Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aga städerne några rättigheter, så måtte väl dessa icke beröfvas dem genom slik undersökning, tvertom skulle jag tro städerne blifva derigenom i samma rättigheter än vidare befästade, och det kan väl icke skada alt upfriska minnet af redan multnade pergamentsbref, hvilka i följd af denna undersökning kunna förnyas och såmedelst städerne än vidare befästas i den rätt, hvarmed de af framfarne Konungar blifvit hugnade. Visserligen år det en sanning, alten betänk, bifogad reservation omtalar, att ronde tolagen undersökning redan varit verkställd, men månne icke år 1834, då R. St. anhöllo hos K. M. om en sådan undersökning, man med samma i Den 29 Mars f. m. 171 skäl kunnat åberopa den omständigheten, att tolagen är grundad på privilegier, till förekommande af en sådan undersökning, hvars föremål var att få utrönt, huruvida denna tolag var ett privilegium eller icke. Ar nu denna undersökning med vederbörlig noggranhet verkställd, så underlättas naturligtvis komiterades arbete och detsamma blir förr färdigt. Men städerne äga väl utom tolagen andra frioch rättigheter. Endast stapelstäderne åtnjuta tolag, och större delen af våra städer äger den icke, hvadan det kan vara skäligt, att en undersökning äger rum. Hvarföre man skall se saken ur den synpunkten, att, derföre att man vill undersöka en sak, man nödvändigt skall hafva för afsigt att beröfva städerne några deras rättigheter, kan jag åtminstone icke förstå, enär, i händelse de verkligen hafva några på lag grundade rättigheter, de få behålla dem. En förutsättning i motsatt rigtning faller dem snarare till last, som antaga den, och till dessas antal räknar jag mig icke. Lika litet anser jag någon berättigad, alt gifva Utsk:s förslag det syfte, som ville man beröfva städerne någon förmån eller rättighet. Sådant har aldrig varit i fiåga.
Nådig författa ning låta dessa undantag allmänt kunnige göras, och äfven vidtaga samma utväg hvarje gång behofvet sådant kunde kräfva, anser Utskottet det innehållet af nämnde underdåniga skrifvelse icke kan utgöra ämne till omröstning inom Höglo fl. Förstärkta Stats-, Utskottet, ehuru Vällofi. Borgare - Ståndet, i afseende på samma innehåll varit af en skiljaktig mening emot de öfrige tvenne RiksStåndens till Utskottets förslag yttrade sammanstämmande bifall; särdeles sorn ej allenast hvad uti förenämnde punct utgör grund för Tu 11-B e v i 11 u i 11'gs-S u m m a n och dess fördelning, eller sjelfva Tull-tariffen, är af alla fy ra Riks-Stånden antaget, med de undantag i afseende på Tull-procenten Vällofi. Borgare-, Ståndet gjort, hvarom Utskottet längre ned skall yttra sig; utan äfven Konungens Höga Rätt, att ifrån införsel-friheten göra undan - Betänkandet/,. 5 tåg, hvarken lärer få anses underkastad Ständers beslut, elier af något Riks-Slånd är bestridd. 2:0 Alla fyra Riks-Ståndén hafva utan förändring eller undantag, bifallit Bevillningsutskottets i ardra puucten framstälde Utlåtande, att på Hans Maj:t Konungen ankommer, att med begagnande af sin Höga Rätt icke allenast vidtaga alia de mått och steg, sorn Kongl.
Och allra sist kommo åter tvänne marskalkar. Den, som därefter tilldrog sig den största uppmärksamheten var akademisekreteraren, hvilken på sin mage bar ett hyende, ofvanpå hvilket grundläggningsdokumentet och myntlådan voro placerade. – Hvad är det för något? sade Berling. Han kände sig andaktsfullt och högtidligt stämd och betraktade med stora ögon kansleren och prokansleren, universitetets rektor och fakulteternas dekaner, akademiska konsistoriets medlemmar samt universitetets öfrige lärare och tjänstemän, professorer, docenter, adjunkter, notarier och vaktmästare. – Hvad hade han på den där gentila brädan? sade Berling. Aldrig hade han drömt om, att man gjorde så mycket väsen af att bygga ett hus. – Brädan? sade Ling och sände ett gemytligt leende upp mot de provisionela läktarne, hvilka vimlade af societetens damer i alla möjliga kulörer. Brädan? Hvad är det du kallar för brädan? Hyende kallas det för, ska’ jag säga dig. Häm. Och på det hyendet ligger ett dokument, och i det dokumentet står det, hvem som har skaffat pengar till det här fosterländska företaget – häm – och hvad de finaste af de här gubbarna heter. Och det dokumentet skall läggas ner i en sten, och den stenen är universitetshusets grundsten. Huset står säkrare, när det är bygdt på så gentila namn, begriper du. Häm. Det är bara omtänksamhet mot dem, som ska’ skrifva historia några tusen år härefter, ser du. Då kan det hitta på och hända, att efterverlden glömt våra storheter, och för den händelsen är det altid nyttigt, att de gräfvas upp igen. Patriotism, ser du. Häm. Men jag tror, att om vi om några tusen år kunde sitta på en molntapp eller någon annan stans och se på effekten, när folk hittar det här dokumentet, så skulle vi just inte känna oss smickrade. Eller hvad tror du? Berling skrufvade på sig och stod på tå för att se bättre. – Det vete fan, sade han. Emellertid hade H. M.
Prost öfver Bjäre Härad i.Åsum och Skipparslöf, L, N. O., Sallerup och Remmarlöf, i Christianstads Län o. Kyrko. L. S. L, S.. herde i.Vestra Karup och Hauf. L..S.. Bengt Magn. Bolmeer; Carl Joh. Grevillius. Sven Peter Bexell. L. L. O. O. Professor vid Kongl., Prost och Kyrkoherdei Kalfs, Professor, Kongl. Hof-Pred., Con Academien i Lund. Mårdaklefs, Håksvik o. Frö- tracts-Prost, Kyrkoherde i Gri L. S,. sunda Församlingar, L.W.O. methon och Rolfstorp, L, W. O,. L. S. L. S,. Gustaf L. Siwertson. A. G. Elfström. Abrah. Ahlquist. Contr. Prost i Elfsynds Södra Contract, Prost och Kyrkoherde i Kyrkoherde i Runsten,. Kyrkoherde i Thonby, Harestad och. Mönsterås, L. S. Lysk, L. W. O. L. S. L. S. Jönas Wahlström. Thorbjörn Morén. Johan Häggblad. Theol l ie, Kongl Hof-PrediKongl. Hof-Predikant, Professor, Theol. Doct., Prim. Theol, kant,Contracts-Prost och HyrContracts-Prost och Kyrkoherde Lector vid Hernösands Gymkoherde i Nor. i Carlskoga. nasium, Prost och Kyrko L. S. L. S. herde i Häggdånger. L. S. I, Grape. D. Backman. J. Dedekind. H. Lyth. Prost och Kyrke* Th. Doctor, Kongl. HofProst och Kyrkoherde ■ Theol. Candid, och Kyrherde i Burträsk. Predikant, Prost och Kyri Garda Och Etelem: koherde i Hafdhem ochi L» S». koherde i Tuna, Almar Församlingar. Näs Församlingar. och.
St. öfverlägga om ämnet, äfven derom taga noggrann kännedom, och således äfven blifva i tillfälle att hos Konungen tillstyrka bifall dertill. — Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., ehuru ännu mycket vore att säga i anledn. af den värde talarens yttrande, som varit ledamot af Lag-comileen, utan inskränker jag mig att anhålla, det Hr Dalman och Gr. Frölich matte, som jag vågar hoppas, afstå från deras begäran om den K. skrifvelsens läggande till handlingarna, emedan jag anser nyttigt, att LagUtsk. må få kännedom deraf, äfvensom af de åtföljande handlingarna. Frih. Boye: Jag har ingen skyldighet att försvara det 3aS D e 11 22 Å p r i 1. beslut, som föregående Ständer fattade, i följe, hvaraf de hös K. M. begärde Lag-comiteens nedsättande. Fullkomligt obetänkt var det likväl icke, ty man bör besinna, att redan i83o års Ständer hade begärt samma comité'? förordnande. Jag erinrar mig icke, om Gr. Frölich då var här eller ej; men jag kan åtminstone icke draga mig till minnes, att han satte sig deremot. Lika med Gr. Frölich önskar och hoppas jag, att den stora massan af representanter i alla fyra Stånden, som äro i detta ämne ungefärligen lika så okunniga som Hr Dalman, mätte förlita sig på auctoriteter; men jag önskar och hoppas äfven, att dessa auctoriteter mätte blifva förnuftet och rättskänslan, icke personligt anseende. Jag har intet att invända mot det anseende , Som Iedamöterne uti den första Lag-comite'en förvärfva!; de hafva så documenterat sig, att jag fåfängt skulle bjuda lill att förminska deras anseende; om detta stigit derföre att det af Gr. Frölich och Hr Dalman blifvit releveradt, lemnar jag derhän. Men till Gr. Frölich, som förklarat, alt R. St. icke behöfva något omdöme af comiterade, får jag ställa den erinran, att den comité', som afgifvil tableauerna, icke på något enda ställe har tillåtit sig något omdöme. Jag uppmanar
Archivi hus jemte bebyggandet af deri angränsande Kyselska tomten, finge i sammanhang med BancoUtskottets Utlåtande om decharge för Herrar BancoFullmägtige nu äfvefi till pröfning företagas, Bifölls* Härefter upplästes BancoUtskottets Utlåtande N:o 37, Friherre Cedirjlröm: Utskottet har först anmärkt, att, i afseende på byggnaden, ej någon bestämd skillnad blifvit gjordt emellan dea gamla reparation och den nya byggnaden; mea Den t Augustii e, rit; den omständigheten är redan af förra Ständer granskad och hörer således icke till närvarait-, de BancoUtskotts pröfning. En annan omständighet saknar jag , nemligen, huruvida de af professor Gjörvell uppgjorde ritningar och kostnadsförslag äro behörigen granskade af ÖfverIntendentsEmbetet. Om de behörigen godkände, hade blifvit öfverlemnade till BancoStyrolcen, sä skulle jag icke hafva trott att så störa missförhållanden hade kunnat äga rum. Det är af Utskottet ytterligare anmärkt , att en stor del dagsverken genom bristande tillsyn åtgått £ men Utskottet tillägger , att denna tillsyn egenteligeö tillhört Banco-Commissarien Kjel-; lin, Och icke Fullmäktige. Det vöre interressant att Veta , i hvad form instructiöa för BancöCommissarien Kjellin är utfärdad, för att erfara, öm Fullmäktiges åtgärd ej kunde sträcka sig längre. Utskottet har vidare vitsördat, att räkenskaperne varit till ziffran riktige och försedde med vederbörlige verificatiönet, och att således icke med hopp om framgång, någon anmärkning kunnat ske. Detta yttrande förutsätter att Utskottet Vät tror anmärkning äg* rum, ehuru formen hindrar dess beifrandé. jag skulle tro att der ej ett beifrande i laglig våg kan ske, der bör ej eller anmärkning Framställas, emedan den ej då kart göras bevislig. Det förefaller ock uti Utskottets anförande, att åtskilige arbeten blifvit förrättade om ttätterne.
Häraf den skaldiska ojemnhet, osäkerhet, compass-frånvaro, som var en trogen återspegling af hans personliga; häraf, jemte flera smärre lyten, den både sjuka och behagsjuka sentimentalitet, som i den ofta så himmelska skönheten af hans känslo-uttryck emellanåt inmänger sig; häraf ändtligen den snara afmattningen och vissningen af ett snille, upprinneligen så rikt på själfullhet, uppfinning, lidelsekraft och tonkraft. Men – hvar börjar här den moraliska tillräkningen? Menniskor veta det ej. Hvar möjligheten för hans ursäktande börjar, veta vi. Den sträcker sig så långt tillbaka, som till hans missöde att erhålla Styfmor. – Och i denna hågkomst må jag sluta min teckning med samma från vår Skald anförda vers, med hvilken, upplöst till prosa, hans Enka har slutat sin: Att fela, menskligt är; gudomligt, att förlåta. Allt, hvad ännu om Lidner vore att säga, är af Franzén sagdt i dessa hans slut-ord: ”Det är med de Odödliges ära, som med Minervas bildstod af Phidias. Så länge den stod på marken, fanns på den mycket att anmärka. Men ifrån den höjd, dit den var ämnad, syntes blott det sköna deraf”. Måhända kunde man tillägga: bilden är till någon del förstörd; men äfven från sjelfva spillrorna kan dömmas till dess ursprungliga storhet och skönhet. Anmärkningar och Tillägg. Den i noten utlofvade bilagan om Manderfeldt utväxte till en vidlyftighet, som gjorde den mera passande till en särskild artikel. Såsom sådan, och under titeln: ”Carl (Ingman) Manderfeldt”, finnes den meddelad i Palmblads tidskrift ”Läsning för Bildning och Nöje”, Årg. 1848 (sidd. 314–320, med ett Tillägg sidd. 772–774). Den ”gåtaktiga skymning”, hvari denne litteräre och politiske äfventyrare ända hittills varit insvept, smickrar jag mig att der – till det mesta åtminstone – hafva skingrat.
Då Utskottet, i grund af den allmänt erkända sanning, att förbudssystemet i ett land , med det läge som vårt, icke medfört eller kan medföra det skydd näringarne behöfva, föreslagit ett fortsatt öfvergående derifrån till det vida verksammare och ändamålsenligare af Skydds-tull, Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N.v 44- samt icke allenast gjort framställning om nödiga controlier och andra förbättrade lagstadganden , för att gifva ett kraftigt stöd åt det nyare systemet, utan äfven för att lätta exporten af inhemska industri-till verkningaij, föreslagit den erlagda Tullens restiluerande för de utländska rudimaterier, som ålgått till de exporterade varornas förfärdigande, så torde Talarne häraf sjelfve finna, att tillvitelsen om syftningen af Fabrikernas undergräfvande är både orättvis; och ogrundad, Att Utskottet, efter bästa öfvertygelse och utan all ensidighet, sökt lämpa Tullbestämmelsen efter de serskilda Näringar-, nes mer eller mindre behof af beskydd, har blifvit rättfärdigadt uti svaren, sorn härefter följa på de speciela anmärkningarna i detta fäll, och att de föreslagna få Tullförhöjningarna åsyftat ett billigt ökande af consumtions-afgifterna , endast för att i lika nion kunna minska de mera tryckande directa pålagorna , men icke för att bereda Regeringen stora och opåräknade öfverskott, bevisas säkrast deraf, att Regeringen icke eger att disponera de af Bevillningen blifvande öfverskott på annat sätt än Rikets {ständer medgifva, io BeviUnings-Ulskotlets Utlåtande K.o 44. Om Jöregifven underlåtenhet att besvara hvad som under Riksdagen blifvit till Utskottet rcniitteradt. Herrar von Hartmansdorff' och af Skogman ha (Va anmärkt, alt Utskottet icke ful (ständigt besvarat Kongl. Majlis Proposition , det Rikets Höglofl.
M. är kallad att regera, känner hvad som för dem är nyttigt och behölligt, samt öfverensstämmande med Nordfolkens lynnen, vanor och belägenhet; som både såsom Throuföljare och redan såsom Konung lemnat ojäfaktiga bevis pä sin önskan och föresats att upprätthålla och föröka de båda rikenas välstånd och lycka, hvarigenom E. K. M. tillvunnit sig allas innerliga kärlek och tillgifvenhet; och som stur omgifven af Söner, hvilka genom den ändamålsenligaste uppfostran äro danade till Konungens och folkens älsklingar och stöd, samt berättiga oss att med de gladaste förhoppningar skåda in i den mötande framtiden. — Mätte den Allsmäktige, skyddande E. K. M. och Dess älskade omgifnings dagar och gynnande framgången af E. K. M:s ädla afsigter, göra E. K. M:s regering säll och lyckosam! R. o. Ad. äger icke någon högre, någon lifligare önskan, än den att kunna medverka till uppnåendet af detla mål; och med anhållan, att E. K. M. täcktes derom vara fullkomligen förvissad, är det som R. o. Ad. vågar utbedja sig att i E. K. M:s fortfarande nåd och ynnest få vara inneslutet. Till II. Drottningen: Det är första gången, som E. K. M. såsom Sveriges Drottning emoltagcr R. o. Ad:s und. uppvaktning; men de känslor af sann vördnad och tillgifvenhet, hvaraf R. o. Ad. dervid lifvas, äro icke nya. De äro samtidiga med E. K. M:s anträde på Svensk jord; ty den beundran och hänförelse, som E. K. M. väckte, dä R. St. första gången hade den nåden alt till E. K. M., såsom Sveriges blifvande Kronprinsessa, framföra deras und. helsning, och hvaraf minnet ännu är lika lifligt som kärt, utvecklade sig snart, genom bekantskapen med E. K. M:s dygder och stora egenskaper, till den innerligaste vördnad och tillgifvenhet.
In ingen. § 140. grått afgift efter !:fta Slrtifeln befriad l:o ynglingar, jont mib Slfäbenticr, ©arolittffa 3nftitutet ocb ftiifetd ®lementar Sefrielfe fran afgift enligt l:fta od) 2:bra Nrt. åtnjuta: i:o ^oliS SegosStabgau af ben 25 November 1855 förejfrifne ålber; fattighjon, fåbane perfoner, forn njuta unberftob af 3Sarml)ertigl)etöioerf od) allmänna ^inrättningar, fioagjlnte, bräklige od) anbre, forn äro fattige od) ega få ringa arbetsförmåga, att be ide funna fönoärfioa nöbtorftigt uppehälle för ftg och be frua, äfioenfom mebellöfc fångar. 5:o Snneioåitarite i Särna forfén mcb 3bre kapell af Öflers2)alarne; (>:o kronositpbpggare i Stora kopparbergs, ©efleborgS, SöefterbottenS, 2öes fter
Den teedniska skiekligdeten uppötvas, oed ätven tor konstnärer at liers slag uppstår ett vackert tilltälle att ådagalägga oed viciare utdilda 8in törmäga. ^rcditekturen, elen al <ie t,-e s^sterkonsterna, 80m minst drager en direet n^tta ak dvggnadens destämmelse, diir dervid e^ lottlös oed tär meri ett monument, cied utmärktaste sedan rlet Kongl. 8lottet uppkördes, vitsorda ätven 8in rätt tili (ien vaekra tramtid, 80m tor (ien tosterländska konsten ran(ia8. 81utligen gär ingenting at (ien ansenliga 8»mman utur landet, dess utspridande pä mänga dänder meritorer en ode8i.riciiiA ocd omedeidar n^Da, oed den sdaii 8annoiid>^ i mer än en riAl.ninZ tor tramDden lemna re8nlt,at, 80m skola dedra Dders Kon^l. Naj.ls re^erinA oed del. tolk, som dem DiiväAadraAl. 8l.oekdoim at Ötver-inl-endents-OonloreL den 2^ ^.uAusD >8^4. N. O. ^N0L^K8VIKD. SKxmoiM. i. kiEvs. -844- 7V.'0 36. 1 56. till Hxp.
Mia delar, i enlighet dermed, skall verkställas, sand »förrättningen, på säff i 4 4 Kap. 4 § sägs, afslula» och besvärs»hänvisning meddelas, — hvarvid Landtmäl:n å ömse sidor Utgift »ver pitt pxemplar af alla till förrättningen hörande handlingar•» EiOmiftef^des till beg,Utsk. 3:0. Då j2 Kap. 6 § i 1827 års SkiftesStadga tillerkänner Göd Map y,id skift,esverket ep aflöning af endast en Rufr b:ko om dagen, för de dagar han vid förrättningen biträder; m,en nämnde ersättning, sorn möjligen ,1,827 (kunde anses vara tillräcklig, (numera är allt för ringa, så torde billigt yara .deruti ändring göra. på mångå orter betalas för ett karldagsyenke en R:dr b:,kp; derigenom inträffar det förhållande, ptt God Man, som, vanligtvis under brådaste tiderne på året, på kallelse af Landf må t:#, nödgas gå ifrån sitf hemmavarande angelägna jordbruk, och då, om möjligt är, måsbo för lego anskaffa en karl att ersätta den arbetskraft hans jordbruk annars skulle förlora, derföre ofta får betala hela den ersättning och mer ti fl honom, som God Man, tillkommer, och dessutom betala kost och husrum för sig vid förrättningsstället; således görg en daglig penningeförlust, förutom den förlpst jhan ljjder genorp ai} vid sitt hem ej sjelf få ,egn,a dep faJlfyn vid arbetena, sorn för honom är så nödig; och detta allt fö,r bestridande af den förr froandesyssla, hvartill han blifvif vald. Då dofta yftl .piåtte a,ns,e? vara obilligt, får jag föreslå det 2 Kap. 6 § ,pti f827 å.rs t.esStra erhåller förjapde lydelse: »Vid alla Jandtmäteriförråftningar , skola tyenue i jorfl»bruk kunnige och erfarne Gode Män biträda. Desse God?
Men just detta lån förvillade allmänna omdömet om den verkliga ställningen; ty bade ej det blifvit till Diket indraget, skulle man redan den tiden hafva funnit det fastställda förhållandet af 2 till 5 emellan metallisk cassa och utelöpande sedelstock vara nära att underskridas. Allt uppmanade derföre till försigtighet; och jag för min del förordade då, dels i BancoUtsk. och dels på detta rum, att, emedan tillgången både på lån och på mynt synbart var större, än den arbetande industrien för ögonblicket kunde sysselsätta, ytterligare bevisadt genom de stora depositionssummor, som dels allmänna cassör och dels enskilda personer, af brist på annan förmånlig placering, bade i Banken, räntefria, innestående, man skulle 544 Dea 19 December. i Banken qvarhålla, cj i rörelsen äler utsläppa de åtskilliga medel, som då funnos der alt tillgå, och jag yrkade vidare, alt man skulle gifva de mest positiva föreskrifter för Bankens öfverstyrelse, alt den icke skulle få åter utlemna de inflytande räntevinsterne förr än conjuncturen åter hade förändrat sig, och blifvit sådan, alt det kunde låta sig göra att använda dessa vinster utan att åsidosätta Bankens egen fördel och säkerhet. Men man ville icke då lyssna till hvad en klok omtanka, att helst förekomma, hade bort förestafva, ulan man lät tverlom införa i det nya bancoreglem. åtskilige §§, som gåfvo Bancofullm. förevändning, möjlighet alt tilllämpa villa mera lösa principer, än nyttigt varit, i afseende på så väl lånefondernes, som räntemedlens användande. Visserligen kunde så äfven förut ske, till någon del åtminstone, mendet blef ändå värre efter förliden riksdag. Sä t. ex. erbjuder, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, Handelsoch Näringsdisconlen ett alltför godt tillfälle för handlande i Stockholm alt, just med Bankens egna lånefonder, uttaga Bankens ägande silfverförråd, för att sedan utföra det ur Riket.
Resolutioner och Bref, lill följs hvaraf Allestad utaf Gyllensvärdska Slägten innehades under perpetuel! arrende, med vilkoret! derföre, samt att det äfven blifvit tillåtet att till Skatte inlösas; men förteckningen utvisade allde. 169 icke hvarken af hvad äldre natur denna lägenhet rätteligen bestod , huru den kommit att vara en Krono-disposition, eller på hvad egentlig grund den blifvit och förblifva en Gyllensvärdska Slag. tens beständiga Besinning. Om derföre Riksens Ständer, under en häraf missledd öfvertygelse att Allestad frän äldsta tid varit ett Kfono-gods och genom Konungens särskildta förordnande blift vit förlunt och ejler dess särskilta Nådebevisning arrendet derå prolongeradt utan auction, samt att tillåtelsen om Skatteköp, vid sådant förevetande, ingenting betydde, eller åtmindstone ej borde vinna fullbordan, så må man väl icke före/ ställa sig den möjlighet, att i det fall Riksens Ständer då varit fullkomligen upplysta om det rätta förhållandet med Allestad eller att det aldrig varit någon Kungsgård, utan från början ett Fralse-Säteri, men sedan, genom hemfall tili Kronan för skuld, blifvit en vanlig Krono-lägenhet, och förläningén deraf äfven såsom sådan icke genom Konungens enskilt» Nådebevisning, utan på Den a2 Juni. J 3 3 5 på Riksens Ständers tillstyrkande för Riket visad trrhet och rit skf tt oell bekräftits' för GvkS lensvärdska slägten in perpetuo, utan att således någon arrende-prolorigation och auction dervid någonsin kunnat komma i frity a, likasom för de Urgamla Kungsgårds-lägonheter, hvarå 178? års författning egenteligen hade afseende, Riksens Ständer likväl kunnat , tvärtemot dessa ostridiga sanningar och heliga förbindelser, med full föresatts handla på enahanda sätt, och såmedelst, utöfver gränsen af dess lagliga magt, enskildt, ej blott förändra Allestads urgamla natur Utan ock tillintetgöra hvad Konung och äldre
Tidningsslirifvare, hvarunder förstås såväl Förläggare, som Redaktörer och deras biträden, taxeras till bevillning efter fern procent af den inkomst, de njuta. Timmeroch Brädhandlande, se Handlande, § 9. Utländningar, som i städerna drifva handel och rörelse, anses i nion deraf till all deles lika afgift med Handlande i samma städer. 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande, J\i 4. Veterinär-läkare, för inkomst af praktik utom tjensten, fyra procent, dock ej under B:ko R:dr 2: —- § IS. Städernes öfrige innevånare, hvilka här icke blifvit nämnde, taxeras efter den i hvarje serskildt fall föreskrifne grund för afgiftens beräknande, eller i likhet med andra personer, med hvilka de kunna jemföras. § 16 För ångfartyg, sorn ej eges af aktiebolag, betalas bevillning efter Fem för hundradet af behållna inkomsten, inberäknad lästetals—afgiften. § 17 För fastigheter i Städerne, Hus, Gårdar, Fabriksbyggnader, Verk och Inrättningar, Tomter, Jord, Skog och Mark, erlägges bevillning efter värdet, med Två af hvarje tusende och i enahanda förhållande med mindre summa. § 18. För öfrigt utgöres den af Rikets Städer utgående Salu-accis efter den vid denna Stadga fogade Tariff och på sätt serskildt af Kongl. Maj:t utfärdad nådig Kungörelse derom föreskrifver, C) Bevillning af Jordbruket. § 19 Af fast egendom, hemman och lägenheter å landet, som med eganderätt inne-' hafvas, erlägges, ulan afseende på deras natur, bevillning med Två R:dr för hvarje Tusende af det uppskattade värdet, och i samma förhållande för värde derunder. Torp och lägenheter, som på längre eller kortare tid äro afsöndrade från sin rätta Bolstad, och sådane, som från äldre tider blifvit upptagne å allmänningar, äfvensom till enskildes nöje och beqvämlighet uppförde åbyggnader å upplåtne platser, värderas och utgöra bevillning lika med annan jord på landet samt fastigheter i städerna.