Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
9* och garantier för det förhållande som är; för att derifrån fritt och obehindradt låta de enskifta utveckla deras arbete och omtanka till något bättre, till en verklig förkofran. I fråga om allmänna penningeväsendets inflytande och verkan till ett sådant mål, hviJ la garantierna egentligen och allenast på qvaliteten af myntet, och oryggligheten deraf, det är; att prägeln verkeligen försäkrar om innehållet; att man kan trygga sig vid Statens myntstämpel, vare sig slagen å metallen, eller med trycksvärtan, gifven åt det i sig sjelf värdelösa papperet. Men om det allmänna också vill befatta sig med bestämmandet af gvantiteten som på det hela bör finnas, och alltså äfven på den del, som får belöpa på hvar individs rörelse, så kan ingen förkofran för Samhället uppkomma; ty den allmänna beräkningen går då de enskildtes i vägen; och den alldrastörsta olägenheten af vårt närvarande allmänna penningeskick består, efter min tanka, deruti, att myntqvantiteten, genom enskifta medborgares omtanka och besparing icke kan ökas. Hvarje behållning, användbar att activera nya företag, måste nu först draga till sig en motsvarande andel af den fixerade myntqvantiteten, som således saknas på ett annat ställe. Om millioner tillfalla medborgare, vare sig genom handelsvinster eller i ar.f från utlänningen, kunna de, i det tillstånd sorn är, icke framställa någon omedelbar verkan på den del af rörelsemedlen inom Riket, som geijom sjelfva myntqvantiteten bestämmas. In - Ben f Jpril /, '»« flyttas dessa behållningar, så måsfe de, i mot'» svarande mon, för tillfället sammandraga det till qvantiteten fixerade representativa myntcapitalet, och således åstadkomma en saknad eller brist, der de förut funnos; så att, uti öfverflyttningens period kommer att kännas me* fa olägenhet än gagn, utaf hvad sorn likväl, i sjelfva verket borde vara en effectiv förmån för hela samhället.
Hon skiilie slagit ner blicken, rodnat, som han visste, att unga, flickor göra, nar de älska. Xen hon var inte som andra unga flickor. I går till exempel. Hade hon icke tagit rosorna frän sin bröstbukett och gifvit hononi. De stodo ocli doftade dar i glaset p5 s h i f - bordet. Han lutade sig ner öfver dem. Det var deras viillukt, som fyllde rummet, deras doft, som till den grad bernsat hoiiom, att han ej kande tanka pä nlgot annat an henne. Det var soiii om hon alltid bringade honom fainneii full ined rosor. Det passade henne - Hvad betydde allt detta? Det kniide betyda allt, och det kunde ( betyda, a t t hon i honom endast s i g sin fars gamle vän, en snäll farbror, som hon utan fara kunde slösa sin tjusningsförmåga på. - Det fanns intet a t t hålla sig till, ingen fast mark, endast gungfly, ett ständigt vägande mellan hopp och fruktan, hennes möjliga ja och hennes lika möjliga nej. Det var grymt af henne a t t h U a honom i denna stiindiga spänning. A t t inte, ge honom visshet., Men hiir kunde hon? Inte kunde hon svara, innan han frågat. Han skulle - Syster Louise kom med lampan. Han grep eft-er en bok. ~ N i i sitter du igen och fördarfvar dina ögon med a t t läsa i mörkret. Kallt ä r Iiär också. J a g skall genast skicka in och labta elda bt dig. Fryser du? Hvad du Zir förfärligt blek! Och dina hander bränna. D u blir val sjuk för oss som Lennart.)) Han gjorde en otlilig riirelse och stängde dörren i las efter henne, då hon ändtligen pysslat ifrån sig därinne. Ryckte till sig papper och penna. S å har kunde det inte fortgh. - Hari var omöjlig. H a n blottade sig för likgiltiga personer, förrådde sig för sina narmaste - gjorde sig löjlig. Louise hade trott, a t t han arbetade. Inte kunde han arbeta, lian hade ju inte en gnista energi. Pennan raspade ifrigt på friarebrefvet till Marie - Nej, nej, nej! Inte skrifva.
Man har fästat uppmärksamheten derpå, att nedsättande af revisionsskilling är för den fattige så betungande, att han antingen icke kan fullfölja sitt mål eller måste blifva husvill; men, såsom jag i min reservation anfort, anser jag också lämpligt, att stadgandet i denna del ändras så, att det blir den fattige medgifvet att, på grund af vanligt fattigdomsbevis, Söka ändring hos K. M:t, hvarigenom alltså den anmärkta olägenheten för den fattige att söka rättvisa skulle bortfalla. Hvad slutl. beträffar de af Gr. Sparre omnämnda korrektiv, som skulle afhålla från sakers onödiga dragande under K. M:ts pröfning, så bar Frih. Leuhusen redan på ett tillfredsställande sätt besvarat denna anmärkning. Det tjenar icke till något att ålägga en part, som ingenting eger, att betala hög rättegångskostnad; sådant afskräcker honom icke från att processa, och att fälla till böter för rättegångsmissbruk, lär icke ofta, så vidt jag vet, komma i fråga. Jag fortfar i mitt yrkande om afslag. Hr Dalman: Med anledning af hvad den siste värde ta laren uppläst ur ett Lag-Utsk:ts Betänk, vid 1853 års riksdag, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att Högsta Domstolen då icke var omorganiserad. Förhållandet är nu ändradt, och Högsta Domstolen saknar numera icke tid för målens handläggning. Finnes intet annat skäl för revisionsskillingen, än att den skall vara ett hinder för måls fullföljande, så kunde den så väl bestämmas till 1000 rdr som 100 rdr. Jag tror att rättvisans fordringar äro af mera vigt, än att bibehålla ett stadgande, hvilket tillkommit under numera icke befintliga förhållanden eller innan ens Konungens Högsta Domstol inrättades med sin nu egande organisation och arbetssätt. Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Hr Nordenfalk: Det korrektiv mot Högsta Domstolens öfverhopande med obetydliga saker, sorn obestridligen ligger i skyldigheten att nedsätta revisionsskilling, har man, i händelse den upphäfves, trott kunna ersättas dels genom ådömande af böter för obefogad klagan, dels uti åläggande för den tappande att gälda hög rättegångskostnad.
Prot. 1836—1858. i Sami. 1 Afd. 4 Band. 25 Haft. 1 2 Stals-Ulskoltets Utlåtande JYi 270. de pröfvade nyttigt och lämpligt samt omständigheterna och förhållandena för öfrigt medgåfve, under tiden intill nästpåföljande (1853 och 1854 års) Riksdag, befordra den föreslagna nya eller förändrade organisationen till verkställighet samt för sådant ändamål vidtaga erforderliga beslut och åtgärder, utan hinder af förut meddelade föreskrifter, angående sättet och ordningen för de vid Riksgälds-kontoret förefallande göromåls besörjande. Vidare förordnades i samma reglements-§, att, för underlättande af ifrågavarande organisations fullständiga utförande, sedan förslaget dertill blifvit af Rikets Ständer gilladt och godkändt, borde, intill dess Rikets Ständers beslut härom meddelats, de tjenster vid Riksgälds-kontoret, som dessförinnan blefve lediga, allenast genom förordnande tills vidare återbesättas; och skulle hvad utaf de för dessa tjenster anslagna löner och arfvoden icke ansåges behöfva fortfarande användas för desammas bestridande, få under tiden af Fullmäktige disponeras ej mindre lill de löneförbättringar, som af rättvisa eller billighet påkallades, än tili vedergällning för de nya eller förändrade göromål, som, för organisatiouens verkställighet, komme att åläggas tjenstemännen vid detta verk.
Som jag flera år liaft att göra med bevärismanskapets exercis, får jag i allo instämma med Hr Möllerhjelm, emedan jag kan intyga, att bevär:smanskapets persedlar i allmänhet, åtminstone vid de reg:ter, der jag känner förhållandet, äro af den dåliga beskaffenhet, att de ovilkorligen behöfva förbättras. Det är så mycket mera oväntadt att här få höra anslag bestridas i detta afseende, som bevärtsmanskapet, i stöd af beväringsstadgan af d. 27 Oct. 1812, har obestridlig rätt att vara lika beklädt och prydt med indelta armeen; men att förhållandet icke är sådant, utan att bevärtsmanskapet är torftigt klädt i jemnförelse med indelta arméen, torde de Hrr med mig kunna intyga, som haft att göra med beväringens vapenöfningar. Af dessa skäl får jag tillstyrka anslagets beviljande åtminstone till det belopp, Hr Möllerhjelm föreslagit. Till svar å hvad som blifvit yttradt ang:de den besparing, som kunde äga rum genom en förenkling i beväringens beklädnad i jemnförelse med den stående arméens, får jag blott anföra en bondes yttrande vid ett tillfälle, då han motsades i sina åsigter i detta hänseende: ”Mina bröder! sade han, jag önskar, att våra gossar måtte vara lika klädda med indelta soldaten. Må de få den rätta knektetröjan på sig, ty då få de mod i sig; och jag önskar, att de måtte äga lika mod med den egentliga soldaten.” Frih. Raab, Adam Christ.: Då jag vid flera möten tjenstgjort äfven såsom reg:tsqvartermästare, kan jag vitsorda uppgiften om den sämre beskaffenheten af bevär:smanskapets beklädnad. Hr af Dalström med flera andra ledamöter hafva redogjort härför, och jag vill derföre endast tillägga, att Vid Calmare reg:te, hvarest endast 100 man exercerades i år, var det knappt möjligt att hopsöka så många brukbara persedlar, som för detta ringa manskap erfordrades, och att % $
den usla literaturen. Madeleine är ju också parisiska allt igenom, hon lefde i en klosterpension ända till sitt tj agon de år, steg sedan direkte in i äktenskapet, har varit i Sverige i tre år, står således bra nog utom svensk bildning, Och det är alltså hennes franska åsigter, som de hederliga svenskarne ha att strida emot. Det var försigtigt af fru Bunge att vara parisiska och att läsa så mycket franska. Men den literärt bildade betjenten upplyser i en parentes att fru Bunge, äfven » sugit i sig denna smuts-blandade honung med svenBk etikett. » Allt hvad fru Bunge till sitt försvar yttrar, är, påstår herr Bunge, en genklang från » den usla literaturen », från de moderna idéerna, som allesamman predika osedlighet. Alltså seklets stora arbete utdömdt, stämp-ladt med hån — af herr Wijkander! Men mest fä fransmännen sitta emellan. Nu dundrar visserligen herskapet — och betjen-ten — emot naturalismen sä att äfven svenska literaturbrotts-lingar borde darra, men satte der en fransk författarkrets på parketten, ve dem, de skalle gå stukade bort, bryta sina pennor i tu och klä sig i säck. Men nu få de anfallne aldrig veta af fru von Sperlings, herr Bunges, Axels och Henriks tillvaro. Och således är väl ingen bättring att hoppas från det hållet. Men vi kunna bränna deras giftböcker och ställa herr Wijkander upp på den ledigblifna platsen, der till och med han för godt utrymme. Men skämt å sido! Att uppträda emot en ensidighet, en öfverdrift åt det ena eller andra hållet, det är ju fullt berättigadt, och det vore olidligt, om en doktrin, den vare gammal eller ny, och den må helsas med hvilket namn som helst, skulle ostörd fö lägga tanke-och yttrandefriheten i bojor. Den gamle är fallt i sin rätt, då han säger sitt ord till och om de unge, men då han anklagar bör han ock gifva skäl för hvad han säger.
■ anledning af Herr Hadings motion om anvisande af de å Rikets Ständers Banks vinst, för år 1835 och de följande åren, i behåll varande öfverskott. XXI. B. 491 • XXIII. 133. A. 357. XXV. U. 219. A. 249. — I\T:o 468. i anledning af Kongl. ftlaj:ts nådiga remiss å underdåniga ansökningar, angående utförandet af en föreslagen canol-ledning emellan Hjelmaren och Wenern. XXII. II. 379 XXIII. A. 178. — N:o 469- i anledning af motion om låne-understöd för Götha canal. XXII. 13. 37g. XXIII. A. 178. — N:o 47°- ' anledning af ålerremiss å memorialet N:<> 423. XXII. B. 56. A. 57. XXIV. E. 143. Å. 219. XXV. E. 93. — N:o 471 - ' anledning af ålerremiss å utlåtandet N:o4>3. XXII. B. 379. XXIII A. 178. E. 402. 1— N:o 472- * anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse, angående den, under namn af Westerbottens regementes Hästjägare-sqvadrons-fond, bildade cassa. XXII. B. 870. XXIII A. 178. — N:o 471. i anledning af Herr Petres motion, i fråga 0111 rättighet för Kongl. .Statscontorets tjenstemän att innehafva befattningar utom nämnda embetsverk, m. m. XXII. 13. 37g. XXIII. A. 178. — N:o 474- i anledning af ålerremiss å utlåtandet N:o 431. XXII B. 460. XXIII.
obekantskapen med de många specifikt norska uttrycken hos författaren, stötte på en mängd tryckfel och olika läsarter, hvilket allt föranledde till gissningar, som icke alltid utföllo pålitligt. Som exempel kan blott anföras, att det skrefs både hit och dit om ett ställe i » Peder Paars », som lyder: » Han jyde vill och prale ». Några menade, att det skulle stå substantivet » Jyde », alltså stor bokstaf i stället för liten, andra, att Holberg påhittat ett verb » jyde », hvilket skulle göra danskarne till skräflare, under det en norrman lätt skulle funnit det rätta, nemligen att » jyde » är ett tryckfel for det norska » kyde * eller som det uttalas » kyte », hvilket är liktydigt med » prale ». Dessutom var Holbergs egen redaktion af första och senare upplagor temligen vårdslös så att det kunde vara svårigheter nog för de nya utgifvame. Emellertid slogo C. Molbech och A. E. Boye in på den rätta vägen. Molbech började en stor kritisk upplaga af komedierna, af hvilken dock utkom blott ett band. Men A. E. Boye tillkommer äran af att ha gifvit den läsande verlden de första goda och jemförelsevi8 pålitliga upplagor af såväl Peder Paars som komedierna. Redan 1823 utgaf han en kritisk upplaga af Peder Paars i oktav, till hvilken upplagan af 1720 är lagd till grund. Af-vikande läsarter samt en öfversigt öfver de äldre upplagorna är bifogad sist i boken. Denna Boyeska Peder Paars, som senare trycktes i så kalladt miniatyrformat, har upplefvat fem upplagor och är på grund af sin lätthandterlighet och billighet ännu särdeles mycket använd. Det är densamma som nämnes främst i ofvanstående förteckning. Komedierna utgaf Boye första gången samlade 1843. I denna samling är upplagan af 1731 — 54 lagd till grund och dermed jemförd den äldsta upplagan af 1723 — 25 samt alla senare erkända upplagor. Dessutom finnas bifogade åtskilliga Ur dagens krönika. upplysande anmärkningar till uppfattning af texten.
LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående föreslagen ändring i 5 och 7 §§. af 24 Cap. RättegångsBalken. Maji P. 47- — om närmare bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning till äktenskap bör anmälas och styrkas. Junii P. 602. -— om antagande af ytterligare en Cantzlist. Mars P. 642. April P. 3, 32. — om Förmyndares frikallande från skyldigheten att hvart tredje år tillöka Myndlingens arfscapital, med den under tiden derå upplupne ränta. April P. 61, 191, 229. Junii P. 732. JordaBalken och Kongl. Förordningen 1800 angående hembud, då Frälseskattehemman utom börd försäljas. Junii P. 498, 566, 613. — angående afgärda Bys rätt till skifte i skog och mark. RättegångsBalken i afseende på fångspillning och hustjufnad. April P. 62, 211 , 233. Julii P. io45. LagUtskoltets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående väckt fråga om befrielse för Rådmän och Kämnärev från deltagande uti ausvaret för försummelse alt till ÖfverDomaren insända Domböcker och Protocoll. April P. 62, 212, 233. Sept. P. 370. Sept. 3 A. P. 195,266. Nov. 2 A. P. i32, 334, 4°3- Dec. P. 361. — rörande upphäfvande af BorgRälterne och upphörande af RiksmarskalksEmbetets befattning med skuldfordringsmål. Junii P. 602. Julii P. io3, 114- ■— rörande återupplifvande af Kyrkolagens föreskrift att äkta makar, som skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomCapitlet. April P. 62, 214» 233.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Juli 4860, kl. 1 e. m. Memorial, i fråga om det belopp Banken må hafva på utrikes ort nedsatt. Sedan Utskottet uti dess den 26 nästlidne Juni till Rikets Ständer afgifna Utlåtande M 26 punkten 8 hemställt, att i blifvande Banko-reglemente måtte införas den föreskrift, att Banko-fullmägtige skulle ega att i Hamburg, Altona eller Berlin hafva för Bankens räkning stående ett belopp, motsvarande Två millioner Riksdaler Hamburger Banko, och att under vintermånaderne låta den utländska behållningen uppgå till Tre millioner Riksdaler samma mynt, under vilkor att, när årstiden sådant medgåfve, Fullmägtige sjöledes till Banken indroge den del af behållningen, som öfverstege förstnämnda belopp; så har Utskottet denna dag från Fullmägtige fått emottaga en framställning om förhöjning af berörde maximisummor, hvilken framställning Utskottet ansett böra föranleda till någon jemkning i Utskottets ofvan omförmälda, af Rikets Ständer ännu icke pröfvade förslag. Fullmägtige hafva nemligen anfört, att ehuru de, i ändamål hufvudsakligen att söka underlätta ännu fortgående underhandlingar om placering i Hamburg eller Altona af Bankens derstädes tid efter annan uppstående behållningar, till Banken nyligen i tre särskilda poster indragit silfver i omyntad form till värde af cirka 900,000 Mark Hamburger Banko, och ehuru Banken i den verkställda andra afbetalningen å 1858 års tillfälliga statslån deltagit med 1,000,000 Mark, hade dock, såsom följd af de nästan oafbrutet fortgående vexelköpen, behållningen dels å utrikes ort och dels i oremitterade, under loppet af Juli, Augusti och till en del äfven September månader förfallande vexlar, stigit och utgjorde den 27 nästlidne Juni ett sammanräknadt belopp af 4,561,657 Mark 5 sk. Hamburger
— N:o 24. i anledning af väckt fråga om fri långtägt å hafsstränderna. XVIII. B. 3oq. XIX. Å. 342. XX. U. 760. XXI. A. 88. E. 449. — N:o 25. i anledning af väckt motion, angående föreskrifters meddelande i afseende på husesyner å klockarebo!. XVIII. B. 3oq. XIX. A. 348. XX. E. ,06. — N:o 26. i anledning af vackt fråga om förändring i tiden för väglagningen. XVIII. B. 34 r - XIX. Å. 385, 4°'* XX. U. 760. XXI. A. 88. — N:o 27. angående väckta frågor om förändringar i stängselförfattningarna. XVIII. B. 341 • XIX. A. 39t. XX. E. 574. A. 654- — N:o 28. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens betänkande IN:o 3, angående grunderna och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. XIX. B. 72, 39q. A. 487. XX. A. 4, 4'3 72? 118, 120, 759. XXI. 72. XXIII. A. 108. XXIV. U. 5i4- XXV. 2.4. A. 69. U. 316. A. 463. XXVI. U. 116. A. 128. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskoltens Me inorialer, Betänkande!) och Utlåtanden: — N:o 3o. angående gemensamma nämnder för vården om Iniradenas och länens gemensamma angelägeidieler. XX. B. 1,7. XXI. 16. Å. 335, 4o3. XXV. U. .63, 24G. A. 294.
Jag vill ej nämna alla ds oordningar, misstag och ingrepp uti ägande rätt, som skulle uppkomma genom Allmänningarnee fördelning eller försäljning; de voro här måhända för vidlyftiga att uppräkna ocb till större delen upptagna uti de anföranden, som gjordes då denna fråga förra gången återremitterades. Mig synes dock lika med Utskotten fast utur olika synpunkt att ju mindre tvister som kunna uppstå , Folket och Staten emellan om hvad som är rätt, ju båttre är det, men jag tror deremot att just dea nu proponerade fördelning eller försäljning, sorn till många delar förnärma ägande och begagnande rätten, skulle åstadkomma en mängd obehagliga tvister och rättegångar som lätteligen kunna undvikas om skogarne lika som hittills skedt förvaras under det Allmännas fastän båttre organiserade vård, Oagtadt allt det felagtiga som hitintills häruti ägt rum, hafva dock ej Kronoparkerne och Allmänningarne till den grad blifvit medtagne som de enskilte skogarne, och då af dessa sednare, föga eller intet återstår, är det ej underligt om de som genom misshushållning äga skogsbrist, önska delning af den ännu återstående gemensamma skogen. Måhända Éen ii Dcccnibér t, m, tvingar nöden Allmänheten att tänka på ett bättre hushållning, sedan äfven denna skog blifvit nedhuggen och således icke någon me*' ra tillgång finnes, men troligen kommer di denna tanka för sent ock tror jag det ej vore rättvist att utsätta våra efterkommande för en brist, som vore en följd af vår närvarande misshushållning. I anledning af hvad jag nu hafvit äran framföra, får jag således i ödmjukhet inhålla om Herr Grefvens och Landtmarskalkens propositiori till afslag på de sammansatta Utskottens betänkande samt bifall till de 7 puncterj som innefattas uti slutmeningen af den af Herrar af Robson,Grefve von Rosen,Bäckman, Tanström, med flere gjorde reservation, h vilka punctef endast tyckas syfta derhän att få detta grannlaga ämne så noga utredt till nästa Riksdag, att ej Höglofl. Ridderskapet och Adeln måtte genom ett förhastadt beslut vidtaga en åtgärdj som man i framtiden måhända skulle hafva skäl att ångra.
Majit behagat erinra, hurusom Rikets Ständer vid sistlidna riksdag i underdånig Skrifvelse den 22 Juli 1857 anmält, att af dem blifvit såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nu pågående riksdag antaget ett grundlagsändringsförslag rörande Riksstyrelsens förande i vissa fall, hvilket förslag, i likhet med E. K. Maj:ts nådiga Proposition den 11 Augusti 1854, innefattade, bland annat, bestämmelse derom, att, då Konungen vore af sjukdom eller resa utrikes förhindrad att sjelf vårda regeringsärendena, den till thronföljden närmast berättigade Prins, om han uppnått 18 år, skulle, i stället för Statsrådet, föra riksstyrelsen; och, då Rikets Ständer sålunda erkänt vigten och angelägenheten af en ändring i Grundlagarnes stadganden om Regeringens förvaltning vid förenämnde tillfällen, men det lill innevarande riksdag hvilande förslaget härom fallit för betänkligheter, som syntes hafva afsett mindre frågan om Riksstyrelsens uppdragande åt tbronföljaren, än andra deraf oberoende, men i förslaget intagna bestämmelser, har E. K. Majit funnit sig af omtankan för de förenade rikenas väl uppmanad att göra förnyad framställning i ämnet, dervid likväl, för att i möjligaste mån Expediliuns-U tskolhts Förslag till anderd. Skri/velse N:o i44 447 undanrödja förut yppade betänkligheter, några andra ändringar i Grundlagarne, än som af stadgandet om regeringsmagtens uppdragande ål den lill thronföljden närmast berättigade Prins föranledas, ej blifvit ifrågasätta; varande, i enlighet härmed, förslag framstäldt till förändrad lydelse af följande paragrafer i Regeriugs-formen och Riksdags-Ordningen, nemligen: i Regerings-formen §§:ne 39, 40, 41. 42, 43, 51, 91 och 95 : samt i Riksdags-Ordningen §§:ne 4, 9, 10, 23, 26 och 41.
F. V. O., som raknar Stockholms 8fverstithUlare till sin ordforande, forfogar numera ofver ej obetydliga tillgingar och dess firsmoten, under hvilka foredrag sb viil ofver foreningens storartade verksamhet forekomma som fxBgor berorande olika sidor af vAra fattigv&amp;rdsforh&amp;llanden, aro alltid till triingsel besokta af en intresserad publik af skilda samhliusklasser. Foreningen for Viilgorenhetens ordnande har p&amp; en kortare tid iin kansbe nigot annat siillskap i v i r t land af humanistisk art vunnit anslutning och sympati f r h allmSinhetens sida. Vi tro oss ej gora oss skyldiga till ndgon ofverdrift, dH vi uttala den ofvertygelsen, att det ar kvinnans insiktufidla och oegennyttiga insats i arbetet, som foretaget till en betydande del har att tacka for sin framghg. Kvinnans insats i uppfostringsarbetet representerns af Goteborgs Jlickskolt$6renittg, ett sedali 1880 i rikets andra stad verkande suskap, hvilket amedelst ofverlaggningar om for skolan viktiga frBgor, soker framja den kvinliga ungdomens undervisning och uppf ostran B PA sdlskapets sammantriiden forekomma omviixlande foredrag och disknssioner, vid hvilka m h g e t betydande inlagg i for dagen brihnande pedagogiska frggor blifvit gjorda. Iloreditgen Handarbetets eiimer representerar den praktisktkonstniirliga sidan af kvinnoarbetet, oeh hiir ar det uteslutande kvinnor, som tagit initiativet till foretaget och Bro dess ledare. Foreningens syfte ~ a t i t fosterliindsk och konstniirlig riktning foradla den svenska konstslojden~, kan ju a£ ingen med storre intresse och utsikt till framghg omfattas an af kvinnan, hemslojdens egentliga utofvare och bevararen af dess traditioner. Det ar detta som foreningens stiftare, i spetsen for hvilka vi Bnyo h n a frn $.