Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. komma med en ny propos. om Statsverkets tillstånd och behof för år 1854? Häraf synes att de följder ett antagande af Frih. Cederströms förslag skulle medföra vore säkerligen ganska mycket tvister, och en förlängd riksdag samt dessutom måhända en ofullständig Statsreglering och deraf följande Urtima riksdag. Jag anhåller vördsamt om Hr Frih:n o. Landtm:s propos. till R. o. Ad. måtte vägra remiss å Frih. Cederströms motion såsom grundlagsvidrig. Hr Printzensköld, Carl: Gr. Sparre har yttrat, att lagen vore till för att gifva verkställighet åt rätten, utan att man dervid får laga någon slags omständighet i betraktande; hvarföre han ansett den nytta, som Frih. Cederström åberopat såsom skäl för sin motion, icke böra komma i beräkning. Jag delar i viss mån Grins mening, i det att jag äfven anser lagen vara till för att gifva verkställighet åt rätten. Men jag eger likväl icke nog mycket förtroende hvarken till mig sjelf, eller till mina samtida, för att anse det sätt, hvarpå lagen nu tolkas, vara det enda rätta, så att den tolkning, som under föreg:de tider skett af samma lag bör underkännas. Nu inträffar alt under fem på hvarandra följande riksdagar, R. St. gifvit åt den 2:a § i Riksd.Ordn. en sådan tolkning, som den Frih. Cederström sökt här göra gällande, under det att endast sedan år 1844 — således under 3 riksdagar, 240 Den 2 April. hvilka beklagligtvis utmärka sig för den radikalism, som då låtit höra sig och i icke ringa mån inverkat på R. St:s beslut, — Gr. Sparres tolkning af grundlagarne erhållit öfvervigten. Hvilkendera tolkningen är då den rätta? Vill man, vid bedömandet häraf, följa Gr. Sparres exempel, så möter ju genast, den alldeles motsatta tolkning af grundlagen, som länge skett under en föreg:de tid, hvilken låg närmare den, då grundlagen stiftades, så att man då bättre än nu borde känna, hvad som varit lagstiftarens verkliga mening och syftemål. Således anser jag den omständigheten att man under de tre sistförflutne riksdagarne tolkat grundlagen såsom Gr.
Med undantag af den senare, en person från att drunkna, medaljen af guld i Vi skulle mycket misstaga oss, om ej denna hvars tolkning just ej var den bästa, hafva de femte storleken med inskrift » För berömliga gäropera kommer att bli nästan lika populär som flesta numren erhållit ett förträffligt utförande. ningar. » Medaljen öfverlämnades af landshöfding » Muntra fruarna ». Hr P. är dock afgjordt bäst i de kantabla numPalmstierna förliden vecka till doktorinnan Thoren, och i tekniken är han mästare. Bifallet har K. Dramatiska teatern bjöd i lördags på en inrén vid den supé han å länsresidenset med anhvarje gång varit särdeles entusiastiskt från den tressant premiére, då ett nytt drama af den nuledning af sin dotters bröllop gaf för ett antal nästan alltid fulltaliga publiken. Som ackompaginbjudna, bland hvilka äfven doktor och doktomera hos oss så populär vordne spanske förfatnatör har vid de senare konserterna hr Stenhamtaren José Echegaray framfördes. Den framgång rinnan Thorén befunno sig. » Offrad » — så kallas i hr Bovallius ' förtjänstmar bifrädt, och en bättre sådan torde konsertfulla bearbetning det gripande stycket — rönte gifvaren fått svårt att uppleta. Damer på björnjakt. Grosshandlarna P. inför den distinguerade premiérepubliken torde Hofkapellniästaren Richard Henneberg, hvilken M. Anker från Fredrikshald och Chr. Berg från närmast motsvara det starka intryck, som samsom bekant inlagt stora förtjänster om vårt muKristiania befunno sig den 3 dennes på björnme författares » Galeotto » på sin tid gjorde och siklif, gifver i morgon lördag konsert i Musikaliska jakt i sina fruars sällskap. Deltagarna stodo utvida öfverträffa verkan af flere senare gifna akademiens stora sal. Programmet upptager bland posterade framför idet, då björnen, en gammal Echegaraypjäser.
När jag då, under det Hr Landtm, framställde propos., hegärde ordet för alt deremot göra annnirkn. samt hade skäl och rätt i min framställning, att det villkor jag begärt hade undfallit Hr Landtmrs uppmärksamhet, så måste min rätt vara öppen, och jag kan då icke se huru hvarken Hr Grefven eller någon annan kan eller ens vill bestrida alt proposm må blifva sådan jag begärt den. Hr Lagerheim yttrade sig sedan, alt han för bevaran de af rättigheten begärde votering, men icke för något annat. Hr Lagerheim: Saken förefaller mig af den största enkelhet oell klarhet. Den af mig begärda voteringen har ägt sin natin liga grund deruti, att jag instämt med hvad Hr von Hohenhausen begärt till propos., och nu sedermera förändrat till likhet med PresteSt:s beslut, hvaruti jag äfven instämmer, hvarföre jag önskade detta till propos. och uttryckligen begärde votering, för den händelse, hvarom jag ej var rätt säker, att Hr Landtm, skulle ansett den framställda propostn lill contra-propos. hafva blifvit af Ståndet afslagen; och afstår jag således från votering i samma ögonblick den nu enhälligt begärda contra-propos, blir af Ståndet anlagen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den propos., han för en stund sedan för R. o. Ad. framställt, och hvilken han funnit vara med nej besvarad, varit af följande lydelse, nemi.: om R. o. Ad. ansåg, att 79,899 r:d.r 3 sk. 8 r:st. skulle betalas såsom ersättning till Götheborgs stad för de medel, hvilka af staden förut blifvit utbetalade. Denna propos. hade Hr Landtm, ansett vara med nej besvarad. Hr Lagerheim hade nu förklarat sig ej vilja hafva denna propos.
V i kunna svara både ja och nej. J a — ty hon har verkligen alldeles för litet förstånd att göra sitt hem angenämt för sin man o c h sig själf. Nej — ty genom sin småaktiga egoism fördärfvar hon själf alla dessa dyrbara små- stunder, som hon eljes skulle kunna tillbringa i glädtighet och frid. Huru många fruar finnes det ej, som i likhet med den här ofvan skildrade, aflägsna sina män genom en öfverdrifven, sjuklig ordningsmani! I " dansfr&amp;gan ". å Iduns spalter förklarats » öppna », och jag dessutom genast vid min » entrée » vill bekänna, att jag själf dels aldrig varit någon » baldrottning », dels för några decennier sedan upphört att betrakta dans såsom lifvets största fröjd och ej ens äger lyckan att i sällskapslifvet representeras af någon, som kan eftersträfva den vanskliga äran att vara » balernas drottning », bör det ju ej kunna anses såsom » ett tal i ege ' i sak », om jag nu säger några ord till försvar för den i Idun så skarpt kritiserade dansen. Först och främst tror jag ej, att den äger ett så förnedrande ursprung som » en konst », lämpad endast » för trälar och slafvar ». äfven om nnder förtryckets tid de, » som makten hade », föredrogo att se på, hur andra rörde sig i hastig, rytmisk takt, hellre än att därmed besvära sig själfva. Jag tror tvärtom, att dansen har en djupare och äfven bättre rot, att den är ett uttryck af lifsglädjen, som ger sig tillkn.ni a i behofvet att röra sig hastigt, hvilket redan bevisas genom barnets instinktlika, konstlösa hopp och snurrande samt genom de vilda folkslagens danser. Att musiken, såsom en af dess viktigaste beståndsdelar, i första rummet gör den till en estetisk njutning, torde ej kunna förnekas. Detta om orsaken. Sedan komma missbruken, o c h. dem tänker jag ej försvara. Dock tager jag vår ungdom i allmänhet fri för, att någon » stötande », vare sig gifven eller mottagen, » förtrolighet uppstår därigenom, att en man vid dans lägger armen om en flickas lif ».
Dess andra del, som beskrifver hexeriets olika arter och verkningar, samt huru det tillgår å hexsabbaten, inledes med en skildring af trollqvinnornas magt. De göra hagel, åska och storm, när de vilja; de fara genom luften från en ort till en annan; de kunna på pinobänken göra sig känslolösa; ja ofta förtrolla de domarens sinne och förvirra honom genom medlidande; de betaga menniskor och djur deras alstringskraft; de kunna se frånvarande och förutsäga tillkommande ting; de kunna efter eget behag uppfylla en menniska med obändigt hat eller obändig kärlek; de förstöra fostret i moderlifvet, förorsaka missfall, förvandla sig sjelfva och andra till kattor och varulfvar, ja äro i stånd att med blicken förhexa och döda menniskor och djur. Deras hufvudlidelse är begäret att äta barnkött. De äta likväl endast odöpta barn; men om någon gång ett döpt blir af dem förtärdt, så sker det genom en särskild gudomlig tillstädelse. Deras förbund med djefvulen är af tvåfaldig art: antingen ett högtidligt, med alla formaliteter upprättadt, eller blott ett privatkontrakt. Det förra slutes på följande sätt. Hexorna församla sig på en af djefvulen bestämd dag. Denne uppträder i församlingen, förmanar dem i ett tal till trohet och lofvar dem rikedom, ära, lycka och långt lif, samt låter derefter de äldre hexorna föreställa honom noviserna, hvilka han då pröfvar och låter svärja trohetsed, hvarefter han lär dem konsten att af nyfödda barns lemmar bereda trolldrycker och trollsalvor, samt skänker dem ett pulver med anvisning, huru det skall begagnas till menniskors och djurs skada52. Sedan novisen på nästa hexsabbat förnyat hyllningsakten, är hon en äkta hexa. Barnen, som behöfvas för trollgrytorna och sabbatsmåltiderna, erhållas på följande sätt. Med blicken eller med det omnämnda pulvret dödas de i all hemlighet, då de ligga i vaggan eller i sängen hos sin moder. Enfaldigt folk tror då, att de dött af någon naturlig orsak – af sjukdom eller qväfning.
Län belräffar, af den, genom högre pris å ulborgid spanmål, uppkomna skillnad emellan Statens bidrag och Länets skuldsumma. 2:0 att denna afskrifning i hägge Länen varder emellan undsättningstagarne fördelad på sätt af Landshöfdingen i Norrbottens Län här ofvan blifvit föreslaget; 3:o att återstående skulden må förvandlas till spanmål efter de deri förut i hvartdera Länet fastställda pris, med tillåtelse för undsättningstagarne att med spanmål, tunna mot tunna, återgälda det sålunda uppkomna beloppet med en fjerdedel årligen i fyra år, så att första inbetalningen' inträffar vid första uppbördsstämma!! år i835; 4:o att af först skeende levereringar, 10,000 tunnor korn af ortens växt, och till utsäde fullt tjenligt, varda i hvartdera /Länet använda till bildande af sockneeller districtmagasin, hufvudsakligen på de grunder, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid i8a3 års Riksdag, blifvit, genom Kongl. Brefvet af den 17 Mars 1824, fastställde, och med återbetalningsskyldighet af erhållne bidrag med en tiondedel årligen in natura, eller efter gällande markegångspris vid hvarje års inbetalning; 5:o att intilldess ofvanberörde för sockneeller district-magasi»ens bildande påräknade qvantum korn af ortens växt blifvit inlevereradt, undsättningstagarne skola fullgöra sina afbetalningar i sådan till utsäde fullt tjenlig säd, men derefter i samma sädesslag, sorn de i lån erhållit; 6:0 att fördelen af återbetalningen med spanmål in natura cj skall tillgodokomma invånarne i de socknar, som vägra alt inrätta magasin, Kongl, Mnj:ts Nådiga Proposition A';o 5i. *lan elem åligga, att deras återstående skuld med penningar godtgöra, efter de, å den långifna spanmålen, för hvarje år bestämda pris; samt 7:0 att enahanda påföljd skall ega rum för de gäldenärer, som ej i behörig ordning fullgöra de dem årligen åliggande spanmålslevereringar.
Ridderekapsts och Adelns upplysta bedömande. Frågor angående Tullafgifternes höjande eller nedsättande stå i ett nära sammanhang med rikets allmänna economiska författningar, hvilka, såsom erfarenheten visar, ofta tarfva förändringar,beroende af serskildte omständigheter och oförutsedda händelser; och som Rikets interesse för öfrigt ej sällan fordrar, att afgifterne på både utgående och inkommande varor, vid underhandlingar med Utrikes magter, lämpas efter de förhållanden, sorn der vid kunna äga rum; så hafva af desse consi derationer Rikets Ständer vid flere framfarne Riksdagar efter Regementsförändringen, funnit nödigt, att, under visse förbehåll, låta regleringen af det ena och andra få bero af Kongl. Msj:ts Egen Nådiga pröfning. Genom 27 § af Riksdagsbeslutet under den a Maj j8io, blef det till Kongl. Majjt öfverlemnadi, att utan hinder af 60 §. i RegeringsFormen till påföljande Riksdal» efter omständigheterna förhöja stora Sjötullsafgiften med högst 5c procent utöfver taxan, samt att äfven, då sådant lunnes med Rikets bästa förenligt, tillåta motsvarande nedsättning af SjötuUsafgifterne på sådane varor , som borde deruti vinna en billig minskning, hvarefter 1812 å s Sönder, som, enligt deras underdåniga skrivelse af den 16 Augusti sistnämnde år, förklarat sig icke hafva någon ändring i då gällande Sjötullsafgifter att föreslå, likaledes till Konungen öfverlemnade att intill nästa Riksdag, efter förekommande 200 Den 2o Juni i f. m. behof ej mindre i politiskt än ceconomiskt hänseende, stadga de förhöjningar å vissa och nedsättning i andra artiklar , dem Kongl. Maj;t kunde anse nyttiga och nödiga , dock att en såden förhöjning ej måtte sträckas utöfver 100 procent. Vid 1815 års Riksdag blef äfven det beslut fattadt, att det skulle få ankomma på Konungens Nådiga godtfinnande, att angående Sjötullsafgifternes höjande eller sänkande till nästa Riksdag förordna, som Kongl.
Kvinnan är, säger man, ologisk, behagsjuk, listig m. m. d., men huaraf alla dessa försyndelser uppstått — det har, efter hvad jag vet, ännu icke, åtminstone ej offentligen, utredts. Dock tyckes j u detta vara påtagligt nog, dä hon genom svagare kroppskonstitution än mannen hindrades att begagna » näfrätten » o c h således från begynnelsen dömdes till slafvinna. Ty, det var helt gifvet i de starkares intresse att förbise något sådant, som att det svagare » kärilet » kunde innehålla någon intelligens, som förtjänade observeras. Männen ville ej ens anse kvinnorna för människor på den tiden, o c h det fastän deras egen öfverlägsenhet icke räckte till att gifva o s s något annat rimligt epitet, då det varit alltför vådligt att höja oss till änglavärdighet och blef alltför bråkigt alt finna en länk emellan dessa alternativ — ängel, människa. Slafvinna däremot, det stämde väl öfverens med männens egoism och deras bekvämlighet. Sålunda utstakades hennes verksamhet: koka maX2 U 275 ten, baka brödet, » stå på tå » för mannen, vara hans rodocka, då han det behagade o. s. v. Hvad under då, om hon tillgrep de enda vapen hon fann tillgängliga: koketteri och list. Sålunda uppkom btuket af smink o c h puder, snörlif och krinoliner, mod-fåneri o c h otaliga andra dårskaper, allt för att inverka på männens sinlighet och vinna terräng åt ett drägligare bemötande, då hon icke såg någon utväg för att få vara männens jämlike. Hon sålde sitt eget o m d ö m e, sin redlighet, blef ytlig behagsjuk och intrigant, dref på så sätt » skapelsens herrar » att le o c h buga inför henne och — att. skratta på hennes rygg. Sent omsider, efter sekler, började gryningen till ett bättre: upplysning och dess broder humanitet inträdde i världen, mötta af många antagonister, mycket tvifvel, mycken misstro, envisa fördomar — allt svåra stötestenar på den nya vägen, hvilken dock med Guds hjälp kan och skall göras klar för o c h af kvinnorna.
Sedelindragningen, under vissa förhållanden nödig och nyttig, är följaktligen ett farligt medel, som med den yttersta varsamhet måste begagnas, och efter min åsigt bör och behöfver den derföre under vanliga förhållanden icke skarpare vidtagas, än med ett belopp motsvarande den metalliska valuta som ifrån Banken ulvexlas; och, blott under tvenne förutsättningar torde det vara behöfligt eller fördelaktigt för Banken, alt draga in mera sedlar, än som af silfver-utvexlingen föranledes, i ena fallet, då trängande nöd är för banden och Banken, i fara att annars nödgas stänga sin vexlingslucka, mäste vidtaga alla möjliga åtgärder, för att minska sin sedel-ansvarighet och bereda sig medel att uppfylla sina förbindelser; och i det andra när, antingen genom gynnande handelskonjunktur, upptagna utländska lån eller på annat sätt, så mycket silfver till Banken ingått, att sedelmassan i följd af den skedda vexlingen vuxit till mer än vanlig höjd, så att den både väl tål att nedsättas och derföre bör förminskas, på det Banken må kunna fö bereda sig en möjlighet att qvarhålla den förstärkning, som dess metalliska kassa fått emottaga, men lätt åter kan förlora om ej nödig försigtighet sålunda iakttages. Men när fruktan för Bankens säkerhet föranleder strypningen, då bör densamma verkställas icke blott genom sedelindragning, utan äfven genom en samtidig förminskning i Bankens utlåningsrörelse, ty åtgärden vinner derigenom i styrka och behöfver icke sä långt utsträckas för att åstadkomma den verkan man åsyftar, emedan den penningebrist, som indragningen frambringar, så vida ej tillgängen att få låna motarbetar dess verkan, naturligen måste tvinga både till större försigtighet och noggrannare beräkning vid industriella företag, och till sparsamhet i förbrukningen af öfverflödsvaror.
Ers Majes tät har folkets förtroende, borgerskapet och Stockholms g arnison afguda Ers Majestät, det behöfves blott att ni med s tark arm fattar regeringstyglarne för att nationen med glädj e skall h ylla er såsom enväldig Konung. G u s t a f . Du bedrar di g, Horn, om du tror att detta är min afsigt, men de misshälligheter, s om sönderslita riket, tvinga mig att våga allt för att rycka makten ifrån den aris tokratiska liga, som i så många år slitits om väldet. Farans storhet ökar dock min försigtighet, ty om jag mi sslyckas, upppoffrar j ag icke allenas t mig sjelf, partihatet skall bli ännu vi ldare, anarkien ännu mera taga öfverhand. Ryssland skall begagna sig af tillfället och kasta sig öfver oss, liksom det nyss gjort med Pol en, och Sverige sk all k anske inom kort blifva ett l ydrike, en provins under dess barbariska spi ra. H o r n . Men betänk då den allmänna förvi rri ngen i riket. Allt högre klagomål uppstiga ifrån provinserna och Ers Majestät tvekar? G u s t a f ( stiger upp ). Nej, Horn! j ag tvekar icke. Mitt fädernesland står vid brädden af en afgrund och jag vore icke v ärdig att vara dess konung , om jag icke sökte rädda det derifrån. H o r n . Låt oss då genast gripa verk et an! G u s t a f . Icke förr än j ag erhållit underrättel ser ifrån Toll och Sprengtporten. J ag har öfverenskommit med dem derom. 33 H o r n . Men Ers Majestät vet kanske icke att Ständerna, som f rukta det inflytande ni äger öfver stadens befolkning, i dag på morgonen fattat det beslutet att hitk alla två bataljoner af Uplands och Södermanlands regementen, som skola öfvertaga vak ten såväl vid slottet, som på andra vigtiga ställen. G u s t a f . Ah! man misstänker mig då; j ag måste fö rdubbl a min f örsigtighet; Pecklin är den jag mest fruktar. H o r n .
Hr Westfelt här uppgifvit, att 2:ne ledamöter af StatsUtsk., representanter från Linköping, hafva begge ansett sig för sin del kunna medgifva 6 proc. ränta för delta bidrag; men jag ber äfven Hr Westfelt ihågkomma, att det varit till följe af TJtsk;s åsigt, stridande emot dessa representanters, för beviljande af detta bidrag till Linköpings hamnbyggnad; alt del var med svårighet, som StatsUtsk. ingick på denna åsigt, Den 2; Mars e. m - 44* och att det var för att få något, som desse representanter ansågo sig böra bevilja den högre räntan. Jag får för min del uppriktigt erkänna, all jag anser conseqvensen fordra, att, då man beviljar detta lån till Linköpings hamnbyggnad, man icke derföre tager högre ränta än för öfriga lån, oell jag tillstyrker derföre att 5 proc. ränta äfven har må blifva bestämd. Hr Westfelt: Gr. Horn liar visserligen till en del rätt, men jag ber Hr Grefven ihågkomma, att första gången, då saken inom Utsk. förevar, var det icke fråga om något lån, utan endast om dessa 1080 r:dr. Representanten från Linköping, äfvensom Biskop Hedrén, önskade då, att staden skulle utbekomma ett capital, svarande emot dessa 1080 r:dr. Det var detta, som bestreds af Utsk. och ganska rättvist. Biskop Hedrén och representanten från Linköping afstodo från begäran om capitalets utfående, och förklarade den förre sig vara nöjd med ett lån af 20,000 r:dr b:co, med erbjudande af 6 proc., hvaraf 4 såsom ränta och 2 såsom amortering, och dermed förenade sig äfven stadens representant inom BorgareSt. Då hemställer jag, huruvida Utsk. kunnat göra något annat än hvad det gjort. Jag har inom Utsk. försvarat den princip, att 3 proc. ränta och 2 proc. amortering borde för allmänna lån bestämmas, men jag kunde dock icke emot det erbjudande, som desse representanter gjorde, så misshushålla med Statens medel, att jag velat bortskänka den högre räntan.
— Andra d:o . „ 30 Tredje d:o , 20 Fjerde d:o „ 15 Krögare och Iiriigerskor, m. t!., se Krögare m. fl. i Städerne, §. 10. Lotsar och Loisdrängar, lika med dem i Städerne, §. 10. Lumpsamlare, i Tre Glassér: Första Classen B:co R:dr 3 Andra d:o „ 2 Tredje d:o „ 1 Skutoch Båtskeppare, lika med dem i Städerne, § 10. Skärkarlar, Strandsittare eller Fiskare, utan jordbruk, i Fern Glassér: Första Glassen . B:co R:dr 5 Andra d:o „ 3 Tredje d:o . „ 1 Fjerde d:o „ — 24. — Femte d:o * „ — 8. — Smidesförsäljare, bosatte och stadigt vistande på viss ort, i Två Glassér: Första Glassen B:co R:dr 10: Andra d:o „ 5: Andre, af Bruksegare till handelsresor med jernsmiden antagne och vederbörligen förpassade personer, i Två Glassér: Första Glassen B:co R:dr 20: Andra d:o „ 10: Desse sistnämnde skola derjemte, till säkerhet för afgiftcns erläggande, iakttaga hvad rörande Hästhandlare är föreskrifvet. Trädgårdsmästare, lika med dem i Städerne, §. 10. 2:o. Nedannämnde personer på landet erlägga afgift till följande bestämda belopp, nemligen: Beljcnter, Jägare, Kuskar, Lakejer och Taffeltäckare m. fl., lika med dem i Städerne, §. 10. Bijard-egare, för Biljarder vid helsobrunnar, se §. 10. Gerningsmän eller Sockenhandtverkare af hvad handtverk som helst, samt Handsågare, Stampare och Socken-byggmästare: med öfver tre mantalsskrifne arbetare B:co R:dr 5: med tre „ » 3: med två „ „ * „ 2: med en eller ingen „ „ 1: — •— 22 Förslag till Bevillnings-Stadga.
Jag vågar tro att till och med Hr Brakel sjelf icke i allmänhet gör anspråk uppå att hans skäl väga mycket i vågskålen, och jag erkänner, att nu som ofta tillförene hans infall roa oss allesamman rätt mycket; men jag torde dock få fästa hans uprnärksamhet uppå, att någon gång kan man, ander försöken att vara rolig, slå öfver. Det har ingen tviflat på hans fosterlandskänsla; men sannerligen, då man ser honom hissa harlekinsflaggan, segla tvärs öfver till Finland och prisa dess lycka och tacksamhet för Rysslands välgernin gar, kan man anse sig berättigad att varna honom för ord, som kunna uttydas till helt annan mening, än han haft. Hr Cederschiöld, Robert Teofron: Det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning, lemnar visserligen mer än de flesta tillfälle för känslouttryck och vältalighetsprof; men då så många talangfulla yttranden redan blifvit afgifna och någon vältalighetsförmåga ej fallit på min lott, skall jag försöka att blifva i möjligaste måtto kort och att hålla mig strängt till sjelfva saken, desto hellre som jag egentligen begärt ordet endast för att vederlägga några af de anmärkningar, som blifvit gjorda emot Utsk.-ts Betänk., hvilket jag med min röst understödjer så väl i den första, som i den tredje punkten. Man har lagt ötsk:t tili last att det uti Betånkit skall hafva framstält sådana förhållanden, som skola vara sårande för Norrmännen; men härvid svnes man hafva förbisett, att, om de handlingar, som uti Betänkit omförtnalas, verkligen äro sårande för Norrmännen, klandret derför bör drabba dem, som utöfvat dessa handlingar, men aldeles icke Utsk:t, som endast omtalat dem, helst deras omnämnande varit för Utsk:t aldeles nödvändigt, enär det just varit på dessa handlingar, Utskit skolat stödja sitt omdöme om behöflighcten af den föreslagna revisionen. Det har vidare blifvit anmärkt, att ridderligheten borde upmana den starkare till eftergifter för den svagare.