Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja mot 6 JYejj till bifall å det af Kongl, M-• j:t föreslagna belopp af 7 R:di; beslöt Beredningen, som fullkomligen erkände fördelen af ifrågavarande underbålissätt, att tillstyrka bifall till den Kongl. Propositionen, under vilkor: att Passevolance-medlen under inga vilkor få användas till andra föremål än Årméens underhåll och sjukvård under marcher vid mönstringar och exercicemöten; alt granskningsrätt af räkenskaperne öfver Passevolance-medlen och tillsynen öfver dess rälta användande tillkommer Riksens Ständer och deras Revisorer; att om krig, under de femton år Passevolancen fortfar, inträffar, upphör Passevoiaucen med det år kriget börjar, och vidtager åter med året näst efter det då kriget slutar; 32 Deri 26 October f. m. alt räntan af alla de besparingar, som å dessa medel konna äga rum, bör, efter Passevolance-tidens slut, användas till nedsättning i då blifvande bestämning för ny Passevolance. Emot beslutet om bestämmandet af Passevolance-afgiften till 7 R:dr, reserverade sig Lars Persson från Westerås och Jan Andersson från Upsala Län. 3:o Huruvida det beslut Rikets Ständer i detta ämne kunna fatta, medför någon ovillkorlig skyldighet förRust-och Rotehållare att Passevolancen under dessa i5 år utgöra? Beredningen ansåg att hvad Rikets Höglod. Ständer härutinnan komme att besluta och Kongl. Maj:t i Nåder fastställa, bör blifva ett för hela landet gällande beslut; och att antagandet eller förkastandet deraf nu icke bör, lika litet, som vid 1812 års Riksdag skett, öfverlemnas till Rust-och Rotehållarnes fria val. Emot detta beslut reserverade sig CornmerceRådet Hemberg. 4:o Huruvida Passevolance-afgiften bör eftergifvas Rust-och Roteliållarne de år, då mötet varder instäldt, eller Regementet till allmänt arbete commenderadt? Genom votering, sorn utföll med 7
Hvad hafva vi väl ingått på? Hvilket inträffar hvarje gång dylika ProvinceRiksdagar sammankallas. Jag medgifver, att tillfällen gifvas, då sådane sammanträden äro nödiga, men då höra ock å så väl Authoritheternas, som deras Clienters, sida största oväld äga rum. Den åberopade Instructionen innefattar "en jemkning, som allenast finge sträckas "till de hemman och lägenheter, hvilka icke ”ingått i Ordinarie Knecktehållet." Men som dessas antal, enligt hvad förut är sagt, var till beloppet så litet, är det klart, att förmedlingen för de ordinarie icke kunde sträcka sig långt; helst intet afseende på hemmanens godhet gjordes. Ingen fick således högre ordinarie rotering än han, som extra Rotehållare, utgjort. Att Den ii De c e inf) er f. m. 49 Att slata af de t föregåend e tyckes genom följande påbud en contradiction ägt rum, nemligen: ”att då en jemkning af ex”tra roteringen bordt föregå indelningen ”till ordinarie Knecklehållet, Commissionen ”rätteligen förfarit, då densamma icke lilltägt de hemman, som år 1811 blifvit allL”för lindrigt roterade, den eljest i allmänhet ’’ullofvade förmedlingen till en femtedel.” I denna senare act medgifves, att jemkning enligt min motion borde föregått den ordinarie roteringen, för att rättvist behandlas; men ändock följer man den obilliga grunden, att låta deras lidande fortfara. Af Utlåtandet upplyses fullkomligen, huru litet Commissionen handlat eonseqvenl, huru litet afseende den gjort på förefallande omständigheter m. in., och att den således varit anledning lill en mängd klagomål, och sjelfva Embetsverkens, Kammar-och KrigsCollegiernas, ogillande. Hvad Utskotten pag. 28 och 39 framställa, vittnar 0111 1818 års Ständers rena afsigter, hvad sjelfva jemkningen beträffar. Hvaremot 1823 års Ständer tycktes behandla saken med mera liknöjdhet, eller också med mindre kännedom om roteringsbesvärets tryckande beskaffenhet.
St. skolat till E. K. M. frambära den und. önskan, att sådane förändrade stadganden rörande mutsedlars ulgifvande och jordeganderälten i grufvor, samt vilkoren för sjö- och myrmalms-tägters begagnande, måtte i Nåder meddelas, som med vården om egande-rätt i allmänhet äro förenlige. Likaledes och då R St. ansett det vara af nöden, att undersökning verkställes om beskaffenheten af de privilegier och stadganden, med stöd af hvilka, afgifter uppbäras i städerna för jerneffecter, antingen desse der vågföras och uppvägas, eller ock endast passel» genom eller förbi städerna; få R. St. i underd. anhålla, att E. K. M., efter det en sådan undersökning egt rum, i Nåder täcktes uti Författningarne härom meddela de rättelser och förändringar, som af Bergsoch Jernhandteringens upphjelpande och billiga anspråk på skjrdd emot främmande inleressen kunna påkallas; äfvensom R. St. få till E. K. M i underd. öfverlemna, att, vid utfärdande af Författningarne rörande ett friare smides-system i allmänhet och dermed gemenskap egande ämnen, uti nu gällande Jernvräkeri-Förordning och Hammarsmeds-Ordning, samt i öfriga befintliga Stadganden, angående smides-controler, i Nåder meddela nödiga förändringar och tillägg. Slutligen få R. St. hos E. K. M. i und. hemställa, alt, med ändring af hvad Kongl. Förordningen den i5Junii iSo3 innehåller, angående skillnad vid nya Jernverks anläggningar emellan södra och norra orterna, rättigheten till dylika Verks anläggande öfver hela Riket mål te utom Bergslag förklaras fri och allmän, då, efter skedd vederbörlig undersökning, skogstillgårgen befinnes tillräcklig; äfvensom alt införandet af förbättrade till verkli i r r g sm e t h o cl e r mätte tillgodonjuta all möjlig frihet och uppmuntran. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 Februarii r835. 548 Expcditions-Utskotlets Förslag till und.
I öfrigt bör jag upplysa att under loppet af åren 1820* 1821 och i«22 icke någon utländsk spannemål för Magazinslnrättningens räkning blifvit införskrifven. k' Ett bevis på Magazinslnrättningens ötjertlighet och ouppfyllde bestämmelse har man jemväl velat finna deri, att Direetionen icke upprätthållit spanmålsprisen under de sednare åfens goda skördar. På samma gång som försvararne af de mercantila intressena velat bevisa skadligheten af slika mesurer, såsom hinj dcrlige för den enskildte speculatiotlen och näringsfriheten , på samma gång framträda motsatte intressen, med anspråk på åtgärder från Magazinslnrättningens sida, hvilka borde ha till ändamål, att garantera jordbrukaren en ständig afsättning på dess hufvudsakligaste produkt, och bibehålla den vid ett skäligt värde. Innan jag ingår i framställning af hvad Magazinslnrättningen i detta afseende gjordt och kunnat göra, bör jag först till deras upplys-, ning, som ogillat MagazinsDirectionens inblandande i spanmålshandel, anmärka; att idéen om spanmålsprisens så kallade upprätthålla!)- I5§ Dan Xi April f, to. de icke kommit från MagazinsDirectionen: att Riksens Ständer sjelfve vid 1810 års Riksdag ansett MagazinsDirectionen böra verkställa upphandlingar af spanmål , till förekommande af dess vanpris, och att för detta och andra inrättningens föremål, samma år, det första Creditivet på Banken af 300,000 R;dr anvisades: att vidare Riksens Ständer vidi8l5års Riksmöte, ”enige i den öfvertygelse,” såsom orden i deras underdåniga skrifvelse lyda, ”att Magasin» Inrättningen vöre ef hägda vigt, sä väl att förekomim möieUghettn af nöd, genom inträffande missväxtår, som får att flödja jordbruket och befordra dess Jligandederföre beviljade, att Inrättningens
Enär i frågor, angående förhöjningar i bruks-arbetarnes aflöning, ej mindre inspekterande Fullmäktigen, än Bruksförvaltaren till Fullmäktiges protokoll afgifva deras utlåtanden, hvilka måste förutsättas hufvudsakligen grunda sig på Verkmästarens eller Pappersmästarens i ämnet gjorda framställningar, samt sistbemälde tjenstcmans vidare hörande derutinnan således icke kan erfordras, har Utskottet hemställt, att åt föreskriften i 228 § måtte gifvas den lydelse, som i punkt 8 finnes upptagen. Föreskriften i 231 g om inventering af förråden vid Tumba minst hvart femte år, har Utskottet, då Riksdagar numera hvart tredje år inträffa, ansett böra förändras; hvarjemte Utskottet, efter vunnen kännedom derom, att Pappersmestaren icke deltager i vården af brukets i Stockholm befintliga förråd, funnit de härpå häntydande uttryck böra från Reglementet uteslutas; och torde, med iakttagande af dessa förändringar, berörde § komma att lyda på sätt punkt 11 utvisar. Då den berättelse, som det åligger Förvaltaren att angående bruksdriften årligen afgifva, måste omfatta så väl Verkmästarens, som Pappersmästarens detalj, samt någon särskild berättelse af sistbemäide tjensteman således icke är behöflig, torde, med uteslutande af föreskriften derom, 232 § i Banko Reglementet få till öfverensstämmelse med punkt 12 här nedan förändras. Banko-Utskottets Memorial, N:o Si. 3 Efter det Utskottet vid sistförflutna Riksdag, till iakttagande från och med år 1852, tills vidare fastställt ett uppgjordt förslag till förändrad bokföring och redovisning vid Tumba Bruk, dock med rättighet för Banko-Fullmäktige att deruti fiir ett påföljande år vidtaga de förändringar, hvartill omständigheterna kunde sedan sig visat, huruvida genom berörde bokföring och redovisning må hafva vunnits det dermed afsedda ändamål af fullständig kontroll å bruksförvaltningen pä stället, förhållandet derom för Banko-Utskottet vid innevarande Riksdag anmäla, samt dervid framlägga förslag till instruktion och arbetsordning för så väl Bruksförvaltaren, som Bruksbetjeningen i öfrigt, uppgjorda i enlighet med den föreslagna förändrade ordningen.
Angående åter Landssekreterarens och Landskamererarens i Södermanlands län anhållan om rättighet till skjutsoch traktaments-ersättning för resor i tjensten, ansågo Kollegierna, att som uti en förut väckt fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och och ecklesiatike tjenstemän i allmänhet för resor i tjensteärenden, Krigsoch Kammar-kollegierna samt förvaltningen af sjöärendena under den 26 Maj 1860 afgifvit underdånigt utlåtande och denna fråga ännu vore på pröfning beroende, vidare yttrande icke vore erforderligt, än att Kollegierna åberopade hvad berörda utlåtande i ämnet innehölle. Hvad derefter beträffade den af de fleste sökandena framställda begäran, att kostnaderna vid Länsstyrelserne för skrifmaterialier samt embetsrummens och dit ledande trappors renhållning och erforderliga belysning med ljus måtte af allmänna medel bestridas, funne Kollegierna mindre lämpligt och Staten icke heller värdigt, att tjenstemännen sjelfve skola vidkännas dylika utgifter, utan ansågo dem billigtvis böra vara derifrån befriade, såsom förhållandet är inom Rikets Kollegier med flera embetsverk; och, ehuru förmånen af en slik befrielse härigenom Bih. till B. St. Proposition N:o 76. äfven skulle tillgodokomma sådane tjenstemän vid Landt-staten, hvilka redan åtnjuta betydliga inkomster, såsom Lands-sekreterarne i ett och annat län, trodde Kollegierna dock något undantag i berörda hänseende icke böra för dem ega rum, helst, hvad Lands-sekreterarne beträffar, Statens utgift för ifrågavarande ändamål blefve jemförelsevis ringa, i anseende dertill att för största delen af desse tjenstemäns expeditioner stämpelpapper begagnades; hemställande derföre Kollegierna, att Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande slags kostnader vid Länsstyrelserna finge af det å Riks-Statens Sjette Hufvudtitel uppförda förslagsanslag till skrifmaterialier och expenser, ved m. m. godtgöras, emot skyldighet för vederbörande att för dessa utgifter i behörig ordning afgifva årlig redovisning.
Till beredande af större vatten-tillgång för qvarnen och i ändamål jemväl att undanrödja de många olägenheter, som af qvarndriftens upphörande skulle blifva en följd, hafva Fullmäktige ock vid innevarande A Banko-Utskottet.* Memorial Jkt 55. riksdag bos Utskottet framställt förslag om upptagande af en vattengraf från nedra verkbusel til! Tullinge-sjön. hvilket förslag, beräknadt att medföra en kostnad af icke mindre än omkring 20,000 R:dr B:ko, Utskottet dock ansett för närvarande ej böra föranleda till någon åtgärd. Genom erhållande af full egande-rätt till nedra vattenfallet skulle bruket kunna för framtiden undvika dylika kostsamma anläggningar. utan att pappers-tillverkningen genom qvarndriften komme att förhindras eller eftersättas. Denna fördel synes Utskottet vara så stor, att den vida öfverväger de betänkligheter, hvilka med större eller mindre befogenhet kunna anföras mot åtgärden att öka brukets jordegendom; betänkligheter, sorn dock förlora sin egentliga vigt, derest, såsom Utskottet för sin del anser lämpligast, den egendom, hvars förening med bruket här är i fråga, eller Tumba hemman JVs 2, ej komme att för brukets egen räkning skötas, utan mot arrende upplåtas, hvarigenom bruket undginge de omsorger och kostnader, som med denna jord-egendoms förvaltning blefve förenade. Med anledning häraf, och då det tillfälle för Tumba bruk att. på ofvan uppgifna sätt, förvärfva Tumba hemman JVs 2, som nu sig erbjuder, icke så snart, om någonsin, torde återkomma, har Utskottet, under den af Fullmäktige antagna förutsättning, att Banken efter verksteldt boställs—by te tillätes att till skatte lösa ifrågavarande hemman, funnit sig böra uttala den åsigt, att den föreslagna åtgärden är för Tumba bruk nödig och nyttig, samt alltså bör till verkställighet befordras; Och torde, i händelse denna åsigt af Rikets Ständer gillas, ärendet få öfverlemnas till Höglofliga Stals-Utskottet för den vidare åtgärd, som på bemälda Ulskott ankommer.
Jag förstår icke logiken i detta raisonnement, alt man ena gången säger dem icke fa beskatta sig, och i punkten derefter yttrar, att de få göra det intill ett visst maximi-belopp. Redan denna motsägelse torde vara ett argument emot den värde Frilierrens påstående i det liela. För öfrigt Ilar detta redan blifvit sagdt, besvaradt oell återupprepadt å ömse sidor under discussionen oin 5 §:n i Utsk:ns förslag, som nu är afslagen, oell det torde således vara öfverflödigt att nu vidare orda härom. Hr von Hartmansdorff liar bestridt mellanmeningen i mitt förslag, nemi. att beskattningsrätten ej finge sträcka sig längre, än till dem som äga röst i församlingen. Jag beliöfver såsom försvar derför endast nämna den allmänna principen, att sjelfbeskaltningsrälten skall vara bibehållen, det är att ingen må beskattas, som icke äger sin röst i beslutet. Jag får således vidblifva mitt förslag oförändradt, och anhåller om liiFrih. o. Landtmts propos. samt R. o. Adis bifall derå. Frih. Cederström: Hr Gripenstedt grundar sitt förslag på Svenska folkets sjelfheskattningsrätt. Den Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelft beskatta, har §:n Reg.- F:n förklarat utöfvas af R. St. allena vid allmän riksdag. Sjelfbeskattningsrätten, mine herrar! finnes således icke hos Svenska folket annorlunda, än att den utöfvas vid allmän riksdag af R. St. R. St. hafva med K. M., såsom Hr von Hartmansdorff riktigt anmärkt, beslutat, alt en livar, sorn icke är i behof af andras hjelp, skall till fattigförsörjningen bidraga. Nåväl! många, som icke äro i behof af andras hjelp, linnas i landet, utan att hafva någon rösträttighet i sockenstämman. Desse skola dock till fattigvården bidraga. R. St. hafva beslutat, att till veneriska smittans hämmande skall inom hvarje ort från i till 5 sk. uttaxeras efter behofvet för de sjuka. Är det icke R. St., som gjort detta? Nåväl! R.
denna syndare, ... O! så sänd mig då en vink af ANDRA AKTEN. Samma decorationer som Första Aktens andra år äro nu förflutna. Tableau, nemligen: Rum hos Arnmans. Sex FÖRSTA SCEN. ASKENBERG, Fru ARNMAN. Fru Arnman. Bror har rätt! Ingen blir lottlös i verlden 37 Likväl anser ju bror undergifvenhet för den Högstes vilja, vara en af våra förnämsta pligter. Låt oss derföre inte glömma denna dygd. Det var en tid, då äfven jag trodde mig ha skäl att knota på försynen, som undanryckte mig min gubbe, midt i den verksammaste tidpunkten af sin lefnad. Det var ett hårdt slag, så mycket mer, som han var men, Herran vare prisad! sonl likväl sedan så underbart styrt allt till det bästa. Hvem vet, om inte bror äfven, ännu en gång, lyckas att återse sin Maria, och kanske äfven sitt barn om det lefver. Sådana underverk har man ju ofta sett förr. Askenberg. längtan efter ett sådant ögonblick; men ack, fru syster! denna längtan lär tyvärr aldrig tillfredsställas. Likväl klagar jag inte, ty jag har ju i fru syoch detta borde väl vara nog för att känna mig lugn och lycklig. Fru Arnman. hvarföre vi aldrig nog kunna tacka försynen. Hvad hade det väl blifvit utaf oss, efter min salig gubbes olyckliga slut, om vi inte haft bror, som deltagit i vår sorg med tröst, råd och uppmuntringar. Med liga aftonen, då vi så oroliga, väntade hans hemOch vi återigen, hafva i bror funnit ett stöd, ster en trofast vän, och en son i min raska Arve, I många år, har mitt hjerta känt en innerlig mitt, och, som jag då trodde, min Arves, ende stöd; djup bedröfvelse ihågkommer jag ännu den olycksakomst; och med rysning återkallar jag i minnet, den förskräckliga underrättelsen som dagen derefter re, blifvit offer för de rasande vågorna. meddelades mig, att han, tillika med sina följeslaga 38 Askenberg. vanligen hungrar efter rof. Det är nu på sjunde Ja, det var en hemsk natt, sådan, som då sjön
Alla rutorna voro öppna till den låga mezzaninvåningen i den gamla klosterbyggnaden, ty värmen var tryckande. Kanonikern hade tagit af soutanen och spelade i en hvit spetsskjorta, som framhöll den elfenbensgula tonen i hans ansikte med de stickande ögonen och den blekröda munnen. Hans långa, magra händer sprungo öfver tangenterna, och foten i toffeln med ett brinnande, genomstunget hjärta på sidenet skötte med öfvertygelse pedalen. Det gällde intet mindre än en generalrepetition med de blifvande utförarne af Clytemnestras och Thyestes’ sångpartier, den berömda Flaminia från San Carlo i Neapel och den ej mindre ryktbare Gaëtano Benincasa från hofoperan i Parma, och i det angränsande kabinettet satt ett tremannaråd af bedömare församladt. Det bestod af kanonikerns egen nevö Alessandro, målare till yrket, men hvilken många år af pittoreskt dagdrifvarlif också gjort till kinkig musikkännare, den fruktade benediktinern Pomponaccio, som förde den kritiska färlan i veckoskriften den galante Argus och hvilken Piccini själf hedrade med sin vänskap, samt slutligen Luccas eget musikgeni, den lille sjukliga organisten i San Giusto. Den sista ägnade hela staden en vidskeplig och tröttsam beundran, kanske därför att han var anspråkslösheten själf och blott längtade efter att blifva glömd i skuggan af det gamla orgelverket i Luccas fattigaste och minsta kyrka. Kanonikern lade in hela sin varelse i spelet. Han accelererade såsom en thyrsosbärare fattad af dionysisk yra och ritarderade som en utmattad venuspräst, domnande i en rosenbädd. Han lindade på med trioler och löpningar såsom en slösare lindar pärlsnören kring sin älskades arm, och han band alla dessa fioriturer samman med ackord konstfulla som knäppen af filigran.
Hvilken skillnad i förhållandet hos oss! Här lönas de sämst, der bäst. Följden af förhållandet i det ena som andra afseendet, har icke dröjt att på senare tider visa sig. 1830 undergick Art. en reorganisation, genom hvilken Art.- off:nes antal ökades, och hvarigenom upstod för tillfallet ett hastigt Den 23 December. Lockande häraf sökte sig en mängd ynglingar in på Art. och Reg:tenas personal var under några år fulltalig, men sedan förhoppningarnes nimbus blifvit skingrad och de inkomna fått erfara huru vanlottade de äro i jemförelse med vederlikar inom arméen och bittert ångrat sitt tillfälliga misstag, så hafva andra blifvit visare. Såsom uplysande i detta hänseende har jag gjort ett utdrag ur arméens rangrulla för de 10 sista åren — dervid betraktande Art. i sin helhet utan afseende på de serskildta regt:ne, så att om vacancer funnits på ett reg:te och lika antal surnumerärer på ett annat, så hafva dessa sednare blifvit beräknade såsom löntagare — och hvilket visar för år 1841, 5 surnumerärer; 1842, 1 surmun:r; 1843, 3 surnum:r; 1844, 2 surnum:r; 1845,0; 1846, vacance; 1847, 3 vacancer; 1848. 8 vacancer; 1849, 15 vacancer och 1850, 20 vacancer, utom 3 vacante kaptens-platser, som hållas öppna såsom inkomst för Mariebergs läroverk. Hade jag beräknat förhållandet vid hvarje reg:te serskildt, så hade resultatet blifvit mest missgynnande för Götha och Wendes reg:ten. Af detta visar sig tydligt att Art.-vapnet med stora steg nalkas sin uplösning i fall ej nödig hjelp mellankommer. Man skulle visserligen kunna tycka, att en Art.-officer icke är en så vigtig person, att icke det skulle kunna tåla vid att betydligen nedpruta antalet af dessa Officerare; men man bör komma ihåg, att Art.-vapnet är det enda, viri hvilket
Äfven inom Utsk. voro visserligen tankarne delade, och om jag påminner mig rätt, så fattades beslutet genom votering med ganska ringa majoritet. Frågan uppehöll oss ganska länge och tankarne kämpade mot hvarandra rätt lifligt. Hvar och en önskade visserligen der 342 Den 24 Mars. att uttrycka hvad han ansåg för rätt, men i en sådan fråga kan man lätt se sakerna från olika synpunkter. Hvad som egentligen styrkte mig i att deltaga i hvad majoriteten der ansåg vara rätt, var att hufvudsakliga ändamålet med dessa 2:ne colhrs förändring, var tidens vinnande. Man har länge ansett att näringsfrågans behandling, der den enskildes rätt icke allenast hvilar på beslutets beskaffenhet, ulan äfven derpå, att beslutet snart fattas, skulle kunna vinna genom en förändrad arbetsordning inom det verk, som afgör frågan. Jag har vidtalat flere bergsmän och bruksägare i detta fall. De betvifla icke att frågornas behandling, om Utskts förslag anlages, skulle blifva hastigare än förut, och tro äfven att mera enhet i besluten derigenom skulle vinnas, samt att besluten skulle komma dem tillhanda mindre långsamt, än som nu mäste ske genom den collegiala arbetsformen. Jag tror det vara vigligt för hvar och en, som söker något inom dessa colhr, att få frågan snart afgjord och jag hemställer nu om icke beslutet i och för sig sjelf förr bör kunna tillväga!» ingas, dä arbetsmetoderna och formen derför måste otvifvelaktig! leda till skyndsamhet. Jag betviflar icke heller att ju beslutet, fattadt efter den organisation, som här är föreslagen, kan blifva lika rättvist som genom en votering inom ett colkm. Hr von Hartmansdorff har i synnerhet fästat sig vid den frågan, att icke alla ärenden blifvit föreslagna att behandlas på ett och samma sätt. Detta afser i synnerhet i bergs-colkm föreskrifter om skolans förvaltning och i com.-colkm om diskont-frågors afgörande.
Men äfven om en tillökning af 3 Ledamöter i Svea HofRätt skall ske, så hemställer jag, om detta antal står i något förhållande lill den indragning af 11 Ledamöter, som, efter hvad ofvan är anfördt, genom förändringen i Bergsoch CommerceCollegierne utkommer, och om således denna förändring icke, tvärtemot hvad Herr Tham anfört, i alla fall måste leda till icke obetydlig besparing. Hvad åter frågan om Löneförhöjningen för HofRättcrne beträffar, så står den icke i något sammanhang med omskapningen af nämnde Collegier; denna fråga härleder sig endast deraf, att man ej kan anse ett HofRällsRåd, med full sysselsättning, belåten med 1260 och en Assessor med 900 R:dr i lön. Således, långt ifrån att den klandrade förändringen ökat Statens utgifter, har den tvärtom löranledt lill besparing. Den 21 December f. m. 37 Hvad Herr Tham föröfrigt anfört angående den såkallade juridiska oreda, han säger hafva uppkommit af ifrågavarande förändringar med Bergs-och CommerceCollegierne; så förbehåller jag mig alt få besvara detta, när hans andra Memorial i ämnet förekommer. Herr Lejonflycht, Carl Albrecht, uppläste följande: Med otålighet har jag och flere af Befälet vid den Indelte Armeen väntat på den dag, då Konungens Nådiga Proposition om LöneRegleringen för Arméen skulle förekomma hos Ridderskapet och Adeln. Herr Ribbing och Herr Tham hafva uti sine dictamina i förhand påkallat uppmärksamheten på denna Arméens angelägenhet; och jag tackar dem derföre, ehuru jag ej delar deras öfvertygelse. Min föresatts är, att ej trötta Ridderskapet och Adeln med långa vederläggningar af hvad Herr Ribbing och Herr Tham anfört, med beskrifningen öfver de närvarande Lönernes otillräcklighet, eller med project till deras förbättrande.