Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de uti Krigs-kollegii hufvudböcker begagnade bokföringstermer förekomma åtskilliga, som beteckna både inkomster och utgifter, hvarå såsom exempel må nämnas: hufvudoch reservförråd, Artilleri-regementena, Kavallerioch Infanteriregementena, kruttillverkningen, försäljnings-medel, arrende-, jordskylasoch tomtöre-madel. Vid bokföring af inkomster, synas dylika rubriker mindre lämpliga, enär sådana i allmänhet böra antyda grunden eller anledningen till medlens debitering. I afseende åter ä bokförda utgifter, är angifvaiulet endast af den femi, hvaraf medlen ut - Tabell 1 till 1853 års Revisionsberättelse, angående Statsverket, sid. 5. Sammandrag* af Kapital -räkning en till 1 8 6 0 års Rikshufvudbok. Welie t. Ordinarie afkortning — Extra ordinarie dito Anordning utom stat. Anordning efter 1850 år riksstat Anordning å extra statsregleringen Afskrifningar - Rikets Ständers Riksgälds-kontors andel Öfverlåtelse till Riksgälds-kontoret Ökade reservationer — Återlyftade depositioner Lefvereringar Balans den 31 December 1850: Kontanta behållningar Behållning af bergseffekter af fastigheter af inventarier af spanmål, proviant oell fourrage Fordringar Utestående kronouppbörd: Statsmedel. Behållning af bergseffekter 266,404: 16. — Utlånta medel 203,171: 42. 2. — Utestående kronouppbörd: Tillkommen ingående balans 1S50 års kronouppbörd Rikets Ständers Riksgälds-kontors bidrag : 1850 års statsfyllnadssumma 1,318,530: Extra statsreglerings-anslag 1,158,536: 25. 11. Anvisning: å mindre kreditivet . å kreditivet för 1848 års krigsrustningar 200,000: 80,000: 200,000; 80,000:
Ridderskapet och Adeln, till gemensam handläggning af Statsoch Ekonomi-Utskotten , remitterade motion: angående upprätthållande af Höganäs Stenkolsverk, ega oskiljaktigt sammanhang med Kongl. Maj:ts till Stats-Utskottet aflåtne nådiga skrifvelse i samma ämne, och på sadan grund särskildt afgifvit sitt utlåtande öfver denna motion tili Riksens Höglofl. Ständer, så har Ekonomi-Utskottet, som genom denna Stats.Utskottets åtgärd nu mera saknar utväg att annorlunda, än genom serskildt utlåtande å sin sida , yttra sig i den af Herr Grefve de la Gardie väckta, till bägge Utskotten gemensamt öfverlemnade fråga, trott sig böra detta förhållande hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla , med vördsam hemställan, att Stats-Utskottets redan afgifne utlåtande Hnge hvila, intilldess Ekonomi-Utskottet hinner sitt yttrande aflåta; på det att, såsom med den gemensamma Remissen varit åsyftadt, Riksens Höglofl. Ständer må, vid denna vigtiga frågas afgörande, få på en gång till pröfning företaga bägge Utskottens meningar i ämnet. Stockholm den 8 Juli 1825. 782 Besvi ock Ekon. Utsk. Betänknnden. Ånkom den 12 Juli »825- betänkande öfver de hos Riks-Ständen väckte frågor, angående förändring i allmänna Skjutnings-unstalterne, postvagnars inrättande och skjutlegans nedsättning. De i detta ämne till Riks-Stånden ingifiie och derifrån till Utskottets handläggning remitterade motioner äro följande: Ifrån Högloft.
Vid 15 ars ålder hade hon som en fattig, värnlös flicka kommit i tjailst hos assessorns p&amp; den stora herrgården.vid Tofta, sjö. Hennes uppgift var " att g&amp; frun till handan. Trots sin ungdom fyllde hon sin triigna plats med heder, tack vare sin frisl; a arbetslust och sitt glada, villiga sinne. När hon var gagra och tjugu år, dog assessorskan, och tant Charlotte fick nu ej blott hela det stora hushåliet, utan äfven barnens v h d och uppfostran p&amp; sin del. Det var en tung och ansvarsf~~ll börda för sal unga skyldror, men hon grep sig modigt an. med uppgiften. " on ar en hel skattn, sade assessorn ibland A t sina vänner och pekade på henne; der hon gick omkring i sitt arbete glad och sjungande, under det barnen likt trogna drabanter följde henne i sparen. Men tant Charlotte sjalf sade han minsann ej nlgot &amp; dant. ; han var allt annat än Q Dagny. generös på vänliga, uppmuntrande ord, den stränge, gammaldags gsbonden. Aren gingo, och barnen växte upp. Sonen fick tjänst i hufvudstaden; döttrarna gifte sig och drogo bort den ena efter den andra. Det blef s&amp; tyst p&amp; den stora herrgården, der tant Charlotte till sist satt ensam k v a ~ med assessorn, som nu blifvit en sjuklig, gammal gubbe. Udersdomskriimporna tilltogo år efter år, och i samband med dem kommo oberiiikneliga nycker och bizarra fordringar, men tant Charlotte höll dock till det sista ut hos sin gamle husbonde. När jag larde känna henne, hade assessorn redan varit död i m h g a &amp; r, och Tofta hade sålts till främlingar, men tant Charlotte fanns ännu som ett gammalt inventarium kvar på den gård, dit hon kommit som en lifsglad, rosenkindad, femton års tärna. Hon skulle stanna der till döddagar; det hade utgjort en af bestämmelserna vid egendomens försaljning.
Uti detta anförande instämde till alin delar Grefve Posse, A., Friherre Cederström^ Jac., Biskopen Herr Doctor af Wingård och Herr Lenning. Ut supra. E* Protocollo A. Fryxell. N:r 135, Ankom den 14 Juli 1825. Utlåtande, (ingående yrkad likhet i rättigheten till nya smidens anläggande, så i. Sodra som Norra Orterne. G"enom remiss från Vällofliga BorgareStåndet, har Utskottet emottagit Herr Ekelunds Memorial i detta ämne, med förslag, att dets Besv. och Ekon, Utsk. Betänkanden. gej Skilnad, hvilken Kongl. Förordningen af den 15 Juni 1803 utsätter emellan Södra pch Norra orteroe, i anseende till stångjernssmides beviljande, måtte upphöra, och det i Författningen för de förre utsatta företräde hädanefter försvinna, heldst Kongl. Maj:t, genom meddelade särskilda Nådiga tillåtelser, redan utan skilnad emellan Rikets Södra och Norra orter bifallit Ämnes-Smiden» förvandling till stångjern på viss tid. Kongl. Förordningen af den 15 Juni 1803, angående Stångjerns-Smidet och Jern-^ manufacturen i Riket, innehåller, att, i händelse någon i Rikets södra orter kan, jemte nödig kohltiligång och vattenfall, visa sådana nya tillgångar af jernmalm, att
Sprengtporten: Jag kan ej finna annat, än att det måtte vara en bestämd statsreglertsfråga, att då Ständerne besluta anslag till löner af 25o eller r:dr åt blifvande prov.läkare, Ständerne då äfven må. kunna besluta, att dessa löner ej få tilldelas sådana läkare, som förut innehafva löner, utan endast åt sådana, som ej innehafva annan tjenst. Detta., säger jag, mätte vara en alldeles ren statsregler:s-fråga, som icke kommer inom gebitet af önskningsmål; och då Stånden hafva fattat deras skiljaktiga beslut i delta ämne, hvilka de tvifvelsutan icke lära frångå, så kan jag icke se det leda till något gagn att återremittera frågan till StatsUtsk., på det StatsUtsk.. må — hvartill det icke haft anleda. — hemställa till Stånden att frångå de villkor de fästat vid anslagets beviljande. Jag yrkar derföre bifall lill hvad StatsUtsk. i dessa votei :s-propos:r framställt till Ständernes. antagande. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer äfven deruti, att frågan 0111 lönerna böra blifva 200 eller 4^o r:<tr bör vara den, som först afgöres. Antingen man anser villkoren vara en statsregks-fråga eller icke, så tror jag, att deras bestämmande bör afsöndras från den förra propos:n; ty det ar klart, att villkoren böra blifva olika, 1 händelse aflöningen utsattes tili 2Öo rrdr, än om hon skall utgöra 45b r:dr. Nu deremot äro votens-propos.na uppställda lika så 4 12 Den i6 September f. m. viii för den ena händelsen sorn den andra. Jag skulle således tro, att det hlifver nödvändigt återremittera den sednare (rågan till SlatsUtsk , så att det, sedan aflöningens storlek är bestämd, må kunna till Ständerna göra de framställningar, som af det första beslutet föranledas. Ilar äro icke mindre än 4 särskilda meningar uttryckta, ang:de villkoren för denna aflöning.
Jag tror det icke och anser Utskis förslag vara orik - Den 7 November f. in. >47 tigt beli i högsta måtto skadligt, hvarföre jag tillstyrker afslag å del sa nima. Gr. Mörner: Sedan Hr Printzensköld så fullständigt utred t detta ämne och derutinnan afgifvit, åtminstone för mig, tillfredsställande upplysningar, har jag icke något vidale alt tillägga, utan anser mig endast böra tillkännagifva, alt under min 3o-åriga tjenstetid har ingen kronofogde varit på halance af en enda skilling, hvilket tvifvelsutan utvisar nuvar. controllers tjenlighet. Hr Ribbing: Uti den siste värde talarens yllrande, sorn skulle nemi. detta ämne vara så fullständigt utredt, att ett afslag å denna punkt derpå skulle kunna grundas, kan jag icke instämma. jag anser icke något här hafva blifvit anfördt, sorn vederlägger Utsk:s skäl. Ehuru det icke numera synes vara värdt, alt, sedan detta betänk, hittills blifvit afslaget, strida för det återstående, vill jag likväl, då denna punkt, fastän de öfriga äro afslagna, skulle med fördel kunna bifallas, med några få ord uttrycka min lanke i ämnet. Man har nemi. förespegla!, altalia controller skulle vara försvunna, om man anloge Ulsk:s betänk.; jag skulle likväl tro, att man då ej fästat uppmärksamhet vid hvad som blifvit föreslaget, nemi. att fogdens uppgifter å de restskyldiga skulle kringskickas till socknarna för att å sockenstämmorna uppläsas. Detta innefattar efter min tanke en fullkomligare och fullständigare conlroll, än den som hittills genom häradsskrifvarnes annotationer erhållits. Ulsk yttrar, pag., 25 "att fogdens uppgifter å de restskyldige skulle uppläsas i sockenstämmorna, och någon fogde skulle, vid sådant förhållande, säkerligen icke våga alt uppföra poster, som verkligen voro betalda." Jag tycker, all det ligger så klart för hvar och en, att denna conti o!I ar fullkomligare och säkrare, än det sorn förut varit gällande, att det icke bort sättas i fråga.
Den sista fonografen! Se, det var poesi! Ett sådant stycke med ododion-ackompagnemang står högre än alla nutidens skaldeverk och sannolikt äfven än alla framtida.» En oväderskarl. En luftdroska höll utanför fönstret. Det var Oxygen som ändtligen anlände. Aromasia ilade emot honom och hälsade honom på det hjärtligaste. Äfven skalden räckte den nykomne sin hand. Oxygen Warm-Blasius var också en ung man, kanske något äldre än skalden. Han dref ett lönande och högt aktadt yrke, ty han var väderfabrikant och skulle kanske till och med kunna kallas så väl oväderskarl som solskensmänniska. Han förestod en stor verkstad som förfärdigade mycket efterfrågade och flitigt nytjade redskap till att framkalla förändringar i luftkretsen. Detta utfördes genom kemiska och fysikaliska krafter som utvecklade gaser, upphettade och afkylde stora luftmassor, sögo öfre luftlager ned till lägre, pressade upp de senare, bildade moln eller skingrade sådana, alt efter behofvet för tillfället. Oxygen hade då stort anseende och betydliga inkomster, ty endast hans andel i bolaget lemnade några hundra tusen francs i årlig vinst och likväl var detta bolag i det närmaste hvad man på adertonhundratalet brukade kalla en »produktions-association». Sedan Oxygen hälsat på Aromasia och hennes gäst, skyndade han till ett mikroskop som hade sin plats på ett bord vid fönstret. »Förträffligt!» utropade han. »Jag lyckönskar dig, kära Aromasia. Sällan har jag sett ett så utmärkt urslem som det här. Det har lyckats särdeles väl.» »Ja, det är ju rätt vackert,» medgaf Aromasia, lutade sig också öfver mikroskopet och såg rätt intagande ut, då hon tillade: »huru många gånger sitter jag icke här och iakttager cellbildningen.» Det var ett på 2300-talet brukligt sällskapsnöje samt ett tidsfördrif på lediga stunder att ur oorganiska ämnen draga det så kallade urslemmet, den lägsta organiska bildning.
Mörner har här föreslagit att öde och 7:de punkterna skulle tili ett sammanhang föredragas. Delta har Hr Bildt hestrid!, men på samma gång ingått i behandling icke allenast af dessa båda punkter utan äfven flere andra, som innefattas * i nästföljande Betänk. Jag skulle således tro, att han i det hela är nöjd med det föredragningssätt Gr. Mörner föreslagit, om bifall hvartill jag för min del anhåller, på det att man icke, i händelse öde §:n serskildt föredragas, måtte nödgas att, då 7:de §:n förekommer, ännu en gång börti uprepas samma diskussion, som vid den öde. Det beslut, B. o. Ad. i går fattade, lägger icke deremot - s något hinder, ty detta beslut innehöll, om jag icke inissminner mig, att 4:de och 5:te punkterna skulle upskjutas till dess den öde och 7:de voro af B. o. Ad. afgjorde. Då nu endast den öde punkten t blifvit af Hr Gr. o. Landtm, föredragen, så anser jag visserligen Hr Bildt hafva varit oförhindrad alt ingå i hufvudfrågan, men jag skulle likväl tro, att R. o. Ad:s förenämnde beslut i sig innefattar den lanke, att öde och 7:de punkterna äro så nära förenade, alt man icke kan lala öfver den ena, utan att jemväl yttra sig öfver den l andra. För att icke, i händelse af ålerremiss till StatsUtsk., kom ■ ma alt öfversända en alltför invecklad och omsagd diskussion i äm net, tror jag det vara nödvändigt att komma öfverens derom, alt så mycket som möjligt söka förenkla föredragningssältet, hvarigenom jag tror att man bäst kommer till det resultat, som man troligtvis å båda sidor önskar. Hr Sandströmer, Anders Peter: Då diskussionen af Gr. Mörner börjades med framställning om ordningen för föredragningen, ; så hade jag trott, att den endast skulle fortgå i hvad som rörde denna framställning, och det är endast derom jag nu vill yttra några ord.
140. — om Städexmas Magistraters rättighet att utfärda Resepass för i orten väl kände personer, som äro i Städernes granskap på landet boende, Jan. II. 164* Fehr, 3xo, 421, 457, 476* Exp. 537. Mars I. i32. Konungens Svar, April I. 44°- Pastoralier, att hinder ej må läggas för uppgörande af Contracter emellan Åhörare och deras Pastor om, Jan. I. 245, 563. Jan. II. 9. Exp. April II. 3. Ytterligare exp. Junii I. 140, 5q5. Pastorei’, oin beståndet af sådane Contracter, som emellan dem och Församlingarne hlif - 155 vit upprättade och hvarmed håda förklarat sig nöjde, Mars II. 44^* April I. 19, i65, 184, 3io. Junii I. 143. Pensioner, om inrättande för fattige Embetsman, som hafva många Barn, af, Jan. I. 219, 567. Exp. 273; se vidare IndragningsStaten. PereswelhofF Morath, Wilhelm, yttranden, Jan. II. 336. Junii H. 54o. Pfeiff, Friherre Adolph, yttranden, April II. 588, 628. Maji II. 541 • Junii II. 52, 58. Philipstad, om lånerättighet i Banken för de belägne fastigheterne i, Mars I. 476. Piper, Grefve Carl Claes, yttranden, Jan. Piper, Gustaf Carl, yttrande, Jan. I. 609. Platen, Grefve Baltzar Bogislaus von, yttranden, Dec. 641» 653, 661. Mars II. 147- April I. 88. Plenum, Ridderskapets och Adelns, om deras hållande för öppne dörrar; se öfverläggningar. Pliktbössan hos Ridderskapet och Adeln, om dess öppnande och penningarnes fördelning, Julii 319.
Utan tvifvel derföre, att Utsk. varit mera angeläget om den enskildte personens fördel, om man så vill kalla det, d. v. s. brottslingens, än om samhällets bästa. Utsk. har mera ömmat för angriparen, än för den anfallne. Men hufvudsaken i brottmålslagsliftningen mätte väl vara att förekomma förbrytelser, alltså att afskräcka från brott, men icke att uprätta den fallne, ty erfarenheten har nogsamt ådagalagt, att af dem, som beträda brottets bana, ganska få återvända till förbättring. För en falsk känslosamhet, så kallad filantropi, upoffrar man således det, som man förnämligast skulle vårda, allmän och enskild säkerhet. Om man betänker, huru starkt inflytande hederskänslan äger, linner man, att fruktan för vanära drifver menniskan derhän, att heldre upoffra lifvet, än anses för feg. Utan tvifvel är det mången soldat, om icke de fleste af dem, som gå döden till mötes mera för att icke klandras för räddhoga än af kärlek till fäderneslandet, hvilket för mången är likgiltigt nog. Ingen lärer förneka, att så förhåller sig i andra omständigheter, dem jag ej behöfver upgifva, sedan jag uptagit den vigtigaste. Icke destomindre har Utsk., såsom jag redan nämnt, försummat denna häfstångs begagnande. Utsk. har undvikit skamstraffen, och jag förmodar, att det skett, icke blott för att skona den brottsliges skinn, utan för att skona hans hederskänsla, emedan Utsk. i annat fall väl icke velat afskaffa sådana skamstraff, som icke äro förenade med sveda och verk, t. ex. stockstraff, hvilket fordom begagnades och ännu skulle kunna med fördel användas. När man i stället blott använder fängelse, eller en ensidig utväg till brottä förekommande och till brottslingars förbättring, så kan detta enda sätt destomindre vara tillräckligt, som menniskors lynnen äro så olika, att blott ett slags straff icke är afskräckande för alla. Under nuvar:de omständigheter äro våra fängelser det ingalunda. Fångarne äro väl hållna, måhända bättre än den fattige kan hålla sig och de sina.
Prop. om Statsverket 1853. f) kunde påräkna någon inkomst, särdeles som utlösnn af äldre handlingar från arkivennumera sällan komma i fråga. Dessa tjenstemän voro dock, hvar på sin plats, oumbärlige, helst göromålen, såväl i Advokat-Fiskals-Konloret, som i Akluarie-Kontoret, under de sednare åren ökats till.mera lili dubbelt emot förr, och då erfarenheten mera än en gång visat olägenhet af tätare ombyten af Amanuens och vice Aktuarie, men sådana ombyten ej kunde förekommas, så framt icke med Ijensterna förenades en inkomst, som någorlunda motsvarade arbetet, tillstyrkte ITof-Rällen i underdånighet, all såväl vice Aktuarien, som Amanuensen, måtte erhålla löner å stat; att de öfriga hos Hof-Rätten anställde lönlöse tjenstemän äro vice Arkivarien samt k extra Broltmåls-Notarierne och extra Kanslislerne, hvilkas antal stundom varit större oell stundom mindre.
Den högtidliga klangen i de nationella revolutionära hymnerna » Boze, coz z Polska » * och &gt;Z dymen pozarow » * *, sjungna af en tusenstämmig kör af betande skaror med ackompanjemang af kyrkoorgeln, har djupt inpräglat sig i barnets mottagliga sinne. Haos skoltid inföll under en period af synnerlig verksamhet i Rysslands offentliga lif — den s. k. » sextiotalets period » — hvil-ket äfven återspeglades i skolan. I stället för den gamla devisen: icke räsonera utan lydal — bemödade sig nu alla lärare att bos sina adepter inprägla den motregeln: icke lyda utan räsonera! f&amp;rtäljer den forna utgifvaren af den revolutionära tidskriften » Wiestnik Narodnoj Woli * (Folkviljans budbärare) och nuvarande medarbetaren i den ledande reaktionttra tidningen » Moskowskya Wiedomosti », herr Leon Tichomirow. Den reaktion i folkupplysningens ministär, hvilken började med den liberale grefve Go-lowins afsked och den reaktionäre grefve Tolstojs (en värdig kamrat till Katkow) inträde deri hade ett direkt inflytande p&amp; Matsch-tets öde. Liflig och sjelfständig, icke skapad för den militära subordination, som nu skulle göras gällande i skolorna, blef han relegerad. Någon tid var han därefter lärare vid en elementarskola, men afskedades » på grund af Bkadliga meningar ». En sommar till-bragte han som lärare hos en rik godsegare, men måste lämna liven denna anställning i följd af följande händelse. En stegring till godsegaren kom på besök. En kväll vid måltiden fördes ta * O Gud. hvad blir nu Polens Öde? * * Elden härjar våra hemvist.let p&amp; medlemmen af Tschernigowska provinsialständerna, Lindfors, en bekant liberal ocb U kr ai nofil *, hvilken stod i vänskapsförhållande till Matschtet.
Denna katedral ryminer vissrdigeii icke nu iarr soiii på Georgiens iiiissiona.l.s, den lieliga Xilias dagar, Kristi kjortel - deniia relik bortfördes iiiider Abbas den store till Ispahau i Persieii ich dess vidare öden ar0 höljda i duiiltel - nie: i den ä r en af d e skönaste ininnesinäiken af den georgiska arkitekturen och har iinder ett årtusende sett Georgiens koniingar kriinas inom sina murar. E t t stort antal ' af dessa kouuiigar och deras familjer ligga ocksi begrafria. i katedralen. Förf. soin tyckes vara en sann turistnatiir och besjglad af deniia förträffliga egenskap som hos en nian kallas vetgirighet eller forsk-, iiiligsbegär, inen hos en kvinna nyfikenhet, företog dessiitoni, trots alla välinenta varningar, utan inanligt beskydd en tur in i ryska Annenieii och besökte därvid Erivan, vidare Edschiniadzin, den armeniske patriarkens (katolikos). residens, till livilket berget Ararat bildar en ståtlig bakgrund, m. fl. ställen och leinnaig inånga liffalla skilclringar från denna iiitressaiita färd. Det ar emellertid icke blott Kaukasien och dess iiivtinare shdaiiri de nii t e sig för en vaken och intelligent resandes ögon fru Anliolin i sitt arbete sltildrar: hon har iifven studerat sig in i landets forntid och dess historia och liar mycket a t t förtiilja om de olika folkens öden under förgtngna tidsskiften. Med .förkarlek uppeliåller hon sig vid georgierna, detta folk, soin genom sin ovanliga kroppsliga skönhet och sin Iiögsiniiade ridderliga karakteï gör slial för naiiinet Kcinliasiens adel. Detta folk iiger ocksa, en Iiistoria, som val iir ägnad a t t väcka viir iippmärksamhet och beiindran, yttrar förf.
En representant inom samhället, der olyckan timat, har äfven yrkat på R. St:s skyndsamma mellankomst, för att afhjelpa den för handen varande nöden. När sådana motioner göras under pågående riksdag, och medel finnas för att komma det olyckliga samhället till hjelp; så har jag för min del, lika med majoriteten inom StatsUtsk., funnit det min 20 H. 49 386 Den 18 Februari f. m. dre värdigt för R. St. att uppskjuta afgörandet intill dess man skulle kunna i officiel väg inhemta bestämda och säkra upplysningar. Jag tror ej att en nödhjelp på det sättet, att man fördröjer densamma, kan uppfylla sitt ändamål. Detta är en orsak, hvarföre jag biträdt StatsUtsk:s förslag och hvarföre jag skulle tro det vara R. St. värdigt, alt ej ingå i en sådan noggrann och detaljerad granskning. Den föreslagna summan är på det hela ganska obetydlig, men för det olyckliga samhället en högst vigtig hjelp. Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till SlatsUtsk:s förslag. Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher: Lika med Gr. Horn anser äfven jag, att om det varit fråga om något större lönebidrag, eller någon större gåfva, borde möjligen officiella underrättelser och upplysningar infordrats om huru förloppet varit med eldsvådan; men då behofvet, enligt StatsUtsk:s betänk., är uppgifvet för att nu i en hast bereda någon hjelp åt en stad, som förut lärer vara i en mindre fördelaktig belägenhet och hvilken en stor olycka nu drabbat, så skulle jag tro att det vore R. St. mindre värdigt att afsiå denna gåfva. Jag anhåller således om propos. till bifall å StatsUtsk:s betänkande. Hr Ribbing, Bengt: Långt ifrån att vilja undandraga nödställda den hjelp, som kan komma ifrån antingen R. St. eller enskilda, kan jag dock ej jäfva de grunder, sora Hr von Hartmansdorff anfört.
Janu. arii f. m., på bordet lagda anförande , innefattande hemställan, att Rikets Ständer måtte, uti en underdånig skrifvelse till Kongl. Majtt be gära, det Kongl. Majit täcktes, till fastställande och godkännande af Rikets Ständer, icke allenast meddela dem Sitt beslut, huru hög Slag. skatten bör beräknas, utan äfven i Nåder uppgifva alla de öfriga förhållanden, sorn på Myntets skrot och korn kunna inverka, och hvilka Kongl. Majit anser böra vid Myntningen iakttagas. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarnfe Uag Utskottets, den 19 sistl. Januarii, under N:o 161, afgifna och, den 29 i samma månad e. m. , på bordet lagda Betänkande öfver väckt motion om upphäfvande af 6 §. i 9 Cap, Handels-Balken. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-’ sämt Allmänna Besvärs-, och Oeconomie-Utä Fröt.-Utdrag den 4 Februarii 1830.