Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda dessa sisla anförda stadgar blelvo dock af Slen Sture den äldre återkallade genom en förordning af år 140 4, hvari föreskrifves: ”alt ingen, hvarken andlig eller verldslig, fattig eller rik, skulle emot vanlig ersättning undandraga sig att vägfarande herbergera och förhjelpa.” Konung Gustal I fann sig år 1542 likaledes löranlålen alt, lill hämmande af de inrotade missbruken i afseende å vägfaraudes frigäslning och skjuts, stadga: ”alt äfven Hofmän, som i Riksens resor stadde voro och hos allmogen njöto bus och nödtorft, skulle på samma sätt som andra 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 110. vägfarande sådant tor sig betala.” Oaktadt sålunda, enligt det ofvan anförda, såväl all slags friskjutsning och frigästning blifvit förbjudne, såsom ock ”taverner” till de resandes tjenst och förskaffande påbjudne, ålerkommo dock allt framgent klagomålen dels å öfverträdelse!' och missbruk i förra fallet, dels öfver försummelse och uraktlåtenhet i afseende på det sednare. Så linner man under Erik XlV:s lid år 1561 ånyo påbjudet, ”att gästgifvaregårdar eller ”tavernor” borde upprättas, hvarest resande skulle emot betalning erhålla både skjuts och annan nödtorft.” Något särskildt understöd för upprättandet af dessa taverner synes af kommunen hafva utgjorts, men då Konung Johan lil indrog delta understöd, hade sådant till följd alt lavern-inrältningen i det närmaste upphörde. I stället upplifvades det gamla bruket, alt resande sjclIVe med våld förskaffade sig skjuts. Klagomålen deröfver blelvo allt allmännare, hvilket föranledde samme Konung, alt år 1509 förbjuda alt ”taga skjutshästar eller bruka fri fordenskap;” dock undantogos derifrån de, som med ’\våre egne bref äro förpassebordede, ” kurirer och Riks—råd, då de i tjcnste-äreuden färdades.
Fortifikations-geueralen. Chef: General-intendenten. Ledamöter: Ledamöter: Öfversten vid Iogemör-korpsen och Intendenten och Kammar-kontor: 1 Kammarförvandt, 1 Kammarskrifvare. Militär-kontor. Kansli: 1 Sekreterare, 1 Kanslist. Militär-kontor: 1 Adjutant. Kansli: 1 Sekreterare, anslag till Kanslist-aflöning och renskrifvare-biträde. Kammar-kontor: 1 Kammarförvandt, 2 Kammarskrifvare. Aflönings-afdelningen. Chef: 1 General-krigskommissarie (ny). Ledamöter: 1 Krigs-Råd (JV2 4 ny) och Kamereraren för Pensionsoch Fondförvaltnings-kontoret. Kansli: 1 Sekreterare, 1 Kanslist. Aflönings-kontor: Pensionso. Fondförvaltnings-kontor: Bokslutso. Kontroll-kontor: 1 Kammarförvandt, 1 Kammarskrifvare. 1 Kamererare, (tillika Ledamot å Aflönings-afdelningen), 1 Kammarförvandt, 1 Kammarskrifvare. Kassa-kontor: 1 Krigs-kassör, 1 Kammarskrifvare. Advokat-fiskals-kontor: Advokatfiskal (tillika ombudsman för kassor och fonder), Kanslist. Hör till Kongl. Maj:ts Nåd. Anm.: Ofvanstående 3 Kontor äro gemensamma för Armé-förvaltningen; men Bokslutsoch Kon. troll-kontoret står likväl under General-krigskommissariens tillsyn och kontroll. (Landtförsvars-komitéens förslag.) Krigs-F öryal tningen. General-fälttygmästare-embetet. Artilleri-afdeimngen. Chef: General-fälltygmäslaren. Föredragande ledamöter: Fält-tygmästaren, Ett Krigs-Råd (AG 1). Militärkonlor. 1 Adjutant. Kammarkontor. General-ingeniörs-embetet. Fortifikations-afdelnineen. O Chef: Fortifikations-generalen. Föredragande ledamöter: öfversten vid Ingeniör-korpsen, Ett Krig-Råd [Als 1). Militärkonlor. 1 Adjutant.
Vår närsynte och lärde professor från Jena, som först hjälptes ner, håller på att stupa i diket, glasögonen liksom tillmurade med dam, och vår vän skulptören från Wolfen-büttel kan icke räta ut benen på en lång stund, så trångt hade det varit inne i vagnen, där en milanesisk modehandlerska nödvändigt skulle ha rum för sin knähund och en stor bur med en caccadora. Resan hade ändå varit » wunder-schön » och alla äro förtjusta att känna sig så nära Rom, alma mäter! » För den nykomna är allting nytt utom kamraternas glada ansikten, deras röster, deras muntra skratt. Hur vinet smakar i osterians berså med halmtaket öfver och orangeblommornas mandeldoft i den starka vårluften! Och utsikten! Rom ligger där i dalen med de snötäckta höjderna rundt omkring. Tibern blänker fram mellan träden. Solen gassar från den mjölk-hvita himlen, målar skimrande silfverdagrar på de hundra kyrkokupolerna och glödgar Albanerbergen och Sabinerbergen, där småstäderna blixtra och lysa som hvita diamanter pä de brunröda sluttningarna. En skål för hemmet och en skål för Rom, för kamratskapet från flydda dagar och för den tid som väntar! Arm i arm framåt, in genom den gamla, klumpiga porten, Öfver Tiberbron med dess vittrade Johannes Döparen och dess af väder och vind illa medfarne Kristusbild — och vägen fram, förbi landthus och trädgårdar, förbi åsnor, smedjor, verkstäder, fattigmanshus med högar af små barn, hundar, kattor, tuppar och hönor, förbi Villa Borghese och in genom Porta del Popolo. » Det ligger » — fortsätter Egron Lundgren — » som ett solsken öfver många erinringar från sådana inträden i Rom; det var där man kände sig kommen till det gemensamma fäderneslandet, blifva omfamnad af sin närmaste släkt och bjuden liksom på storkalas i en lustgård, som icke har sin like. leke underligt om sådant kunde lifva inbillningskraften till och med hos de sömnigaste nordbor. » Vid hotel Cesari mellan doganan och Corso återsåg man diligensen, som rullat före vandrarne in till staden. Man blef visiterad » och skinnad » i tullkammaren.
Som Församlingens Barn-Skola blifvit tills vidare förenad med Collega-classent, uppgår antalet af Lärjungar inom Skolan till 172. k) Stadens Allmänna Barn-Skola, med 117 Lärjungar, äger ett af aflidne Victualiehandlanden Eric Boman Ericsson doneradt Capital, utgörande rooo R:dr. 1} Norra Allmänna Barn-Skolan, som har 93 Lärjungar. m) Södra Allmänna Barn-Skolan, med i5o Lärjungar. Dessa 3:ne sistnämnda Skolor, hvarest vexelundervisnings-methoden, uteslutande, användes, hafva hvardera en Lärare, hvars aflöning utgör 490 R:dr. n) Kongl. Djurgårdens Skola, med 116 Lärjungar af håda könen, har en Lärare, som i lön njuter 53o R:dr årligen och har boningsrum uti Skolans, genom enskild frikostighet erhållna hus, som jemväl begagnas till kyrka för Gudstjenst^ hållande. Sedan sista underdåniga Femårs-Berättelsen afgafs, har alltså Lärjungarnes antal vid ofvanberörde allmänna Undervisnings-Verk blifvit förökadt med ungefärligen 1 /jydel och betydligast vid högre Lärdoms-Skolorne, med ej mindre än 93 Lärjungar. Åt Gymnasium består Staden hus, beläget på Riddarholmen, och erlägger derför en årlig hyres-afgift af 666 R:dr 3n sk. till Finska Församlingens kyrka, åt hvilken detsamma såsom Kyrkoherde-boställe sednast blifvit i Nåder upplåtet. För Lärdomsoch Apologist-Skolorne bekosta vederbörande Församlingar, der Skolorne äro belägna, erforderliga hus; och för allmänna Barnskolorne förhyras af Directionen öfver Hufvudstadens Undervisnings-Verk nödige lägenheter. Å berörde Hus och Lägenheter hafva inga värden blifvit uppgifne.
Maj:l måtte, sedan genom vederbörande embetsmyndigheter utredt blifvit, hvilka och huru många qvarnar blifvit skattlagde samt grundränta åsatte eller till rustning och knektehåll indelde, läckas vid en blifvande riksdag, jemte eu sådan utreduing, meddela Rikets Ständer nådig proposition i. arn - -?0 StaisUtskottets Utlåtande, Nio 207. not, med föi*lag till de iVg&ider, som Kongl. Majit kunde i nåder finna, för vinnande af en lika och röt/ris beskattning å t/varnar, vara tjenligc. Kiijigl hvad liskottet inhemta!, liar öfver Rikets Ständers berörde underdåniga skrifvelse Kainmar-kollegii utlåtande blifvit i nåder infordradt och äfven den 22 December 1848 afgifvel, deruti Kollegium hufvudsakligen anfört, att då den rätt, äldre skattlagde tuilmjölqvarnar tillkommer, måste mätas efter de förhållanden, som vid deras skattläggning förefunnits oell för räntornes åsättande legal till grund, men icke efter den inkomst, sorn genom ökad mäld et ill försel, i följd af folkmängdens tillväxt och landets stigande oditng sedermera uppstått, samt vid nya qvarnars anläggning de äldre qvarnarnes egare alltid skola höras och således är o i tillfälle att sin rätt bevaka, så kunde af dessa icke föras någon skälig klagan öfver lidet melin eller intrång i deras tillständig» räll genom tillkomsten af nya tuilmjölqvarnar i deras granskap. Då trängsel och uppehåll förmäldsökaude vid de äldre qvarnarne uppkomme, samt följaktligen sig visade, att en ort af flere qvarnar hade behof, vore det ej heller med landets sauna fördel öfverensstämmande alt, med utestängande af andra från rättighet att nya qvarnar anlägga och, utan afseende på allmänhetens rättmätiga anspråk att hastigt och för lindrigaste kostnad med förmälning betjenas, söka bibehålla innehafvare af äldre qvarnar vid en i sednare tider tillkommen och vid skattläggningen icke afsedd afkastning.
Efter min tro, kan ett för landet fullständigt Finance-system, ej utvecklas, utan en sammansmältning af det allmänna och enskilta intresset, —■ jag tror derföre alt en sådan förening genom nu förevar:de lagstiftning bör ske, och anser mig skyldig, efter dessa allmänna reflexioner öfvergå till framläggande af mera speciella skäl för en Filial-Bankstiftning på denna grund. l:o Beträffande sjelfva förvaltningen, skulle de olägenheter, som nu med skäl, öfverklagas, att Riks-banken icke kan genom sine afdelningskontor, och dervid anställde tjenstemän, med det intresse som vederbör, förvalta Bankens angelägenheter till förmån för Banken och den trafikerande allmänheten, försvinna och nu existerande Bankens förluster, samt betydlige summor osäkra fordringar, som löpa med omsättningar år från år, undvikas, då säkerligen de nya Filial-kontorens bildande skulle, inom inskränktare distrikter, gifva möjlighet att säkrare kunna bedöma både låntagarnes behof af medel och den säkerhet han kunde erbjuda. 2:o Skulle Filial-bankens medels tillgång blifva jemnare och rörelsekapitalet i det hela, i betydlig mån, blifva mera tillräckligt, då genom Riks-bankens förening med enskildle aktiegare, det blefve en möjlighet att uti sådane i Länsresidens-städerne inrättade Banker, på upoch afskrifning insätta allmänna medel, som icke kan ske åtminstone ännu icke på långliga tider, om rörelsen endast bedrifves af enskildte; 3:o Skulle härigenom en lätt successiv indragning af lönekontorens rörelse kunna ske, genom vissa provinsers utbrytning från dem och bildande af Filial-Banker, med den penningetillgång, som för dem vid Diskontkontoret varit afsedd, och härigenom be tydligare summor kunna beräknas, genom upoch afskrifningsräkning blifva fruktbare; 4:o Skulle liqvider öfver hela landet kunna ske från en Filial-bank till en annan, utan medlens remitterande och risk, samt ränteförlust, hvilket väl svårligen är att förvänta, så vida icke Riks-bankens garanti och delaktighet skänker ökadt förtroende åt desse enskildte penninge-inrättningar.
På grund häraf och enär det vilkor, som för närvarande är stadgadt för förslags erhållande till lägsta extralön, eller alt sökanden bör inför utsedde Ledamöter af Under-Styrelsen hafva undergått föreskrifne prof i bokföringen, efter så väl enkla som dubbla bokhålleriet, och dervid blifvit godkänd; synts Utskottet numera destoheldre kunna borttagas, som denna föreskrift om serskild examen för de personer, som till tjenstemän i Banken befordras, tillkommit och qvarstått sedan de tider, då för inträde i Verket Academisk examen icke fordrades; har Utskottet, enär härvid i öfrigt förekommit, alt, enligt gällande föreskrifter, ingen får till Exrta Ordinarie vid Banco-Verket antagas, som icke undergått någon sådan Academisk examen, hvilken berättigar till inträde uti Konungens Canzlie eller Piikrts Rättegångseller Räkenskaps-Verk samt att inom adrnislrativa Verken i allmänhet serskild examen dels alldeles icke fordras för inträde derstädes och dels, der den är föreskrifven, innefattar sådane ämnen, som äro stadgade för den vid Academien förut aflagda, föreslagit, att den uti §. 55 upptagne, ofvan omförmäldte, föreskrift må från blifvande Banco-Reglemente helt och hållet uteslutas. Banco-Utskottets Memorial, JV:o 176. 15 Enär slut-meningen uti §. 56 så lydande: "hvarefter och sedan Fullmägtige utsett dem, de önska för deras Expedition, Under-Styrelsen må utaf öfrige antagne Extra Ordinarier, till tjenstgöring inom Bankens Departement och Conior anställa det antal, som för behofvet derstädes erfordras/’ dels icke slår i fullkomlig öfverensstämmelse med §. 67 uli nu gällande Reglemente., och dels synes alldeles öfverflödig; har Utskottet uti punkt 8:0 härofvan, som motsvarar ofvanberörde 56 uteslutit förenämnde mening.
1,697 — ”Sör 3ngenteur korpfen är roäl för öfrigt färffilbt i unberbånigfjet an-* mälbt ett bcl)of af tillöfuing i pcrfonalen af 2:nc anbre kapitencr, mcb 800 9i:br i lön l)roarbcra, od) tiUfatnmanS 120 tunnor fpanmål berunber; men c£)ttru, i anfcenbe till korpfenS nu pågåenbe betpbligt utroibgabe arbeten, en fåban tillöfning roifjerligett roore behöflig, lärer $ongl, 93iaj:t lifroäl nu betta be&of, fåfom befjutom i fig fjelf tillfälligt, enbaft inom columncn låta anmäla.” ”■Qärroib förefommer bcrjentte, att bå ©rocnjfa armen allt dittills roarit i fafnab af orbcntliga ©eni-*?rttpper eller Sappörer ocf) ‘Pontoniercr, meb ber* till ljöranbe materiel, tnctt meb aff)jclpanbc af benna brifl icfe längre anfetts böra anftå; fa t)ar förlag till organifation af fåbane trupper blifroit upprät-* tabt; od) upptages bcrförc l)är bet bertill, uppförba årliga foffttaböbclopp af 15,000 — ”kfjuru inbclta armens lönereglering meb bet af 3iifeté ©tänber roib fifla 9tifsbag beroiljabe tillöfta anflag funnat i allmänhet på ett tillfrcbSflällanbc fätt uppgöraS, l)afroa lifroäl tillgångarne icfe mebgifroit, att uppföra bet löne» belopp för 9iegimcntS-Clroarterntäfiare, 3fnbre kapitencr od) gänbricfar roib famtclige ^nfantcrOregimenternc od) för ©ubalterncrne roib be ©fånffa, forn meb affeenbe å tjenfierncS bcffaffenl)et ocf) roebcrböranbeS utfomft jfäligett borbt äga rum. ©en lömtillöfning, forn Äongl. 93laj:t, på fåban grunb, enligt för* ut fattabt nåbigt beffut, funnit böra i fråga fotnnta, uppgår för 23 9fegimcntS*Clroartcrmäflare å 100 72 3lnbre kapitencr å 100 o «- * - * * • 2300 7200. • 200.
Hustrun var sjuk och svag, hade han sagt, och flickan ännu för liten att kunna reda sig. Han hade väl blifvit öfverraskad af snöstormen och hade säkert frusit ihjäl. Det var inte en af tusen, som kunde slå sig fram mot en blizzard och han såg ingalunda särdeles stark ut. En herreman, som gifvit sig ut till västern, men alls icke dugde till nybyggare, sade de. De skickade likvisst bud till settlementet för att meddela hvad som händt och bedja ett par män komma och hjälpa att leta efter den försvunne, då de, som hämtat underrättelsen, voro alltför trötta efter sin dagsmarsch, att gå ut på nytt. Så snart hjälparne anländt, kort efter midnatt, begaf sig nybyggaren själf på väg med dem. Åtminstone ett par mil måste den försvunne ha hunnit innan stormen öfvermannade honom, och då de kommit så långt kunde dagen icke mera vara långt borta, så att de kunde börja leta på allvar. Död var karlen utan tvifvel, men de ville ändå ej lämna honom åt coyoterna. Om snön icke varit så djup skulle det väl till och med redan varit för sent. Letarne återvände först nästa eftermiddag och hämtade med sig den säck mjöl den förolyckade burit, då han vandrade hemåt. De hade funnit honom en knapp halfmil från jordkulan, där hustrun väntat honom till sitt sista andetag. Om det ej varit för snöyran skulle han kunnat se sitt eländiga hem från platsen där han stupat. En höjning af snötäcket hade visat hvar han låg. De hade fört honom till jordkulan, där de lagt honom jämte hustrun, hvarpå de spikat fast dörren och täppt till skorstensöppningen. Längre fram, då marken tinat, skulle de gräfva en graf för dem. Men papper eller annat, som kunnat lämna någon upplysning om hvem de båda döda varit, eller hvarifrån de flyttat ut till västern, hade icke funnits i kojan. De hade förgäfves sökt genom hvar vinkel och vrå. De få af grannarne, som öfverhufvudtaget råkat i beröring med mannen under de aderton månader han bott där i trakten, hade aldrig kallat honom annat än "gentleman Jack". Han hade aldrig meddelat vidare om sig själf än att han var hemma från de östra staterna, hvilket för öfrigt hvem som hälst kunde både höra och se.
Samma förhör med städerskan, samma fruktlösa frågor, ingen hade sett eller hört något, och som man endast under sömnen kunnat klippa hårlocken af mig, så var det under natten man varit inne. Min dörr hade varit oläst, jag hade icke ett ögonblick tänkt på, att samma uppträde kunde här upprepas som i Stockholm, och ansåg mig nu qvitt min hemlighetsfulla plågoande, och just nu, då jag minst väntade det, då jag nästan glömt honom, uppträdde han åter med ett nytt och ännu mera försmädligt upptåg. Min bostad här vid Gustafsberg var också oändligen mycket lättare att smyga sig in uti. Jag bodde på nedra botten, dörren gick rakt ut till en smal förstuga, som sällan stängdes ordentligt, och fönstren till min sängkammare sutto så nära marken, att man med lätthet kunde klifva in derigenom, då de voro öppna. Det hade således denna gång alls inte behöfts några öfvernaturliga krafter, för att mystifiera mig. Jag fördömde min dumhet och vårdslöshet och flyttade samma dag i Bossers rum, hvilka jag öfvertalade honom att utbyta emot mina. Ehuru detta försigtighetsmått troligen icke tjenade till något, syntes dessa rum mig temligen väl barrikaderade, emedan de lågo på vinden i ett litet trähus, som likväl var ganska lågt, och dertill hade en gammal halft upprutten balkong utanför, hvilken icke erbjöd stora svårigheter att bestiga utifrån. Dessa rum voro imellertid mera otillgängliga än mina, och husets port stängdes alltid klockan tio, ty värdinnan, en gammal mycket döf fru, och hennes äfven något lomhörda gamla piga voro mycket rädda för tjufvar. Då min flyttning väl var ombestyrd, skyndade jag mig ut, för att träffa Sara och kunna bli presenterad för henne och hennes mor. Vid en badort blir man snart bekant, och med förtjusning fann jag snart, att äfven hon tänkt på mig, under mina trägna promenader i Stockholm utanför hennes fönster. Den vackre Darneys djerfva hyllning tycktes imellertid icke misshaga henne, och om jag slutligen trodde mig hafva besegrat honom, så borde detta verkligen hafva smickrat min egenkärlek.
Län motion, med förslag till ny reglering af stats-inkomsterna; i sammanhang hvarmed Grefve Ankarsvärds j Carl Hindricj med Bonde-Ståndet communicerade motion om extra ordinarie räntans upphäfvande jemväl till Stats-Utskottet öfverlemnades. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Johannes Christofferssons från Kronobergs Län skriftliga anförande, i anledning af de, vid remiss af von Zweigbergks motion om roteringens försvinnande, gjorde muntliga anmärkningar; 2:o Johan Olof FFidegrens från Östergöthland motion om halfva arméens ställande på vacance fot, jemte de dervid afgifne skriftliga och muntliga anföranden; 3:o Jon Olssons från Gefleborgs Län motion, angående upphörande af den så kallade likstolen; äfvensom ett dervid afgifvet skriftligt anförande af Anders Mårtensson från Jemtland; Fröt. Utdr. d. iS Februari 1840. 5i 4:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med ett af serskilde Committerade afgifvet betänkande och förslag, rörande fattigvården i Riket. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets afgifne memorial N:o 1, innefattande anhållan, att Utskottet måtte tillåtas att utöfver den Canzli-betjening, som i 24 §. Riksdags-Ordningen vore bestämd, få antaga en Canzlist med åtnjutande af enahanda aflöning, sorn för de öfrige Ganzlisterne kunde bestämmas. Härtill fann Ståndet skäligt lemna bifall. S. 1). Föredrogs och lades till handlingarne Banco-Utskoltets memorial med anmälan, att Banco-fullmägtiges till Utskottet afgifna berättelse vore under tryckning och ofördröjligen skulle till Rikets Ständer öfverlemnas. S. D. Beslöt Ståndet, att Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län memorial med förslag till ny reglering af stats-inkomsterna, skulle med respective medstånden communiceras.
M:s Propos Rehållning af anslaget för ökad postskjutslega,70,000 rdr årligen, för tre år, enligt dito Kansli-styrelsens och Lappmarks Ecklesiastikverks kassor, dito 5,000,000: 392,788: — 210,000: 50,000 — Andel i Bankens vinstmedel, beräknad till Riksmynt. 17,112,420 5,000,000 Summa 22,112,420|35 35 Utgifter: Anvisningar å undsättningsfonden 100,000 Sgr Lån, hänförliga till Ode hufvudtiteln . tillhopa anslag och lån Öfverskott Beviljade af R.'St:r. Beroende på omröstning i förstärkt Stats-XJtsk. H. V. pag. 360 u>; ■; ! ;jor, ■ •,v . ■; - ; ■ ; y<f!,o?|8p■ . "<(j : !r • : • ,i. '■ ■ ;! • > t: ■ i. ; • : ■ !80:— Ari-: 45 : ■ i. .■ (.ii; • r „ atk ::uiS ya *f • : r1 ; jj •• -.*;(! jfol. 4 pui.‘[': ■■■:■:. j» :;nr;i : : :> i \-.|ol ; ■ . Id:' Hl . ' . Den 11 Jnli f. m. 361 Frih. Alströmer, Oscar: Jag får hos Riddarh.-Sekreteraren anhålla om upplysning, huruvida prot.-utdrag om de öfriga Ståndens beslut i frågan ankommit. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att, enligt ankomna prot.-utdrag, Preste-St. afslagit, men Bonde-St. antagit den ifrågav:de inbjudningen. Frih. Alströmer:
Länsmannen inom denna socken icke haft den ringaste rest på Kronoupbörden alt indrifva, intet skuidfordringsulslag ali verkställa, ingen lösdrifvare att anmäla. Vanliga räntefoten inom Socknen är 3 procent; neli ändock träffar man en och annan bonde, som samlar kapitaler. Så har det visat sig under ransakningen med Kyrkovärden Sven Svenson från Anundssjö, häktad för del han, sannolikt under eli anfall al djup hypokondri, afdagatagil hustru och sju barn, alL denne man, utom det att han på sitt hemman, utgörande allenast t mantal, försörjt sig, hustru och 9 barn, kunnat samla en kontant förmögenhet af omkring 3000 R:dr B:co. Med livardagslifvct upphör larfligheten. Vid bröllopp och gästabud, låter bonden del gå rundelig! till, så att dylika lyxartiklar som pounsch och vin dervid sällan saknas. Af denna sednare artikel hafva de förmögnare vanligen något förråd hemma, att dermed undfägna anseddare gäster. 12 I allmänhet begåfvad med ett naturligen godt förstånd, skulle Norrlänningen utan tvifvel lyckas uti hvarjehanda industriföretag, som loge eftertankan i anspråk. För handel har han en afgjord böjelse, hvarom mera längre fram under denna rubrik. För sjöfart likaså. Ett ej obetydligt antal af kustboerne, samt af de v id Ångermanelfven boende, egna sig dels dt kustfart, dels ål kofferdifart, så väl från Släderne inom Länet som andre sjöstäder i Piiket. Desse sjömäns exempel, i förening dermed, alt hela Länet har Båtsmansrolering, verkar ock, alt Beväringsmanskapet, äfven ynglingarne inom de långt ifrån hafvet belägne Socknarne, allmännast anmäla sig till sjötjenst, så att af hela styrkan knappt t torde vara alt i behofvels stund påräkna för Landt-armeen. Alla konskriberade deltaga väl en gång i vapenöfning till lands, men då pluraliteten ändock saknar kännedom om öfning i det vapen, hvartill den vid ett uppbrott skulle kallas, vore det önskelig! alt tillfälle till en sådan öfning kunde beredas.
Maj:t äfven, såsom nyss nämndes, denna upplåning lämpligen kunna och böra ställas i sammanhang med återbetalningen af det temporära statslånet; nemligen på det sätt, att af det nya lånet, hvars ändamål är att utgöra fond för jernvägsarbetenas bedrifvande under åren 1860—1863, en summa af 9,000,000, eller det belopp, som ännu återstår oinlöst af det temporära lånet, skulle användas till liqviderande af nyssnämnde lån, emot det att den s k. statslånefondens häremot svarande tillgångar och fordringar inom landet, hvilka eljest måste samtidigt med 12.000.000-lånets återbetalning, eller under sednare hälften af 1860, till fullo 16 Kongl. Majus Nåd. Proposition M 55. indragas, i stället komma att tillläggas jernvägsfonden, för att i män af behof, jemte öfriga härtill anslagna medel, för dess räkning användas. Härigenom skulle otvifvelaktigt följande ganska väsendtliga fördelar vinnas, nemligen: l:o. Liqoidcn af 12,000,000 länet kan med den största lätthet verkställas, och hvarje farhåga för någon financiel svårighet, till följd af vexelbrist eller silfverexport under den omförmälda perioden 1860, blir sålanda allägsuad. E stället uppstår ett öfverskott af vexel tillgå ng å 7,000,000 R:dr, hvilket kommer att verka såsom en förstärkning af Bankens metalliska kassa. 2:o.