Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förteser: liden sommar vistades han vid Hangö, men I detta sammanhang vilja vi påpeka, att från och med hösten uppsökte han den vidt fröken Keys tidigare tvänne föredrag: » Missberyktade läkarhjälp i den svenska småstaKvinnorörelsen har brukad kvinnokraft », hvilka väckt en så den, hvilken för honom, liksom för så många 1) förkväft intresset för utforskandet af kvinliflig uppmärksamhet och diskussion, nu andra, skulle medföra så öfverraskande och nans särskilda egendomligheter; 2) ledt bort uppmärksamheten från frågan om äro tillgängliga i bokhandeln för de många, hugnande resultat. Från det långvariga, den gifta kvinnans rättsliga ställning, som är som helt visst själfva önska bilda sig en kvinnorörelsens viktigaste, och som visst ej är mening i saken genom att i detalj taga närvösa lidande, som nästan nedbrutit honom, är han nu i det närmaste återställd på minsta sätt löst hos oss, fastän föreningen för gift kvinnas äganderätt i dagarne upphört del af desamma. — att inom kort återvända till fädernesatt finnas till; landet, dubbelt lyckliggjord genom sin unga 3) gjort sina förkunnare fanatiska, kommit dem brud och sin unga hälsa. att känna sig som präster för en ny kult samt Fröken Dora Westerlund står ännu i sin lefnads knoppande vår, en 17-årig tärna. Efter hvad vi låtit oss berättas, skall den lyckliga fästmön dock kännetecknas så- väl af en utvecklad intelligens som af ett mognadt allvar, vida öfver det vanliga vid denna sorglösa ålder. Helt visst blir hon alltså en värdig liten grefvinna till det stora namnet. Hennes några år äldre syster är sedan ett par år tillbaka gift i Kristiania med literatören, fil. kand. Marius Selmer, en brorson till förre statsministern Selmer. Äfven denna bekantskap inleddes i Enköping under tunga sjukdomsdagar, senare bytta i hälsa och glädje. Det har således blifvit föräldrarnes egendomliga, säkerligen en smula vemodiga lott att bortskänka båda sina döttrar — de enda barnen — åt långväga giljare, sökare och lycklige finnare af såväl kroppens som själens läkedom. Konstnärstäflingen angående omslaget till Iduns julnummer 1896.
Anstalten är visserligen till sin princip god och nyttig ; men då min åsigt är, långt ifrån att än vidare utsträcka och inveckla Bankens functioher, att deremot desamma förenkla; då dessutom det slags rörelse, sorn bedrifves med cassacreditiver, egentligen tillhör privatbanker; då, såsom en reservant emot Utskrs betänk, jemväl anmärkt, dessa creditiver snart skulle kunna öfvergå till betydliga stående lån; då missbruk med de å desamma ställda assignationer blefve ganska svåra att förekomma, och Banken genom saknade avisbref städse kiinde hållas i en oviss ställning om sin blifvande sedelmassa och dess förhållande till metalliska fonden; då creditiverna ej kunna vara indragbara efter en eller annan dags eller veckas uppsägning, utan måste ställas på ett helt år, m. m.; då en creditivrätt ända ned till 2000 r;dr skulle sätta Banken ytterligare i beröring med och beroende af tusentals personer; så finner jag, allrahelst vid nuvarande tidpunkt, vådligt att beträda denna nya lånebana. 24:0 I frågan om belåning af adier och publika papper synes föreskriften, att lånebeloppet må inskränkas inora ”hvarje hypotheks verkliga välde,*’ vara något obestämd. Jag tror, alt Bancostyi'elsen bör hafva latitud att pröfva detta värde, oberoende af sjelfva den å hypolheket tecknade siffran. 25:o Beträffande utlåningen genom Handels disconten, har jag dervid tvenne anmärkningar, den ena, alt Utlåningsstimman icke bör rätta sig efter annat än säkerheten, och den andra, att denna sednare må anses tillfyllest, då en solvent låntagares revers jemte dertill hörande godkändt hypothek af en eller flera andra reverser till satnmanlagdt belopp af lånesllmman presenteras. Att fordra hypothekcr för dubbla lånesumman synes mig både obilligt oell onödigt samt icke föranledande till annat än fingerade transactioiler, af hvilka någon verklig säkerhet ej torde vara att i längden påräkna. 26:0 Med förutsättning deraf, alt
Med afseende å det inflytande, som hufvudstaden, företrädesvis, utöfvar på hela landets seder och tänkesätt, samt i anledning af de växande bekymmer, som uppkomma vid betraktandet af det kristliga och sedliga lifvets tillstånd hos hufvudstadens befolkning, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om åtgärders vidtagande för en förbättrad själavård i hufvudstaden; vid pröfning af hvilken framställning Rikets Ständer inhemtat: att vid den folkrikhet, som större delen af stadens territorial-församlingar ega, de flesta bestående af 11,000 till 15,000 personer, och ehuru anUalet af de för församlingens tjenst anställde prester i sig sjelft icke är ringa, likväl med embets-göromålens nuvarande fördelning, presterskapets omsorg om församlingens enskilda medlemmar svårligen kan blifva tillräcklig; att kyrkoherdarnes tid är till största delen upptagen af sådane, för deras embeten främmande, bestyr, som åligga dem i en stor mängd, för serskilda ändamål inrättade direktioner och kommittéer; alt de extra ordinarie presternes ställning icke tillåter dem hufvudsakligen egna sig åt rent presterliga göromål, utan nödgar dem att dela sin tid och sina krafter åt enskild skolundervisning eller åt andra sysselsättningar; att presterskapets nuvarande aflöningssätt ofördelaktigt inverkar på dess förhållande till församlingen; att husförhören, hvilka borde förnämligast lemna presterskapet tillfälle att personligen lära känna sina åhörare, vanligen hållas, icke i husen, utan i sakristian, och omfatta allt för stora förhörs-lag, samt att vid dessa förhör ofta knappt 3 bland 100 af förhörsroten infinna sig; alt, då gudstjensttiderne icke stå i öfverensstämmelse med den förändring, lefnads-vanorna Expp.dilions-Vtskottets Förslag till tind. Skri/velse, N:o 60.
Detta belopp hade visserligen under den förflutna tiden varit tillfyllestgörande; men, i anseende till nu förhanden varande politiska omständigheter, hvilka nödgade E. K. M:t städse vara beredd att vidtaga de mått och steg, som bevarandet af Rikets sjelfsländiga ställning i hvarje fall kräfde, funne E. K, M:t Sig föranlåten att af Rikets Ständer äska, att den i nämnda grundlags-paragraf för ofvan omförmälda ändamål föreskrifna summa mätte vid detta tillfälle bestämmas till Tvä och en half millioner R:dr, deraf 2,000,000 R:dr borde afses till försvarsverket och 500,000 R:dr till andra högst vigtiga och angelägna ändamål; varande härvid tillika den förhoppning af E. K. M:t jttrad, att denna kreditiv-summa, jemte hvad utöfver utgifterna under innevarande,år kunde påräknas vara i behåll utaf det, i sistlidne Februari månad, af Rikets Ständer beviljade kreditiv å 2£ millioner R:dr, skulle, med möjligaste sparsamhet begagnad, blifva tillräcklig för behofvet intill Rikets Ständers nästa sammanträde.
Då utlåningen mot pant af guld och silfver, enligt Revisorernes åsigt, bör lända både till Bankens och allmänhetens fördel, men 63 ifrågavarande lånerörelse, på de vilkor, som deidor nu äro stadgade; hittills varit endast i ringa mån anlitad, anse Révisorerne berördé vilkor böra så förändras, att rörelsens begagnande derigenom kommer att för allmänheten underlättas. § 52. Det åt Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv af 1,500,000 R:dr, JnkagäUhsom får räntefritt begagnas från den 1 September det ena året till knntofftfkre' den sista Juni det nästföljande, har på de sålunda bestämda tider blifvit utanordnadt och åter inbetaldt. § 53. Af det till manufakturernes och fabrikernes understöd, enligt § 146 i Banko-reglementet, anvisade kreditiv, stort 2,700,000 R:dr, 'a”foed,°iv9“ äro, till åtlydnad af föreskriften i samma § och i öfverensstämmelse med Fullmägtiges i 1858 års Revisions-berättelse omförmäldta förordnande, följande belopp indragne och till Bankens reserv-fond öfverförde, nemligen, Under nästlidne år, 150,000 R:dr och vid slutet af Juni månad detta år, 75,000 Rdr; hvadan ifrågavarande kreditiv blifvit förminskadt till 2,475,000 R:dr. § 54. I granskningen af räkenskaperna öfver den, genom § 147 i 'rer\\°^,eU Banko-reglementet, åt Jern-kontoret anvisade kreditiv-fond, 900,000 R:dr, samt berörde fonds förvaltning under nästlidne år, hafva Fullmägtige genom ombud deltagit, utan att något dervid förekommit att erinra. § 55.
Man kan invända, att Passevolance-eassans fortfarande är osäkert; - Den 9 Februarii f. m. »7 kert; men om Styrelsen ästundar hennes bestånd, såsom jag förmodar, och derest meningen verkligen är, att i detta fall medgifva granskningsrätten; så hade det måhända varit bättre, att här bestämdt gifva sådant tillkänna, i sammanhang med granskningsfrågorna öfverhufvud, än att uppskjuta denna till särskildt öfverläggningsämne vid ett annat tillfälle. I allmänhet torde det vara rigtigast att i instructionen undvika, och följagteligen från 3 och 9 §§. borttaga alla specilicationer af Embetsverk och derunder lydande Cassör, dels emedan de icke behöfvas, då Grundlagen om StatsUtskottet uttryckligen säger, Statsverket i alla dess delarj och då Revisorernas rätt, att granska samma cassör, som StatsUtskottet, icke varit bestridd; dels emedan specificationerne kunde föranleda inskränkningar i granskningsrätten, eller åtminstone förvålla tvister derom. Jag förmodar, att Kongl. Majrt låtit göra denna specifikation, för att följa Ständernas efterdöme 1823, och för att nu icke vara mindre bestämd i sitt medgifvande, än de då voro i sin begäran. — Men då nu Ständerna haft tillfälle, att se detta medgifvande i sin fullständighet, utom hvad den Kongl, skrifvelsen derom innehåller till framtida efterrättelse; så torde specificationen desto häldre böra uteslutas, som 12 H. 2 i8 Den 9 Februarii f. m. Collegierna och Embetsverken i allmänhet äro föremål för pågående indragningar och förändringar. Om flere än de, vi redan sett, inträffa, och Cassorna följagteligen förflyttas från ett Verk till ett annat, eller sammanslås med hvarandra, eller om någon befintelig cassa för ögonblicket glömmes; så skulle man, i händelse af deras specification, föranlåtas att oupphörligt förändra Instructionen, och måhända någon gäng äfven tvista med Styrelsen derom.
I liera civiliserade länder har denna barbariska lag blifvit uppliäfven, uti andra inskränkt; men i det constitutionella Sverige äger den ännu all sin grymma kraft och verkan, oaktadt en stigande bildning och upplysning hos Nationen och, hvad sorn är mest beklagligt, utan annat ändamål än enskildt och allmänt förderf. Den bildade rnenniskan äger ingen dyrbarare egendom än den personliga friheten; 'när den är förlorad, är allt förloradt: det största snille, de mest utmärkta egenskaper och kunskaper äro — till ett intet, utan all kraft och verksamhet, och den ädla roenniskan förvandlas nära lill ett osjäligt djur. En flitig och arbetsam familjfader kan, för oförmögenheten att i ögonblicket honorera några Biksdaler, af illviljan och hämdelusten beröfvas sin frihet, ryckas från samhället och falla i en dödlig overksamhet, hvarigenom hans familj slutligen måste falla det allmänna till last. Den förhoppningsfulle unge medborgaren och tjenstemannen förlorar genom procentaren eller någon annan illvillig sin frihet, och dermed icke allenast sin tjenst och existimation, utan all utsigt till befordran, och detta ganska ofta för en ingången caution, hvars följder han'ej vetat beräkna, men hvilka han troligen förmått afvända, om han ej förlorat sin frihet. Den som ej har egendom eller ej kan och vill arbeta, bör ej få låna penningar; ty då lånar han på och pantsätter sin person. Lagen bör ej tillåta en sådan pantsättning, såsom omoralisk och endast befordrande det skändliga ockret. Många lika rysliga som löjliga missbruk af denna barbariska lag hafva genom erfarenheten ådagalagt, huru grym och Den i Mars f. m. 37 ändamålslös den är; den befordrar och närer endast den låga hämdelyslnaden och det nedriga ockret, som i bysättningen gemenligen finner sin enda säkerhet, ehuru han, den kortsynte och egennyllige fordringsägaren, ej inser, alt just genom fängelset blir gäldenären rakt oförmögen att betala, hvilket annars varit en möjlighet. Ibland allt ondt i samhället äger procenteriet bestämdt ett utmärkt rum för att motarbetas.
DS Utskottet i anledning af 7 punctcn uti Hederwärda Bonde - StSndcts genom Protocolls , Utdrag ben 21 fistlednc Julik remitterade Bcswär tagit i öftvcrläggning bcmälte Ständs önskan, att Upbörds-Wer, ket mätte ställas pä en bättre och enklare fot, än det hittils warit; sä har Utskottet ej kunnat annat än finna billigheten al detta yrkande, enär de mänga Titlar under hwilka Utskyldernc till Staten nu manligen utgä, e) sällan förwilla Allmänheten och kunna giswa anledning till den enfaldigas olagliga skattläggning. Utskottet, som trott att genom Uppbördswerkcts reglerande, till en enklare method, de Skattdragandes säkerhet ej litet skulle kunna befordras, samt Staten undgä att undcrhälla sä mänga Uppbördsmän, som behofwet för det närwarandc fordrar, har dessutom funnit, att en förändring af Räntc-pcrscdlarncs benämning worc nödwändig, emedan Landtbruket, under en tiderymd af nära zoo är, som sedan Jordebokcns början sramffutit, blifwit sä betydligen förändradt, att flere af de uti densamma upptagne persedlar nu ä wissc orter i obetydlig mängd produceras, dä däremot andre i Jordeboken icke införde warors frambringande utgör desse orters hufwudsakcliga näringSfäng. Men churuwäl Utskottet sälcdcs anser sig äga tillräckliga skäl, atr hemställa det Jordcbvken mätte för - Den 27 September. 1019 förenklas och sä fä persedlar, som möjligt är, hädanefter utgöra hwarje orts Krono-räntor, kan likwäl i anseende till Rikets särskildte Landsorters olika cultur och öfriga beskaffenhet, Utffottet icke för det närma» rande nppgifwa annat förslag, till ben önskade förbättringens minnande, än att Kongl. Maj:t allcrnädigst täckes anbefalla Landshöfdingarnr, att hwarisitt
Ständer fästat sin uppmärksamhet å det äfven vid föregående riksdagar anmärkta förhållande, att pensionsväsendet för arméen, sådant det för närvarande befunnes, vore förenadt med väsendtliga olägenheter, som dels gjorde förvaltningen mera invecklad, än nödigt vore, och föranledde till ökade kostnader, dels ock motverkade det för Staten vigtiga ändamål, som med denna pensionering hufvudsakligen åsyftades. Redan den omständigheten, att vid hvarje riksdag statsbidrag måste beviljas för upprätthållande af den Arméens pensionskassa, efter gällande stat, åliggande pensionering, samt att medel behöfde särskildt anvisas för pensionernas ökande, ådagalade, på sätt föregående Ständer anmärkt, behofvet af en ny och omfattande reglering af pensions - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 39 väsendet. Men härtill komme åtskilliga andra förhållanden, som läto detta behof ännu tydligare framstå. I sådant afseende hade Rikets Ständer funnit med skäl kunna anmärkas det olämpliga deri, att pensionerna utgå ur två särskilda fonder, nemligen dels af Arméens pensionskassas egna medel jemte det statsbidrag, hvaraf den i sednare tider varit i åtnjutande, dels ock af det särskilda kreditiv, som för tillämpning af den förhöjda pensionsstaten måst på Riksgälds-kontoret anvisas. Vidare framställde sig såsom särdeles otjenlig pensionsrättens olikhet efter de tvänne särskilda pensionsstaterna, eller den väsendtliga åtskilnad, som företer sig emellan dessa pensionsstater, i afseende på grunderna och vilkoren för pensioneringen, och dessa med flera uppräknade omständigheter syntes Rikets Ständer tillräckligt ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets nuvarande inrättning samt behofvet af en annorlunda beskaffad organisation, äfvensom föranleda till den slutsats, att Arméens pensionsväsende icke kunde blifva ändamålsenligt orduadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda borde öfvertaga Arméens pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen.
Likasom för tackoch barlastjern hade Kongl. Maj:t uti sitt vid sisth riksdag afgifna taxeförslag bibehållit utförselsförbudet för ej specificerad malm; men då va - Ilevillnings-Utskollels Betänkande, M 5. 69 rande Bevillnings-utskolt uteslöt äfven detta förbud och yttrade, i afseende å den utförselstull, som i stället borde antagas, att, ehuru Utskottet var öfvertygadt, att malm, endast till följd af den dryga transportkostnaden, svårligen kunde blifva föremål för betydligare export, Utskottet likväl, då malm utgjorde den råvara, som företrädesvis borde underkastas restriktion mot utförsel, ansåg densamma böra beläggas med utförselstull af 33% procent af värdet, för bestämmande hvaraf jemte öfriga kontroller Utskottet derjemte i tulltaxeunderrättelserne föreslog serskilda föreskrifter; och har Herr Murén i sin motion tillstyrkt antagande af hvad sålunda blifvit vid sisth riksdag utaf Bevillnings-utskottet föreslaget. Utskottet delar den öfvertygelse om obehöfligheten af äfven delta förbud, som vid sisth riksdag af Bevillnings-utskottet uttalades, äfvensom Utskottet instämmer i den då yttrade mening om lämpligheten af en hög tullsats; men med Utskottets åsigt om vanskligheten af all värdeförtullning låter Herr Muréns omförmälda förslag icke förlika sig, utan tror Utskottet att äfven denna artikel bör förtullas efter vigt; och får Utskottet, till undanrödjande af all farhåga för äfventyrlig export, tillstyrka, att utförselstullen å malm, rå och osrnält, ej specificerad, må be stämmas till 2 B:dr 24 sk. skeppundet tackjernsvigt. Före sisth riksdag voro sparrar af furu och gran af mindre tjocklek än fem tum midtpå belagde med 3 sk. utförselstull per stycke; hvaremot gröfre sparrar fmgo tullfritt utföras.
Dä Kongl. Brefwcn af d. 6 Mars 1788 och d. 15 October 1801 anbefalla löfwcr-Commendantcr, Commrndantcr och Kongl. Majus Befallningshafwan, de, alt lill wedcrbörande löfwer» Domstol, hwaninder de lyda, fbr hwarje mänad insända Fäng-förteckuingar in ciupplo och det inom nästa mänadens flut derefter, tvid 1 R:ds wile fbr hwarje dag som dermed längre dröjer, hwarefter det ena exemplaret af berörde för, teckningar bör af Afwer-Domstolen insändas till Kongl. MajltS Justitiä-Cantzler, hwilken, enligt Kongl. In» strnctionerna för Justities - Canlzlcrn af ben 9 MarS 1770 ben 16 October 1779 och den g Äng. inncwa, rande är, är pliktig att gransta, i hwad mätto allt som wedcrbordt blifwit behörigen iagttagit, sä fär jag till Högwälbvrne Herr Grefwe» och Landt - Marskalkens samt Högloft. Riddcrstapct och Adelns upplysta om, prtfwandr ödmjukast hemställa, huruwida det mä anses lämpcligt att Riksens Ständer uppdraga OeraS Justi, t!ä - Ombudsman en Embcts-befattning som enligt Lagar och Jnstruction alltid tillkommit Kongl. Majus Justitiä-Canljlcrer och af dem jämwäl alltid blifwit pä det sorgfälligaste werkstäld. Herr Grefwe» och Landt-Mar, s k a l k c n: Sedan nu ätstilliga anmärkningar emot detta förslag till en instruction för Riksens Ständers Justiliä-Ombudsman blifwit gjorda, fär jag fräga om Högloft. Riddcrstapct och Adeln bifaller, att detsamma, Stföljdt af be gjorda anmärkningarna till Constitu, livi,s»Utskottet mätte äterremitteras.
Att de i sednare tider högt beskattade Qvarnar, som ej kommit i åtnjutande af skonsamhet, må söka ändring, till vinnande af en på dessa grunder fotad billigare beskattning. 5:o Alt ali skattläggning hädanefter bölske på Kronans bekostnd, ej på Verkägarens, och ej utgå, innan den är laga kraftvunnen. Jag vill på intet sätt klandra Kongl. KammarCollegii bemödande att bevaka Kronans fördelar, men jag måste likväl beklaga det skattskyldiga folket, hvilka ej äga någon auetoritet, som upptager deras rättmätiga klagan öfver obilliga beskattningslagar; de hafva endast ett högre väsende att anropa. Nära 20 år hafva förflutit sedan vi afskuddade oss enväldets ok, och lika länge hafva folkets sanna Representanter, BondeStåndet, förgäfves väckt och sökt ändring i denna fråga. Men, mine Herrar, Den 8 December f. tn. 77 bör väl i ett constitutionell samhälle en sådan casus kunna uppstå? Hvad fosterlands* känsla skall väl deraf uppkomma; hvad begrepp skall väl folket göra sig om dess Representanter, då den ena Riksdagen efter den andra med dryga kostnader förbigår, utan att i spåren förmärkes minsta utsigt till ändring och bättring? Tidehvarfvet framskrider hand i hand med upplysningen, och vi stå likväl på samma punkt i lagstiftningen, som för ioo år sedan. Vi böra derföre afskaffa föråldrade lagar, som ej mera passa för vårt tidehvarf, så i beskattningssom lagoch ekonomifrågor. Desse fordra en snar och kraftfull handläggning, och endast härigenom kan den lagliga och moraliska äganderätten i all sin vidd åstadkommas, den vi sannerligen nu på mångfaldigt sätt sakna. Ja, mine Herrar, till lagbunden frihet fordras lagar, som dermed öfverensstämma, och låtom oss visa, att 1828 års Ständer utvecklat en allvarlig vilja, att ej hädanefter i sådane frågor behöfva bero af gammal praxis, af en behaglig skonsamhet eller förödmjukande Nådansökningar, hvilka kunna godtyckligt antagas eller förkastas.
H vad nu först angår beskaffenheten af dessa lägenheter, så har af Handiingarne StatsUtskottet funnit dansämma vara sådan, att de dels till det mästa redan ära, dels ock framdeles, efter verkstälde undersökningar, böra förmodas kunna blifva Kongl. Majus och Kronans ostridigé Egendomar, for hvilka intet hinder synes möta, att kunna vidtaga de åtgärder och författningar; sorn med Kongl. Majus och Kronans fördel finnas mäst fotenligé, och deraf bereda henne deri högsta möjliga fördel. I anseende till de uti 2:dt Classén upförde Jagbackar, hvilka skola blifvit begagnade under Kongl. Maj:ts och Kronans Egendomar, same dertill vara befiöflige, och inom deras Rågångar 3 16 StätsUtskottets B et ani arid en, belägne; så emedan Kongl. KamrnarCollegii uöderdåniga Betänkande uplyser, att desse Jagbackar icke äro innebegripne eller uptagrie uti de, om de KronoEgeridomar, inom hvars Rågångar deäro belägne, utfärdade ArrendeContraö, och således Arrendatorerne eller Disponenterne af dessa KronoEgendomar, dertill icke hafva någon slags rättighet, i grund af det ingångne Arrendet eller erhållne Dispositions-rätten; ty anser StatsUtskottet desse Jagbackar vara af sådan e^enskap, att de, utan förnärmande af någons rätt, kunna genast till Kongl. Majtts och Kronans förmån och för dess räkning disponeras. Beträffande de uti 4tde Classen upförde Jagbackar, hvilka blifvit föreslagne att användas till Fjerdingsmans Boställen; så kan StatsUtskottet destomindre derå tillstyrka bifall, som derigenom icke allenast skulle upkomma en olikhet uti Fjerdingsmännens uti Södermanlands Eän -löne-vilkor, emot de fleste deras vederlikars i andre Uän, Utan ock en sådan anstalt icke synes vaxa förenlig med Riksens Höglofl.