Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom nådig Kungörelse den 23 April 1858 liar Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag fattade beslut, förordnat, att, till veneriska smittans bämmande och botande, årligen från och med år 1859 till och med det år, då nästa snart instundande riksdag slutas, af hvarje mantalsskrifven person skall utgöras en kurkus-afgift, för Stockholms stad med högst 50 öre och minst 3 öre, samt inom öfriga delar af riket med minst 3 öre och högst 25 öre, lika för alla betalande inom hvarje kurhus-distrikt, efter dess behof; att afgiften skall af vederbörande inom hvarje kurhus-distrikt bestämmas antingen till ettdera af dessa belopp eller deremellan, rnen icke må, utan vid särdeles tvingande omständigheter, fastställas till det högsta; att denna afgift skall utgå och redovisas inom hvarje kurhus-distrikt särskildt, så att den blifver alldeles skiljd från hospitalens och lasarettens fonder och räkenskaper; samt att de genom besagde afgift inflytande medlen skola i första rummet ovilkorligen begagnas för de efter behof och öfverenskommelse på ett eller flera ställen inom länet inrättade kurhusanstalter, och derefter, hvad icke är för veneriska smittans hämmande erforderligt, användas för allmänna helsovården i länet, särdeles såsom bidrag till betridande af lasarettens utgifter för svårare skador och sådana sjitkdomstillfällen, som fordra kirurgisk behandling. För att ådagalägga, i hvad mån ofvannämnde afgift fortfarande må vara för lasarettens och kurhusens underhållande af nöden, har Serafimer-Ordens-gillet till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat uppgjordt sammandrag af inkomna summariska räkningar och revisionsberättelser, angående kurhusmedlens belopp samt läns-lasarettens och kurhusens öfriga inkomster och utgifter under år 1857; utvisande detta sammandrag, att kurhus-afgiften för året utgjort 209,381 Ridr 19 6 Kongl. Majda Nåd.
C i} vissa fall medförde äfven för den lofliga sjöfarten, samt sedan Generaltullstyrelsen vitsordat, att erfarenheten icke ådagalagt några särdeles frugter af denna kontroll, blef densamma i följd af de framställningar, som i delta ämne gjordes af den år 1839 nedsatta Handelsoch sjöfartskommitte, ej intagen i den förnyade seglationsordning, som utkom år 1843 och ännu är gällande. Då senare årens erfarenhet icke heller gifvit anledning dertill, att den genom 1843 års seglationsordning i berörda afseende medgifna lättnad lemnat rum för missbruk, hvilkas motverkande kunde påkalla återupptagandet af ifrågavarande stadgande, torde tillräckliga skäl icke förefinnas att bifalla fabrikssocietetens framställning i denna del, för hvilken någon grund icke heller kan, på sätt fabrikssocieleten velat antyda, från norska tullagstiftningen härledas. Genom 9:de § i underrättelserna vid nu gällande tulltaxa är det inhemske fabriksidkare medgifvet, att sjelfve eller genom ombud öfvervara lullbehandlingen af utländska fabriksvaror, dock att förrättningen ej må hindras af sådant ombuds frånvaro. Detta medgifvande synes böra i en förnyad tulltaxa bibehållas, men skäligt afseende å de trafikerandes beqvämlighet och aktning för tulltjenstemannens kall bjuda att icke utsträcka fabriksombuds kontrollerande rätt så, som fabrikssocieteten föreslagit. Den i fjerde punkten framstälda önskan torde lämpligen kunna pröfvas i sammanhang med de frågor om fabriksoch tullstämpling, som redan äro till Kongl. Maj:ts afgörande i underdånighet öfverlemnade.
Om du en himmelsk skönhet finner, Ett hjerta, som Guds tanke rent, Ett hjerta, som mitt öde sårar; Spastara, om du henne ser, Då tyst, som Tålamodets tårar, På detta klot hon blickar ner, Och hennes suckar uppenbara Att från en älskad Son hon for: I hennes sköte flyg, Spastara! — Det är min Mor. Mindre skärt genomförd är denna ton i en särskild klagosång ”till min Mors Skugga”, som dock har denna vackra början: När månen sig i hafvet sänker, Vid trädens sus och böljors svall: Strax på din graf, min Mor! jag tänker Villrådig, hvart jag irra skall. Emellan skogens glesa lindar Jag då din ömma skugga ser; De suckar, Du mitt öde ger, Förrådas utaf vestanvindar. Der möter mig en näktergal; Jag öppnar floret kring min lyra, Och bägge tolka hjertats qval: Då börja ljufva tårar strömma. Men äfven här, liksom annorstädes i Lidners sånger, påminnes man sjelf, med liknande ”ljufva tårar”, om det icke genom döden brutna sambandet med den moderliga skyddets och varningens engel, som låter sitt qvarlemnade barn ännu in i ålderdomen saligt ihågkomma de stunder, då det i hennes röst hörde ljuden af en gudomlig kärlek, och i hennes ögon skådade dess blick. Äfven åt sin Mormor har Lidner helgat en rörande tacksägelse. Den är det äldsta i hans skrifter upptagna profvet af hans späda sångmö. Detta stycke, der hennes vård om hans ädlaste känslors utveckling varmt erkännes, har till öfverskrift: ”Vid tillfälle af en förestående resa, då en Silhouette bortskänktes, som ett ömt minne af skilsmessan”. Det beledsagade nämligen en skänk af hans skuggbild, vid ett tillfälle, då han skulle skiljas från barndomshemmet, för att – såsom han sjelf förtäljer – gifva sig ut i vida verlden. Åtskilliga egenheter, hvilka sedan utmärkte Lidner både som skald och som menniska, visa sig redan här liksom i ett sitt första utkast. Så, när det säges till Mormodren: – till att göra godt Du känslor hos mig väckte,
I anledning af gjorda anmärkningar föreslår Utskottet, att 47:de (gamla 46) § antages med den ändring, att efter orden: ”fällas till de böter”, införas orden: ”eller det straffarbete”, samt att vid slutet tillägges: ”dock må straff-arbete icke öfverstiga ett år”. 48:de (gamla 47) § är bifallen af Presteoch Borgare-stånden, men ny redaktion af Ridderskapet och Adelen besluten, hvilken Utskottet funnit riktigare än den förut föreslagna, då det är svårt för en husbonde att öfvervaka den försäljning af bränvin, hvilken kan i hans hus af andra bedrifvas; och hemställes, att Rikets Ständer gilla 48:de (gamla 47) §:s lydelse, sådan den samma är i hosföljande författnings-förslag. 49:de (gamla 48) är af alla tre de nyssnämnda Stånden åter-remitterad, med den hufvudsakliga anmärkning, att den i nu gällande förordning medgifna rättigheten att bevisa varans inhemska tillverkning ej borde saknas i den föreslagna lagen. Utskottet får på grund häraf föreslå, att •12 Särskilda Utskottets Utlåtande, No 20. 49:de (gamla 48) § förändras på det sätt, att efter första momentet tilläggas orden: ”derest ej ägaren gitter visa, att varan är af inhemsk tillverkningsamt att 2:dra momentet utgår. 51:sta § (gamla 50) är bifallen af Preste-ståndet, men återremitterad af Ridderskapet och Adelen samt Borgare-ståndet, med anmärkningar om böters förvandling i vissa fall till enkelt fängelse, i andra till fängelse vid vatten och bröd. Utskottet anser sig icke böra frångå de förvandlings-grunder, det antagit, i öfverensstämmelse med hvad i tillverknings-lagen är (öreslaget och gilladt, och hem ställer, att Rikets Ständer gilla 51:sta (gamla 50) 52:dra § (gamla 51) är antagen af Ridderskapet och Adelen samt Presteståndet och af Borgare-ståndet återremitterad endast derföre, att ordet ”minuthandel” der förekommer.
«Ah, välkommen min unga vän!» ropade nu baronen öfverraskad, och tillade derpå dröjande, i det han långsamt återtog den till helsning framräckta handen, och i stället lade den på främlingens axel, samt med en lång och tvifvelsam blick mätte den fina gestalten och de välbekanta vackra ansigtsdragen, som vid det matta eldskenet antogo en sällsam färg och ett eget underbart uttryck. «Ni tyckes just vara en stormfogel, min vän, ty jag finner alltid ute under elementernas strid – men ni har hållit ord, och jag är er förbunden derför. Nu släpper jag er ej så länge det så der stormar och snöar – ni vägrar väl ej att bli min gäst för aftonen. Säg gör ni det?» Främlingen hade aftagit baretten och de rika praktfulla hårflätorna nedrullade öfver hals och skuldror. Baronen som hittills hade ansett Arabellas bror, hvars sällsamt förvillande likhet med systern var allmänt känd och omtalt bland innevånarne i S***, såsom sin räddare i skogen, förstod nu hvem hans tacksamhet tillhörde, och det gick vår baron, som det står i visan: Surpris’d he sees new beauties rise Swift mantling to the view Like colours o’er the morning skies As brigt, as transient too. Men med denna egna fina takt, denna instinkt, som sensitivan känslig, som samvetet vaksam, hvilken tillhör och utmärker ett ädelt älskande hjerta, undvek han dock att störa Arabellas illusion; ty att det var hon, har läsaren nog redan anat, och han aktade sig noga att med uttrycken af sin öfverraskning och förundran oroa hennes sinne, som dessutom tycktes vara redan nog bekymradt. Arabella stod emedlertid tyst, med sina båda händer instuckne i det tätt åtsittande bälte, som kring lifvet sammanhöll blusen, och blickade dystert framför sig på de slocknande kolen i kaminen. «Min tid är bestämd,» sade hon änteligen, liksom för sig sjelf, och det tycktes, som hon knappast hördt baronens vänliga ord. Derefter upprepade hon med låg röst: «O, det är grufligt, gräsligt!
Lars Larsson från Elfsborgs län: »Då Grundlagen från de ämnen, hvilka kunna genom tre Stånds beslut afgöras, undantager dem, som omförmälas i 60, 66, 69 och 71 §§ Regerings-Formen, och det nu förevarande ämnet obestridligen måste räknas till dem, som i sistnämnda § afses, får jag mot förestående Memorial mig reservera.» Nils Svensson från Christianstads län och Jöns Pehrsson från Blekinge län hafva häri instämt. Magnus Månsson från Östergöthlands län och Daniel Danielsson från Örebro län hafva mot Memorialet anmält reservation. Bih. lill, R. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854. Särskilda Utskottets Memorial, N'.o 22. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Okt. 18S4, kl. 9 f. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående vilkoren för brännvins tillverkning. Sedan, enligt Utskottet tillhandakommen underrättelse, blifvit, genom voteringar i Förstärkt Stats-Utskott, den 19 uti innevarande månad, afgjorda de uti Särskilda Utskottets Memorial N:o 19 framställda frågor af bevilinings natur, hvilka innefattas uti 20 § 1 morn., 42, 43 och 44 §§, 47 § 3 mom, och 108 § af det vid Särskilda Utskottets Memorial N:o 11 fogade förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins tillverkning, åligger det nu Utskottet att anmäla, hvilka öfriga delar af förslaget blifvit genom Rikets Ständers beslut afgjorda, samit föreslå dels sättet för sammanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, dels ock de ytterligare åtgärder, som för ämnets bringande till slut hos Rikets Ständer erfordras. Utskottet får dervid, till en början, tillkännagifva; att Hedervärda Bonde-Ståndet afslagit Utskottets förslag i dess helhet samt för sin del antagit föreskrifterna i Kongl.
Brefvets förhållande till Tryckfrihetsförordningen eller i denna Grundlags stadganden förmått igenfinna något skäl till en sådan tillämpning, enär berörde förordnings innehåll i det å min sida åberopade 6 mom. af 5 §. vore uppenbart, alt det deruti åt boktryckare och skriftställare försäkrade åtnjutande af deras rättegångsförmåner enligt lag och författningar ej kunde hafva tillvägabragt några nya förhållanden i detta hänseende, utan blott bekräftat fortvaron af de förut varande, samt förthy, ännu efter tillkomsten af berörde grundlagsstadgande, så väl som derförinnan, frågan, om 1777 års Kongl. Bref borde vid åtal för laslliga omdömen i tryckt skrift tillämpas, helt och hållet berodde deraf om en sådan tillämpning — äfven med förutsätt - R. St. Just. Ombudsm. Emb -Ber. den 14 Jan. 1S40. ning alt elen innefattade en rätlegångsförmån, varit och är af det Kongl. Brefvets innehåll föranledd; hvadan och då detta, enligt förklarandernes Öfvertygelse, icke vore händelsen, nogsamt skulle finnas, att 5 §. 6 mom. Tryckfrihetsförordningen icke inneburit hinder för det ifrågakomma tryckfrihetsmålets behandling i enlighet med den åsigt HofRälténs fleste ledamöter yttrat: men att för öfrigt, om äfven, emot hvad förklaranderne för fast anlogo, 1777 års Kongl.
Discontering, söka ffaffi sig en större ersättning än af stelfwa Cnialen kan förwäntas. Om man af sädane orsaker nödgas till Canal arbetet anwända karn M mera än dubbel lid emot hwad annars more nödigt, mäste ocksä kostnaden i min tanka bliswa aldra» minst N:dr, 202,000 drygare, i anseende till förökade räntor, aflöninggr, redffapecö och materialiers under, häl - Den i December. 1Z7 halkande, samt huswudsakeliqen genom hwad under ett sä längsastit arbete förfaller och iqenfaller. Bangnens egen säkerhet likt sjclfwa Canal Werkct uteblitwer äswen sä mycket längre, och hwad wärre är; Det A!l« männa sördlifwer lika länge i saknad as de förmäner genom Lauters bättre odling och genom undwikande af lanouransporttn kunna paraknas. Af förenämnde skäl anser jaa det för Landers, Vanqums och det blifwande Bolagets gemensamma bästa wara högst nödigt, akt befordra Canal-Werkets snaraste sn like innan de, och såsom oundwitel-ga wilkor för möjligheten att forma enskilde Personer företaga detsamma, erfordras efter det begrep jag knnnal göra mig om jakcn i sitt hela: 7:0 Att Banque, för hela sitt förskott bör atnöjas med Z proCems ärlig ränta. 2:0 Akt detta förskott bör bljfwa R:dr. 802,000 om än subscriptionen till större eller mindre del skulle öfmerstiga den förmodade summan af R:dr. 7,020.020. Alt genom cn större snbseripkion, Bniquens biträde skulle till någon del, eller kanske aldeles förswinna bör i min ranka icke yrkaö, ty det är just as Baucolanet till z proCent, som egentcliga förmanen kan hämtas, hälst hwarje privat man torde finna urwäa art till högre rcvenue anmanda sitt egit Capital.
Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 143b–148, ÖLA. Åhr 1742, then 2 maji, som war then h. Pinges dag, tilträdde nedanskrefen Rödö pastorat, och blef then 16 följande, som war 1 sönd. efter h. Tref. s. uti almän sochnestemma i Rödön efterföljande påmint, slutit och samtyckt, angående god ordning och hushållning i församlingen, samt annan kyrkans nödtorfft. 1. At gudstiensten effter kyrkolagen och förra wanligheten skulle ske i Rödön och Näskot, undantagandes at Näskotboerne skulle få en af the tre åhrliga stora högtidsdagar om åhret, när predikanten orkar duplicera och så finner; emedan the thet äfwen tilförne påstådt, och thet wid sidsta visitation af d. 7 sept. 1729, num. 9, blifwit slutit under pastoris afgörande. 2. At Rödö och Näskotts kyrkor skulle förenas till ett lärooch böne-hus, på thet sättet, at ledamöterne af bägge sochnarna, såsom ock förr wanl. warit, skulle effter möjeligheten infinna sig, hwarest gudstienst hölles. Således emedan Näskott boerne komma fram til Rödön å predikodagarna, skulle Rödöns boerna, tå mässlöst är, samlas til Näskot hwar tredje predikodag, ifrå Siöbygden, Kälan, Krokom på thenna sidan om Åhn, Häste, Trusta samt flere här i Rödönsslätten. Men Undrom wille gå til Frösön undertiden, med flere [ s. 144] eljes ther ifrå, så wäl som By, Wike och Krokom på andra sidan om Åhn till Åhs, eller ock til Näskott, \ och Fröss. / såsom theras andacht och tilfelle medgofwe. Hwarefter och så lagas borde, at i Rödön och Åhs ej wore på samma dag silentium. 3.
Bref, futtmafter, transporter od) conftitntorialer etter ©enerat orbred, poitont tittagba löneförmåner od) rättigheter, innan han futtmaften etter förorbitanbet på Behörigen ftämplabt papper uppmifL 3:o domare etter anbre, heille, i od) för beråd tjjenfteBefattning, emottaga ffrifter od) fjnnblingar, Böra, toib bet i 14 §. ftabgabe anftoar, tittfe, att ingifita hanblingar äro riftigt cparterabe och flätnplarne aitnutterabe, på fätt 3 §. 6 mont, föreffrifmer; men, i fjänbelfe fåbattt af part uraftlåted, Bör beit ©mBeté* eller Sjcitftentan, font hnnblingarne entottager, Befor ja futlgöranbet häraf, emot rättig^ 46 Ijet att för befroäret bennet), för fnrarje fåban Ijattbltng, beräfna ftg twå ffidingar, Ijmilfa, jemte löfen, tecfnad d Ijattblingen. 4:o ®e 2)omftolar, tid fjwilfa äftenjJap&förorb, morgongdfroobref, förorbnan* ben om ftbeicontntifier eller bi;ltft, teftamenten od) boupptecfniitgar ingiftbad, atis froare för benna författningd noga iafttaganbe i bejja betar, od) inforbre, när jijlnämnbe fmnbtingar förfeglabe tnlemnad, henrid, unbertecfnabt af förrättning^ od) roärberingdmännen, att famina Jjattblingar meb jiämplabt papper till behörigt belopp förfebba äro. 5:0 för cpartering af fullmafter, tranéport
Åtskilliga ledamöter inom Konst.Utsk:t hafva ansett, att preskriptionstid bör, äfven om denna min nvssanförda mening gillas, kunna, i stöd af andra ställen i grundiagarne, antagas ega rum, men man har icke kunnat komma öfverens om, huru lång den bör antagas vara. En ledamot har ansett, att 23 § 11.0, vore härvid tillämplig; men antages denna tolkning, skulle man upställa den fordran, att första dagen, då Stånden samlas, innan någon talman ännu finnes utnämnd, hvilken de just då skola begära af K. M., skulle Ståndet vara färdigt att ingå i diskussion och beslut ronde samtlige sina medlemmars behörighet; men efter denna plenidags utgång skulle det icke vidare ega rätt dertill, änskönt att kännedom om möjligen förelupne misstag eller förbiseenden vid valet först sedermera blefve inom Ståndet kunniga. Jag måste finna en sådan tolkning hvarken vara rimlig eller antaglig, ej heller att den är grundlags-enlig, enär 23 g derom ingenting uttryckligen förmäler; och såsom slutsats, dragen ur dess ordalag, synes den mig alltför djerf. Eli annan reservant har utgått från 56 § 11.0. Häraf finner man, att frågan företer flere sidor, enär reservanterne ej kunnat stämma öfverens sins emellan om lagens innehåll; hvilket allt ytterligare bevisar, att det icke i verkligheten är så lätt att härom fälla ett säkert omdöme, som de föreställa sig, hvilka, på grund af en förutfattad åsigt eller snarare önskan, fordra, det domen fälles efter denna, lämpande och tydande lagens ord derefter. Om än de af Utsk:t valda ordalag i ett eller annat hänseende kunnat falla sig bättre, jag medger att det på ett par ställen behöldes, har jag dock ej velat anteckna mig såsom i dessa underordnade delar reservant, enär jag i hufvudsaken delat Utsk:ts tanka; men jag har inom Utsk:t tillkännagifvit mig ämna hos K. o. Ad. nämna, det jag i ett par fall icke gillar Utsk:ts argumentation.
Imellertid var dagen långt framskriden, och med stor möda fick mor Ingrid slutligen Gunnar att följa med sig till «herregåln», hvartill Gunnar var minst af allt benägen. Modern ryckte hans kläder rätt, strök håret ur ansigtet på honem, och sade slutligen: – Käre gosse! Du ska’ väl ha något uti dig, annars står du aldrig ut. Du har ju intet smakat nå’t, se’n i går middags. Ät nu en smula, och låt oss så gå, för det är långt fram på qväll’n, sola ä’ snart gladder.26 – Nej, tack mor! Äta förmår jag ej – svarade Gunnar – men kan j ha’ en sup eller två att ge mig, så ska’ jag väl ta’ det. – Så-å! – sade mor Ingrid långsamt, medan hon bortgick till skåpet. – Har nu du, min käre Gunnar, nappat tag i bränvinet igen, som du så ofta fördömt och försvurit. – Åh ja, men det ä’ bara dumheter – svarade Gunnar. – Det går en intet bättre för det en låter bli att supa, det ser väl jag, det; och ja’ kan väl supa en sup då och då, utan att det ska bli en supare af mig; jag ä’ väl så pass gammal och förståndig nu; och ofta är det nu för tia, som en sup kan smaka bra, då ingenting annat smakar. – Ja, ja, han sa’ så far för dig, och brordin ock, och illa gick det båda – suckade mor Ingrid, och tänkte inom sig hur mycket ondt Gunnar redan lidit för bränvins skull, fast hon ej i detta ögonblick ville påminna honom derom, utan slog uti åt sonen af det qvarter bränvin hon köpt, för att hafva åt en «muremästare», som dagen derpå skulle se på och «klena» gummans halft nedfallna spis. Gunnar tog sig en sup, och han tog sig två, och derefter sade han: – Se så! vi skola då väl gå nu, i Jesu namn.
ordet betyder o. s. v. är ju, såsom man lätt finner, om man tänker närmare på saken, ett oundgängligt villkor vid barnens utveckling, i synnerhet under de första fem sex åren af deras lefnad. T y det finnes väl ingen uppfostrare, hur skicklig han än må vara, som ej skulle komma ansenligt till korta, i fall han vid sitt arbete ej hade denna faktor att räkna med. Hvad är nu den så mycket omskrikna barnanyfikenheten? Jo, antingen är den helt enkelt liktj^dig med kunskapsbegär, eller också är den en afart af detsamma, nämligen missriktad vetgirighet. Blott i det senare fallet får ett utrotningsarbete komma ifråga, och det måste utföras med stor varsamhet och försiktighet. Men nu är det så, att vare sig barnen fråga af nyfikenhet eller af vetgirighet, få de allt som oftast till svar på sina frågor: » Man skall aldrig vara nyfiken. » » Små barn ska inte lägga sig i allting. » » Det behöfver du inte ha reda på. » » Du tröttar ut mig med dina frågor, » o. s. v. I tanke att man bekämpar nyfikenhet hos barnen, för man i själfva verket krig mot deras sunda och vakna intresse för den värld, som omger dem, och i d e fall, där nyfikenhet verkligen förefinnes, drar man i härnad mot den efter en så dåligt uppgjord krigsplan, att de dödande huggen på samma gång drabba vetgirigheten, vakenheten och intresset, ja i värsta fall endast dessa senare. Hur ofta har man ej sett t. ex. små observanta femoch sexåringar, om hvilka man tio år senare fått konstatera, att de gingo andligen blinda genom sin värld; det lifliga intresse man så mycket beundrade hos dem hade ömkligen afsomnat. Till dylika förändringar äro orsakerna naturligtvis flere; men en af de allra oftast förekommande är just den, att barnens kunskapsbegär betraktas som nyfikenhet, behandlas därefter och går under. Men när vakenheten och intresset en gång dödats, är det i ytterst få fall man kan fira deras uppståndelsefest.
Suppleanten för Ridderskapet och Adelns Fullmägtige, Expeditionschefen M. G-. von Schantz och Suppleanten för Bonde-Ståndets Fullmägtige Casper Nettelbladt. Med anledning af det Fullmägtige genom reglementets 249 § meddelade uppdrag att vidtaga erforderliga åtgärder i och för inlösandet för Statens räkning af den på Riddarholmen här i hufvudstaden belägna Hebbeska fideikommisset tillhörande egendom, hafva Fullmägtige efter erhållen underrättelse derom, att en stor del af denna egendom, dock ej sjelfva hufvudbyggnaden, måste afstås för sainmanbindningsbanans anläggande och att af egendomens innehafvare yrkats det hela egendomen måtte varda exproprierad, anmält för Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader sin önskan, att en sådan expropriation måtte varda vederbörligen verkställd, samt dervid förklarat, att Fullmägtige ville af Riksgälds-lcontorets medel godtgöra jernvägsbyggnadsfonden för det expropriationsbelopp, som behöfde erläggas för den del af ifrågavarande egendom, hvilken icke komme att upptagas af eller erfordras för sammanbindningsbanan.