Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det &amp; r icke ovanligt, att de engelska konservative vid dylika tillfällen, för att öka sin popularitet, på sitt program upptaga iiiigoii reforinfråga, som från början utgått från de liberale. Förslaget om kvinnors rösträtt, so111 först viicktes af den radi-. kale ' Stuart Mil1 och understöddes af liberale s&amp;soin Henry Fawcett, räknar nu iner sina förnäinste anhängare bland de konservative. Premierkinistern lord Salisbury förklarade sig för några månader sedan beredd a t t gppställa den. på det konservativa prograiiimet, och dess förnämste förkämpe i underhuset ä r de konservatives ledare därstädes, lord Sa1isbui; ys systerson, förste skattkaminarlorden Arthur Balfour. Det var afven en konservativ, sir AlBert Rollit, som under innevarande ptirlainentssession framlagt en bill att alla kvinnor, Iivil$a. aga koinmiinal rösträtt, skulle erliålla rätt att deltaga i ' parlainentsvalen. Kommunal rösträtt äga sedan 1869 de kviniior, livilka fylla de lagstadgade vilkoren, och .deras antal uppgår till ungefär 900,000, ungefär en sjundedel af samtliga valberättigade. Sir Albert Rollits bill var iippstiilld på ynderliiisets dagordning för onsdagen den 27 april. Jämt åtta dagar förut iitkom i London en broschyr af de liberales ledare Gladstone. Under formen af ett öppet bref till den liberale underliusledanioten Samzcel Smith uttalar sig liar den åldrige statsmannen, uppliofvet till senaste reforinbill, hvarigeiioin rösträtten utsträckts till ett par iiiillioiier af &amp; orbritanniens manliga inv&amp;nare, bestämdt mot dess utsträckande till kvinnor. De skäl Gladstone anför mot den föreslagna reforinen iiro af flere slag. E n inkonsekvens och afveii svaghet i förslaget vore, att endast ogifta kvinnor och enkor kunde erliålla rösträtt, då fainiljemödrarna dock i många fall borde vara bäst kvalificerade och inest berättigade till detta privilegiuin.
– Vi tacka dig, men du bör icke försumma din tid hemma i försäljningsmagasinet, svarade prinsessan kärft ... Farväl, mitt barn, kom ihåg att min dotter och du sjelf nu kommit till den ålder att era vägar skiljas af sig sjelfva. Marietta såg just lagom nedslagen ut vid denna kalla och stränga tillrättavisning. – Som hennes höga nåd befaller. Jag bedyrar jag är slagen till jorden öfver mitt omedvetna fel och skall icke våga förnya det. Jag ber hennes exellensa nådigast förlåta mig att jag djerfdes tala med signoran om en ung främling, som druckit en flaska orvietto-vin i mitt magasin. – För din uppriktighet och ödmjukhet vill jag öfverse med denna otillbörlighet ... Men säg mig sanningsenligt främlingens namn? Jag vill veta det ... se dig före huru du svarar! – Stränga, nådiga exellensa, det var en fransman, en vikomt Ville-Rosny, som Cecco, min broder, vanligen är vägvisare åt. Han hade sett fröken allra först på Capitolium, och hans hänryckning var så stor att den kanske icke blifvit större, om han fått se madonnan sjelf ... Men det passar icke en stackars flicka sådan som jag, tillade den listiga Marietta, att tala om så förnäma personers känslor. Prinsessans drag ljusnade allt mera; och då den lilla vinförsäljerskan tystnade, värdigades hon med ganska mycken nedlåtenhet säga: – Farväl, lilla Marietta! Du får väl ha lof att besöka Annunciada ibland. Men missbruka icke min godhet! Leende flög Marietta bort, öfvervägande om hon egentligen begått någon synd. Det var ju sanning allt hvad hon sagt, utom det lilla obetydliga att hon ännu icke hunnit tala med fröken om vikomten. Och som prinsessans ord »att ej missbruka hennes godhet» bestämdt betydde motsatsen, så kunde det aldrig blifva en farlig synd att en smula bedraga den, som sjelf gaf tillåtelse att låta bedraga sig, förstås, på annat sätt. Förödmjukad i sin stolta, all list föraktande själ, stod Annunciada nedslagen qvar. Hon hade genom sanningen velat så godt framkalla stormen med detsamma, men hon måste lyssna till den varnande instinkten, som bjöd henne vänta.
Samma förhållande är det med frågan om bestämmande af storleken, eller antalet, eller värdet af de obligationer, som för hvarje Svensk mil jernväg skola utlemnas. Här är naturligtvis fråga om upgörande af ett kontrakt emellan Staten och entreprenörerne, i hvilket upgörande en af Ministrarne mäste deltaga. I Danmark har Finansministern och i andra länder inrikes mistern upgjort dylika kontrakt. En eller flera skola väl af K. M.-delegeras i delta ändamål, och dessa Hrr lära tvifvelsutan icke underlåta att ingå i en ganska allvarsam examen i fråga om innehållet af obligationerne. K. M. är det alltså obetaget att genom desse ombud göra nödiga anmärkmr, och min öfvertygelse är, att Statens rätt dermed blir väl besvarad. Vidare har man gjort anmärkning emot det förbehåll i förslaget, att, i fall den af Svenska Staten antagne ingeniör för kontrollerade af arbetet skulle vägra att inom en viss tid afgifva intyg öfver det utförda arbetets värde, entreprenörerne då skulle ega att ined vidare arbete upliöra. Just i denna del tror jag, att man gått alla billiga önskningar till mötes genom att hänskjuta frågan till K. M:s nådiga afgörande, och jag är fullt förvissad, att ingen kronans ingeniör skall tillåta sig ett dylikt tillgörande. Skulle likväl sådant inträffa och K. M. afgöra frågan skyndsamt, är dermed slut, men skulle detta afgörande uppehållas under flere månader, synes det väl icke obilligt att arbetet å den omtvistade sectionen inställes, tills frågan blifvit slut-' ligen afgjord. I fråga om taxorna hafva alla talare utan undantag yttrat, att om jernvägarne komma i entreprenörernes händer, skulle det ligga i deras intresse, att bibehålla taxorna höga. Enl. min åsigt måste det vara entreprenörernes eller bolagens intresse, att nedsätta taxorna så lågt som möjligt, ty en hvar, som med upmärksamhet följt dessa frågor, inser lätt, att de jernvägar mindre begagnas, hvarå afgifterne äro för stora, och att i samma mån de nedsättas, trafiken ökas.
Sedan sex mäuader förlupit efter det en skrift bewisligen till Hof-Cantzleren eller hans Ombud blifwit insänd, mä ej af Publique Actor ätal derä äga rum, utlåter sig anmärkaren: "Här förekommer äter en "fatalietid att räkna frän skriftens insändande. Om "insändaren för hwarjehanda stal skulle finna nyttigt antingen att pä wägen läta uppehälla skrifter! "eller ock sä begä att denna skrift, ehuru bewisligen Memorial N:o 41. 673 "frän honom insänd, likwal aldrig kunde framkomma, sa star det i hans egen magt att förkorta "dessa 6 mänaders fatalier för atal eller att alldeles förekomma möjligheten af något ätal, hwilka "händelser ater icke inträffade i fall 6 mänadcr räknades ifrån det skriften inkommit." Pa de af anmärkarcn anförde skäl tror Utskottet, att början af detta moment skulle winna ännu större tydlighet om det författas i följande ordalag: Sedan 0 mänader förlupit ester det en skrift till Hof-Cantzleren eller hans Ombud, enligt näst föregående andra moment, inkommit, hwaröfwer Embetsbetyg genast utgifwas bör, mä ej af Publiqne Actor atal dera äga rum. Hwilket allt Riksens Höglofl. Ständers widare ompröswande wördsammeligen underkastas. Stockholm den 27 April 1810. Pä Constitntions-Utskottets wägnar: Oarl v. Uosonbtkin. ck. O. Oalin. ck:8vn H^elcsrt. 43 674 Expeditioner till Riks-StLndm. N:o 42. Z anledning af Bonde-Ständets wägran att godkänna Expeditions-Utflottets förslag till Riksens Ständers små nppä Kongl. Maj.ts nåd. flrifwelse angående Wrrgeringen*). Wördsamt Memorial.
Den dyra tiden af hvilken hvar och en haft känning, träffar i sanning ingen i landet, med hänseende till dess ekonomiska hushållning, i så hög grad som II. M.; af det enkla skäl att Hans ekonomi, omfattande äfven alla de af honom beroende personerna är så ojemförligt mycket större än någon annans. Och likväl, då det är erkändt att alla, som icke genom något enskildt förvärf kunna bereda sig en mot de stegrade kostnaderna svarande tillökning i inkomster, äro i behof af förbättrade vilkor; så är K. M. den enda som icke fått någon tillökning i anslags-summan. Det är ganska lätt att inse orsaken, hvarföre någon framställning i detta afs:de icke blifvit gjord från K. M:s sida. Men just derföre synes mig, att representationen vid detta tillfälle bör taga nyssnämnda omständighet i ett högsinnadt betraktande, så mycket hellre som K. M. på sätt här blifvit uplyst, beslutat att sjelf bekosta det ökade anslag som hvar och en finner att H. K. H. Kronprinsens hofhållning under nuv:de förhållanden krafvel', och K. St:r följaktligen ieke blifvit anlitade om något nytt anslag i oell för Kiksstyrelsens förande. I dessa omständigheter torde ligga ett ytterliga skäl, om annars ett sådant behöfdes för att icke fordra, det K. M. skall i högre grad än hittills bidraga till Theaterns underhåll. Enl. min tanka är det således Statens skyldighet att betacka den brist, som upstått och detta så mycket mer som Theatern verkligen icke är en för Staten likgiltig sak. Den menskliga naturen är nu en gång så inrättad att det måste finnas en omvexling mellan arbete och förströelse, och säkert är att om denna sednare icke är af en högre och bildande art, så blir den af en lägre, som verkar nedsättande på menniskan. Det är således icke likgiltigt att man vårdar sig om det som bildar smaken och förädlar nöjet, och (jag må tillägga såsom ett biskal) det som i främlingars ögon vittnar om ståndpunkten af vår cultur; Med afs:de på denna frågas särskilda egenskap, att specielt intressera II.
Likväl, af personlig erfarenhet, kan jag meddela den uplysning, att personer finnas, sorn utbjudit sådana till 80 proc. och icke ens kunnat sälja dem för 7 5 proc. 1 afs:de å Hr Gripenstedts upgifter om den samstämmiga harmoni, som gör sig gällande mellan vår export och import, anser jag ej tillfället vara lämpligt att ingå i diskussion derom, dessutom har detta blifvit af Frih. Raab besvaradt. Frih, Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag har icke kunnat fö» reställa mig, att denna fråga, som redan genom Irenne Stånds sammanstämmande beslut blifvit afgjord, skulle föranleda en så lång diskussion. Men efter det så skett, må det äfven tillåtas mig, att för några ögonblick taga det Höglofl. Ståndets tid i anspråk. Bland de näångjä förslag, som blifvit, i afs:de på baiikovinstens användande, framstälda, har äfven förekommit det, att man skulle lägga de influtne vinstmedeln på hyllan. Det förundrar mig, att man icke gjort sig reda för, hvad som vid detta tillfälle bör utgöra föremål för vår öfverläggning. Det är nemi. nu ej fråga om annat, än huruvida Ståndet anser, att Banken till större eller mindre del skall deltaga i det utländska lånet. Bet är blott Utsk:ts afgifna förslag i denna fråga och ingenting annat, som vi för närvande böra besluta om. BankoUtsk:t har i detta hänseende gjort hemställan derom, att Banken måtte med 4 mill. af den under de sednare åren uplupne vinsten deltaga i det utländska lånet, förbehållande sig likväl att framdeles få till It. St:r afgifva förslag i fråga om sättet för användandet af återstoden eller de 2 mill. rdr. Hvad de 4 mill. beträffar, skulle jag vilja föreslå, om jag nemi. med mitt förslag hade hopp om att. ännu kunna åvägabringa någon förändring i beslutet, att, när Ständerua bestämt sig för uptagandet af det utländska lånet och detta till belopp af 25 mill., siffran för Bankens deltagande deri skulle förändras till 5 mill., hvilket äfven Hr Åkerman i sitt förslag åsyftat.
Spanmål: 653,050 kubikfot Indelt med värde på förslag å 2 R:dr kubikfoten t ,306.100: — 441,370 kubikfot Oindelt med dito 882,740: — 2,188,840: 14)94,420 kubikfot. Extra ordinarie inkomster, enligt Regeringsformens 60 §, inflytande såsom Revillning R:cir 8,978,740: — 26,600,000: — i 4 35,578,750 Pi Ridderskapet och Adelns vägnar: 6>. Lagerbjelke. n. v. Landtmarskalk. i i I Summa | — |3B,578,7401- Stockholm den På Preste-Ståndets väguar: > ! i MM. Reuterdahl, Talman. 3 nästa Statsreglering vidtager. SS Indelta S p ) n mål. äT TQ Räntor Indelt på förslag. Oindelt. Summa Utgiften : 3 r renmngar. enngi markegång på förslag. Mått. Vårda å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R.dr kubikfoten. Riksmynt. Förslå Hufvud-Tileln : R:dr. ö. R:dr. ö. Kub.fot. k. R:dr. ö. Kub.fot. k. R:dr. ö. R:dr. 'o. Kongl. Hofoch Slotts-Staterna ... n 1,417.000 1,417,000 — Andra Hufvud-Tileln: f 2,429,046 2,434,950 Tredje Bufvud-Tileln: Pä Borgare-Ståndets vägnar: •t. €i. Schwan, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar: Wils Larson, n. v. Talman. \ ► 4 Statsverkets Ci dinotrie Inkomster. Ordinarie ränta:
För öfrigt får jag tillägga, att jag tror, det de Hrr, sorn sagt att enskildta personer ganska väl kunna bedömma ett företags vigt och nödvändighet, dervid allt för litet tagit i betraktande, att om än dessa personer kunna förskaffa sig en sådan kännedom, de dock icke kunna inhämta fullständig kunskap om det enskildta förelagets förhållande lill landets allmänna behof, af dylika, och dessas öfverensstämmelse inbördes, på det att derigenom den största nytta för det hela må upkomma. I delta hänseende är Regeringen bättre i tillfälle, att föranstalta om undersökningar, ledande till ändamålet, oell tror jag derföre, att R. o. Ad. handlar klokast om Ståndet återremitterar punkten, och således för framtiden antager den princip för dylika ärendens behandling, som här blifvit framställd. Hr Blomstedt, Christian Jakob: Jag har icke begärt ordet, för att deltaga i discussionen, ang:de den grundsats, som här blifvit framställd, emedan derom tillräckligt är ordadt, utan jag vill blott yttra mig i sjelfva den egentliga saken, enär jag ganska väl känner den plats, hvarom nu är fråga. Jag får derföre förklara, att det icke allenast för Ystad, utan äfven för det öfriga landets sjöfart, är af högsta vigt att nämnde stad förses med tillräckligt djup hamn. Den nuvar:de hamnen är icke tillräckligt djup, och måste således npmuddras. Jag vet af egen erfarenhet, hvilka olägenheter upstå, så väl för örlogsmän, som andra sjöfarande, till följd deraf, att de på Skånes södra kust ej hafva nägon skydds-hamn. Hrr:ne torde taga i betraktande, att på hela södra kusten af Skåne, allt ifrån Falsterbo, finnes icke en enda hamn nog djup, för större örlogsoch handelsfartyg. Jag skulle visserligen kunna ingå på Hr von Hartmansdorffs förslag, att anslaget skulle beviljas med vilkor, att K. M. fastställer arbetsplanen, om icke dervid mötte stor olägenhet, ty om punkten Den 29 Juni f. m. 525 ålerremilleras, så kan det hända, att sakens afgörande blifver up skjutet till nästa Riksdag, hvilket gör 2:ne års uppehåll, till stor skada för sjöfarten.
Visserligen har den siste värde talaren sagt, att bevilln. icke låter förena sig med det för städerna antagna auktions-systemet, men han har förbisett att på mångå ställen i städerna auktions-systemet redan blifvit utan olägenheter införd!, samt att anbuden varit ganska höga och att ingen låtit afskräcka sig af farhåga att genom bevilln. blifva prejad. Den andra frågan, som förekommer uti Hr Braunerhjelms förslag, är den, huruvida kannetals-afgiften skall vara så hög, som Utsk. föreslagit eller om den icke bör nedsättas. Det må 106 Den 8 Augusti. visserligen vara sannt, att det vore önskligt, om bränvinet genom en sådan hög afgift kunde för konsumenten fördyras, men huru mycket man än sådant må önska, måste man väl tillse, att man, vid stiftandet af en lag, icke skjuter förbi målet, så att man, i st. f. att åstadkomma något godt, framkallar ondt, oell sådant skulle, så vidt jag förstår, blifva följden af Utsk:s förslag. Det kan icke nekas, alt bränvinet blifver något fördyradt, men dä erfarenheten har visat, att med de obetydliga afgifter, som nu äro pälagde, det varit svårt, om icke omöjligt, att förekomma -lönnkrögerier, hemställer jag huru förhållandet skall blifva, om de af Utsk. föreslagna afgifter antagas. Väl har raan sagt, att, dä krögarne måste erlägga en hög skatt, man uti dem kunde hafva personer, hvilka vaka emot lönnkrogarne, äfvensom att kommunerna, hvilka bekomma en del utaf afgifterua, skulle efterse, att löunkrogar icke komme att ega rum; men man har förbisett, alt om också krögarna och kommunerne hafva ett sådant intresse, finnes ett ännu mägtigare intresse, nemi. de som hälla lönnkrogarne och de som supa på dessa ställen. Det är gifvet, att om bränvinet genom den föreslagna afgiften verkligen blifver fördyradt på de tillåtna krogarne, kan ju detsamma säljas för bättre pris på lönnkrogarne, som betala ingen afgift.
Ännu var dock denna upptäckt en blott förmodan, rätt snart öfvergick den till visshet. Sophie bad mig en dag, nej icke bad utan befallte mig, (ty hon kan ej bedja), att följa henne på Spectaklet. Man gaf der tvenne pjeser som jag sett förut, mångfaldiga gånger, det var mig således mycket emot att gå dit. Jag invände att jag hade ett bref att skrifva, hvilket med posten skulle afgå samma afton. ”Det gör ingenting,” svarade Sophie, ”Pappa har också post i dag, han kan icke följa mig och utan kavaljer kan jag icke komma in i logen. Du kan gerna gå din väg straxt och skrifva så många bref du vill, bara du följer med och kommer och hemtar oss.” Sophie visste ej hvad hon gjorde denna gången, Mathilda for ej på Spectaklet, fadren satt hela aftonen på sitt kontor. Sophie, Emelie och jag begåfvo oss således klockan sex till Operahuset, och inom en qvarts timme var jag åter ute. Men i stället för att gå hem till mig och skrifva, gick jag hem till B s der jag visste mig träffa Mathilda ensam. Jag kom in i salen, der var tyst och stilla, jag gick igenom nästan hela våningen utan att se någon. Slutligen råkade jag en jungfru som sade mig att mamsell Mathilda var i sin kammare. Jag gick in uti Emelies som var näst intill, och der jag förr ofta inträdt; dörren till Mathildas rum stod öppen, hon var icke der. Hennes skrifbyrå var öppnad och på klaffen låg en liten bok hvari hon nyss skrifvit. Nyfikenheten dref mig; jag steg närmare, jag kastade en blick på boken, jag läste der mitt namn och det var nog för att fresta mig att läsa mera. Den lilla boken tycktes vara en slags journal, hvari den unga flickan för hvarje dag upptecknade någon märkelig händelse, eller någon på henne verkande sinnesrörelse. De rader hon nu skrifvit och hvaraf bläcket ännu icke var torrt, lydde sålunda: ”Ludvig, Ludvig! skulle jag se dig för att förlora mitt sinneslugn? Hvarför återvände jag hit, från min lugna fristad för att i mitt bröst nära en brottslig kärlek! Och är det då kärlek? Min systers fästman! o jag ryser vid blotta tanken.
På grund häraf och med afseende derpå, att ledamotsbefattning i Utsk., som af de ifrågav:de Hofråttsledamöterna utan arfvode varit utöfvad, uti förevarande hänseende kunde anses jemförlig med af K. M. lemuadt offentligt updrag, under hvars utförande Hofrättsledamot, jemlikt de af K. M. den 15 Juni 1858 meddelade allmänna föreskrifter, vore från löneafdrag befriad, funne Just.-StatsMinistern bemälfle ledamöter nu desto hellre böra njuta sådan befrielse till godo, som dels R. St:rs vilkor om löneafdrag icke varit kungjorda den tid, ledigheten åtnjöts, och dels särskilda adjunktionsmedel finnas å Plofrättens stat upförde till gäldande af arfvoden i de fall, då ordinarie ledamot, som icke sjelf förrättar sin tjenst, anses icke böra aflöna vikarien. Dessa skål synas mig vara så fullständiga, att jag har föga eller intet att dertill lägga. Jag vill blott särskildt fästa upmärksamheten derpå, att den olikhet, som Utsk. anmärkt förefinnas emellan behandlingen af denna fråga och en annan, som föredrogs genom FinansDepdet, har sin förklaringsgrund i den särskilda omständigheten, att den tjensteman, som vid sistnämnde tillfälle var i fråga och hvilken tillhörde StatsKont., icke hade något updrag vid Riksdagen, som hindrade honom att sjelf bestrida sina tjenstegöromål; och att således, når han ville begagna sin riksdagsmannarätt, som icke kunde honom förvägras, det skäligen måste anses tillhöra honom att draga försorg om uprätthållandet af K M:ts och Kronans tjenst. Då dertill kommer, att flerfaldiga prejudikat i detta afs. funnos från föreg, tider, hvadan äfven i den allmänna föreskriften inflöt, att då K. M. funne särskilda omständigheter föranleda till befrielse från löneafdrag, sådant kunde få ega rum, så kan jag, som ej var närvarande då beslutet fattades och således år fullkomligt opartisk i frågan, för min del icke finna någon anledning till anmärkning emot denna regeringsåtgärd.
— Nio 31. i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den 29 Juli 1812, angående åtskilliga omständigheter, som böra iakttagas vid ändrings sökande i konsistoriiutslag. VIII. B. 368. A. 397. — Nio 32. i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Nio 24, öfver Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående ändring för vissa orter af stadgandet uti 20 Kap. 6 §. ByggningaBalken samt Kongl. Förordningen den 3 September 1755 om tiden då dammlucka skall vara öppnad. VIII. B. 368. A. 398. — Nio 33. i anledning af vackt motion angående Förlikningskommiteers inrättande. — Nio 34. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta. IX. E. 3. — Nio 35. i anledning af väckt motion om förklaring af lagens stadgande angående rätta orten för lysning till äktenskap. IX. E. 3. — Nio 36. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående ändring i vissa delar af föreskrifterne om rättegång i Dom-kapitel. VIII. B. 623. — Nio 37. i anledning af väckt motion om dels förklaring, dels ock ändring i 5 §. 25 Kap. Rältegångs-Balken, så vidt den föreskrifver att underrätts-beslut i vissa brottmål skola underställas Hof-Rätts pröfning. VIII. B. 623. IX. 21, 26. A. 37. E. 183. ( 71 ) Lag-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — Nio 38. i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande Nio 6 öfver väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggandet af elektriska Telegrafer. VIII. B. 623. — Nio 39. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om antagande af ny vexel-lag.
Att Utsk:t ingalunda kunnat åsyfta att på den enskildes bekostnad bereda Banken en fördel, lärer således vara påtagligt. Det af eli reservant framstälda och af flere talare här under diskussionen uptagne förslag, att åt Fullmäktige måtte updragas att bestämma tiden för småsedlarnes indragning, ber jag att på det högsta få motsätta mig. Jag har ännu i friskt minne diskussionen vid meddelandet af decharge åt BankoFullmäktige, och jag är fullt öfvertygad, att om detta beslut skulle fattas, och Fullmäktige intill nästa Riksdag, såsomjag förutser, icke ansett sig hafva kunnat sätta beslutet i verkställighet, så skulle detta tolkas som en uraktlåtenhet, ett förbiseende från Fullmäktiges sida, och blott gifva ani. till anm. mot deras åtgärder, och jag anser det vara min pligt att på hvad mig beror söka bespara dem detta obehag. Hvad beträffar det af Hr v. Koch gjorda förslag, att man skulle börja småsedlarnes indragning så snart den metalliska kassan stigit till 20 eller 25 mill., tror jag väl, att detsamma utan fara kunde antaga-, ty jag fruktar, att den tidpunkt är långt aflägsen, när vårt silfverförråd kominer att mer än tillfälligtvis upstiga till ett sådant belopp. Biist torde likväl vara att npskjuta beslutet tilldess Banken verkligen kommit i besittning af dessa 20 eller 25 mill. Smäsedlarne äro beqväma och af allmänheten omtyckta; detta lärer ej kunna nekas. Hvarföre då borttaga dem? — Deras afskaffaiide skulle, synnerligen på landsorten och vid postförsändningar, medföra stora olägenheter. Men, säger man. dessa kunna undvikas genom begagnande af postremissvexlar. Mig veterligen, kunna emellertid sådana vexlar endast erhållas i några fä städer. Ofta 0 e ii 28 Ja n u ar i. 235 Lin man hafva 20 mil och derutöfver till den ort, der eli dvlik vexel kan erhållas eller inlösas. De kunna således ej på något sätt ersätta småsedlnrne, sådant förhållandet nu är.