Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Smärre grupper sutto här och hvar och samtalade ifrigt och lifligt, så förkunnades att kaffet var serveradt for dem, som ville inmundiga sådant, och sedan denna mera materiela del var undanstökad, vidtog diskussionen. Sedan inledarinnan fullgjordt sitt uppdrag, vidtog en ytterst liflig diskussion, som varade ett par timmar, och hvari omkring ett trettiotal talarinnor deltog. Alla enades om, att man borde följa engelsmännens exempel och söka få till stånd någonting liknande Taynbyhall äfven hos oss. Meningarna voro visserligen delade om, huru detta skulle kunna realiseras, men att det skulle ske på ett eller annat sätt, det hoppades alla. Slutresultatet blef, att man enades om att nu under vinterns lopp arbeta för saken, hvarefter man längre fram skulle anordna ett möte för äfven utom klubben stående. Därefter afslutades den lifliga diskussionen, stolarna röjdes undan och bordet dukades. Under tiden fortsattes samtalen inne i små- rummen, vid tiotiden serverades supén, som alltid består af te och smörgås, hvarefter man skildes åt efter en ytterst angenäm afton. På samma sätt tillgår det vid alla diskussionsaftnar, medlemsantalet kan visserligen växla, men stämningen är alltid lika angenäm. Anledningen härtill tror jag är, att man är på neutral mark, hvar och en rår sig själf, men man njuter ändå af det mest behagliga hemlif — • och däri ligger säkerligen Kvinnoklubbens största dragningskraft. Kata Dalström. " De rysliga telefonisterna ". N å g r a bittra erfarenheter af en Kvinnlig telefonist. (Forts. fr. föreg. n:r.) Nu ringer hon på till A. Genast är C. framme med sitt » upptaget ». — " Säg åt mig, när det blir klart! » säger hon i bönfalJande ton. C-telefonisten lofvar det. Men i C. är folket mycket pratsamt, och deras telefonfröken, som har fullt upp med arbete, glömmer bort löftet till grannstätionen. Efter några minuter ringer er fröken på A. Åter säger C. sitt » upptaget ». — » Nå, då får jag väl vänta igen. » Men nu litar hon icke på att C. skall säga » öppet » — en signal med telegrafskrift — utan ringer snart på igen.
Utrustningen var tilltagen i mycket stor skala, men till följd af Billings’ olämplighet att såsom befälhafvare leda ett dylikt företag motsvarade resultatet föga hvad man haft skäl att förvänta. Expeditionen gjorde en obetydlig utflygt på Ishafvet den 30/19 juni till 9 aug./29 juli 1787, och år 1791 seglade Billings upp till S:t Lawrence-bay samt gick derifrån med 11 man öfver land till Jakutsk. Den öfriga delen af denna långa expedition berör ej de trakter, hvarom här är fråga83. Bland resor under detta århundrade skulle det ännu återstå att redogöra för dem, som blifvit utförda af Otto v.
Räraf inkomna handlingar föredragne ..den 19 OctoBer i833. 12^:o Angående grunderne för Tullbevillningen. Anmäld och afgjord ,i sammanhang med Tulltaxan den 14 Augusti i83o. 125:0 Angående utvägar till Ull-produclionens befrämjande in om Riket. Anmäld d. 7 April s. å. Kongl. Majit befallde, alt Commerce-Colle•ium borde, i anledning af det anslag lill belåning af sorterad inhemsk ull, hvilket Rikets Ständer beviljat, och hvad de för öfrigt i ämnet yttrat, inkomma med förslag lill alla för verkställigheten nödiga åtgärder; äfven*om Kongl. Majit ville i Nåder hafva inhemta!. Fullmägtiges i Riksgäldskontoret utlåtande i afseende på dispositionssättet af det creditiv, RiksgäldsContoret åligger att för ofvannämnde ändamål tillhandahålla. Emedlertid förordnade Kongl. Majit, att Commerce-Collegium skulle gå i författning om införskaffande af en skicklig Ull-Sorterare från Preussen eller Sachsen, samt tillät, att, om enskilda personer ville under loppet S,{ Bil. iill R, St, Just. Ombud sm. Ernb. Ber. den i5 Jon, 1834. af sommaren för egen räkning låta införa finulliga electöral-får från berörde Länder, de skola tillgodonjuta tullililiet och ersättning för transportkostnaderna till Ystad, samt att, bni antalet af sådane Får, hvilka på-en gång införskrifvas, uppgår till minst 3oo st., jemväl resekostnaden må af allmänna medel betalas för den person, som af Commerce-Collegium får sig uppdraget att ombesörja Fårens uppköp.
Jag har tänkt mig förhållandet ett steg längre, om jag så vågar säga. Jag anser nemi. möjligt, att BancoFullm. för reali sationens bestånd kunde tvingas alt skaffa sig utländska lån eller crediliv. Lämpligaste sältet derför vore i min tanke, att Fullmäktige, i st. f. alt bekosta transport af valutan för ett så dant lån, sattes i tillfälle att älven på en så betydlig credit draga vexlar. Detta ger visserligen mitt förslag en större utsträckning än Hr Skogmans, men då jag tillika uttryckligen sagt, alt sådan vexelsalu icke borde äga rum vid annat tillfälle än då silfverexport derigenom kunde förekommas, och dä jag dessutom icke ålagt BancofuLlm. att draga någre vexlar, utan endast berältigadt deni dertill, d. v. s. öfverlemna! helt och hållet åt deras pröfning att draga vexlar när silfverexport derigenom kan förekommas, så tror jag mig derigenom hafva uttalat en riktig grundsats, och jag anser alldeles icke att någon vcxeldragning bör äga rum, såsom en särskildt, i och för sig vinstgifvande operation. Inom Utsk. har jag ännu tydligare uttalat denna mening, nemi. att vexelaffärer böra drifvas i en så inskränkt scala, som jag nu yttrat och som äfven de öfrige motionärerne synas hafva åsyftat. Hr von Hohenhausen har redan bevittnat delta, dä hail uttryckligen sagt, att inom Utsk. ingen enda opinion uttalat sig för en i större scala bedrifven vexelhandel. 208 Den 13 Pfovember f. m. Emot betänk:s detaljer hafva åtskillige anmärkn:r varit framställde. Hr Gripenstedt liar nemi. sagt, att de ansvarsbestämmelser, som Utsk. i motiverna utlofvat, sedermera saknas i sjelfva betänk. Jag erkänner denna anmärkms riktighet. Den har uppkommit genom ett misstag i uppställningen; och inom Utsk. uppstod fråga att genom en särskild skrifvelse återkalla detta hos KiksSt:n; men då det icke verkade något i sak, så öfverenskommo Utsk:s ledamöter att meddela denna upplysning inom sina Stånd.
S. D. Upplästes Utdrag af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den 20 dennes, hvaraf inheintades, att, i anledning af inom Ridderskapet och AdeRa gjord anmälan derom, att Banco-Utskottet icke ansett sig böra hos Rikets Ständer gifva tillkänna det resultat, som Utskottet ansett följa af Rjks-Ståndens olika beslut, i frågan om sättet för Banco-Reglernentets öfverlemnande till Kongl. Maj:t, Ridderskapet och Adeln hade beslutit, att ålägga Banco-Utskottet, att, inom kortaste tid och senast inom instundande fredag den 22 af innevarande månad, inkomma med berättelse och anmälan om förhållandet med ofvannämnde mål; i hvilket beslut de öfriga Riks-Stånden inbjödos, att sig med Ridderskapet och Adeln förena; Denna inbjudning blef af Borgare-Ståndet icke antagen. S. D. Uppläs tes meddeladt utdrag af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den 20 dennes, hvaraf inhemtades, att Ridderskapet och Adeln, vid föredragning af Expeditions-Utskottets Memorial N:o 29, beslutit att Expeditions-Utskotl-st skulle uti Riksdags-Beslutet, såsom hyilande Grundlagsändrings-förslag, upptaga de tvanne första punkterna af ConsliUitions-Utskottets i Memorial N:o 4° framställda förslag, nemligen, om ingressens till Tryckfrihets-Lageu bringande till öfverensstämmelse med 86 § Regerings-Formen, samt om Indragnings-magtens upphäfvande; och inbjödos de öfriga Riks-Stånden, att i detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena; Men denna inbjudning blef af Borgare-Ståndet icke antagen. S. D.
Denna upfattning har Utsk. likväl hvarken velat uttala eller tillstyrka. Utsk. har dock, trädande, så till vida i sina företrädares fotspår, velat genom anförda exempel visa, att den verkställda granskningen icke varit ytlig, utan noggrann, samt i enkla ord, utan öfverdrifter och utan bitterhet, påpekat de (denna gång lyckligtvis ganska fåtaliga) förhållanden, hvarutinnan Utskits öfvertygelse icke öfverensstämt med Konungens rådgifvares. Hvad den 1 :sta anmärkningspunkten beträffar, så har, genom min redan uplästa reservation, blifvit ådagalagdt, att jag icke i samma anm. öfverensstämmer med Utsk. Men jag finner emellertid sjelfva ämnet ingalunda sakna sin vigt och betydelse. Vidkommande åter den andra anmrn, så har II. Exc. Frih. Manderström upträdt till försvär för sin rådgifvareåtgärd härutinnan. Han har anfört, hurusom UtrikesDepit vore att anse såsom ett för Sverige och Norige gemensamt Dep:t, och att således de utnämningar, som der egde rum, icke vore att hänföra till likhet med sådane, som ske inom andra embetsverk, och på hvilka 28 § har sin tillämpning. Emot denna theori måste jag dock göra några erinringar. Dels har 28 § icke gjort någon sådan skillnad, dels förekommer den icke heller på något annat ställe i våra grundlagar, lika litet som i riksakten. Vid innevarande Riksdag är visserligen fråga väckt derom, att en revision måtte ske af de grunlagsstadganden och andra lagbud, hvilka beröra de båda rikena Sverige och Norige. Nåväl, må vid en sådan revision såväl denna som andra internationell vigtiga och jemkningsbehöfliga punkter blifva föremål för upmärksamhet! Jag skall för min del villigt erkänna det välgrundade i hvad H.
Spanska Piastrar 1,342,064. Fem Francsstycken ^”^‘1342 339 Omyntadt Silfver 1,646,098. Summa Silfver R:dr 4,107,719. Guld. Myntadt: 800 fyrdubbla ducater 3,200. 23,800 enkla d:o 23,800. _ _ Omyntadt 148,348. Summa Ducater 179,348. — Koppar skilj emynt. Af nya prägeln: uti 2 sk i Ringar 20,100. „ 1 d:o 13,000. „ i d:o 17,500. „ i d:o 1,800. ” l d:o 1»60Q54,000. Af gamla prägeln 37,500. — På prof präglade 4,500. Summa Banko R:dr 96,000. 6 Jemte tillkännagifvande, att vid berörde af Revisorerne förrättade inventering någon anmärkning icke förekommit; hafva Revisorerne ansett sig böra anmäla, dels att, i följd af Banko-Utskottets, under den 5 December nästlidet år lemnade föreskrift, hvalfvet i det rum, hvaruti Bankens guldförråd förvaras, blifvit försedt med jerndörr och att för fenstren nja jernluckor äro anbringade samt dels, att uti magazinet för färdige sedlar blifvit iakttagne förbättringar, åsyftande att bereda större säkerhet mot inbrott. Några besvär af Bankens Ernbetsoch Tjenstemän eller betjente öfver förment lidande vid befordringar eller andra dem rörande af Fullmägtige vidtagne åtgärder och beslut, äro icke hos Revisorerne anförde, och ej eller har anledning förefunnits att göra erinran vid åtgärder och beslut, som i dylike frågor blifvit af vederbörande vidtagne. 1 fråga om några särskildta åt Fullmägtige lemnade uppdrag. §•4. Till följd af det uti Banko-Reglementets 24 §.
Största kostnaden hade likwäl blifwit, efter hwad redan är 1797 är wordet i underdånighet anmäldt, förorsakad af denne Inrättnings anläggande pä det ställe, der ,376 Den 22 November der den nu är — Men dä defie utgifter redan gatt Utur Starens Eafia, änfägs fraga om Inrättningen »ned större fördel för andainälet och mindre kostnad för Staren, kunnat och bordt ä annan ort stiftas, da icke kunnat Upstä, emedan ändring uti det som skett, stkulls »nedföra ytterligare utgifter för Kronan, hwilket Stars - Werkers da warande belägenhet icke »nedgafStats , Beredningen, som da hade sig updragit, att granska Stater»,e och till Kongl. Maj:k deröfwer afgifwa underdånigt yttrande, trodde sig derföre böra indränka sin algard derwid, att blott i underdånighet förestå en annan ställning af detta Werk, hwarigenom skicklige Officers ämnen för Armeen och Flortorne pä lika sätt skulle winnås, »nen som » alr öfrigt skulle medföra långt mindre kostnad — Antalet af Elever eller Cade ter war dä i6s; och efter hwad genom erfarenheten blifwit mröndt, inträffade ungefärligen 44 ledigheter af Indelningar och Löner för första Officers graden ärligen uti Armeen samt wid past 8 uti Flottorne. Stats Beredningen ansäg ändamälet icke kunna »vara, att Zenom denna Inrättning ersätta alla sadane fig yppande vacancer; Ty dä skulle wägen aldeles blifwa stängd för alla andra skickliga ynglingar, som icke warit lyckelige nog, att wid Krigs-Acade» mien blifwa antagne, men af häg för krigs merien pä egen eller anhörigekostnad föcwärswat sörswarlige insigter i krigswäsendet; Dä skulle alt hopp betagas Under-Officerare wid alla Regementer och Corpser, atr nägonsin kunna bli Officerare, och »ned det samma all hog och lust hos dem förswinna, att pä något utmärkt sätt winlägga sig om tjenste»».
Det var vid denna tid, som man ånyo började intressera sig för den ända sedan sextonde århundradet påtänkta frågan o m en förbindelse emellan Stilla hafvet och Atlanten genom Nicaraguasjön. Flere undersökningar beslötos, och den gamle Finestone intresserade sig varmt därför. Den möjliga bästa riktningen diskuterades i hans salong, o c h man tvistade o m en kanal genom Managuasjön eller den rakare vägen genom R i o grandes dalgång. Mr Finestone blef entusiast för detta företag, som syntes h o n o m så ärorikt o c h fruktbringande för Amerika. S o m ung hade han en gång besökt Nicaragua, och hans berättelse väckte h o s hans niéce en liflig önskan alt få se dessa trakter. » Hvad, onkel, o m vi skulle fara dit? » sade hon. » Ni båda skulle afväga och undersöka de olika riktningarna. Ni skulle göra det bäst och tillförlitligast. » Hon talade till sin onkel, men hennes blick hvilade på Gunnar. Den uttryckte beundran och kanske ännu en annan känsla. Gunnar såg det. Det var ej första gången han trott sig märka nå- got dylikt, o c h han kände sig så underligt beklämd, på samma gång s o m stolt och glad, ty hon var ändå en härlig kvinna, och han visste, det hon ville blifva hans. Också denna afton råkades de båda i vinterträdgården. Det var ovisst, hvem s o m sade det första ordet eller det andra. De förstodo och ville tillhöra hvarandra. Och Faithful kom in till sin onkel i hans arbetskabinelt, h o n höll Gunnar vid handen, och icke blyg, s o m en nordisk flicka skulle varit, ulan leende, strålande, triumferande sade hon sin onkel deras hjärtans hemlighet. » Nu, onkel, nu är han min — min fågel Fenix från nordens land — och allt är redan aftaladt Vi resa tillsammans till Nicaragua. Hans namn skall nämnas i förbindelse med denna nya led för världshandel. Sedan skola vi återvända till Filadelfia, du och jag, och vi skola vänta h o n o m I Och resan anträddes. De skådade tillsammans Nicaraguas tjusande nejder, de färdades uppför San Juan.
Förordningen den 9 December 18 ir, otn viss tid för fordringars uttagande hos Stats-Verket, stadgade vilkor, nemligen intilldess Riksens Ständer sammankommo, och efter fordringens beskaffenhet pröfvade, hu - 346 Underdåniga. Shrifvtlser, ruvida särskildt anslag till godtgörande deraf kunde beviljas. Efter öfvervägande af dessa omständigheter, hafva Riksens Ständer funnit, att, vid tillämpning af högstberörde Prasscriptions-Författning,’ förre Härads-Skrifvaren Santesson försummat att i behörig tid göra anmälan, om utfående af den honom tillagde Pension för 4tde Quartalet af år 1813, saint hela året 18 14, men att han, enär dess ansökning derom den 3st April 1816 inkom, bör hafva sin rätt öppen till utbekommande af Pensionen'för åren 1815 och 1816; Och alldenstund den år 1798, til! så beskaffade Pensioner åt Civil-Staterne, anslagna Summa af 10,000 R:dr, till den del, sorn icke utgår för året, reserveras och afsättes till fond för den ifrågavarande Allmänna Pensions-Inrättningen för nämnde Stater, samt hvad som blifvit innehållet af förre Härads-Skrifvaren Santessons Pension, utgörande tillsammans 189 R:dr 11 rst. således kommit berörde fond tillgodo, få Riksens Ständer, sorn funnit något specielt eller nytt anslag icke kunna beviljas, till godtgörande af hvad Santesson af den innehållne Pensionen uppbära bör, hos EK. M. i underdånighet hemställa, om icke, med afseende på Santessons sjuklighet och medellösa tillstånd, det honom tillkommande oliquiderade Pensions-beloppet må utaf meranämnde fond utbetalas. Riksens Ständer framhärda etc. y Underdåniga Skrifvelser. " 347 N:o 138. Uppl. 0. godk. hos Ridd. och Ad. d. 14.
M:s förslag, obestridligen ganska rigtigt, upställer den grundsats för löneregleringen, att »hvarje prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåligganden lämpad anständig bergning», så torde, i afseende å komministrar och deras vederlikar i embetsbefattning, ännu en annan omständighet böra tagas i betraktande. Jag menar den oändligt skiljaktiga utsigt till belordra», de i olika stift ega. Må jag exempelvis få anföra förhållandet i Carlstads stift. Der finnas 42 pastorater, bland hvilka 4 äro praebenden, men deremot omkr. DO komininistraturer eller (med dem jemförlige) socken-adjunkturer oeh kapellpredikantsplatser. Man inser häraf tydligen, att besagde, lägre aflönade tjenster måste i de flesta fall vara den punkt, hvarå tjenstemannen stadnar, och hvarifrån upflyttning till högre lönevillkor och till en fullt sjelfständig verksamhet endast undantagsvis kän inträffa, aldrig påraknas. I de fäll alltså, då dessa tjenster icke få betraktas såsom exspektansplatser, der hoppet om någonting bättre kan hjelpa att bära det närvrdes svårigheter och försakelser, synes billigheten fordra, att lönevillkoren stadgas till det belopp, att tjenstemannen dervid må för hela sin återstående lifstid ega sin tarfliga, men ej otillräckliga inkomst, till fyllande af sin och sin familjs oundgängliga lefnadsbehof. Jag önskar i följd häraf, att uppå ofvanbesagde förhållanden måtte vid den blifvande regleringen uttryckligen föreskrifvas ett billigt afseende. Hvad beträffar det minimum, hvarom petitionärerne framställt sin önskan, så torde det, på sätt nyss blifvit antydt, i olika stift böra blifva ganska skiljaktigt. Att öfverallt stadga detta, i hänseende till komministrars aflöning, lika med kronofogdars och häradsskritvares, lärer, enligt hvad jag, efter adressens utfärdande, förnummit, möta flerehanda inkast och betänkligheter.
N;o 14. sålunda alltid ansetts ega rätt att slå mynt i den vidsträcktare mening, som uppkomme, då man med orden skrot och korn endast förstode haltigheten, kunde en inskränkning, hvarigenom man åt Konungamagten ej uppdroge mer än verkställande delen af mynlningsbeslutet, möjligen anses såsom en inkräktning från den andra Statsmagtens sida. Hvaremot andra Ledamöter af Ridderskapet och Adeln med Utskottet delat den åsigt, att bestämmandet af sjelfva mynt-enheten vore ett Lagstiftningsärende, som tillhörde Konung och Ständer gemensamt, men funnit 79 §. i nu gällande Regerings-Formen icke lägga grund Lill den åsigt, alt bestämmandet af mynt-enhetens underafdelningar och multipler äfven skulle tillhöra bägge Statsmagterne, utan trott denna senare åtgärd tillhöra Konungen ensam, såsom varande ett oeconomiskt mål, så att denna del aC beslutet borde ifrån Rikets Ständers sida iklädas formen af önskningsmål.
Leffler tillhörde en generation, som ville handla – äfven i dikten – och som därför ej nöjde sig med att endast se. När hon någon gång gjorde detta, var hon som konstnärinna lyckligast. Då danade hon en gång af ett löje och en tår den pärla, som heter Gusten får pastoratet. Då bredde hon kring Moster Malvinas lilla hvardagssjäl en stor smärtas förklarande ljus, så att denna stackars, förlöjligade »pauvre honteuse» framträdde som en i själfva verket tragisk personlighet. Sonja Kovalevsky yttrade om den förstnämda humoristiska novellen, att den grep henne djupare än ett sorgespel, ty den innehöll hela lifvets tragik: att vi alla lefva af illusioner, dö af illusioner och blott helt få äro lyckliga nog att, som Gustens mor, få dö med illusioner. »Inte menade jag allt det där djupsinniga», invände Anne Charlotte. »Jag ville bara skildra de där människornas öde.» »Men det är allas vårt öde», utbrast Sonja. »En diktare ger ju intuitivt så mycket mer än han själf tänkt på. Och sedan kommer den dumma kritiken och utpekar författarens filosofiska eller moraliska eller sociala ’tendens’, när hela saken bara är att diktaren kommit andra att filosofera eller moralisera genom sin skildring!» Detta yttrande träffar många äfven af A. Ch. Lefflers granskare, fast icke med afseende å nämda novell, som vann det mest obetingade bifall från de mest skilda håll. Författarinnans benägenhet att själf reflektera öfver de gestalter, hon med konstnärlig vakenhet för lifvets mångfald uppfattade och ofta så säkert tecknade, har medverkat till den i regeln oriktiga uppfattningen att reflektionen, det etiska eller sociala syftet, varit hennes utgångspunkt. Hon ville, som ofvan påpekats, skildra, ej bevisa. Men bilderna ur lifvet måste ju spegla hennes samtid, och denna var en tid, då man just tänkte öfver och diskuterade frågor, då idéer just gåfvo anledning till lifskonflikter.
Anmäldes och infördes en Deputation af det Wälloffiga Borgare - Ständet, anförd af Rädmannen t trtockkolm, Lagmannen Isac Lein. jioiä Liom, som pä följande sätt tolkade sitt Ständs förtroende och wänstap. Högwälborne Herr Laron och Landtmarskalk! samt Swea Rikes Högloft. Ridderskap och Adel! Inför Herr Laron och Landtmarskalken-och Högloft. Ridderffapet och Adeln stpndar BorgaStändet, at genom Ost, dest Dc>put«-raäe, frambära sin första wördsama hälsning. Om, sä längt historiens minne räcker, öfwer Swerige aldrig upgätt en tid, mera bördig af stora händelser, än den närwarande — och om detta Riksmöte kommer at afgöra, kuruwida Swensta män mera stola äga et Fädernesland eller ej — hwilka frugtanswärda förbindelser har icke det allmänna förtroendet älagt folkets ombud, at genom wishet i rädflagen och manlighet i besluten, wara mägtigare, än wära olyckor olyckor! — Under dessa betragtelser har Borgarc-Ständct redan öprrat sina öfwerläggningar för et Riksmöte, som ä nyo ffall förete det stora ffädespelet af en Nation, hwilken ändteligen tröttnat wid sin ofärd, och gär at genom egen kraft återtaga sin rätt til sållare öden.
Småningom hafva dock olikheterna försvunnit, så att hvad vår lagstiftning för närvarande i afseende på testamentsrätten innehåller, utgör ett bland de sisla uttrycken af de olika principer, sorn i lagstiftningen från fordno gällt för land och stad och som upptogos af nämnde lagstiftare under benämningarne lands-rätt och stads-rätt. Man finner således hurusom gällande lag, som, jemlikt 17 kap. 1 och 4 §§. Ärfda-balken, efter lands-rätt, förbjuder testamente af arlve-jord å landet, men tillåter hvar och en att bort-teslameulera aflingejord å landet jemte ärfda och förvärfda lösören, ulan annat vilkor än det, sorn i sistnämnde §. blifvit gjordt till förmån för testamentsgifvares barn, hvilka vid hans frånfälle ej kunna sig sjelfva föda eller hunnit att uppfostras, deremot genom 5 §. i åberopade kap.,jemlörd med Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, ordnar testamentsrätten efter stads-råtl sålunda: att den, som bar barn och bröst-arfvingar, ej eger af ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt gods gifva i testamente mer än hvar sjette penning; att den, som ej har barn, men annan inländsk arfvinge, må i testamente gifva endast hälften af sin ärfda stadsfastighet, men all den aflade jemte ärfda och förvärfda lösören; samt att den, som hvarken har brösteller inländske arfvingar, kan bortgifva alltsammans. Ifrån dessa allmänna föreskrifter ega likväl två undantag rum.