Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten har anmärkt, att detta Betänk, skulle så till vida skilja sig från föreg:de likartade Betänk, från samma Utsk., Den 8 Februari e. m. 389 att det blifvit meddeladt alla fyra RiksStånden, i stället för att de eljest aflemnats blott till det Stånd, frågan rörde. I anledning häraf ber jag endast få nämna, att denna sednare praxis förut varit gällande, men att, under de senaste Riksdagarne och särskildt vid den sist förflntna, man följt den praxis, som nu blifvit af Konst-, Utsk. iakttagen. Frih. von Schultzenheim: Då så väl Frih. Sprengtpor ten, som Hr Tersmeden, Pehr Reinhold, gjort anmärkning emot mitt förslag ang:de ifrågav:de Betäuk:s läggande till handlingarne, med icke ett ogillande, utan ett icke gillande, anser jag mig bora i korthet förklara, att, då en hvar af R. o. Ad:s ledamöter har rätt att yttra sig i ämnet, och 15 eller 16 talare redan upträdt, samt något hinder icke finnes, så vida det vore tid dertill, att alla de öfriga, om de ville roa ,sig med att fortsätta jordfästningaceremonien, kunde uttrycka samma åsigter, utom en eller måhända ett par, så kan jag icke finna annat, än att det blir samma sak, som om R. o. Ad. kollektivt uttrycker, att Ståndet icke gillar memorialet. Men då mitt yttrande möjligen kan anses icke vara tillräckligt klart, vill jag ingå på Hr Cederscbiöids, R. T., förslag, att R. o. Ad. lägger memorialet till handlingarne med det förklarande, att Ståndet icke delar de åsigter, hvilka ledt Utsk. till förev:de resultat. Frih. Cederström, Rudolf: Då den enda i denna formfråga bestämmande grundlagsparagraf, som, enl. hvad vi alla väl känna, är den 55 § R.O., icke medgifver R.
I denna lära ligger grundstenen till Roms storhet, ty Andens kraft kan icke skiljas från Kristus' ämbete, som med himmelrikets nycklar överlämnats till Roms förste biskop och genom honom med handpåläggningen överflyttats från efterträdare till efterträdare. De romerska biskoparnes oavbrutna följd bildar då pulsådern, varifrån den Helige Andes kraft som ett livande blod inströmmar i den kyrkliga lekamens alla delar, genom otaliga kanaler och förgreningar: från Roms kyrkofurste till de av honom vigda biskoparne, från dem till prästerskapets lägre ordningar, och från dem till folkens massor. Så vandrar denna magiska ström från hand till huvud för att vattna de yttersta ängder. Och fördenskull är han, som skiljer sig från kyrkans lekamen, lik en avhuggen lem. Han utesluter sig från delaktigheten i det gudomliga livet och frälsningens nåd. Han kan icke tillägna sig denna nåd genom tron på återlösaren. Nåden vinnes genom föreningen med kyrkan, Treenighetens kropp. Sublima lära om kyrkan och bekännelsens enhet! Du uppväxer ur ett ringa, i skriften knappt synligt senapskorn till ett väldigt träd, som skall skugga jorden. Du är djärvare än någon människotanke, och ingen mänsklig klokhet har mäktat uppfinna något jämförligt. De medel, som de listigaste av människors barn upptäckte för att skapa ett välde över sina likar, äro mot dig intet. I ditt sköte bär du en väldighet, för vilken jordens folk och konungar skola knäböja. Den makt, du kan förläna, skall sträcka sig ej endast till ägodelar, liv och kroppar, utan till själarna. Du skall klippa själva tankens vingar och förvandla den fria örnen till en struts, som tam och betslad ledes på den väg, han får vandra. Du skall fatta trådarna till människornas allra egnaste känslor skrämma när du vill, trösta när du vill. På din vink skall broder väpna sig mot broder, modern förneka sitt barn och barnet sin moder, brudgum och brud bortvända sig från varandra och dölja sin smärtas tårar såsom pressade av en brottslig känsla. På din vink skola krigets och hatets flammor slockna, fiende försona sig med fiende, härskaren ödmjuka sig för slaven, frid råda över jorden ...
Jag kommer som en gammal vän, Hvart år uppå en » titt »; Välkommen eller ej — lik ' godt! Man blir mig dock ej kvitt. I pälsverk klädd ibland jag gör Mitt intåg, men också Med krans af sippor i mitt hår På lösta böljor blå. Jag nyckfull är, så säger man — Det är mitt lynnes drag — Ty jag kan gråta, jag kan le, Och det på samma dag. Men bättre det än mulen gå, Som mången har för sed; Ja, ibland egna syskons rad Väl så ' na finnas med. Min kappsäck den är ganska lätt, Men låt oss se ändå, Om ej diverse smått och godt Därur vi kunna få. Hvem stod vid dammens brädd och såg Sin bild uti dess vatten? Hvad pojken fick, när uti fejd Han låg med ilskna katten; Att för sin smärta uttryck få En lindring var att göra då. Hvad stryker iskall öfver hed I mörka vinternatten? För sångare ett välkändt namn, Ett minne blott numera. Benämning på kinesisk stad, Ja, som jag tror, på flera. Hvad reser sig mot molnen opp? En, som har både rot och topp. Jag förstod nog, att jag gjort ett visst intryck på henne, men, fullständigt oberörd som jag själf var, reflekterade jag icke mycket däröfver. Det smickrade min fåfänga — det var allt. » Det var först, då jag själf blifvit kär, som jag förstod, hur allvarligt det var. Men jag bar mig också oförlåtligt tanklöst åt mot den stackars flickan. » Det var den dagen, då min fästmö och jag skulle ut och köpa förlofningsringar. Utan att tänka därpå, af gammal vana, föreslog jag, att vi skulle gå till Dellvik och det var först, då vi glada och strå- lande trädde in genom dörren, som jag insåg min obetänksamhet. Men jag visste ju icke heller någonting med säkerhet — förr än då. Det kom som ett åskslag. Den stackars flickan kunde icke behärska sig. Dagny Fredrik2.-Bremer-Förbundets ' Berättelse för år 1891, ' d e t sjunde Aret af d e s s verksamhet.
Deremot anse Rikets Ständer, att föreskriften bör oförändrad qvarstå för alla de fall, der man utan obillighet kan fordra dess efterlefnad; hvadan Rikets Ständer för sin del beslutat, att vid mätning af torra varor i kronans och enskildes magasiner, äfvensom i öppna bodar, der handel och rörelse idkas, skall, så länge varans mängd det tillåter, det största målkärlet alltid begagnas efter den i §. 6 anförda ordning; i öfriga fall må uppmätningen verkställas med mindre målkärl, då köpare och säljare derom äro ensé. Och anhålla Rikets Ständer underdånigst, alt E. K. M:t täcktes i den nya stadgan meddela sådana föreskrifter, rörande mätningssättet för torra varor, att åtminstone de, medelst det största målkärlet i magasiner och öppna bodar uppmätta varuqvantiteterne blifva, så vidt möjligt är, oberoende af den mätandes godtycke. Då för öfrigt inga anmärkningar förekommit emot 9 och 10 §§. af Vetenskaps Akademiens förslag, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med 7 punkten af E. K. M:ts Nådiga Proposition, ansett, att de särskilda föreskrifter, som i stadgan erfordras beträffande sättet för varors mätning och vägning, jemte kontrollen derå, må blifva hufvudsakligen lika med hvad Vetenskaps-Akademiens förslag derom i §§. 9 och 10 innehåller, med de undantag, som förut blifvit antydda. Uti 9:de punkten af den Nådiga Propositionen förekommer en föreskrift, att tiden, inom hvilken förnyad justering af mått och vigt skall ega rum, bör blifva olika för stad och land. Rikets Ständer kunna icke underlåta att härvid erinra, det målkärl och vigter vid handels-salubodar å landet och i köpingar utan tvifvel begagnas och slitas fullt ut lika mycket sorn i de mindre städerna.
Vidkommande derefter de ifrågaställa löneoch arfvodes-lillökningarne för nuvarande embelsoch tjenstemän m. fl., lä Rikets Ständer, efter granskning af den föreslagna aflönings-staten, anmäla de förändringar i beloppen, hvilka dervid ansetts böra ega rum. n) För Öfver-lntendenten, hvilken enligt nu gällande stat åtnjuter i årlig inkomst 5,047 R:dr 50 öre, är lön i den föreslagna slaten uppförd lill belopp af 6,000 R:dr. Då emedlertid Rikets Ständer ansett denna befattning icke vara så trägen, att löneförmånerna dervid böra upplagas till det höga belopp, som blifvit ifrågasatt, har ÖfverInlendentens aflöning blifvit fastställd till 5,500 R:dr. />) Den ökade aflöningen för Intendenten är i Staten uppförd med ett belopp af 5,500 R:dr, i stället för 2,678 R:dr, sorn den hittills utgjort. Med afseende derå, all innehafvaren af denna beställning kan genom annan sysselsättning bereda sig ökade inkomster, anse Rikets Ständer, att, om nuvarande Inlendents-lönen höjes till 3,000 R-.dr, en sådan förhöjning bör vara tillräcklig, hvadan Intendentens aflöning blifvit tili sistnämnde belopp bestämd. c) Sekreterarens lön, som för närvarande utgår med 1,500 R:dr, är af E. K. M:t föreslagen till 3,500 R:dr.
Bevisen på de fördelaktiga följder, näringsfriheten lillvägabragt, behöfva icke hemtas från främmande länder, der den lärer visat förvånande Eili, till R. St. Prot. tS34- 7 Sami. a Afd. 4 10.de a6 Bagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk, Betankande N.o 33. resultat; de ligga oss gansta nära, nemligen uti fabriksnäringarne inom Riket, hvilka aldrig varit underkastade något skråtvång, och icke destomindre förete en vida mer hugnande anblick än handtverkerien, som i långliga lider fått tillgodonjuta detta slags omsorg och vård. Alt då bibehålla ett system, som icke medför någon nytta, utan endast skada, torde vara, lindrigast sagdt, oförståndigt.) Frågan|synes äfven vara mindre om dess bibehållande, än om hvad som i dess ställe bör införas. Det är mig icke obekant, att sjelfva ordet: näringsfrihet, hos många väcker en serdeles oro och farhåga. Icke deslomindre torde denna frihet blifva sista tillflygten ur de oredor och trassel, hvari näringarne och författningarne derom för närvarande befinna sig. Att vidlyftigare, än som skett, utbreda sig öfver de fördelar man af ett friare system har att hoppas, för det allmänna och jemväl för skråmästarne sjelfva, samt det beroende, hvaruti invåriarne, så väl i städerne sorn pä landsbygden, stå till hvarandra i afseende på afsättningen af ömsesidiga producter, skulle vara lika fruktlöst nu, som det alltid varit. Jag vill derföre endast yttra mina åsigtcr om näringsfrihetens nytta, den snart oundvikliga nödvändigheten att införa densamma, och, såsom bevis att den icke är aldeles främmande för vårt land, anföra, att Boktryckerikonsten, befriad från al, la band, i senare tider vunnit en förut okänd höjd, äfvensom, hvad förut är nämndt, fabrikerne.
Jag kan icke föreställa mig en sådan grundlighet i tankegången hos de personer som skulle komma att tillämpa lagen att de, ehuru bär endast är fråga om att tillsätta ett visst antal platser, och alldeles icke är fråga om att upgöra något förslag, skulle vilja upsätta tre personer på förslag, blott derföre alt så tillgår vid Biskops-val. Skulle likväl förslaget synas tveksamt i detta afs;de, så anhåller jag att R. o. Ad. i st. f. att afslä det ville återremittera detsamma; ty det är nödvändigt att vid innev:de Riksdag omorganisera Domkapitlen sedan R. o. Ad. beslutat, att de pratbende-pastorat, som hittills varit åt läroverken anslagne, skola, med undantag af Theologie Lektorernas prtebenden. från läroverken skiljas. Hvad slutligen angår de formaliteter som äro föreskrifna för Biskops-val, såsom till ett samlas i kyrkan och hålla bön, så kan det väl aldrig göra något om de väljande skulle vilja förrätta denna ceiemoni. Men om, hvilket är troligt, de väljande, på samma sätt som nu sker vid Biskops-val insända sina röster skriftligen, så kan naturligtvis någia sådana formaliteter icke komma i fråga. Hr Cederschiöld, Gust.: Då till följd af de förändringar R. o. Ad. vid denna Riksdag beslutat, de gamla stadgandena i detta afs:de icke längre äro verkställbara, är det också nödvändigt att ändra dem, och det är af sådan orsak som jag tillstyrker bifall till Utskis förslag. Hr Carlesons anmärkn:r anser jag redan vara Den 13 Februari. 31» tillräckligt vederlagda af Gr. Sparre, och hvad Hr Tersmedens anmärkn:r angår, så äro de icke af den vigt att Betänk, derför bör afslås. Hr Tersmedens anmärkn. att de valde ledamöterna af Domkapitlet möjligen icke alltid skulle vara i stånd att fullgöra det examens-åliggande som tillhörde kapitlet, bör icke väcka några betänkligheter mot förslaget; ty i de flesta fall torde väl Lektorerna komma att utses till ledamöter, och äfven om der skulle inkomma en och annan till examinator mindre passande ledamot, så finns det ingenting som hindrar
Huruvida någon skillnad i posthemmannens skyldigheter och rättigheter i detta afseende genom Utsk:s förslag uppkommit eller icke, kan af förslaget icke inhemtas, ty der lalas nu endast om dem som äro befriade, och såsom jag redan nämnt posthemman åtnjuta befrielse från körslor, men deremot icke ifrån andra afgifter. Jag tror således, att detta förslag icke kan antagas dels derföre, att tidpunkten är illa vald, och dels derföre att förslaget är ofullständigt. Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v.: Gr. Lagerbjelke har börjat sitt anförande med ett erkännande af rättvisan och billigheten af det föreslagna stadgandet, men anmärkt att liden icke vore lämplig af skäl, att en del skolhus ännu icke vore uppförde, och att för de redan uppförde, liqviderne ännu icke voro fullbordade. Sådant kan i alla tider komma att inträffa, enär en del församlingar alls icke bygga skolhus, och andra åter anställa reparationer å de redan befintlige. När nu detta är ett önsk uiugsmål som från R. St. ingår lill K. M., så lärer K. M. äfven i den blifvande författningen meddela föreskrifter huru den skall tillämpas på hvad som redan är under arbete eller icke. Tiden är lika lämplig nu som någonsin framdeles för vidtagandet af den na förändring, och ju förr densamma träder i verksamhet, dä den är grundad på rättvisa och billighet, desto mera nytta medför den. Hvad beträffar åter Gr. Lagerbjelkes yttrande om posthemman, så om deras innehafvare äro sådana smulgråter, att de sätta i fråga denna deras arbelsskyldighet, så kunna de nu draga denna deras skyldighet i tvifvelsmål. Det torde väl äfven falla af sig sjelft, att när de som äro befriade från kyrkobyggnad, icke genom Ulsk:s förslag kunna tillförbindas, att uti skolhusbyggnaden deltaga, detta beror på R. författningar, hvilka böra lända till efterrättelse, utan att R. St. behöfva i detta enstaka fall förestafva ordalagen för den blifvande författningen. Jag tillstyrker bifall å denna punkt i betänk. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Ehuru jag måste gilla den arithmetiska billighetskänsla som ligger till grund för Gr.
Allmän åklagare skall tala å brott, som under allmänt åtal hörer, ändå att angifvelse derom ej sker. 2. Under allmänt åtal höra alla brott, som ej i lag uttryckligen undantagna finnas. Innefattar en handling flera brott, och hörer någotdera under allmänt åtal; då ege ock slikt åtal för de öfriga rum, ändå att de eljest derifrån undantagna äro. 3. Allmän åklagare vare ock pligtig att utföra åtal å brott, som hos honom af målsegande angifves, der brottet ej är sådant, att det endast af målseganden åtalas må, efter ty i lag stadgadt finnes. 4. Sedan, på sådan angifvelse, som i 3 punkten sägs, den tilltalade svarat vid Domstolen eller bevisning emot honom blifvit der föredragen, må ej återkallelse af angifvelsen ligga i vägen för åtalets fullföljd. Har målseganden sjelf i sådant mål talan anställt, och nedlägger han den, sedan ransakning börjad är; håfve ock allmän åklagare rätt att, på sitt ansvar, målet fullfölja, om han skäl dertill finner. 5. Den, som misstänkes att hafva begått brott, hvarå dödsstraff oller straffarbete i längre tid, än två år, Uter lag följa kan, skall i häkte tagas. 6. Misstänkes någon att hafva begått brott, hvarå straffarbete i kortare tid, än i 5 punkten sägs, efter lag följa kan; den må ock i häkte tagas. Häfver han embete Kongl. May.ts Nåd. Proposition N:o 93. 25 embete eller tjenst, eller fast egendom, eller eljest stadigt hemvist eller yrke, och kan det ej skäligen befaras, att han afviker, eller att han, genom undanrödjande af bevis eller egendom, sakens tillbörliga utredning hindrar; då skall han på fri fot lemnäs. 7. Okänd person, eller den, som stadigt hemvist eller yrke ej häfver, må i häkte tagas, ändå att brott, hvarför han misstänkes, med ringare straff, än ofvan sägs, belagdt är, der han ej ställer borgen för sin person. 8. Ej må någon såsom misstänkt häktas, der ej misstanke på sannolika skäl grundad är. 9.
Uppoch Afskrifnings-råkningen för innestående medel 339,648 — 715,577 87 68,450 — „ D:o d:o för innestående rånta . — 10,041 1 (i — „ Depositråkningen, för innestående medel 133,300 — 7,000 — 27,500 — Utelöpande Assignationer på Banken 750 Balanserad vinst 60,638 85 — —- Summa 3,784,336 85 1,882,619 03 320,950 — Tillgång vid årets slut: Osåkra lån på löpande förskrifningar 11,698 30 På lagsökning beroende, men bland såkra fordringar upptagne: Vexlar 6,000 Lån på löpande förskrifningar 60,174 86 30,000 Kassa-kreditiv 1,637 79 — B. Allmänna Diskont-Fon den. I Malmö. I Wisby. Inkomster: I Malmö. I Wisby. Utgifter: Aflöning Årfvoden Diverse omkostnader Lagsökningskostnad O o Revisionskostnad Utgifter för Låne-kontorets hus o t # Inköpte inventarier Utestående lån Fordringar genom utestående öfverråntor Förskjutne lagsökningskostnader . D:o omkostnader vid postvexel-rörelsen D:o sedelvexlings-kostnader Osåkra lån På lagsökning beroende, men bland såkra lån upptagna fordringar 32,510 98,922 04 14 8,148 17,179 89 50 4,564 23 — 41 — Fördelning pä distrikter, näringar ocli yrken af de under nr 1862 utgifna nya lån nied omsätiningsriitt. I Malmö. I Wisby. Antal. K: dr. Antal. R:dr. Antal. R;dr. Distrikter:
I denna §. synas de stadganden kunna införas, som Rikets Ständer funnit nödige, angående uteslutande rättighet för ci vil-myndighet alt påkalla biträde af krigsmanskap och förordna om vapnens bruk till upprors stillande; men, i anseende till vigten af en sådan rättighet och ansvarigheten i dess utöfning, lärer det jemväl vara af nöden att bestämma, hvilka embetsmål!, som i detta afseende må lill civil-myndighet hänföras; dervid Rikets Ständer ansett andra ej böra komma i fråga, än Konungens Befallningshafvande, Borgmästare, Polismästare, Kronofogde, eller ock de, som deras ställe företräda. För att, så vidt möjligt är, förmå menighet att lemna uppmärksamhet åt den varning, som bör kungöras före krigsmanskaps användande, anse Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse j N.-o 320. 697 anse Rikets Ständer nödigt ej mindre, att ett Atvarningslecken hojes, än ock att ljud äskas medelst trumma eller trumpet. Sista meningen i 2 mom. af 7 §., nemligen orden: ”eller ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet, sorn dem skingra vill,” synes kunna utgå. 8 §. Rikets Ständer, som funnit den här intagna varning vara i tjenliga ordalag affattad, hafva derjemte trott, alt i ordning härefter borde i serskildt §. införas ansvarsbestämmelser för missbruk eller försummelse å civila eller militaira myndigheter nes sida vid tillfällen af uppror eller upplopp. Enligt grunderne i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, synas dessa bestämmelser böra innefatta förlust af embete for alltid eller på viss tid samt, om i förbrytelsen i och för embetet jemväl inbegripes annat brott, serskildt an -svar derför, jemte skade-ersättning. 9 §. Stadgandena i denna §. hafva Rikets Ständer funnit för menigheters frihet, att till öfverläggning i lofliga ärenden sammankomma, i vida större nion betryggande, än Kongl.
Men på intet dera stället stadgas särskildt om den händelse då, i dylika fall, äfven i Utskottet 2 Stånd stadna emot 2. Endast 38 § i Riksdags Ordningen stadgar härom. Skulle nu denna § äfven i dessa fall emot sin ordalydelse förklaras; Nej, svarar man, i dessa fall skall § :s ordalydelse bokstafligen följas, emedan motsatsen skulle kunna medföra en fullkomlig inactivitet i de angelägnaste frågor, en uppenbar orimlighet. Sådan är ock min tanka; men jag tror mig aldeles icke berättigad, att vid § :ns tvdeliga ordalydelse för alla fall, vid dess nu medgifne dermed öfverensstämmande mening i de viktigaste, räsonnerar(!) mig till en emot ordalydelsen och emot den således medgifna meningen stridande förklaring och undantag i mindre vigtiga. Förgäfves skulle man ock söka i hela Grundlagen något enda ställe, som bestämdt ger styrka åt denna mening. De skäl jag hittills hört anföras till stöd derföre äro slutföljder på mer eller mindre afstånd, dragna, dels af Grundlagens och Constitutions Utskottets esprit, dels af analogien uti stadgarne om Riks Ståndens voteringssätt i vissa fall; men hvarken Grundlagens dolda esprit om den vore sådan eller analogien af andra stadgar, kan efter min öfvertygelse uphäfva kraften af Grundlagens klara ordalydelse, eller af den föreskrift i 83 och 90 §§ att den skall i hvarje särskildt fall bokstafligen tillämpas. Jag nödgas således uprepa min ofvanföre yttrade tanka att de särskildte meningarne hos Utskottet böra såsom alternativer uti 346 Den 4 Augusti 1812 ett förslag till Ständerne inlemnas, och således icke förfalla; men att, om Utskottets pluralitet, emot ordalydelsen af 38 § gillar sistnämnde åtgärd, densamma likväl, såsom ändring, eller till det minsta förklaring af Grundlagen, icke kan blifva gällande på annat sätt, än 83 § i Regerings formen, om förklaringar, föreskrifter, och hufvudfrågan emedlertid förblifva hvilande. Slutligen må det tillåtas mig anföra en anmärkning.
Statsministerns för utrikes ärenderna pligt att så hushålla med cabinettscassan, att den räcker till, emedan i annat fall andra tillgångar af statsverket dertill icke lemnäs, måste det, i stället för besparing, blifva misshushållning att från denna bestämda cassa aflägsna utgifter för courirer och genom extraposters afsändande belasta postcassan. Vid flera riksdagar har af Representationen blifvit yrkadt, att vår stat, dels i anseende till dess naturliga, aflägsna läge och dels i anseende till dess ringhet och förmånen att icke behöfva deltaga i de politiska händelserna på continenten, icke borde bibehålla så många ministerplatser, med dertill hörande stora löner vid de utländska hofven. I denna del har Representationen ej vunnit gehör; och då Representationen icke vid denna riksdag yrkat nedsättning af den dyra ministerstaten, utan, efter att hafva funnit K. M:s afsigt vara att bibehålla ministrarna och den gamla dyra staten, har af undseende för dess Konungs åsigter upphört att yrka besparingen, måste man såsom ett motsvarande undseende kunna begära, att kostnaderna icke vidare ökas, och förhållandet blir sådant, om de vanliga courirkostnaderna för cabinettscassan öfverflyttas på postverket. Jag vågar derföre ännu en gång anhålla om bifall till StatsUtskts förslag. Frih. Boye, Ludv.: Så vidt jag kan påminna mig, hafva de förökningar, som från Regeringens sida under föregående riksdagar blifvit begärda för ministercassan, icke varit motiverade af den obetydliga kostnad i det hela, som är förenad med courirers afsändande. Skälen dertill hafva varit helt andra. Vid sådan beskaffenhet, och då jag icke kan betrakta Konungens Minister för utrikes ärenderna såsom ensam ägande värd om ministercassan, utan såsom den der äfven är skyldig att afse besparing för staten, kun jag Den 17 Juli f. m. icke annat än finna besynnerligt, att man vill kalla besparing, hvad som medför en större kostnad.