Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F, medel blifvit använda annorlunda än som fastsläldt blifvit; hvad sjelfva sakfrågan angår, kan jag så mycket mindre deltaga i någon derpå grundad anmärkning, sorn allt hvad som hörer till försigtighetsmått mot Rikets östra granne, synes mig vara af den art, alt det ej af Svenska folket bör öfverklaga^. Kongl. Kungörelsen den ig Juni i8S5, hvarigenom, då Riksens Ständer hade till Kongl. Maj:t ölverlemnat disposilions-rälten till bestämda ändamål af Handelsoch Sjöfarts-fondens» Sverige tillhöriga, öfverskott, med dervid fästadt vilkor, alt vissa mtrnieipal-myndigheter och CommerceCollegium skulle höras öfver hvarje serskildt anslag, den erbjudna dispositrons-rälten antogs, men vilkoret utan Ständernas hörande ändrades så, att Konungen, i hvarje serskildt fall, ville profva, om dessa myndigheter borde höras. Ilar tror jag lagligheten kunna sättas i fråga af del. partiella antagandet af ett Riksens Ständers beslut; men att för öfrigt, och i sjelfva saken, Rikets sannskyldiga nytta blifvit förbisedd, anser jag mrg så mycket mindre kunna påstå, sorn jag, nästan endast med undantag af anslagen lill Trollhättan och Stockholms Slussar, tror, att munrcipal-myndrgheternas hörande harle varit vida mer tidsspilland e, än upplysa tide. Anslagets till Stockholms Stussbyggnad beviljande att. utgå i 10år, ecb således under längre tid, än som Riks-Slalen blifvit reglerad ; här är öfver skriden medel-anordning anmäi kt, och således efter min tanka öfverträdd Grund lags-para gruf. N:o 47* Coll stitutions-UIskof tels Memorial, IV: o i5. Un^pr åberopande af samma grundsats om uteslutande användbarhet -aX §. 106 lil! anmärkning mot Grund lags-öfverträdelse, reserverar ju» mig äf v en mot den anmärkning , Utskollet riktat mot Konungens Rådgifvares "yttrande i fråga om Talarens allmänna re'Merinsr.
Han har nemligen framställt den önskan, att jag, i stället för det förslag jag ingifvit, bordt i constitutionel väg bereda en utväg, hvarigenom StatsSecreterarne kunde blifva ständige Ledamöter af StatsRådet, och således blifva Konungens Rådgifvare i alla mål. Då denna fråga icke tillhör, hvad som utgör föremål för den närvarande öfverläggningen, vill jag derpå icke lemna annat svar, än det, att jag icke anser en Föredragande böra vara närvarande i StatsRådet vid andra tillfällen, än då han sjelf föredrar, med mindre mål af sådan egenskap förekomma, att hela StatsRådet och alla StatsSecreterare enligt Grundlagens föreskrift skola vara tillstädes. Herr Den 22 December e. m. 161 Herr Riben liar ytterligare framställt cn fråga, rörande möjligheten att bringa all jord till lika natur. Hade Herr Riben behagat taga närmare kännedom af dc tabeller, som äro min Motion vidfogade, så skulle lian deruti utan svårighet igenfunnit, att det endast fordras 4 års Statsbidrag, för alt åstadkomma en summa, icke allenast tillräcklig, att ersätta den privilegierade jorden de förluster, den kan derigenom få vidkännas, utan ock derutöfver gifva ett betydligt öfverskott. Jag tror, att om man frågar bonden, huru vida han vill betala denna summa, för att sedermera slippa alla utgifter till Prestoch Knektehåll, samt utgöra Statsbidraget lika med alla i mån af inkomst, så skulle han genast förklara sig nöjd dermed, åtminstone är det fallet med de olika classer medborgare, som jag frågat i detta ämne. Alla hafva funnit sig belåtne. Äfven med åtskilliga af PresteStåndets Ledamöter har jag communicerat arbetet, och de hafva förklarat, att de äro villige afsäga sig den närvarande aflöningen genom Tionde, om de i stället försäkrades om den inkomst jag föreslagit. Den värde Ledamoten har vidare mot förslaget anmärkt såsom olämpligt, att utskylderna till Staten skulle utgöras efter brutto-inkomst. Jag instämmer verkligen med honom deruti, att någon fullkomligt rättvis beskattning icke kan utgöras efter annat, än efter behållen 7 II.
Uti detta anslag föreslås följande tillökningar: l:o. Enär priset på hästar, sedan nuvarande remonteringsanslag för Artilleri-regementena bestämdes, i betydlig mån stegrats, och ännu alltjemt är i stigande samt då för Artilleriet, hvars exercis för hästarne dessutom medförer sådana ansträngningar, som ofta föranleda deras obrukbarhet i förtid, större och uthålligare hästar erfordras än för Kavalleriet, så att remonterings-koslnaden i allmänhet vid Artilleriet utfaller högre, har Eders Kongl. Maj:t, uppå General-fält-tygmästare-embelets underdåniga framställning af detta förhållande, och sedan Krigs-Kollegium i frågan blifvit hördt, väl funnit vara af bebofvet påkallad t, att remonterings-anslaget för samtliga Artilleri-regementena framdeles ökades till 30 R:dr B:ko eller 43 R:dr R:mt årligen för hvarje häst, hvarigenom, med beräkning af hästens tjenstbarhet i 10 år, remont-priset vid Artilleriet skulle anses utgöra 300 R:dr B:ko eller 450 R:dr R:mt; men då tillgång för en sådan förhöjning nu saknas å förevarande anslag, får jag, jemlikt Eders Kongl. Maj:ls jemväl fattade Nådiga beslut, nu i underdånighet anmäla detta behof, utgörande: För Svea Artilleri-regemente 1,770: » Götha d:o 2,124: » Wendes d:o . 2,088: eller tillhopa Riksmynt R:dr 5,982: 2:o. Derest Eders Kongl. Maj:t, jemlikt min underdåniga hemställan, skulle i Nåder bifalla General-fält-tygmästare-embetets här ofvan i mitt anförande anmälda framställning om tilldelande åt Svea Artilleri-regemente af 12 nya hästar på stat, uppkomma i anledning deraf följande årliga utgifter, som från förevarande auslag böra bestridas, nemligen: Transport R.dr R:mt 956,224: 8772. Bil. M 3 lill Kongl. Moj:ts Nåd.
Palmstjerna. Såvida denna diskussion skall upfatlas såsom en vanlig diskussion innan proposme göras, såsom meningen tyckes vara, för att döma af den framställning Hr Landtm, nu gjort, så är det också nödvändigt att de olika förslagen till gemensamma tankar nu framställas innan diskussionen slutas. Jag skulle för min del tro att det lämpligaste vore, att man, utan att afsluta diskussionen om dessa §§, beredde för de ledamöter, som upgjort förslag lill gemensamma tankar, tillfälle att framställa dem. Jag tror detta vara mest öfverensstämmande, men derest man såsom Hr Landtm, nu föreslagit vill förklara diskussionen slutad, torde del vara nödvändigt att de ledamöter, som hafva förslag till gemensamma tankar, framkomma dermed, innan ett sådant beslut fattas. Hr Akerman: Jag hade föreställt mig, hvad äfven enhvar torde fiona vara gifvet, att något beslut öfver serskilde §§ icke kan fattas, derföre alt de hafva sammanhang med andre och att enahanda vore förhållandet med de gemensamma tankarne i följd deraf. Med anledn. häraf, har jag dröjt att framställa det förslag, som jag ernat till R. o. Ad:s pröfning öfverlemna. i\r rättighet dertill numera mig betagen — så skall jag visserligen icke vara envis i yrkandet derpå. Hr von H arman sdorff: Jag tager mig friheten föreslå den gemensamma lankan att nu åtskiljas, emedan klockan är £ till 11, och vi åter i morgon skola sammanträda kl. 9. Frih. Palmstjerna: Den siste talarens förslag kan jag väl icke fullt gilla, då klockan ännu icke är 11 slagen; men då Hr Akerman afstått från det förbehåll han gjort, har jag ingenting ali tillägga. Frih. Cederström, Rud.: Då Hr Akerman begärt ordet innan ännu den af Hr Frih. o. Landtm, framställda propos:n var af Ståndet besvarad, så har ju den värde ledamoten åt sig bevarat rättigheten, att ännu i denna stund inkomma med förslag till gemensam tanke, och då vet jag ej heller hvad han har att beklaga sig öfver. Har Hr Akerman något förslag att framlägga, upmanar jag honom vördsamt, att med det aldra snaraste jemka fram dermed.
St. tillgänglige; och då K. M. tillika underrättat R. St. om de öfriga allm. arbeten, hvartill statsbidrag blifvit begärde, samt öfverlemnat till R. St:s bepröfvande huruvida genom lån eller på annat sätt medel till anslag Den 30 November f. in. 53 för dessa arbeten kunde och borde beredas, bar K. M. afsett den ulväg, sora manga gånger tillförene blifvit vidlagen, nemi. att Riksgälds-conlorel af R. St. bemyndigats att mot obligationer anskaffa medel för vissa bestämda ändamål. Anser R. St. denna utväg i närvar, fall icke böra begagnas, innebär sådant ingalunda ett afslag å K. M:s propos. i ämnet. Slutligen anhåller jag att för ett ögonblick få återgå till början af Ur Grefvens anförande, ty der förekommer, enligt hvad jag nu erinrar mig, ett yttrande, som jag hittills icke besvarat; Hr Grefven säger nemi.: att han anser sig föranlåten begära StatsUtsk:s synnerliga uppmärksamhet på allt som kan och bör å de begärda anslagen minskas, för att i sammanhang dermed om möjligt fä lanken vänd till behofvet af en framställning om nödvändigheten att företaga något i afseende å grundskalternes nedsättning. För mig är det obegripligt huru Hr Grefven kan föreställa sig, alt det af Hr Grefven åsyftade ändamål skall kunna vinnas på den väg Hr Grefven antydt; ty det är ju klart att i samma mån, som K. M. finnér, att R. St. vägra bifall till de af Honom gjorda framställningar om statsanslag, som af Honom anses nyttiga och behöfliga, i samma mån skall Konungen blifva öfvertygad om nödvändigheten att bibehålla oförändrade de statsinkomster, som icke utan Hans medgifvande kunna minskas. Då Konungen af R. St. äskar statsbidrag, alser Han naturligtvis icke Sin enskilda fördel, utan upprätthållandet af rikets sjelfständighet och befordrandet af samhällets förkofran. Och sedan Konungen fästat R.
Derefter upgjordes ett nytt förslag af en utaf Styrelsens tjenstemän, enl. hvilket vägomiäggningen skulle komma att kosta 11,000 R:dr b:ko. En Direkt, tillsattes, arbetet utbjöds på entreprenad och kontrakt afslöts med en Ingeniör, som åtog sig företaget. Under detsammas fortgång började denne att blifva orolig, emedan han trodde sig icke kunna komma ut dermed för det betingade priset, i anseende till arbetslönernas stigande, och kort derefter dog han, hvarigenom hela denna plan förföll, sedan in - 76 Den 24 Januari. gen annan anmälde sig till arbetets uptagande. Men en annan Ingeniör upgjorde ett nytt förslag, enligt hvilket den nya vägen icke skulle följa den förut bestämda linien, utan framgå ett stycke derifrån, och enligt detta förslag kommer vägen att kosta ungefär hälften mindre än den förra summan. Detta exempel, som är hemtadt från en väganläggning som är i fråga och verkställes inom det korta vägstycket af vid pass en fjerdedels mil, bevisar, att om än okulärbesigtningar och afvägningar äro fullkomligt noggranna och rigtiga hvar för sig, så kunna dock sjelfva planerna variera, äfven på korta afstånd, och huru mycket mera då på längre, så att det ingalunda är gifvet, att den sträckning som på grund af den första undersökningen, verkställd af en person, upgifves skall vara den för en vägeller jernvägsanläggning tjenligaste; och det måste vara att befara, att den mängd af jernvägsbyggnader, som nu på en gång skola påbörjas, och den brådska hvarmed arbetet skall bedrifvas, måhända lättar tillfälle till misstag härutinnan, i anseende till den knappa tid, som kan användas för undersökningarna. Vid öfvervägande af allt detta, är det min tro, att tnan skulle föga förlora på ett litet dröjsmål med anläggande af bibanorna, oaktadt deras stora vigt såsom länkar i det s. k. systemet må erkännas, och jag är äfven benägen att tro, att man måhända under en längre följd af år kunde vara belåten med bibanor för hästkraft, åtminstone på alla dem, som hufvudsakligen hafva varutransporter till sitt föremål.
Isabella svepte om sig liksvepningen och kilade i natten hem till en gammal prest, som var hennes och Murres vän, och der hon förblef gömd. Far och son. Murre var ute och reste i Schweiz. Han kom ned i en dalgång. Emellan tvenne buskomgifna klyftor såg han ett märkvärdigt föremål. Det var en gubbe som stod på hufvudet mellan tvenne stenar – han var fastgrodd i mossa, men var ännu vid lif tack vare de vilda bär som växte kring hans mund. »Tjenare!» sade Murre. »O, Gud, en svensk!» sade gubben och sprattlade med benen för att komma lös ur den klämma, hvari han stått i sexton år. »Rädda mig ur denna klämma, hvari en otacksam son störtat mig för många år se’n,» sade gubben. Efter många ansträngningar lyckades Murre få honom lös. »Berätta,» sade Murre. »Jag hade en son – Eberhard » »Eberhard!» – skränade Murre. »Ja, han störtade mig för sexton år se’n ned från klippspetsen der uppe för att komma åt sitt arf i förtid. Endast ödet – det oundvikliga ödet räddade mig – jag blef stående der ni fann mig – och der har jag stått i sexton år.» »Min far, min far!» skrek Murre och kastade sig för gubbens fötter. Men detta kan ej beskrifvas. Eberhards död. Eberhard var sjuk. Han höll på att dö. Då kom Murre och gubben far in i hans rum. Eberhards hår stod som piggsvinstaggar. »Hu!» skrek han, »det är ett lik som tittar. Vik hädan!» »Jag förlåter!» sade gubben. »Dra åt » sade Eberhard och dog. Ödet för sista gången. Nu skola vi resa och hälsa på den gamla presten i Småland. Der vill jag hvila ut en tid, sade Murre. Följ med pappa. De voro hos presten. En enkel supé var tillredd – sill och potatis. Då dras plötsligt ett förhänge undan. På en segelgarnsända i taket sväfvar Isabella skön som fordom – och belyst af en bengalisk eld. Murre darrade som en skräddare. »Evige Gud! Ödet! Min brud!
Allmogens kreatur äro små och svaga, i följeaf orig tig behandling: samt alltför knapp, och alltför litet omvexlande, föda. Hvad Hästafvel» särskildt angår, har dock denna, under de sednare åren, mycket förbättrats genom de af Kongl. Majrt i Nåder anbefalltaanstalter dertill, Vid den i Länet förlaggdä del af Kon°l Lif-Regementets Dragon-Corps äro 5 Rusthålls Nummer vacante, för hvilka ägarne hålla Esquadrons-Hingstar. Få Upsala Universitets rid-stall äro ock placerade några Beskällare från Strömsholms Kongl. Stuteri. Äfven Allmogen börjar nu, att villigt begagna dessa förmånliga tillfällen till vinnande af en förädlad och starkare Ifås t race, sorn på sådant sätt årligen tillväxt med 5o å Co st. Föl, ° För eget husbehof utgår det mesta af Ladugårds-producter i Länet, och blott i obetydliga qvantiteter införas mjölk och smör till Släderne. Större kreatur afyttras ej till betydlig mängd, så framt icke-foderbrist dertill föranleder. Hästar inköpas ännu årligen flere, än som försaljas. Kalfva!’, Får, Svin, Gass, Kycklingar och ägg, äro således de emla väsendtliga afsättningsproducter; Och dä såsom säkert kan anses, alt endast fdel af Jordbrukar!^ hafva sådane produeter att aflåta , och att de öfriga -|delar,hvaribland Ståndspersoner förnämligast räknas, oftare sjelfve köpa än försälja sådane födoämnen, torde man-, approximativt, kunna antaga, att af de i Tabellen för Landet om-förmälda 15,414 st. ungboskaps-kreatur eller Kallar, å 6f R:dr, 60,270-st-Får-'j'a 3 R:dr, 31,964 st, svin ä 6 R:dr och 2o3 Getter ä 2 Rall' M sk., kaa fdel föryttras eller 1712 Kallar, 6,696 st. Får, 3551 st. Svin och 22 st.
Jag skulle således för min del vilja underställa Ii. o. Ad., om icke betänk, borde återremitteras, på det att lämpligare uttryck i detta fall må kunna föreslås. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Af Presiden ten i Kammarcoll. har jag särskildt erhållit upplysning oin beskaffenhetcu af dessa holmar, och lian har för mig nämnt, att genom skedd undersökning desamma befunnits vara kala klippor af intet värde, hvarföre K. Kammarcoll. ansett dem böra upplåtas åt fiskare, som kunde dem begagna. Hvad Hr von Hartmansdorff har nämnt om en tvist, som kunde uppslå om dessa holmars begagnande, så skulle det dock synas för mig, att då det här är stadgadt, att behörig anteckning om upplåtelsen af dessa holmar skall göras i jordeboken, så få väl icke alla Svenska undersåter komma dit och sätta sig ned, utan endast de som anmält sig dertill och vunnit Konungens Bef:h:des införsel, hvilken skall i jordeboken antecknas; så alt det åtminstone i min tanka icke är någon fara vid att lemna sitt samtycke härtill. Frih. Raab, Adam Christian: Jag begärde ordet, då Hr von Hartmansdorff framkastade några betänkligheter emot antagande af detta StatsUtsk:s förslag, nemi. att på dessa holmar skulle kunna finnas skog och att folk skulle kunna sätta sig i besittning deraf samt bosätta sig der. Jag får då fästa uppmärksamheten på, att dessa 100 holmar äro af den beskaffenhet, att icke mindre än 10 hafva helt och hållet försvunnit, och alt vidare för alla dessa holmar är på auction bjudit 22 r:dr 4 sk. 4 r:st. När man nu tager i betraktande, att hela värdet af 100 holmar icke är högre än 22 r:dr 4 sk. 4 r:st., så kan man vara förvissad om, att der icke finnes någon skog alt täfla om, och att del icke eller lönar mödan att bebygga och bebo dem. I öfrigt fäster jag afseende på den undersökning, som i detta afseende blifvit verkställd af vederbörande embetsverk. Jag yrkar således bifall till detta betänk. Gr.
Anledningarne för sådane anspråk, uphemtades från långt förflutne tider , ända sedan Vestphaliska freden och framställdes under alla möjliga, och man kan öppet tillägga, för en del, under de mäst oskäliga förevändBingar. Ibland de vigtigare, sorn Kongl. Maj:t icke föresett, men imedlertid ännu utgör före - Ståts-Utskottets Betänk andert. 1671 mål för disc.ussioner, är frågan om ersättning till visse Handelshus i Hamburg, för en Pomerska Kammarens Vexel-Circtilations skuld, hvilken nu uppgifves till R:dr H:br B:co 454,825; * utom räntor, och hvarvid ersättnings påståendet grundas på Riksens Ständers Garantie, gifven vid Riksdagen i Örebro år 1810. Del har under loppet af tiden utgjort föremål för Kongl. Majus omsorger att söka dels undanrödja dels till billigare förhållanden nedsätta desse fordringsanspråk, och fortfara underhandlingarne derom ännu: det är likväl , med tillfredsställelse Kongl. Majit meddelar StatsUtskottet sin förmodan, grundad på vissheten om Hans Preussiska Majus rättvisa och vänliga tänkesätt, att denna angelägenhet skall erhålla en påräknad utgång, och det så mycket häldre som från Svenska sidan icke blifvit förvägrad. t, att erkänna de delar af genfordringar, sorn på billiga grunder sig stödde. Och är det redan såsom en följd häraf att anse, det förledit års Betalnings-Summa, hvilken icke på förfallotiden erlades, i anseende till genfordringames betydeliga belopp , ändteligen sedan deras giltighet hunnit i väsendtelig måtto vederläggas, kort före årets utgång blifvit liquiderade.
Maj:ts och Rikets Stats-kontor uti infordradt utlåtande Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 92. 23 till omförmälda anhållan tillstyrkt nådigt bifall; och då förhållandet med Sandberg är ungefär af lika beskaffenhet, som med Adjunkten Rosell, samt angeläget är, att Sandbergs läraresyssla icke allt för länge uppehälles af vikarie, vill Kongl. Maj:t härmedelst föreslå Rikets Ständer, att Adjunkten Sandberg måtte, sedan han på grund af vederbörande målsmans derom gjorda ansökning, från sin befattning såsom lärare vid Wexiö högre elementarläroverk erhållit afsked, å allmänna Indragningsstateu uppföras till erhållande under sin återstående lifstid af en årlig pension, motsvarande tre fjerdedelar af den lön, Adjunkter i lägsta lönegraden vid rikets elementarläroverk uppbära, eller Sjuhundra Femtio Riksdaler, att utgå från och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked varder Sandberg meddeladt. De till ärendet hörande handlingar skola hållas Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhanda; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. C A R L, C. J. Thyselius. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-llådet å Stockholms Slott den 13 Mars 1863. Närvä ande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve. Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Derefter föredrog Departements-chefen, Statsrådet Thyselius i underdånighet: 24 ■Kongl. Maj.ts Näd.
Nej, bara denna plötsligt påkomna rampfeber väl gått öfver, skulle det kännas som frisk luft i lungorna att få skrika ut, äfven om man skulle lida smälek och hån, därför att man ej skref som de andra — eller teg som de andra! Han visste, att han skulle kallas för socialist och samhällsomstörtare! Isynnerhet den första novellen, » Tvenne Öden », var utmanande. Äfven i » Ett misstag » och » En farlig stund » hade han sagt rätt skarpa saker. Lika godt, tärningen var kastad, han fick stå sitt kast. Det skulle ändå kännas skönt att få slå ett slag för sina idéer. Han kände på sig, att det skulle bli en hel seger eller ett helt nederlag. Eh bien! Våga vinna, våga tappa! En vecka hade gått. Det var söqdag. Dahlman satt och skref bref, under det han rökte sin cigarr. Söndagen brukade han annars egna åt sitt författareskap, men i dag kunde han icke arbeta, han var ej upplagd. Han hade ådragit sig en stark förkylning den aftonen boken kom ut, troligen hade hari den kyliga novemberaftonen stått längre utanför boklådsfönstret, än han själf vetat af, och han hade svagt bröst. Sedan den kvällen hade han ej varit ute, hvarken på sitt ämbetsrum eller i sällskapslifvet, så något enskildt omdöme öfver sitt förstlingsverk .hade han ej hört och någon tidningskritik hade ännu • ej varit synlig. Det skulle bli eget att fa se, hur det skulle gå! Se där kom Röning öfver torget. Ämnade han sig till honom * det såg så ut. Ja, nu stoflade han uppför trappan och ringde på. Dahlman gick och öppnade, det var roligt, tyckte han, att råka någon och få höra litet från den yttre världen efter dessa (dagars cell-lif. Röning kom in. Han hade ett ungdomligt, jovialiskt utseende och brukade vara mycket talför, men det var han ej i dag. Sedan han frågat: » hur står det till? » och sett ut, som om ej svaret vidare intresserade honom, slog han sig ner i gungstolen, tog en bok från bordet och bläddrade i den. Det blef en ganska lång paus. Slutligen sade Röning: — nå, och du, som har slagit dig på författareskap och ger ut böcker! — Ja
Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersater: •T. A. BUTSCH. GUSTAF MANNERFELT. J. C. KUYLENSTJERNA. Skara den 9 Januari 1863. N. E. Forssell. — 285 — Ofverintendeiits-emhetets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid bemälde Embetes'räkenskaper lör är 1860. Un derdånigste Memorial. Ofver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers, jemlikt bilagdt transsumt af deras berättelse, framställda anmärkningar vid Öfverintendenls-embetets räkenskaper för år 1860, får Embetet, till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 24 sistlidne Oktober, afgifva följande utlåtande: a) Byggnader och reparationer i Stockholm. § 1. Af den anledning, att det i nåder gillade och fastställda generalförslaget öfver dessa byggnadsarbeten icke funnits redogörelsen bilagdt, förmäla Rikets Ständers Revisorer sig hafva varit förhindrade att bedöma, huruvida arbetena blifvit i öfverensstämmelse „med generalförslaget utförda. Då emellertid Revisorerne egt att, på reqvisition, från Öfverintendents-embetet genast utbekomma ifrågavarande generalförslag, på sätt som skett med andra handlingar, dem Revisorerne funnit nödigt från Embetet infordra, torde omförmälda yttrande icke böra förstås i annan mening, än att Revisorerne ansett lämpligt att generalförslaget bilägges räkenskaperna. Sådant har likväl hitintills icke iakttagits och ej heller vid föregående statsrevisioner blifvit ifrågasatt. Yäl har yrkande derom vid ett tillfälle framställts af Kammar-rättens Revision, men detta yrkande har af Kammar-rätten blifvit underkändt.