Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderflapets och Adelns ; Protocolls-Utdrag af den i/rde bennes communicerade beslut, angäende inlemnande af Utffottens Protocoller och Handlingar till Riddarhus-Archivet, samt wilkoret för Utbetalningen af Utskottens Secreterare och Cantzli-Betjenings ätrrstäende arfwvden, instämde Borgare-Ständet, dock utan det af Högloft Ridderffapet och Adeln gjorde undantag af Stats - Utffotttt, hwars Handlingar och Protocoller Ständct ansög böra lika med de öfrige Utffottens, utom Banco-Utskottet, hädanefter i Riddarhus-Archivet förwaras. Vt supra. S DEster föregängen granffning af Riksens Högloft. Ständers Lagoch Oeconomie-Utskotts, uti Memorial af den !Z:de nästlidne Marti:, afgifne gemensanim» yttrande, i anledning af wäckt fräga om Landt-handelns frigifwanoe, fann Borgare-Ständet, med afflag ä den af de öfrige Nespective Standens Ledamöter i förbemälte Utffott härutinnan fattade mening, att nägön anledning till conoestiyn af Ständcts i Privilegier grundade rättighet, sä mycket Den LZ Aprik. g57 mycket mindre wid detta tillfälle sörekomme, som Ständet med full öfwertygelse ansäg de om Landt-handeln nu gällande författningar wara med egenffaperne och fördelarne af Stadsoch Landtmanna-nanngarne närmast förenlige och utan behof af nägon ändring ofelbart leda till Allmänhetens säkraste fö:mvn och basta. Och skulle de Nespectivc Med-S>ändcn wördsamt och manligen härom underrättas. k!x krotocolla bl. keterron.
Det är så läll för presten, att genom ett tvetydigt ord, genom en endast till hälften framkastad insinuation, nedsätta en person i sina medmenniskors ögon. Det är egentligen den fattigaste delen af folket, som lider under delta tyranni; den som har penningar att betala med är i allmänhet välfräjdad. Om en fattig arbetare Bilt. till II. ISt. Proi. 1862 fy 1863■ 11 Sami■ 4 Afd. 34 266 Motioner i några gånger råkat att vara öfverlasta^ af starka drycker, så eger presten rätt att, i hans frejdehelyg, säga honom vara begifven på dryckenskap; den som söker sitt arbete utom socknen, blir lätt en kringstrykare, den som oj går i sockenkyrkan, ej sällan en uppenbar hädare. Stundom skrifver presten ”så vidt mig vcterligt är” och redan denna låtsade okunnighet innebär en kränkande förmodan om att en persons frojd är tvifvelaktig. Folket har nu vuxit från della förmynderskap, den enskildes lif och handlingar angå icke presten, och denne bör således icke hafva större rätt än hvar och en annaa menniska, alt deröfver uttala sitt enskilda omdöme. — Jag får derföre vördsamt föreslå: alt presterskapet icke må ega rättighet all hädanefter utfärda frcjdchctyg, ulan må dessa utfärdas af vederbörlig domstol eller mantalskommissärier och endast innehålla huruvida en person är eller icke är för vandrande brott straffad. Om remiss till Utskott som vederbör, anhålles vördsamligen. Stockholm den 26 November 1862. Ola Ohlson, från Blekinge lån. Af Ola Ohlson från Blekinge län, om åtgärders vidtagande lill folkskoleväsendets förbättrande. Af mina kommiltenlcr uppmanad, att så vidt i min ringa förmåga slår, såsom deras ombud verka för befrämjandet af landets vigtigaste angelägenhet, folkskoleväsendet, och sjelf varm vän af upplysningen, hörde jag med glädje, i föregående plenum, väckas en motion, som alsåg förbättring i lolkskoielärares lönevilkor, hvilkas alltför stora knapphändighet jag skulle tro ingen vågar bestrida.
Om man för 6 år sammanräknar Regementernes excercisetid, skall den ändå visa sig alltför korrt, för varaktigheten af en så beskaffad mundering, och torde mest af allt de Cassör, som uti BeklädnadsDireetionernes vård finnas, bevisa möjligheten för en nedsättning i landets bidrag till detta ändamål, StatsUtskottet föreslår äfven ett ökadt anslag i och för KrigsAcademien; men ehuru jag erkänner, att Ajcademiens närvarande Styresman på ett högst förtjenstfull sätt infört väsendtliga förbättringar inom Academien, finner jag de nu föreslagne ökade anslagen på intet vis .motiverade. Det förefaller besynnerligt, att, under ett jemt fallande i varuvärden, kostnaderne för Academien ändå skola vara uti stigande. Jag kan ej finna annat, fin att pensions-beloppet för Cadetterne borde ökas, i fall de anslag, som nu gifvas, befinnas otillräckliga; hvilket säkerligen af föräldrar och målsmän ej skulle finnas obilligt, då Statens uppoffring ändå är så ganska betydlig i detta fall. Friherre Stjerncronaj Davidj anförde skriftligen: Vid StatsUtskottets nu förevarande Utlåtande, angående den af Kongl. Maj:t i Nå - 156 Den 11 Maji f. m. der föreslagne lönereglering för Armeen, anhåller jag att fa göra några anmärkningar, hvad Cavalleriet beträffar. Kongl. Maj:t har föreslagit 55oo R:drs lön för en Inspecteur för hela Cavalleriet. Utskottet, som hyser den tanka, att en Regementschef vid Cavalleriet bör hafva 4000 R:dr i lön, bar likväl ansett, att Inspecteuren icke borde innehafva mera än 45oo R:dr. Då emellertid Inspecteuren vid Cavalleriet säkerligen innehar den största verkningskretsen inom sitt vapen, och desskall i följd deraf är ett af de besvärligaste och ansvarsfullaste, torde det väl icke vara sakenligt, att en sådan Tjenstemans lönevilkor endast med 5oo R:dr öfverstiga en RegementsChefs; så mycket mera, då Inspecteuren tillika är högsta Befälhafvare» inom ett helt vapen.
Uti den, med hänsigt till denna skyldighet samt på grund af 1845 års Rikshufvudbok, upprättade och i December 1847 Fullmäktige tillställda liqvid, påfördes Riksgälds-kontoret, såsom brister i förslagsanslagen för förstnämnde år, ett belopp af . Riksgälds-kontoret godlgjordes för besparingarne å enahanda anslag med „ 29,754: 14. 1. Sedan frän skillnaden emellan de Riksgälds-kontoret sålunda påförda och godlgjorda summor Ridr 486,917: 2. 5. bristen i det ä Riksstatens 8:de hufvudtitel uppförda löneanslag lili Biskopen pä Gottland, i öfverensstämmelse med Fullmäk Transport: 486,917. 2. 5. — 70 — A Öfverskotterna anvisade utgifter. 9. hvilket belopp, enligt 103 §. i Riksgälds-kontorets då gällande Reglemente, måst Kongl. Stats-kontoret ersättas; och som detta belopp öfversteg hvad som redan under December 1846, i afräkning å Riksgälds-kontorets ersättningsskyldighet för bristerna uti 1845 års förslagsanslag, förskottsvis utbetalts, eller 416,000: så blef det återstående ersättningsbeloppet R:dr 70,391: 4. 9. under Januari månad sistlidet år till Kongl. Stats-kontoret utanordnadt. Enligt enahanda, efter afslutandet af 1846 års Rikshufvudbok, med Riksgäldskontoret uppgjorda och, jemte Kongl. Brefvet den 24 November 1848, Fullmäktige tillställda liqvid, hade bristerna i förslagsanslagen för år 1846 ökat sig till ett belopp af R:dr 766,106: 5. 6. hvadan och då besparingarne å dylika anslag för samma år endast utgjorde 38,511: 7. 5. den Riksgälds-kontoret, jemlikt nu gällande Reglementes 115 och 116 §§, åliggande ersättningsskyldighet för bristerna uti nämnde anslag uppgick till icke mindre än R:dr 727,594: 46. 1.
Den gamle mannen talar om sig själf, som stode han inför Guds ansikte, och med täta suckar och bekräftande ord bära de omkringstående honom vittne, att hans tal är sanning. »Jag har varit en flitig arbetare och en god husbonde,» säger han. »Jag har hållit min hustru kär som min högra hand. Jag har ej låtit mina barn växa upp utan tukt och vård. Jag har ej supit. Jag har ej flyttat råmärken. Jag har ej drifvit på hästen i uppförsbackarna. Jag har ej låtit korna svälta om vintern. Jag har ej låtit fåren plågas i sin ull om sommaren.» Och rundt om honom upprepa de gråtande tjänarna som ett eko: »Han har varit en god husbonde. O Herre Gud! Han har ej drifvit på hästen i backarna, inte låtit fåren svettas i sin ull om sommaren.» Men genom dörren har helt oförmärkt en fattig man kommit in för att begära ett mål mat. Äfven han hör den döendes ord, där han står tyst nere vid dörren. Och den sjuke vidtager: »Jag har röjt skog, jag har torrlagt äng. Jag körde plogen i räta fåror. Jag byggde ladan tredubbelt större för tredubbelt större skörd än i mina fäders tid. Jag lät af blanka speciedalrar göra tre silfverbägare; min far gjorde endast en.» Till lyssnaren vid dörren trängde den döendes ord. Han hör honom vittna om sig själf, som om han stode inför Guds tron. Han hör tjänstefolk och barn bekräftande upprepa: »Han körde plogen i räta fåror, det gjorde han.» »Gud skall ge mig ett godt rum i sin himmel,» säger den gamle. »Vår Herre skall ta väl emot husbonden,» säga tjänarna. Mannen vid dörren hör orden, och förfäran fyller honom, som i fem långa år varit Guds kastboll, en fjäder drifven för fläkten af hans anda. Han går fram till den sjuke och tar hans hand. »Vän, vän,» säger han, och hans röst darrar af bäfvan. »Har du betänkt, hvem den Herren är, inför hvars ansikte du snart skall träda. Han är en stor Gud, en förskräcklig Gud. Jordar äro hans åkerland. Stormen hans häst.
Vid förra Riksdagen var bevillningen dubbelt så stor som nu, och det var med anledn. deraf, som jag då föreslog bevillningsproc:n till 1 proc., men deremot nu ansåg mig förslagsvis kunna upge den till Jag vill likväl icke fasthålla mig vid denna siffra, utan håller mig hellr.e till 1 proc., tills BevillmsUtsk. uträknat den proc. som behöfs. Hvad vidare angår Hr von Troils yttrande, att den bevillning, som utgjordes af fastigheter, vore för hög, så vill jag antaga den till 50, eller kanske blott till 30 öre, på hvart tusende Rdrs taxeringsvärde. Gr. af Ugglas har sagt, att man omöjligt kunde bestämma en sådan proc., emedan man aldrig kunde veta om man icke derigenom finge för mycket eller för litet. Men intet har BevillmsUtsk. löst denna upgift genom att föreslå 2i, 5 eller någon annan proc.; ty de veta lika litet hvilka chancer kunna upstå af denna proc., som om man toge en lägre. Den bästa chansen alt lyckas har man, om man grundar sina beräkningar på sakförhållanden, och icke på supponerade förhållanden, och icke på purrning, eller ömsesidigt bedrägeri, hvarpå Bevilln:sUtsk:s Ordf:de har erkänt att den nuvar:de förordmn är byggd. Vidare har blifvit sagdt, att då proc:n vid förra Riksdagen nedsattes till 2-|, så skulle jag, och andra med mig, hafva förklarat, att om blott procm nedsattes till hälften, så skulle man nog få riktiga upgifter. Jag får alldeles bestrida detta och appellerar till min i ämnet väckta motion; ty jag föreslog att bevillningsproc:n skulle, lika för alla, nedsättas till 1 proc. Endast genom att göra procm lika för alla kan man, enl. min tanke, hafva några chancer för att få sanningen i dagen och få förordmn riktigt tillämpad af TaxeringsKomitéerna.
Om man också förr följt den praxis att utlemna lån derifrån, så är det dock icke skäl att återgå till detta bruk. Riksgäldskontoret har, såsom dess namn antyder, blifvit inrättadt för att ombesörja förvaltningen och betalningen af rikets gäld; icke för att bevilja nya förstriickningar, och dess ändamål kan icke vara att det skulle utgöra ett lånekontor. Icke heller anser jag att det skulle vara nyttigt att tillägga R. St:rs finansbyrå en sådan bestämmelse. För öfrigt torde det icke vara någon svårighet för staden Halmstad att erbjuda sådan säkerhet att den må kunna få det ifrågav:de lånet, utan att R. St:r behöfva uppträda såsom långifvare. På grund af hvad jag nu anfört och jemte det jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på ett i Betänk:t befintligt tryckfel vid denna punkt, hvarest det står »ett låneunderstöd af 2,500 rdr» i st. f. 25,000 rdr, anhåller jag vördsamligen att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på bifall till förra och afslag å sednare delen af Utskits framställning. Frih. af Ugglas: Det förnämsta skälet, hvarför den förre värde talaren motsatt sig låneunderstöd till Halmstads elementarläroverk, synes hafva varit att han ansett direkta lån icke vidare böra utgå från Riksgäldskontoret, men jag vågar hemställa, huruvida det kan vara skäl att för första gången under denna riksdag framkasta denna tanke nu då fråga är om ett ringa lån till en stad, sedan man icke tvekat att anvisa dylika lån till enskilta jerrivägsanläggningar och andra företag. Hvad sjelfva saken vidkommer, har K. M. af R. St:r begärt ett anslag af 50,000 rdr, men, på grund af förslaget om förhöjning i terminsafgiften, har Stats-Utsk:t ansett att en del af denna summa borde lemnäs i lorm af lån, stäldt att återbetalas genom amortering under en icke alltför lång tid.
Detta program står der, som han uttryckligen säger, » för att fria honom for misstanken om reaktionära meningar ». I » Likställighet och tyranni » är icke längre fråga om något sådant friande. Tonen mot hela qvinnorörelsen är långt skarpare; han söker der t. o. m. visa, att den nuvarande lagstiftningen är partisk för qvinnan (! ), så mycket mera dä hvad som begä-res, och han kommer med satser sådana som att han » icke funnit nägon af de nya qvinnoreformatörerna vara annat än ärelvstna, hersklvstna och reaktionära ». För sådana utfall % i v kan han icke ens till sitt försvar anföra, att det skett i stridens hetta, ty så vidt jag vet hade då ingen af de angripna svarat honom, troligen derför att man från frisinnadt håll på inga vilkor ville uppträda mot Strindberg under den tid han stod som tankefrihetens martyr med straffarbete i utsigt, för att han sagt sanningen om en religionshumbug. Icke heller senare har någon af våra författarinnor tagit till orda i denna sak, så vida icke möjligen en af dem döljer sig bakom signaturen » En qvinna », hvilken i ett synnerligen läsvärdt gen-inäle mot Strindberg, infördt i Tiden för den 31 januari innevarande år, tagit hans satser litet i skärskådande. Men oak-tadt denna lätt förklarliga underlåtenhet att bemöta den nye motståndaren visste nog Strindberg fullkomligt att han i denna pimkt icke följdes af dem, som annars mer eller mindre äro hans meningsfränder. Han kände sig nog af det tysta ogillandet lika obehagligt berörd, som om det mera offentligt gifvit sig luft, och häri får man efter mitt förmenande söka förklaringen till att han så hetsat upp sig i denna sin polemik på en man hand. De hufvudsakliga anklagelser Strindberg riktat mot de moderna qvinnoemancipationssträfvandena synas mig vara följande: De röra endast » kulturqvinnan », och det hela är sålunda en kotterifråga. Påståendet att kulturqvinnan är förtryckt saknar grund. Hon är det hvarken i samhällslifvet eller i äktenskapet. Man vill emancipera sig från naturen och göra qvin-norna lika förderfvade som männen nu äro.
Herr Grefven och Landt-Marskalken kännagaf, att Kongl. Maj:t genom anslag låtit kalla Riksens Ständer, att klockan Ett i dag infinna sig uti Plenum Plenorum å Riks-Salen; och som klockan redan vore half till Ett, samt åtskillige Ledamöter, hvilka anmält sig att tala uti förevarande ämne, dertill ännu icke haft tillfälle, hemställde Herr Landt-Marskalken att Discussionen måtte uppskjutas, intilldess Ridderskapet och Adeln från Kongl. Slottet återkommit. Bifölls. Sedan de tvenne Härholdei», hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Herr Grefven och Landt-Marskalken med Ridderskapet och Adeln tili Riks - Den 18 December. 9* Salen å Kongl. Slottet, hvarest Hans Excelleuce Hof-Canzlereu Herr Grefve af Wetterstedt, i Stats-Rådets Ledamöters och StatsSecreterarnes närvaro, uppläste Kongl. Majrts Nådiga Tal, hvarigenom Kongl. Maj:t i Nåder hesvarat åtslullige af Riksens Ständer i underdånighet framställde Förslag till Lagförändringar. Herr Grefven och Landt-Marskalken öfverlemnade derefter, å Riksens Ständers vägnar, Deras underdåniga svar på Kongl. Maj:ts till Dem aflåtne Nådiga Proposition om förändring i 1 Cap. 1 och 10 §. §. RättegångsBalken m. m. Sedan Plenum Plenorum blifvit afslutadt, samt Herr Grefven och Landt-Marskalken jemte Ridderskapet och Adeln klockan i till 3 eftermiddagen till Riddarhuset återkommit, upplästes Kongl. Maj:ts å Riks-Salen hällne Högstberörde Nådiga Tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige och Vällärde, Äreborne, Förståndige och Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske Män!
Ständer bevilja det nu ifråga var. byggnadslånet till belopp af i5o,ooo r:dr, nemi. 120,000 för enskilda tomtägare och 25,000 med afseende på stadens allmänna byggnader; men villkoren för beviljandet häraf bJefvo i så måtto ganska stränga, som, 1:0, husen skulle återuppbyggas af sten, tegel eller något annat ej eldfarligt ämne; och 2:0, räntan skulle utgå med 5 proc., eller 2 proc. högre än för det Borås stad efter 1822 års eldsvåda tillerkända lånebiträdet för trädhus, och 1 proc. högre än för det lån Vexiö stad sedermera fått tillgodonjuta, äfven för blotta trädhusbyggnader. Det är likväl notoriskt, att orsaken till den för Wenersborg 1835 bestämda högre räntefoten var, att Riksg.contrs ställning vid denna tidpunkt påfordrade låns upptagande mot 5 proc. ränta, — ett behof, sorn nu mera ej lärer existera. För öfrigt skulle lånförsträckningen till Wenersborg, enligt hvad då bestämdes, amorteras med 3 proc., och således tillsammans 8 proc. böra erläggas årl. från den i:ste nästkommande Juli; hvaremot Vexiö-lånet får amorteras med 2 proc., och således godtgöras på längre tid, med erläggande af 6 proc. årligen. För att nu om förhållandena efter eldsvådan i Wenersborg och närvar. tillståndet derstädes lemna en på fada grundad åskådlig öfversigt, som tilläfventyrs kunde undanrödja någon förut fattad oriktig mening derom, utber jag mig få anmärka, att, enligt hvad redan är vordet upplyst, besteg sig hela förlusten vid eldsvådan till . r:dr b:co 5oo,ooo. och att de tillgångar, som då kunde tagas i beräkning, icke alla såsom ersättning för förlusterna, men dock såsom medel för tillfället till den husvilla folkmängdens hjelp och stadens återuppbyggande, utgjordes af: brandförsäkringsbeloppet 200,000. gåfvomedlen 85,000. byggnads-lånet .
Hvad deremot beträffar de kronoparken som redan iiro och framdeles böra blifva till större antal i de norra länen inrättade, bör, sedan de kommit under skogsstatens omedelbara förvaltning och en fullständig uppskattning och indelning af dem försiggått, deras blifvande afkastning kunna äfven för en längre tid med säkerhet beräknas; och då de icke komma att utgöra föremål för nybvggesanläggning, kunna ej heller deras områden förminskas. I afseende på dem har jag derföre ansett, att afveikningskontrakter kunna och böra för en längre tid afslutas, för så vidt fråga är om de dyrbarare och för exporthandeln användbara virkeslagen; och då, enligt de upplysningar jag inhemtat, strömrensningskostnader i allmänhet ansetts kunna amorteras på tjugu år, har jag ansett, att dylika kontrakter äfven böra kunna omfatta denna tiderymd. Då jag ansett, att allmogens företrädesrätt till erhållande af utsyning å kronomarkerna i hela dess vidd bör upphäfvas, så har jag deremot funnit rättvisan pålordra, att de egare och innehafvare af hemman och nybyggen i de norra länen, 28 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 54. sora icke under skattemannarätt innehafva vissa skogsområden, i stället erhålla uteslutande rätt till utsyning inom de områden, som närmast angränsa deras odlade egor och att den mogna skogens afverkning inom dessa områden medgifves dem utan erläggande af någon köpeskilling eller hittills s. k. stubbören. Denna rättighet finnes genom nådiga Brefvet den 11 April 1844 redan medgilven för nybyggare och kronohemmansåboer i de fyra nordligaste länen med afseende på deras egna, genom afvittring »eller eljest» bestämda områden, hvarifrån de ega att utan afgift, men efter ansökning och syn, använda vexande skog så väl till kolning som till försågning; och det synes mig betänkligt att numera rubba denna rättighet, hvarpå understundom hemmanens bestånd i icke ringa mån torde beio.
Papp 1 skålp. — 2 Pappoch Pappersarbeten, alla slag: olackerade t) 1 skålp. — 20 lackerade, arbeten af papier maché derunder inbegripna2) 1 skålp. — 30 Papper: Fri t. förnydnings-, pressoch tak— kardus-, makulatur-, poléreller smergel1 skålp. — 1 sug-, färgadt eller ofärgadt, tryckoch tapet-3) . 1 skålp. — 5 olla andra slag, derunder inbegripet linieradt papper4) 1 skålp. — 10 Papperstapeter och Bordcr5) 1 skålp. — 10 Paradiskorn; hänföres under Apotheksvaror. ') Enligt Traktaten nedsättes tullafgilten från och med år 1C68 till IS öre. » » » » » )) » » 1868 » 25 öre. 3) )> » » » » )> » » 1868 » <4 öre. «) )) n » » » » » » 1868 » 8 öre. fl) » » » » » » » » 1868 » 8 öre. m/i. lili It. St. S 34 Förslag till Tulltaxa. Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Paraplyer och Parasoller: af siden eller halfsiden, utan afseende i sednare fallet på silkets större eller mindre qvantitet 1 stycke. — 75 andra slag 1 stycke. — 25 delar deraf: ställningar 1 skalp. — 15 öfvertyg, tillskurna eller sydda, förtullas lika med det väfnadsslag, hvaraf de äro gjorda, med tillägg af 10 procent. fodraler: af läder, lösa eller påsatta 1 skålp. — 50 af tyger, lösa, förtullas lika med väfnaden, hvaraf de äro gjorda, med tillägg af 10 procent. Pastellkritor; se Krita. Pastiljer; se Konfityrer. Pelsverk; se Hudar och Skinn. Penoingckörsar; se Portföljer. 1 skålp. 25 Pennor, skrif-, alla slag — Anin.
Det torde äfven bora hänföras till orsakerna till penningebristen i Provinserna, att de större summor som derifrån influtit, icke utgått i sådan väg att snart i rörelsen kunna dit återkomma, hvari torde sådan rättelse tarfvas, alt ej allenast anstalter vidtagas och medel blifva att tillgå till beredande af production af alla Landtmanna varor och tillverkningar, utan ock, hvad dermed bör stå i sammanhang, en säker och lönande afsättning derå beredes, hvarjemte ut* vägar borde öppnas for det fattigare folket pä landet, till sys.-losättning och förtjenst under vintermånaderna genom slöjder och andra lämpeliga arbeten. Då jag, för min del, tror att Hemmansbrukarnes vanmagt bör, jemte saknaden af afsättning i dess produkter, sökas förnämligast i hans, i flera vägar, utsträckta beskattningar; hemställer jag till Utskottats bedömande, medgifvande af ett sådant förhållande, om Utskottet derjemte icke skulle anse lämpligt, att fästa uppmärksamhet å angelägenheten att så val vid Bevillningar i anseende till hemman bestämma enahanda beräkningsgrunder böra foljas sorn för annan egendom, Slutligen, och då jag, i ett vid Riksdagens början till OeconomieUtskottet remitteradt Memorial, yrkat åtskilliga förändringar i handeln med Finland , men något yttrande derom annil icke ifrån Oeconomie-Utskottet till Riksens Ständer inkommit, inskränker Jag mig, i förväntan af Betänkande derom, blott till den önskan, att Högloft.
Denna påskrift, äfvensom intyget om hans förfall, skall af domhafvande, prest, eller annan embetsman i orten, der han vistas, till riktigheten bestyrkt vara. § 29. Önskar församling, som elektor valt, att denna inför domhafvande!! i den domsaga, till hvilken församlingen hörer, må riksdagsmannaval^ för dem, han inom församlingen företräder, verkställa; ege dertill rätt. Samma rätt ege valberättigad, som omedelbart vill sin valrätt utöfva: Och vare, förthy, domhafvanden i hvarje domsaga pligtig att, å dag, hvarom här nedan sägs, sådana val i protokoll upptaga. Uti det protokoll skall antecknas: de röstandes namn och boningsort: huruvida de såsom elektorer, eller i eget namn röstat: elektorernas fullmagt: det röstetal, för hvilket elektor, enligt sin fullmakt, och omedelbart väljande, enligt egen uppgift, röstat: och socknestämmoprotokollet derom, att omedelbart väljande omedelbar valrätt sig förbehållit. Domhafvanden skall derefter protokollet, bestyrkt med hans och de väljandes underskrift, insända till valförrättaren i hufvudorten, såsom i 49 § sägs, och denne de sålunda tillkomna röster med röstlängderna till riktigheten jemn föra, samt de godkända i hufvudvalet inberäkna. Önska valberättigade i stad, sorn antingen eget valdistrikt, eller ock del af valdistrikt utgör, att utöfva sin valrätt genom elektorer, egen dertill rätt. Öfverenskommelse derom skall då inför magistraten träffas samt i dess protokoll upptagas, och gäller sedan, till dess annorledes beslutes. Elektorsval skall, i sådan händelse, förrättas inför magistraten, och, derest de väljande ej enhälligt annorledes öfverenskomma, röst beräknas efter de grunder, som i 23 § stadgade äro.