Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fogel blå, besörjde utgifningen af sin ungdomsvän Hedborns skrifter, och förberedde en ny upplaga af sina egna poetiska. Först i början af innevarande år återtog han, och nu för att afsluta, sitt verk Svenska Siare och Skalder, hvars sista afdelning borde, enligt hans plan, innehålla de trenne återstående hufvudbilderna från Gustaf den tredjes tidehvarf: Kellgren, Leopold, Fru Lenngren. Af dessa hade han fullbordat den första och den sista, ja, allaredan till trycket lemnat sin monografi öfver Kellgren, då episoden om den för hans hjerta så dyrbare Ernst Kjellander kom att växa till den utförlighet, att teckningen af Leopold dag från dag måste uppskjutas. När han slutligen vid den ville lägga hand, afbröts hans arbete af döden. Den lucka, som läsaren härigenom finner i denna sista del, är så mycket mer att beklaga, som man för visso vet, att Atterbom hade för afsigt att nu låta sin fordna motståndare full rättvisa vederfaras och, för detta ändamål, var betänkt på att omarbeta ett äldre utkast till hans karakteristik, i samma blida och försonande anda, som, så utmärkande, genomgår hela detta arbete. De «strödda tillägg till femte bandet», som här finnas införda, skrefvos om våren 1849 och trycktes då i Postoch Inrikestidningarna, för att längrefram med verket införlifvas. Tillsynen öfver korrekturet har, från och med det tolfte arket, benäget öfvertagits af Herr BibliotheksAmanuensen Ekholm, hvars skickliga biträde Författaren sjelf i lifstiden ofta anlitat. På första arkets elfte sida förekommer en irring, som jag här begagnar tillfället att rätta. Grefvinnan Mejerfelt, för hvars söner Kellgren en tid var enskilt lärare, var visserligen den Lovisa, som förekommer i poemet «Gratiernas döpelse,» men hennes familjenamn var icke, såsom Författaren uppgifver, Fersen, utan Wrede-Sparre.
Kyrkor, Stipendii-fonder, Bens iöns-in rättningar, Arbetshus, Hospitaler, Falligförsörjningsanstalter och i allmänhet fromma stiftelser, äfvensom konstoch vetenskapliga samlingar samt sådane testamenlariska dispositioner, hvilka i kontant eller värde icke uppgå till 450 R:dr; Uppbördsmäns besvär; se Besvär; Utsyning, ansökningar derom; Val, Fullmakter och Yoteringssedlar dertill; men i mål, angående öfverklagade olagligheter dervid, se Prestval; Varggårdars anläggande, frågor derom; Vederhäftighets-betyg, som skrifvas på iånehandlingar; Voteringssedlar; se Prestval och Yal; Vägars underhållande, frågor derom; Värfnings-tvister, alla med tillhörande Bilagor och fallande Utslag, All annan eftergift, som i särskilda Författningar kan vara medgifven, är härigenom upphäfven. § «• Chartering af Kontrakter, Köpe-afhandlingar och Förbindelser m. m. l:o Arrendeoch andra Kontrakter, angående egendomar, hus, rum, bodar källare, tomter och trädgårdar, så på landet, som i städerne, samt åkrar, ängar, beteshagar, qvarnar och sågar m. m., ehvad de aro på landet belägna eller städerne tillhöriga, skola, (utan afseende å det sätt, hvarpå do finnas upprättade, jemväl om de blifvit för vederbörande Embetsverk och genom deröfver meddeladt Protokollsutdrag afslutade), antingen skrifvas på eller beläggas med stämpladi papper, beräknadt efter den arrende-summa, hyra eller afgäld, som för ett år i penningar eller penningars värde utgöres, och för kortare tid i förhållande derefter, dock aldrig lägre än 70 öre, på följande sätt, nemligen: R:dr öre. Till och med 25 II: dr — 10. derutöfver till och med 100 Ii:dr — 50. samt vidare för hvarje fulla 100 Jl.dr 1: — Bil. till Bevilln.-ijtskoltels, Betänkande M 8. Begagnas
Fru Anna Hedin står nu vid ingången till sin lefnads höst; tiden har också visserligen strött något silfver i hennes hår, men årens flykt har dock skonsamt farit fram öfver henne, och ännu alltjämt möter hon oss med sitt hjartegoda leende, såsom typen för en lycklig maka och moder. S.. Då M tjänarinnestrejken kommer. an tänker sig vanligen hemmet som ett ställe, dit världens oro icke når, kanske därför att man så gärna tror det man mycket önskar. I den gamla goda tiden var måhända hemmet så där lyckligt isoleradt, men i vår nya, som ock den onda kallas, är så knappast längre förhållandet. Så har en liten svallvåg af den mäktiga rörelse, som, i det den afser att förbättra arbetarens ställning, upprör världen, nått fram äfven till hemmet och trängt öfver tröskeln till — jungfrukammaren. Svallvågen är liten, men liten kan bli stor, och af alla tecken att döma skall denna blifva det. har hon icke timme däraf. fria, endast en eller annan Fabriksflickan åter arbetar omkring tio af hvardagens timmar och disponerar med full förfoganderätt öfver de återstående. Härtill kommer, att hon har alla sönoch helgdagar fria, ungefär sextio dagar eller två månader af årets tolf. Tänker man på arbetstiden, är således fabriksflickan ojämförligt mycket bättre lottad än tjänstflickan. Där man inser detta, söker man emellertid icke förändra förhål landet, men väl bortförklara olikheten eller få den att framträda omvandt genom att åberopa de stora fördelar arbetet i hemmet har mot fabriksarbetet. Tjänarinnan har, så säges det, ett hem, under det fabriksflickan står utan huld och skydd. Någon sanning ligger ju häri, men — Det är längesedan hemmet jämte den öfverenskomna lönen, maten och bostaden gaf sig själft åt tjänarinnan, gaf henne tillgifvenhet och omvårdnad och för dessa ovärderliga förmåners skull kunde fordra, att hon äfven själf gaf sig helt. I vår tid ger hemmet ingenting bredvid de vanliga löneförmånerna, åtminstone ger det icke sig själft. Och hur skulle det kunna det? Hur skulle det som medlem af sig kunna upptaga denna vildt främmande, ofta icke alltför sympatiska person, som i egenskap af tjänarinna vistas där en månad eller ett halfår?
Grefve Mörner, Carl Stellan.- Jag skulle visserligen önska att hvarken Bränvins - bränning eller Bränvin funnos; men då Riksens Ständer redan beslutat, att inskränkning i Bränvins-bränning icke må äga rum vid andra tillfällen än då Krig och Hungersnöd inträffa5 så anser jag för min del ganska betänkeligt art för närvarande inskränka Brännvins-bränningen. Jag kan åtminstone försäkra, att, i den Landsort hvarest jag vistas, endast Potatoes och Slö-säd användas till Bränvins - bränning, hvilken blott med 50 kannors Pannor verkställes j hvadan någon inskränkning uti Bränvins-bränningen i denna landsort alldeles icke behöfves, utan tvärtom skulle medföra menliga följder. Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, uppläste föl♦ jander Det är redanlänge jag med förundran funnit, att i en tid, då Landets förbättrade cultur utgör ett vigtigt och stort föremål för den allmänna omtankan då Landtbruket, genom flere vidtagne Författningar, blifvit understödt — och då hågen synes allvarligt vänd till odlings-förstag, 250 Den io December. så obestämda begrepp, så olika meningar ännu kunna äga rum i ett ämne, spm med Jordbruket står i den närmaste förening, nemligen, Bränvinsbrännings - handteringen. Ifrån längre tider tillbaka har den varit underkastad täta förändringar, inskränkning eller utvidgning, förbud eller gränslös frihet. Jag behöfver ej föra minnet tillbaka till en aflägsnare tidepunce gd till 1809, och den korta tid, sorn sedan förflutit, har visat exempel på hvad jag nyss anfört. Man fann då, att man aldrig kunde gå för långt i tillverkningsfrihet : Hvar oph en sorn innehade den minsta jordtorfva erhöll tillstånd att bränna hvad tid på året sorn helst, och med så stor Panna han behagade, utan rättighet för Konungen att någonsin deri göra någon inskränkning. De missbruk som häraf följde, och sorn alltid måste löija på en hastig öfvergång, från tvång till oinskränkt frihet, blefvo snart sporda, och allmänt öfverklagade.
Vid ytterligare genomseende af inventarie-räkningen för Upsala krono-magasin år 1847, belinnes, emot hvad Rikets Ständers Revisorer omlormält, den deruti utbalanserade summa, 622 Rdr 8 sk. 8 rst., lika med hvad hufvudboken innehåller. Olikheten emellan hufvudböckerna och Götheborgs krono-magasins fastighetsräkningar härleder sig derifrån, att Magasins-förvaltaren uti 1842 års fastighets-räkning upptagit 1,112 Rdr 24 sk., eller kostnaden för en, invid krono-bageriet i Götheborg, samma år uppförd stenhusbyggnad lill afsvalningsrum för bröd, utan alt, såsom ske bordt, debitera det från Landtränteriet utbetalda beloppet i kassa-räkningen och derifrån påföra detsamma fastighets-räkningen. Denna olikhet har blifvit rättad uti 1848 års räkenskap. Beträffande Revisorernes erinran dervid, att uti båda årens hufvudböcker inoch utbalanseras en post å 126 Rdr 35 sk. 6 x-st., utan att kreditiv-fondens räkenskaper, så vidt utrönas kunnat, upptaga en dylik fordran af statsmedlen, så har bokslutaren anmält, alt berörde summa inbegripes uti de ulbalansorade beloppen af kreditiv-fondens fordringar under de år, hvarom fråga är, utan att vara särskilt specificerad; och äro förenämnde 126 Rdr 35 sk. 6 rst. numera kreditiv-fonden godtgjorda. Utan tvifvel är, såsom Revisorerne yttra, ändamålet med en ordentlig bokföring förfeladi, om de dermed afsedda kontroller ej iakttagas; och Stats-kontoret har alltså förständigat vederbörande att med den noggrannhet fullgöra sina åligganden, att dylika misstag och förbiseenden, som de ifrågavarande, ehuru egentligen rörande ziffcrförhållanden, som icke inverkat till någon skada eller förlust för Kronan, dock framgent icke må äga rum. Spanmåls-kredilivfonden.
Ehuru jag nied full öfvertygelse instämmer uti hvad Högloft, Utskottet i Betänkandets usta punct åberopat, nemligen: att ej mindre de berömvärdaste Författare än Rikets LandtbruksAkademi och Sveriges mest upplyste Patrioter deruti öfverensstämma, ajt Brännvinsbränningen är en för jordbrukets uppkomst oundgängelig handtering; att dea är en oskiljaktig binäring ifrån ett väl inrättadt Åkerbruk, och att den endast i förening dermed kan bereda Staten de åsyftade fördelar; kan jag likväl för ingea del instämma uti hvad Utskottet trott deraf böra följa, nemligen: att stäaerne endast så vida böra ega rättighet att begagna denna handtering, som de äro innehafvare af jord, hvars disposition till spannemåls eller jordfrukters produktion och i följd deraf förädling dem är fri och obehindrad leornad» Då en Stad kan hafva större folknummer och mindro jord, och en annan deremot mindra folknummer och mera jord, och då ingen lärer kunna förneka det vara sanning, att ett större hushåll behöfver ett visthus med större matförråd, än ett mindre hushåll behöfver; så följer ock deraf, att Brännvin för städernes innevånare, äfvensom dranken för dess innevånares kreatur, är ett behof i proportion efter hvarje Stads folkmängd; hvarföre jag vågar hoppas, ^att Högloft. Utskottet vid ett nogare. Besv. och Ekon. Utsk. Betdnkanden, 649 och med rättvisa öfverensstämmande betraktande lärer Hnna, att antalet af Mantals» skrifne personer bör ligga till grund vid utöfningen af Brännvinstillverkningen för städerne, så hädanefter som hittills, hvilken beräkningsgrund jag alltså för min del yrkar måtte för städerne blifva bibehållen.
Vid den uppskattning af fastigheter, som, efter 1111 stadgade grunder, först anställes, åligger det Taxerings-Comitéerne, att, med hänsigt till det förhållande för hvarje Län, som serskildt bifogade tabell utmärker, lika noggrannt som allvarligt utreda de orsaker, hvilka åstadkommit nedsättning i fastighetsvärdet, och med omsorg tillse, att alltid värdet må föras till dess rätta belopp, så att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas och den ene icke mer än den andre unda »hålles; egande Comité - 46 Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkande j N.-o 12, erne, att, så länge denna stadga, enligt Rikets Ständers beslut och RegeringsFormen, länder till efterrättelse, årligen medelst höjning eiler nedsättning, till jemförelse med rätta egendoms-värdet, jemka detsamma till närmaste möjliga inbördes likhet; dock alltid med noga iagttagande deraf, att den för hvarje Län i tabellen fastställda minimi-summan icke understiges; och böra skälen till alla förändringar alltid i protocoilet omständligt anföras. §• Vid Bruks och Bergverks värdering, bestämmes först och serskildt värdet å alla derunder lydande Hemman, Qvarnar, Sågar, Fiskerier och andra Lägenheter, som till landtegendom räknas. Derefter upptages till serskildt värdering beloppet af så väl den för hvarje Bruk tillåtna tillverkning, beräknad efter brukets privilegierade hammarskattssmide, som äfven vid de bruk, der recognitionssmide är tillåtet, den tillverkning, som, i följd af sådan tillåtelse för det föregående året, utöfver det privilegierade smidet, blifvit å våg levererad.
Den äldsta satt högre upp på klippan, hvarifrån hon hade en vidsträckt utsikt öfver hafvet och himlen. Den yngsta satt på en sten alldeles nere vid hafskanten. Båda voro vackra att se, men hvilken, som var den vackraste, skulle vara svårt att säga. Ni v e t: » Den vackraste är alltid den man tycker mest o m. » Den yngsta, som satt närmast böljorna med armbågen stödd mot knäet och hakan stödd i handen, såg med ett tankfullt uttryck rakt framför sig, där de sista sidenljusa vågorna gledo bort i sanden. Hon hade ett ovalt ansikte med blek hy, som liknade gammalt elfenben. Näsan var kanske litet för stor, men af en vackert böjd form, de fina läpparne voro sammanpressade, och i hakan hade hon en djup grop. Ögonen, som icke voro stora, hade en genomskinlig ljusblå färg och sågo upp emot himlen med en uppmärksamt spejande blick, medan de smala ögonbrynen voro högt uppdragna, hvarifrån håret låg struket stramt tillbaka. Hon hade kastat sin slöja öfver hufvudet för att skydda sig mot aftonkylan, som följer strax efter solnedgången, och den mjuka själen, hvilken omgaf hennes gestalt, hade hon dragit tätt omkring sig, så att den aftecknade hela hennes fina, välbyggda figur. Den andra systern, som satt högre upp på klippan, liknade henne icke det minsta. Ingen skulle ha kunnat tro, att de voro barn af samma föräldrar. Denna äldre syster såg nästan yngre ut än den andra. Hon hade ett oregelbundet Hafvets färg sjönk, nästan hörbart. Det var som om den med plötsliga ryck blef en half ton djupare; det rödvioletta blef blått, blågrått, dunkelt som natten. På en gång höjde sig en kall vind från djupet, och liksom i plötslig ångest skyndade alla böljor inot land, och så blef allting stilla, blankt med ett hvitaktigt sken inemot stranden. » Ser du, » sade systern, som satt närmast vågorna, » ser du! Där kommer den första stjärnan! » » Jag har sett den länge, » svarade den andra där uppe. » Nå, syster, » sade hon med de kloka ögonen. » Hvad heter den? » » Det vet jag inte, » svarade den andra likgiltigt. » Det bryr jag mig inte o m.
Hwad en wärd ledamot Herr Ittam behagar häremot anföra tror jag det beror helt och hällit af embetsmännernes eftersyn, att hindra och mvtwäga, dä gifne författningar följes, aro sadane acker som med charta stola beläggas ej laggilte förr än de dek äro och till det belopp som förordningen säger; att någon egen winst skulle kunna förmå någon embetsman till uraktlätande af denna dest pligt, kan jag ej ens förmoda som en möjlighet. Af alla desta stät wägar jag ej i denna del bifalla Utskottets, i all öf« rigt, enligt min kanka, wäl grundade betänkande, utan fär anhälla om ätterremist. Jag tror Herr Landt-Marstalk akt intet hinder kan möta wid asgörandet af Banco-Utstottets berättelse, hwad nu är bliswit upläst, är i hufwudsaken intet annat än ett sivar pä Ridderstapet och Adelns, pä Herr Friherre Leäerllröms begäran, gjorde ätcrremist, men gjör ingen den ringaste förändring uti Utskottets har förut 2:ne gänger upläste och af z ständ redan antagne berättelse; jag fär fäledes hos Herr Landt - Marskalken anhälla vm proposition ä stelfwa berättelsen. 39° Den 24 Juli!- Arfherre kstäkmnlon, Gullers, trodde sig, emot hivad Herr ak IHinteder^ ivid första punc'en anmttkl, böra understöda ?^e villninas Urstotiets förstag. Erfarenheten hade nogsamt wisat hwilk-r beipdliga intrader undangätt kronan derigenom, alt inlaaor, ansökningar m. m. icke b ifwi^ strifne pä stampladt papper. Sä snarr änvamälet more, art ät Kronan bibehälla desin inkomster, trodde han detsamma icke genom beläggnings Eharkor wunnes Om han stulle, för stn de.l medgiswa. alt sädane finge uyitjas, more det för aflägse boende, frän de ställen, der charior finnas att tiltgä.
St.: l:o K. M:s nåd. propos., angrde staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret; gifven Stockholms Slolt d. 9 dennes; 44 Den 27 November. 2:o K. M:s nåd. propos., i fråga om tillvägahringande för Stålens räkning af en lotsoch båk-inrättniug å Götha Canal samt de sjöar, hvarigenom densamma ledes, äfvensom å Götha Elf; gifven Stockholms Slott d. 9 dennes; 3:o K. M:s nåd. propos., i fråga om indragning af Hofjaktvarfvet härstädes; gifven Stockholms Slott d. 9 dennes; 4:o K. M:s nåd. propos., ang:de grunderne för rättigheten att tillverka, omdistillera och i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid; gifven Stockholms Slott d. 18 dennes; 5:o K. M:s nåd. propos., ang:de nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående Kopparräntan från hvart 10:de till hvart 30:de
Sid utrifed fjöfart t)afwa år 1854 begagnatd 898 fars tyg af 77,129 läder oty år 1855 ett antal af 1,219 fartyg af tidfam Unber be tto åren 1844—1853 tjär bet ttygda antalet af be från utrifed orter något år t)it anfotnna fartyg warit 7,303 af 343,693 lä Ér 1854 öfabed bet tid 1.0,648 fartyg ont 418,615 läder, oty år 1855 tid 11,989 fartyg om 431,463 läder. Sifalebed f)ar antalet af be (förifrån tid utrifed orter afgångna fartyg, fjwitfet unber intet af fordnämttba tio år uppgått tid mer än omfttng 7000 d< of 342,ooo läder, öfatd år 1854 tid 10,574 dörn 422,168 läder oty år 1855 S3if>. tia 9t. ©t. spröt. 1856-1857 lifta ©arnt. 2:a 2tfb. 7 so SSerättelfe ont I) w a b t Oiifet otty b e fö titt 11,974 ft. om 462,603 läftcr. ©å mät t)ioab anfomna font af* gångna fartyg angar, fjär tittöfntngen egt runt i en betybtigt Ijögre 4>ro ^"artcn^ inrifeö fjöfart begagttabeö år I8ss ett antal af 1,671 fartyg af tittfantmanö 32,505 tofter. Äanatfartcn.
Det är en vanlig taktik att anslå R. o. Ad:s stolthetskänsla och angifva såsom förnärmande hvad man vill hafva bort, men att anföra något, som minst sagdt är orikj tigt, det trodde icke jag att man skulle tillåta sig. Jag förenar mig med den sistö värde talaren uti anhållan om remis af min motion. Gr. Sparre, Erik: Om jag också icke skulle bestrida rei miss af motionen såsom grundlagsvidrig, så måste jag likväl i i allo instämma uti den åsigt Gr. Lagerbjelke nu yttrat. Jag har visserligen hört att man utsändt personer i främmande län1 der, för att inhemta uplysningar i frågor, om hvilka vi icke här haft tillräcklig kännedom, men att man skulle införskrifva utländningar, för att inom RiksSt:n eller Utsk:n meddela uplysningar, det måste jag säga, att jag icke hitltils hört praktiseras, Den 16 Januari. 171 och då dessa utlänningar svårligen skulle kunna ega tillräcklig kännedom om hvad som för vårt land kan vara passande, så skulle jag allraminst våga att rösta för den föreslagna åtgärdens vidtagande i denna sak, som redan visat sig vara så mycken vansklighet underkastad. Jag instämmer således med de Herrars åsigt, som tillstyrkt att motionen måtte läggas till handlingarne. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg sig skyldig gifva R. o. Ad. tillkänna, att enl. hans åsigt Hr Ribbings ifrågavar:de motion icke grundlagsenligt kunde remitteras. Af föreg:de talare hade redan blifvit förklaradt, huru 56 § Riksd.Ordn. måste förstås, nemi. att icke blott ämnet för deri tillålne nya motioner ej skall vara nytt, utan äfven den fråga, som väckes, bör vara omedelbarligen föranledd af något redan uptaget ärende.
Jag hemstälde derföre, huruvida icke den omständigheten, att ärendet redan är föremål för Regeringens omtanka, kunde vara ett skäl för afslag på Betänk. Hr Arnell, Gust. Fredr.: I olikhet med de talare, som förmodat, att det höga saltpriset skall fortfara endast under detta år, hoppas jag, att orsaken till detta höga pris må förblifva densamma som nu, enär den består deri, att frakthandeln är så lönande på utländsk ort, att Hrr Redare icke önska fartygens återvändande till fäderneslandet. Men på det alt en för landet kännbar brist icke må upstå, tror jag, att åtgärder böra-vidtagas till Den 16 Februari. 147 förekommande af denna brist, och i denna min åsigt starkes jag än vidare deraf, att, sedan, som jag nogsamt känner, saltlagren uphäfdes, det icke nu är l:a gången saltpriserne till denna ytterlighet stegrats. För omkring 2 å 3 år sedan inträffade att köpmännen i Norrköping icke kunde med salt förse öfrige städerne inom länet, hvarföre handlande i Linköping måste förskrifva salt frän Götheborg, men fartyget, hvari saltet var lastadt, blef under vägen infrusit och saltet måste forslas ömsom på vagn, ömsom på släde, hvarigenom saltet kostade i Linköping 12 R:dr tunnan. Man har här talat om den stora tunga, som skulle påbördas stapelstäderne genom äteruplifvande af skyldigheten att hålla salluplag. Jag är måhända mindre kompetent att döma härom, men jag är böjd ait instämma i hvad en ledamot af BorgareSt. Hr Maechel fr. Westervik uplyst, nemi. att, ehuru saltuplag der finnes, staden ingalunda anser dessa uplag såsom en tunga, emedan, när de behöfva anlitas, priset å saltet är så högt, att egarne af uplagen fä sin fulla ersättning, och dä dessa uplag trygga emot brist å salt önskade han icke saltuplagens uphö-‘ rande. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz:
M. jemväl till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida icke för framtiden kunde bestämmas, att en Svensk Ducat skall innehålla åttatio tiotusendedels skålpund fint guld, hvarigenom ett skålpund v. v. sådant guld komme att utmyntas till jemnt 125 Ducater, i stället för att hittills deraf blifvit präglade 125 xVöVö Ducater, i hvilket fall alltså ett tusen tvåhundrade femtio nya Ducater kommo att motsvara ett tusen tvåhundrade femtioen och en half gamla Ducater, och således hvardera af de nya blifva litet under |:dels procent bättre än dessa senare; och har E. K. M. ansett halten på Ducaterne böra bibehållas i det närmaste lika med den, som de hittills haft, så att 8o delar fint guld loyerades med 2 delar koppar, då en Ducat komme att väga åttatiotvå tiotusendedels (yö8ö2öö) skålpund v. v.; äfvensom E. K. M. i Nåder föreslagit, dels att remedium i halten skulle bestämmas till tre ett tusendedels (i535o) skålpund v. v. fint guld öfver den lagliga hallen på hvarje skålpundjDucater, samt remedium i vigten till tre ett tusendedelar öfver eller under den, som egentligen följer af utmyntningsgrunden och den bestämda finlieten; dels ock att, sedan afgift numera erlades för silfvers utmyntning, guld så mycket mindre i framtiden borde kostnadsfritt för egaren präglas till Ducater, som dessa i Sverige icke utgjorde något lagligt betalningsmedel, utan snarare vore alt betrakta såsom en handelsvara, hvarföre myntskatten för guld utan olägenhet syntes kunna bestämmas till T33:dels procent af det som myntas, utom skedarelön, i fall det till utmyntning aflemnade guldet vore af lägre balt än Ducalen, helst högre afgift lill myntet i flere andra länder erlades, och den inkomst, som härigenom erliölles, i allt fall icke komme alt helt och hållet betacka myntningskostnaden.