Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för Jordbrukaren redan nog trye# bande, att Städerna använda sin jord att derpå producera Spannmål, till hvilket ändamål den aldrig blef dem lemnad; utan yar meningen, att Städerna på deras jord skulle producera Tobak, Hampa, m. m. s.j för att kunna hålla andra medborgare sådana varor tillhanda, som landets produet, ej sorn Import-product, hvartill nästan alla våJ ra behof nu äro förvandlade, och hvilket slutligen måste ruinera Sverige. På sådant sätt använd, skulle ej jordbrukaren röna något intrång i dess näring, men nu måste han det, då nästan alla Cl asser af medborgare äro jordbrukare, och då Städerna sjelfva producera en del af deras behof, som naturligtvis försvårar afsättningen lör Jordbrukaren, då han nödvändigt måste taga varor af köpman, och köpman ingalunda behöfver hans. Tillkommer nu Städernas rättighet att bränna Brännvin, hvarigenom Jordbrukaren ännu mera uteatänges från möjligheten att kunna producera varor till utbyte mot de han nödvändigt måste taga af Den 5 Maj. e. frii köpman; och då man tillika betraktar dess utlagor och skatter, jemförelsevis mot jordj brukaren, så finnér visserligen hvar och en vältänkande, huru billigt d^t vore, att jordbrukaren ensamt tillverkade Brännvin, och Städerna framdeles af jordbrukaren toge deras behof. Vid sednare årens mafkligen Stegrade vedpriser, uppstår äfven fråga, om upphörandet af Brännvins-bränningen -i Städerna icke vöre en välgerning för dessa Städers medellösa innevånare. Remitterades till OeconomieUtskottet» Vidare uppläste Herr von Qvanten följandé Vördsamma Memorial l Den progressiva Revi Ilningen å Branni Vins pantirymden tror jag är obillig, och förfelar ändamålet af goda och nyttiga författningar. Ty om tvänöe olika egendo. mar, af i5,000 I\:dr B:co värde hvardera, bränna med en go Kanus panna, betala de hvardera i Bevillning 90 R;dr B.co.
De unga flickorna skynda att smycka de lyckliga segervinnarne med blommor, buketter och kransar. Bröstet räcker ej till för all denna » yttre utmärkelse », det hotar redan förut att sprängas, så öfverfylldt af inre glädje. Då räckes här och där ett paraply. nes ha omfattats 1893 På ett ögonblick är det utspändt och fylldt med blommor. Så, nu blir det litet ordning i den glada, öfverförtjusta villervallan. De ordna sig i procession. Högt buren svajar skolans fana främst, och i marsch aftågar man under toner af » Sjung om studentens lyckliga da ' r! » Ja, det är den ena, den önskade, lyckliga lösningen. Den andra, om också ej så olycklig, som först kan tyckas, är dock den så mycket fruktade. Det dröjer länge efter signalen — eller var det alls ingen signal? Kanske sågo de orätt? Nej, de komma, men så långsamt, så dröjande. Ingen sång, intet hurra! Allt är tyst. Där äro de. Tårskymda blickar hafva redan sett, hvem som saknas. Sakta glida doftande rosor ur små skälfvande händer — ned på marken att förtrampas! &gt;Kuggad.i&gt; Och dock huru mången har ej först efter den motgången visat, hvad han duger till, om han rätt vill. Huru som helst blir det nu emellartid fest på aftonen, familjefest i stor skala. Supfester för hvita mössans invigning höra nu här uppe hos oss lyckligtvis blott till det mörka förgångna. Något är väl förut förberedt till festen, men en hel del återstår ännu att ordna och arrangera på de få timmarne, och de unga värdarne hafva fullt upp att göra. Men när allt är färdigt och de i sin blomsterskrud gå sina gäster till möte i festsmyckad sal, ingen skulle då kunna spåra ett tecken af trötthet i deras glädjestrålande anleten. — Det stora kaffebordet, som upptog mest hela salens längd, är borta. Och nu börjar balen. Ej efter vanliga stela, afmätta regler, — nej, en studentbal! Sånger och tal, de unga männens första offentliga tal. De klinga ju riktigt manliga och vackra från ungdomliga läppar, ibland med en fläkt af inspiration.
Län blifvit akerstäldc eller afbetalningar gjorde, fädant icke tillkommit i följe af nägon upfägning n an helt och hällit fatt ankomma pä Läntaga. rens godtycke. 6:0 Hrr det förekommit anmarkningswärdt att, den ä länen förfallne ränta icke blifwit ordenteligen infordrad och erlagd för nästledit är, da, enligt den förtekning, som medföljt Herrar Fullmäqtiges Relation och ar daterad den 21 ststledne April, Räntan ä gansta mänga Län till mycket betydcliga Summor, hwilka redan är ,806, blifwit bewiljade, berörde dag befinnes wara obetald. 7:0 Enligt Protokollet den 10 Mars 1828, hafwa Herrar Frstlmägtige, uppä Stads Mäklaren vallip strifteliga anhällan, bifallit, att genom Cmrtoirets ombudsman lala söka Imeknfig för Ofwerste - Lieutnanten L. VVI^ocks den 25 April 1826, till Kammererarcn Östermark eller Ordres utgifne Den i8 November. iooz utgifne Revers ä 4,220 Rv. Specie såsom resteranoe köpestilling för Si enet Farsta i Siorkholms Län, hvilken Revers af denna sistnämnde blifwit endosterad och derefter af Hypotheguerad till fäkerhet för ett af Contoiret den 4 September ofwanberörde är 1806, meddeldt Län af 4,000 Rd. Uppå Oaill/s tillika utgifna ffuldfedel till C.ntoirec med dera teknad förbindelse af Kammcrera ren Vougt såsom för egen gäld.
Vid förnyad föredragning af Stats' Utskottets den y dennes afgifne, ssmt den 11 j samma månad, eftermiddagen på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorde anmärk» singar vid Utskottets den 16 sistledne Februarii meddelrite Förslag till beräkning af InkomstTitlarne uti näst upprättande Riks-Stat; fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt att med uteslutande af dan ibland Stats-Verkets Ordinarie - Inkomster under 42 puncten upptagne Vacance-afgifter vid Skånska Infanterie-Kegementerne, hvilken Inkomst-Titel, enär Skånska Roteringen ej ännu blifvit slutefigeti af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvad och fastställd, icke syntes såsom en ständig inkomst böra påräknas, i öfrigt samma Förslag till alla delar gilla; hvarjemte Ridderskapet och Adeln öiföll det af Stats-Utskottet, uti dess sednare Utlåtande föreslagne tillägg , nemligen, att som öfverskotten j Inkomsterne komma såsom förut att till Riksgälds-Contoiret ingå, nödige medel till betäckande af dea brist uti de påräknade Stats*Inkomsternes sora Den 21 April. 141 * möjligtvis skulle kunna uppkomma, måtte uti Riksgälds-Contoiret afsiittas, för att af Kongl. Maj:t vid förefallande behof användas. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämr.de Utskott inkomne, samt den 11, 14 och dennes på bordet lagde Utlåtanden: Fran Stats-Utskottet: \ * 1 anledning af Kong), Maj:ts Nådiga Proposition om Stafs-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens första Hufvud-titel. Jfrän Bevillnings-Utskottet.- Under N:o 12, öfver Riksdags-Fullmägtiges J. Rutbergs och E. Mörtbergs
Förordningen den 24 September 1861, angående vård af död mans bo; M 10, i anledning af motion om ändring af 12 Kap. 10 § Arfda-Balken; och M 12, i anledning af motion om ändring af lagens stadgande i 15 Kap. 1 § Ärfda-Balken angående dana-arf. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Betänkande M 8, i anledning af motion om förändring i lagens stadganden angående giftorätt i bo, beslöt Ståndet att lill Utskottet återremittera samma Betänkande; och skulle de under diskussionen i ämnet afgifna yttranden jemväl åtfölja återremissen till Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets sedan den 20 innevarande månad på Ståndets bord hvilande Betänkande M 16. i anledning af motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för landshöfdingarne samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma styrelse, m. m.; dervid Ståndet biföll Utskottets hemställan å pag. 3, att förslag rörande fördelning af göromålen emellan Länsnotarien och Landssekreteraren icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Utskottets hemställan öfverst å pag. 4, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om den ändring i § 38, mom. 2, och § 39 af Kongl. Instruktionen för landshöfdingarne i rikets län samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän den 10 November 1855, att den i dessa .^bestämda tid af en månad, under hvilken Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger bevilja Landssekreterare och Landskamererare tjenstledighet samt förordna andra personer att samma tjenster förrätta, mätte till två månader utsträckas, af slogs.
Utsk:ts hemställanden och förslag biföllos och godkändes. § 32. Frih. Rappe, Axel Ludvig: Då jag i det för handen va rande Betänk:t förgäfves eftersökt några motiver för den af Bevilln.-Utsk:t föreslagna förändring i 32:dra §:n af nu gällande bevillningsförordning, och det således vill synas mig som om ifrågav:de förändring tillkommit allenast på grund af eftergifvenhet för en inom Hedervärda Bonde-St:t väckt motion, må det tillåtas mig alt granska de skäl, som deri finnas andragna. Motionären, Samuel Johnsson från Jönköpings län, anför: att på grund af den K. M:ts Befallningshafvande nu medgifna rätt att utse ordförande i Bevillningsberedningarne, hade på många orter, särskildt inom Jönköpings län, kronofogdarne blifvit dertill utsedde, hvar och en inom sin tjenstgöringsort. Då likväl kronofogdarne ofta saknade full kännedom om de särskilda hemmansdelarnes verkliga värden, och sällan egde kännedom om handlandes och näringsidkares industriela förhållanden, så följde deraf, att beredningsförslagen, hvilka merändels utgjorde hufvudsakliga ledningen för taxeringsoch pröfnings-komitéernas förslag, och sålunda utöfvade väsendtligt inflytande på beskattningen, voro beroende af tre eller två och stundom af blott en enda persons sakkännedom. Dessa skäl synas motionären böra verka förändring i nuv:de bestämmelse. Utsk:t å sin sida erkänner och uttalar, att, efter Utskits kännedom, de ordförande, som af Konungens Befallningshafvande i de olika länen blifvit tillsatta, städse blifvit det »med behörig urskiljning och med iakttagande af det i stadgandet uttryckligen föreskrifna vilkor, att ega tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriela förhållanden.» Då nu dessutom af kommunen utses de öfriga 2 å 3 ledamöterna i bevillningsberedningen, är det väl knappast tänkbart att, äfven om ordföranden skulle händelsevis hafva en oriktig uppfattning, det bil - 254 Den 10 Mars e. m. liga och rättvisa icke skulle göra sig gällande.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, i anledning af anmärkningar, som Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, vid granskningen af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1859, framställt vid de af Konsistorium för nämnde år ingifna räkenskaper, får Konsistorium afgifva följande underdåniga utlåtande: Tili den förklaring, som från Rektor vid Lidköpings lägre elementarläroverk infordrats och härjemte underdånigst bifogas, har Konsistorium för sin del ingenting att tillägga. — 341 — Beträffande anmärkningen mot räkenskapen för Ulricehamns pedagogi, har Konsistorium icke kunnat infordra någon förklaring af redovisaren, Pedagogen Zengerlein, alldenstund denne under innevarande år aflidit. Konsistorium får derföre underdånigst åberopa den förklaring, som af nämnde redovisare afgafs i anledning af alldeles enahanda anmärkning vid 1858 års räkenskap för ifrågavarande pedagogi. Den åberopade förklaringen innehåller hufvudsakligen, att, då skolans Inspektor, Kyrkoherden i Ulricehamn G. Sundborg undertecknat räkenskapen: »vidi G. Sundborg», detta synts redovisaren liktydigt dermed, att Inspektor attesterat såväl den kontanta behållningen, som säkerhetshandlingarne för pedagogiens utlånta medel. Att någon låneräkning icke bifogats räkenskapen torde hafva sin grund dels deri, att de utlånta medlen utgjorts af endast det obetydliga beloppet 135 R:dr Runt, dels ock hufvudsakligen deri, att redovisaren icke ansett Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856 gälla pedagogiernas räkenskaper, enär deri uttryckligen nämnas endast Konsistorii och elementarläroverkens. Sedan emellertid Eders Kongl. Maj:t i nådigt bref den 22 November innevarande år, beträffande pedagogiernas förändrade organisation, bland annat föreskrifvit, att vid redovisningen för de till sagde skolor hörande kassor skall förfaras på sätt nådiga cirkulärbrefvet den 17 September 1856 bestämmer, har Konsistorium anbefallt dessa skolors styresmän, att för framtiden iakttaga denna nådiga föreskrift.
Hvad dernäst angår de så kallade löpande Skuldsedlar, torde jag få förklara, det jag anser Skuldsedlar till viss man, och förbindelser ställde till innehafvaren, eller viss man och ordres, hufvudsakligast skiljas deruti, att de förra innefatta ett bevis på utgifvarens skuld till den vissa mannen, grundad endast på dennes särskildta förtroende för den skyldige, och på deras enskildta förhållande sinsemellan, men att deremot skuldsedlar till innehafvaren eller ordres hafva till grund en af utgifvaren förmodad vidsträcktåre credit , så att dervid på hans sida kommit i beräkning ej allenast det förtroende första innehafvaren kunde till honom hysa, utan ock det han trodde sig äga hos andra, samt att första emottagaren å sin sida för gäldandet af sin För - 35° Den 17 April. e. m. eiran ej allenast haft afseende på den rätt han dertill å förfallotiden ägde hos utgifvaren, utan ock möjligheten att af annan man, äfven före denna tid, få förbindelsen infriad, och fordran på honom öfverlåten. Då således betalnings-skyldigheten för Sedlar till viss man betodde på liqvid med denne uppgifne mannen, hvilken alltid bibehölles såsom fordringsägare, så är deremot en skuldsedel till innehafvaren eller ordres, om det så tillåtes att uttrycka sig , sjelf fordringsägaren. Den innefattar utgifvarens försäkran, att den deruti bestämda summan skall emot Sedeln, och endast emot honom, utbetalas, utan att andra vilkor eller liqvider må gälla, än de, som finnas i eller på sjelfva Sedeln. Den i naturen af dessa slags förbindelser således grundade skiljaktighet tror jag vara sådan , att de aldrig kunna förblandas, eller en förskrifning från det ena slaget till det andra förflyttas, och de såsom löpande en gång utgifna Sedlars egenskap, att vara gällande i hvars mans hand, anser jag ej förändras af någon under deras omlopp tillkommen actus, som icke blifvit tecknad å sjelfva Sedeln.
Jag ämnade icke här upgifva något förslag till ordalydelse, men hemställer dock om det icke möjligen skulle kunna heta: ”§:n 90. till taxeringsman må icke såsom ståndsperson eller embetsoch tjensteman, väljas någon, som tillhör R. o. Ad., eller PresteSt., ej heller såsom Borgare annan än den, som idkar verklig borgerlig rörelse, eller är Magistratsperson”. Det händer understundom att en handtverkare är tillika Rådman och i sådant fall vöre detta tillägg öfverflödigt, men är Rådmannen skiljd ifrån hvarje annat borgerligt yrke, så är ordalydelsen tjenlig. Gr. af Ugglas: Hr Flach har fullkomligt misstagit sig om hvad som varit Utsk:s mening. Hr von Hartmansdorff har upgifvit, att man på ett ställe redan gjort ett försök i denna riktning, och jag skal komplettera denna upgift dermed, attdet varit en allmän sed, att Magistratspersoner antagits såsom ståndspersoner på de flesta ställen, ända till dess att i Malmö, Borgmästarens val till taxeringsman öfverklagades, och man fick ett prejudikat på att cn Magistratsperson icke mera kan såsom ståndsperson antagas, enär hans val ogillades, på grund deraf, att han var Borgare och kunde såsom sådan väljas till Riksdagsman. En Den 27 Maj f. m. 389 Magistratsperson kan icke eller i Taxerings-komilé intagas ibland BorgareStis ledamöter, såvida lian icke idkar borgerlig handtering, men Utsk. har ansett dfet gamla förhållandet, all han kunde inväljas ibland ståndspersoner vara ganska lämpligt. En Magistratsperson och Borgerskapet i allmänhet hafva icke så identiska intressen, emedan den förre är löntagare och i sådan egenskap drager en betydlig del af stadens bevillning. Det är naturligt, att om man ser på haus enskildta intresse, så skulle det vara att höja bevillningen för Borgarhe på det att hans egna onera till staden, hvilka rättas efter dem lill Slaten, derigenom skulle lättas.
beträffande frågan om rättighet för Sölfvitsborg att uppbära och använda de i och för stadens sjöfart inflytande afgifter, så, enär staden vore belägen inom Carlshamns tullkammare-distrikt, och skeppsredarne i Sölfvits - 4 AHm. Besvärsoch Ekon.- Utskottets Betänkande, A’:o 60 borg, genom tillfallet att begagna Carlshamns stads packhus, samt' dervarande skeppsbro och öfriga för sjöfarten vidtagne anstalter, tillskyndades väsendtlig» fördelar, ansåge Kollegium med rättvisa öfverensstämmande, att Carlshamns stads kassa finge fortfarande tillgodonjuta de tolagsumgälder, hvilka, för de till Sölfvesborg införde eller derifrån utförda varor, kunde inflyta, af hvilka afgifters bibehållande Carlshamns stad vore i desto större behof, som i följd af stadens aftagande handelsrörelse, lolags-uppbörden derstädes i högst väsendtlig mån förminskats; hvaremot Kollegium fann billigheten fordra, att brooch lastpenningar icke erlades till Carlshamns stads kassa i de fall, då fartyg ej derstädes, utan i Sölfvitsborg, lossade eller lastade; och har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 13 Juni 1844, på de af Kommerse-kollegiura andragne skäl, afslagit ofvanberörde, af Sölfvitsborgs stads Äldste gjorda, underdåniga ansökning om utvidgad handelsfrihet för staden. Derefter hafva, på sätt ofvmn är nämndt, med anledning af den i ämnet vid sistförflutna riksdag väckta motion om beviljandet af stapelrätt för Sölfvitsborg, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhållit, att Kongl. Majit täcktes föranstalta en undersökning af de förhållanden, på hvilka den väckta frågan kunde bero, och, derest hinder deremot icke mötte, bevilja staden Sölfvitsborg den sökta stapelfriheten.
Genom utförande af denna plan skulle, enligt Öfverste Ericsons yttrade åsigt, den största beqvämlighet vinnas inom hela staden och utmed dess Hesta hamnar, helst sidospår från banan kunde för lastvagnars transporterande, med hästkraft utdragas dels genom jernvägen lill stadsgården, dels från mynningen af Riddareholmskanalen utmed kajen, förbi Flugmötet, Kornhamn och Slussen, till Skeppsbron, dels från samma kanal-mynning utmed Riddareholmens södra strand längs ångbåtsbryggan, och slutligen längs Tegelbackens lastkaj framåt Kungsholmen; hvarförutom en ytterligare fördel af denna plans iakttagande vore, alt den gemensamma bangården utmed Röda Bodarne vid Clara sjö blefve belägen nära stadens medelpunkt. Kostnaden för de af Öfverste Ericson sålunda föreslagna arbeten, om hvilkas utförbarhet han gjort sig förvissad, och till hvilka arbeten äfven hörde att på bankfvllnaden melian södra bergen och Riddareholmen anbringa tvänne med rörliga broar försedda öppningar för -intagande af farlvg i den hamn, som innanför denna bank komme att bildas, hade blifvit på följande sätt approximativt beräknad: För sprängning utmed södra bergen R:dr R:mt 270,000 , fyllning och banans formerande framför Skinnarvikens byggnader och fabriker, jemte expropriations-kostnader, ,. 195,000 , grusoch stenfyllning för bankens bildande mellan södra bergen och Riddareholmen, 84,000 kubikfamnar, . 096,000 , tvänne rörliga broar genom denna bank „ 126,000 , banans formerande utmed Riddareholmen ., 217,500 Transport R:dr R:mt 1,504,500 52 Slats-Utskottats Utlåtande N:o 62. Transport R:dr R:mt 1,504,500
Nej, att de wore icke detsamma; han ansäge Kungsskjuts wara alldeles särskild ifrän Kronoskjuts. Herr Grefwe n och Landt, Ma r« sk alken: Ridderskapet och Adeln har ju redan af, gjort, att när Konungen, eller nägon af Kongl. Huset , med deras Suite reser, Frälse dä i skjutsen bör deltaga till hälften emot Krono och Skatte. RopadcS Ja. Herr Grefwen och Landt-Marskalk en tillkännagaf, att den af BewillningS»Utskottet inlämnade Skydds-Tabellcn nu skulle uppläsas, men ätskillige hördes förklara, att upläsningen deraf wore onödig, emedan man ändä ingen ting kunde fatta, utan att sjelf läsa densamma. / Gref - rc>83 Den zo September. Grefwe örn <; r , Lori 6sbriei , före!» ställde, akt Ridderskapet och Adcln bestulit denna Ta-, bcllS uppläsning, samt all det wore ett farligt präja-» dicat, om något skulle kunna komma under vcirtilation, som cj ordenteligcn blifwit föredragit; Hvarjämte Herr Grefwe» och Landr-Mar» skalken tilläde, att upläsningcn wore sä mycket nödwändigarc, som Ridderskapet och Adcln bestulit, att sjclfwa Bewillnings - grundcrnas pröfning ej förr än 8 dagar efter denna tabells upläsning ffull? fä fdrrq tagas. Efter nägon korrt öfwerläggning fdrblcf Rid» derssapet och Adela derwid, att berörde Tabell skulle Uppläsas, Friherre 8 t aLi vorrl-loilLtein^ Lorfits I.uävig: Ridderikapet och Adeln hade länge sedan beslutit, akt genom Bcwillnings - Utstottct infordra upplysningar om de anmärkta origtighetcrna i Riksgälds-Contoirets uppgifter pä influten Bcwillnrng för Socker, Krut och Alun. Dessa upplysningar hade ännu icke hörtS af. Friherre
S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af hr Tham, Casper Wollrath, i anledning af nämnde Utskotts återremitterade Betänkande, N:o 16, den 5 dennes väckt motion, om nedsättande af en Kommitté för revision af Lindblomska Cathechesen samt nu gällande Handbok och Psalmbok; tillika med ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande. S. D. Slutligen bifölls Utskottets hemställan, att Fullmäktige måtte undfå decharge för de af dem från den 15 November 1847 till och med den 15 November 1850 vidtagna beslut och åtgärder. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet en af hr Rosenblad, Bernhard, såsom bilaga till hans den 4 sistl. Januari till nämnde Utskott remitterade motion om en underdå - Prot.-Utdrag den 8 Februari 1851. 143 nig anhållan, att Kongl. Maj:t måtte låta utarbeta och till nästa riksdag förelägga RiketsStänder ett fönslag till bevillning ä all slags inkomst, denna dag inlemnad , i långland anta gen, inkomst-taxa: jemte ett i ämnet afgifvet yttrande. Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Sedan Ståndet, efter derom gjord begäran, befriat Prosten Melander från åliggandet att såsom ledamot i ExpeditionsUtskottet tjenstgöra, hade, enligt från Ståndets Elektorer inkommet Protokoll af den 5 dennes, Domprosten Ahlstrand blifvit i hans ställe utsedd till Ledamot uti besagde Utskott, som genom Protokolls-utdrag härom, i vanlig ordning, underrättas skulle. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans vid innevarande Riksmöte ademnade allmänna redogörelse, för åren 1848 och 1849 afgifna berättelser, äfvensom embets-diarier och registratur.
Adelns rätt att vägra introduction var grundlagligen erkänd, och att ett bestämdt antal Ätter , dem introduction icke finge nekas, först utsattes, då Ständernas öfvermagt upphörde. Man har här omtalat, att då en dylik fråga i England förekom, var det ej Lorderna utan Underhuset, som satte sig deremot. Det är tydligt, att så skulle ske, emedan det vanligen är från Underhuset, som personer utnämnas att inträda i Öfverhuset. En annan Ledamot bar sagt, att hvad jag yrkat, vore att utvidga de rättig - Den 3 Augusti f. m. 83 heter Ridderskapet och Adeln äger. Till vederläggning får jag blott hänvisa på innehållet af 5o §. RiddarhusOrdningen sådan han för närvarande befinnes, och åberopa min önskan, att Ridderskapet och Adeln måtte bibehålla den, sådan han i detta hänseende är. Man har påstått, att ej ett ord i lagarne funnes, som gåfve mig anledning alt yrka hvad jag gjort. Så länge 5o §. icke blifvit ur RiddarhusOrdningen utesluten, och denna icke upphört att vara lag; så finnes i lag flera tydliga ord örn den saken. Jag anhåller, att om Ja-propositionen ställes å bifall lill Utskottets förslag, contra-propositionen måtte blifva på den gamla §:ns bibehållande till och med orden: tillstånd gifvit. Herr Lefren: När man genom citalioner af författningar vill styrka ett närvarande förhållande, eller sin mening, är det lyckligt, om man inskränker sig lill dem, som äro gällande. Jag hemställer, om 1720 eller 1772 års RegeringsFormer äro gällande, då de äro afskaffade genom 1809 års Grundlag, och ser ej anledning att gräfva upp döda §§., utan tror, att de i ro må få hvila. Herr Rosenblad: