Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När StatsTJtsk. har att yttra sig öfver anslag till Riksarchivet, Academien för de fria konsterna och dylikt, hvarigenom en förkofran för nationens vettcnskapliga utbildning och för den Svenska konsten kunnat beredas, då finnas icke tillgångar på ett par tre tusen r:dr för ett sådant ändamål; men deremot anser Hr Anckarsvärd för en lumpenhet att efterskänka en årlig inkomst af 3 å 4,ooo r:dr för några omyndiga barn. Ett sådant statshushållningssätt bestrider jag på det högsta, och jag anser, att man sålunda gjorde sig skyldig till det gaspillage eller den bortplottring, hvarföre förebråelse blifvit riktad emot Regeringen och de förvaltande verken. Jag fortfar således i min begäran om afslag å Utskrs betänkande. Hr Lagerhjelm, Pehr; R. o. Ad. har, genom Presidenten i K. Kammar-colhm, låtit sig föredragas häradsrättens utslag och Högsta Domstolens dom i detta ämne. Kammar-adv.-fiscalen har också utlåtit sig, och det synes då som föga fattades att vi här utgjorde elt af ioo personer bestående Riks-colhm. Jag anmärker detta såsom ett klart bevis på, huru frågorna bedrifvas och måste bedrifvas, om RiksSCn skola ingå i sådana detaljer, som StatsUtsk., icke blott vid detta, utan flera tillfällen, framkastat. Dettao aktadt, erkänner nu en ledamot af StatsUtsk., att åtskilliga omständigheter här blifvit uppgifna, som icke varit of Utsk. kända; och huru är det möjligt för den, som sitter i ett StatsUtsk., alt vid Den 3o Maj f. m. 467 behandlingen af der förekommande mångfalid iga neli vidlyftiga mål intränga i de minsta detaljerna, hvilka tillhöra en mängd af embetsman? Delta uther jag mig att få anmärka för att fasta R. o. Adis uppmärksamhet vid olämpligheten i allmänhet, att har handlägga mål så i detalj, som StalsUtsk. nu och i flera föregående betänkm gjort det.
När jag ungefär en timme derefter kom tillbaka, sof Giovanni ännu, till stor förvåning för två fjärilar, som lekte »titt ut» i hans tupé. Tystnaden afbröts endast af det sakta, klagande ljudet från två sjöfoglar, som oupphörligt kretsade i ring; öfverallt lockades blicken af pittoreska motiv. Ja, ingen drager ju lejonhuden på, utan att en del af lejonets natur följer med, påstås det, och så gick det med mig också. Paraplyet i min hand växte ut till ett par kolossala artistvingar, hvilkas kraft jag erfor ett oemotståndligt behof att pröfva. Tyst smög jag mig förbi Giovanni, drog försigtigt till mig målarlådan och skyndade nedåt hafsstranden, der det fanns en ruin, som i höggrad tilltalade mina nyvaknade artistiska instinkter. När jag kom närmare, märkte jag likväl, att för att kunna »taga» den måste jag gå längre inåt landet, alldeles till gränsen af det förbjudna området, men på gränsen kan man väl hålla sig; det är blott steget utom som är så farligt. Huru länge jag arbetat, vet jag icke. Min ruin var så ödmjuk till sin natur, att den gjorde mig förtviflad. Knapt fick jag honom att stå upp till höger förrän han ramlade ned till venster; inga ansträngningar kunde få honom att fullkomligt höja sig från marken, dit han tydligen ansåg sig höra. Slutligen kröntes mina bemödanden med framgång, men till föga fromma. Den fick nu en frappant likhet med en chiffonier. Jag lade ned mina penslar och började fundera på att artistlifvet ändå var fullt af bekymmer, men efter några minuter kände jag mitt mod och min tillförsigt ånyo växa och började tåligt att hyfla om mitt arbete — ett vulgärt uttryck, men här särdeles lämpligt — när i det samma en mörk skugga föll tvärs öfver vägen och en välbildad, svartbrun karlhand lades på min axel. Jag skrek icke, ty det fins förhållanden här i lifvet, när man icke ens kommer sig för med det, men hvad jag kände bör åtminstone mina medsystrar förstå. — Vänd er om! — sade en barsk röst på italienska.
St:r eller StatsUtsk. helt simpelt verkställde besigtning å huset, utan ens ÖfverlntendentsEmbetets eller någon annan auktoritets hörande, utan att från Regeringens sida förspordes det ringaste försök att återhålla ett beslut, som för Staten var otjenligt och för de skattdragande skulle blifva betungande. Hvad för V. H. 22 338 Deri 22 April. öfrigt vidkommer min anmärkn. deremot, att Regeringen nu vid denna tidpunkt framkommer med förslag till en ny Arkivbyggnad, så får jag tillägga, att jag anser behofvet häraf icke vara så af nödvändigheten påkalladt, att man icke kunde upskjuta med bifall härtill, ifall Statens tillgångar icke skulle medgifva beviljandet. Åtskilligt har blifvit anfördt mot sjelfva lokalen, härutinnan instämmer äfven jag, emedan jag anser att en sådan byggnad, i st. f. att försköna Carl Xillts torg, skulle skämma bort det. I alla stora städer, isynnerhet hufvudstäder, är behofvet af en vapenplats allmänt erkändi; dertill är Carl XIII.s torg fullkomligt passande. Jag har hört sägas, att man umgås med en plan att åter förvandla detsamma till en slags lustgård eller park; efter mitt förmenande skulle man härutinnan begå ett misstag då man betänker just hufvudstadens behof af en vapenplats. J afseende på sjelfva lokalen bar jag låtit mig berättas, och tror att man varit i tillfälle erfara uti det förra orangeri-drifhuset, att den skulle vara särdeles besvärad af fukt, och att denna fukt, som upstiger från ett f. d. kärr, och hvilken är nästan omöjlig att förekomma, skulle medföra handlingarnes hastigare förmultnande. Jag anhåller att mina anmärkn:r måtte få åtfölja till Utsk. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: När jag anmälde mig hade Gr. Anckarsvärd ännu icke erhållit ordet; han har sedermera tolkat mina åsigter, att nemi. Carl XIII:s torg skulle förlora på upförandet af en dylik byggnad. I afseende på platsen för RiksArkivet instämmer jag med Frih.
Man fruktade tydligen, att det ypperliga tillfälle, som här förelåg att tillbyta sig bränvin och tobak, skulle gå förloradt. Från fartyget kunde vi med kikare se huru flere försök att utsätta båtar gjordes, men åter öfvergåfvos, ända tills man lyckats släpa en farkost till en isfri eller endast med tunn is betäckt strandrening, som förde till fartygets granskap. I denna utsköts en stor skinnbåt, hvilken lastades med män och qvinnor ända till brädden, utan afseende på den ögonskenliga faran att med en sådan båt, tungt lastad, färdas fram genom skarp, nybildad is. Man rodde genast till fartyget, och väl framkomna klättrade de flesta utan ringaste tvekan öfver relingen under skämt och skratt samt rop af anoaj anoaj (goddag, goddag). Vårt första möte med inbyggarne i denna trakt, der vi sedermera tillbragte tio långa månader, var å ömse sidor mycket hjertligt och bildade utgångspunkten för ett särdeles godt förhållande mellan tschuktscherna och oss, hvilket bibehöll sig oförändradt under hela vår dervaro. Kautljkau, tschuktschisk flicka från Irgunnuk, framifrån och från sidan. Efter fotografi af L. Palander. Hänsyn till renlighet nödgade oss att endast undantagsvis låta tschuktscherna komma under däck, hvilket till en början förtröt dem mycket, så att en af dem till och med visade lust att öfva vedergällning genom att utesluta oss från sofkammaren i sitt tält. Vår fasthet i denna punkt, förenad med vänlighet och gifmildhet, lugnade dem dock snart, och att utesluta oss från det inre tältet var för männen ej så lätt, då vi vid dylika besök alltid hade med oss sötsaker och tobak så väl för dem sjelfva som för qvinnorna och barnen. Om bord blef fartygets tältklädda däck snart en verklig mottagningssalong för hela befolkningen i granskapet. Hundspann vid hundspann stodo alla dagar uppradade eller riktigare lågo insnöade framför den af is byggda trappuppgången till Vega, tåligt väntande på de besökandes återkomst eller på den pemmikan jag då och då af medlidande lät utdela till de uthungrade djuren.
Wessing, t-, k. kallenberg Dm 22 Septemböl'. 649 Htrll Wvocar - F-sca'?n ftj. ,ft. balklrmn? fran stoällofliga Vvkflare Ståndet remitterade A ärkninoarwiv B willningsrFörcrdningen den 28 April 1812. i. Articlen Stadgandet, ' pag4, rörande uträkning ti! Taxering efter, bada Tarifferne, fordrar flere undantag. Denna dubbla uträkning kan ej npgöras för andra an dem, som äga helMen inkomst. Embetsman, utan serskildt näringsfång eller Egendom, taxeras icke efter, nägon. af Tariffernej Uttrycket i detta Moment; Alla med sin arheksförmäga sig försörjande personer, hwarmed egentcligcn lärer förstas Arbetskarlar , fordrar äfwen rättelse, emedan det kan lämpas pä hwar och e» handtwcrkars, som Utan biträde af Gesäller och Larogostar ptöfwgr sin proftstion. Jag förestär derföre följande redaktionaf detta Moment; Bewiilnlttys - Uksrottets Utlåtande i anledning as empjstaende Anmärk, ningar. i. Art. pag. 4. Sä wida den stattstrstdige ej äger behållen inkomst, kan uträkning efter bägge Tarisferne möjeligen ej komma i fräga. Urflortet anser derföre det icke behöfwa utsättas, att denna dubbla uträkning ej bör uppgjöras för andra än dem, som aga behållen inkomst: Och hwad angar Embetsmän; sä böra de wisserligen taxeras efter Tariffen N:o 1, endast med de modificationcr som z. ö- omförmäler. Enär orden: alla mes sin arbeksförmäga sig försörjande personer, i Utskottets ranka, har afseende blott pä Arbetsfolk, och Tariffen N:o 2, destutom bestämmer hwad Handtwerkare utan särskild inkomst bora i Skyddsafgift betala, samt r.
Med Herr Prosten Säve och Biskopen Doctor Faxe har Herr Domprosten Doctor Wåhlin så mycket mer förenat sig, som Herr Doctorn redan vid 1812 års Riksdag väckt dlylik Motion i afseende på Barnhuset i Malmö, och i öfrigt önskade, att allmänheten måtte erhålla upplysning om de medel, hvilka ifrån hvar och en Landsort blifvit till Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet insända, samt på hvilka ställen de blifvit använda. Biskopen Herr Doctor Eberstein har instämt med Herr Prosten Säve, heldst Herr Biskopan kände, ej mindre Gottlands tryckande behof, afen mera utvidgad Sjukvård, och Fattighus-inrättning, än äfven att åtskilliga medel, som blifvit för Gottland primitivt donerade, måst till Kongl. Seraphimer - Bcsv, och Ekon. XJlsli. Betanhanclen. 557 Ordens Gillet uppsändas. Af Herr Lector Arenander är andraget, huru som I.Jnköpings Stift, i Stället för 4 pä rika Fonder och donationer af Ortens Jnvånsre fordom grundade Hospitaler, nu, utom Läias-Lazarettet, endast äger ett enda i Vadstena, hvaremot årligen ansenliga öfversfeottsmedel ifrån Stiftet till Gillet insändas. 1 afseende på dessa Stifts medel har Herr Lectorn yrkat deras bibehållande vid sin bestämmelse, och roed Herr Domprosten Doctor Wählin föreslagit, att Riksens Högloft. Ständer, som erhållit den obehagliga underrättelse, att deras Revisorer saknat tillfälle att granska förvaltningen af dessa slags medel, måtte ytterligare undanrödja hinderna för denna, vid 1815 års Riksdag beslutna Revision, och fastställa en årlig tryckning af Kongl. SeraphimerOrdens Gillets, af Svenska allmänheten så högeligen väntade redovisning, sorn visserligen icke behöfver eller förtjenar att höljas med mörker, hvarmed Herrar Frostarne Ek och Doctor Stenhammar sig conformerat. Herr Professorn Thyselius har föreslagit, att Riksens Högloft.
Riksens Ständer lära med Kongl. Majit dela tillfredsställelsen deröfver, att Dess åtgärder redan haft till följd ett allmänt erkännande af de Liqvidations-grunder, som Riksens Ständer, uppå Kongl. Maj ts Proposition år 181a, beslutat att vidtaga, och ett 0- I§40 Stats-Utskottets Betänkanden! villkorligt utplånande af förra Stats-Skulden i Holand, i Brabant, i Genua och i Hamburg. Kongl. Maj:t har härigenom, till befästande af Rikets Credit, och till befrämjande af Penninge-Verkets reglering, tagit det första stora steget, sorn, ehuru hittills i sin synbara verkan motarbetadt af andre omständigheter, likväl medfart den oskattbara fördel, att Riksens Ständer nu, utan tvång af det gäldbundna förhållande, hvaruti Staten förut sig befunnit, i hänseende till Utländningen, kunna på säkra grundvalar bygga deras vidtagande anstalter, till återförande af ordning i Rikets penninge väsende och till stadgande af myntets omlopps-värde. Derefter kunna först följderne af Rikets befrielse från Utländsk Gäld otvunget utveckla och uppenbart visa sig; men emedlertid må verkan deraf kunna någorlunda bedömmas efter följande allmänna öfversigt. Rikets gäld uti Holland, Brabant, Genua, Eeipzig och Hamburg med derå upplupne obetaldte Räntor skulle nu, förutan de åren 1812 och 1815 af Kongl. Majit proponerade och af Riksens Ständer beslutne Eiqvidationsgrunder och anstalter, hafva, allenast efter pari Cours sammanräknade, uppgått till omkring Fjorton Millioner R:dr Banco i Silfver, till betalande hvaraf skulle erfordras ett belopp i Svenska Banco-Sedlar, som efter 104 sk. Cours på Hamburg motsvarade minst 305 Millioner R:dr, som åter å 5 Procent blott till Räntebetalning skulle erfordra öfver En och En half ^lillion årligen.
Den 13 December e. m. 6f!3 »Jag anser mig böra tillstyrka bifall till nu förevide motion och delta i BondeSt:s eget, rätt förstådda intresse, enär det snarare i min tanke är en fördel än en olägenhet för BondeSt. att vid Riksdagens början få af Konungen emottaga en välbepröfvad och enl. grundlagens fordringar dertill lämplig Sekret., hellre än att genast vid hitkomsten från skiljda landsorter underkastas äfventyret af ett val på måfå mellan troligtvis många okände, ofta ganska inkompetente, men af något parti-intresse framhållne sökande. Något för BondeSt. förnärmande, såsom motionären förmenat, kan jag icke finna ligga uti denna bestämmelse, ty man har ej ifrågasatt St:s förmåga att bedöma kände personers duglighet, men blott svårigheten att på yttre skäl kunna göra ett val bland okände sökande. Härtill kommer nu ytterligare den vigtiga omständigheten, att K. M. i anledn. af R. Stirs för deras del vid sisth Riksdag fattade beslut i frågan, förklarat sig icke kunna lemna bifall lill förslaget af skäl, att det för grundlagarnes helgd är af synnerlig vigt, att de rättigheter, hvilka deruti blifvit Konung och R. Stir ömsesidigt tillerkände, orubbade bibehållas, borde någon ändring ej heller äga rum i merberörde stadgande, hvilket i sin tillämpning hittills icke visat sig hafva för Ståndet medfört inskränkning i öfverläggningarnes frihet inom af grundlagarne bestämda gränser ej eller någon annan olägenhet. Förutom den fullkomliga giltighet desse skäl i och för sig sjelf äga, anser jag det äfven vara mindre grannlaga, att nu förnya en framställning, som Konungen så nyligen förklarat Sig icke kunna bifalla, i synnerhet då Const.- Utsk. vid innev:de Riksdag afslyrkt och R. St:r afslagit ett af K. M. framslälldt förslag till grundlags-förändring, under åberopande, bland annat, deraf, att den i grundlagarne utstakade jsmnvigten emellan de bägge statsmakternas prerogativer ej borde rubbas.» De grunder hvarpå denna min reservation hvilade, anser jag fortfarande giltige.
Att höja tullen på socker, thé eller tobak, anser jag icke vara farligt, emedan vi i alla fall för närv:de hafva en vida lägre tull på dessa artiklar än många andra stater. Förhållandet med sockertullen är i de olika staterna följande: England Råsocker 8,26 å 10,14. Frankrike Ryssland Österrike Tyska Tuilföreningen Belgien Holland Danmark Norge Sverige Det är således endast Danmark, som har 8 öre och England, der tullen utgör 11,59 öre på raffinad, som stå framför Sverige; men jag vet icke, huruvida ej dessa tullsatser numera blifvit förändrade. Slutligen ber jag att få yttra något om mitt förslag att göra Stockholm till en depot under Carlskrona. Enl. min åsigt kan jag icke finna, att några praktiska olägenheter häraf skulle uppstå. Lika väl som ordres kunna utgå från Generalfälttygmästaren till Christianstad och Göteborg, lika lätt är det för Stationschefen i Carlskrona att gifva ordres till Stockholm, och i ytterst trängande fall kan en Sjöminister direkte gifva ordres till Stockholm, hvarom han sedermera bör underrätta Chefen i Carlskrona. Stockholm bör endast vara en depot, ty der kan aldrig komma att finnas annat än ett mindre antal fartyg, afsedda till de Stockholmska vattnens försvar. Inga fartyg komma der att byggas, och till större reparationer kunna och böra enskilda arbetare och varf tillitas. På Stockholms varf tjenstgöra för öfrigt i närv;de stund, utom Kommendanten med adjutant och befälhafvande Amiralen med adjutant, icke mindre » 13,77 ä 20,81. » förbud. Den 15 November f. m. än 9 officerare, samt 267 båtsmän. Hvad dessa egentl. sysselsättas med, vet jag icke. Det skulle vara roligt, att när Utlåtit öfver min motion inkommer från Utskit, få af befälhafvande Amiralen inhemta kännedom härom. Det skulle vara intressant att veta, huru många båtsmän, som användas till betjening åt kadetter eller till handtlangare åt kockarne i de kongl, köken.
En stockmakare och en revar.'i-smed få dubbel tjenstgöring, böra fä tillökning 4b Förslaget upptager endast bibehållandet af fyra handtverkare, hvaraf förmodligen tvä öfvertimmerman; jag skulle dock anse en timmerman vid hvarje bataljon vara det rälta, alltså tre. Ad:s rättvisa bepröfvande dessa anmärkn:r oell tillägg till StatsUtsk:s reduetions-förslag, reserverar jag mig ytterligare och alltid emot hvars och ens förmenande att tro någon vara befogad att sådana reduetioner eller förändringar uti armeen besluta, utom Konungen, hvars höga rätt det är att allt sådant afgöra och verkställa. Hvadan, utom uti Hr Wedbergs reservation, hvars åsigt jag icke kan antaga, jag förenar mig med de herrar och män inom Utsk , hvilka emot utlåt., pä framställda väl grundade skäl, sig reserverat; och anhåller jag om ålerremiss af utlåt, till Utskottet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag får utbedja mig det II. Ståndets öfverseende för några anmärkn:r, dem jag vågar framställa emot StatsUtsk:s utlåt. JN:o 44) punkten N:o to, ang:de K. Krigsaeademien. Utsk. antager: ”att all ensidig riktning i undervisningen till ett visst yrke ”i de yngre åren är, med få undantag, skadlig, och att en ”yngling, sorn egnar sig lill Statens tjenst, bör hafva valet ”öppet, sedan han fulländat sin humanistiska bildning.” Jag källner visserligen, alt dessa principer nu delas af de flesta, som tänka öfver uppfostringsverken och undervisningen. Jag är nog olycklig, att icke kunna dela denna tanke; men efter jag alltid befunnit mig i minoriteten i detta afseende, så tänker jag icke deröfver vidare argumentera.
Enär den tillökning i mantals-penningarne, som årligen uppkommer genom folkmängdens till vext. uppgått lill öfver 2,000 R:dr B:ko under hvart och ett af åren 1850—1854, anser Utskottet det af Kongl. Maj:t lör mantals-penningarne, utom restantier, beräknade belopp 540,000 R:dr med ali säkerhet kunna ökas med 5,000 R:dr eller till 545,000 R:dr R:mt; dock som Utskottet uti ett särskildt afgifvet och härvid bifogadt utlåtande, Litt D., föreslagit vissa förändringar i afseende å nu gällande grunder för denna afgifts utgörande, hvarigenom, tillika med den förlust som föranledes af den nya mynträkningens tillämpning vid mantals-penningarnes debitering och uppbörd, skulle uppkomma en minskning i denna inkomst-titel af tillsammans 30,000 R:dr, får Utskottet hemställa, att mantals-penningarne må beräknas till R:ml 515,000: — och således medTillägg af restantier „ 5,000: — 10:o. Bötes-medel, beräknade vid sednasle stats-reglering till 35,000 R:dr, hafva uppgått är 1850 till 38,618 R:dr „ 1851 „ 40,910 „ ,1852 „ 44,410 „ „ 1853 „ 49,576 „ „ 1854 „ 61,497 „ hvaraf medium utgör 47,002 R:dr B:ko eller 70,503 R:dr R:mt; men med hänsigt till intradens ovissa beskaffenhet, torde, på sätt Kongl. Majd Nådigst föreslagit, här böra beräknas endast 60,000: — hvartill komma de under denna titel hänförliga restantier, som i medeltal utgjort omkring 25,000: — 1 l:o.
Genom detta öfverseende undvikes alltför många invecklade beräkningar. §• 7- Under namn af Härliget inbegripas Wattenqvarnar och Sågar, Skog, Brändtorfs-mossar, Tång-, Ler-, Sandoch Märgel-täckter, samt erkända fifkrika vattendrag. Andra befintlige förmoner öfverflyttas från jordbrukarens verkningskrets till industriens, och böra beskattas efter de grunder som i sådant afseende uppgöras. Det förra är lån af naturen, man kan icke anlägga Sågar eller qvarnar utan vattendrag; med väder eller genom eld och luftmachine, tillhör det genast industrien, äfvensom Brännerier, m?d ett ord allt hvad som kao läggas hvar som hälst, är ett industriens företag. §■ 8. Det arrende, som för uppskattadt tunland kan erläggas, anses vara 4 procent af capitalvärdet och kan vid inteckningar tjena till säker grund. Den 24 Februarii* 5- 9- Ehuru nu mera hemmansnatur är föga skiljaktig sedan så godt, som ali privilegierad jord upphört, så bör ändock, i händelse af ovanlig onerering genom rustning ni. m. dea j orten allmänt kända omkostnaden dragas ifrån arrendebeloppat, då resten utgör det verkeiiga arrende, som kan erläggas, hvilken rust* ning ellef grundränta anses vara räntan af 4 procent på caphalet hvilket alehagen Irån varde* ringen t, ex omgrundräntan är 2tunnorkorn eller 8 lod silfver, så utgör capitalet 200 lod, Och omvärderingen uppgår till 1000 lod silfver, så upptages rätta värdet tili 800 lod silfver. § 10. Det skygd som berg och skogar låna åkerbrukaren mot skadliga vindar, bör beräknas, äfvensom den skada morasser och vattendrags frostnästen kunna åstadkomma, ehuru det synes för mig omöjligt ait fördela nämnde förmonef eller olägenheter på jordens gradering, ty de variera på hvart och ett ställa, således kan man häruti ej komma längre än hvad man af ägaren eller örtens berättelser kan döma. Annat var förhållandet med de i 5 §. omnämnde, der, genom erfarenheten och uppmärksamheten, målet kan vinnas. §• ir.
Enligt myntlagen är det bestämdt med huru mycket myntadt silfver hvarje sedel skall inlösas, men ej med huru mycket omyntadt. Utskit har derföre betraktat silfret, i form af plants, såsom en råvara, hvilken banko-fullmägtige förskaffat sig för att derigenom vara i tillfälle att åstadkomma myntadt silfver; och då kan väl ej banken åläggas, såsom tvång, att vara skyldig afhända sig denna råvara, och derigenom blifva nödsakad att anskaffa, möjligen med större kostnad, annan plants, för att kunna fullgöra sin pligt att alltid hålla Myntet tillgång på silfver. Denna åsigt var det, som gjorde att man ansåg sig böra afslå motionerna, isynnerhet som man icke kunde förbise att en brist på silfver för en kortare tid kan uppstå i Europa. Det utfästa vilkoret »såvida tillgång är» är ett svepskäl, ty banken kan icke ställa sig utan plantsar, emedan den då icke kunde skaffa sig myntadt silfver. Utskit har visserligen icke förbisett att banko-fullmägtige redan nu hafva rätt att utlemna silfver till lägre pris än det i Den 4 Mars f. m. 19 reglementet utsatta, men ett samvetsgrant ombud ser i en sådan utsatt bestämd summa ett uttryck af principalernas önskan, och om än rättighet att göra undantag är lemnad, så gör man sällan sådana undantag, utan att för hvarje fall redogöra för skälen dertill, isynnerhet då man har revisorer att förvänta, hvilka, möjligen utan tanke på det förhållande som egt rum, endast betrakta affären sådan den efteråt visar sig. Det har naturligtvis derföre varit säkrast för fullmägtige att hålla sig till det bestämda priset 37 rdr. Utsk:t har icke bestämt någon siffra såsom maximum eller minimum, utan lemnat detta åt fullmägtige; och då det trott sig gå motionärernes billiga önskningar härigenom till mötes, vågade Utsk:t icke gå längre; och då äfven Utsk:t icke kunnat hos R. St:r vänta ett obetingadt bifall till motionärernas åsigt, hvilken, likasom alla andra vigtiga frågor, ej kan mogna på en dag, så tror jag att det träffat en god medelväg. Jag anhåller om bifall till Utskits Betänk.