Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport Just.revisions-exp editionen, 8 Revis:s-secreterare å 2000 r:drs lön hvardera 6 Protocolls d:o a 1200 d:o d:o 1 Registrator , v . 1 d:o 8 Cancellister ä 800 r:drs lön hvardera . g Gopister a 4°° r:drs lön d:o 3 Vaktmästare ä 266 rtdrs 32 sk. lön d:o Just.canceller s-expeditionen. 1 Secreterare Registrator Cancellist . 1 Copist . i Vaktmästare Summa r:dr 8,333 16,000 7.200 1.200 1,000 6,4oo 3,6oo 800 1.200 Boo 800 4oo 266 16 32 48,000 [ — I Tillgångar härtill äro : Just.revisionens och Just.cancellersexpeditionens nuvar. statsanslag Af Hofeancellers-expedit:s nuvar. statsanslag: 1 exped.secreterare-lön 1,800: — 1 protocollsd:o r,2oo: — 1 copistd:o 400: — i vaktmästared:o 266: 32 (Obs. att lönen till cancellisten i Hofcancellers-exped:n måste gå till Utrikes-Stats expedm, emedan en del af de göromål, som tillhört den förstnämnda expeditionen komma att öfverflyttas till den sistnämnda.) De till biträde vid Just.Statsministerns statistiska arbeten nu utgående som torde böra på stat uppföras. Således fordras för inrättandet af Just.Statsministers-expeditionen samt ändamålsenligt reglerande af löne-staterna för Just.revisionssamt Just.cancellers-expeditionerna ettökadt anslag af eller 2,466 r:dr 32 sk. mera än K. M. begärt för de 2.'ne expeditionerna.
Sedan Presle-Stån let icke antagit den af Utskotten uti närande Memorial gjorda inbjudning till Ståndet att* med frångående af sitt beslut i frågan om 11 Förstärkta StatsUtskollcls Memorial, N.o Sji. användandet a( det till lindring i postföringshesväret beviljade förslags-anslag af 15,000 R:dr, biträda Utskottens af Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet gillade tillstyrkande härutinnan, utan deremot gillat den af Utskotten ioreslagne voterings-proposition i delta hänseende, hvilken äfven blifvit af de 3j:ne öfriga Stånden godkänd, så har Föjstärkta Stats-Utskoltet denna dag öfver nämnde proposition anställt följande Votering: Den, som bifaller, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, då lindring för posthorn mannen uti det tryckande posLföringsbesväret vore af behofvet påkallad, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bereda densamma genom förhöjning i poslskjutslegan, på det sätt, att för de 416 mil, som ett posthemman är förbundet att skjutsa posterne, i enlighet med hvad Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Collegii Kungörelse den 15 Februari 1822 samt Kongl. Brefvet den 27 Mars 1830 omförmäla, mätte beviljas ersättning med 50 proceöts förhöjning utöfver det belopp, hvarmed den nu utgår, samt för det överskjutande miltalet af postskjuts, som från ett sådant hemman kommer att bestridas, och ^hvarför nu betalas vanlig skjutslega eller 16 sk. Banco för milen, måtte erläggas hädanefter samma lega, som för gästgifvarskjuts i allmänhet, och med den förhöjning, sorn derför kan varda bestämd, röstar Ja: Den, det ej vill, röstar Nej.
Jag har icke velat ingå i någon diskussion öfver denna punkt eller begära någon ändring deruti, dä jag trott mig finna, att R. o. Ad. i allmänhet varit nöjd med den generositet, StatsUtsk. visat Universiteten och vetenskaperne; men sedan R. o. Ad. bifallit denne punkt, så ämnar jag tala och uttrycka den förhoppning, att inom Berzelii fädernesland det Universitet, vid hvilket han erhöll sin första bildning i den vetenskap, han uphöjt till vetenskap, skall i en icke så aflägsen framtid komma att ve - 152 Dea 26 April f. m. derbörligen förses med professioner, och att de 2:ne föreslagne professionerne således blifva inrättade. 15:cle punkten, ang:de anslag till inrättande af en ordinarie profession i de moderna sprakén vid Upsala universitet. Gr. Mörner: Jag godkänner Utsk:s motiver i denne punkt och de gälla för mig äfven i afseende på den nästföreg:de punkten, vid hvilken jag afgifvit reservation inom Utsk. Jag vill likväl icke uptaga R. o. Ad:s lid med en närmare utveckling af mina åsigter utan anhåller endast om bifall lill den 15 punkten. Utsk:s utlåt, uti förevar, punkt blef af R. o. Ad. bifallet. 16:de punkten, an g:de förflyttning lill hufvudstaden af de praktiska faku/leterne vid Upsala och Lunds universiteter; 17:de punkten, ang:de anslag lill löneförökning för lärare vid Umeå och Piteå skolor; och 18:de punkten, ang:de anslag till förökade löner för Idrarne i naturvetenskaperna vid rikets elementar-lär över k. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkler yttrat och tillstyrkt. 19:de punkten, ang:de borttagande eller nedsättning af den bestämda termins-afgiften för lärjungar vid rikets elementar-läroverk. Den af Gr. Mörner, i fråga om denna punkt, vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Ilr von Hartmansdorff, som derefter anförde: Af den uplästa reservationen har Ståndet förnummit, att
Hos Riksens Ständer har fråga blifvit väckt -om bestämmande af de Skuldebrefs executiva påföljd, som, oaktadt de äro ställda till innehafvaren eller viss man och ordres, icke innehålla någon viss förfal lo-dag, utan böra å bestämd tid, efter skedd uppsägning, betalas; och få Riksens Ständer härmed i underdånighet anma» la deras i detta ämne fattade beslut. Riksens Ständer hafva, vid öfverläggningen häraf, funnit, att den i 3 §. af 1798 års Förordning rneddelte föreskrift, att sålunda ställde förskrifningar ej få innehålla längre förfallo-tid, än till tolf månader ifrån den dag sedeln är utgifven, icke bör kunna till sin verkan förringas genom utsättandet af en obestämd och på skeende uppsägning beroende förfallo-tid , samt att följaktligen den strängare executions.rätt, som är dylika Skuldebref tillagd, icke kan af fordringsägaren till godo njutas i annat fall , än då uppsägningen blifvit så tidigt verkställd, att betalnings tiden är förhanden , innan tolf månader från förskrifnings-datum förflutit; men att likväl i öfrigt densammes kraft, att vara gällande till betalning för den, som deraf är innehafvare, derigenom icke förminskas. I an - 99» Den 11 Juli. I anledning häraf hafva Riksens Ständer beslutit en sådan ändring af 2 Cap. 2 §. Utsöknings
Pastorerne förlänta till en behöflig förbättring af deras då för tiden ringa löne-inkomster, men församlingarne numera, sedan landet blifvit uppodladt och befolkningen all mera tillväxt, lemnade sina själasörjare en icke allenast tillräcklig utan riklig inkomst, ansågo motionärerne ifrågavarande förläningar af kronans spanmål oj vidare vara för vederbörande Kyrkoherdar behöfliga, utan kunna till Stats-verket återgå, desto hellre som tiondens utgörande efter räkning på marken vore särdeles betungande för församlingsboerne, hvilka äfven syntes hafva skäliga anspråk på att få utgöra sin kronotionde efter samma grunder sorn tiondegifvare inom öfriga delar af riket; — i följd hvaraf motionärerne föreslagit, att, vid näst inträffande ledighet af bemälde pastorater, i frågavarande kronotionde måtte till Stats-verket indragas; dervid Måns Persson StatsUtskntlcls Utlåtande N.-o 131. 9 ( jemväl alternativt hemställt, att, om Pastor i Ottarps församling skulle anses berättigad att denna förläning framgent bibehålla, kronobonden ändock måtte få utgå på samma sätt som inom öfriga socknar i Luggude härad. i anledning af dessa motioner får Utskottet upplysningsvis meddela, att, genom ett af Konung Christian lil i Danmark den 9 Maj 1555 utfärdadt Nådigt Bref, en del kronans tionde icke allenast uti de af motionärerne omförmälda församlingar, utan äfven i flere andra, socknar i Torne, Froste, Willands m. fl. härader blifvit vederbörande Pastorer anslagen till förbättring af deras inkomster, hvilken kronotionde allt sedermera till dem utgått. Derjemte har Utskottet inhemtat, att uti uppkommen tvist emellan Kyrkoherden i Nöbbelöf och Felestads församlingar samt några af Nöbbelöfs bys hemmansegare om sättet för denna tiondes utgörande, Kongl.
Jag förmodar nemi. att punkten b) åtminstone i (lera fall blir och mäste blifva återremitterad. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då Frih. Palmstjerna gjorde sin uppmaning till StatsUlsk:s ledamöter, att yttra sig, såg jag ingen af dem här tillstädes. Hade de det varit, så skulle jag ej hafva anmält mig; men när det nu har skett, så tillåter jag mig för R. o. Ad. framställa de skäl, som synas mig tala för bifall till ifrågavar. punkt. Frih. Palmstjerna har anmärkt att, i st. f. J af summan 90,000, nemi. 30,000 r:dr, som K. M. äskat, SlatsUtsk. anslagit tredubbelt eller 90,000 r:dr. Han frågar hvarifrån en sådan frikostighet kommer? och på hvad grund den kan stödja sig? Jag tror att den helt enkelt stödjer sig derpå, alt Konungen i Sin propos. äskade medel till nya skolors inrättande och högre löners beviljande i den mån, som lärarne åtoge sig uppfylla det nya skolsystemets fordringar, och som skolor i öfverensstämmelse dermed blefve inrättade. DeVemot har StalsUtsk. föreslagit, att den ifrågasatta tillökningen skulle lemnäs samtidigt i hela riket åt alia skollärare, och all man ej på förhand fordrade, att de nya skolorna skulle inrättas, utan blott, all lärarne underkastade sig de vilkor i afseende på det nya skolsystemets införande, som kunna framdeles af K. M. i en ny skolordning varda föreskrifna. Då nu vid denna puukt intet vilkor är fäsladt, utan fråga blott är att bevilja de 90,000 r:dr, så inser jag intet skäl hvarföre icke Frih. Palmstjerna, eller hvilken annan som helst af R. o. Ad., skulle kunna bevilja summan, särdeles då Frih. Palmstjerna yttrat alt hon icke ens är tillräcklig för skolorna. De få sålunda ej för mycket om de erhålla 90,000 r:dr, ehuru de för ögonblicket skulle bekomma två gånger mera, än de äskade 30,000 r:dr.
Det oaktadt anser jag så starka skäl tala för behofvet af en lagstiftning för enskilda banker, att jag, för alt komma ifrån denna oreda, ej tvekar attävotera öfver den propos., som Hr Rosenblad begärt, fullt öfvertygad derom, att denna propos. blifver af Ståndet med nej besvarad. Hr Lefren: Att stifta lag med retroaetiv verkan, är ej rätt; men att vilja qvarblifva utan en lag, som bör bestämma vigtiga förhållanden - inora Slaten, anser jag vådligt och skadligt. Jag önskar en lag för privatbankerna, och önskar således för min del bifall till hvad Utsk:n i detina punkt föreslagit, nemi. att en sådan lag bör till vä g u bri rigas. Jag kan ej inse något skäl hvarföre raan skulle vilja lefva i ett laglöst tillstånd i detta fall, mer än i något annat. Den 18 Februari f. m. Hr Aminoff: Har liar af flera talare blifvit yttrad t, alt de nnvar. bankerne ej hafva någon lag, hvarefter de skola styras, ulan alt vi i detta afseende lefva i ett laglöst tillstånd. 1824 ars författning måstef väl vara en lag, men än mer, K. M:s stadfastelse-octroj för de bolag, som blifvit organiserade, är ju också en lag. Hvad beträffar behofvet af någon ny lag under den tid, som dessa bankers octrojer fortfara, d. v. s. 6 och ett halft Ar, eller lill medlet af år 1847, at,sei' ing deri ej behöflig — de kunna lefva under de lagar, som de redan äga. Jag förenar mig således med Hr Rosenblad och anser det öfverflödigt, att för dessa 5 eller 6 åren, eller till nästa riksdag, stifta någon ny privatbanklag, och begär propos. derpå. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Låtoni oss tänka, ösa eii familj; bestående af tfe pefsDiiöt, Holfl alla hafVa liVai sitt beStätiiaä arbete — utom de husliga göromålen — att utföra. Bostaden består af fem rum, hvilka naturligtvis alla dagligen begagnas samt ett kök, s o m på visst Och så g l e d a l l t s a m m a n s b o r t u r m i n sätt utgör clet sjätte, emedan det äfven underkastas en regelbunden, omsorgsfull städning. måste vara uppvänhdt före klockan 9, kökar kaffe åt sig själf öcH te ät familjen samt hämtar bröcL Då hon ' drUckit kaffe, borstar höii skodon, städat de egentliga arbetsrummen samt di skar kopparne; men längre äii till, kl. 8 kan höii ej stanna, ty hon har flere familjer att betjäiia tiled iiiorgotisysslor. Den öfriga städningen järnte eldningen ' Nit u lider de långa, varma, soliga dagarne är i de öfriga r u m m e n utföres af familjens medlemrätta tidpunkten inne att förse Siri. hönsgård m e d mar; därmed undvikas också den fruktan öcli en ny generation af lifhgtt, kraftiga medborgarinobehag, som uppstå, då ovana händer handskas nor, så att mftn till jul o c h hela vintern om kan med riurinlebs jirydnädssakeri eii, stör Mängd hafVa riklig tillgång på ägg, hvilka då stå högst kidkvåxtef mar äfVen bäst af ägarinnornas egell i pris. Vill NIAN htäfva sin hönsgård i Utmärkt kärleksfulla tillsyn. skick, så att den betalar arbetet o c h omtanken, Klockan 9 är allt i ordning, och husfaderns så ligger just öett största vikten vid uppfödandet arbete tager då sin början; en lätt frukost intaaf kycklingar. ges kl. 10 o c h kl. Va 11 äro de kvinnliga familjeFör djuren gälla samma lagar s o m för mänmedlemmarna vid sina dagsarbeten. Under arniskan; de fordra, liksom hon: frisk luft, sol, rö- betsterminerna hämtar uppasserskan middagen.
Jag finner mig med anledn. häraf föranlåten, att i Husets minne fragmentariskt återföra inledningen till det hvilande förslaget, eller K. Mas Nådiga skrifvelse vid dess öfverlemnande, hvilken för mig framställt sig, såsom en outtömlig källa, ej mindre för skäl till förslagets försvar, än till anledmr för dess antagande. Gr. Anckarsvärd upläste härefter följande: Uti Sin Nåd. skrifvelse till II. St., med förslag lill ny Riksd.- Ordn. af d. 1 Maj 1848, yttrar K. M.: ”Sig hysa den förmodan att Ii. St. skulle dt densamma lemna den lugna och oväldiga pröfning, som fosterlandets sanna väl och sakens vigt kräfde.” ”/i". M. hade förväntat, att denna stora samhällsfråga, som under nära 40 dr utgjort ett föremål för nationens allt mera stegrade deltagande, skulle kunna hos It. St. vinna den snara utveckling och lösning, sorn densamma påkallade.” ”Då likväl den stridighet i äsigter rör:de hufvudgrunderne för ombildningen af representationen, som länge varit rådande, ufven nu vid behandlingen af fräga/i visat sig fortfara på ett sätt, som aflägsna t hoppet att på denna väg fa Den 18 December. 57 den till ett efterlängtadt slut befordrad, hade. K. 31., för att, i dea ordning grundla garne föreskrifva, fortskynda frågans afgörande samt derigenom söka förekomma söndring inom landet och tillvägabringa den endrägt, sorn ensamt kan emot yttre fiender och. inre oro gifva Staten styrka till lugn utveckling och förkofran, ansett sig af Konungslig pligt uprnanad att låta utarbeta och för K.
Samhällets framskridande och förkofran i serskilda riglningar måste dock alltid medföra behof af ökade utgifter för statsförvaltningen i allmänhet; men då dessa kunna bringas inom beloppet af påriikneliga inkomster, böra de icke ingifva bekymmer; och det är med tillfredsställelse, som Kongl. Majit nu funnit de hufvudsakligasle behofven kunna fyllas, ulan alt förhöjning i den vid sista statsreglering bestämda statsbrisl-summa blifver erforderlig. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade önskan, har Kongl. Maj:t låtit upprätta fullständiga planer för ordnandet af försvaret till lands och sjös, lill reglering af Landl-statstjenstemännens aflöning samt till förändrad organisation af Elementar-Uiroverken och dem bland Ernbetsverken, i afseende å hvilka föiändring nu lämpligen kunnat tiilvägabringas. Verkställigheten häraf fordrar visserligen nya anslag, men då i beräkning lages hvad för samma föremål redan nu i annan form utgår och deraf en del kommer alt lill Slats-verket indragas och besparas, blifver den häraf föranledda tillökningen i statens ordinarie eller ständiga utgifter, hvilken i alla fall betäckes af den förhöjning i inkomsterna, Kongl. Majit här nedan beräknat, icke af den betydenhet, som af de begärda anslagens belopp kunde slutas. Hvad angår serskilda, för en gång eller för vissa år erforderliga, anslag, så torde väl Rjksgälds-kontorels nuvarande ställning icke erbjuda någon så Dih. till R. St. Krop. lill 11. St. 1847. beskaffad, för Rikets Ständer genast disponibel, tillgång, som under de sednast förflutne tvänne Riksmötena kunnat för då beviljade tillfälliga utgifter anlitas; men enär Rikets Ständers Bank numera förstärkt sin grundfond lill det vid sista Riksdag fastställda belopp af Tio millioner Riksdaler, oell härigenom är så consoiiderad, att den synes ej behöfva för detta ändamål draga ytterligare kapital-tillgångar ur rörelsen, anser Kongl. Maj:l den vinst, Banken sedan nämnde Riksdag hopsparat och vidare under innevarande år kommer att af sin lånerörelse upphemta, både kunna och böra för fyllande af andre statens behof tagas i anspråk.
Men om så är, att öfverdrifna skatter ställt och ställa en större del af rikets bördiga jord i ett missförhållande emellan productionskostnad och skälig afkomst, om delta missförhållande sedermera hindrar ali förkofran och nästan utestänger möjligheten af allt framskridande, icke allenast i odlarens förmögenhet, utan äfven uti jordens genom bättre brukningsmethod vunna högre afkastning; då bör statsmannen finna, alt frågan är om en ständigt fortgående riksförlust, som det allmänna så väl sorn de för hårdt beskattade gemensamt lida. Och om derjemte, såsom biföljder af den alltför dryga beskattningen, det kommit derhän, att jordlolterne oskäligen styckas och genom afsöndringar försvagas, samt slutligen att ett skuldsättlningssystem genom delta missförhållande blifvit inledt, ja, som häri egenteligen igenfinner sin första rot, den der sedermera spridt och sprider sig öfver hela riket och till alla andra näringar till den grad, att skuldsatt egendom, i hvars afkastning den sä kallade ägaren icke har mer än en högst obetydlig andel, hörer till regeln, och deremot till de fä undantagen, skuldfri egendom, deraf ägaren kan disponera hela afkastningen och börja med någon eapital-biidning, i den mån han gör besparingar; då, mine Hrr, hemställer jag, om icke statsmannen har skäl att anse det för en af sina första och oeftergifligaste pligter mot fosterlandet på det hela, att söka med del snaraste afhjelpa dessa missförhållanden.
Natten hade bredt sitt svarta bårtäcke öfver jorden, tallskogen hven så doft, och när Stina anade det allra minst, ljöd ej långt ifrån henne ugglans otäcka och i gemene mans tro, alltid olycksbådande: »klä hvitt! klä hvitt!» Stina ryste häftigt till, men kunde icke förmå sig att gå in. Hon skälfde af köld, af fruktan, oro och ängslan. Hon började bittert gråta, men derigenom försvann hennes förmåga att höra så skarpt, och när hon ett ögonblick hejdade sin gråt för att åter lyssna, hörde hon tydligt de välkända jemna, snabba, något tunga stegen af sin återkommande make. »Johan! är det du som kommer?» ropade Stina, darrande och i gräslig fruktan att ej få svar. »Ja visst! ja visst!» ropade Johan, och påskyndade sin gång till något som gick lika fort, men som dock ingalunda var språng. »Ack Gud vare tack och pris,» suckade Stina, och sjönk halft vanmäktig i den älskades famn. Han nästan bar in henne och nedsatte henne på en bänk vid spiseln. Hon repade sig likväl genast, och vände sig med hela glädjens förtjusning till den efterlängtade maken. »Min Gud hvad du dröjt, och hvad jag väntat och längtat!» sade hon. Men misskundelige Gud! så svett du är? Du har gått orimligt! Och blek är du som ett lik! Du har bara fått det usla brännvinet men ingen mat, det känner jag så grannt. Ack, Johan, bli’ aldrig så länge borta mer!» »Huru skulle det då gå med dig, om jag blef borta med ens?» frågade soldaten med en röst, deruti man tydligt hörde att många känslor blandade sig. Stina såg hastigt och forskande upp på Johan, men som hon aldrig anade någon sådan möjlighet, svarade hon utan omsvep: »Jag skulle dö!» »Ack du får väl lefva, du stackars kräk!» utropade Johan med en röst i hvilken qval och smärta ugglelikt ljödo. »Himmelske Gud hvad står på färde!» utropade Stina, slog sina händer tillsammans och ville digna ned mot jorden. – »Krig?» sade hon halft hörbart, men med hela sorgens och den förtviflade kärlekens energi.
Egendomar har altid varit ett ämne för vigtiga öf« verläggnirigar, och utgjort föremål för alfvarsamma undersökningar, hvilka, vid första anblicken väckt missförstånd och ovilja hos dem, sorn sådan jord innehafva, men då grunderna för dessa undersökningar höra härflyta från rättvisans synpunkt, och vara be’edsagade med en patriotisk anda hos den som framställer ett sådant amne till pröfning, vida skiljdt från tvedrägtens, och partiets split, så mäste med ett Uppmärksamt afseende å de vilkor och skäl, Ståts-Utskottets BetänkandeiU 148.9 hvarpå åbalienationen hvilar, Godstnnehafvaren ej komma i annan sinnesförfattning än som är förenlig med verkliga egenskapen af ägand® rätten till Kronans jord. Af hosgående i största ödmjukhet bilagde vidimerade afskrift af Drottning CHRISTINAS Afhandlingsbref Under den 27 October 1652 Inhämtas, att Hennes Majit Drottningen till KammarOch Ekonomi - Rådet Herr Daniel Schlegel i anseende till af honom gjorde Penninge - försträckniijgåt upplåtit och afståtr Kronans Gods,\ belägne inom Hallands Län, utgörande omkring 200 hela Hemman emot en Summa Etthundrade Tusende Riksdaler Trettio SeX öre Två Tvåtredjedels penningar Silfver vn y n t , med vilkor: Och såsom Vi Oss våra efterkommande Konungar och Sveriges Krono nå* digst farb chalie i att vele och skole hafva makt, när Oss och them fuller lågoch behagligt berörde Gods emot fötrtalde Etthundrade Tusende R.dr Trettio Sex öres Två och Tvåtredjedels penningar Silfvertnynts restitution till honom Daniel Schlegel ellet hans Hustru oell Arfvingar, att återoch igenlösa jin h vik et fall, lian eller de , efter undfdngen nöjaktig betalning skota vara skyldige, tittin gensaga ihé+ samma att afstå och afträdd.
Går man vidare till midten af århundradet, så finnér man under åren 1660 —1664 en fråga uppslå om den Skånska Adelns rättighet att infinna sig på Svenska riksdagar. Dervid sattes icke i fråga att icke hvarje ätt hade rättighet att infinna sig genom representant på Riddarhuset, utan det enda, som underkastades discussion, var den Skånska Adelns rättighet att intaga sitt säte till en del uti den andra classen, nemi. de af denna Adel, hvilkas förfäder varit Riksråder. Man ser således, att det äfven här antogs såsom en afgjord privilegiifråga, att slägterne skola representeras, och det enda, sorn ansågs osäkert, var rangen emellan de särskilda slägterne. Se vi på förhållandet emellan 1626 års och följande Ridd.Ordmr, så inskränkte sig de förändringar, som i och med dessa blifvit gjorde, hufvudsakligen till classerne. Man vet, att classindelningen inom Riddarhuset sanclionerades af 1626 års Ridd.Ordn., upphäfdes vid frihetstidens början, återställdes af Gustaf III, och åter upphäfdes 1809; men aldrig har i någon Ridd.Ordn. skett någon inskränkning i de särskilda slägternas rättighet att representeras. Denna fråga har således alltid varit ansedd såsom ett privilegium, hvilket var öfver all ordningsstadga. 1723 års privilegier för R. o. Ad. innehålla, lika litet som de föreg:de, något direct bevis för det påstående, alt släglernas representationsrätt är ett privilegium, men den innehåller eli nytt indirect bevis, som också förekommer i våra sednare Ridd.Ordmr. Der stadgas nemi., att den adelsman, som bosätter sig i främmande land, skulle förlora sitt säte och stämma på Riddarhuset. Delta visar skenbarligen sammanhanget mellan privilegierna i allmänhet å ena, och representationsrätten på Riddarhuset å andra sidan, och att den sednare betraktades såsom en del af de förra. Genom allt detta tror jag mig hafva bevisat, att slägternas representationsrätt är en privilegiifråga.