Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han frågade henne om hon skrifvit testamentet eller godvilligt satt sitt namn inunder, ty det stod der, namnet, med fullkomligt läsligt skrifna bokstäfver. Patronen svor och förebrådde Carlson hans oförskämdhet och frågade om ej Carlsson kunde se att hon låg i en dvala, som medikamenterna kommit åstad, samt sade att det var stor synd att väcka henne. Men med ens blef han vänligare mot oss, bad oss skrifva under och förklarade att hon alldeles sjelfmant skrifvit sin namnteckning. Ännu en gång gick Carlson till sängen, och vi tyckte då båda att vi hörde henne många gånger hviska om och om igen sakta, men ändå tydligt: aldrig, aldrig jag skref det aldrig, svär inte falskt Ni lofvade mig ju båda. Leena hörde knappt sin mans sista ord, hon satt och stirrade med ångestfulla blickar. Du skref väl inte, vill jag tro? frågade hon och såg honom rätt i ögonen. Nej, det var just olyckan, svarade Peltonen vi skrefvo icke. Vi nekade båda. Hon skulle först sjelf säga oss att hon gjort det frivilligt, sade Carlson, eljes ville han icke försvära sig, för det var inte hans mening att den vägen komma till den onde. Och jag höll med honom. Nu skulle man kunna tro att patron blef ond på oss, men det blef han inte. Han började tvärt att tala om andra saker och var så folkelig och glad, precis som en annan menniska. Han tog oss in i sitt arbetsrum, öppnade sin reskantin, tog upp två glas och brygde till åt oss af sina fina vinsorter och likörer någonting riktigt rart. Vi fingo två glas hvar. Men det steg oss i hufvudet, starkt och djefligt som det var. Jag minns inte någonting, utom att han sände af oss båda två att och gå mäta upp skogen åt östra torpet. Och så bad han oss glömma kifvet, som vi hade haft. Det sista ropade han så starkt, att det hördes utåt hela gården. När vi hade gått ett litet stycke, kom patron efter och bad mig springa hem efter Carlsons bössa, ifall vi skulle se något villebråd, ty frun ville så gerna ha något rigtigt färskt vildt.
Herr von Schulzenheim har anmärkt, att val af Fullmägtige, Revisorer och JustitiEeOmbudsman ej böra äga rum vid Urtima Riksdag. Grefve Gyldenstolpe har instämt deri, med tillägg, att ConstitutionsUtskottet bör vid sädan Riksdag träda i verksamhet till granskning af Statsllådets protocoli. Herr von IiartmansdorfFhar förenat sig med desse begge, men derjemte ansett revision af Bankens och RiksgäldsVerkets förvaltning äfven böra ske. Herr von Troil har yrkat ändring i 109 § RegcringsFormen och 108 § Riksdagsordningen. Alla dessa anmärkningar synas mig kunna sammanfattas i en proposition, och såsom motsatts kunde då framställas proposition om antagande af Utskottets förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Om emedlertid Ridderskapet och Adeln nödvändigt vill hafva förslaget återremitteradt, så vill jag ej sälta mig deremot, ehuru jag tror svar från Utskottet ej kunna erhållas innan Riksdagens slut. Jag kunde väl begära votering öfver nämnde propositioner; men då jag aldrig förr sålanda uppehållit Den 9 Mars e. ni. 203 ärendernes gång när Rikets Ständer Raft mera godt om tid, vill jag ej elier göra det nm Herr von 'Hartmansdorff': För att veta livad som återstår att göra, bör man känna livad sorn redan blifvit i saken åtgjord!-. Derföre ber jag att få böra det redactionsiorslag, hvarpå proposition nyss blifvit fram» ställd-, och luiru Herr Grefven och Landt•Marskalken fattat Ståndets svar derå. Jag anser proposition å anmärkningarne böra framställas i den ordning de anmärkte §§ förekomma, och ej efter den ordning anmärkningarne blifvit gjorde. Jag förmodar likväl, att Ridderskapet oell Adelli anses redan hafva antagit Grefve Gyldenslolpes anmärkningsförslag; i annat fall skulle jag önska en annan ordning i proposilionernes framställning.
Jag anhåller att Högvördige Herr Biskopen samt Herrar Deputerade behagade till Högvördiga PresteStåndet återföra försäkran af Ridderskapets och Adelns fortfarande vänskap och aktning. Sedan Deputationen blifvit på vanligt vis utbeledsagad, uppropades och afgick Ridderskapets och Adelns HälsningsDeputation till de andre Stånden, under anförande af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan fern i eftermiddag att fortsättas. Fortsattes läsningen af Riksens Ständers Revisorers ofvannämnde Berättelse om den år 1825 förrättade granskning af RiksgäldsVerket m. m., hvarunder Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacobf kom tillbaka med Ridderskapets och Adelns HälsningsDeputation, samt återförde de öl - 4» Den 12 November f. m. rige Respeclive Ståndens Hälsningar till Ridderskapet oell Adeln. Fortsattes vidare läsningen till slut af Rikets Ständers Revisorers nyssnämnde Berättelse oin den år i8a5 förrättade granskning af RiksgäidsVerket, GeneralAssistansContoiret samt Götha Canal Bolags, Götheborgs och Malmö f. d. Discontlnrättningar; Och beslöts att samma Berättelse skulle med de öfrige RiksStånden Communiceras. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, Onsdagen den 12 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen.
R:dr 23a,000, Operationens slutresultat för Riksgäl d s - C 0 n 10 r e t. Efter i:sta Alternativet skulle RiksgäldsContoret för erhållne 2 mill. R:dr betala årligen 120,000 R:dr, gör pa 36 Ar eri totalsumma af R:dr 4j320,ooo. Den 12 F e b r u a r i i e. m. ag Efter 2reira Alternativet skulle Riksgälds-Contoret för erhållne 1,800,000 R:clr Letäla årligen 100,000 R:dr, gör på 36 år en totalsumma af R:dr 3,600,000. Efter 36 år återstår att betala ,> 400,000. Mindre influtit . „ 200,000. S:a R:dr 4>2oo,ooo. rp... „ fUppburit af fastighetsägarna 3,888,000 H. B. 1 åangpA.mortissein;ts.fond:S tillväxt 525,ooo*)„ Vinst R:dr 213,000. Efter 2:dra Alternativet; Vinst för Fastighetsägare Vinst för Riksgälds-Contoret „ 213,000. Totalvinst Ilarnb. B:co R:dr 44^j00o. Häraf följer, att Lånet heldre bör ställas på 4 proc. å 90, än på 5 proc. al pari, hvilket Utskottet äfven tillstyrkt. Vilkoret bör likväl fästas dervid, att efter 36 års förlopp, den då icke amorterade delen af Capitalet i:del bör få betalas in en bloc. *) De under loppet af 36 år influtne 8000 R:dr om året äro inberäknade i ofvanstående 3,888,000; det är således endast deras räntevinst som här utföres med 523,000. 3o Den 12 Februavi! e. ra. Herr von Troil:
och då informatorn tystnade, efter att med ett visst patos ha framsagt dessa ord: » Kungen drifves af en ande, den ej någon mot9tå kan », kunde andans stridsman icke hålla sig längre, utan atbrast: » Och detta skall vara poesi, värd ett sådant föremål! Jag vet icke, hvem författaren är (informatorn smålog ironiskt, och majoren tog sig häraf anledning att se menande ut), men sfi. mycket märker jag, att han ännu icke kommit öfver det bandt-verksmässiga i sin konst. För att tills vidare blott fästa mig vid det formella, så har jag rätt att förarga mig deröfver, att man, så upparbetadt som vårt spåk nu är, kan komma med sådana falska betoningar som » hur än djupets andar yra, hur än bränningarna hvälfva », och jag tänker, att äfven bror föste sigrid det där stället om hertig Friedland — har var det na denna passus lydde, min ange vän? » Informatorn reciterade: Vid Stralsund man redan varsnat hertig Friedlands hanefjäder. Ingen tvekan. Snart i Tyskland står hans här. Han var Sveriges store hjeltc, nu han mänsklighetens är. » Nå », inföll prosten på nytt, » Friediand, d. v. s. Wallen-stein, var Sveriges store hjelte och är nu mänsklighetens — går bror in på det? » » Författaren menar naturligtvis GaBtaf Adolf, det kan en bliod höna begripa », blef det något generade svaret. » Tackar för komplimangen! » Menar, ja! » Men sådana licentise poeticao ha aldrig varit tillåtna. Det kan vara nog med den sortens, där poeten glömmer, att han nyss liknat den ao-stormande katolicismens krafter vid » svarta böljor », och låter dem vid ankomsten till norden förvandlas till ett » koppel ». Venus Anadyomeoe har jag hört talas om, men skumfödda hundar — åh fy! » » Bror flr gerna glänsa med sin klassiska lärdom. Jag kan icke disputera emot. Men så litet jag än eljest bryr mig om versmakeri, håller jag nu på att få höra, hvad det står i bladet om vår noble Axel Oxenstierna.
Här har blifvit sagdt, alt det tillgår icke lins oss såsom i andra länder med ministere-förandi ingar. En annan fråga blir då: bör man söka ströfva dei hän, att förhållandet må blifva detsamma, som i andra länder? Jag utber mig alt få veta, om förhållandena i andra consti utionella länder, i England t. ex , öro bestämda i skrifna lagar, om minislerernas comhinationer, om sältet för deras bildande och anledningarna till deras fall, om sådant finnes eller kan vara föreskrifvet uti lagarna, om sådana föi ändringar kunna ske annorlunda än genom nötning på förhållandena, genom afnötning af de gamla föi hållandena för till inlöia nya, bättre än de gamla, mera ändamålsenliga, mera systematiska än de. En Stvrelse måste väl ej endast pro forma existera och vara en död bokstaf. Lagstiftaren måtte väl med consultativt Statsråd haft någon mening. Den ekonomiska lagstiftningen hos oss foldrar bestämdt eli fulltalig Conselj, äfven al consultativa Stalsiåder, och synes mig så mycket mera kräfva det 1111 under pågående riksdag vid en förändrad organisation af Statsrådet, sådan sorn den, hvilken pågått under innevar riksdag. Jag kan således icke frångå majoritetens inom Coust.Etsk öfvertygelse. att det närvar, föt hållandet varit nnmärkningsvärdl och såsom sådant bort underställas R. St:s pröfning. Jag skulle väl önska veta hvad den nya ministeren egentligen på de 3 eller 4 månaderna af sin tillvaro uträttat, hvad den verkligen gjort; hur den genom någon åtgärd sökt tillförlitlig kännedom om de förhållanden, som existera inom landet; den missbelåtenhet, som 6gt rum; det misstroende till Den 13 September f. m. tiiinisterens förmåga, som verkligen existerar och sorn vi ej kunna förneka, mine herrar! ly om vi vere lika uppriktige allesammans, så Sr jag öfver lygad, ali motståndet mot denna mening inom delta ruin skulle blifva ganska obetydligt. Har skulle ej d i många röster lioja sig för att jäfva, ali förhållandet verkligen ar sådant, sorn jag frainstallt det.
Det invecklade maskineriet i detta förstånd gaf en åtskilligt att tänka på, emedan det på en och samma gång höjde sig öfver och sänkte sig under vissa linier, hvilka borde passeras, utan att, som dock ofta nog hände, få tjena som elektriska trådar, nyttiga att antända något fördoldt ämne. Emellertid hade han både haft en glad ungdom och utkastat ett frö till sitt blifvande romanförfattareskap. Han talade någon gång om en synnerligt lycklig olycksperiod. Detta kan låta som en paradox, men det var för honom en sanning. Det fans en tid, omkring tjugutalet, då danskonsten och dansen voro stälda på något helt annat än konversationsanspråk, och då denna del af de sköna konsterna icke lånade sig till annat än att väcka förvåning, synnerligast öfver huru ett sådant arbete i egentlig mening kunde kommit att efterträda den eleganta och siratliga menuetten. Modet var just då för damerna att med de konstnärligaste, mest fantastiska steg, alltid med nätt upplyftade kjortlar, gifva dansörerne tillfälle att beundra fötternas färdighet, vridningar och korskastningar, och herrarne med lorgnetter för ögonen hade då gratis det nöje som nu måste sökas vid baletten. Men naturligtvis ålåg det dem att sedan öfverbjuda hvarandra i konsten att göra de mest förvånande språng och hopp, men saken var den, att det icke blott berodde på att göra luftsprång; en skicklig dansör, som räknade på att i sin tur bli beundrad, måste just i sjelfva luften utveckla hela sin muskelstyrka genom de mest intrasslade, akrobatiska rörelser, kallade danssteg, och i denna färdighet var den unge, vackre, ridderlige Magnus Crusenstolpe oupphinnelig af sina medtäflare. Men den höjd och det fall Crusenstolpe en afton visade som ung dansör, blef en bild af hans framtida lifs höjd och fall. Just som han i kadriljens lifliga tur befann sig ett stycke på väg åt högre regioner, föll han så djupt, så illa, att han afbröt ena benet.
Att inga andra kunna få namn af Allmänna Tidningar , än de , som äro egnade till allmänna och Officiela Kungörelsers meddelande är klart; meri att i en Lag sanciionera den Titel, som desse Tidningar för närvarande föra, anser Utflottet icke lämpligt; om åter, genom Kungörandet i dessa Tidningar, sorn i Hufvudstaden utgifvas, ett längre uppskof föranledes i afseende på sammankomster i Concourser, soln uti Rikets aflägsnare Orter yppas, anser likväl Utskottet olägenheten deraf icke böra tagas i betraktande emot den våda, sorn uppkommer af ett mindre vidsträckt Kungörelsesätt, och hvars förekommande i synnerhet måste anses vigtigt, då fråga är om sammankomster under anslagstiden, innan alla Borgenärerne genom bevakning af sina fordringar hunnit göra sig kände. Uti det Förslag, som blifvit uppgifvit till ändring i 9 §., att nämligen de vid Concoursens början förordnade Gode Män skulle ovilkorligen äga att intill Concoursens slut fortfara med Massans förvaltning, så framt de ej genom Rättens pröfning, i anledning af väkt klander, ifrån sin befattning skiljdes, har Utskottet ingalunda kun-f nät fästa sig. Borgenärerna blifva ej tillförlitligen kände förr än å inställelsedagen, och det val af Förvaltare, som vid Concoursens början skett af då uppgifne och tillstädes komne Borgenärer, bör ej i sakens förändrade skick , äga en fortfarande verkan. Ej eller kan Utskottet inse, att 5 4° L<ag-ZJtslottets Betänkanden, då Urtima Ting för inställelse i Concouvs hålles, det för Rätten skall blifva hinderligt att meddela förordnande för de Syssloman, som Borgenärerne utsatt, elley att, uppå föresigt af sådant hinder , något stadgande bordt grundas, som bemyndigar Domhafvanden att berörde förordnande utom Rätten meddela , hvadan Utskottet finner den härom gjorde anmärkning, som äfven åsyftar rättelse i ia:te §., sakna giltig anledning.
Här kan således påräknas en ständig kontinuitet; hvaremot den andra Kammaren hvart tredje år helt och hållet förnyas, för att alltid blifva ett uttryck af den rådande opinionen. Den Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 61. 41 Den väsentligaste skilnaden består dock deruti, att den första Kammaren utses, med valfrihet inom hela riket, förmedelst dels Landstingen och dels de största städernas stadsfullmäktige, hvilka åter tillsättas af kommunerues medlemmar genom omröstning efter skattegrund, under det den andra Kammaren väljes mera omedelbart af inskränktare valkretsar, med valfriheten bunden inom kretsen och med tillerkännande af lika röst åt hvarje väljande. Den talrikare, mera omedelbart valda Kammaren, som i förslaget benämnes den Ändra, utgöres af särskilda representanter från landet och från städerna, betta åtskiljande, som icke bör motiveras af stridiga intressen emellan land och stad, torde cga giltig grund i den olikartade organisationen af livarderas kommunala förhållanden, förvaltning och lagskipning med mera. Samma åtskilnad förekommer ock i Landstingen och i de flosta förslag till National-representationens ombildning, som vunnit något allmännare bifall. Vid öfvergången från en Stånds-represeutation till en Författning, enligt hvilken, om do gamla Ståndstraditionerna skulle fortfarande göra sig gällande, ett af de fordna Riks-Stånden egde ett öfvervägande inflytande på valens utgång, är det måhända ock af praktisk omtanka påkalladt, att försäkra ett antal platser åt dem, som icke tillhöra nämnde Stånd. I afseende å antalsförhållandet emellan landets och städernas representanter är antagen enahanda grund, som följts vid Landstingens bildande, så att enligt regeln en folkmängd af 20,000 på landet och 10,000 i stad skulle berättiga att till denna Kammare sända en Representant.
Dernäst har Frihm understödt Frih. Bondes förslag, att R. St. skulle bestämma den summa som borde tillskjutas ifrån Tullinkomsterna, och att K. M. derefter skulle utminutera afgiflerna pä de serskildta arliklarne så, att just den summan, som R. St. bestämt, kunde komma att inflyta. Huru är della möjligt? R. St. ansägo sig sisla gången hafva antagit beräkningen af Tullinkomsterna ganska hög, och jag ansåg den alltför hög; och likväl hafva dessa inkomster utslagit mycket derutöfver. Om nu fördelningen updrogs åt K. M. och nyssnämnde förhållande inträffade, sa skulle R. St. vid näst påföljande riksdag säga, att Konungens rådgifvare icke med tillbörlig noggranhet begagnat den magt, som åt dem var öfverläten, utan tagit för mycket penningar af Svenska folkel, så och så många tusende r:dr o. s. v., och frågas med hvad rätt de sådant gjort? Om nu dessa Tullbevillningar ulfölle med brist, så att Regerigen nödgades uptaga län för att fylla Statsbrist-summan och fä medel till erforderlige utgifter, så skulle äfven det läggas Konungens rådgifvare till last. Hafva R. St. sjelfve begått sådana misstag, sä hafva de ingen annan att skylla derför; men genom det nu framställda förslagets antagande skulle Unn 4 Januari. 7 raan både åstadkomma grundlagsbrott oell föranleda gräl och krångel vid en kommande riksdag. II. Ex. Hr Fril», o. Landtm, yttrade det lian, i anledn. af Gr.
Tunnland Skog, sorn hvarje Lagenhet erhållit, beräknas sedermera i mindre brak af helt Hemman, efter den proportion, sorn ofvan för hvarje helt Hemman finnes bestämd, hvilket sedan tillägges det Hemmantal, som odlingen förut fått sig åsatt, ^ hvarigenom rälta Hemmantalet uppkommer. Arliga Bänfan för desse Hemman utsattes i Spannmål efter den proportion Spannmåls Räntan har till PersedelsBäntan, då båda efter ett medium af de 10 sist* förflutne årens markegång beräknas. 3:0 Ska ttelöse-Skil lingen erlägges för den delen af Recognitions-Skogen, sorn ej erhåller Hemmantal, med 6 års Ränta, så att den uti Dalarne och de Provincer, som ligga norr om Gestrikland, blifver 18 sk. Tunnlandet, och i Rikets öfrige Provincer 30 sk. Tunnlandet. För den delen af Recognitions. Skogen, som erhållit Hemmantal, betalas 6 års full Ränta, uträknad efter dessa arens markegångar, men ej efter Jor* deboks - värdi. 4:0 Alla de sålunda tillkomne Hemmanen skola ovillkorligen blifva af Krono-Skatte natur, och komma att utgöra alla de onera, som öfrige Krono-Skatte-IIemman inom orten åligga, och det genast efter Skatteköpet, Stats-Utskottets Betänkanden. 1959 5:0 De delar af Recognilions-Skogarne, sorn, eldigt hvad i i:sta puncien anfördt är, komma att få en stadgad penninge-ränta, böra ej utgöra andra onera af hvad namn och beskaffenhet som helst, emedan desse anses såsom i Grundräntan inbegripne. * 6.0 På alla de Recognitions-Skogar, å hvilka ej Kongl. Kammar - Collegium innan denne Riksdags början utfärdat Skatte-Bref, skola vid Skattläggningen ofvanstående grunder tillämpas och från den tiden ej något Skatteköp anses gilliigt, hvarvid desse ej äro följde. 7:0 För att bereda Bruks-ägare ett ytterligare tillfälle, att till sine
Länge hade man declamerat emot bibehållandet af tjenstskyldighetsSystemet innom JordbruksNäringen; men hvad kunde till införandet af ett Den i5 April. 555 bättre Systeme göras, så länge Landets contanta RörelseCapital och dess Creditrörelse, tillsammans räknade utgjorde omkring 6 millioner blott, eller 2 R:dr på hvarje person, och dessa Capitaler reqvirerades af Näringar, som gåfvo högre vinst än JordbruksHandteringen gaf. Så snart det blef en möjlighet upplöstes de större egendomarne, grundade på tjenstskyldighetsSystemet; men i och med detsamma som Hemmansbrukaren fick sin dagsverksskyldighet förvandlad i bestämd ränta af Spannmål eller penningar, och hans verkningskrets vidgades, blef ock hans behof af penningar större än det var förut. Det bör ock ihågkommas, att alltsedan 1801 års så kallade Realisation, hvilken såsom Realisation betraktad var högst ofullkomlig, emedan ända till 1807 förhållandet emellan den reela fonden och de utelöpande valuterne var sämre än det är nu, men som likväl genom andra gynsamma förhållanden och genom hemlighetens bevarande gjorde gagn, som hade reelt mynt varit i rörelse, en helt ny Class af Jordbrukande Ståndspersoner bildat sig. Då under denna period Spannmålsprisen höllö sig i ett rigtigt förhållande till andra värden och till utlagorne, kunde de inlåta sig i större odlingsföretag. Det är hufvudsakligast genom dessas bemödanden som Spannmålsproductiolien gjort så stora framsteg. Det lärer beklagligen vara sant att många af dem, sedan 1809, hänförde at tidens 556 Den i5 April. yrsel, så oförsigtigt begagnat de medel lill ytterligare industriella företag och enskild förkofran, uppå hvilka deras ledare gåfvo dem anvisning, att de icke torde kunna frälsas.
Huru skulle då Ständernas ”fö rordnanden” om medlens disposition kunna utgöra lag för Regeringsmakten? Huru skulle Konungens dispositions-rätt kunna inskränkas till hvad af ”R. St. anslås”, om det vore åt honom lemnadt, alt låta uppbära skatter, som R. St. ansett sig icke vidare böra förordna? Hvad betydelse skulle de "pröfvade behofven" och den ”upprättade staten” äga, om Konungen hade rättighet att förhindra R. St. afskaffa skatter, som för dessa ”behof’ icke tarfvades, och i ”staten” icke beräknats? Skulle väl ens något förnuftigt skäl hunna finnas till nyttan eller nödvändigheten af en sådan i Regeringens händer leornad rätt, då statsverket alltid mäste an - ai4 Den i Februari. ses hafva fått anslagna för sina behof de summor, som tarfvas, och i intet fall kan disponera andra, än de som R. St. anslagit? Jag kan åtminstone icke tänka mig något större bevis på Regeringsmaktens sjelfrådighet, än örn den, med så tydliga föreskrifter för sin dispositions-rätt och så bestämdt uppdrag för R. St. att allena utöfva beskattningsrätten, skulle söka hindra lindringen i folkets, efter ojemna fördehiingsgrunder och ensidiga förhållanden , qvarstående gamla beskattningar; och jag bör således ej befara, att en sådan inkräktning på nationens rätt skulle försökas, då R. St. öppet tillkännagåfvo sitt förordnande om lieminantals-räntans upphäfvande. Men, då olyckligtvis sednare tider utvisat så många fall, då Regeringen sökt att kringgå och äfven förneka R. St:s rättigheter, torde försigtigheten bjuda, att åtminstone betaga ett sådant fortfarande lagstridigt handlingssätt ali skadlig inflytelse på totalbeloppet af nationens årliga skatte-utgifter. Och det är derföre jag vågar föreslå, alt Statsoch Bevilln:s-U tsk:n, genom ett gemensamt betänkande, måtte föreslå R.
Till denna underdåniga hemställan täclites och Eders Kongl. Majit lemna det Nådiga bifall, som innefattas uti jemväl i afskrift bilagde Nådiga Skrifvelse af den 9 Martii 1827; och ehuru, vid sådant förhållande, den i underdånighet uppgifne quantiteten af 480 Tunnor ej kunde vara beräknade på någon uppgjord säker calcul om verkeligt Spannemålsbeliof för Länets innevånare, enär hufvudsakligast härmed afsågs att förekomma den fattiges betungande genom allt för mycket uppstegrade priser i den enskilda Speculantens hand, hade dock troligen nära nog alltsammans kunnat afyttras om ej den tillfälliga händelsen, att, på första öppet vatten, en aldeles opåräknad och oförutsedd spannemåls-tillförscl ifrån andra orter egde rum, i sådan molm förändrat förhållandernc, att spanncmålspriserne i hast föllo, så att den fattige ej fann sin uträkning vidare att emot contant köpa säd ur Magazinet för 8 Riksdaler Banco Tunnan, då den kunde af enskilde erhållas för vida bättre eller 6 ä 7 Riksdaler. Härigenom afstadnade ock all försäljning ur Magazinet, sedan endast 40 Tunnor funnit afsättning, och då hela åtgärden inskränkte sig dertill, att .efter mina anordningar ur Magazinet utlemna någre förut der befintlige Tunnor Korn, för hvilka contant betalning genast inbringades, ansåg jag rådeligare alt i den underdåniga hemställan tilltaga en mera tillräckelig än knapp qvantitet, helst derigenom ej den ringaste hvarken omgång eller kostnad kunde Statsverket eiler MagazinsFonden tillskyndas, enär det oförsålda öfverskottet af de uppgifne 4o0 Tunnorne likaväl nu fanns i Magazinet närliggande, som om den underdåniga anmälan kunnat inskränkas till jemt det belopp, som försåldes. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärdar, S t 0 r m ä g t i g s t e, Allernådigste KonungEders Kongl. M a j : t s Undcrdanigste, tropligtigsté tjenare och undersåte II. MÖRNER.