt, att uppå det hela hafva någon skadelig inflytelse, och ingen kan vara synnerlig belåten uti de Sädesrika provincerne att öfversända Spannemål tili utcreditering i små partier, på en längre tid af ofta flere år, till för dem alldeles okände personer. 3 Rörande de föreslagne Districtsoch Sockne-Magazinerne bestrider jag ingalunda nyttan af deras inrättande uti så val de Norra; sorn Södra Orterne, hvilka igennm en i goda år rikare Spannemåls afkastning är.o i tillfälle, att sig deraf begagna; Men det är med rätta förhållandet enligt, att desse kunna ej för det hela uti Vesteroch Norrbottniska Länen verkställas, ty möjeligen kan uti en och annan Socken sådane Magazin till besparande af Sädeskorn låta sig verkställa, då hvar och en får frihet att sig efter Local-förhållanden afj det erbjudne Spanna - 484 Stats-Utsko ttet* Bctänkandeiv måls-förskottet begagna; men för den del af Länens Innevånare, hvilka ej se sig i tillfälle att samma begagna, och då desse, såsom mest i behofvels stund nödstälde, utgöra pluralitetem bl ifver således ingenting gjordt, då” Spannemålen endast får lill upprättande af Socken och DislriclsMagaziner utlemnas, hvilket, jag vågar tro det, ingalunda instämmer, hvarken med vår Älskade Konungs alltid visade Ömhet oell Godhet för nödstälde undersåtare, eller med Riksens Höglofi.
Någon utredning öfver Inkomst och Utgift lör detta år kan ej meddelas förr än elter årets utgång, sedan Konto-Kurauler och rakningar från vederbörande till Banken inkommit. §. 25. Beloppet af Utelöpande Sedlar utgjorde den 9 November 1850 B:ko R:dr och har sedermera å nedanstående lidpunkte nått till: 1850 Dec. 7 1851 Jan. 11 Febr. 8 Mars 1 April 5 Maj 3 Juni 7 Juli 5 2 6 » » )) )) )) )) » » » » Aug. Sept. Oct. Banko; hafva f ullmäktige vidtagit nödiga åtgärder för (ortskyndande af utmynlningen utaf nV B:dr Silfver, hvaraf Banken jemförelsevis hade största behof. Bankens tillgång uti Silfvermynt, som håde inoch ntvexlas, utgjorde den 29 nasti. November; Mela R:dr Silfv. Halfva d:0 „ „ 75,000. Fjerdedels d:o „ „ 93,600. Åttondedels d:o „ „ 379,500. Sextondedels d:o „ „ 114,900. Summa Silfv. Utmynlningen af såväl liela som Sextondedels Kalr Silfver fortgår för närvarande. Prägling af dukaler har egt rum i mån af behof. §• Kongl.MytUFör det Silfver och Guld, Mynt-Verket från Banken eller för den nin^ar öfver®ainmas »åkning emoltagit, har såväl för hvarje qvartal, som vid näst 7mgntningen lidet års slut redovisning blifvit lemnad af Kongl. Mynt-Verket; i en o, f silfver jjnhet med föreskriften i Banko-Reglementet. och gilla. ° §. 28. inventering
»Men herr Petterkvist har inte vasen», sa nu en mild röst, som jag mycket väl kände igen. »Nå än se’n då?» frågade jag stramt, alldeles för stursk att inte låtsa förstå hennes gemena insinuasjoner. »Tror frun» — för fru är hon — »tror frun värkliven, att Höga Öfverheten så handskas med rikets höga vädermälen, att de kasta bort dem till tack för litet husrum och litet mat? Den, som har så låga tankar om riksens ständer, har inte här att göra. Det fick hon! Ja, så kacklade vi på igen. Att jag var litet oklar i rösten, var det ingen som hörde; för om man också är villig att lida allt för sin Kung, så kan det väl ändå inte vara roligt att bli chikanerad så där in i sin själs djupaste hjärtrötter. Men ju mer vi kacklade, ju yrare i hufvudet blef vi. Slutligen sa jag, alldeles uttröttad: »Det är ingen annan råd jag springer till borgmästaren — han är ändå stadens styresman och måste hjälpa oss i vår nöd!» Därmed slängde jag på mig min rundskurna kappa och flaxade i väg tvärs öfver vindbron till lilla torget, där »vår tillförordnade» bor i ett par små rum. Jag bankade, bultade och knackade tillräckligt för att ha kunnat väcka en hel dommarekår — och till det behöfs det inte litet — men förgäfves. Jag bankade om igen så armarna domnade. Förgäfves — fortfarande. Men så tänkte jag: »Det är för Kunglig Majestät du bultar, Lovisa!» Otroligt hvad det gaf krafter! Ändtligen hördes tassande steg innanför, och så röt en ursinnig röst: Hvem är det!» »Lovisa Petterkvist», skrek jag lika högt tillbaka. Lovisa — Petter-kvi-ist, som är här i stadsärenden!» Nu ändtligen öppnades dörren ett par tum och Jag tror nog jag menar – att höga öfverheten bestämdt tar sig bäst ut på afstånd. Åtminstone den del af den, som har rödsprängda ögon, rödsprängt hår och ser ut, som om andra menniskor bara vore till att bli slukade i en munsbit. Men jag var inte kommen för att låta imponera på mig af småsaker.