Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Institutet har ock tvänne gånger, på anmodan af denna sin öfver-styrelse, nemligen åren 1836 och 1856, afgilvit förslag till nytt reglemente för ordnade af sin verksamhet i öfverensstämmelse med sina ökade resurser och den medicinska bildningens behof, men begge gångerna utan att vinna regeringens sanktion, oaktadt förslagen alltid strängt hållit sig till gällande författningar och icke berört universiteternas företrädesrättigheter. Det var vid det förra tillfället, således redan 1836, som Berzelius uttalade icke blott nödvändigheten af en medicinsk akademi i Stockholm, utan förklarade institutet redan moget att blifva en sjelfständig medicinsk skola. Utom att ofvannämnde löneanslag till nye lärare vid institutet utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, hafva under tiden uppstått åtskilliga andra anledningar för Rikets Ständer att uttala sig rörande Carolinska institutets ställning. Då vid riksdagen år 1840 Rikets Ständer beslöto en förhöjning i lönerna för lärarne vid institutet, så fästade Rikets Ständer vid denna förhöjning “det vilkor, att nämnde institut — hvilket utöfvat ett väsendtligt inflytande på den medicinska undervisningen inom fäderneslandet i öfverensstämmelse med Kongl. Reglementet af den 11 December 1822, erhåller en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst derstädes kunna danas.“ (Rikets Ständers skrifvelse af den 23 December 1840). Den af Rikets Ständer här påpekade och till rättelse åsyftade blåsten i organisationen låg ensamt deruti, att do af institutet examinerade kirurgie magistrar saknade en till alla grenar af medicinalverket utsträckt kompetensrätt, till följd hvaraf blott få elever genomgingo alla examina vid institutet. Vid riksdagen 1847—1848 begärde Rikets Ständer, på grund af enskild motion, hos Kongl. Majit, att en kommitté af sakkunnige män måtte blifva nedsatt med uppdrag att utarbeta förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta förslag kunde föranleda, och hvilka kunde anses för ändamålet tjenliga. (Underdånig skrifvelse af den 19 Augusti 1848).
fjättotb iafttaged, Ijtoab färffilbt militärflaterne angår, att t be fatt, bå regementet etter corpfen, f)toanoib utnäntniit* gen ffer, icfe är od) imber loppet af be fem näftförutgångna åren marit på full flat, beräfningen ffer efter ben t 1833 åré normalftat upptagna lön, få totba icfe nteöiutn af npfmämnbe fem åré, tjenjlen åtföljanbe löneförmåner, för tytoilfa bernitt* ning efter ‘itbra Slrtifeln blifioit erlagb, öftoerffjuter ftflnäntnbe lön, i f)toilfeti ^änbelfe berörbe mcbiitm tageé titt grttnb; äf Ont någon behållning nteb lön på ©tat tittfätteé genom generalorbreé, anfeé bejja lifa nteb fonjlitutortal på befjag* lig tib. $>å Äottgl. 9Jlaj:t utnämner någon till besättning af ben beffaffeitbtet, att lött på ftat bertoib ej åtföljer eller förd fränt* beleé fontnter att åtnjutad, fytoantttöer förflåö tjenflegraber i Slrmeett fantt toib ©tocfljolntd tBorgerffapé
Direktionens för tiden intill innevarande års slut afgifna förbindelse i afseende på afletnnande af föreskrifna låneoch säkerhets-handlingar för de utlånade räntemedlen blifvit vederbörligen fullgjord, Direktionen till Riksgälds-kontoret afgifva en ny sådan förbindelse, hvilken skall omfatta den följande tiden, till och med år 1862, samt alltså afse de, enligt samma plan, Riksgälds-kontoret vid nedannämnde tidpunkter tillkommande lånehandlingar, nemligen: vid slutet af år 1857 för 5,000 R:dr, vid 1860 års slut för 6,000 R:dr och vid 1862 års utgång för 5,000 R:dr. 6:o. Innan den, genom influtna räntemedel, bildade behållning uppgår till en summa, motsvarande det ursprungligen afsatta samt i Stora Wallby och Oppeby intecknade kapital-beloppet, 15,000 R:dr, får någon del af denna behållning till utgifter för kanaloch slussverkets underhållande icke qnvändas. 7:o. Nyssnämnde kapital-belopp får icke under någon händelse, utan Rikets Ständers dertill särskildt lemnade samtycke, från Riksgälds-kontoret, till större eller mindre del, uttagas och af Kanai-bolaget disponeras. 8:o. Den genom räntemedlen uppkomna behållning må endast användas till företagande af sådana större, oundvikliga reparationer och arbeten, som icke, utan afbrytande af segelfarten å kanalen, kunna verkställas, och hvilkas kostnader öfverstiga Bolagets då samlade, härtill disponibla, besparingsmedel, jemte de förväntade öfverskottena å kanal-inkomsterna för de 3:ne nästföljande åren. Vid dylikt tillfälle, skall af den embetsmyndighet, som har sig uppdraget öfverinseendet öfver vattenkommunikations-anstalterna i riket, undersökas och pröfvas, huruvida och till hvad belopp bidrag till det af Bolaget föreslagna och af bemälte embetsmyndighet tillstyrkta arbetes utförande bör af ifrågavarande reparationsfond utgå; och 10:o. Sedan beloppet af ett sådant bidrag, på detta sätt, blifvit bestämdt, böra reparationsfonden tillhöriga lånehandlingar å en deremot svarande summa af Riksgäldskontoret till Kanal-direktionens disposition utlemnas.
Transsumt af särskildt Protokoll öfoer Justitie-Är enden, hållet uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol Fredagen den 16 Januari 1857. Nä roar ande: Justitie-Råden: Backman, Grefve Snoilsky, Hoffstedt, Gyllenhammar, Iggeström, Roy, Thyselius. Sedan Kongl. Majit, enligt Note ur Stats-Råds-Protokollet öfver Justitie-Departements-ärender den 21 November nästlidne år, behagat infordra Högsta Domstolens utlåtande öfver ett inom nämnde Departement upprättadt förslag till författning, angående en utvidgad religionsfrihet, samt berörde förslag, jemlikt Högsta Domstolens beslut vid ärendets föredragning den 12 påföljande December, emellan Högste Domstolens ledamöter cirkulerat, företogs nu omförmälda ärende till slutlig handläggning. Justitie-Rådet Backman yttrade: »Då genom Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781, angående några omständigheter rörande den religionsfrihet, som, i anledning af 7 § uti Sveriges Rikes Ständers beslut vid 1779 års Riksdag, är vorden beviljad, bland annat föreskrifves, att hvad som i Missgernings-Balken 1 Kap. 3 § stadgas om den, som affaller från vår rätta Evangeliska lära och träder till en annan villfarande, borde på det nogaste handhafvas, samt, efter antagandet af 1809 års Regeringsform, väl varit omtvistadt, dock oafgjordt, huruvida lagens nyssberörde stadgande vore förenligt med den religionsfrihet, som berörde Regeringsforms 16 § medgifver, så har under tiden inom lagskipningen uppkommit och gjort sig gällande den åsigt, att Konung och Ständer genom omförmälde 16 § väl ytterligare stadfästat den åt främmande trosförvandter redan förut beviljade religionsfrihet, samt lofvat skydda såväl dem sorn infödde
De beto högre opp, de beto lägre ner, de grinade och sleto af hjertans grund, så svetten perlade i pannan, och Fleming ropade och manade på, under hotelser och hån. Slutligen brast han ut i ett så häftigt skratt, att alla vapenstyckena skramlade mot hvarandra och ropade: "Nå, nu sen J, huru mycket J kunnen uträtta ens mot denna lilla skorsten, lär er härnäst att hålla inne med edert fåvisa skrål. Tag eder nu till vara, och må denna skrämseln vara eder en varning, och må de fallnes öde lära eder, att man icke ostraffadt gör uppror emot sin konung. Om J nu heligt och ärligt lofven att, som hans konglig majestäts trogne och lydige undersåter, lefva i stillhet hvar på sin ort och edra skyldigheter uppfylla, så skall jag, ännu denna gång, låta nåd gå för rätt och låta eder, som öfverlefva, utan vidare näpst få gå hädan." Med uppräckta händer ropade bönderne: "det lofva vi alla ärligen!" "Gån hem, låten detta blifva eder en allvarlig lexa. Men minnens, och sägen edra socknemän detsamma: att der någon understår sig att hädanefter höja hand eller fot emot laga ordning och rätt, han skall icke skonas, utan öfver honom skall svärdet tungt falla, och att jag, Klas Fleming, har sagt det. Dragen nu hädan." Att bönderne ej läto säga sig de orden två gånger, torde ej behöfva nämnas. Men i ett afsides pörte funnos ännu någre män, bevakade af krigsmän, hvilka der väntade sin dom, och nu först, på Flemings befallning, till honom framfördes. Desse voro prester från de kringliggande socknarne, hvilka, långt ifrån att intala sina socknebor lugn och fridsamhet, just hade manat dem till uppror. Af fruktan att Sigismund skulle gynna katholska läran, hade de slutit sig till hertig Carls parti, och voro ofta de ifrigaste förkämpar för läran att "orätt med våld vräka", som uttrycket föll sig. Fleming hade låtit hemta dem, hvilka ej redan voro tillstädes vid bondhären.
Likaså, om du vill förära mig något, så måste du ge mig det på samma villkor, som en ren och älskvärd skänk, till glädje och gagn, den jag får vända och nyttja som jag behagar och behöver. Sådana gåvor och gengåvor är då en hjälp åt människan, men inte ett ömsesidigt fördärv, sådant som det dagliga trassel, folk annars mycket brukar med varann. Kan då aldrig människor hushålla ihop? De kan ju försöka. Går hushållningen bra, så kan man ju fortfara med den, likasom man fortfar med mycket annat, som går bra. Går den åter rasande, så är det ju välbetänkt att upphöra med den, likasom med annat rasande. Men kärleken emellan två, den bör främst av allt hållas fredad och i ro för sådant; den bör aldrig göras lidande eller beroende av en sammanboning eller hushållning, och hur den kan slå ut. Jag tycker det är bäst att de aldrig flyttar ihop, det får jag säga; emedan folk, som älskar varann, mycket snarare retar, förargar och slutligen fördärvar varann, än andra, som inte räknar på varann och därför ser mycket med kallsinnighet. Men vill de då äntligen försöka det onödiga nöjet, att låta två huvuden regera jordiska saker, som sköts allra bäst och blir redigast, när de inte blandas, utan has av vardera personen för sig, vilken styr sitt bäst efter sitt huvud ... så må de åtminstone vara så kloka och sluta upp därmed innan deras kärlek förgår, som lätt kan hända; ty inget glas är vackrare än hjärtats tycke, men ingen emalj skörare. Det kan jag förstå. På det sättet vore det ju allra bäst, att vi inte allenast lät bli att bo ihop, utan inte heller såg varann alltför ofta? Du tänker ju också göra många resor, Albert? yttrade hon med en blick, långt ifrån smärtsam. Det måste jag. Jag kan inte undvika det. Hur glad skall jag tänka på dig medan du är borta. Och så vacker, som jag då har dig i min själ, skulle du ha svårt att vara, Albert, om du stannade hemma. Men du skall återkomma! och varje gång dubbelt välkommen! Men herre min Gud ... På det sättet skall kärleken räcka. Du skall slippa se mig i alla dumma, ledsamma, stygga ... ja, i stunder, då det är alldeles onödigt att se varann.
Utlåtande N\o ta. ning, när den ej urartar till maklighet och vällust, eller hvarje enskild, utan ali beräkna egna tillgångar, hänföres af begäret att genom ett lysande lefnadssätt likna eller öfverträffa den mera förmögne och sålunda, uppoffrar det oberoende och lugn i ceconoraiskt hänseende, hvarförutan kraft alt uppfylla medborgerliga åligganden icke är att förvänta; hvaremot orsaken till ett lands tillbakagående välstånd måste härledas från hrist på omtanka och beräkning hos hvarje enskild och från skefva eller öfverdrifna begrepp om representationsoch lefnadssätt. Något correctiv häremot tro Utskotten likväl icke böra sökas i Författningar eller påbud, utan i en högre allmän upplysning, som lärer nationen att uppskatta medborgares värde efter måttet af deras snille och verksamhet, deras redbarhet i tänkeoch handlingssätt; men icke efter en mer eller mindre yppig och praktfull lefnad, och som vid vissa namn, stånd eller embeten ej fäster lefnads-åligganden, hvilka med individernes oeconomiska ställning icke äro förenlige; men deremot är det otvifvelaktig!, att exempel af sparsamhet och klok hushållning från styrelsen och från de högre och förmögnare samhälls-medlemmarne skulle betydligt och kraftigt inverka på de öfrige. Att medelst förbud emot förbrukning af till införsel olillåtne varor motarbeta en tilltagande yppighet, anse Utskotten nästan o verkställbart, i anseende till svårigheten så väl för den enskilde alt göra sig förvissad, huruvida varan är ineller utländsk, sorn för åklagareoch domaren! »glen att derom med säkerhet sig utlåta; hvarförutan kittslige åklagare i ett sådant förbud skulle kunna finna anledning till åtal af serdeles obehaglig och sårande egenskap. Lika om ej större svårigheter skulle möta försöket, att genom tvångsåtgärder tillhålla inhemska industriidkare att, vid försäljning af deras tillverkningar, åtnöjas med hvad man kallar måttlig vinst.
Det kommer 54 Den 13 Juli. sig deraf att StatsUlsk. aldrig tillstyrkt någonting annat än hvad det anser vara rätt och lämpligt. Hvad Hof-jagt-varfvet beträffar, så var det en stor och ypperlig tomtplats, som i framtiden kan för Staten vara af nytta. Hvad den ifrågavar. lilla remsan beträffar, så kan jag för min del ingalunda tro att riksdiskont, någonsin deraf skulle hafva något gagn. lag har sagt det förut och jag upprepar det ännu att den egentligen dugliga delen af tomten är den, som är belägen långs efter riksgis-kontis hus till 27 aluars afstånd derifrån. Det är denna dugliga delen, som SlatsUtsk. föreslagit till bibehållande för riksg:s-kont. men deremot den återstående delen, hvarpå Utsk. icke ansett någon byggnad lämpligen kunna uppföras, som StatsUlsk. föreslagit alt afhända kontoret. Om man betraktar tomtens intill kanalen belägna del, så lärer väl något hvar finna att naturen icke kunnat bilda en kanal med så raka sidor som den ifrågavar. utan att den är fylld. Det bar äfven blifvit omtalat huruledes Stockholms stad här vill uppföra ett kaffehus och att man icke behöfver uppmuntra dylika byggnader. Huruvida Stockholms stad verkligen är sinnad alt på denna tomt uppföra en sådan byggnad, kan jag icke säga, men på den ritning, som af konduktören Scholander blifvit uppgjord och som förevisades StatsUlsk., var en mindre byggnad upptagen af den anledn., att om den båttrafik, som derifrån för närvar. är, skulle blifva lifligare, så behöfva naturligtvis under regnväder personer, som vänta på bålarues afgång ett mindre bus, der de kunna vara i skydd för vädrets åverkan. StatsUlsk. har velat förekomma att icke staden skulle komma att begagna ifrågavar. tomt till uppförande af några stora byggnader. Derföre innehåller detta förslag att några andra än mindre byggnader icke derstädes skulle fä uppföras. I någon ytterligare detalj har StatsUtsk. icke ansett sig böra ingå, utan öfverlemna sådant till Stockholms stad, i händelse den dertill skulle finna sig befogad.
Hamilton har ansett det vara en uppoffring af R. o. Ad. att afstå den ärftliga representationsrätten. Deruti kan jag icke instämma. Tvertom anser jag det vara en fördel, emedan R. o. Ad. då, likasom de öfriga Stånden, erhöll betalning för sitt deltagande uti riksd.- göromålen. Hr von Troil har utgått frän andra synpunkter, men kommit till samma resultat. Han har slutat med ett förslag till gemensam tanke, sorn afser lill en del slåndsval och lill en del allmänna val. Han har trott, att allmänna valen vore en allmän rättvisa, att representanten såsom sådan vore pligtig att hafva för Ögonmärke det allmänna och icke det enskildta intresset. Från denna förutsättning skulle man komma till del resultat, att valen ur allmänna massan skulle gifva individuel glömska af enskildta förhållanden vid utöfningen af riksdagsmannakallet. Detta är en from förhoppning på mensklig fullkomlighet, som tvifvelsutan aldrig skall realisera sig. Så länge t. ex. säterier och kronoskattejord icke öro belagde med enahanda onera, så länge blifva ägarne af dessa olika slags jord alltid af olika tanke i fråga om beskattningsväsendet, och det enskildta intresset skall dervid alltid råka i collision med det allmänna. Den värde talaren har äfven trott, alt det sätt, hvarpå en vald representant inkommit uti representationen från folket, skulle verka på hans handlingssätt. Jag tror det icke; ty det är icke sättet, hvarpå representanten inkommit i representationen, det må vara genom val eller födsel eller på hvad annat sätt som helst, som bestämmer huru han kommer att uppfylla sitt kall, utan det är hans personlighet, som afgör huruvida lian är mäktig att, med förgätenhet af sig sjelf, gagna det hela eller tvertom betrakta det enskildta intresset ur annan synpunkt, än såsom ett ändamål, hvilket representanten endast då rätteligen bevakar, när detta enskildta intresse befordras genom befrämjande af det allmänna intresset, hvarpå det enskildta anses bero. Uti alla stater, der allmänna val existera, har man förnummit, att i5 H. a5 >94 Den i\
1: o Om indragning efter hand av bankosedlar utöver 10 års ålder och 2: o Om nedsättning av överräntan i bankodiskontverket. Vi har fastställt instruktion för blivande bankoutskottet vid nästa riksdag, att gälla intill dess Rikets Ständer finner skäl till ändring. § 22 Vi har med rätt av 77 § regeringsformen begagnat Oss ett tillfälle, att återigen ådagalägga Vårt livliga deltagande för den Furste, på vars lovande utmärkta egenskaper Rikets alla Innevånare bygger ett välgrundat hopp om Rikets fortfarande sällhet och ära. Vi har beslutat att när Kungsgården Tullgarn med lägenheter och inventarier, blir ledig efter prinsessan Sophia Albertinas död, tillfaller den kronprins Joseph Frans Oscar i hans livstid. Då frågan uppstått, vad man skall göra med Rosersbergs slott efter änkedrottningens död, har Vi anhållit att den inte bör utarrenderas, utan disponeras så som konungen finner lämpligt till dess Ständerna vid nästa Riksdag får tillfälle att uttala sig. Vad andra kungsgårdar beträffar har Vi uttalat Oss om dem i särskilda skrivelser, nämligen: 1: o Medel till Drottningholms broars iståndsättande. 2: o Staten för betjäningen på Gripsholms slott och Djurgård. 3: o Stat för Flyinge och Dalby Kungsgårdar och Stuteriinrättning. 4: o Dagsverksskyldigheten vid Flyinge och Dalby Kungsgårdar. 5o Löningsoch utgiftsstat för Ulriksdals Kongl Lustslott och disposition av den under Kungsgården lydande lägenheter. 6: o Hushållningen vid Strömsholms Kungsgård och Stuteriinrättning. Vi har även överlämnat ett förslag angående försäljning av Kungsgårdar och Officersboställen. För att utröna om det genom försäljning är att förvänta fördelar eller om det uppvägs av mötande betänkligheter har Vi framfört en önskan att Kongl Maj: t infordrar nödvändiga upplysningar över dessa så viktiga frågor, så att Ständerna vid sin nästa sammankomst kan ta ställning. § 23 I Södermanland finns s k jagbackar, vilka fordom tjänat som jaktställen för Kongl Personer, men numer inte nyttjas för detta. De räknas på annat sätt än andra Kongl Maj: ts och Kronans parker. De är kringspridda och ganska små, mindre tjänliga till skogsvård och svåra att vårda, då de ligger inom enskildas ägor.
Att de sålunda belöpande afgifterne, emot någon lämplig, mindre provision debiteras och upbäras i sammanhang med kronoutskylderna samt, efter behörig fördelning till vederbörande utbetalas ; samt att det må ankomma på de skjutsskyldiga sjelfva att, på det sätt, som K. M. i nåder kan pröfva lämpligt bestämma, genom Fullmägtige, som af ombud, utvalde vid Sockneslämmor, Tingslagsvis utses, till bevakande af sin derunder beroende rätt och bästa, 218 Den 29 December. deltaga uti åtgärderne för entrepenadernes ombesörjande; dock utan att den K. M:s Befh:de tillkommande pröfningsrält i dylika frågor derigenom förringas. Om det, emellertid, icke skulle anses lämpligt, att meddela enså beskaffad allmän föreskrift, som nu blifvit föreslagen, hemställer jag, att det åtminstone måtte tillåtas de skjiitsningsskyldige, alt länsvis om en dylik reglering af skjnlsningsbesväret besluta, samt att fördenskull då fråga derom upslår, afgöraudet må öfverlemnas antingen åt Länsnämnd, derest sådan skulle blifva organiserad, eller annars åt fullmäktige, tingslagsvis utsedde genom vid allmänna sockenstämmor valde ombud, och hvilka Fullmägtige inför K. M:s llefhtde sammanträda. Beslutet borde dä blifva beroende af de flesta röslcrne, men frågan förfalla om röstetalet blefve lika på hvardera sidan. Medgifvande! af en dylik pröfningsrält synes så mycket mindre böra föranleda någon betänklighet, sorn det berodde af de skjutslag, hvilka icke ville deltaga uti en sådan reglering, som dermed åsyftas, att derifrån blifva fritagne genom alt afstå ifrån entrepenads begagnande och på förr vanligt sätt besörja skjutsningen. Denna motion torde blifva remitterad till Allm. Besv. o. Ekon.-Ulsk., till hvilket jag, i sådan händelse, skall, till uplysning vid dess behandlande, lemna upgifl, angående förhållandet med skjutslag och afgifter vid alla de gästgifvaregårdar i Skaraborgs län, der entrepenad eger rum.
Månad anmodat * iStatsUtskottets Betänkanden. 33^ StatsUtskottet, att icke allenast likmätigt 24 § af Riksdagsordningen, efter öfverläggning med Herr LantMarsklken och Herrar Talmännen, föreslå den vedergällning, som, lämpad efter göromålens vigt och mängd, vid denne Riksdag, bör tillkomma RiksStåndehs och Deras Utskotts Secreterare, Cantzlier samt Waktbefjening; utan äfven utlåta sig, huruvida något förskott på denne vedergällning må, på sätt vid de Irenne föregående Riksdagarne skedt, innan Riksdagens slut utbetalas; så hafva Herr LandtMarskalken och Herrar Talemännen jemte Utskottens Ordförande vid sammanträde i detta amnö, efter öfvervägande af de grunder, som sista Riksdagen blifvit följde vid bestämmandet af ifrågavarande vedergällning, öfverenskomma orri följande, StatsUtskottet meddelade Förslag. ”Då Riksdag nu hålles å den egenteligä Riksdagsorten Stockholm, hvarest hehof ej möjligen synes inträffa, att ifrån aflägsen ört inkalla någon Tjensteman till tjenstgöring vid Riks; dagen, lärer fråga ej eller kunna upstå, hvarken om Resepenningar eller Inqvartering. Hvad BöndeStåndets Secreterare serskildt beträffar, och då dess tillsättande beror af Kongl; Majtts Nådiga val, lärer Kongl. Maj;t ej underlåta, att, om så nödigt pröfvas, honom för des; Sa kostnader ersättning tilldela. Hittils hafva Tjeristémännens aflöning utgått under tvänne Rubriqueri Arfvoden och Tra. élamenten. Nu föreslås, ätt bägge desse Rubriquer matte bibehållas, men så, att hvarje Tjensteman efter göromålens beskaffenhet ina upbära
Tillökning för år 182g uti Anslaget för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållning, i anseende till ökade Utgifter för DD. KK. Höglieter ArfFurstarne, Tjuge Tusen (20,000) Riksdaler. 25. Fyllnad i den erforderliga Summan till bestridande af kostnaderne vid H. K. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas begrafning, Tjuge Tusen (20,000) Riksdaler. ( 12 ) §. 26. För reparationer å ett af Kongl. VetenskapsAeademien inköpt Hus och dess inredande samt apterande för det natur-historiska Mussei behof, TjugeFem Tusen (25,000) Riksdaler. §. 27. För uppköp af Undervisnings-Böcker åt den i Wermland boende Finn-Allmoge, Tre Hundra (3oo) Riksdaler. §. 28. Hvad sorn, efter utredning, å ännu reserverade Pensioner åt Militaire-Enkor och Barn på 7:de HufvudTiteln i RiksStaten kan återstå utaf den på samma Hufvud Titel uppkomna brist af Två Tusen EttHundraFjorton (2114) Riksdaler, Sex (6) Skillingar, 6 runst. §• 29* För rengöring och uppsättning af Taflor, tillhörige Kongl. Museum, Ett Tusen (1000) Riksdaler. §. 3o. En oafkortad Gratification af Ett Tusen TreHundra TrettioTre (1333) Riksdaler, Sexton (16) Skillingar at Stiltaren af Orthopediska Institutet i HufvudStaden, Professoren Doctor Nils Åkerman, såsom någon ersättning för de kostnader, han enskildt vidkänts för inrättandet af nämnde Institut. S3t. lill underhåll af Elementareller Prof-Scholan ( i3 ) i Stockholm för sista hälften af år 1829, Tre Tusen Fyra Hundra (3,400) Riksdaler. §. 32. Till godtgörande af upplånade medel, i och för ombyggnad af den så kallade Lejonbacken vid Kongl.