Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fråga fader Pomponaccio, som vet allt.» Benediktinern tog de sista orden såsom en artighet och en fredsförklaring från målarens sida och svarade belåtet: »Ni öfverskattar min ringa boksynthet, min förträfflige unge vän, men om svenskarna kan jag med anspråk på securité meddela att de i allmänhet äro af naturen ovanligt högväxta, vackra, manliga och af en synnerligt erotisk komplektion. Tacitus skildrar redan de gamla germanerna, till hvilka de höra, som män med blonda lockar och högvuxna gestalter. De älska starkt och troget, säger han. Amant vehementer ac fideliter.» Flaminia hörde tyst på, medan hon gjorde en hastig mönstring af männen inne i rummen. Hennes blick gled genast ifrån organisten i San Giusto och benediktinern, den vände sig icke ens efter Gaëtano Benincasas magnifika person, men gick flera slag fram och tillbaka mellan kanonikern och hans nevö utan att dock röja något af den glada rådvillheten mellan två hötappar. Så for sångerskans blick ut genom fönstret, långt bort mot vallarna, öfver hvilkas bastioner röda högsommarmoln gledo genom de sneda, gula solstrålarna. Musiken, som hon sjungit, och värmen blandade sig till en ström, hvilken som rinnande lava genomfor hennes ådror. De af nattvak och missräkningar bleknade ögonlocken sjönko ner för ögonen, men de bruna pupillerna lyste genom dem, såsom lamplågor genom tunna kupor af opaliseradt glas. Alessandro betraktade henne, strök knäfvelborrarna och sade i en ton af enbar försmädlighet: »Fader Pomponaccio har glömt ett fel hos dessa kärleksgudar till svenskar, som kanske icke Tacitus nämner, men hela världen vet!» »Hvad då, Alessandro?» »De transpirera! Det säger till och med ett ordspråk.» Pomponaccio skrattade. Men Flaminia ryckte på axlarna. »Ni skall alltid häckla, Alessandro,» och, som drifven af en plötslig ingifvelse, vände hon sig på sidenklackarna till värden och tog farväl.
Der» Den 20 October. 4497 Derefter uppbrötoS twänne EleckorernaS as första klassen listor till wal af Ledamöter i Lag» och Rids darchus, Utstotlcn efter Friherre ^Vrsnpiei, Csrl «Z»m I.u6vix, och bcfunnvS wara dertill utsedde 3 Lag-Uistottct; N:o 279. Friherre Wrangel a! 5ausi8, ?reälic Antori, Copist. Och i Riddarhus, Utssoltek. Friherre nuut k, Fullmägtig Herr von Witkren6oib, Lsrl, Bruks » Patron. Ändteligen företogS voteringen kl. ^1» och befvnnoS rdstcrne sälunda hafwa uifallit, nemligen; 3a — 98- Ne) — loz. Och hade sälcdcs voterings - propositionens sednare alternativ, af Högloft. RidderFapet och Adela blifwit bifallit. Ridberffapet och Adeln LtskiljdeS kl. 44. In käem ?rotocoll» 6. Lilverkoipe. Fre - Den 2P Gctobep. Fredagen den 20 Hctohekg kl«num fl, 5- eftrrmLddagcn. Ordförande Herr Grefwe ve lq O»rAie. Fortfcrttes ventilationen öfwer Riksdags« Ord» Ningen, Herr Grefwe, och Ordföranden gjorde proposition pst andra Momentet crf Z8 §, hwil? kep beswaradeS med Ja, Nej och votering. Herr Grefwen och Ordföranden justerade derefter följande voterings - proposition. Bifaller Ridderikapet och Adeln andra Mornea» af z8 §. Den det will voterar Den d«t ej will voterar Nej. Maner
Med dessa sifferuppgifter ville motionären finna ådagalagdt, att detta företag vore i hög grad lönande samt följaktligen, då dess vidtomfattande beskaffenhet icke medgåfve arbetets utförande uteslutande genom strandegarnes försorg, förtjent af det allmänna understöd, hvarom motionären anhållit; meddelande slutligen motionären om anledningen dertill, att de sednaste undersökningshandlingarne icke blifvit af Styrelsen för vägoch vattenbyggnader granskade, den upplysning att, ehuru berörda handlingar, enligt derom af Christianstads läns landskansli utfärdadt bevis, den 28 Augusti 46 StatsUtskottets Utlåtande N;o 78. sistlidna år blifvit, med skrifvelse från Kongl. Maj:ts Befallningskalvande till bemälda Styrelse öfversända, handlingarne likväl icke framkommit eller sedermera kunnat tillrättafinnas. Då likväl nu sednast omförmälda undersökningshandlingar, på sätt af förestående utredning inkemtas, icke varit föremål för granskning hos Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, har, i öfverensstämmelse med hvad i flera föregående punkter af detta Utlåtande blifvit på enahanda grund hemstäldt, Utskottet ansett sig böra tillstyrka, 43:o att Sven Nilssons berörda motion måtte lemnäs utan afseende. Slutligen får Utskottet anmäla, att till upplysning om de i detta Utlåtande af Utskottet tillstyrka anslagsoch lånesummors sammanlagda belopp, en i tabellarisk form uppgjord förteckning å desamma finnes härvid fogad. Stockholm den 3 Maj 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. 47 Reservationer: af Herr Friherre Klinckowström, JR. M.: ”Emot detta Stats-Utskottets betänkande, rörande anslag till s. k. allmänna arbeten, får jag mig härmed i allmänhet reservera, äfvensom mot Stats-Utskottets, som jag förmodar, snart efterkommande betänkande rörande anslag till jernvägar, med anledning af enskilda motioner. Jag tror det hade varit rigtigare och med Statens sanna fördel mera öfverensstämmande, att noggrannare, än som skett, hushålla med Statsverkets tillgångar och kredit.
Hon bad honom ej om något så svårt, som att han ej skulle niga för häst och hund, men han kunde väl ej vara rädd för en liten katt. – Jo – sade han – katten var en getabock. – Den kan ju ej vara hvarken bock eller get – sade hon. – Den har ju inga horn. – Detta blef han glad åt. Det var som om han nu ändtligen funnit något, hvarpå han kunde skilja getter från andra djur. Nästa dag fick han se jungfru Stafvas katt. – Den getabocken har inga horn – sade han och skrattade helt stolt. Han gick förbi den och satte sig i en soffa för att höra på Ingrids spel. Men om en liten stund blef han orolig, och han steg upp, gick fram till katten och neg. Ingrid blef rent förtviflad. Hon tog honom i armen och ruskade honom. Han sprang tvärt på dörren och visade sig ej förrän nästa dag. – Barn, barn – sade hennes nåd, – du gör som jag, försöker som jag. Du kommer att skrämma honom, så att han ej mer törs se dig. Det är bättre att låta honom vara i fred. Vi äro nöjda, att det är som det är, bara han stannar hemma. Det var intet annat att göra än att sitta och vrida sina händer i sorg öfver att den fina, älskvärda människan skulle vara bortgömd i den där galningen. Ingrid skulle bara ha velat veta, om hon ej blifvit hitförd för annat än för att sitta och spela sin morfars melodier för honom. Skulle de hålla på så hela lifvet? Skulle det aldrig bli annorlunda? Hon brukade också berätta sagor för honom. Och midt i en af sagorna kunde hans ansikte klarna, och han kunde säga henne något förunderligt fint och vackert. En klok skulle aldrig ha kunnat hitta på något liknande. Men mer behöfdes det ej heller för att modet skulle stiga hos henne, och så voro de på nytt uppe i dessa oändliga försöken. Det var sent en eftermiddag och månen höll på att gå upp. På marken låg hvit snö, på sjön grå, blänkande is. Träden stodo svartbruna, och himlen var brinnande röd efter solnedgången. Ingrid ämnade sig ned till sjön för att gå på skridskor. Hon gick fram på en smal gångstig, som var upptrampad genom snön. Gunnar Hede kom efter henne.
Jag hemställer, om ett sådant förfarande är R. St. värdigt? Man bar anfört, att bancohuset och flera byggnader inom hufvudstaden hafva blifvit dels illa reparerade, dels illa byggda af personer, som haft till och med professorstitel. Hvad Den 2 Juni e. ra. bevisar det väl annat, än att dessa personer ej haft kunskaper, motsvarande deras titlar. Jag har ej interesserat mig för titlarna, utan för kunskaperna, som icke vinnas derigenom, att man borttager de redan nog ringa fordringarna derå hos dem, som skola åtnjuta allmänhetens förtroende i detta fall. Jag förnyar min anhållan om återremiss af betänkandet. Hr von Hohenhausen: Om i en stad antalet af byggmästare är inskränkt, om de således genom ett monopolium på alla byggnadsföretag draga en betydlig vinst och hafva så många arbeten, att de ej kunna tillse dem, så är det gifvet, att det allmänna lider deraf. Jag har ej velat utesluta en nyttig täflan, emedan den länder till bättre pris och bättre verkställighet; men jag har fästat mig vid nödvändigheten och behofvet af att skickliga personer finnas, som ådagalagt prof på både theoretiska och practiska kunskaper för att vara besigtningsman öfver andras arbeten, som de ej kunna cassera, utan att derför anföra skäl. Detta är således ett stort behof, som bevisas just af misslyckade byggnadsföretag; och jag medger, att klagan i Stockholm såväl öfver arbetets beskaffenhet som dyrheten är allmän och grundad. Äfven om jag vill taga exempel från Gottland, der hvar och en äger rättighet att mura, faller detta behof i ögonen. En sak är, huru arbetet göres, och en annan sak är, att kunniga personer finnas, som besigtiga det. Äfven deraf har man behof i Wisby stad, hvarest man har en byggnadsinspector, sorn äger alt undersöka, huru arbetet blifvit verkstäldt. I Frankrike, der skrän äro upphäfna, finnas dock sådana besigtningsmän, ehuru de icke alltid anlitas. I Lyon ramlade nyligen ett stort hus.
Lyckligast kanske för henne hvad som skett. Nu är det sista bandet slitet, hon är fri; och framför henne ligger ännu sommarens rikedom af blommande illusioner, fast frosten härjade hennes vår. Framför honom ligger hösten, då vedergällningens frukter mogna och löfven falla. Den ärevördige prosten Balthasar Münter går med stora steg af och an i sitt bibliotek och nedkallar himmelns straff öfver den fräcke äfventyraren, som usurperat all makt i Danmarks rike, och hvars ludna Esau-hand spåras i alla de kabinettsorder och reskript, som utfärdats under de senaste månaderna, och som andas ett så djupt förakt för den kristna religionen. Två af prostens ämbetsbröder lyssna uppmärksamt till hans ord och njuta den goda knastern i hans sjöskumspipor. Det är icke första gången Balthasar Münter svänger sin andes flammande svärd öfver det gudlösa lif, som lefves vid hofvet. På den tiden då kung Kristian rasade som värst i hufvudstadens gränder, ledsagad af grefve Holck och Stöflett-Katrine, hade prosten Balthasar i sin predikan brukat så oförsiktiga uttryck, att hans öfverordnade, af diplomatisk hänsyn till konungen, måst tilldela honom en varning. Sedan dess har han varit försiktigare i sina offentliga uttalanden; men här i sitt eget hem och inför två ämbetsbröder låter han sin harm flamma utan fruktan för efterräkningar och gläder sig särskildt åt, att de starka orden ogillas af den gode Resewitz, som Struensee gjort till medlem af kommissionen för fattigväsendets förbättring. – Men detta – säger prosten Balthasar i det han stannar och utsträcker sin högra hand, där corpus delicti ligger hopskrynklad – detta är ändå höjdpunkten af mannens gudlösa fräckhet. Vi ha ju, gunås så visst, fått vänja oss vid åtskilligt. Att medels en förordning söka förvandla tredjedagarna efter jul, påsk och pingst till vanliga hvardagar, kan med skäl karakteriseras som helgerån. Förordningarna af den 5 Mars och 3 April syftade öppet till upplösning af alla sedliga band genom att fråntaga kyrkan ett dyrbart privilegium. Men genom denna nyaste förordning är all skörlefnad fullständigt legaliserad.
Hr Leyonancker, Fredrik Wilhelm; — 2183. » Gripensvärd, Jakob Olof; — 2292. » af Edholm, Erik Wilhelm; Beviljlnings-Utskottet. Ledamöter: — 115. Gr Lagerbjelke, Gustaf; — 26. Frih. Lejonhufvud, Axel Gabriel; — 77. » Behbinder, Fredrik Wilhelm; — 140. » Leuhusen, Carl Herman; — 283. » Silfverschiöld, Carl Otto; — 284. » Örnsköljd, Fullm. Hr von Mentzer, Carl Fredrik; — 370. » von Paykull, Johan Gustaf; — 393. » af Schmidt, Carl Johan Georg; — 792. Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold; — 1210. » Reutersvärd, Patrik Oscar; — 1629. » Wulfcrona, Fullm. Frih. von Schwerin, Carl Julius; — 1885. » Arnell, Gustaf Fredrik; Suppleanter: — 1233. Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik; — 1979. » Brakel, Mauritz; — 1959. a von Kramer, Anders Robert; — 192. Frih. Stackelberg, Berndt Oscar; Banko-Utskottet. Ledamöter: — 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik; — 2082. A. Hr Mannerskantz, Carl Axel; — 1011. » Lagercrantz, Carl Gustaf; — 1038. » Bogeman, Carl Adolf; — 1722. a von Wulfschmidt, Fullm. Frih. Stjernstedt, August Wilhelm; — 1749. B.» von Ehrenheim, Per Jakob; — 2017. » Björnstjerna, Osear Magnus; — 2221. » af Wirsén, Thure; — 2320. a Åkerman, Fredrik; Suppleanter: — 2036. Hr von Stapelmohr, Fullm.
Ändamålsenligheten af det antagna och vid utförandet följda byggnadssystemet vore, såsom Chefen för Statens jernvägsbyggnader vidare anfört, i första rummet beroende af huruvida de fastställda lutningsoch kröknings-förhållandena, af hvilka maximum för de förra blifvit bestämd till 1:100 och minimum för de sednare till 1,000 fots radie, bade grundade skäl för sig, eller om de besparingar i lerrasseringsarbetena, hvilka skulle uppkommit i fall brantare stigningar och mindre kröknings-radier antagits, hada motsvarat de ökade driftkostnader, som deraf blifvit en följd. Likasom från karakteren af vårt lands lokala förhållanden hemtats anvisning för det byggnadssätt, banans lutningar och krökningai' samt rörelse-materielens häraf beroende konstruktion, som, med afseende tillika å framlida ekonomi och säkerhet för Statens banor antagits, måste äfven beskaffenheten af landets rörelse, det stora afståndet emellan de större handelsplatserna och den efter årstiden ojemna rörelsen, hafva inflytelse på bestämmandet af rörelse-materielens beskaffenhet i öfrigt och den permanenta vägens styrka. Om den åsigt, att rörelsen skulle kunna besörjas med mindre starka och tunga lokomotiver, och, till följd deraf, lättare och mindre kostsamma räler kunna begagnas, också till en början varit hyst, så var det likväl angeläget att tillse, hvilken besparing per mil, som genom en sådan lättare, svagare och mera provisionel konstruktion, i jemförelse med en varaktigare och starkare, verkligen skulle hafva uppkommit.
Alla Embetsoch Tjenstemän af Civil , Militgiieoch Ecdesiastique Staterna, samt öfriga Allmänna Verk, Priyata Bolag och Inrättningar af hvad beskaffenhet de vara må, i Släder och på Landet, skola för den sammanräknade Lori, de af en eller flera Tjenster åtnjuta, antingen i penningar-, Kronotionde, Spannemål från Kronans Magaziner, Indelta Hemmans rentor, anslagen åker och äng eller andra sådana lägenheter, då den öfverstiger Trehundrade Riksdaler, erlägga: Till och med Sex hundrade Riksdaler En af Från Sexhundrade Riksdaler till och med Ett Tusende Två Hundrade Riksdaler, Iva af Hundrade, samt För ali Lön derutöfver, Tre af Hundrade. Kommande den Lön, som är indelt eller utgår i persedlar, att förvandlas i penningar, efter den näst före Taxeringen satta Markegång. Under Lön förstas all dén inkomst, som af Tjensfen under loppet, af året blifvit förvärfvad och veikeligen åtnjutes. Beloppet deraf skall på det sätt uppgifvas, att hvad efter Stat utgår, uppföres såsom Ordinarie Inkomst, roen Extra Arfvoden utom Stat, Tractamenten för till - Den 2 Juli. tillfälliga förrättningar på vanliga TjenstgÖringsO rter, Compagni-Revenuer, Procenter, Remisslage, Tingsgästningspenningar, Expeditions-lösen och andra Sportlar, föras i en Summa under Titul: Extra Ordinarie Inkomst; hvilken sednare beräknas efter det belopp, hvartill den året förut uppgått. Boställen och på Rön anslagne Lägenheter skola, lika med andra Hemman, till deras värden uppskattas, och den deraf beräknade inkomst tilläggas Innehafvarens öfriga löningsförmooer, och Bevillning efter redan stadgad grund påföras, med iakttagande 1:0 Att då Bevillningen utgått af Boställsvärdet, den Indelta Boställs-rentan från Löneberäkningen försvinner. 2:o Att Löne-Bevillnitigen för Embetsoch Tjenstemän icke förändras genom afgiften för deras enski ld ta egendom.
Således anser man sig nästan alltid hafva gifvit bort hvad man köper chartor för, men delta är småsaker. Deremot ber jag få flista uppmärksamheten på allmänhetens beqvämlighet, och huru allmänhetens angelägenheter vanligen bedrifvas. Då de inställa sig hos Konungens lief:h:de, så kunna chartor derstädes erhållas, men då de komma till de öfriga domstolarna, till härads* och lagmansrätterna, och vanligen hafva med sig en massa af handlingar, hvilka skola efter en särskild elassificaliou <54 D « n 3 Murs f. in. charterns, så hemställer jag, huruvida det blir lämpligt för denna allmoge att göra en särskild resa , för att hos först! 1 jiiingsniannen uppvisa och chartera sina handlingar, hvilka oftast < j blifva completlerade förr än han kommer till tingsstället. Åtminstone anser jag, alt allmogens beqvämlighet ej de igenom är rätteligen till försedd , och jag befarar, att en och annans fatalier härigenom kunna gå förlorade, då domaren mäste neka att emottaga de ocharterade handlingarna. Dessutom anser jag ofelbart, att effeclen af denna förändi ing endast blir den, att domaren, som nu står i ansvar för försäljningen, öfverflytlar denna befattning på en skrifvare. Denne skrifvare blir således chartoe-sig.försäljningsman, och är ej underkastad några strängare controller än domaren varit. Mitt ögonmärke är för öfrigt, och jag tror att deruti ligger en stor förmån, att allmänheten hädanefter som hittills kan vara förvissad om att den får chartor der handlingarna skola aflemnas. Domaren får ej taga emot handlingarna ocharterade , och linn är ansvarig derför att de blifva charlerade. Här är likväl äfven en annan omständighet, som jag anser vara af någon slags betänklighet, ehuru ingen dervid fästat sig. Här står, att försäljningsmannen ovillkorligen bör under pågående ting tillhandahålla allmänheten stämpladt papper vid tingsstället. Jag hemställer först och främst, hvar han då skall etablera sig. Tingsställena äro vanligen ganska trånga; der är rum för domaren, men icke för en särskild försäljningsman.
Till en början erkännes riktigheten af de anmärkningar, som denne värde talare gjort, så mycket hellre som jag sjelf gjort upp ett förslag i samma syftning, så till vida, att jag velat i första rummet sätta odlingen och i andra skogshushållningen, samt ansåg det vara af stor vigt att kronan icke tager för sig alltför mycket. Både mitt och flera andra förslag i samma riktning mötte likväl motstånd, och då jag icke hade någon sannolikhet att kunna genomdrifva det, gick jag in på de öfverenskomrnelser, som fattades på de allmänna sammankomsterna, och söker derföre att, i hvad på mig beror, härstädes understödja desamma. Att nu formulera ett skrifvelse-förslag i öfverensstämmelse med 1858 års skrifvelse, går icke an, emedan i den sednare bland annat uttrycktes en önskan att få en skogsstyrelse, hvil ken vi nu redan halva; dessutom berörde den då allåtna skrifvelsen äfven andra trakter än Norrland, men det nu föredragna Retänk:t är så uppstäldt, att i denna punkt uteslutande är fråga om de Norrländska skogarne. Med ett ord, jag tror icke att de då begagnade uttryck kunna passa, och då den värde Gr:n förklarat sig för saken och jag föreställer mig att en skrifvelse måste afgå, anser jag det vara af vigt att hålla på det öfverenskomma förslaget. På detta skäl vågar jag äfven hem ställa till Frih. Gripenstedt, om han icke afstår från sitt förslag att utbyta benämningen kronoparker mot kronoskogar. För min del synes mig den förra benämningen vara lämpligare, emedan med kronopark folket i allmänhet föreställer sig en skog, sorn står under kronans omedelbara vård och förvaltning, och hvartill kronan således har dominium plenum, men deremot anser att kronoskog endast är skog, tillhörig kronan, men hvartill åboer och andra kan hafva nyttjanderätt. Det har blifvit anmärkt och det är sannt, att det ej kan blifva frågan om att sköta skogen på samma sätt eller ens efter samma system, i Skåne och i Lappland, men då man talar om system, äridet gifvet att hvarje sådant måste rätta sig efter klimatiska förhållanden.
Mot denna jemförelse torde invändas., att ombudsmannen i Götheborg kan såsom kommissionär öka sina inkomster betydligen, men sådant kan likväl betraktas som tillfälligheter och osäkra att såsom löne-inkornst påräkna, och då man lärer snart hafva att förvänta en generel lönereglering inom Banken, hade jag trott att det vore för tidigt, att genom förhöjda löner åt boklrållarne belasta Banken med 2,800 r:dr bankos utgift årligen.” Med Pehr Östman hafva Riksdagsfullmäktige Johan Petter Andersson från Elfsborgs län, Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län samt Lars Olsson fiån Stora Kopparbergs län sig förenat. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Febr., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kammardrängarnes i Banken ansökningar om löne-förhöjning. Bankens äldre oell yngre kammardrängar hafva hos Utskottet anhållit, de förre: alt, så vida icke någon löneförhöjning kunde deni beviljas, dc åtminstone mätte komma i åtnjutande af de före sednaste lönereglering åt deni, utöfver lönen, anslagna så kallade skopenningar jemte den serskilda ersättning för arbete i bankohusens källare,sorn under namn af "källargångspenningar” lill deni utgått, och de sednare: att de, i öfverensstämmelse med hvad sorn eger rum för Riksgälds-kontorets och Banko-diskont-verkets vaklbetjening, kunde erhålla enahanda löneförmåner, sorn Bankens äldre kammardrängar för närvarande innehafva. Jemte tillkännagifvande alt, före sednast verkställda allmänna lönereglering inom Bankoverket, löneförmånerna utgjorde för hvar och en af Bankens kammar dr än gar, motsvarande samma tjeiistegrad, som de nu varande äldre kammardrängarne: lön på stat R:dr 220: — —■ årligt arfvode . , „ 45: såsom ersättning för arbete i bankohusens källare lill samtlige kammardrängarne iG r:dr 3a sk., sorn, fördeladt på då varande antalet af i5 st., lemnade åt hvarje „ 1: 5.
Ty hvarken det hela eller en del af det gamla Reglementet är numera ett rättesnöre för Bancoförvaltningens alla grenar, utan en fullkomlig nullitet, hvarföre ej möjligen frågan om afbetalnings-summan skulle, enligt Grundlageiy 248 Constitutions-TJtskottets betänkanderi. lunna afgöras, utan om något Ständ frånginge sitt förut tagna beslut. Och skulle, enligt Herr Professorns begäran, detta särskilta anförande hvaruti BondeStåndets samtlige närvarande Ledamöter instämde, Utskottets till Riksens Ständer afgående Memorial bifogas. Ut* supra, Ex Protocollo J. N:o 85- Ankom den 17 December j8£5* Memorial till Paksens Ständer, med för• slag till ett tillägg i 29 §. Riksdagsordningen, Erfarenheten torde nogsamt hafva ådagalagt behofvet af en Skiljeman emellan Respective RiksStånden , när de stadna, 2 mot 2, i olika meningar, huruvida en slutligen beredd fråga bör, antingen förfalla, eller ock öfverlemnas till förstärkt Utskott. En sådan befattning synes närmast tillhöra det Utskott» som eger i allmänhet att upptaga frågor om förldaringar af Grundlagar - Consbitutions-TJtskottets betänkanden. 249 na och särskilt att, i händelse Ståndens plu* ralitet ej kan derom förena sig, bestämma till hvilket Utskott ett mål må förvisas; och Riksens Ständer hafva jemväl, i flera, under innevarande Riksdag inträffade fall , behagat, med anledning af bg §. Riksdags Ordningen, uppdraga åt ConstitutionsUtskottet, att afgörä öfver ärendets definitiva behandling.