Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. medgifna afskrifning, enligt deras sednare skrifvelse, ej komma dessa verkligen behöfvande län tili godo. Då det nu är angeläget, att R. St:s stridiga beslut bringas till rättvis enhet i resultat, så att icke ovilja måtte inom landsorterna med skäl uppkomma, så får jag, åberopande 56 §:n Riksd.Ordn., väcka motion om att StatsUtsk. matte genom remiss åläggas att inkomma med ett förslag, hvarigenom likhet i åtgärderna må kunna vinnas, och alt för Norroch Westerbottens län, der afskrifning af undsättningsskulder måste bifallas efter samma grunder, som R. St. bestäint för andra län, R. St. af Statens behållna liondespanmål anvisa till districteller sockenmagaziner ett emot afskrifningsbeloppet motsvarande antal tunnor spanmål. Detta är så mycket angelägnare, som R. St, gjort ett undantag derför, att icke jord, icke boskap, icke foder och ej heller spanmål, som är nödvändig till utsäde, skall i mät gå till denna skulds betalande. Således är det ganska klart, att någon fråga om återbetalning af den spanmål, som undersökningen i anledn. af R. St:s sisla skrifvelse omfattat, ej kan uppkomma, och att ingen enda kappe deraf kan komma att ingå till Slaten eller till districtmagazinerna. Jag anhåller att ifrågavar. Exped.- Utsk:s mern. mätte få hvila intilldess StatsUtsk., på grund af den af mig nu väckta motion, med betänk, inkommit, deröfver R. St. må kunna utlåta sig; ty att i riksdagsbeslutet införa tvänne sinsemellan stridiga §§, lärer R. o. Ad. finna ej vara välbetänkt, likasom det ej heller vore välbetänkt, om R. St. skulle besluta olika förhållanden för Svenska medborgare inom olika provinser. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad den af Frih. Cederström väckta motion anginge, så kunde den icke remitteras förr än den blifvit till prot. skriftligen aflemnad; hvad anginge Exped.Utskts mern.
Memorial! I flera århundraden hafva Holländarne till alla Verldsdelar årligen utskeppat så kallad Genever eller Enbärsbrännvin, oaktadt de från Norden köpa Enbären. Och sedan husbehofsbränningen i Fäderneslandet, föranledd genom omständigheterna, blifvit en Fabrikation, hvilken hotar med en ny syndaflod, anser jag af stor vigt, att på allt sätt befordra utskeppningen af denna umbärliga vara, och vågar jag derföre föreslå att möjligaste högsta premier Den 12 December e. m. 181 mätte utsättas för den eller de, som utskeppa brännvin. Och anhåller jag vördsammast, att denna min Motion må till vederbörligt Utskott remitteras. Vördsamt Memorial! På samma grunder, som så kallad grön såpa är till införsel förbjuden, vågar jagvördsammast påstå, att införsel af utländska tvålsorter må antingen alldeles förbjudas eller ock beläggas med en tul[afgift af 8 sk. B:co per skålpund, emedan våra inhemska tvålsjuderier kunna fullkomligt förse Rikets behof, och är det alltid en nationalförlust, att af utlänningen köpa, hvad i Riket till lika godt pris kan tillverkas. En bedröflig erfarenhet vittnar, att fördomen mot Svenska fabrikater är så stor, alt ofta sä mfe vara till högre pris köpes, blott derföre att den kommit långväga ifrån. Att detta mitt anförande måtte lill behörigt Utskott remitteras, anhåller jag vördsammast. Vördsamt Memorial! Alltsedan år iy38 hafva Regering och Ständer tid efter annan uppmuntrat anläggningen af tvål-och såpsjuderier inom Riket, hvilket ock haft den önskade framgång, att åtskilliga sådana fabriker äro anlagde; men för mig är oförklarligt, hvarföre egare af rlessa fabriker icke, i liket med andra Fabrikörer, ega rättighet att undfå tån af 182 Den 12 December e. m. ' * -a ManufakturDiskonten, enär de presteradcnsäkerhetförfattningarna bjuda.
Så framt R. SUrs Bank kunde förvandlas till, hvad den, enligt min öfvertygelse, borde vara, ensamt en vexeloch depositbank, så skulle jag gilla detta BankoUtskits Uthde Nio 8, men så länge Banken fortfar med belåning ä andra metaller, såsom jern och koppar etc., så finner jag intet skäl, hvarföre guld och silfver ej skulle få belånas. Oell beträf fande den omständigheten, att erfarenheten visat, det så högst få personer deraf sig begagnat, så härleder den sig deraf, dels att lånetiden är för kort och dels den summa, som lemnäs ä ett skålp. silfver eller 100 ort, alldeles lör liten. Deremot skulle lånetiden utsträckas till 6 månader och lånesumman blifva 56 rdr för skålp. silfver, som vill säga 1 rdr 75 öre pr lod, så finge man snart erfara ett helt annat resultat. — Hvad i öfrigt här 2:ne talare anfört rörande den fara, Banken skulle löpa vid en sådan utlåning, så är den alldeles ingen, ty man föreställe sig en utlåning af 1000 rdr b:ko dagligen de första 6 månaderna, hvilken summa utgör 150,000 rdr och icke måtte sälta någon statsbank i förlägenhet — ty efter dessa första 6 månader går åter in hvad som blifvit belånt eller ock panten, derest, den icke inom 48 timmar efter förfallodagen skickas till myntet och förvandlas till klingande mynt. Bankens vinst skulle alltså blifva ganska betydlig, mindre genom den å de meddelade lånen uplöpande räntan, än dermed att Banken på detta sätt icke allenast hade full valuta för de sedlar, den för dessa panter utgifvit, utan att de förut utelöpande derigenom förbättrades medelst ett förökadt värde. Hr Printzensköld: Ehuru jag ej tyckes hafva utsigt att vinna framgång åt det förslag, jag nyss tog mig friheten framställa, så kan jag dock icke underlåta att besvara några af Gr. Lagerbjelke gjorda anrarr. Hr Gr:n yttrade nemi., att Banken möjl. under kritiska tider kunde komma i förlägenhet för de sedlar, den utgifvit mot det pantsatta silfret.
R:dr 28 sk. g rst., med villkor,.att tillökningarne endast tilli nästa Riks-*- dag, såsom arfvoden, utgå; voterar. Ja-, den, det ej vill, JXej:, vinner Nej, är den ifrågastäldé aflönings-lillökningen afslagen.. Om voteringen företages, enligt 2:dra alternativet, och utfaller med öfvervägande Ja,.kommer, sedermera att, i anledning af hvad tvänne Stånd, i fråga om pensions-rätten för afgående embetsoch tjenstemän i Kongl. Kammar-Rätten, beslutat, serskild i votering att: anställas;; och föreslås följande proposition.*: Siats-Utskottets Memorial, N.o 3ol. 13 Den, som bifaller, alt de embelsoch tjenstemän uti Kongl. KammarRätten, som lagligen finnas berättigade att undfå afsked med lönernes bibehållande, må ega att å Indragnings-staten uppbära hela beloppet af den aflöning, de, i följd af beslutet om tillökning deruti, åtnjuta; voterar Ja; den, det ej vill; voterar Neji vinner Nej, kommer berörde tillägg till beslutet om tillökad t löneanslag för Kongl. Kammar-Rätten att förfalla. i3:o Vid afgörandet af frågan om anslag för tillökadt antal extra Provincial-Läkare, hvaröfver Utskottet uti Utlåtandena Ntris 4o och 193, 11 punkten, litt. b, sig yttrat, hafva de skiljagligheter uppstått: att Ridderskapet och Adeln beviljat anslag för åtta nya extra Provincial-Läkare och bestämt löne-belöppet för samtlige extra Provincial-Läkarne till 400 R:dr Banco för hvardera, under villkor, att de icke tillika få innehafva annan tjenst; att Pfeste-Ståndet,. i afseende å tillökning i personalen och lönebeloppet, fattat enahanda beslut, med villkor, att, utan menigheternes begifvande och Sundhets-Gollegii hörande, med denna beställning någon annan icke förenäs;: att Borgare-Ståndet bifallit
Till lön för en Professor i Fysiologi Till inköp af instrumenter och materiel för de fysiologiska och pathologiskt-anatomiska laboratorierna Förhöjning i två Adjunktslöner med 500 R:dr hvardera Arfvoden för fyra Amanuenser, å 350 R:dr till hvardera Förhöjning i lönen för Musikdirektören 4,500: — 1,000: — 1,000: — 1,400: — 750: — 8,650 För Lunds Universitet: Arfvode lör en Amanuens Tillökning i lönen för trädgårdsmästaren vid botaniska trädgården Ersättning åt Universitetets löningsfond för minskad inkomst af Hardeberga och Sandby församlingars prebende-pastorat 350: — 825: — 2,046: -• 3,221 Summa 11,871 - Bih. till 6. St. Prat. 4862—4863, 40 Sand. 4 A/d. 47 Haft. 1 2 Tillhör Expeditions-Utskottets Förslag till linder d. Skrif reise N:o i 69. Tali. Litt. B. Elementar-Läroverken. Anslag för följ aude behof: Till aflöning, enligt redan gällande bestämmelser, för samtlige nuvarande Rektorer, Lektorer, Adjunkter och kolleger, äfvensom för Öfningslärare vid de på endera eller begge lini erna fullständiga läroverken Till arfvode» för Bibliothekarie!' vid de högre läroverken; såsom hittills Till aflöning för 2 nya Lektors-beställningar, den ena vid läroverket i Jönköping och den andra vid dito i Hernösand. 4,000: — 25 nya Adjunkts-befattningar, samt till arfvoden åt extra lärare 48,000:
Och detta lockade henne och faste hennes tankar vid honom, men lion ville alls icke gifta sig med lioiiom. Hvarje dag gick lion öfver ljungfaltet och såg stiigan resa sig, fattig och fönsterlös, med solsken insilande mellan otäta vaggar. Tönlies arbete gick öfverinåttaii fort, men ej med omsorg. Hans timmer var ej kanthugget, knappast barkadt. I golfvet lade lian in klufna ungträd. Det blef mycket ojämnt och sviktande. Ljungen, som stod och blommade darunder, ty ett å r var ginget, sedan den dagen Tönne legat och sofvit bakom kung Dårskilds hög, stack upp förvägna röda klasar genom springorna, och myrorna vandrade opktalt i t och in, granskande detta bräckliga människoverk. Hvart Jofrid an styrde stegen under dessa dagar, stod den tanken för lieiiiie, att dar byggdes en stuga åt lienne. Det reddes ett eget hem fat henne däruppe på ljungmon. Och lion visste, att om hon ej ville stiga in dar soin Iiiisrnor, sh skulle björn eller ra£ f % bo dlir. Ty så mycket kande Iion Tönne, att hon förstod, att om lian nu iter fann sig hafva arbetat förgafves, så skulle lian stanna i sin rishydda. Han skulle gråta den stackaren, då lian fick höra att hon ej ville bo dar. Det skulle bli en ny sorg för honoin, lika sto?, som då hans mor dog. Men han fick val skylla sig själf, då han ej frågade lienne i tid. Hon tyckte sig ge hononi tecken nog därmed att lion ej hjälpte Iionom med stugan. Därtill hade hon dock god lust. Evarje gång lion s i g mjuk hvitinossa, ville hon plocka den för att drifva in i de gistna väggarna. Hon var sinnad att hjälpa Tönne vid murandet af spiseln. Såsom han förfor darvid, skulle a11 röken samlas i stugan. Men det var detsainina liur dar blef. Diii skulle ingen mat koka, ingen brygd sjuda. Ledt var det dock, att deii stugan aldrig ville g&amp; lienne ur tankarne.
MAJKEN. OLOF (hoppar in i rummet). MAJKEN (förskräckt). Nej, visst inte... Jag trodde aldrig att du skulle våga... Man vågar mycket för den man har kär... Du har väl fått min skrifvelse? Det har jag visst inte fått... och aldrig kunde jag tro att få se dig här... MAJKEN. OLOF. 19 Det var således en behaglig ötverraskning, min lilla Majken... Nå ja,... det gör ingenting om brefvet råkat i annans hand ... det står ingenting farligt i det just, och är mycket förblommeradt skrifvet... Du vet att jag inte just är så hemma i saken sjelf, men jag gaf sergeanten en hel plåt för besväret, och dertill bestod jag ett halfqvarter för att det skulle bli rigtigt listigt. Är du inte glad att få se mig? Så du talar ... men jag är rädd... Du måste skynda... Jag står som på glödande kol... Och jag är helt lugn och nöjd. Nå lilla Majken, hur gör man då man får se sin fästman? inte står man så der ängslig inte? Jag vågar ingenting... Min mor är vaksam och svårare än någonsin, och rågan på olyckan är att hon har blifvit ... ja, jag vet inte om jag törs säga det. Se så hvad är det hon har blifvit? Hon har blifvit kär. MAJKEN. OLOF. OLOF. MAJKEN (närmar sig rädd). OLOF. MAJKEN. OLOF. Lycka till Hvem är den utkorade? Jo,... det... är... din egen far. MAJKEN. OLOF (kastar sig skrattande i en stol). Farsgubben... Jo, det var mig just ett par turturdufvor ... ha ha ha! Far min Jo, det var mig 20 en riktig Celadon... Nå ja, svärmor är just ingen läckerbit... Men det der är väl bara en pachasa, som du vill roa mig med? Nej, det är rena sanningen! MAJKEN. OLOF.
Gardinerna kosta med kornischer o c h hållare 4 0 kr. Mellan fönstren står toiletten, egentligen en ' låg damchiffonier från unga fruns flicktid. I n o m klaffen linnes jemte skrifmaterialier o c h små lådor för bref, räkningar och nipper, en af Carl sjelf upplinierad hushållsbok, som i särskilda kolumner redogör för hushållspenningarnas emottagande o c h användande till olika slags utgifter. P å denna lilla m ö b e l står en spegel, särskildt bestäld i stil m e d underredet till ett pris af 3 5 kr. ; vid ena fönstret står sybordet, en » ovärderlig » fästmanspresent, vid det andra symaskinen, som kostar 1 0 0 kr. Denna är att trampa, ty en husmoder, som ej låter sömmen uttränga vederbörlig tillsyn öfver huset, får ej sitta så länge vid sin symaskin, att hon behöfver frukta men deraf, om hon eljes sköter sin helsa o c h ej redan har underlifslidande; och när sömmerskan kommer, släpar hon strax m e d sig sin egen maskin, hellre än att hon sitter oeh vefvar för hand, hvarvid hon, icke är van. Just för sömmerskans skull, eller rättare för husbondens, står symaskinen här, på det hvardagsrummet ej må se skräpigt ut eller han störas de få stunder på dagen, då han är hemma. Visserligen har han förmaket att tillgå, men trifves icke der i hvardagslag. O c h hvad luftvexling beträffar, så kan man låta sömmerskan sluta sitt tunga dagsarbete i rätt p » U i i U » i IN användas ocn marginal lemnas. tid, så hinner. m a n nog skaffa in frisk luft, innan man går till kojs, ty det blir för oss öfverciviliserade stadsbor just ej så tidigt. Qvällarne äro d o c k våra ljufligaste stunder! V a r e sig det blir bittida eller sent, så b e - höfva vi likafullt en säng. Här står han också, en bred, hederlig o c h gedigen säng i valnöt till ett pris af 1 5 0 kr., inclusive resårundermadrasser.
Under åren 1838—1861, hafva alltså kanaliu komsterne utgjort • . R:mt R:dr 5,199,822: — och lägges dertill för 1862, eller sista året för Statens bidrag till ombyggnadsarbetet, kalkylationsvis „ „ 335,000: — har bolaget under dessa 25 år haft i kanalintrader R:mt R:dr 5,534,822: — i stället att, om berörde inkomster hållit sig vid medeltalet åren 1832—1836, desamma för meranämnde 25 år uppgått allenast till „ 2,280,000: — Öfverskott R:mt R:dr 3,254,822: — Häraf visar sig påtagligt, å ena sidan att derest nya Trollhätte kanalbolag, likmätigt privilegiet och bolagsreglorna, i verkligheten inbetalt sitt tillskott för ombyggnaden med 750,000 R:dr Banko, så har Statsverkets bidrag till denna byggnads utförande icke behöft utgå till fulla beloppet med 1,500,000 K:dr samma mynt, utan redan för flere år sedan kunnat och bort upphöra; och på andra sidan, att derest bolaget icke utgifvit full valuta för sina 1,500 aktier, så har, 212 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 104. jemlikt 12 § i 1838 års privilegium, det afslutade kontraktet å bolagets sida icke blifvit fullgjordt. Under sådana förhållanden, ocb då i fråga varande bolag, i motsats till alla andra, före och efter detta organiserade Svenska kanalbolag, hvilka åtnjutit större statsbidrag, befriats från åliggandet, att i bolagets direktion och bland revisorerne för granskning af förvaltningen och räkeuskaperne hafva ombud från Statens sida, till följd hvaraf bolagets alla finansiella angelägenheter, allt ifrån dess stiftelse, förblifvit för Statsmagterne och allmänheten okända, inträder desto heldre nödvändigheten, att å detta ämne påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet, som
Hvad andra anmärkningen angår, få vi lika underdånigst yttra, alt de böcker och andra persedlar, som i Inventarieconto blifvit upptagna, tillhörande Kyrkan, finnas, och ali denna Inventarieförteckning åtföljt Räkningen. Och Hvad sista anmärkningen slutligen vidkommer, få vi äfven underdånigst förklara, att inga löner af Kyrkan utgå till Skollärare, Orgelnister, Klockare och Belgtrampare; men alt Kongl. Maj:ls Nådiga Instruktion af den ra April i8i5 stagar, att Kyrkoherdarnes arfvode för Bäkenskapernas förande skall i credit upptagas; och att dessa skola njuta e>sättning för skrifmaterialier, bestämmes i 8 § uti Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 26 Februari 1817. Lönen till Barn raorskau är tillåten, till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Dom-Kapitlet i Lund den 28 Augusti 18o5, der det heter: ”Alltså ”vele Wi i Nåder hafva anbefallt Eder förständiga Presterskapet i Skåne, ”att i alla de Socknar, der ingen skicklig och behörigen lärd Jordegumma eller Bai nförlosserska finnes, söka öfvertala, icke allenast nå”gon qvinna, att härutinnan förskaffa sig tillbörlig kunskap och giiitigt ”vittnesbörd derom af någon i vettenckapen erkänd praktisk Läkare, ”utan ock Församlingarna, att, af hvarje K yrkas behållna enskilla tiondsi, ”bestå en skälig lön för en sådan examinerad Barnmorska'"', Angående Räkenskaperna för Norrviddinge ock Dagstorps Kyrkor, Öfver de anmärkningar, som Rikets Hög loff Stånders Revisorek, vid 1841 års Stats-Revision, gjort öfver Landtkyrkorna 1 Skåne, Halland och Blekinge, få vi, så vidt dessa anmärkningar 1 öra Norrviddinge oeb 449 — Dagstorps Kyrkors Räkenskaper , härmed i djupaste underdånighet aflemna följande Utlåtande:
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så finnas i 106 och 107 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen alla de personer omnämnde, som äro underkastade conslitutionel ansvarighet; men der finnes icke Föredraganden för Golonial-Ärenderne upptagen. Herr Hjerta har visserligen velat hänföra CG H. 10 Den iG Mars f. m. Colonial-Ärenderne till Ministeriella Mål; inen det finnes en § i Grundlagen, sorn, med stöd af 82 §:n, äger lika anspråk på ordagranntolkning, som hvarje annan, nemligen den 7 §, hvilken säger: Konungen läte uti StatsRådet sig föredragas och af gore der alla Regeringsärender, utom de Ministeriella, eller dem som angå Rikets förhållanden till främmande Magter. Då nu Ön S:t Barthelemy icke lärer kunna anses såsom en främmande Magt, lärer det icke eller, enligt denna definition på Ministeriella Ärender, Blifva möjligt, att hänföra Coloniens angelägenheter till de Ministeriella målen. Men att Ön det oaktadt icke är utsatt för ett Laglöshetstillstånd, är en gifven följd deraf, att den styres efter de serskildta Lagar och stadganden, som för densamma, liksom för hvarje annat civiliseradt Land, äro utfärdade, ehuru dessa icke äro underkastade Sveriges Rikes Ständers granskning. — Hvad Formen för behandlingen af den framställda anmärkningsanledningen angår, så instämmer jag med Herr Cederschjöld och Friherre Rålamb.
Vid öfvervägande af denna Nådiga Proposition , hvilken , tillika med de i Konglj Maj:ts Högste Domstol samt inför Kgl. Maj:t i SlatsRådet öfver detta ämne förde Protocoll, blifvit af samtlige RiksStånden till LagUtskottet öfverlemnad, har Utskottet, som äger sig bekant, att saknaden af föreskrift i Lagen, inom hvad tid kärande parter böra under Lagmansting sin talan i lagvadda saker full. följa, medförer flerehanda olägenheter, så väl för svarande parter, som för Domare och Nämnd, samt förorsakar långsamhet och oordning i ärendenas behandling, funnit sig böra Bih, till Rils-St. Prat. 1828 och tglO» 7 S“ml' * Afd» 9* 7\de H t. mära B t. t 98 gjagUtsholUls Betänkande N:6 90 och gi, tillstyrka,1 att, derest Rikets Ständer ej skulle gilla eller Kongl. Maj:t ej i nåder bifalla Utskottets, i dess denna dag afgifna Betänkande N:o 89, gjorda förslag om Lagmansrätternes indragning, utan desse Domstolar kora-j me att tills vidare fortfara, 25 Cap, 1 §. samt 12 Capa §• 2 Morn. RattegängsBalken då må varda än-r drade, på sätt Kongl. Majit i nåder föreslagit. Ankom till Exped. Utsk, den 29 Angust] 1829; Betänkande, i anledning af Herr Wolrath Thams Motion, om Bergtings-Rätternas bibehållande i deras nu varande skick, m, m. Sedan Herr Wolrath Tham hos Höglofligé Ridderskapet och Adeln föreslagit, det Ri-j Lag Utskottets Betänkande N:o 91.
Men jag frågar nu, huru har man hjelpt sig fram under den tid af nära 120 år, som nuvar:de lag existerat och har någon synnerlig klagan öfver stadganget i della fall försports? Om så icke varit förhållandet, hvartill tjenar det då att förändra lagen? Jag föreställer mig att alla de parter, hvilka hafva mål beroende på Hofrätts pröfning, och anse dessa mål vara af den vigt, att desamma böra, i händelse Hofrätts dom utfaller ofördelaktigt, dragas under högsta instansens pröfning, på förhand derom underrätta sina ombud och för sådan händelse vidtaga erforderliga anstalter. Så har hittills skett och så kan del ju fortfarande få ske. Äfvenledes befarar jag att den ifrågasatta förlängningen af tiden för missnöjes anmälan emot Hofrätts dom skall i sin mån lika mycket bidraga till flera sakers dragande under Högsta domstolens pröfning som den ifrågavande nedsätlningen i revisionsskillingens belopp, hvarföre jag äfven ur denna synpunkt måste ogilla förslaget. Hvarföre skall man förändra en bestående lag, uti oträngt mål, eller, snart sagdt, utaf blott en nyck? är det icke klokare alt behålla den sådan han är, då den icke bestämdt visat sig medföra skadliga följder, än att jemt och beständigt ändra och lappa densamma, för att derigenom gifva lagen så mycket ringare helgd, ty medgifvas måste, att ju mera man ändrar en lag, desto mindre aktning vinner densamma hos dem, som skola efterlefva dess hud. Visserligen förutser jag, att jag vid detta tillfälle liksom vid många andra, skall af mina motståndare få upbära den vanliga beskyllningen, att jag aldrig vill några reformer, att jag städse motsätter mig desamma och jemt och beständigt åberopar det skäl, alt något trängande behof af förändring icke visat sig, men jag måste detta oaktadt fortfarande vidblifva min så ofta uttalade åsigt, alt det icke allenast är onyttigt och onödigt, utan äfven oklokt och skadligt att utan trängande behof förändra gällande lag, hvars så mycket som möjligt orubbade bestånd utgör ett af de förnämsta vilkoren för densammas helgd. Jag yrkar afslag å hela denna del af nu förevar:de betänk. Gr. Mörner:
Jag har talat med landtman från Westergötland och Nerike samt inhämtat, att allmogen derstädes i allmänhet önskar att få bränna bränvin någon tid af nästa vinter, äfven emot erläggande af den nya skatten. I fall denna tillverkning ej blifver medgifven, kommer en stor del af allmogen troligtvis att få ganska svårt alt betala kronoutskvlderna och öfriga skatter. Vid betraktande af alla dessa omständigheter, har jag funnit förslaget hafva billigheten för sig och derföre inom Utsk. instämt med Hr von Hartmansdorff, som yrkat, att bränvinsbränning måtte medgifvas under en tid af ti veckor i början af nästa år, ehuru jag, för att icke splittra meningarne, vill inskränka mig till att yrka bifall å Utsk:s förslag. Ehuru jag fullkomligt delar den åsigt, att bränvinsbränning, långt ifrån att vara en nyttig binäring till jordbruket, skadar detsamma, tror jag likväl att man icke vid försöket att skilja dessa näringar från hvarandra bör gå alltför brådstörtadt tillväga. Den bränvinsbränning, som skulle medgifvas nästinstundande vinter, bör icke betraktas såsom en binäring till jordbruket, utan såsom ett nödvändigt sätt för Iandtmannen att realisera en del produkter, hvilka eljest skulle blifva svåra att afyttra. Huru skola dessa produkter i annat fall användas? Man säger, att potatisen kan användas till kreaturens utfordring. B'Iå vara; men alla landtman hafva icke en så stor ladugård, att kreaturens utfordring medtager hela potatisförrådet, ty kreatur växa icke såsom gräs å marken och en mängd landtmän hafva icke heller råd att hålla sig stora ladugårdar. Får således icke Iandtmannen försälja sitt öfverflödiga potatesförråd åt bränvinsbrännarne, torde han hafva ganska svårt att slå sig ut öfver vintren. Frih. von Kramer har påpekat svårigheten för vederbörande att anskaffa tillräckligt antal kontrollörer. Denna svårighet torde likväl icke vara oöfvervinnerlig, isynnerhet som, enl. all sannolikhet, en stor del af den bränvinsbränning, som skulle få ega rum nästa vinter, komme att bedrifvas med enkla redskap och ej med ångaparater.