Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa i korthet antydda skäl har jag ej kunnat instämma i Bevillningsutskottets förslag att med införselstull belägga artiklarne Spanmål, malen och omalen, Hvete och Råg samt Gryn, alla slag; Trädgårdsbönor; äfvensom ladugårdsprodukterna Fläsk, Kött, Ister, Ost och Smör, utan hemställer vördsamt, att Rikets Ständer måtte för alla dessa artiklar bibehålla den tullfrihet, som redan mer än 10 år varit Svenska folket medgifven. Såsom ett oumbärligt beredningsämne för Baijersk öltillverkning har artikeln Humle redan länge varit medgifven tullfrihet, helst det funnits fullkomligt konstateradt, att endast vissa utländska slag och i synnerhet Baijersk humle kan för denna ölbrygd med fördel användas. Då det ur både physiska och moraliska skäl är högeligen önskvärdt, att den ifrågavarande, på en gång stärkande och fyllerilasten motverkande dryck, Baijerskt öl, kan tillhandahållas till möjligen billigaste pris och af oförminskad godhet, samt hvarje åtgärd att fördyra humlen lätteligen föranleder anlitande af andra billigare, men för helsan skadliga surrogater, synes mig Svenska humleodlaréns anspråk på skydd för sin produkt vara af ett alltför underordnadt intresse^ för att härvid inrymmas ringaste afseende; hvarföre jag ock hemställer, att Utskottets förslag i denna del måtte ogillas. I syftemål att skydda den Svenska linodlingen har Utskottet vidare ansett sig böra tillstyrka återgång från den tullfrihet, som redan länge varit medgifven för ohäckladt och häckladt lin. Detta oumbärliga material, som i följd af ytterligt stegrade bomullspriser redan länge varit och är så betydligt fördyradt, synes sannerligen mindre nu än någonsin böra genom tullbeskattning ytterligare uppbringas till tryckande priser; och Bevillnings-Utskottets Betänkande Jtf 8. 35 jag vågar derföre hoppas, att Rikets Ständer icke till en sådan beskattning lemna sitt bifall. Till skydd för en med landtmannanäringen i vissa orter förbunden binäring, har Utskottet nu också ansett sig böra föreslå införselstull å iner eller mindre renad pottaska.
Vid 1815 års riksdag, kort efter det nämnde mom. uti 56 §:n Reg.Frn var antaget, afslog nemi. R. o. Ad. dea 14 Juli en af Const.Utsk. tillstyrkt ändring uti 4 §:n Reg.Frn, och Const.Utsk. tvekade då icke att den 20 Juli föreslå sakens afgörande i förstärkt Const.- Utsk., i den händelse R. o. Ad. icke ville frånträda sin anmärkning. Utsk. handlade då på samma sätt som nu, och jag förmodar derföre att R. o. Ad. icke finner någon tvekan vid att bifalla Const.Utskrs förfarande i denna del. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anser Hr Ce derschjöld hafva så riktigt utfört bevisningen för den sats, lian yrkat, att jag har nästan intet att tillägga. Jag vill blott hemställa, huruvida det vore lämpligt att enskild motionärs framställningar till Const.Utsk. skulle hafva mera vigt än Konungens proposir, i fråga om grundlags-ändringar. Sådana K. proposir, öfver hvilka Const.Utsk. har yttrat sig, kunna afslås; skulle icke då andra framställningar om förändring i grundlagarna, hvilka väckas antingen inom Const.Utsk. af någon bland dess egne ledamöter eller af annan riksdagsman, som dermed vändt sig till Const.Utsk., äfvenväl kunna afslås vid den första riksdag, då de framkomma? Den farhåga Frih. Cederström yttrat, mäste jag visserligen respectera, emedan jag sett honom, på den riksdag som antyddes, med ganska ringa understöd strida för grundlagens helgd. Men jag tror likväl, att just det sätt att behandla grundlagsfrågor, som nu yrkas, är det säkraste hindret emot all öfverraskning i beslutet; ty är det gifvet, alt 2ine riksdagars sammanstämmande beslut erfordras innan en grundlagsförändring kan antagas, så måste det medföra större 4o4 Den ig September f. ra. säkerhet att ett förslag icke antages för ögonblickets meningar, utan på grund af fortfarande tänkesätt.
— Är detta allmänt antaget att hvila tills nästa l iksdag för att äfven då antagas, och, understäldt Konungen, erhållit Dess höga bifall, så är det lätt för det å - Den ai Octo ber f. m. 61 rets Const.Utsk. att utarbeta detaljförslagen, som, i sin tur antagna, åter hvila till ett kommande riksmöte, för att äfven då antagas och vidare emottaga Konungens höga bifall. Enligt detta sätt drager det visserligen ut öfver en till den andra riksdagen, men i så maktpåliggande ändringar, som äro ämnade att fortgå genom sekler, böra ändringarna liksom inväxa i nationen, innan de träda i verksamhet. Resultatet af mitt anförande är, att jag alltför lifligt älskar fäderneslandet, äfven in i dess framtid, för att med min röst bidraga dertill, att det skall blifva ett experimentalfält för ej ännu pröfvade constitutioner, eller för sådana, som ej visat sig bestå en fullständig pröfning till folkens båtnad. — Jag lemnar således ej min röst till någon annan förändring, än ett fullkomligt tvåkammarsysteme, der båda represenlantafdelningarna, för att tvingas till inbördes aktning, äro fria och oberoende af hvarandra, och der Konungen, efter vissa lagbestämmelser, äger att utnämna öfre kammaren eller åtminstone att obetingadt utnämna det halfva antalet af den. Skulle förslaget, att vid denna riksdag endast besluta om hufvudgrunderna, ej antagas, ehuru jag icke i grundlagen ser något binder deremot, men Const.Utsk., efter betänk:s återremiss, inkomma med ett nytt förslag, grundadt, enligt ofvanuppgifna principer, på en representation, bestående af tvänne kamrar, fullkomligen oberoende af hvarandra, och der det uttryckligen förebygges att representanterne tillåtas emottaga instructioner för sitt tillgörande som riksdagsmän; så tror jag, att fäderneslandets fordringar äro väl iakttagna, då jag med full öfvertygelse skall lemna mitt bifall till ett sådant förslag. Då tiden nu var långt liden, blef fortsättningen af discussionen uppskjuten till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
Sig af wig, tiga considerationer uppmanad att lill Riksens Skan, * * ders »412 Den 9 Juli». ders serssilta uppmärksamhet och pröfning framställa fragan om Riksgälds,ContoirerS Urlandsta GäldForst dt rosmer, ined anledning af förekomne Politiska omuandigheter, inhämtat Rikftns Hemliga Utskotts underdaniaa yctrandc, arcrstar för Kongl. Majit att till Riksens Ständers Stals-Ulikott öfiverlemna delta ärende, berest för ett närmare öf, werwägande genom de upplösningar om Rikets yttre härtill relativa förhallanden, Kongl Magt, sa midt sakens beskaffenhet f.rdrar och tilläter, mill Stats-Utskottet meddela, för att laggas till dem Utskottet, i egentligen Financielt afseende, redan förut ager. Med hänwisning til! de fullständiga underrättelser om Sweriges ställning lill andra Magter, som Kongl. Majus Hemliga Utskottet lcmnat, hade Kongl. Magt af detta Utskott äskat dek, pa tillämpningen häraf till Rikets Financer och i synnerhet Utländska Gälden grundade bedömande, huruwida Staten, i dek närwarande belägenhet, kunde uppfylla sina förbindelser, i all deras widd, mot de Utländska Creditorerne, och om, derest sadant more möjligt, Riksens Stander äfwen borde göra det.
Ständer sjelfve blifva i tillfälle att kunna bedöma hvilkendera methoden till sin säkerhet och pålitelighei närmast uppfyller ändamålet. En omständighet förekommer likväl härvid, som icke undfå lit Stats-Utskottets uppmärksamhet, nemligen, att, enär Herr Stats Cornmissarien Videgren efter dess method fortsätter RiksHufvud Bokslutet till öch med för år 1814 och KonglStats-Contoiret, enligt dess method, vidtager ifrån och medar 181 5. uppkommer , i anseende till metbodernes skiljaktighet i beräkningen imellan Uppbörd och Inkomst, ett år eller 1814) för hvars debiterade Uppbörd efter Riks Staten någon Riks-Hufvud-Bok icke kommer att författas. Till afhjeipande häraf, föreslår derföre Stats-Utskottet, att Stats Contoiret måtte, i stället för år 1815, begynna och fortsätta dess Riks-Hufvud-Boksluts-arbete ifrån och med år 18x4 intill nästa Riksdag. Efter årtalet blifva väl härigenom 2:ne Riks-HufvudRöcker för ett och samma år upprättade ; men, 1 anseende till Riks-Statens uppbörd eller Debet för år 1814 1 blifver det i sjelfva verket i anseende till methodernes olikhet icke mer än en. Siais-Utskottets Betänkandeti7 i 713' Likmätigt Riksens Hoglofl, Ständers beslut vid 1815 ars Riksdag, skulle den på Kongl. Stats-Contoirets Stat bestådde Boksluts-Kammereraren och Kammarskrifvaren jemte öfrig nödig betjening biträda Herr Stats Commissarien Videgren vid det honom uppdragne Riks-Hufvud-BoksIutets författande 5 i följd häraf, har ock bernalt© Herr Stats-Commissarie alt ifrån det, att det under honom stående BokslutsContoir blifvit organiseradt, haft sig till biträde med full aflöning på öfverskottsmedlen, lika med vederlikar på Stat, En Kammererare, 2:ne Bokhållare och 3lne Kammarskrifvare.
' Det tyckes ha legat en aniiigsfull betydelse i de ord, hon niider ~ i i i t e n i yttrat: * ?lär detta. ar slnt är jag fiirdig~. Föga tänkte dock lienlies omgifiiiiig, att dc! vänliga, förtröstanshlla ord, soin hoii denna krall talade, skulle bli hennes sista. Under ile gAngna fjortoii dagarim liade Iioii med sina vaniier geiioiiightt allt det. fiiriligskrifii~ af l) ioI2; rutieii. Det siig ut soin oiii yjiili (20iiieii Iiiiiiiiat lieiiiie tleiinw tid oantastad för att seilaii ined a5 nycke et stijiw Iiiiftigliet böyjjn sitt, förstörelscverk. Seiiare clelen af natten blef orolig. Pli iiiorgoneii orhtle Iioii ej iller tala och 1Ag s m i t i] iiiftig fdwi-. Den tillkallade liilcweii föi.lrl,zi.adc., a t t Iion ti-iiaiits iif ett vil~ls;; iiiit iiifliieiis: tanfall och a t t det \ - als fani för liing-iiiflz~riiiiiatioii. NLI följ de et.t dygn, liraroiidei den iiiatta lifsliignii iiinsoni fliiintade i firtäsai~de feber, ömsom s,jönk i ytterlig afinattning. E n blick eller en smekning rö,jde niigon ging, a t t den sjiilra hade medvetande af sin omgifning, och det var tydligt a t t hon på kväl1en; den 26 kände igen en af sina brorsdöttrar, som skyndat till hennes sjukbädd. E j ett ord kom dock öfver hennes läppar, Vid t t i d e n den 27 blefvo de niss så hastiga andedragen allt långsammare, det blef längre emellan dem, tills de slutligen utan någon synbar kamp och vånda, upphörde.
Vöre lärarnes antal obegränsadt, skulle i detta fall svårigheten vara mindre, men med det allt för ringa antalet lårare, är ordnandet en ingalunda lätt sak och blir det ännu mindre i den mån tillgången på utmärkta lärarekrafter blir knapp. R. St:r hafva med stor frikostighet gilvit anslag till lärareplatserna. Detta måste vara glädjande; — men frikostigheten har varit så stor, att de aflönade platserna blifvit flera än att de kunnat med fullt kompetenta lärare besättas. Redan under den tid, då jag var Chef för Ecc!esiastik-Dep:tet, inkommo ansökningar om dispens för lärare, som för skolorna voro nödiga, men som icke fullgjort kompetensvilkoren. Då beviljades dispens endast 2 gånger, och detta för alldeles ovanliga fall. Sedermera har det blifvit en nödvändighet, att till lärareplatser antaga äfven personer, som icke undergått andra prof är student-examen. Om nu en person börjar sitt lärarekall efter att blott hafva undergått denna examen, må det vara ursäktligt, örn han, efter 20 å 30 års tjenstgöring, bortläst allt det lilla han visste. Men i den mån lärare-platserna besättas med mindre kompetenta personer, i samma mån blifver det svårt att väl ordna skolundervisningen på tvenne linier, särdeles då antalet lärare är otillräckligt. Om detta gäller i afseende å skolstadgan, sådan den var 1858, måste det gälla ännu mera i den mån man tillägger lärjungarne eller deras målsmän rättighet att bestämma om hvilka ämnen som skola läsas. Jag vill icke åtaga mig att försvara Kongl, kungörelsen den 12 Maj 1865, som icke heller jag finner tillfredsställande, men ännu mindre vill jag försvara Utsk:ts förslag. Genom nämnde Kongl, kungörelse kan dispens från grekiska medgifvas enligt förordande af skolstyrelsen, och den sålunda dispenserade sysselsättas, när grekiska läses i hans klass, med skriftliga arbeten på lärorummet. Häraf hafva särskilda undervisningslinjer uppstått inom den klassiska linien, så alt det finnes en linie, som läser både latin och grekiska, och en annan, som läser endast latin. Nu föreslår Utsk:t, att målsman skall bestämma när ynglingen må upphöra att läsa grekiska och således bilda sin särskilda lilla linie inom skolan.
Mig synes som man vid bränvinslagstiftningen, i fråga om tiden för skattens erläggande, ej allenast bör vara fullt rättvis i jemförelse med andra näringar, man bör icke eller uppdrifva tillverkningsafgiften till en sådan höjd, att tillverkningen derigenom till stor del upphör, och utländskt bränvin till följd deraf kommer att i större qvantum införas, och man torde jemväl böra stadga, att så kallad drawback medgifves för till utrikes orter exporteradt bränvin, såsom i andra länder är vanligt; och jag vågar derföre vördsamt föreslå: att bränvinstillverkare, derest han ej vill i förskott erlägga tillverkningsafgiften, ' må ega att derföre ställa af Konungens Befallningshafvande, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 167 domaren eller kronofogden i orten godkänd borgen af minst två personer, de der borga, såsom för egen skuld, en för begge och begge för en, att afgiften inom tre månader efter tillverkningstidens slut varda efter kontrollörens intyg om qvantum, till vederbörande uppbördsman erlagd; att tillverkningsafgiften nedsättes till femtio öre per kannan, och att drawback, motsvarande skatten, bör åtnjutas för allt till utländsk ort affördt bränvin. Vördsamt anhålles om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 11 November 1865. Anders Pehrsson, från Christianstads län. Af Anders Pehrsson från Christianstads län, om inteckning i lös egendom.
IV.-o 27. deist skall viling föga ersättning af berörde liberalitets-systém, för allt hvad dea förlorar genom Fabriks-idkarnes och Handtyerkarnes minskade Bevillning samt arbetarnes uppkommande förlägenhet och fattigdom, till serdeles skada för det allmänna, som jag tror snart skall medgifva, att utländningen redan fått tillgodonjuta alltför mycket utaf de arbets-löner, hvilka qvarstanna i landet, för att upphjelpa våra Fabriker och Handtverket ier. Så länge jag icke är fullt öfvertygad om möjligheten att förekomma tullförsnillning, utan detta för mig är problematiskt, lian jag icke instämma uti Utskottets äsigter och förslag, angående den fria införseln af alla utländska, så väl Fabrikssom Handtverkeri-varor , helst det förmenta skydd man genom Tull-afgifter lemhat Fabrikerna och Handtverkerierna skall illusoriskt verka motsatsen af hvad Utskottet antydt. Jag är icke eller nog lycklig att kunna dela Utskottets pluralitets yttrade åsigt, att nemi. den sedan 1823 års Riksmöte Ökade importen af utländska varor, samt de till Statens cassa, i följd deraf, influtna förökade Tull-inkomsterna medfört någon absolut nytta för Landet; ty efter mitt sätt att se, bevisar det blott att en betydlig del af landets redbaraste export - Bil. till Bevillning1;-Utskottets Bet. 133 artiklar blifvit utskeppade till ulländningen, för att godtgöra de öfverflödsoch luxe-arliklar, hvarmed hufvudstadens och andra städers Handelsbodar och Magazin m. m. nu äro så rikligen fournerade, oaktadt den mängd, sorn allmänheten deraf sig redan förskaffat. Jag tror att det varit för Riket både nyttigare och bättre, om Utskottet påtänkt och föreslagit något medel att hämma den förderfliga och allt förstörande luxen, än att, som nu skett, inbjuda densamma ; Qy det är alltför väl kändt, för att kunna, med hopp om framgång, motsägas, att der luxen börjar med alt vara gäst, blifver han snart husbonde).
I afseende på hvad jag yttrat om sedelstocken, så är förhållandet, att Magazinslnrättningen nu har 2 millioners skuld till Banken. När man nu tillstyrkt en millions creditif, och en million af skulden ingår, så blifver det ingen minskning af rörelsecapitalet, utan förhållandet blir detsamma, med undantag af den ena millionen, som blir Bankens verkliga förlust, Jag tror således, att Sedelstocken ändå blifver fullt öfver 30 millioner, och det är viktigt, att ej öka den med ännu en million, hvilket blir förhållandet, om Ban - Den 27 Oclober e. ml 391 ken ej återfår hvad den kan få, och om man ej bestämdt säger, att Magazinslnrättningen skall realisera sina tillgångar. Det är derföre af vigt, att bifalla punkten, sådan denar, och hvarje band, som hindrar Styrelsen att sälja efter hand, motverkar ändamålet. Om, såsom Friherre Björnstjerna yttrat, behållningarne komma att utgöra 75,000 tunnor, så är det likväl först, när 3 Stånd fattat samma beslut, som Ridderskapet och Adeln, att de 25,000 lunnorne för de södra otterne äfven skola deruti inberäknas. Afven om så sker, är detta dock ej för mycket, att efter hand sälja på 2 ä 3 år. Jag tillstyrker således bifall å denna punkt. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard'. För del min tror jag, att ehuru det möjligen kunde hända, att jordbrukaren blefve gagnad derigenom, att man uppskjöt försäljningen af lagren, tills högre pris uppkomma, man dock icke bör yrka, att försäljningen skall gå för sig, medan det vanpris äger rum, som nu är, emedan försäljningssumman då blir lägre. Jag anser således, att man ej bör, för det att jordbruket ej skall vinna, ådraga Banken en förlust, hvarföre jag äfven förenar mig med Friherre Björnstjerna.
Förr må min mor svälta, än jag tager något af den, som kallat Bellmans sånger eländiga.“ Gossen rusade emot dörren; men ett halft dussin starka näfvar fattade tag uti honom och lika många röster ropade: “Jaså, du smädar oss, du kastar våra pengar i synen på oss; det skall du ha smörj för, din tuppkyckling, som tror, att du kan gala så högt, när du bara är en tiggarunge.“ “Smörj ska han ha, den satbytingen,“ skrek skoflickaren, “smörj för det han förolämpar ärliga arbetare och smörj för det han sjunger den där skojarens visor.“ “Slå mig till döds, om I viljen; men vågen icke säga något om Bellman, för då rifver jag ögonen ur den, som det gör.“ “Det låter du allt bli,“ vrålade skoflickaren och fattade ynglingen om strupen; “jag säger ändå, jag, att vismakaren Bellman är en skojare, för jag har lagat skor åt honom och icke fått betaldt. Nu kan du få en omlappning för både din egen och hans räkning.“ “Hvad nu, godt folk,“ utropade en klar, välljudande röst, “skolen I anfalla en värnlös gosse? Icke går det an.“ Främlingen stod nu midt ibland dem. “Bättre då att gifva honom den skärf han begärt och låta honom gå.“ De uppretade arbetarne stirrade “på den främmande. Då han tystnat, hördes ett doft mummel. Den grälaktiga skonickaren var alldeles icke böjd för ett fredligt slut pa uppträdet, utan trädde fram till främlingen, sägande: “Vi låta icke tukta oss af herrefolk, skall jag säga, för si, vi tåla icke, att de lägga näsan i våra affärdor; vi gräla, om vi vilja, och vi klå upp pojken, om det roar oss, utan att herrn har med den saken att göra; men vill han vara med om leken, så kan han nog få smaka mina näfvar.“ Skonickaren knöt handen under näsan på den unge mannen. “Skonickaren har rätt,“ skreko de öfriga, “och. smörj skall pojken ha.“ “Och hvarför skolen
Nio 3 Weda från erläggande af rotevakans-afgift; N:o 38, i aid. af väckt motion angide nedsättning af räntan för Trysunda fiske eller detsammas afträdande till kronan; Nio 39, i ani. af väckt motion angide diposition af en till Stockholms stads och läns hurhusinrättning upplåten egendom å Kungsholmen; Nio 40, i ani. af väckt motion om befrielse för Eskilstuna stad samt Österoch Vester-Kekarne härader från utgifvande af ett årligt ersättningsbelopp för begagnande af kronocellfängelset i Eskilstuna; N:o 41, i aril. af väckt motion angide tryggad besittningsrätt till lägenheter och tomter i Waxholms stad; Nio 42, i ani. af väckt motion om upplåtelse af en jordrymd till Calmar stad; Nio 43, i fråga om upplåtelse till Konung Carls kommun af mark från Kungsörs södra kungsladugård för anläggning af en hamnbrygga med lastageplats; Nio 44, i ani. af väckt motion om öfverlåtande till enskildt bolag af statens eganderätt till Loka brunsoch badinrättning; samt N:o 45, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område. Föredrogs ånyo Stats-Utskits d 3 och 9 dennes bordlagde Utlåt. Nio 46, i ani. af K. Mits Nåd. Propos, angide förändring 536 Den 10 Februari. i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe. Hr von Geijer, Bror Bengt Gustaf: För min del kan jag icke biträda det beslut, hvartill Utsk:t kommit, utan anser, i motsats härtill, att R. St:r böra bifalla K. M:ts Propos., att de kostnader, som fordras för verkställighet af laga skifte å boställen och af sådant skifte blifva en följd samt nu åligga boställenas innehafvare, oell enligt Iv. Kungörelsen d.
Sammanställa vi nu och sammandraga, så framstår naturalismen såsom den litterära riktning, hvilken förklarar människan och allt hvad henne är, i karakter, i konflikter, i slutligt öde, genom yttre — i sista instansen yttre — tillskyndelser, medan den däremot icke har blick för, icke vetskap om, utan totalt förbiser den nya organiska knutpunkt, som är individualiteten, personligheten, som icke är omgifningen och icke arfvet, icke del af någondera och icke en blandning af bäggedera, utan ett nytt ämne i det kemiskas liknelse, en ny organisk bildning, ogripbar för sinnena, tanken, vetandet, för allt och alla, utom för den äkta diktaren, — den litterära riktning alltså, som förklarar fenomenen mekaniskt och objektivt i stället för subjektivt och organiskt. Nu torde det, först och främst, utan vidare vara klart, att naturalismen i litteraturen, så förstådd och tolkad, till sitt väsen är ett med materialismen inom filosofien. Men därnäst är det icke mindre påtagligt, att såväl Ibsens som Zolas’ diktning bäggedera falla helt och hållet inom dess råmärken; de skenbart så stora skiljaktigheterna och motsatserna reduceras till ytföreteelser i samma mån som den inre enhetligheten allt klarare skiner igenom. Den för bådadera, norrmannen som fransmannen, gemensamma lifsuppfattningen är det, som gjort dem till höfdingar för det moderna vittra hellmåleriet och sänkt deras konst till en staffagekonst; en naturalism inom diktningen måste lika nödvändigt bli hellmåleri och staffagekonst, som en äkta diktning, en diktning, hvilken spinner sig ut ur jagets mystiska nybildning, måste bli Hamletskonst, Rembrandtsk halfdager och individuelt suveränt besjälad natur.
I betraktande af statsverkets inskränkta tillgångar och då Rikets Ständer trott sig kunna ifrågasätta, huruvida det med anslaget afsedda ändamål på lämpligaste sätt må kunna befordras genom nykterhetsskrifters utgifvande och nykterhetstalares kringsändande, hafva Rikets Ständer funnit sig icke böra bevilja det äskade anslaget. 8:0 Enligt hvad uti den nådiga propositionen omförmäles, hade, sedan Ingeniören J. Wahlberg under fleråriga resor i södra Afrika gjort rika samlingar af naturalier och erbjudit dem till inköp för naturhistoriska Riksmusei räkning, E. K. M., uppå Vetenskaps-akademiens underd. tillstyrkande, den 17 December 1845 bifallit, att förenämnda samlingar finge inlösas emot en betingad köpeskilling af 19,500 r:dr, hvilken borde sålunda utgå, att utom 3,500 r.dr, som af Riksmusei fond blifvit till Wahlberg förskottsvis utbetalda och borde Expeditions-Utskottets Förslag Ull und. 649 borde oafkortad c honom tillkomma, skulle i lösen ytterligare erläggas 16,000 r:dr, hvaraf 6,000 r:dr genast borde, uppå skeende reqvisition, Wahlberg tillhandahållas af besparingarna på Riksstatens åttonde hufvudtitel, och återstående beloppet 10,000 r:dr skulle med minst. 1,000 r:dr årligen från och med. 1846 till Wahlberg utbetalas och intill innevarande riksdag utgå af anslaget för extra utgifter under åttonde hufvudtiteln, hvarefter E. I\. M. ville för gäldandet af den öfriga delen utaf köpeskillingen, som vid slutet af innevarande år sålunda skulle komma att utgöra 7,000 rxlr, framdeles anvisa nödiga medel; och har E. K. M. nu, för att befria åttonde hufvudtitelns redan ganska otillräckliga anslag för extra utgifter från en under flera år fortgående betydlig omkostnad af den serskilda beskaffenhet, som nu ifrågavarande köpesumma, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för en gång anvisa ofvan nämnda belopp af 7,000 rxlr.