Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber om ursägt, att jag åter uppträ der, men jag har ett stöd för mig uti det af Utsk. fällda omdömet, att den af mig väckta motion icke skulle sakna skäl för sig, och kanske är jag derföre något för envis alt försvara min sats. Gr. Horn har befarat, att debatterna icke skulle blifva säkrare refererade, om det skedde genom referenter, som R. o. Ad. bekostade, än de nu blifva af tidningarna. I detta afseende får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att då hvarje talare, som yttrat sig en föregående plenidag, kunde den efterföljande gå upp och genomse resume'en af sitt yttrande, samt dervid göra de ändringar, hvartill han funne sig befogad, så vore detta oändligt mycket lättare, än att hos tidningsredactionerna verkställa en sådan justering, hvilket man icke ens vet, om det skulle tillåtas. Dessutom tyckes man med skäl kunna förmoda, att de personer, som för detta ändamål skulle antagas af R. o. Ad., skulle göra sin flit att vara så opartiska som möjligt. Grefven har äfven sagt, 132 D c 11 4 J u o i f. m. att om lidningarne misstaga sig, sa liar man tillfälle att dervid göra rättelser; men dervid möter likväl alltid den svårigheten, alt det första intrycket man får, ej så lätt utplånas. Jag tror, att sedan en underrättelse kommit och gjort sitt intryck, så hjelper det icke saken, alt man sedan genom vederläggning af det oriktiga deruti söker att borttaga ett sådant på sinnet eller uppfattningen redan gjordt intryck af hvad man läst. Grefven har ytterligare sagt, att det finnes utom detta Hus en viss tendens att icke fästa uppmärksamhet vid hvad här passerar. Jag vill icke bestrida detta, men tror, att just deruti ligger ett skäl för oss att söka göra våra öfverläggningar så mycket mera värda de andra Ståndens och våra öfriga medborgares uppmärksamhet. Hr Rosenblad och flere andre talare med honom hafva yttrat sig uti detta ämne, som skulle man icke kunna hoppas, att några åtgärder för ifrågavar. ändamål skulle kunna vidtagas vid denna riksdag, utan först vid den nästkommande.
Ruth kunde bokstafligen höra sitt hjerta slå och drog häftigt efter andan. » Våga vi stiga p å », frågar hon efter en sekund sin väninna med ängslig, hviskande röst. » Jag känner mig så hemsk till mods; här förefaller allt så underligt och ängsligt. » » Se så, lugna dig, kära Ruth; du öfverdrifver i din sinnesoro. Hvad ha vi egentligen att frukta? » » Nej », utbrister Ruth i uppflammande mod; » hvad ha vi att frukta! Och pappa Rebolledo, pappa Rebolledo som väntar. Stackars, käre gamle pappa Rebolledo, att du har hamnat här! » Och dermed skjuter hon upp dörren, och de stiga in. På andra sidan den lilla förstuguqvisten fiuna de ett stort rum, till hvilket dörren står på vid gafvel. Det är ett kök med en kolossal, hvitmurad spisel i ett hörn, men i öfrigt så godt som alldeles utan något möblemang. Ett par rankiga trästolar och en rödmålad koffert försvinna nästan spårlöst i det smutsiga rummets nakenhet. På spiselhärden är svart och kallt, som brunne der aldrig någon eld; några kökskärl eller öfriga hushållsattiraljer synas ej heller till, endast en rad tombuteljer garnerar afsatsen på spiselkappan. Det hela gjorde det starkaste intryck af otrefnad, armod och förfall. I rummet syntes ingen till, och de båda damerna stannade ånyo tveksamt inom tröskeln. Ruth kunde icke återhålla en rysning, då hon lät sina blickar öfverfara den nedstämmande interiören. Klara svarade med att trycka hennes hand. » Här synes ingen menniska till; kunna de bägge vara ute », säger den senare efter en minuts tystnad. » Eller — låt se, der finnes ett inre rum; skulle man ej hört när vi kommo. » En enkeldörr, stängd med en klinka af jern, ger tätt invid spiselmuren anvisning till vidare efterforskningar. Klara går fram och lyfter just sin hand till knackning, då Ruth med en hastig rörelse håller henne tillbaka. O, det är han, det måste vara han! » D e lyssna i spänd tystnad.
Om således Sölfvitsborg erhåller stapelfrihet, och hamnen der bygges på en säker och fast grund, så är all anledn. att förmoda, att denna hamn på den släta, raka kusten blir en tillflyktsort för kronans, för våra stormar utsatta, fartyg. Hvad åter angår de mot denne ort gjorda många beskyllningar cm lurendrejeri, så får jag nämna, att jag icke så sällan under mitt icke så korta lif erfarit, alt hvad, man tillvitar andra, gör man sig vanligen sjelf saker till. Gr. Björnstjerna: I anledn. af Hr Printzenskölds påstående, alt hamnen vid Alius skall vara snart färdig anhåller jag att få erinradt, att, enl. hvad inom Utsk. blifvit uplyst, visserligen större delen af det beviljade statsanslaget lärer vara uptaget, men om någon hamn derstädes kommer till stånd, är en annan sak och helt och hållet obestämd, emedan hela kusten atgöres af flygsand, der således hamnar svårligen kunna byggas och ännu mindre bibehållas. Gr. Lagerbjelke: Då Gr. Björnstjerna bestridt Hr Printzenskölds upgift i fråga om hamnen vid Åhus, anser jag mig böra samma upgift vitsorda. Till fullmäktige i Riksg:s-konl. har nemi. frän Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader ankommit en skrifvelse, uti hvilken Styrelsen anmält, att hamnen sannolikt under innevar. år blir färdig, och det torde följaktligen vara tydligt, att Hr Printzenskölds upgift är trovärdig. Besinnar man, att en föreg:de värd talare Hr Rosenblad är ledamot i Commerce-kolhm, och alt colhm i dess und. utlåt, till K. M. afstyrkt bifall till ansökningen om stapelfrihet för Sölfvitsborg, så torde lätteligen inses, alt den värde talarens åsigt inom collegium blifvit öfvervunnen af de bättre skäl collegium uttalat. Det må visserligen vara R. St. obetaget, att inkomma till K. M. med en flere gånger afslagen ansökning, men de vinna derpå icke något annat än, att vigten af deras skrifvelser förminskas.
M 34. uppstå, om eller hvad afseende skulle, vid yppad tvist om riktigheten af fordran för köpmans utborgning af varor till icke köpman, få, i brist af bevisning om rätta förhållandet, fästas på ordentligen förd handelsbok, dels ock 24 § af 1855 års Förordning, hvilken §, efter hvad förslagets motiver göra påtagligt, endast skulle komma att afse räkning emellan köpmän inbördes, likväl, såsom till lydelsen alldeles oförändrad, lätteligen kunde i så måtto missförstås, att den ansåges gällande om räkning å köpmans utborgningar i allmänhet, äfven till andra än köpmän; att, om förslaget antoges, den mindre handeln komme i saknad af ett bevisningsmedel, deraf den vore i behof lika val som den större handeln, om ej mer, enär stora affärer, som afslutas med skuld å ena sidan, kunna utan synnerlig olägenhet uppgöras genom förbindelser eller vexlar, hvilket deremot i den mindre handeln skulle blifva alltför besvärligt, hvartill kom, att det äfven syntes vara obilligt att låta föreskrifterna om handelsböckers förande i ali sin stränghet qvarstå för minuthandlaren, om man borttoge den väsendtligaste förmån, som han af dessa böcker nu hade att påräkna; samt att för öfrigt rätta orsaken till det öfverklagade alltför långt sträckta utborgningssystemet torde vara att söka annorstädes än i vår nu gällande lagstiftning, destoheldre som dels en sådan verkan icke försports af de lagstiftningar i det öfriga Europa, hvilka uti förevarande fäll tillerkänna handelsbok minst enahanda vitsord med det, som den eger enligt vår gällaude lag, dels ock kreditens missbruk inom Sverige visserligen icke ensamt eller företrädesvis framstår i utborgningen af varor, utan lika mycket röjer sig i andra grenar af affärs-verksamheten; i följd hvaraf stora förhoppningar icke kunde hysas om de motsedda fördelarne af förslagets antagande. Vid öfvervägande af hvad sålunda och i öfrigt blifvit anmärkt, har Kongl. Maj:t icke funnit skäl att ifrågavarande lagförslag godkänna. Genom underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1860 är af Rikets
Jag tror deremot att denna jemförelse är ovigtig, och framtiden skall visa, om jag misstagit mig. Ännu har jag icke hört att Banquen gjort några förluster. De Lån, som Banquen utgifvit och hädanefter kommer att lemna, äro Så obetydlige, att de äfven i senare åren blott svara mot y:del af Egendomarnes uppskattade värde. Man har vidare, till min förundran, velat påstå, att Odlings-Lånen äro onyttige, och icke tjena att uppfylla ändamålet. Jag bestrider äfven detta på det högsta. I flere Orter af Riket har jag sett, att Odlingar företagits med framgång, och att de inom 4^6 år varit ersatte, och ännu mer skulle Odlingsfliten uppmuntras, om Allmänheten lill detta ändamål hade tillgång på Penningar mot lindrig Ränta. För dessa Lån erhåller Banquen behörig säkerhet af 2:ne för vederhäftighet kun - Den i5 April. 507 de Män, och jag ser icke, hvarföre man fortfar att lemna sådana Lån. Efter min öfvertygelse, är det Statens egit fel, att Riket icke redan har tillräckelig tillgång på Spannmål. Om det antages, att hvarje Hemman hör kunna producera |del mer än det nu gör, så är denna brist uppfylld, och Riket derigenom tillskyndad en stor fördel. För att vinna detta ändamål, måste man äfven vilja alla de medel, som dertill erfordras. Det är ju en plikt att tillse, att Jordbrukaren mår väl, och att dess Skatter utan möda och svårighet utgå. Det synes icke vara angenämt, att vara Regent eller Innevånare i ett Land, der Fattigdomen tilltagit, och med hvarje dag tilltar. Det bör icke ens förmodas, att Allmänheten utan understöd kan bära de utgifter, de nu äga och framdeles torde få. Väl är det under fredens lugn, som Staten bör samla krafter, för att i nödens stund kunna uthärda faror, bekymmer och olyckor; men detta vinnes icke genom indragning af Rikets i omlopp varande RörelseCapital, utan genom biträde af Banquen, och genom rättelse i en del Oeconomiska Författningar.
Vrop. J\i SI. 27 ] afseende härå halva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen dels erinrat om de väl bekanta frågor, som nästlidne år varit å bane om inskränkningar i nu medgifven rätt till införsel af åtskilliga utländska spritdrycker, förnämligast under benämningen Holländsk Geniever, och huruledes Eders Majit behagat i Räder förklara, att, under alvaktan af den pröfning, som närmare tiden för riksdagen i dessa och öfriga tdl tullbevillningen hörande ämnen af Eders Maj :t korinne alt företagas, nu gällande tulltaxa i afseende å bränvin och sprit skulle fortfarande tjena till eller rättelse, dels ock vid korninitterades omförmälda yttrande anmärkt, att tillverkning af bränvin inom riket vore medgifven endast under 2 månader hvarje år, men icke eljest, hvilket förbud, enligt embetsveikens tanke, utgjorde hinder för medgifvande af införsel utaf sädesbränvin nrot högre eller lägre tull, åtminstone under de tider, dä sådan vara icke finge inom riket tillverkas. Nästlidne års erfarenhet hade ådagalagt alt, samtidigt med en större spanmålsexport, till riket inkommit icke obetydliga partier af det enda till införsel lofgifna slag sädesbränvin, och hvaribland en del möjligen varit tillverkad af Svensk spanmål, sorn då icke fick härstädes till bränvin förvandlas. Ett dylikt förfarande, som ansågs icke öfverensstämma med bränviuslagstiftningens syftemål, förmenades betydligen underlättas, om, på sätt kommilterade föreslagit, alla slag sädesbränvin finge mot de nu för Holländsk Geniever stadgade afgifter införas. Och du de med inlörselsföihudet förenade olägenheter icke i någon väsendlligare mån afhjelptes derigenom, alt föibudet utbyttes mot en i jemförelse med den inhemska lillverkningsskatten hög afgift, ansågo Kominers-kollegium och General-tullstyrelsen ifrågavarande förbud böra i allmänhet bibehållas, sä länge ofvanberörde inskränkning i den inhemska bränvinsbränningen lörlfore.
M gifve understöd till segelleders öpmande för att /åtkomma malmer, som vi förutegde i sådaot öfyarflöd, att verkstäder aningen mäste cURs nedläggas eller svagt drifvas' derför att vågarne i0*16 kunde utskepta ankommand^fc-net, hvilket derigenom sänktes i pris, men att man försmådde att i stillet använda ^flsynbara öfverskottet af rudimaterierna på en tj^ver^n'n8> hvaraf vi äro i ytterligt®»)! och som efter förslitningen hade fullt värdJ, ^ sin ‘ behåll varande vigt såson^flmesjern, hvaremot qvarlefvan af utnötta Engel'ska railer lämpligast kunde begagu^flndast för nedsmäjtning i hytta såsom t;ii..,\ts till goda Svenska malmer; —motionären på grund häraf förslagit, att man mätte beträda samma väg, som^^^Tföljd för erhållande af lO-tuinskfinoner, eller att anvisa ett lämpligt anslag för^^H|er underhandling, helst med disponenten af Motala verkstad, ställas till vederböra^^Rspositiou för anläggning i större skala af sådana verkstäder, som tillverkningen af ^^Vefter Engelsk method erfordrar; och ansåg motionären ett sådant' anslag hafva iSfladt föremål, som anslaget för kanongjutningen, eller att värja oss för fiender, i hvjket hänseende jernvägar börjat utföra en så verksam rol. Innan Utskottet fngår i besvarandet af ofvan Gerörda motioner, anser sig Utskottet böra i minnet åtprkaiiä Huru1 :*s Rikets Ständer vid 1859—1860 års riksdag, i anledning af då väckta motioner om anvisandet af medel att utlemnas såsom lån för upprättande af verkstäder i och för tillverkning af railer och jernvägsmateriel, uti underdånig skrifvelse af den 10 Oktober 1860 hos Kongl. Maj:t anmält att, ehuru vid jernvägsanläggningarnes första början och sedermera fortfarande, — till följd deraf att den till dessa anläggningar erforderliga materiel dels nästan alldeles icke, dels ej utan ökade kostnader kunnat inom landet erhållas, — berörda materiel till största delen måst utifrån införskaffas, dåraera likväl all anledning vore för handen, att detta för den inhemska industrien ogynsamma förhållande skulle derefter upphöra och att de jernfabrikater, som för jernvägsbyggnadernas fortsättande samt framtida underhåll och drift erfordrades, skulle blifva inom landet att tillgå, utan att, för vinnandet af detta omisskänneligen vigtiga och angelägna ( ändamål, å Statens sida någon särskild uppoffring eller medverkan i hufvudsakliga. 'e inån tarfvades.
Statens mellankomst härutinnan kallas med skäl en öfvergångs-åtgärd; ty denna åtgärd bör, rätt tillstäld och utförd, i sig sjelf innebära fröet till sin egen upplösning, nemligen derigenom, att den icke vidare behöfves. Närings-Idkare och Capitalister påkalla denna mellankomst gemensamt; Näringarnes återstälda lif är dess naturliga upplösning, emedan all annan upplösning bereder bådas olycka. Återställandet af detta lif är altså den högsta synpunct, hvarifrån Rikets Ständer med deras financers reglerande böra utgå, och hvarunder allt måste underordnas. Ett bemödande, att upplösa frågan ur denna synpunkt, tillhör således hvar och en som emottagit Ständernas förtroende, utan att afsäga sig det samma. Denna fordrans alfvar låter icke afvisa sig med lek, eller en blind förtröstan till realisationens gudamagt; men mer an viljan kan icke af Stalsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, ixxxix af någon fordras. Jag (ryggar mig dervid, och afundas den lycka, tom måhända andra åtnjuta; nemligen att linna en arithmetisk utredning af Banquens ställning innehålla upp. lösningen pä gåtan af Nationeös verkliga väntan af Rikets Ständer vid detta Riksmöte; Ty åtnjöt jag denna lycka, så skulle jag anse Finance-planens uppgörande vara ett lekverk. Skulle jag härutinnan alldeles misstaga mig, så är mitt bemödande ett ringa ting. Hvilka äro nu desse medel, på en gång de enda möjeliga, att bringa enskildas capital i näringarne, d. v. s. att sätta dem in i allmänna rörelsen, och derjemte hejda landets aftynande samt väcka dess tilltagande kraft? De äro, desse enda, dyrbara medel till näringarnes uppkomst: En representerad varu-mängd, afsättlig, då conjuncturen bjuder dess afyttrande, men förvarbar, qval fullelig, då conjuncturen bjuder sådant, vare sig för landets samfälda eller producenternes enskilda , gagn. Hvarutaf består denna varumängd, som penningen skall representera?
I slutet på 16:e århundradet var strumpstickning ett arbete, s o m kvinnan både i England o c h Tyskland ägde färdighet uti, o c h äfven en o c h annan manlig individ, egentligen i de lägre klasserna, kunde då sticka strumpor. De första stickade silkesstrumporna lära burits af konung Henrik II i Frankrike. Under Jakob I:s i England tid bar adeln på landet gula strumpor, s o m under knäna knötos m e d silkesband. Under trettioåriga kriget buro männen stöflar, med långa vida skaft, som alldeles undangömde strumporna, och hvilka voro ett slags skydd för benen e m o t kulor o c h hugg. Efter westfaliska freden k o m m o de s. k. spännskorna åter till heders. I Paris hade man på Ludvig X I I I: s tid silkesstrumpor, s o m voro både röda, gröna o c h himmelsblå. I slutet af förra århundradet hände det i Tyskland, att soldater sutto framför sina vaktlokaler och stickade strumpor. Vår nuvarande form på strumpan förskrifver sig från 16:de århundradet o c h har ej förändrats, fasfän dessförfärdigande sker medels maskiner. Hedern af det. mekaniska strumparbetets uppfinning är omtvistad. Somliga säga att det uppfunnits af en engelsman, s o m hette William L e e, hvilken var lärare i en skola i Cambridge i början på 17:de århundradet, o c h att han uppfann maskinen för kärlekens skull. Han älskade en ung flicka, som var så upptagen med att sticka strumpor, att hon ej hade tid att höra på hans älskogsjoller. För att gifva henne tid att höra på o c h besvara hans ö m m a låga uppfann han en maskin för strumpväfning. A n d r a åter säga att strumpväfstolen uppfunnits af Aaron Hill, hvilken gifte sig som ung student i Oxford, o c h att hans hustru måste försörja sig genom strumpstickning. Så uppfann han en väfstol, som gjorde h o n o m till en mäkta rik man. H a n begärde först understöd till sin uppfinning af drottning Elisabeth i England, men h o n nekade, o c h fick han sedan sådant af Henrik den fjärde i Frankrike.
Yid prölningen af detta förslag, har Kollegium, för sin dol, ansett mindro lämpligt, att Provincial-läkare, tillhörig Westmanlands län, stationeras i Enköping och således utom länet oell det för honom bestämda tjenstgörings-distriktet, äfvensom att de begärda fem arfvodena för lältarne i Sala, Norberg, Ferna, Ramnäs och Strömsholm, tillsammans uppgående till 3,500 R:dr, hvarken skulle leda till någon tillökning i länets läkarepersonal, eller till väsendtlig fördel för allmänna helsovården, helst de fyra sistnämnde bland desse läkare, i egenskap af Distrikt-läkare med befordringsrätt, redan är för densamma att påräkna; hvarförutom det af liders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagna sättet för dessa läkares antagande allt för mycket af viker från gällande föreskrifter, för att kunna tillstyrkas, till följd hvaraf Kollegium meddelat Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande de betänkligheter, hvilka i afseende på vissa delar af det ingifna förslaget sålunda uppstått, med anmodan att i anledning deraf, uppgöra åtminstone ett alternativt förslag till sjukvårdens ordnande inom länet. Uti det härå afgifna svar, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillkännagifvit, att försöket att uppgöra ett alternativt förslag mött så stora svårigheter, att Eders Kongl. Maj:ts BefallningsTransport R:dr 31,000 — Bil. till Kongl Maj;ts Nåd. Skrifvelse N:o 51. 23 Transport R:dr 31,000: — hafvande icke kunnat åstadkomma något bättre eller ens jemnförligt med det redan afgifna samt vidare upplyst att inom de åtta socknarne i Wäsby fögderi någon lämplig plats till station för läkare icke finnes, samt att förslaget om arfvode åt de fem privata läkarne just afsåge att hetrygga fortfarandet af dessa för närvarande temporära, af enskilda Bruksegare och myndigheter beroende läkare befattningar, så att de måtte blifva för den civila sjukvården allt framgent att påräkna, i hvilket hänseende Eders Kongl.
Jag föreslår derföre: att, om redskap begagnas i 2:a klass till fulla taxeringsvärdet, bör kannetalet nedsättas 25 procent af det för l:a klass föreskrifna, t. ex.: då på ett taxeringsvärde af öfver 2,000 r:dr får nu begagnas en panna i l:a klass om 40 kannor, skulle densamma i 2:a klass få innehålla 30 kannor, o. s. v. Bih. till B. St. Besv. o. Ekon,-Utskottens Betänkande, N:o t. Begagnas redskap i 3:e klass utan ånga, höjes taxeringsvärdet 25 procent och i 4:e klass utan dito 33 1 dito; men med afseende å den större produktion, som kan åstadkommas, då ånga anbringas, skulle serskilt tariff förefinnas, för 3:e och 4:e klasserne med ånga sålunda att för hvarje kanna höja taxeringsvärdet 200 r:dr i 3:e samt 250 i 4:de klassen. 70 dito >> „ 19,600. För 5:e klassens redskap höjes taxeringsvärdet 25 procent. 8:e §. Att anmälan till bränvinsbränning må ske för en, flera och högst 6 månader, äfvensom från den 15 Oktober, med afdrag af lika mån ga dagar i November eller December månader, 13:e §. Genom förbiseende i 1845 års förordning att bestämma ångrörets diameter, har understundom en större fabrikation tillkommit, än som efter sjelfva pannans rymd varit afsedd hufvudsakligen med redskap sorn drifves med ånga. Detta bör förekommas, hvadan föreslås: Att ångröret å pannan f. o. m, 12 till 30 k:rs rymd skulle hafva högst 8 t. diameter dito 30 — ■—60 — ■— 10 „ dito 60 t.o.m. 90 — —18 „ Hevilla.-j Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ut skottens Belänkande> N.-o 1. 43 3l:a §.
Inom en half eller £ mils afstånd från mera befolkade städer synes det vara fördelaktigt att icke sätla någon gräns för hemmansklyfningen, men derutom torde betydliga olägenheter deraf mer och mer uppstå. Några särskilda hemman, anslagne läroverken, finnas icke. Endast tre små jordlägenheter med tillhörande byggnader finnas donerade till folkskolor efter Lancasterska metoden. Wisby hospital agde fordom ett betydligt antal goda lägenheter på landet, hvilka till betydligaste delen försåldes år 1763. Dessa upptagas nu under hospitals-sluitte och fortfara att till hospitalet årligen erlägga ränta, bestående dels i penningar, dels i persedlar in natura. För hospitalet göres närmare redo under rubriken helsovård. 22 Statsbidrag: Förhållandet emella 11 allmänna bevillningen och folkmängdens tillökning har varit: Folkmängdslorhållande. Statsbidragen, fördelade på 1850 års hela folkmängd, utgöra på person å Landet 5 R:dr 28 sk. i Staden 5 » 40 » När missväxt icke inträffar, har Länet mindre svårighet än många andra provinser för skatternas utgörande, genom näibelägenheten till afsättnin ssorterne för landtmannens produkter, nemligen, utom Wisby stad, till 10 stycken tillåtna landthamnar, hvarifrån export sker, och bör till det stora flertalets bland de skattskyldiges heder nämnas, att de beflita sig om alt skatterna i rätter tid utgöra; rester på uppbörden äro derföre obetydliga. Dessa rester rälta sig mycket efter årsväxtens beskaffenhet oell den mer eller mindre förmånliga konjunkturen för skogseffekter, äfvensom den större eller mindre fångsten af fisk. Af Länets jordeboksoch hemmantalsränta, utgörande i kronovärde 12,228 R:dr 30 sk. 7 r:st., äro endast 1,058 R:dr 12 sk. anordnade. Extra ordinarie onera, såsom inqvarteringar och kronoskjulsar, äro här föga betungande.