Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R;dr banco och hvad vill han härvid tänka, då det visas huru sådan olycka kunnat träffa 2tne gånger inom ett år. Man skall, som jag förmodar, snart nog ej begripa huru denna inrättning kunnat så länge bestå, utan att förrän Bil. till Ridd. 0. AU. Pr. 1 Band. 46 722 Den 24 Februarii, nu genom ett högljudt missnöje påkalla en förändring, och man lärer härtill, som för mycket annat uti tingens natur få finna orsaken; lidandet likasom allt annat har en gräna hvaröfver det ej kan bäras, och den, som med uppmärksamhet följer händelserne, kommer säkerligen alltid till den slutsats, att de äro verkningar af tiden, och att dess organer blott äro verktyg åt en oemotståndlig kraft, sorn yttrar sig i tidens fordringar. Man skall häraf lätteligen finna, huru klagan öfver rustningsbesväret ej är en enskildt jämmer eller otålighet, utan att det verklgen utgör ett ondt i Statskroppen som bör botås. Dessa betragleiser tror jag kunna gälla för rusthållningen i allmänhet, men för Nerike, som är de n province jag bebor, tillkommer localförhållanden, som göra rusthållningen tor oss tryckande och svår t ännu högre grad. Väre hemman äro för det mästa af högst inskränkt jordrymdj vare ängar äro vattensjuke och lemna ett då. ligt hö, betesmarkerna äro ringa och sällan af cägon god natur. Provincens förnämsta näringsgren är fotkörsling hvadan dess dragare äro i ett beständigt släp; hästafvel» kan således ingalunda inom provincen främjas, hvadan ock^ så snartsagt hvarenda rustningshäst måste utom provincen anskaffas. Egarne af omkring 240 Rusthåll inom Nerrike, hafva ej längesedan med tillförsigt till Konungens
Ofver dessa besvär har Statskontoret inkommit med underdånigt utlåtande och dervid anfört, att då klaganden, som, för bestyrkande af sina anspråk, vid de underdåniga besvären icke fogat andra handlingar än dem, som vid frågans afgörande hos Statskontoret varit företedda, ej heller sedermera ådagalagdt de förhållanden, hvilka det, jemlikt ofvanberörda nådiga Bref och Statskontorets derpå grundade kungörelse, ålåge klaganden att, för utbekommande af ifrågavarande medel, behörigen visa, Statskontoret, som vid anställda förnyade undersökningar icke kunnat ur tillgängliga handlingar vinna någon upplysning i berörda hänseende, funne sig böra hemställa, att de underdåniga besvären måtte lemnäs utan nådigt afseende; men som klaganden vid långt framskriden ålder syntes befinna sig i torftiga omständigheter, och den henne åliggande bevisningsskyldighet varit desto svårare att fullgöra, som upplyst vore, att 1810 års handlingar i Chefs-embetets vid f. d. Mörnerska Husar-regementet arkiv saknas, har Statskontoret öfverlemnat till Kongl. Majits nådiga pröfning, om icke någon gratifikation kunde Enkan Lindman tilläggas, hvilken i sådant fall, enligt Statskontorets åsigt, borde utgå af 4:de eller 7:de hufvudtitelns anslag till extra utgifter, enär det för ofvanberörda ändamål anvisade särskilda förslagsanslag, hvarå besparingarna i 1860 års Rikshufvudbok måste tillgodoföras Riksgäldskontoret, icke vidare vore för ändamålet tillgängligt. Kongl. Majit har handlingarna i dessa Irenne mål i nåder låtit sig föredragas; Och hvad försl angår enkan Lindmans underdåniga besvär, har Kongl Majit ansett skäl icke vara af klaganden anförda, som kunde föranleda till ändring af Statskontorets i ämnet meddelade beslut; men, i betraktande af de i alla dessa nu förevarande ersättningsfrågor förekommande förhållanden, vili Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och beslut öfverlemna, huruvida någon godtgörelse af allmänna medel må skäligen kunna förenämnda trenne enkor tillerkännas; — Och anser Kongl.
Lånet, äger han laglig rätt, att bekomma Låntagarens förfallna Revers på sig transporterad, för att, i laglig ordning, kunna denna sin fordran hos förre Låntagaren bevaka; och, då således bland Discont - Verkets Handlingar icke finnes en Revers med den ifrågavarande 'Låntagarens namn, tå ftågas,. huru är det då *03 8 Statsoch Bartea-Utskottens Betänk anden. tänkbart, att han icke dess mindre uti Böckerne skall uppforas såsom Ivåntagare? Örn det vore gifvit, att något namn aldrig skulle kunna annotera» uti Disconternes Bocker, utan att det nödvändigt skulle häfta för någon förbindelse, sä kunde det föreslagne stadgandet anses innebära en’ orimlighet, men sådant 'ärer väl icke kunna yrkas. Att forre Låntagaiens namn skall bibehållas, är föreslaget, endast för att i Böcker och Räkenskaper förvara upplysning derom, att, med undantag af det ifrågavarande fall, någre nya eller andra låntagare än de, sorn funnos! den tid, då utredningen af Riksgälds-Contoiret emot* togs, icke tillkommit; men hvilket, utan en sådan föreslagen fortlöpande Annotation, icke skulle kunna, utan mycken svårighet, af Revisorerne control'eras. Vid ) inom. i 3 §, deruti stadgas, att med beräkningen, så val af lagliga räntor ■ som af straff räman skall förhållas, i enlighet med hvad sorn för Banco - Disconten kommer att stadgas, hafva arne värde Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmärkt, att någon annaa beräkning af så väl ränta, som straff-ränta, än den, som genom Disconternes Reglementen är föreskrifven, icke kan äga rum, utan våldförande af så väl Disconternes Fordrings agares, sorn Actie-ägares rätt. X afredning af denna anmärkning, få Förenade Ufskotten blott erinra, att Staten med ganska hetydliga uppoffringar liqviderar -Götha Canal Bolags samt Malmö Disconters Borgenärer, och att vid sådant förhållande Actie-ägart Statsoch Banko Utskottens Petänkanden.
För det man läste mellan raderna den lilla fröken Alma Hagbergs förtjusning öfver att ha företagit sig något så opassande som att gå och hvissla på Gustaf Adolfs torg i skymningen. Men fröken Alma Hagberg är frisinnad sinnad och emanciperad hon lär till och med hålla på med att utge en samling småfröken-noveller, har jag hört och det generar henne inte alls, utan hon berättar tvärtom med omisskänneligt koketteri att hon gick och hvisslade om kvällen o fasa! Jag ser er gå der på torget och jag hör or hvissla, tyst, nästan ohörbart med en så innerlig belåtenhet öfver att gå och hvissla på sjelfva Gustaf Adolfs torg. Ni tycker att det tar sig ut och ni är helt förälskad i den lilla genretafla, ni lagar. Det är jag för rasten också, d. v. s. sansadt och hyggligt som en modern ung man nuförtiden är förälskad (och inte i er utan i genretaflan med er!) Det retar mig obeskrifligt att jag inte också kunde vara på torget vid den tiden. Jag känner på mig, att om jag hört er hvissla hade jag ögonblickligen kommit fram till er och viftat med svansen. Ja, nu har jag inte mer tid att ge er i dag. Det tar så förskräckligt på hjärnan att skrifva bref till en ung dam inför hvilken man gerna vill hålla illusionen uppe, att hon icke må ana hvilken idiot till och med en annars ganska skapligt begåfvad ung man kan vara ibland. (Här har ni tillfälle att säga en godtköpskvickhet!) När kommer er bok? Jag hoppas, ni skickar mig den. Jag vill låta den ske rättvisa och det vill säkert säga, att jag måste vrida nacken af den. Jag fruktar den blir ovanligt dålig. Men det rår ni inte för. Det är tidens stora sjukdom att små fröknar nödvändigt ska' skrifva noveller och proverb. Men det ska' inte hindra mig från att personligen tycka ganska bra om er. Tror jag. Till sist kan jag inte neka mig nöjet att hänleda er uppmärksamhet på att detta lilla bref också kvantitativt innehåller mer än ert.
– Det där liknar verkligen en flykt! – skrattar Brandt, i det han, som riddare utan fruktan och tadel, hjälper fru Gæhler upp i den andra vagnen. – Hvad är det egentligen man är rädd för? – Fort! Fort herr grefve! sorla hofvets damer i korus. – Skynda er! Följ oss! – Jag kommer. Men jag fordrar en kyss på axeln af er alla, mina damer, till tack för konvojen. Eljes stannar jag på slottet och slåss för kung och fosterland! – Beviljas! – höres fru Mallevilles röst. – Skynda er bara, kära grefve. Brandt hoppar upp och vagnen rullar af. Snart ser han den gyllene kronan på slottets torn försvinna bakom trädtopparna. – Jag kommer att med mycken stränghet uttaga min fordran. Exekutivt, om det behöfs. Äro damerna beredda att betala? – Gärna! skrattar fru Malleville – Gud gifve att jag icke hade värre fordringsägare! Hon kysser sina egna fingertoppar och låter handen falla lätt på Brandts axel. – En kyss på skuldran af alla damerna, var det ju. Se där min tribut! – Och min! Och min! – Fru Gæhler och hoffröken Trolle betala på samma sätt. Brandt protesterar; men i detsamma kör ekipaget fram för trappan till Sophienberg. Där hålles krigsråd. – Hvad är att göra, om de upproriske följa efter? – Fortsätta vi till Helsingör – röstar drottningen. – Därifrån komma vi lätt öfver till Skåne. Alla äro bleka, allvarliga och oroliga, som om de med knapp nöd räddat sig ur en lifsfara och ännu kände sig långtifrån säkra. Endast Brandt har en kavat min och skämtar oförtrutet med damerna. Trots allt släpa sig timmarna långsamt framåt. Vagnarna vänta, förspända. Då kommer Falckenskjold ridande med underrättelsen, att matroserna återvändt till Köbenhavn. – De kommo obeväpnade, ville endast klaga sin nöd för landsfadern. Löjtnant Aboe svarade, att H. M:t var på jakt, men lofvade framföra deras klagomål.
Bland oss andra hade det länge varit en offentlig hemlighet, att fräulein plägade afprofva Katharines mer konstrika rätter, innan vi vid bordet gjorde deras bekantskap. En dag strax före middagen sticker Katharine, denna präktiga välvilliga tjänstflicka, in hufvudet innanför dörren, strax därefter blir handen synlig, hon kröker långfingret, det var som sagdt i middagstiden, fingret var icke alldeles hvitt, o c h gör några inviterande rörelser. Hon hade understundom gjort det förr, men aldrig så tydligt, aldrig när en nogräknad kusins argusöga vakade öfver godt skick och fina seder. » Hvad vill människan? » frågade hon i ilsken, förvånad ton. Fräulein var förfärligt röd o c h förlägen. » Hon vill kanske tala vid — vid madame de Lassarre, » stammade hon till slut. Kusinen var icke nog enfaldig att tro, det en schweizisk tjänstflicka skulle taga miste på sin matmor och en pensionär, hon anade oråd. » Din förklaring är idiotisk, hvad har du för gemenskap med denna banala tjänstepiga, som understår sig att gifva dig hemliga tecken? » Fräulein behöfde ej svara, Katharine tog själf ordet. Att vara » en banal tjänstepiga » gjorde henne intet, men att rent ut kallas » människa », det stötte henne förfärligt, det hade ännu aldrig förekommit i madames hus, fastän där varit många fröknar, äfven de, som i hemlighet smakat på maten. Det senare tillades med en hänvisande blick; något skulle gifvas för fegheten nyss. Så- dant var innehållet i Katharines försvarstal, starkt kryddadt hade det äfven varit. Kusinen behöfde ej förbjuda, Katharine hade själf smällt igen sin dörr.! Stackars fräulein vann alldrig mer hennes bevågenhet för sin feghets skull o c h förlorade ett stort nöje för sin osjälfständighet. Med undantag af Sonja, som på ett par dagar rest till en grannstad för att sammanträffa med några vänner, voro de öfriga ute för att plocka violer, dessa vårens blyga doftande barn. Jag gick i ovisshet, o m j a g borde gå upp till lady Threaton eller ej.
Betänkande> N:o 36. eflerlänklige följder, helt och hållet upphäfvas, och att Collegierne, som besörja behofvens fyllande i alla dess detaljer för landtoch sjöförsvaret, samt underordnade auctoriteler icke måega, utan då lagliga och bestyrkte omständigheter förekomma, om hvilka Kronans Ombud alltid bör höras, prolongera tiden för contracters fullgörande, äfvensom alt i alla händelser de i contracten bestämda vitén och skadeersättningar icke få af Auctoriteterne eller Konungen i administrativ väg eftergifvas, utan få bero af vederbörlig domstols pröfning och afgörande. Yid pröfning af denna framställning hafva Utskotten inhemlat, att ifrågavarande, al motionären klandrade föreskrift innehåller, att, ”likmätigt Kongl. Brefvet al den 17 Juni 1S17, bör, då contracler om leveranser till Kronan ej uppfyllas, Krigs-Collegium eller Förvaltningen af Sjöärendena, efter leveransens beskaffenhet, pröfva, huruvida de i conlractet utstakade böter skola uttagas, eller om sådane skäl äro för handen, att, då någon olägenhet ej af försummelsen för kronan inträffat, tilltal må föifulla; hvarföre Ådvocal-Fiscalen är förbjudet emot den försumlige leverantören anställa åtal, innan Krigs-Collegium eller Förvaltningen om målets beskaffenhet tagit kännedom och sitt beslut meddelat;” och finna Utskotten lill den förvaltning i sin helhet, som är åt de ifrågavarande Embetsverken uppdragen, nödvändigt äfven höra, att på dessa Verk hufvudsakligen bör ankomma att hafva vård om eflerlefnaden af de aftal, de afsluta om leveranser för Kronans behof, och att jemväl kunna å Statens sida medgifva de ändringar i conlracts-vilkoren, sorn till följd af förändrade förhållanden eller eljest kunna till Statens fördel leda.
SSM» möhus £än begära förorbnanbe för allmän åffagare, att till ben bel of» manberörbe brottslighet anginge förre famererarett £inbffebt, mib weber* — 29 — börlig Somjbl lagligt åtal utföra, jag bett i näjipåföljbe ^tmii remitte* vat ferrat 33anfofudmägtigeö npfjomförmälbe ffrifmelfe meb bifogabe Ijanb* lingar till abbocat*ftfcalö*embetet i $ongl. SDfaj:tö ocf) Svifetö 0mea £of* Stätt, att jemlift 5 § i anfmarigfjetölagen bett 8 Slprtl 1824, inför (jögbe* malte 4kongf. äpof*3tätt, emot meberböranbe anfalla ocf) utföra Den talan, Ijmartid lag ocfj fafen ö bejfaffenfjet föranlebbe; härefter, i ättledning af mitt i remijjen jemtoäl gjorba förklarande, att, på erhållen unberrättelfe, fjmilfen perjon $onungenö 23efadning$(jafmanbe funbe (jafroa förorbnat till actor i (jmab målet ^ältfamereraren Sinbfiebt rörbe, gifma abbocatft 2ftaj:tö ^ujfitise.Can&lerö ämbete unbfått förjtänbiganbe, att icke något berutinnan borbe af 0ploan tillgöra^, utan $ongl. ö?of*S£ät* tenö föreffrtft afmaftaö. £td fullgörattbe af bet utaf öperrar gudmägtige i danfelt, gifcalö* (£mbetet berfiäbeö gifna uppbrag, att färjfilt tilltala 23anfo*£af3euren S3jörfman, fjabe, uti ett tid $ongl.
Dé öfriga punktérne uti Utlåtandena N:ris 3i och 168, angående anslagen till Hans Maj:t Konungens hofhållning, „ Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens d:o, „ Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessans handpenningar, „ ved och kohl för de Kongl. Hofven, , Kongl. Slottets i Stockholm police-, lysoch renhållning; samt „ Drottningholms och Svartsjö, Gripsholms, Ulricsdahls, Haga och Strömsholms Slott, äro dels af samtlige, dels af 3:ne Riks-Stånd afgjorde med bifall till Utskottets hemslällanden. Andra IIufvud-Titeln. enligt Utlåtandéna N:ris 4« och iq3: 5:o Sedan Utskottet uti 3:dje punkterne af Utlåtandena N:ris t^o och ic>3 afstyrkt löne-tillökning, bland annat, för Höf-Rätternes ledamöter, har 6 Stats-Utskottcts Memorial, 1Y.0 3oi. detta blifvit gillad t af Presteoch Bonde-Stånden, hvaiemol Riddet skåpet och Adeln samt Borgare-Ståndet bestämt lonerne för Hof-Rätts-Rådeu lill i,8oo R:dr och för Hof-Rälts-Assessorerne lill i,5oo R:dr Bco. 1 följd häraf föreslås följande votering: Den, som, med bifall lill Sluts-Utskottets Utlåtande, N:o it)3, anser löne-tillökning för Hof-Rätteines ledamöter icke böra beviljas, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, komma lönerne att utgå för llof-Rätts-Råden med i,8oo R:dr och för Hof-Rätts-Assessorer ne med i,5oo R:dr B:oo. 6:o
Den vårens luft jag andades in tycktes mig en balsam och ett läkemedel mot den hemliga sorg, som vid denna tid förgiftade min själ äfven i drömmen. Likväl kände jag en viss oro. Var jag verkligen ensam? Jag hade en känsla af att någon gick vid min sida, men jag såg icke klart hvem det var, ty han höll sig oafbrutet ett halft steg bakom mig; och då jag en gång vände mig om för att se hans ansikte, höll han just på att snyta sig och dolde därigenom större delen af sitt ansikte med näsduken, som spändes ut af vinden. Med ens slog det mig, att jag gick på solsidan af gatan, och att det kunde vara min skugga, som följde mig på den hvita väggen. Jag hade själf fått en smula snufva af vårluften, hvarför skulle icke också min skugga ha fått det? Jag hade aldrig förr känt mig generad af min skugga, men denna dag besvärade den mig en smula. Jag hade nya handskar och kläder; men min skugga var grå och blek och gjorde ett fattigt intryck. Hvarför skulle den följa mig just denna solskensdag, då jag gick för att möta henne som jag älskade? Hon kom mig till mötes, och hon strålade och log, men det lyste också något som en tår i hennes öga. Hon bar två rosor i handen. Den ena var skär, den andra röd. Hon gaf mig den skära rosen; men den röda, hvars stängel var full af taggar, gömde hon vid sin egen barm. »Hvarför ger du mig icke också den röda rosen?» frågade jag henne. »Icke ännu,» svarade hon och log. Och det syntes mig i drömmen, att hennes löje var detsamma, med hvilket Lionardos kvinnor le. Jag ville taga hennes arm, men hon tog i stället min hand. Och som två barn gingo vi gatan nedåt hand i hand. Jag lät henne med flit gå på den sida, där min skugga var, så att hon trampade ned honom och han blef borta. Men drömmen växlar snabbare än tiden. Gatan, på hvilken vi gingo, var densamma som nyss, med trähus och med trädgårdar bakom röda plank, men den var dock en annan, ty det var ingen snö och inga blanka sjöar, som speglade blått, det hade blifvit verklig vår.
H Kronprinsens förmälning; rörande tillökning dels i de för Bankens Casseurer bestådde rnissråknings-penningar, och dels uti ajne för längre tid tillbaka för Extra förrättningar anslagne arfvoden; om prägling af så kallade JubelRiksdaler; angående föreslagne ändringar uti Bankens inre administration m. m.; om Bankens tjänstemäns extra befattningar; samt rörande vilkoren för återbetalning af Götheborgs Stads erhåiine lån,. LagUtJko Itets■ \ Om ansvar för utprångling af falska Bancoech RifcsgåldsSedlar; rörande Medico legal besigtning å död person; angående bestämmande af en viss grund för fastighetsvärde vid Bouppteckningar, hvarefter en åtondedel fattigprocenten må beräknas, med antagande af'det af Utskottet föreslagne endra altein atif, eller att hädanefter måtte förblifva vid hvad Lag och Författningar, så våi engående värdering vid Bouppteckningar, sorn Domares åbggande vid deras, ingifvande till D 6 ms tolen, innehålla, och att någon vidare föreskrift i dessa delar icke vöre Dtn 30 Augusti e. m. 427 nödig; rörande skärpning af Lagarne angående tjenstledighet för Domare; om en Lag i afseende på förbrytelser, begångne af åhörare inora Rikg-Ståndéns Plena, elfer Riksens Stånders Plena Plenorum; i fråga om Edsforrnulsirens granskning och rättande* angående ändring i 5 och 4 §§. af 21 Gap. RåttfgångsBalken; Öfver åtskilliga föreslagne Lagförändringar till minskande af kostnader och besvär för Rättsökande; örn upplifvande of Kongl, Senatens Bref den ad Nov. 1708 rörande Prestval; i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse angående ändring i 5 Cap. 1 §.
R:dr för däckade oell 1 R:dr Banco for odäckade fartyg måtte alldeles upphöra; 2:o att der löner på Stat voro för Consulerné anvisade, Consulad-afgifterna måtte komma att, i moa derefter, antingen nedsättas eller alldeles upphöra; 3:o att med serskildt fästadt afseende å Svenska sjöfartens betungande å de orter, der Consulad-afgifterne ännu beräknades efter äldre serskilda Författningar, Kongl. Majrt måtte i Nåder anbefalla en skyndsammare allmän verkställighet af Kongl. Brefvet den 29 Juni 1833, och, om seiskilde anslag för sådant ändamål skulle erfordras, derom till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition; samt 4;o att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder anbefalla ej mindre nu gällande Consuls-Stadgas, än ock den för Consulerne meddelade Sporteloch Expeditions taxas öfverseende och omarbetning ide delar, der sådan, enligt hvad Rikets Ständers skrifvelse innehåller, blifvit ifrågasatt, eller i öfrigt kunde finnas vara af behof vet påkallad. Efter föredragning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, har Kongl, Maj;t, genom Remiss af den 7 April 1841, infordrat Kongl. Comroerce-Coliegii utlåtande i ämnet, men detta har ännu icke till Kongl. Maj:t inkommit; dock hafva Utskotten från bemälde Collegium erhållit uppgift derom, att ärendet, som fordrat en vidlyftigare beredning, genom inhemtandet af yttranden och upplysningar från Svenska Consuler på utrikes orter, numera är färdigt att i Collegium föredragas. Som nu ifrågavarande ärende redan utgör föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, samt Kongl. Maj:t tvifvelsutan lärer i Nåder fatta det beslut, hvartill omständigheterna föranleda samt Kongl. Maj:t kan finna nyttigt; få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionerna i denna del ej måtte för närvarande förauleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
401 Staden Marstrand borde åtnöja sig i ett för allt, utan afseende på det större belopp, hvartill Staden, efter målets utredning, kan finnas berättigad, får Utskottet vördsamt hemställa: att R. H. St;r måtte af RiksgäldsContoirets medel anslå omkring J af Stadens förmenta fordran, eller en Summa af i\rio Tusende Rtdr, att förskottsvis utbetalas i afräkning åden ersättning, som, efter skeende utredning, kan varda Staden tillerkänd, och af kommande St:v anslagen. Reservationer: Af FIr Grefve v. Schwerin F. B..- Jag delai;i så måtto Utskottets tanka att jag anser Staden Marstrand äga en obestridlig fordran och finner det icke vara R. St:r värdigt att genom ett gång efter annan gifvet förklarande det frågan icke är tillräckligen utredd uppskjuta slutliga liquiderandet af samma fordran j men hvad beträffar grunden för liqvidationen kan jag ej instämma i phirafitetens tanka. —■> En fordran, sådan som den ifrågavarande, är af natur att kunna genom accord uppgöras,. Staten liquiderar denna fordran med Staden; den sednares sak blifver det att, liquidera de enskilde fordringsegarne eller hvarje husegare särskildt och då härvid inträffar omöjligheten för Staden att kunna uppgöra liquid för hvad en husegare på inqvarteringsräkningen för några, oqh tjugu, år tillbaka egt att fordra, är äfven Staden, i tillfälle att, på sätt nu skett, föreslå i liquid en bestämd summa af hvad densamma, enligt räkning, för inqvartering har att for - /joa Stats-Utskottets dra, hvilket anbuds bifallande jemväl, enligt hvad Landshöfdingen i orten förklarat, är höjden af hvad Staden väntar. På grund häraf anser jag för min del det Utskottet bordt föreslå R. Staåt R:g:sGontoiret uppdraga att K.
Nen dä b. 8t:r bvarken tillsätta de förra, eller stikta de sednare: sä bafva de i sin magt, ingen annan utväg att till det allmänna bästa i nägotdera bänseendet bidraga, än genom nekade sfskrikningar, när medel förskingras, genom elterlätvnbet 1 ettdera eller i begge, dessa bänseenden. 6o6 Statsoek Raneo-IIt sk ottens Undandraga sig R. 8t:r, att, när det gäller, kegagna det medel lie ägs i sina känder, to,- stt betrygga ullmän ock enskild säkeiket, ulan i stället skjuta ifrån sig lis» omsorgen pä Regeringen siléns: sä Irörs de icke beklaga 8ig, om Irsn i sin ordning gör likaledes, om vslet sk Embetsman oek stiftandet sf Rörfattningar icke förl>ältrss, ock om tillfällig gunst, i stället för stsdgsd Isg, o/r^-r a/go> sai. ^s Hr <7ar/ Oet mai kvarök ver de Id. Statsoek Lancokltskotten nu Ire8lutat, sr sk en egen oek kitlills ovsnlig beskalkenliet: en RmKet8, nsn st Kvsr8 värd Styrelsen öfver en kel Rrovins sr snsärtrodd, ksr sf dea Käg8ts Oomarewagten blikvit dömd stt ersätta betydliga färlu8ter, uppkomna genom underlätenket i utöfningen sf den controU konow älegat iakttaga mot en underordnsd ^jLN8teman. Oandsköfdingen sf Wingärd ksr i underdiket sökt stt utsf gun8t ock näd vgrds kefrisd frän de konow älagde ersättnings, ne ock den underdänigs ansökningen derom sr sf R. N:t till R.