Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
—- om remisser: af Herr Montgommeries motion rörande Nummer-Lotteriets afskaffande; af Herr Montgommeries och Friherre Wrangels motioner 'om inställelse af Bytesbristers och deraf härflytande Efterräkningsposters indrjfvande; af Herr von Ilartmansdorffs och Friherre Ridderstolpes motioner om utdelning af RiksStåndens Protocoller för 18 r8 och j8a3 årens Riksdagar; af Herr Thams motion om upphandling af Silfver; af Herr Ro - /,oG senqvists motion rörande Domares åliggande att söka förmå parter till förlikning; af Herr Rosenquists motion att ej förskrifningar, ställde till Sedelhafvaren eller till viss Man eller Ordres, må få utgifvas; och af Herr Ribbings motion om ändring i Författningen, angående Bränvinsförsäljning. II. 3. — om bifall till StatsUtskottets memorial rörande tillökt Betjening. II. 5. — om återremiss af Riddarhus-Utskottets utlåtande angående Secreta-Utskotts-salens begagnande af Bevillnings-Utskoltet. II. i63. — om introduction för Landshöfdingen Peyron. II. 164. — om bifall till Riddarbus-Utskottets memorialer, det ena om tillstånd för personer utom
Tvertoin erkännes gerna, att ingen annan undervisning kan fullkomligt motsvara och ersätta denna. En faders allvarliga läror, i förening med en moders milda ord och ömma förmaningar, tränga djupt in i det späda hjertat, och rotfästa sig för hela lelnaden. I föräldra-huset äro undervisning och uppfostran ännu icke söndrade ifrån hvarandra. De äro fastmer der ett oskiljagtigt helt, och verka förenade. Religions-undervisningen utgör deri själen, och meddelar sitt lif ät alla öfriga läror, samt gifver dem kärlekens milda, men oöfvervinnlig kraft. Derföre fäster sig hvarje kunskapsfrö, som af föräldra-undervisningen meddelas, djupare, och uppväxer säkert, om än omärkligt, till det fastaste stöd under lifvets alla oroliga skiften. I det följande har också all nödig frihet blifvit föräldra-undervisningen inrymd; och vore det numera möjligt att öfverallt återföra den till sin fordna beskaffenhet, så borde tvifvelsutan de lifligaste bemödanden deråt egnas. Men bildningen har sin egen ohämmade gång. Den har förändrat törhållandena i detta, som i så månget annat afseende. Gudsfruktan, ordentlighet, sedlighet och en säker, om ock till sin omfattning ringa, kunskap, hafva ur många hus blifvit förjagade och efterträdda af osedlighet, utsyäfningar och brott, eller åtminstone af liknöjdhet för allt högre, än de dagliga behofven, i förening med en bedröflig okunnighet, ofta fattigdomens följeslagare. Att nu vidare bygga sina förhoppningar endast, eller till och med till största delen, på föräldraundervisningen, skulle vara så mycket mera fåfängt, som denna alls icke är att påräkna, just der den bäst behöfdes, hos den fattigaste och okunnigaste delen af folket. Dessutom är denna traditionella undervisning till sin natur stationär. Den växer icke med behofvet i vidd och utsträckning. Fordringarne på flera och mera omfattande kunskaper, äfven för de arbetande folk-klasserna, hafva blifvit allt högljuddare, och hvarken böra eller kunna tillbakavisas.
Berättelse örn förrättningen bör genast elter dess slut till Kongl. Maj,:t insändas och genom Direetionens försorg al trycket allmänheten meddelas. »4 §• Direetionen vare skyldig, så val alt inom ätta dagar efter hvar je månads slut till Kongl. Majit insända en öfversigt af Bankens ställning, likväl utan att dervid yppa enskildes förhållanden, som ock att ofördröjligen meddela alla de upplysningar i ämnet, hvilka Kongl. Majrt låter infordra. Ställe sig oek Diiectionen samt Bolaget noga tili efterrättelse allt, hvad i denna Lag föreskrifves; och beror del i annat fall af Kongl. Majrt att, genom vite i penningar, tillhålla Bolaget, att det felagliga rätta eller privilegium upphäfva. i5 §. Ej må Bankens grund-fond genom utdelning minskas, så länge Bankrörelsen fortfar. 6 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o i. 2 C AP. Om Solidarisk Banlct 16 §. Solidarisk Bank kallas den, hvaruti delegarne förbinda sig att, en för alla och alla för en, ansvara för Bolagets förbindelser och ulgilne sedlar. Innehafvare af sådane förbindelser och sedlar ege dock icke rätt att af delegare fordra betalning, förr än Directionen blifvit krafd, utan att betalning af densamma genast erhållits. *7 §• Solidarisk Banks grund-fond bör minst till -|:del beslå af Rikets gångbara mynt, eller guld och silfver, som till mynt kan användas: och må återstoden utgöras af delegarnes skuldförbindelser, hvarföre fullgod säkerhet ställes, medelst inteckning uti fastighet eller pant af guld eller silfver, godkände Actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande Obligationer. iS §. Delegare med solidarisk ansvarighet, eller dess arfvinge eller sterbhusdelegare, vare ej berättigad att, före Previlegii-tidens slut, frånträda Bolaget, med mindre Bolaget dertill samtycker;, fortfare dock i ansvarighet tili Bankens borgenärer under ett år, från det underrättelse om den timade förändringen blifvit till Rätten aflemnad och i allmänna Tidningarne kungjord.
LÄKAREN. Håhå! Och nyss du henne stenat själf ihjäl! Sen hon befunnits vara bland de lägsta. SMEDEN. Jag ångrar mig, om det kan hjälpa! Hon var den bästa bland de bästa, så stolt, så fri från all beräkning, ej maktkär, ej för guldet fal... LÄKAREN. Så synes dig det nu, när hon är död, men komme hon igen, det läte annat! SMEDEN. Försök ändå, och jag skall lofva bättring. LÄKAREN. Jag skall försöka än en gång Och låt oss till det sälla landet vandra, där ingen lefver för sig själf men blott för andra, där evig sommar ej gör stugan trång, där mjölk och honing uti bäckar flyta, 89 där stekta sparfvar aldrig tryta, där ingen möda gör dig dagen lång, men lifvet går som dans och sång; Schlaraffenland så är dess namn. Det land oss öppnar nu sin sälla famn! _______ 90 Fjärde akten. Scenen föreställer ett landskap i Schlaraffenland. 1 träden hänga alla slags matvaror, frukter o. d. Tre bäckar flyta ner från fonden: en med mjölk, en med honing, en med sirup. Människor klädda i vilda folkslags lätta och brokiga kostymer ligga på rygg sofvande, halfsofvande. Midt på scenen ett lågt romerskt matbord med liggsoffor rundt omkring. Till höger en pump, som är låst och krönt med en kunglig krona. Tummeliten och Askungen ligga vid sirapsbäcken. Första scenen. SANCHO in. SANCHO. Hvilket välsignadt land, hvilket lyckligt folk! Jag har varit här i hela åtta dagar och icke hört ett ljud af missnöje: ingen opposition, inga skatter, ingen polis! Dag och natt lika långa: om dagen skiner solen, om natten månen. Stekta sparfvar flyga i munnen, mjölk och honing flyta. 91 O, det är så fullkomligt, så att man kan bli galen! En hagelskur, ett åskslag, några öfversvämningar skulle sätta litet lif i detta sofvande folk! En trög nation full af liggsår och magkatarrer! Om jag bara kunde upptäcka ett aldrig så litet missnöjes frö att utså i dessas sofvande sinnen!
Ständen jemte detta mitt anförande Commuuiceras. Friherre I^encrrmtr tilläde derefter mmiteligcn, det han önskade, att de andra Ständen mätte fä del af desta hans anmärkningar. För öfrigt ansäg han nödigt, att ännu ytterligare förklara sin mening da kanske icke alla ibland Ridderskapet och Adeln följt denna sak. NiksgäldsContoirct har lange uptagit län emot fem procents ranta och pä fem ärs tid, hwilka Stats^-Utstottet nu äfwen Mätit Contoiret att an widare uptaga, dock endast till fyllnad af Contoircts egne behof. Ds län hwilka Riksens Ständer nu bewilljat skulle fa upptagas till Statens biträde och för att ersätta! Banquen eller minsta dest utbetalningar, äro bestämda pä sex ärs tid. När Ntstottet önskat att för deste läns »plågande en tid af endast sex weckor skulle förestrifwas, tror jag såsom en ofelbar sanning, att ingen lärer i Contoiret insätta penningar pä ser ars tid, dä han har tillfälle att insatta dem pä fem. Zn^kruction för Fullmägtige innehäller wäl att Publigvepapper, borde i Diskonten emottagas: Deste Riksgalds-Contoirets Obligationer böra wäl wara goda och de bgsta Stats papper som kunna finnas, men dä jag hört tros, att de icke dest mindre icke i Diskonten skulle emottagas; synes det mig nödigt, att en författning till sädant ändamäl widkoges. pierr vvn^Zcbultsenbeim, yttrade fig: Zag gcnkänner uti Herr Baron lcklH-ncrsnML gjorda motion dest patriotiska zele kör det allmänna bästa samt dest önskan, att Riksens Ständers Dank icke mä sä mycket tillitas. Högloft.
Ulsk;n torde böra utreda, om majoritetens beslut här ar bindande för andra, än dem som derpå ingått. Jag frågar: huru utröna skilnaden emellan köpa eller skänka och mottaga brännvin? Detta är likväl en skilnad, som är nödig alt utreda i följd af denna föreskrift. Jag vågar äfven fråga: får icke ens brännvin till eget husbehof innehafves? Jag tror, att dessa fall böra närmare utredas och bestämdt uttryckas i författningen. § 46 börjar sålunda: ”Källare-och värdshusvärdar samt spisqvartersoch näringsidkare, som rättighet till brännvinsminutering innehafva, skola, derest de försälja brännvin, utan alt mot derjemte för den det begär finnes att tillgå, vara förfailne” &c. Jag vet icke hvarföre gästgifvare här äro uteslutne. Jag tror alt de på goda skäl böra insättas, så alt det kommer att heta: Gästgifvare, källareoch värdshusvärdar <5tc. Dessutom böra orden ”utan att mat derjemte för den det begär finnes alt tillgå," utgå, och på samma grund, som jag förut nämnt, utbytas emot en mera positiv term, nemi.: utan att mat derjemte förta r e s. § 48 innehåller mot slutet: "Vid enahanda ansvar må ej eller, under marknad, brännvin i minut försäljas hos andra, än dem, som antingen äga rättighet att på stället utminutera brännvin eller dertill hädanefter erhålla Konungens Bef:h;des i länet särskildt för hvarje marknad meddelta tillståndsbref, och hvilkas antal alltid bör blifva så inskränkt, sorn behofvet möjligen medgifver.” Jag anser, att del bör sättas punkt vid tillståndsbref, och alt den sista meningen: hvilkas antal &c. bör försvinna. Jag förmodar, att större antal, än som behofvet fordrar, icke kommer alt erhålla tillståndsbref, emedan derpå icke någon skulle vinna och aldraminst ordningen.
Det lärer icke vara obekant, att personer inom landet finnas, hvilka hafva samlingar af bankens sedlar från äldre tider tillbaka, och det händer, att Sterbhuset efter en sådan person skulle vilja och behöfva förvandla sådana sedlar till mynt, men som genom sådana restrictions-lagar, hvilka icke kunna stå tillsammans med begreppet om rätt, gå i mistning af en egendom, hvaraf banken ensamt skördar cn vinst. Jag anhåller, att all fråga om denna prsescriptionstid må försvinna på de grunder jag utvecklade, då fråga var om riksgtsedlarna. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Efter hvad Frih. Cederström nu anfört, har jag i detta ämne föga atGtillägga. Jag går likväl icke så långt, som han, i fråga om den tid bankens sedlar skola vara gällande, utan yrkar blott, att någon fråga om aflysning af sådana sedelsorter, som Hr Rosenblad nämnt, nemi. bankens transportsedlar, eller på ofargadt papper utgifna i och 3 rtdrs-sedlar icke måtte, under innevar. riksdag, förekomma. Hr Rosenblad har begärt, att transportsedlarne skulle upphöra att vara gällande med år 1843, samt 2 och 3 r:drs-sedlarne vid 1846 år slut. Jag har ej hunnit efterse beloppet af dessa slags sedlar, men är viss uppå, att flera millioner af dem uro i rörelse, och att en sådan aflysning, som Hr Rosenblad föreslagit, skulle bringa många menniskor om deras egendom. Att på sedelhafvarnes bekostnad sålunda öka bankens vinst, är desto mindre skäl, som hans ställning nu är fördelaktigare än någonsin. Gr. Frölich, David: Jag ber endast att i korthet få förklara, att jag i allo instämmer i de anmärkningar, som Hrr Gyldenstolpe, Cederström och von Hartmansdorff gjort, helst jag tror, att ingen annan orsak kan eller bör få gifvas för ett sådant förslags verkställighet, som Hr Rosenblad framställt, än om en bank skulle upphöra, och det vore nödigt att efterse, huruvida banken vore bankrut eller icke.
Att Protocoll, hällne hos Konungen i Ministeriella Ärenden och Commandomål eller Stats-Rådets Protocoll och Handlingar eller Hemliga Utskottets, eller Gransk/iings-Utskoltets rörande Stats-Rådet, eller Bancooch Riksgälds-Verkens eller de, om samma Verks hemliga ärenden, i Banco-, Stats och GranskraVzg\y-Ulskotten eller hos Riksförsamlingens Revisorer hållna, icke kunna till tryckning icke uppenbara Att ej - - Femtio Riksdaler. Alt i hvad - Femtio Riksdaler. Det skall - skillingar. Att Protocoll - - skillingar. Att ingen - skillingar. Att sådant - - lrufvudsaken. I öfrigt - - stadgadt är. 32 Hur till Constitulions-Utshottets Memorial, N\o 85, Motiv a) till Vallagen. i och 2 §§, Utskottet har delat den i Memorialet N:o 38, föreslagna första § i tvänne. Ehuru Utskottet i Memorialet N:o 38, sidan 19, erkänt, att ett slags classprincip måsLe läggas till grund för valrättens bestämmande, har Utskottet icke destomindre ansett benämningen, classer, i sjelfva början af en på grundsatsen om samfälda val bygd vallag, böra undvikas, sedan valrättens utöfning ståndseller classvis genom votering i Förstärkt Constitutions-Ulskott blifvit förkastad. Denna benämnings borttagande medför en ändring i hela §:ns construction, och Utskottet har ansett denna ändring icke kunna verkställas på lämpligare sätt, än genom §:ns delning i tvänne. De i sak företagna ändringar af denna § äro, åtminstone i liufvudsaken, här ofvan förklarade.
Historien, hvars obevekliga grundfordran är sanning, får således ej med tystnad förbigå en ungdomsvilla, hvars tillvaro och följder, dessutom, äfven vissa klagotoner från hans lyra hördes bevittna; sedan den omsider, – och icke för sent för hans andes helsa, – hunnit besegras af hans manligare vordna själ. I ögonen faller mellertid, såsom någonting ganska betecknande för både skalden och hans dåvarande umgängskrets, att det i den tiden så allförtrollande qvädet ”Sinnenas Förening” trycktes i Gjörwells ”Samlare” på sjelfva det år (1777), då han i det nyssnämnda huset inflyttade. Stycket var nämligen en med det möjligast tunna flor beslöjad lofsång till Köns-vällustens ära. Det bekröntes med en omätlig beundran, hvars hågkomst fortfor under Kellgrens hela lefnad. Obestucken deraf, inrymde han dock sedermera, i samlingen af sina skrifter, lika litet någon plats åt detta erotiska qväde, som åt det till allvarsammare läsares uppbyggelse författade moraliska, för hvilket han 1778 erhöll priset af Sällskapet Utile Dulci. Efterverlden, som inser och gillar skälen, måste likväl tillerkänna det förra, oaktadt dess intill vidrighet sträckta veklighet, en märkbarare flägt af verklig ingifvelse; hvars orsak var, att han der sjöng en upprigtig sjelfbekännelses lifligt rönta innehåll. Det sednare heter ”En Ynglings inträde i verlden”, har till öfverskrift (af Voltaire) ”J’ai vû le monde. Hélas!” och skildrar nattsidan af denna verld i sorgbebundna alexandriner, der den Gyllenborgska moral-betraktelsens verldsförakt återljuder, men med en matthet, som tycks förråda sorgens egen svaghet eller ytlighet. Det ryktbara tidningsblad, hvilket han på samma år började utgifva, yppade snart, huru litet han ännu var på allvar blifven den ”Timon”, hvars namn han ett årtionde efteråt antog 6.
M:t cj trott sig kunna lemna dem någon ersättning, då deras anspråk i ett eller annat afseende ej kunde tilläm - 318 S t a t s - U t s k o 11 e t s pas de grunder R. St:r vid förra Riksdagen för ersättningars beviljande fastställde,hade H. Utskottet, utan att ingå i partiella undersökningar öfver billigheten af hvarje anspråk, i allmänhet framställt, såsom Motif fördess afslag och såsom ett hinder för någon ytterligare concession, 'desseaf R.St:r framstäldegrunder. Jag sätter visst ej i fråga att jualia de ifrågavarande anspråken, åtminstone i någon af de 28 punkter R. St:r såsom ersättningsgrunder uppstält, ej öfverensstämma dermed. Derföre är mig en borgen Herrar Comitterades uppgift, K. M:ts Kådiga yttrande och den undersökning i detta afseende H. Utskottet lärer hafva företagit. Denna förutnämnde omständighet var dock både för K. M:t och för Herrar Comitlerade väl bekant, och likväl hafva desse Herrar Comitterade funnit sådane särskilta bevekande omständigheter förekomma, hvad desse ig uppbringningsmålen beträffar, att de underställt dem K. M:ts närmare bepröfvande, och K. M;t öfverlemnat dem till R. StJrs behjertande. Hvad kan väl vara meningen med detta ytterligare hänskjutande till R. Sttr? Det kunde väl rimligen ej vara den, att få utredt det redan flere år kända förhållandet, att anspråken ej i allo öfverensstämde med de grunder R. Sttr framställt för ersättningars beviljande. Af de 161 stycken Reclamenter som anmält sig, erhöllo ju de fleste afslag, förblefvo utan all ersättning, och likväl har K. M:t ej funnit dem förtjenta af vidare uppmärksamhet. Det är endast de nu ifrågavarande 19 stycken, dem K. M:t pröfvat böra än vidare komma under skärskådande af R. St;r. Jag måste således föreställa mig att både K.
* Vi hafva äfven framhållit de vådor man ansett vårt begagnande för detta ändamål kunna medföra, hvilka skulle blifva så mycket större om, som man ju kan tänka sig, Österrike-Ungem, Italien och Spanien draga sig ifrån Trippel* alliansen och lemnade oss ensamma i förbundet med Tyskland — mot Frankrike, Ryssland och sannolikt Danmark, men derjemte låtit motsatta meningar göra sig gällande, och för egen del uttala vi den förhoppningen att våra styrande på grund af deras vid många tillfällen prononcerade åsigter och landets oförtydbart uttalade vilja, skola, ledda af sin pligt, sin kärlek till fosterlandet och dess sanna ära, uppträda med all kraft då det gäller att uppträda emot lovergreb » uti ett eller annat hänseende, att värna Sveriges * Att döma af utländska pressens sista yttrande rörande trippelallian-sen, synes den för närvarande stå på klena fötter, ity att italienska riksdagen utan barmhertighet förkastat regeringens tyskvänliga politik, som kostat Italien oerhördt, och Österrike-Ungern tyckes ej heller vid närmare besinning vilja uppoffra sig för sina » stamförvandter ». Det bismarckska åkerspöket kommer således kanhända inom kort att balansera på ett ben; och skulle det ramla omkull, så är det naturligtvis de mot yttersidorna fram-stående lemmar ne som få taga emot knuffarne. Sätta rens anmärkninganseende i utlandet och helgden af ingångna traktater, men deremot undvika allt som kan inveckla landet i utlandets stridigheter, och störandet af det goda och vänskapliga förhållandet till alla främmande makter.
Då getterne till stor del taga sin föda af den uppväxande skogen och, i följd deraf, å den åstadkommo betydlig skada, så torde den förminskning, som i deras antal ägt rum, böra härledas deraf, att hemmansägare, i samma mån skogen blifver emellan dem skiftad, med mera omsorg vårda den, och följakteligen upphöra att begagna sådana djur, som förhindra dess tillväxt. Någon förändring i kreaturens skötsel har icke ägt rum. Stallfodring begagnas icke, utan utsläppas kreaturen under sommaren på betesmarker, som stundom äro belägne på långt afstånd från bostäderne. Hästarne i Helsingland äro i allmänhet starka och ihärdiga, hvaremot de i Gestrikland äro af vida sämre art, till förbättring hvaraf 2:ne hingstar från Strömsholms stuteri blifvit under betäckningstiden uti provinsens ungefärliga medelpunkt, Ofvansjö socken, stationerade. Kokreaturen äro små, men genom noggrann skötsel, hvarpå mycken omsorg användes, erhålles från ladugårdarne tillräckligt af mjölk, ost och smör, icke allenast för eget behof, utan äfven af sistnämnde vara för afsättning, synnerligast från Hogdahls, Färila, Ljusdals och Bjuråkers socknar, till ett belopp af 5 å 6,000 lispund årligen. Svinkreaturen äro ej af utmärktare race, och af fläsk erhålles ej heller så mycket, att behofvet deraf i städerne kan fyllas från kringliggande landsbygd, utan köpes mycket af den varan från aflägsnare orter. 11 Skogar. Under sednaste år har, genom de höga priser, hvartill trädvaror kunnat å utländska orter försäljas, betydlig inkomst af skogarne erhållits. Afsättningen af bräder har årligen uppgått till omkring 36,800 tolfter, hvarförutan bjelkar och spiror till mindre qvantiteter blifvit exporterade.
Sr bestämd till 30 procent, och lår hemställa om det ej knnde leda till lörvillelse att här står täcken till en annan procent, då filt äfven ar ett slags täcke. Kanske man kunda sätta stoppade täcken. Herr aj Wingård'. Jag tror att hvad Herr Cederschjöld föreslagit, kunde leda till en tjenlig förbättring. Det kunde stå: Täcken, ftappade af alla andra namn och (lag. Herr Grefven och Landt Mat skalken gjorde proposition till bifall å hvad Herr af Wingård sålunda föreslagit; hvilken proposition med Ja besvarades. ”Ull, okammad och okardad, fin Portugisisk, Spansk, Saxisk och all annan fin; Inkommande Tull procent 15; Utgående Tull ”procent 5.” ”Ull, okammad och okardad, Grof Islands, ”Jutland®, Polsk och aisnan grof; Inkommande ”Tull procent 2.; Utgående Tull procent 15.” Herr af Wingård'. Jag tror att rörande Ull, måtte finnas en reservation af Herr Uggla. Friherre Wrangel: Berörde reservation in nehåller att öm Kongl. Msj;t skulle förbjuda införseln af kläde, taxan å inkommande ull äf3 Den 20 Augusti e, m. 93t Ven måtte förhöjas. Då det år en Svensk pro> duct tyckes det att tullen kunde sättas något högre, till 18 procent. Herr Cederschjöld: Det år i synnerhet på den grofva ullen, sorn jag tror att någon ändring tarfvas. Utskottet har föreslagit 2 procents inkommande och 15 procents utgående tull. Men jag anser att inkommande tullen är förliten, ty utlänningen skulle då kunna motverka möjligheten att upphjelpa vår fårafvel. Derföre hemställer jag otn det ej bords vara 10 procents införseltull, och 5 procents utförseltull, lör att lätta sfsättningen af den gröfre ullen. Halis Excellence Herr Grefve Mörner: J«g tror för min del att taxation af ull uti tariffen är ett af de svåraste ärenden att rätt afgöra. Förhållandet är att vi sakna nödig tillgång på grof ull. Vi hafva deremot ungefärligen dea nödiga tillgången på fin ull.
Då, efter den nuvarande folkmängden, Första Kammarens ledamöter skulle blifva 119 och den andras 180, komme visserligen denna sednare att i dylika frågor erhålla betydande öfvervigt, hvilket dock, hvad beskattningsoch penningefrågor i allmänhet beträffar, har sin förklaring deri, att denna Kammare representerar flertalet af de skattdragande. En väsendtlig vinst af förändringen blefve upphörandet af de förstärkta Utskotten, hvilka, på sätt i Herr Justitie-Statsministerns anförande ock är yttradt, allmänt anses såsom ett af vårt riksdags-maskineris största lyten. I afseende å ärendenas behandling i öfrigt innehåller förslaget åtskilliga förenklingar, äfvensom Utskottens antal blifvit inskränkt, så att här, i likhet med hvad redan i 1841 och 1848 årens förslager varit afsedt, Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet blifvit, i anseende till de allt för mångartade föremålen för dess handläggning, ersatt medelst tillfälliga Utskott. En vigtig och, enligt Konstitutions-Utskoltets öfvertygelse, högst önskvärd förändring innefattar det Kongl, förslaget genom stadgandet, att Riksdagen skall sammanträda hvarje år, men Andra Kammarens ledamöter dock väljas för en tid af tre Ar, under det tillika de hufvudsakligaste betänkligheter, som under innevarande riksdag blifvit uttalade mot antagandet af ett likartadt förslag, undanröjts derigenom, att Riksdagens sammanvaro icke blifvit ovilkorligen inskränkt till fyra månader, samt att Konungen blifvit förbehållen rätt att upplösa Kamrarne och anbefalla nya val. Förslagets detaljer i öfrigt äro antingen i Herr Justitie-Statsministerns anförande så fullständigt motiverade, att Utskottet icke funnit något alt dervid tillägga, eller ock ej af den vigt att här behöfva särskildt anmärkas. De föreslagna ändringarne i Regeringsformen, hvilka åtföljt det Kongl, forsla - Konstitutions-Utskoltets Memorial M 7. 13 get till ny Riksdags-ordning, äro föranledda dels af detta förslag, dels ock af de grundlags-ändringar, som under innevarande riksdag blifvit af Kongl Majt sanktionerade.