Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Konungen har äskat 9,766 r:dr 32 sk. för det nya embetsverk, som skulle inrättas, men StatsUtsk. har begått ett misstag deruti att, efter alt till ändamålet hafva anslagit 8,516 r:dr 3a sk., säga att fyllnaden, eller r,25o, skall utgå af andra hufvudtitlar, nemi. 1,000 r:dr gf 4tde och 2.5o r:dr af g:de hufvudtiteln. Hvad 4tde hufvudtiteln angår, så är den långt före detta af StatsUtsk. uppgjord, utan alt någon sådan summa blifvit uppförd till något för titeln främmande föremål; Sländerne hafva bifallit densamma, Konungen fått del deraf, staten är i anleda, af allt detta för året uppgjord, och likväl har StatsUtsk. från den ordinarie staten öfverflyttat t,ooo r:dr ifrån 4;de och 25o från g:de hufvudtiteln till den extraordinarie slaten, oaktadt StatsUtsk. säger: ”Hvad vidkommer frågan om öfverflytlning å Civil-departementet af nyssberörde från riksstatens nuvar. 4;de och gide hufvudlitlar i beräkning tagne i,25o r:dr, så enär, utom det nämn - Den 32 Mars f. m. 215 da medel icke utgöra särskilta u berörde titlar uppförda anslag, hvadan deras utbrytning derifrån numera, sedan dessa titlar blifvit reglerade och anmälan derom bos K. M. gjord, ej gerna låter sig göra, det icke vore lämpligt att, om anslaget till aflöning m. fl. utgifter för ifrågavar. styrelse endast kommer att anvisas till nästa riksdag och uppföras å exlra-statsreglerrn, å ordinarie stat, såsom anslag till berörde styrelse, uppföra nyssnämnde i,25o r:dr, tordeR.
Sedan Rikets Ständers Revisorer, på sätt underdånigst bilagda, mig meddelade transumt utvisar, vid granskningen af 1844 och 1845 års Gripsholms Kongl. Lustslotts räkenskaper, som i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt blifvit reviderade utan anmärkning, trott sig finna kostnaderna för höbergningen härstädes nog dryga, då de utgå med en tredjedel af afkastningen; Så har öfver denna anmärkning blifvit infordradt mitt underdåniga utlåtande, som jag ock får i underdånighet afgifva. Den anmärkta bergningskostnaden kan visserligen anses hög, men äfven låg eller medelmåttig, allt i förhållande dels till den olika årliga afkastningen, som vissa år är högre, vissa lägre, dels ock i synnerhet till den mer eller mindre gynnande väderleken under sjelfva höbergningen samt derigenom ökade eller minskade arbets-kostnader. Ängarnes bergning under de anmäkta åren har, uppå särskilda ansökningar derom, varit uppdragen arrendatorn af Gripsholms Ladugård; den ende, i min tanke, som, med hänseende tili läge och arbetsstyrka, härstädes varit i tillfälle att kunna behörigen fullgöra denna ängsbergning till Slottets belåtenhet, på en tid af året, då den, som ägt mindre dragare och arbetsfolk att disponera, måst använda dem för egen räkning. Samma höbergning har också alla föregående år, alltifrån och med år 1831, efter särskild ansökan för hvarje år, varit samma arrendator uppdragen på samma vilkor, hvarvid anmärkning nu först ägt rum. Enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga stat för detta Slott af den 3 November 1818, äro för höbergningen å Djurgårds-ängen påräknade 200 F.:dr Banko, som för ändamålet voro tillräckliga till dess, efter rådjurens indragning, Slottet, vid verkstäldt ägobyte med Kongs - — 440 — ladugården, år 1828 emottog dess nuvarande ängar.
I sammanhang dermed, och sedan Stadens Äldste hörde blifvit, skall Magistraten, efter beräkning af det kannetal bränvin, som genom minuthandel, och det, som genom utskänkning må anses komma att under försäljningsåret i staden föryttras, till Konungens Befallningshafvande afgifva utlåtande, huruvida derjemte rättighet att då idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fall, uppgifva deras antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarje försäljningsställe finnas må, i fall föreskrift jemväl i sistnämnda hänseende anses nödig. Konungens Befallningshafvande fatte derefter sitt beslut i ämnet och gifve det Magistraten tillkänna; dock må ej, mot både Magistratens och Stadens Äldstes afstyrkande, beslutas, att näringsidkare enligt 2 mom. antagas skola, ej heller sådana näringsidkares antal bestämmas högre än det, hvarom Magistraten och Stadens Äldste äro ense. § 8- För hvarje sådan näringsidkare, som i 1 mom. af 7 § omförmäld är, skall årligen, så länge hans rättighet fortfar, den kommitté, som för bevillnings taxering satt är, före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkaren under det nästföljande försäljningsåret i staden föryttras, i fall han sin rätt till bränvins försäljning då fortfarande utöfvar. Besvär öfver beräkningen få anföras inom den tid och i den ordning, som äro för överklagande af Taxerings-kommittés beslut i allmänhet bestämda. Varda besvär anförda, gånge dock afgiften för försäljningen ut efter det af Taxeringskommittéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft. Näringsidkare, som icke före den första Juli sin rätt till bränvins försäljning hos Magistraten uppsagt, vare underkastad den afgift, som bör, under det näst - 3 följande försäljningsåret, utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. § 9- Burskap som hädanefter meddelas, medföre ej rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 10.
De detta ärende rörande handlingar skola framdeles tillställas det Rikets Stän ders Utskott, som kommer att ärendet behandla; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj-Is Nåd, Prop. N:o 6. 11 Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slolt den 30 Oktober 1856. Närvarande: Hans Excellens, Juslilie-Stals-Minislern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Slats-Räden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Chefen för Finans-Departementet, Stals-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut faltadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer i fråga om disposition af sex stycken holmar i Götheborgs och Bohus läns skärgård. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rädets tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes della Protokoll bilagdt, och befallte, att Nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer ailatas. Ex Protocollo L. L. Fries. 12 Kongl. Maj:Is Nåd. Prop. N.-o 7. I¥sö 7. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 15 Nov. 1836, kl. 11 f. ra. KONGL. MALTS Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående vtbijte af kronoIan sman sboställena Melby och Näsby emot kronoska/tehemma. net Oktober 1856.
Här kan icke vara stället att inlåta sig i något ordande och vidare utredande af dessa små omständigheter, men alt fel i nyssberörda hänseenden blifvit begångna, lärer icke kunna förnekas. II. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter framställda propos. lill bifall å förevar, sednare punkt af Utsk:s utlåt, besvarades med ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva öfverröslat nej. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 161, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-depart:tets handläggning. Då härvid H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde att detta utlåt, måtte punktvis företagas till afgörande, anmälde sig och yttrade Hr Stiernsvärd, Gustaf Mauritz: Jag anhåller att få fästa såväl Hr Frih. och Landtnäs som R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att i händelse 3:dje punkten bifalles, så komma mina yrkanden att blifva undertryckte i 7:de och 13:de punkterne; hvarföre jag anhåller att 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12 och 13 punkterne finge diskuteras på engång, och detta hindrar icke att diskussion punktvis i alla fall kan ega rum. Den 26 Juni f. m 175 Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan ej inse att Hr Stiernsvärds yrkande blir undertryckt om 3:dje punkten företages till pröfning, serskildt för sig; ty den värde ledamoten blir då i tillfälle att söka göra sina skäl gällande mot Utsk:s förslag i densamma. Kommer dervid piuraliteten af Ståndet att öfvergå till hans mening, så blir Utsk:s förkastad, men blir förhållandet motsatt, lärer Hr Stiernsvärd nödgas underkasta sig pluralitetens mening, likasom hvar och en annan, och hvartill äfven StatsClsk. vid många tillfällen sett sig tvunget.
Lika troligt som det bör kunna antagas, att ingen Landshöfding kan finnas, som icke är i behof att få höra sin föredragandes mot hans åsigt stridande mening, lika sannolikt förekommer det mig, att en mera ofta återkommande meningsstrid emellan två personer i det förhållande till hvarandra, som emellan Landshöfding och Lands-sekreterare, skall hafva ett ganska menligt inflytande på ärendenas gång, om den föredragande är ställd under Landshöfdingens suspensionsmakt; ty tillvaron af denna makt kan å ena sidan qväfva all håg hos den föredragande att yttra sin från Landshöfdings beslut skiljaktiga mening, och å den andra sidan framkalla en benägenhet hos chefen att, om denna skiljaktighet blir honom för besvärlig, låta den föredragande få erfara verkan af denna makt. Den som har 22 Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 70. sig bekant, huru öfverhopad Konungens Befallningshafvande är af göromål, skall äfven inse, att, ehuru duglige föredraganderne än må vara, tillfälle likväl icke skall saknas för Landshöfdingen att, derest han vill målet — föredragandens suspension — få någon så beskaffad anledning ti'l skäl för beslutet om suspensions-åtgärden att, om än det åtal för tjenste-förseelse eller vanvördnad, som lagts till grund för sus pensionen, skulle af högre myndighet ogillas, det likväl skulle förklaras, att Landshöfdingen icke saknat all befogenhet för suspensionen och någon upprättelse, till följe deraf, den föredragande icke eller beredas. Det lider icke eller tvifvel att i en snar framtid all sjelfständighet hos Konungens Befallningshafvandes föredragande skall undergrälvas, och de slutligen blifva slafvar under godtycket. Om detta alltid blir till båtnad för det allmänna, vill jag öfverlemna åt andra att bedöma. Rättigheten att suspendera föredraganderne hos Konungens Befallningshafvande kan äfven leda till verkliga oformligheter, såvida instruktionen icke rättas.
I det hela är deruti ej något ondt, det ligger i sakens natur att då alla uppbördsmedel räknat* tillsammans, går det långsammare, emedan man ej känner öfverskotten, utan i den män, sorn allt blifvit gcanskadt, Om nu Den 17 Öitohér /. m, 21 deremot Riksens Ständer i stallet för att, som Utskotten föreslagit, begära det Uppbörden borde gå till RiksgäldsContoiret, hade yttrat den önskan, att Kongl. Maj:t mitte befalla StatsContoiret att afskilja öfverskotten af TuUmedlen, förrän öfver skotten af de öfrige inkomsterne och att hvarje år, så snart öfverskottet af Tullinkomsten blifvit utrönt, öfverlemna det till RiksgäldsContoiret, så tror jag, att ändamålet säkrare blifvit vunnit. Ingen förändring hade då ägt ruin, och Kongl. Majit hade visserligen ej haft någon betänklighet att bifalla detta, som åsyftat möjlighet för RiksgäldsContoiret att fullgöra ingångna förbindelser Följaktligen får jag hemställa, om icke betänkandet, oaktadt det af 3 Stånd lär vara bifallet, af Ridderskapet och Adeln bör ogillas. Jag tro*-, att nan bör bibehålla principen, och icke gilla en sak, som är Bkadlig och stridande emot Grunlagen. Friherre Cederjiröm, Jacob: Det har blifvit yttradt, såsom skäl för betänkandet, att StatsContoiret så sent aflemnat öfverskotten. Likväl har af StatsUtskottet ingen anmärkning i denna del blifvit gjord emot StatsContoirets befattning. Det följer således deraf, att StatsUtskottet nödgats erkänna, det StatsContoiret, så fort Räkningarne blifvit alslutade, och så fort ske kunnat, aflemnat dem.
Noj:t tilliko ^ikvo llikets 8ton«ler tillkönno, ott Il.oir»1. Noj:t onso^o en köronclrin» ok m)nt-enlreten lönrjrliAOSt e^o rum likticliAt meik törn^oOo, enklo, Irostömäo oolr lott verkstolllioro loZor oolr stockkor, i olseo>»8o jro uzrsrlrör8on ok ollmönno skottorno somt Irvo8 8ernrocl lior Aonronskosr, oell lrvortill jemväl lror röknos skottelnclroAens korenklii!» till ontol oolr lieuömnin^or: ötc-örrlor, lrvilko ollo tillliörcle ett vol oiclnoilt kil»!>noo-s^8tecno. klinkor korvolitoir, ott llikets 8tön6er viii nöstkommonclo lliksclo^ skolo modeist ok 80m, ^emensomt meck lkonA>. Noj:t, vi8toAon8o ät<;ör8er, kromjo möjliAlieton ott lrinno ett soclont ollnrönt onskoclt möl, lr^sto Ikon^I. Noj:t ökvon köl lro^^rniiiA, ott I4»n»l. Noj:l8 IXoili^o okgi^^er i OoUo kill skolo röno kromFonA, sä vi8o äei l^okos Ivon^l.
BERTA. göra med dem, hvad hon vill. När nu ändtligen lagen gjort hvad den kunnat för att skydda hustruns Pengarna äro mammas. Hon har laglig rätt att Nej, verkligen. Du är alt för god. Vi komma Du förstår nog, Wilhelm om du skulle för rätt, så komma ni ändå och vilja, göra om lagen och säga att hon ingen rätt har. WILHELM. klyfverier. Jag ger mig inte in på sådant. dringsegare. Det där det är sådana paradoxer och hårMen du kan väl begripa, att det vore att lura svärfars forBERTA. mycket väl att han ingenting egde. Och de hade inte den minsta rätt att sitta och spela om mammas pengar. WILHELM. att hustrun skall ha rätt disponera öfver sin förmögenhet, oberoende af mannen. Det är rent rasande galet det leder till upplösning af familjelifvet. BERTA. om mannen förstör hustruns pengar på spel och ett lättsinnigt lefnadssätt? WILHELM. hustrun, som sammanhåller familjen, och om bara nen till slut återkomma till den husliga härden om han också varit lite lättsinnig en tid. Nej det behöfver det als inte göra. Det är Men det leder inte till upplösning af familjelifvet, Ja, det är de där befängda, modärna idéerna, När de inläto sig i spel med honom, visste de hon aldrig glömmer sina pligter, så skall nog man BERTA (sätter händerna för öronen). Åh, Wilhelm, hör du inte, hur det skär i öronen. WILHELM (leende). i tungan som min kära svägerska BERTA. tunga, som du. Tror du jag skulle kunna säga alla husliga härden och alt det där. Du! Jag har aldrig i mitt lif haft en så flytande Åhja om jag också inte är så vig och hvass Jo, ni räsonnera vackert, ni, skapelsens herrar. de där vackra fraserna om familjebanden och den WILHELM (skämtsamt). deles som att springa i kapp med kalfvarna. FRU BARK. Hon kämpar för mig och hon menar så väl, fast hon tycker om att retas lite. WILHELM. svettig. Hvarför skall du också bråka med mig Jo det vill jag lofva. Puh!
Om icke några vilja åtaga sig alt vara directeurer i dessa privatbanker, så tror jag, att det icke är så stor skada för riket, som det är, om man genom olämpliga privilegier och förmåner utsätter allmänheten för en våda, som kan blifva större än man lyckligtvis hittills sett något exempel på. Gr. Posse har föreslagit en lindring, ändå vidsträcktare än hvad Gr. Cronhjelm yrkat, nemi. att rättigheten alt söka qvarstad på directionens egendom skulle uppskjutas ända lill dess alt Konungens Bef:b:de förklarar bankrörelsen inställd. Men jag hemställer, om icke den ena delen 7S Den 23 April e. m. af bancorörelsen är inställd i samma ögonblick som banken upphör att inlösa sina sedlar? Lägger man härtill, alt directionens ledamöter likväl i första rummet äro de, som kunna anses vara skulden till att banken icke kan inlösa sina förbindelser, så skulle jag tro, att det är billigt mot de öfrige actieägarne, att directeurerne i första rummet få ansvara. Jag tillstyrker derföre bifall till denna §, ehuru jag medgifver, alt en fullkomligt solidarisk ansvarighet, enligt hvilken man kunde få lagsöka hvarje actieägare, utan ringaste omgång, vore det rätta. o Ilr von Hartmansdorff: I sak instämmer jag med Hr Akerman. Han och några andra talare hafva anfört så grundade skäl för antagandet af Utsk:ns förslag, alt jag hoppas, det R. o. Ad. malte detsamma godkänna. Då man anmärkt ett skriffel i denna §, anser jag mig böra anmärka ett annat. Det står nemligen i sista stycket på tredje raden nedifrån: ”å Bankens contor bevisliga aflemna.” Det lärer väl höra heta bevisligen; om hvilken rättelse jag anhåller. Då nu öfverliiggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle 15 §, med rättelse af de af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström anmärkte tryckfel.
Sedan Eders Kongl. Majrts Allmänna Magazins-Direction, utaf de från Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande]! inkomne tvänne Årsväxt-Berättelser, blifvit i tillfälle att med någorlunda tillförlitelighet kunna bedöma årets skörd, och Directionen hunnit att öfver Magazins-Inrättningens närvarande ungefärliga tillstånd uppgöra ett provisionelt öfverslag, får Direction, så väl med underdånig anledning af Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref, daterat Herrevads Kloster den 19 sistl. J unii, som ock af skyldig omtanka för framgången af Magazins-Inrättningens företag och åligganden, underdånigast utbedja sig, ej allenast meddela de upplysningar, hvaraf förhållandet i ofvanberörde delar inhemtas må , utan ock till Eders Kongl. Majrts Nådiga pröfning hemställa, huru och på hvad sätt Magazins-Inrättningens åligganden höra handläggas. Årets skörd af Råg och Hvete har på flere orter varit ymnig, och i allmänhet öfver medelmåttan; Vårsädet och Gräsväxten deremot, hafva mycket lidit af den långvariga torrkan, så att afkastningcn deraf, ofver Revisorers Berättelse. 893 liela Riket beräknad, icke kan anses utgöra två tredjedelar af medelmåttig skörd. Ehuru årets gröda visserligen lemnadt en förmånligare äring än sistlidet år, torde dock skörden, då Vårsädet och Gräsväxten så betydligen felslagit, ej komma att uppgå till den afkomst, som under medelgoda år varit att påräkna. Det skulle alltså synas, som vid ett sådant förhållande , någon väsendteligare Spannmåls-upphandling af Magazins-Inrättningen icke blefve nödvändig för Sädes-prisens bibehållande vid ett skäligt medelvärde; Men enär afkastningen af de förnämsta Sädesslagen blifvit god, och dessa Sädesslag lemna Landtbrukaren vida större öfverskott till afsalu, detta än sednast förflutne år, är för otvifvelaktigt att antaga, hvad jemväl af redan gjorde försäljningar i de sädesrikare Provinserne slutas kan , att
Må man göra dem uppmärksamma på, huru illa sådant är, säga dem, att » skära käppar » — som strax kastas bort — är att hugga träd o. s. v. I allmänhet duga icke våra svenska trädslag till käppar. D e torka och blifva sköra i rumsvärmen. Dessa tankar, uppkomna under de senaste månaderna på landet, hafva vi velat meddela andra mödrar, då de i all sin anspråkslöshet innebära några antydningar, som kunna gag na. Slutsumman af det hela kan sammanfattas i orden: väck och vidmakthåll hos barnen kärlek för naturen, ömhet mot djuren! — 1 - n. En utredning. Af Ave. n:r 36 af IduD förekommer under rubrik: Skola eller hem? en uppsats, hvilkens innebörd väl är värd en närmare utredning. I fråga om barnens och ungdomens uppfostran, undervisning och kristliga upplysning kunna vi lika litet uppställa ett antingen — eller med afseende på hem eller skola, som vi, med hänsyn till hushållsbestyren, kunna föreslå alla husmödrar valet emellan att göra allting själfva eller taga så och så många tjänare. En del familjer kunna undvara tjänarinnan; för många är detta däremot alldeles omöjligt, utan de måste hafva en el !er flere legda personer till hjälp, antingen detta anses för en fördel eller » ett nödvändigt ondt ». Hemmet och skolan stå, som bekant, i allmänhet ej i något innerligare vänskapsförhållende till hvarandra; men spörjer man efter grundorsaken till detta, så får man från båda parterna helt ytliga upplysningar, och då skolfrågor offentligt behandlas, framkomma vanligtvis blott förslag till små förändringar, hvilka i och för sig kunna vara nyttiga, men dock ej äro egnade att grundligt förebygga de allvarsamma andliga och lekamliga snedvridningar, af hvilka vår uppväxande ungdom hotas. Det är med ett folks andliga sjukdomar som med dess lekamliga bräckligheter: man kräfver botemedel för dem, men man tål ej, att någon grundligare undersökning rörande orsakerna till det onda företages. &lt;kl Af läkare och reformatorer fordrar man, att de ej göra allt för besvärande frågor eller belysa sjukdomsorsaker, hvilka kunna vara oroande för samvetet och anseendet.
St:s Bank eller Riksg:s-kontoret, eller Revisor öfver desse verks ”samt Statsverkets styrelse och förvaltning, ej eller sådan person, ”sorn, enl. 41 § Riksd.Ord. icke kan till ledamot i Utsk. väljas”, anser Utsk. någon förändring i delta hänseende destomindre kunna genom Instruk(:n för Ridd.Direkt, stadgas, som en sådan Instrukt. icke innefattar något reglemente för R. o. Ad. och följaktligen ej eller lagenligt kan innehålla någon föreskrift, som pä annat sätt än den, af det Högh Ståndet antagna, och af Konungen stadfästade Ridd.Ordn:n., inskränker R. o. Ad. rättighet att välja den styrelse, som skall förvalta Riddarhusets angelägenheter. Och emedan, derest den ifrågavande anmärk:n, såsom det i förbigående af Hr von Hartmansdorff antydes, skulle betraktas såsom en ny motion, densamma icke är behandlad i den form, 41 § Ridd:Ordn. angifver, har Utsk. ej eller ansett sig berättigadt, alt utur denna synpunkt uptaga den till pröfning. Den 17 Maj. SI 3 § (gamla 6 §) Den erinran, som vid denna § blifvit framställd om bibehållande af stadgandet, att, i händelse någon ledamot af Ridd.Direkt, är bortovarande, utan alt Suppleant i hans ställe inträder, hans honorarium under tiden besparas för Riddarhuskassan, har föranledi Utsk. att tillstyrka, det ifrågavar:de mom. må i Inslrukt. tjvarslå. 7 § (gamla 5 §).
Det är i afseende häruppå, som jag anhåller att få visa, så väl Utskottet, som Ridderskapet och Adeln, att möjligheten finnes, men dessförinnan ber jag att korteligen få rätta några vilseförande yttranden. Det har blifvit invändt, att StatsUtskottet skulle vara skyldigt att endast afgifva ett Betänkande om StatsRegleringen; likaså att BevillningsUtskottet ej kunde inkomma med mera än ett Betänkande; att de öfrige Extraordinarie Bevillningarne först borde afgöras, innan den Allmänna Bevillningen upgjordes. Slutligen har det blifvit sagdt, att jag åsyftat att minska Bevillningen och tvinga Rikets Ständer in i ett sådant förhållande, att ej annan utväg blefve, än att gå in på ett Stats-låne-system. Jag begriper ej, huru man kanhvarkenså tillvränga Grund - Den 12 J a 11 u a r i i. 353 Grandlagen, eller åt raina tydliga ord i ett skrifteligt anförande gifva en sådan syftning. Hvar finnes väl hinder för StatsIJtskottet, att inkomma med flere Betänkanden öfver olika delar af StatsRegleringen. Hvad gemenskap lia Bevillningsgrunderne med BeviilningsSumman, när denna ej är i fråga att ökas, utan Konungen sjelf säger sig föreslå Lån. Kan väl någon neka till möjligheten för StatsUtskottet, alt uppgöra en Statsreglering, grundad blott på livad Konungen föreslagit för ständige eller så kallade löpande utgifterne. Om StåtsUtskottet blott angifver hvad för Statsverket varit anslagit, med tillökning för fångars skjuts och underhåll, hafva vi liela detta konstiga UtgiftsBelänkande. InkomstBetänkandet är sådant, att det blott behöfver vara en afskrifnings-åtgärdafStatsContoirets skrifvelse, med undantag af hvad angår Lotsoch Båk-afgiflerne. Skillnaden emellan dessa Betänkandens slutsummor, hvaraf InkomstSumman är ansenligt förhöjd, genom de sedan sista Riksdag visade öfverskott, utgör Statsbristen.