Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen ting är lättare, än att här finna skenbara orimligheter. – Förr hade Skepticism i vetenskapen blott verkat på detta fält, och på allmänna lefvernet ej haft något direkt inflytande; men det var den tiden, då vetenskapen hade sitt eget fält. Nu var detta fält en öppen allmänning, och kom elden der lös på något ställe, så var det snart brand i hela skogen. – Sens commun hade nu sjelf förklarat sig för vetenskap, och arbetade som ifrigast på en allmänt gällande Philosophi, eller en Philosophi för allmänheten. Då tviflet, som vi sett, låg så nära till hands, så kunde det ej heller uteblifva: och Skepticism, eller rättare tvifvelsjuka, blef snart hela tidehvarfvets esprit. – Se! det befanns plötsligen, att verlden i årtusenden ärligt trodt på idel orimligheter, och det adertonde seklets menniskor stodo förundrade upp och berättade denna nyhet för hvarannan. Och det hafve vi först sett! tänkte man. Och således äro vi visare än de allesammans! tänkte man sedan. Fördomens bojor äro brutna, vetenskapen ligger ej mer i det Scholastiska grälets lindor, tankan är nu allmän och fri, mörkret flygtar för upplysningens morgonrådnad; hvilken hop af villfarelser skola vi ej antända med dess fackla och offra åt förgängelsen och åtlöjet! Sådant blef allt mer och mer allmänna tänkesättet. Och derpå gick man oförtrutet till arbetet. Man tviflade så skarpt i Religionen, och fann i hast en sådan mängd orimligheter, att af den blott ganska litet återstod, som kunde njutas af en upplyst menniska; likväl med varsamhet, så att man kunde vara på sin vagt mot alla anfall af den gamla vantron. – Den som djerfvast kunde förkasta all tro, qväfva känslan, och, iklädd det så kallade sunda Förnuftets pantsar, hos sig döda all inbillningskraft, ansågs som en hjelte på den nya banan, förvånade hopen med sin fördomsfrihet och fick namn af Esprit fort.
Om det är rätt, så skall det ungefär qvitta mig lika om det är liberalt eller icke. Man bar vidare sagt, att det vore hardt om charlan skulle gå förlorad, att handlingen derigenom skulle blifva ogilltig. Jag hemställer, om det icke är händelsen alltid, då man skall grunda sin rätt på några handlingar, alt om man tappar hort dem, så förlorar man sin rätt. Om jag t. ex. tappar en sedel, så får jag icke någon ersättning. Derföre gör jag väl klokast uti alt gömma både documentet och charlan, och jag gor det säkert, om jag vet hvilken förlust, som el jest drabbar mig. Men del af mig föreslagna utbyte skulle medföra ännu en fördel. Jag tror, alt vi ganska snart skola få erfarenhet deraf, all Slaten kommer alt göra betydliga förluster, genom del sätt, som hittills blifvit begagnadt vid invcnleringarne öfver charUe-archiverna, der en forigäeende balance existerar, som uppgifves för qvarliggande charlor. Sådant kunde icke ske om årligt utbyte af charlor verkställdes. Jag vill icke vidare förlänga discussionen, utan anhåller ytterligare om återremiss. Mänga ledamöter hördes ropa på proposition. Hr Printzenskjöld: Jag är förekommen af Gr. Cron hjelm uti hvad jag ämnade yttra och vill endast erinra, i anleda. af Hr von Harlmansdorlfs anmärka., alt den conlroll, som blifvit åsyftad genom chartornas insändande lill hofrätten, icke skulle för denna domstols tjenstemän medföra annat besvär, än som redan nu dem åligger, då parter inlemna sina handlingar, nemi. att tillse ali dessa äro behörigen charterade, och att Ulsk:s förslag således icke innebär någon vådlig förändring. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Ilär har redan blifvit af åtskilliga talare så mycket yttradt, all jag icke skall länge upptaga R. o. Ad:s lid. Jag vill endast med få ord nämna, att jag anser det i Frih. Oxensljernas reservation framställda förslag vara det antagligaste, såvida någon förändring skall äga rum.
Dock anser jag delta uti ifrågavarande fall ej böra äga rum, utanom föredragningen ej bort ske i EcclesiastiqueExpedi - Dc II 24 J II I i I f. lil. I 4y tionen, är ett fel begångit mot Grundlagen, hvars afgörande endast tillkommer RiksRätt, men alls icke Ständerne; och inför RiksRätt äger både ransakning och dom rum. Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Yid behandlingen af denna fråga är det nödvändigt att skilja mellan saken och formfelet. Hvad den förra angår, så erhålla Rikets Ständer fullkomlig upplysning derom af det Utlåtande, som från Stats-och EkonomiUtskotten till RiksStånden snart inkommer i detta ämne. Förhållandet med de Halländska Kyrkohemmanen är ganska inveckladt, emedan de äro af åtskillig natur. Grundräntorne gå dels belt och hållit till Kyrkor och Prästerskap, dels, till större eller mindre del, äfven af samma hemman till Kongl. Maj:t och Kronan. Deraf har inträffat, att hemmanen ansetts kunna bortstädslas dels af Kyrkorne och Presterskapet, och dels af Kongl. Majrts och Kronans ombud. I begge fallen äro hernmansåboerne ej ägare af hemmanen, och det kan icke utan serskild undersökning för hvarje hemman utrönas, hvad som deraf tillhör Kronan, och hvad som äges af Presterskap och Kyrkor. Till grund vid pröfningen af alla sådane frågor, har man ett Kongl. Bref af år 1819, som bestämmer, att alla de Kyrkohemman, som disponerades af Kyrkor och Presterskap den tid, då Halland korn under Svenska Kronan, skola Den 24 Jn 1 i i f, m. anses bibehålla naturen af Kyrkohemman, men de öfrige betraktas såsom Krono. Följden är, att då rättigheten till skatteköp beror på hemmanets natur, måste, vid hvarje sådan fråga utredas, hvad natur hemmanet hade, då Halland blef Svenskt.
Hon tillhör icke dessa förbildade, sköna själar, som man i sådan mängd träffar i de större städerna, varelser, hos hvilka en falsk fantasi tagit välde öfver tanke och känsla. Anna är visst icke, hvad man kallar en bildad flicka; äfven kan det hända, att hennes fantasis vingar icke bära särdeles högt. Men bättre är tillochmed brist på fantasi, än dess skefva riktning. Naturen har emellertid gifvit Anna en rik ersättning i qvinnans bästa egenskaper, godhet och ömhet. Hon tyckes mig tillhöra de qvinnor, hvilka man icke gerna kan skänka en eldig och passionerad kärlek, men dem man ändå kan så hjertligen hålla af. Med ett ord, jag tror att den man, som får Anna till maka, blir en bland de lyckligaste ... äkta män. Så jag tyckte om Clinton för denna uppfattning af Anna. Just så har jag tänkt mig henne. Jag tänkte: »kanske du, min bror, just blir den lycklige«. Men jag sade intet. Jag ville icke skrämma bort den lilla blinda guden, ifall han var i farvattnet. Dagen derpå var jag nog ogrannlaga att fråga Anna, hvad hon tyckte om min bror. Anna blef förlägen, rodnade och knöpplade på fransarne af sin sjal. Med en viss ansträngning svarade hon: Åh, nog är han hygglig. Är han sådan som du föreställt dig honom? Ja, nej Din bror har jag alltid föreställt mig såsom hygglig. Men nog är han annorlunda ändå, än min föreställning fattade honom. Är han öfver eller under den? fortfor jag obarmhertigt. Nog är han på sätt och vis öfver min föreställning, men nog är han mycket styggare än jag trodde. Han sätter mig så ofta i förlägenhet Ack ändå, sådant jag slabbrar för dig, Celia, men hvarföre skall du ... plåga mig med sådana frågor. Det att Anna ansåg Clinton för stygg, kunde åter anses för ett lyckligt tecken. Så pass mycket visste jag af erfarenhet. Emellertid beslöt jag att icke vidare plåga Anna med frågor eller anspelningar, utan låta saken i all stillhet ha sin gång. Ville det bli kärlek af, så finge det. Några dagar till hade förflutit, då jag hos Anna märkte de små symptomer, som antyda kärlekens tillvaro.
General-assistans-kontoret: B. VII. 267, 280, A. 280. —, förslag lill stadganden i det nya Reglementet för nämnde verk, angående det till Lida-åns upprensning beviljade lån samt om anslaget till National-Musei-byggnadens inredning, m. m.: B. VII. 267, 280, A. 280. —, förslag till stadganden i nämnde verks reglemente, angående dess inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsmed flera medel, äfvensom rörande Riksgälds-Kontorets stvrelse och den vid Kontoret anställda betjening: B. VII. 267, 280, A. 280. —, angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t af det nya reglementet för nämnde verk: B. VII. 391, 392, A. 392, E. 393. —, förslag till en § i det nya reglementet för nämnde verk: B. VII. 391, 392, A. 392. Riksgälds-Kontorets Enkeoch Pupill-Kassa, angående fortfarande understöds beviljande för nämnde kassa: B. V. 577, 584, A. 584. 230 — R — Riksgälds-sedlar, i anledning af väckta frågor om inlösen af åtskilliga dylika sedlar, hvilka icke inom den bestämda preskriptions-tiden blifvit till invexling företedda: B. II. 306, 316, 368, A. 368. —, efter preskriptions-tidens slut hos Riksgälds-Kontoret företedda, angående inlösning af ytterligare anmälda sådane: B. Riks-Museum, angående anslag i och för dess Palseontologiska afdelning; motion af Herr Carl Bertil Lilliehöök: se Motioner.
Att, i afseende på dessa förhållanden, nödiga rättelser vid uppgörandet af planen för en ny Riks-Hufvudbok iakttages, anse Revisorerne af högsta vigt, på det en lättare och redigare öfversigt af de särskilda fondernas ställning måtte kunna erhållas. Öfver Stats-Verkels tillstånd på det hela hafva Revisorerne låtit upprätta de under Lit. A. och B. fogade Sammandrag öfver 1842 och 1843 års Riks-Hufvudböckers Kapital-räkningar, hvad Statsmedlen angår, tillika utvisande huru de der bokförda summor förhålla sig särskilt till den Ordinarie Stats-regleringen, till de uti Riks-Hufvudboken upptagna delar af Extra Stats-regleringen samt till det öfriga Kapitalet. Uti dessa Sammandrag hafva Revisorerne, för likstämmighet med de räkningar, som öfver 1840 och 1841 års Stats-regleringar, vid 1843 års Stats-revision, blifvit uppgjorda, äfven upptagit de förskotter, grundfonden fått vidkännas för utbetalningar utöfver anslag å vissa Hufvud-titlar, ehuru dessa förskotter icke uti Riks-Hufvudboken balanseras. Likaledes är uti nämnde Sammandrag af 1842 och 1843 års uppbörder och förra årens restantier endast den behållna, eller till utgifter disponibla, delen uti Irsta kolumnen intagen, enligt det begagnade beräkningssättet, som grundar sig på den af Rikets Ständer fastställda Riks-Stat, hvilken äfvenledes endast kalkylerar behållen inkomst. Följden af detta beräkningssätt blifver, att, å ena sidan, de odisponibla delarne af uppbörden, hvilka i allt fall äfvenledes måste uti räkenskaperna debiteras och redovisas, samt, å motsidan, afföringarne af hvad som icke kunnat indrifvas, äfvensom balansen af restantier till framtida redovisning, komma att intagas i tredje kolumnen, eller den Credit. För år 184». För år 1843. Balans från föregående året:
Rikets Ständers uppmärksamhet har jemväl blifvit fästad derå, att, sedan Elementarläroverket i Helsingborg, som år 1845, då nuvarande skolhusbyggnaden uppfördes, bestod af endast tre klasser, numera utgjorde eli på reallinien fullständigt läroverk med sju klasser och ett stort antal lärjungar, berörda Skolhus vore för undervisningens ändamålsenliga bestridande alldeles otillräckligt, hvadan, och då för verkställandet af den sålunda oundgängligen nödiga utvidgningen af nämnda läroverksbyggnad. medel ej kunde erhållas från Stiftets byggnadskassa, framställning skett att Rikets Ständer måtte för berördo ändamål bevilja anslag; och hafva Rikets Ständer, elter öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, funnit skäligt att för Skolhuset i Helsingborg anvisa en summa af 12,000 R:dr alt från Riksgälds-konloret i mån af behof utgå, med vilkor ej mindre att den plan, hvarefter nybyggnaden kommer att verkställas, derlorinnan underkastas vedcrbörandes granskning, än äfven alt Staden Helsingborg åtager sig att sjelf bekosta hvad som utöfver nämnde summa må för berörde byggnadsföretag erfordras. 87:o. I ändamål att bereda Elementarläroverket i Jönkoping nödig byggnadshjelp har hos Rikets Ständer blifvit anföldt, huruledes den utvidgning af Lärdoms-och Apologistskolan i nämnde stad lill ett på begge linierna fullständigt högre Elementarläroverk, som vid nästlidna riksmöte beslutades, haft till följd att det gamla skolhuset blifvit för ändamålet alldeles otillräckligt, isynnerhet som läi junga ines antal, hvilket nästlidna höst uppgick till icke mindre än 251, alltjemt varit i tillväxande och, efter all sannolikhet, komme att fortfarande betydligen förökas.
Mars afgifne samt den 5 denneå på bordet lagde Utlåtande N:o 78, om Wadstena Klosterkyrkas ötverlåtande åt Stadsoch UandsFörsamiingarne derstädes. Grefve Posse, Areid: Åf den anledning att Wadstena Stads-och LandsFörsamlingar ännu icke genom ordentligt contract åtagit sig att försätta den så kallade Klosterkyrkan i fullkomligt skick och densamma framdeles underhålla, hvilket, enligt Riksens Ständers vid sedtraste Riksdag fattade beslut, borde ske, innari det då äskade anslaget af 5ooo R dr beviljades; af denna anledning, har Stats-Utskottet ansett nå - Dea 7 April e, m. 2og någon åtgärd icke edler nu bora åt förevarande ärende lemnäs. 'i’iil detta resultat liar Utskottet funnit ett skäl deruti, att ärendet nu är i samina skick, sorn vid sistförilutne Riksdagj inen jag skulle deraf vilja draga en annan slutföljd den nemligen , att målets femåriga oförändrade skick tydligen bevisar nödvändigheten, att Riksens Ständers åberopade beslut undergår en jemkning, så vidu det åsyftade ändamålet någonsin skall kunna vinnas. Ändamålet är, å Statens sida, att frän tidens härjningar freda ■och åt framtiden bevara en vacker fornlemning, och ä Wadstena innevånares, att få för deras Gudstjenst begagna ett andaktsbjudands tempel, som för närvarande år alldeles onyttigt oell blott tjenar tili stängsel åt Correclions-inråttningens byggnader. Då nu Wadstena Stads innevånare bestämdt förklarat, att de icke vilja öfvertaga reparationen och underhållandet af Klosterkyrkan, förr ån de undfått det ifrågavarande anslaget, så hemställes billigen om något contract kunde i förra afseendet uppgöras, innan anslaget ännu var gifvet? I ett contract måste alltid rältigheter och skyldigheter vara ömsesidiga, och detta förhållande torde äfven böra i förevarande fall iakttagas, ty annars lärer saken aldrig blifva afslutad. Högvördige
Båda ha nu utkommit i ’ goda svenska öfversättningar, det senare (Social Problems) fullständigt, af det förra (Progress and Poverty) tre häften af de sex eller sju, i hvilka det skall utgifvas. Hufvudarbetet, “ Framåtskridandet och fattigdomen * utgafs första gången i Amerika för tre år sedan, men har sedan dess haft en mängd nya upplagor både der och i England samt öfversatts på en mängd europeiska språk. Under forra af en undersökning angående orsaken till de industriellakriserna och till den i jemnbredd med nationalrikedomens tillväxt tilltagande bristen och nöden gifver författaren här en kritik af den hittillsvarande nationalekonomien; i sii) framställning af botemedlet för denna brist och nöd lägger % han fram grunddragen af sitt eget nationalekonomiska system. Han vänder sig först till det spörsmål, hvari hela frågan koncentrerar sig, nämligen hvarför, oaktadt arbetets växande produktivitet, arbetslönerna tendera till ett minimum, till det som fordras för att nätt och jemnt uppehålla lifvet. Det vanliga svaret är, att arbetslönernas •storlek bestämmes af förhållandet mellan antalet arbetare och det kapital, som är bestämdt att aflöna arbetet. Men om så vore, anmärker författaren, borde låg penningränta — kännetecknet på riklig kapitaltillgång — åtfölja höga arbetslöner. Så är dock ej förhållandet. Både arbetslöner och penningränta ha varit högre i Förenta Staterna än i England, högre i Stillahafsstaterna än i de atlantiska staterna. ' Således — der arbetet strömmar till för att få högre aflö-ning, der strömmar äfven kapitalet till för att få högre ränta. I sjelfva verket tages icke heller arbetslönen från ett förut varande kapital utan från produkten af det arbete, för hvil-ket den betalas. I sin enklaste och ursprungligaste form sammanfaller arbetslönen med arbetets produkt. Om en person går ut och plockar vildt växande bär eller samlar, fågelägg, så utgöra sjelfva bären eller äggen hans arbetslön. Äfven om arbetet utföres för en arbetsgifvares räkning, är den enklaste och ursprungligaste formen af arbetslön den, att arbetaren sjelf får en del af sitt arbetes produkt in natura.
Keceptet lyder sålunda: 20 stora råa potatis rifa f d e Äppelpannkakor. Goda äpplen skalas och skäras i skifvor. Sedan vispar man till en god pannkakssmet, hvaruti äppelskifvorna blandas. Hela blandningen slås derefter i väl smorda pannkakspannor och insattes att gräddas i en vanlig ugn. Sedan äppelpannkakorna blifvit väl genomgräddade, uttagas de och serveras med socker till. Gimhild. b ä s t a Frågor. Lärarinna! Elisabeth. Svar. H a r ni sulorna i linolja? försökt att dränka skoStenia. N:r 25 a. 2 U R PLATSSÖKANDE. N :o 55. l Ostlåda. rifven ost, ' k qv. söt mjölk, 2 hela ägg samt litet socker; detta röres väl tillsammans och hälles uti en smord form, gräddas i lagom ugnsvärme. Till den rifna osten lämpar sig bäst ostkanter. a 2 Stenia. Plats såsom sådan i skola eller familj sökes af en ung, allvarlig och anspråkslös flicka. Undervisar i alla svenska ämnen, språk, musik och handarbeten. Utmärkta betyg och rekommendationer irån förut innehafda platser. Svar till » W », Kalmar, pöste restante. (G. 4094x1) [408] E n ung " flicka af god familj, sora fullbordat sin uppfostran uti en god skola i Schweiz och sedan i 2 år varit anstäld såsom lärarinna i familj utomlands, önskar anställning i Sverige till hösten att undervisa 1 eller 2 elever. Sökanden talar o. skrifver franska o. engelska språken samt undervisar i tyska, vanl. skolämnen o. musik. Lönepret. moderata. Svar: I. E. 23, S. Gumaalii annonsbyrå, Stockholm. Stenia. i 4 Supépudding. 1 ' / » » katrinplommon sköljas, och kokas i ' / 2 kanna vatten med tillsats af 3 matskedar socker och 3 matskedar god sirup. Då plommonen äro färdigkokta, upptagas de för att kallna. Såsen afredes med en rågad tesked potatismjöl med tillsats af litet punsch samt hälles sedan npp för att kallöa.
Delad imellan omsorgen för sin Handel eller sitt Handtverk, å ena, och sitt Jordbruk å den andra sidan, har mången redlig Borgersman, genom försummelse i det förra,och okunnighet eller oförstånd i det sednare, störtat sig sjelf i den belägenhet man just genom utdelning af den donerade Jorden fåviskt trolt sig kunna förekomma. Det är tid att på detta oskick göres ett slut, och att Länens Styresmän åläggas vaka deröfver, att Städerna tillhållas att årligen redovisa för användandet af den dem förlänta Jord. Jag går vidare till Mag t)en ao Juni! r Stenkol. Man torde af sednare arens erfa». kfenhet kanna med visshet sluta, att Höganäs Stenköhgrufvor, hädanefter, icke allenast förmå fylla det inhemska bebofvet, utan äfven lemna ett öfverskott till export. Jag tror mig derföre böra föreslå förhöjd Tull-afgift ifrån 25 till 50 procent af värdet på Engelska Stenkol som i Piket införas, och det desto heldre, som dessa, vanligtvis nyttjade till barlast, icke i säljarens hand äro betungade med någon Transport - kostnad. Af den intägt, som genom denna förhöjda Tull-afgift vinnes, torde Premier kunna bevilljas, dels för exporten af Svenska Stenkol, dels för dessas begagnande vid våra inhemska Gjuterier, i händelse, genom Engelska Stenkolens fördyrande, något bevisligt mehn deje. skulle tillskyndas» Sluteligen kommer jag till O Ve<h Efter de tillförlitligaste underrät telser som kunnat vinnas, införes årligen till Stockholm 40 å 50,000 famnar Finsk Ved. Under det man klagar öfver inhemsk brist på skogsfång, hör man dagligen Pruka • egendomar, belägna nära sjökusten, i norra delen af Piket, och ägande 30, 40 ä 50,000 tunnelands Skog, till salu utbjudas, efter ett pris, som svarar emot ungefär x R:d för hvarje tunneland Skog. Det är allmänt bekant, att större delen af våra Kust-provinser äro försedde med skogar, som, stälde under en bättre vård, skulle, utan sin förstörelse, kunna medgifva en betydlig årlig afsäljning.
K.-o 1. 29 Kongl. Maj:t har ansett mensklighetens Vatt kräfva en ändamålsenlig förbättring af UospijLaierna i Riket. De hafva tillförene snarare synts vara inrättade tili vansinnigas skiljande från allmänna sammanlefnaden, än till dessa olyckligas förhjelpande till helsan och återställande till samhället. Redan år 1822 infordrades underrättelser om lämpligaste sättet till Hospita lernas bättre organisation. Derigenom upplystes, att detta välgörande ändamål icke, utan genom Hospitalernas centraliserande, kan med framgång vinnas, Kongl. Majit har desto hellre i Nåder bifallit tillämpningen af denna grundsats vid Hospitalernas nya organisation, som den äfven instämt med Rikets Ständers egna, år 1823 yttrade, åsigter och underdåniga önskningar. Till Central-Hospitaler åro Malmö och Wadstena redan utsedde, och det tredje kommer på tjenligfc ställe i öfra delen af Riket att framdeles inrättas, när de 2:ne förstnämnde hunnit fullbordas och Hospitals-fondens tillgångar sådant medgifva. Till utvidgande af Malmö Hospital äro flere derintill belägna tomter inköpta, och en varaktig stenhusbyggnad uppförd för 80 personer, hvarigenom omkring 180 vansinniga kunna i detta Hospital intagas. De der införda ordningar hafva haft de mest välgö - 3 o Kongl. Maj ds Nådiga Ber ätt. N-0 1. rande följder, så att flere till och med våldsamma dårar återvunnit silla sinnens bruk och från Hospitalet friska utgått. Intet ställe kan för ett Central-llospital vara bättre beläget än Wadstena, hvarföre verksamma anstalter till dess utvidgande äfven äro vidtagna. Kongl. Majit har i Nåder tillåtit Dess Seraphimer-Ordens-Gille att för 12,000 Ridr Banco inköpa de fordna Krigsmanshus-byggnader, sorn förut voro tili en Correctionsinrättning upplåtna.
Deruppe vid sjön gick det långsamt, men småningom drogos de väldiga mastträden närmare strömfåran, vaggade i början makligt framåt, togo sedan fart och störtade så pilsnabbt fram, än rakt och jemnt, och än i våldsam gungning, upp för höga och vilda vågor, och så ned igen i det skummande djupet, tills nästa våg åter höjde dem och med kraft slungade dem ifrån sig, in i den jemna fåran nedanom. Uppe vid sjön ofvan fallen syntes en liten båt, i hvilken en ung man i röd skjorta med en lång båtshake sysslade med stockarne. Men när han fjerran ifrån upptäckte Leena, som på kanten af branten steg fram mot bron, styrde han båten till motsatta stranden, drog upp den der, hoppade, vig som en katt, på en af de förbiflytande stockarne och seglade långsamt på den, trygg och lugn, som om han stått på en ångbåt, fram emot forsen. Kommen i strömfåran, tog han sin hatt ifrån hufvudet och gjorde en rörelse, som om han ämnat helsa, men ändrade beslut, då han såg de främmande på bron, och påsatte hatten ånyo. Nu tog stocken någon fart, men kom in i en motström och drefs tillbaka emot stranden. Otåligt ryckte mannen med båtshaken till sig en annan af de förbiflytande stockarne, hoppade på den, och följde nu, rak och smärt, rätt in i strömfåran snabbt emot fallet. Hunnen ett stycke in i forsen, tog stocken allt präktigare fart, följd af flere andra större och mindre. Lätt framåtböjd manövrerade mannen skickligt sin farkost. Han for framåt med ett bantågs hastighet. Snart skälfde stocken inunder honom vid vattnets starka tryck och begynte denna darrande, rullande rörelse, som blir allt snabbare, ju mera strid forsen är. Men den unge mannen följde med. Hans nakna fötter dansade på stocken i snabbaste takt, det gick som på ett rullande klot. Han böjde sig alltmer, än åt venster, än åt höger, så framåt och så häftigt bakåt allt efter som farten fordrade. Nu kom sjelfva fallet vid klipporna. Stocken skulle dragas inunder i hvirfveln, försvinna för en stund och först nedanföre åter synas.