Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 16 Maj 1845., Statsoch Banko-Utskottens Memorial, N.v i3cj.. 3 Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank, med dertill hörande i Discont-Verk och Låne-Contor, samt i Rikets Ständers Riksgälds-Contor. Banco. rör 1 rotocolls-Utdrag, första arket . 361 Hvartdera af de öfriga arken .. 12 Afskrift eller Utdrag af Resolutioner, Bref, Böcker, Räkenskaper eller andra Handlingar af hvad beskaffenhet de vara må, första arket 18 De öfriga arken, hvartdera ... 8 99 Bevis öfver ingifna ansökningar, besvär eller handlingar, hvart ark . 16 99 Bevis öfver återstoden å Fastighets-, Odlingseller andra lån, grundade på reviderade uträkningar, hvarje bevis 2 99 Andra bevis, som å stämpladt papper skrifvas, första arket 1 Hvartdera af de öfriga 24 „ Collationering och vidimation af handlingar, då afskrift företes, hvart ark . 8 9* Fullmagter, Constitutorialer, Protocolls - Utdrag på befordringar till ordinarie tjenst med lön eller arfvode på stat, Constitutorial på behaglig tid eller förordnande tills vidare med tillagde löneinkomster, äfvensom Conslitutoriul till förrättning samt afsked erlägges icke någon lösen. Skolande för öfrigt de allmänna föreskrifter och ansvarsbestämmelser, som den af Kongl. Maj:t sednast stadfästade Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Hofoch Öfver-Rätter samt offentliga Verk innefattar, äfven för Expeditionshafvande i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor lända till efterrättelse. 4 Statsoch Banco-Utsk-iletis Utlåtande, N.O l35. Ank, till Exp.-Utskoltet den 17 Maj, kl. to f. m.
Hämd de nu nämnda Egrndomsinnehaf.vare beträffar, torde harwid någon skillnad böra göras emellan sadan Egendom, hwartil ägande ratten wäl egenteligm icke tillhör någon annan an Innehafware», >nen hwaraf äilstolltions-ratten dock ar sä inskränkt, at man icke sär jorden hwarken försälja eller förpanta; och sadan Egendom, der aganderättem werkeligen innehafves asen annan an den, ät hwilken besittningsoch nyttjanderatten ar »platen. Widkvmmande de förstnämnda Egendomsinnehafwarena skulle det tyckas med Lagens stadgande i allmänhet, aswensom det helt säkert är med Landets wäl närmast öfverensstämmande, at en »platen Lanstborattighet ej singe, medan giftostamma waran, af deras arfwingar rubbas: intet undantag sinnes nu i wär Lag om sadan jord och om. köp kan här ej blifva fräga. Skulle man dä harwid tilläta sig någon inskränkning i LagenS Hittils owilkorliga förordnande, synes den ätmindstone ej böra sträcka sig längre än til en lika föreskrift med den, hwilken om arfvejord i närryarande omständigheter lärer blifva nödig. I anseende til det andra staget af Egendomsinnehafware, säsonr Förmyndare, Krrenäatorer , Förläningshafware och-, alla sädana, som pä längre eller korrtare tid til besittning eller förwaltning innehafwa någon en annan ägare werkeligen tilhörig jord, sä lärer ingen annan än rättp ägaren, det ware sig private personer, pudli^ue Werk eller Kronan, kunna förordna och tilläta, huru längt och pä hwad sätt Landtborättigheten ä sädan jord mä utsträckas, enligt de til befordrande af Landets och hwarje Medborgares dermed förknippade bästa utfärdade Författningars 'föreskrift.
Men denna omständighet , ålägger mig också, att något närmare detaillera nyttan afAmitt Förslag äfven i afseende på Juridiska Faeulteten. Stats-Viskottets Betiaikanden. 543 Det är ett villkor för framskridande i hvilken kunskapsgren eller Vetenskap som hälst, och lör all grundlig kunskap i allmänhet, att de Elementära grundföreställningarne i Vetenskapen skola vara inhemtade genom åskådning j eller som vill' säga detsamma, att de Forsta Allmänna begreppen genom åskådningens hållande bredevid, skola kunna erhålla innehåll och liflighet, controlleras och beriktigas; och detta vilkor är ej grundadt på mindre, än sjelfva raenskliga kunskapsförmågans natur. Således behöfver, till Exempel Mathematiken sjelf, ehuru, helt och hållet en apriorisk Vetenskap, i början af studium tillhjelp af én sinnlig construction ; och hvarje Empirisk Vetenskap är naturligtvis så mycket mera i behof att vid begynnelsen af studium kunna uppvisa de allmänna föreställningarnes innehåll in concreto. Eller skulle Botanikens studium med framgång kunna bedrifvas blott efter Läroböcker, utan åskådning af den lefvande naturen eller begagnande af herbarier; Mineralogien utan Mineral Samlingar; Cliemien utan Laboratorier; Physiologien och Anatomien utan verkliga dispositioner eller Anotomiska Tabeller o. s. v. och med ett ord: skulle språken kunna studeras 544 Stats-Utskottets Betänkandeiu utan att talas?
— Vid en hastig krökning, som banan gjorde, försvann huset och vägen ur sikte. Han suckade djupt, när han drog upp fönstret och satte sig. Stackars Marie! Han var just en sådan man, som en älskande kvinna aldrig kan glömma. Så manlig, så ... Och stackars Erik, som skulle resa hem till en hustru, som var den andra så lik till det yttre, en evig påminnelse, samma gyllne bägare, men utan lifselexiret! Efter en stund vände han sig till mig och började på franska ett samtal om likgiltiga ämnen, om naturen i Normandie, om vädret de senaste veckorna, om konserter i Paris. Jag försökte vara så underhållande som möjligt, jag såg, att han ville komma ifrån sina tankar. Till slut talade han med mig om Sverige och beskref Stockholms vackra läge. Jag kände mig så falsk, så falsk, men jag fick spela min roll till slut, liksom han spelade sin af obesvärad, intressant kåsör. Jag tyckte nästan, att det var som om han öfvade sig till hemmet, till all den förställning, som väntade honom där. Vi reste tillsammans en timme eller så. När jag steg af i Maubeuge, lämnade han mig sitt kort. Han fruktade, att madame skulle få svårt att dechiffrera hans namn, det var ett barbariskt namn från yttersta Thule. Jag mottog kortet utan att se på det och räckte honom min hand till afsked. Min man stod vid kupén och hjälpte mig ut. Då min reskamrat såg vårt möte, vände han sig bort ... När jag tömde min klädningsficka på aftonen, föll visitkortet ut. Ja, det var sant! Kanske jag kände till namnet, kanske det var någon bekant familj! Jag tog upp kortet, tog upp det, men tvekade. Om jag ej läste det, kunde jag ju godtgöra min ofrivilliga ogrannlagenhet. Jag skulle inte läsa det! Ovilkorligen föllo mig Maries ord i tankarne: »hvad gör namnet till saken»? Jag tog kortet och ref det i små bitar och kastade bitarne ut genom det öppna fönstret. En hand lades i detsamma på min axel. Det var min man, som stod bakom mig. Han drog mig till sig och sade: — Hvad är det min lilla hustru så energiskt rifver sönder? — Något, som inte har med saken att göra. — Hvilken sak?
Jag tager mig blott friheten deraf draga ett corollarium, som, efter mili tanke, bör vara osvikligt, nemi. att i de hufvudstäder, Paris, London, Wien, Berlin, der flera enskilda theatrar finnas, som täfla med hvarandra, måste då ali smak och anständighet långt lör detta hafva försvunnit. Samma förhållande borde äfven hafva inträffat här i Slockholm, den tiden Stenhorgska theatern existerade. Vi hafva likväl icke hört, att det är så långt kommet i förenämnda hufvudstäder; och ett bevis, att det icke måtte hafva kommit så långt, finnér jag deri, att vår K Theater uteslutande väljer sina pjecer bland dem, sorn å deras theatrar uppföras. Men jag tror, att nyttan af en enskild theater skull visa sig isynnerhet från en särskild synpunkt, nemi. såsom enda villkoret för att här erhålla en nationaj-di umatisk litteratur. Det är kändt, att bristen derpå är anledningen, hvarföre de dramatiska spektaklerna här i hufvudstaden, jemförelsevis, mindre besökas;■ och vi vela alla att de gifva stora förluster, samt att det egentligen är den lyriska scenen, som uppehåller den K. Theatern. Det sker icke derföre, att ju ej Theater-directionen använder en lofvärd omsorg i valet af de utländska pjecer, sorn den låter öfversätta, utan derföre, alt en stor dej af Stockholms publik icke älskar alt få höra omtalas, att den och den händelsen tilldrog sig i Paris; i afton skola vi göra en promenad till Meudon eller i Boulognerskogen, da och då var jag i Rouen, så och så mångå metres köpte jag för en franc o. s. v. Det finnes en stor del af Svenska publiken, som har föga sympati för dessa namn och föremål, och som hellre ville hafva händelsen förlagd i Sverige, närmare sitt eget hem och sin omgifning, samt namn, seder och begrepp, som framställas frän scenen, närmare beslägtade med sina egna idee-associalioner. Genom en sådan förändring, skulle theatern vinna så mycket, att man i min tanke skulle komma från den öfvertygelse, att Svenska allmänheten bestämt blott en viss årlig summa för sina nöjen.
Jag har begärt ordet för att Den ao Octo ber e. m. göra några anmärkningar emot det nu föredragna betänk., Ii el st jag icke kan förmoda, alt R. o. Ad. nu skulle vilja antaga detsamma oförändradt, sedan åtskilliga förändringar blifvit beslutade i det nästföregående betänk., angtde sjelfva grunderna för brännvinsbränningen. Jag bekänner likväl, alt jag bade väntat, att andra ledamöter af Ståndet äfven skulle uppträda med en granskning af Utskrns förslag. Jag får emedlertid, enär jag icke kunnat göra min mening i åtskilliga delar gällande inom Utsktn, nu för min del begära återremiss på grund af följande anmärkningar. I 21 § hafva XJtsktn tillstyrkt, att den, som tillverkar brännvinsredskap, som synbarligen är beräknad på missbruk emot författningen, skall böta första gången 33§ r:dr, andra gången 66f) r:dr och tredje gången 100 r:dr; men sedermera omtalas i 29 §, huru förhållas skall med redskap, som ej finnes särskildt uppräknad bland de tillåtna slagen, men som skulle kunna uppfinnas och af någon vilja begagnas. Mig synes, att här förekommer någon stridighet emellan dessa tvenne stadgande!), eller att åtminstone föreskriften i 21 § bör redigare uttryckas; ty jag föreställer mig, att en tillverkare annars, under det han är sysselsatt med tillverkningen af någon ny sort redskap, lätt skulle kunna få påhelsning af fisealen, sorn under förklaring, att han såg, det redskapen vore beräknad på missbruk, tog den i beslag, och man skulle dermed afhålla lillverkarne från alla nya försök i denna väg. Jag har ingenting emot, att redskap, som begagnas med beräkning på missbruk, blir confiscerad; men att säga, det tillverkaren skall plikta för blotta tillverkningen af ett ovanligt eller nytt slag af redskap, vore detsamma som att säga: jag straffar för ett fel, som jag ser, att ni vill begå. — Då jag icke för ögonblicket varit beredd att yttra mig i detta ämne, skall jag inskränka mig tillden nu gjorda anmärkningen, särdeles som jag hör, att en annat) ledamot numera anmält sig till ordet.
På de grunder, som här ofvan blifvit anförda, får jag vördsammast föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer måtte bestämma ett anslag af allmänna medel, stort 150,000 R:dr Runt, att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att åt de jordbrukare, hvilkas sädesgröda kommer att lida skada ge Bih. till R. St. N:o 336. norn hagel, utdelas till så stort belopp i hvarje fall, sorn, efter i laga ordning verkställd syn, kan anses motsvara fem sjettedelar af förlusten. Om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion anhålles vördsammast. Stockholm den 15 November 1865. C. W. Eriksson, från Westmanlands län. il:o 336. Af Bengt Johan Holmlin från Göteborgs och Bohus län, om anslag för fördjupning och utvidgning af hamnen vid Uddevalla. Som efter all anledning trafiken och rörelsen uti Uddevalla stad kommer att inom kort betydligt ökas, då jernvägen från Herrljunga, hvilken nu är under byggnad, blifver färdig, så hafva ock nämnda stads innevånare, lör aWtillgodose trafikanters fördel och beqvämlighet, låtit upprätta plau och kostnadsförslag till dervarande hamns fördjupning och förbättring i öfrigt; uppgående kostnaden härför, enligt det af Herr Majoren Lilliehöök uppgjorda förslag till 118,646 R:dr R:mt. Detta förslag, hvilket blifvit granskadt af styrelsen för vägoch vattenbyggnader, har al samma styrelse så blifvit omlattadt, att den uppfört berörde hamnarbete uti första klassen af de företag, som böra med statsmedel understödjas.
Förbiseende deraf leder till oordningar, och följderna deraf äro alltid eller kunna åtminstone blifva högst äfventyrliga. 6o D c n 5 Mars f. m Hr Rosenblad, Bernh.: Jag skall inskränka mig till upptagande af hvad Hr Cederschjöld yttrat. Han har nemi. ogillat, hvad den nåd. skrifvelsen innehåller oin vigten deraf, att R. St. meddela Konungen sina beslut ang:de Bankens förvaltning, samt trott, att den kännedom, Statsrådets ledamöter i detta afseende inhemta i egenskap af riksdagsmän, är lillfyllestgörande. Jag får då erinra Hr Cederschjöld, hvad jag icke trott hafva kunnat undfalla en man med hans sakkännedom, att redan innan 7 § af i83o års banklag tillkom, hade Ständerna alltid iakttagit den uppmärksamhet att underrätta Konungen om alla de beslut, de angtde Banken fattat. Icke någon riksdag har för sig gått, titan att ett sådant meddelande ägt rum, och om uraktlåtenhet deraf nu kommer att inträffa, vore det ett fel, som läge Exped.Utsk. till last; men att Konungen icke skall på officiel väg erhålla kännedom om R. St:s beslut uti ifråga-var. afseende måste alltid vara högst olämpligt. Men utan afseende å detta förhållande i allmänhet har just detta särskilda fall ett nära sammanhang med R. St:s öfriga beslut rörtde Banken. R. St:s skrifvelse, angrde myntenheten, innebär nemi. en bestämd förändring af ordalydelsen i banklagen, hvars i§ lyder: ”Ifrån den dag, då utvexling af si I f”ver ånyo vidtager, enligt hvad derom vid denna riksdag ”beslutadt blifvit, är Banken skyldig att, när så påfordras, ”sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund , ”Konung och R. St. fastställt.” De i denna § åberopade beslut innefattas uti 1 § af den utaf Konung och Ständer antagna lag, ang:de myntbestämningen, af d. t Mars i83o.
Sin skickelse läsa med skälfvande håg. Jag skall gå upprätt och vända mitt öga Mot polen, der sanningens fixstjerna står. Läsa jag vill i min själ och det höga Hvad Visheten skrifver och Dygden förmår; Tills jag, befriad ur jordiska banden, Till dig har den lyckliga vallfarten gjort, Ljusets och frihetens hem! som åt anden I döden upplåter din helgedomsport. PÅ LEHNBERGS DÖDSDAG. O du, som lyser oss, när du dig sjelf förtär, Odödlighetens blixt, du Snillets gudaflamma! Skall du, till jordens tröst, men utan näring der, Förgylla blott dess moln — och slockna i desamma? Nej! denna lågas rena glans Skall meteoriskt ej försvinna! Dess strålar i en helgonkrans Omkring den Ädles namn församla sig och brinna. De brinna kring ditt namn, du Himlens Pelegrim, Som i en dödligs hamn så kort besökte jorden, Och, ljuf som Gyllenhjelm, som Birger Jarl sublim, Vår glädjes ämne var, och är vår saknads vorden! Evärdligt vare denna dag En sorgens högtid kring din urna, Och dina runors gyllne drag Allt djupare i den med hvarje århvarf skurna! Stäm, Leopold! stäm upp en sång, som fjerran-från Till Svenska Talarns Vård skall verldens undran närma; Ställ, Rosenstein! hans bild i Snillens Pantheon Och teckna af hans själ med dina känslors värma; Rör lutan, Blom!vid grafvens rand, Till Vännens lof, med blödigt sinne; Höj, Lindelom! höj din röst, din hand, Välsignande hans lif, hans hvila och hans minne! Vid edra rösters ljud sitt offer glömskan spar, Och tiden fäller ned, ur vördsam hand, sin glafven: Min röst är vindens suck, som öfver grafven far, Och kysser blommorna — och genast dör på grafven. Min stämma skall ej, vådligt djerf, I edra högre chorer blandas; Då Snillen prisa Snillets värf, Har jag en känsla blott, som tacksamheten andas. Du Himmelens Profet! mitt hjertas offer tag
Det nr pä vefla sammanlaade skäl Kongl. Majit will i Näder förestå Riksens Stander, att en allman Paflevolance-inrättning för underhållandet af indelta Jnfanterie-Regementerncs manskap wid de ärliga Erercitie-mötena och lill bestridande asalia de, i följe deraf, förefallande kostnader, mä öfwerenskommas pä följande wilkor: i:o Att hwarjc Rotehållare emot befrielse att till Soldaten aflemna möteskost och drickspenningar, vch att honom lkjutsa eller framskaffa, dä han commenderas till Compagnieeller Regementsmöten, Mönstringar, Kronoarbeten eliel wid hwad annat tillfälle och tåg det halst wara ma, ärligen till Kongl, Maj-k vch Kronan erlägger ett wist qvantum spannemal af en tunna Räg och en tunna Korn i penningar ester Länets markcgäng eller ock motswarande afgift beräknad, ester hwarje landsorts särskildta tillgängar i hasta eller sofwclwaror, af salt fläsk vch kött, salt sist vch smör ester markegängs-pris; wistande Kongl. Maj:t likwäl tilläta de Rätehällare, som sädant ästunda, att, i stället för denna afgists betalande i penningar, till Kro, nans Magazin lefwerera spannemäl eller annan till utspisning tjenlig proviant, ester de för Vefla persedlar wid Markegängssättningarne bestämda pris. 2:0 Att denna afgists erläggande börjas med nasta är och fortfar k femton ar, under hwilken tiv ingen ändring deruti mä äga rum; kommande likwäl denna afgift, i händelse krig infaller, att, sä lange det warar, upphöra med moängen af det äret dä kriget börjas och icke äter utgä förr än istän äret efter det, dä freden blifwit slutad och Soldatertie tili sina rotar återkommit; saint siureligen zrs
Äfven jag sjelf fällde tårar i glädjen öfver att af Gud hafva blifvit utsedd att rädda en olycklig och förtviflad broder. Madam Andersson var också, trots sin skarpa tunga, en god och ömhjertad menniska. Hon gjorde alls ingen invändning emot, att Pettersson fick dela mitt rum. Tvärtom visade hon honom all möjlig välvilja och ömsinthet när hon fick höra hans nödstälda belägenhet. Således blefvo vi kamrater i alla fall, ty nu voro vi rumskamrater och sängkamrater och närmare kamrater kan man väl näppeligen blifva. Pettersson syntes också värdig den välvilja och det förtroende, jag visat honom. Han arbetade ytterst flitigt och noggrant med sina lexor och var en den uppmärksammaste lärjunge, om jag så får kalla honom. Rummet och bädden räckte naturligtvis väl till för oss begge. Värre blef det med maten, ty Pettersson hade, såsom jag förut påpekat, en herrlig aptit, isynnerhet nu, efter de många umbäranden han lidit. Jag skref till min kära moder och omtalade mitt handlingssätt mot den fattige, hjelplöse kamraten och fick från henne mottaga ett gillande bref och en väldig säck med matvaror. Men huru rik sändningen än var, så kunde den ej länge räcka för tvenne matfriska ungdomar (Petterssons aptit fortfor nemligen äfven efter den första restaurationstiden att vara den allra herrligaste) utan måste jag ganska snart skrifva efter mera proviant. Min moder sände mig då ett ännu större förråd af födoämnen, men lät på samma gång i bref meddela mig, att hon visserligen gerna ville offra allt, hvad hon egde, till min nytta och framgång, men att hon fruktade, att, om hon fortfarande skulle försörja tvenne i stället för en, så kunde den tid komma, då hon ej hade något mera hvarken till mig eller till sig sjelf. Och hon tillade dessutom, att det skulle vara henne en grym pina, om hon skulle behöfva gå till andra och tigga om hjelp, då hon sträfvat så mycket för att sjelf kunna föra mig fram till målet. Dessa ord ifrån min ömma moder ryckte mig våldsamt ur den salighetens himmel, i hvilken jag lefvat alltifrån den stund, då jag af fri vilja åtog mig att blifva Petterssons beskyddare och uppehållare.
BorgareSländctliar Ridd. och Adelil beviljat den af K. M:t i Dess .Nåd. Proposition för delta Regemente föreslagne förhöjning i Staten med 12,701 R:dr 40 sk.; hvaremot Hederv. BondcStändet beslutat, att vid 1828 års Statsreglering i denna del må förblifva, endast med den förändring, i afseende på anslaget till hästarnes skoning som vid i8:de Puncten blifvit bestämd. (Sistnämnde Punct, som angår Remontering j Skoning och Medicamenter m. m. för viirfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar, och i afseende på hvilken Punct BondeStåndet beviljat en tillökning af 622 R:dr 24 sk. för LiJGardet till Häst, är genom 3 Stånds sammanstämmande beslut bifallen). Och som 2 Stånd således äro ense om den af Utskottet tillstyrkte ofvanberörde tillökningssumma; så får Utskottet inbjuda Ridd. och Adeln ^ alt med desse RiksStånd, nemi. H. PresteStändet och V. BorgareStändetj sig förena. Bifaller ej Ridd. och Adeln det, då anser Utskottet omröstning af Förstärkta StatsUtskottet böra ske efter följande g:de Proposition: Den som bifaller, att tillökningen i Statssumman för Li/Gardet till Hast förblifver den af Utskottet föreslagne 5,835 R:dr 35 sk. voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Betänkanden, N:o 3o4- 5ti Vinner Nej; tillökes LifGardets till Iläst Statssumma med 12,701 R:dr 4° sk. Den A i4:de Puneten af Utskottet föreslagne tillökning af 5,3qo R:dr i Statssumman för K. Svea LifGardet, bifallen af Högv. PresteStåndet samt Vällofl. BorgareStåndet men afslagen af Hederv.
Aftaltes i Näskot, at en himmel öfwer predikstolen göras skulle, samt i Aspås om en ny predikstol. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 157, ÖLA. I Åhs blef d. 18 marti uti Ungbergs stelle, afskedade gardes soldaten Jöns Brandt, född i Åhs s:n, til kyrkiowachtare antagen. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 157, ÖLA. D. 28 maji, sedan Jon Klingberg tagit afsked, sattes till kyrkiowachtare i Näskot Erik Ungberg, som tilförne i Åhs warit wid samma syssla, och nu flyttat til sin måg Erik Larss. i Smedsåsen. En kanna korn af hwar rök skulle han, såsom then förre, hafwa. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 157, ÖLA. Then 11 junii el. 3 sönd. p. Tr. hölts här i Rödön probst-visitation. Näskott 20 maj 1750 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 157, ÖLA. I Näskot d. 20 maji eller 18 p. Tr. aftaltes i sochne-stämma, förutan kyrkräkningen, som förelästes, och annat, at sochnestufwan skulle byggas ny, så wida hon nu är gammal, mörck och förfallen, samt at tracten skulle bytas med kyrkiobohlet, at des stugur skulle stå wid hwarandra, och sochnestufwan sättas wästan före der nu kyrkiobohls g:l stufwan står, wid kyrkiewallen. Uti Näskott then 3 juni förestältes, jemwäl at borggården omkring kyrkian, som består nu af gammalt och til en del förfallit planckwerck, skulle göras ny, timras och täckas, såsom i Åhs: hwilket sochnemännerne ej aldeles undandrogo sig: och skulle then i sommar mätas up och delas, efter röketalet, eller som the flästa wille, efter tunnetalet.
Mina värda motståndare hafva påstått, att då Styrelsen befattar sig med Läroverken, blifva de stillastående; men att de deremot gå fortare framåt, när icke Styrelsen utan den euskildta omtankan leder dem. Jag tror likväl tvertom; ty den enskild ta viljan är så mångfaldig och ombytlig, att hon mera föranleder förändringar och försök, än stadiga framsteg. Hennes företag äro hastiga; men små och spridda, så att de rinna i sär och försvinna såsom vattenbäckar på sanden. Man har såsom efterföljansvärdt för Ridderskapel och Adeln åberopat BondeStåndets beslut, att åt Folkskolorna anslå hälften af hela summan 60,000 R:dr. Men om de öfriga Stånden gjorde på samma sätt; om BorgareStåndet blott ansloge hälften till Handtverksoch HandelsSkolor; PresteStåndet till Ecclesiastika, och Adeln till Skolor för Officerare och Embetsman; så skulle antingen ingen eller ock alla Skolor blifva af. Stånden blefvo då nödsakade att qvitta med hvarandra, och det komme på ett ut, såsom om hvarje Stånd opartiskt gifvit till aila ändamålen. Man har äfven åberopat, att BondeStåndet velat uppmuntra de nya undervisnings-methoderna. Jag, som äfven hyllar dem, bor - ri Den 14 Augusti f. m. 61 de derföre vara tacksam; men jag önskar, att dessa methoder må berömmas af sakkunnige män. Sker det blott af personer, sona hvarken i egenskap af Lärare eller Lärjungar hafva försökt nytt eller gammalt; s;\ sätter jag endast värde på deras välmening. Jag tror mig nu hafva genomgått de anmärkningar man gjort så väl mot Utskottens Utlåtande, som emot Gommitteen, och får anhålla om Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å Utskottens Utlåtande. Herr Hjerta_, Gustaf: Utan all fråga synes man mig först böra betrakta, huruvida den princip bör antagas för Våra Undervisningsverk, att Staten skall inblanda sig deruti, eller om de skola öfverlemnas åt den enskildta kraften.