Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco-Utskottet har varit så sorgfälligt, att icke göra afseende på någon annan framställning än den , som öfverensstämde med Utskottets egen mening , att, då Utskottet sjelft framställt, att Silfver borde emottagas i Ränterierne, icke ens något svar följt pä den anmärkning , att Ränterierne borde upptaga afbetalningarne i landets mynt. Äfvenså har Utskottet icke eller upptagit den an-j 538 Den 12 December f. m. märkning, att, i händelse Ständerne icke skulle bevilja högre lån än 2coo R:ör Banco, och lånefonden vid årets slut icke vore utgången , detta maximum då måtte höjas till 6000. Jag medger visserligen, att det för kortheten skull kan sägas, att det varit af föga vigt, om Utskottet förbigått sådane anmärkningar. Men Utskottet har icke varit angeläget om denna korthet, så länge frågan rörde en ordatvist, här först väckt af en Banco-Utskottets egen Ledamot, huruvida dessa fastighetslån skulle anses såsom en skänk af Staten , eller icke. Då jag , efter dessa allmänna reflectioner, går att yttra mig i hufvudsaken , vågar jag vördsamt hemställa, om icke Betänkandet bör punctvis företagas. Det är egentligen 4 puncter, om hvilka olika meningar kunna uppstå. Herr von Heyne, Georg: I fall Herr Grefven och Landt-Marskalken täckes meddela Proposition derå , att Betänkandet får föredragas punctvis, enligt Herr Munck af Rosenskjölds anhållan , i hvilken äfven jag förenar mig, torde jag fä yttra något öfver hvarje punct särskildt. Herr von HohenhausenMichael: Jag har visserligen icke något annat emot, att Betänkandet punctvis löredrages, än att det kommer att draga ut pä tiden , som är ganska dyrbar, i anseende till de många mål , hvilka nu hvila på Bordet.
Da emedlertid en del af Swensta Manufac, turer, serdeles Vlic-Fabriker ester arén 1798 och 1799 un - Den >z Julik. 159, under gynnande Författningar wunnit en icke obetydlig förkofran; men denna ater, genom en oförmohnlig täflan med i Riket inpractiserads Utländska Z)l!e-waror, som wida under wara Fabriks, priser försälies, hotar att förstvinna; Da Lurendrägare och Tullförsnillare emot stadgade Lagar och Författningar, underarätwa de pa god tro och i stöd af dessa stll icke blott eskilda Agarnes utan äfwen Samhällets nytta anlagde wackra och kostsamma Fabriker wl nu äga inom wart Land; da samma Lurendrägare och tullförsnillare undanstjäla Staten en paräknad laglig inkomst och stada desi lofliga och nyttigt rigtade Handels är det wisserligen af stor wigt, att detta onda matte förekommas, och wara egna tillwerknim gar muta e billig uppmuntran och kraftigt beskydd. I betraktande häraf kan Utskottet icke undgå tillsti-rka att Riksens Höglofl. Stander hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: , i:o Alt wisttationer till upptäckande af Lurendragadt eller TMlförsnilladt gods matte tillatas t alla öppna Salubodar, Maqaziner. a upplagsställen r Skargardar eller wid wägar, samt i alla rum, der salu hålles; — Wid hwilka wisttationer den personliga säkerhet, den hus, och hemfrid, Reger rings, Formens 16 §. afyftar, samt den warsamhet wid werkställigheten, som uti Kongl. Maflts Nådiga Förordning i detta ämne af den 6 April 1799 XIII Artikeln sa wisligen stadgas och anbefalles, icke af en mild, rättwis och Nådig E>fwerhet någonsin kunna lemnäs utan afseende. 2:0
Fullmägtige i Riksens Ständers Bank och RikggäldsContoir. < • i • , , , . 1 ’ .. 1 Herr Grefven och LancItMcir/kalken förklarade, att då berörde motion vore af deri beskaffenhet, att den utan föregången remiss tili RiddarhiisUtskottet, kunde nu geriasf af Ridderskapet och Adeln afgöras; ansåg Herr txrefveri 'och Land t Marskal ken sig böra hemställa, huruvida Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att trenne Suppleanter till Ridderskapets och Adelns Fullmäktige i Banken, och trenne Suppleanter till Ståndets Fiill.någtige i RiksgåldsContoiret borde; på det af Herr von Hofienhaiisén fÖreslägne sätt; utses; Ropades Jåi t. Herr Berghman, Ambrosius Magnus: Jag får vördsamt föreslå; att vid samma tillfälle Isom Suppleanter till Fullmägtige i Banken och RiksgåldsContoiret väljas, äfven må utses Suppleanter till Ridderskapets och Adelns blifvande Revisorer, vid de 2;ne Revisioner, som före nästa Rikscfag komma att inträffa, på det aft, i Händelse någen af desse skulle under tiden afgå; håns ruin må varda behörigen uppfylldt. Liades på bordet. Föredrogs å hjro StatsUiskoitets deri iä 6i Ben 25 Auraali e. u: dennes under N:o 4o§ afgifne, samt den 18 derpå följde eftermiddagen på bordet Jagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angåen» de den i IlufyudStaden anlagde Veterinairelnxättning. Herr von JFelg el, [Chrifiian Ehrenfried} anförde skriftligen: (Se Bilagan N;o 1.) Grefve Cronhjelm, Polycarpus:
Hemliga Utskottets Resolution, äsystar dels att bort* wända upmärksamhetcn frän hufwudfragan eller Herrar Fullmägtigeö wagrandc, aft tftl Mcrksiälljghtt beford-La l8v§ Lrs 518 Den 14 Apri!- Zrs Revisorers weddelte föreffrifter, den enåk afseende p5 Kamereraren LcKsnllerZ, och den andra rörande regleringen af BokflutS-Contoirets Stat, och dels att bereda sig ett tillfälle, att klandra, sä wäk Revisorers åtgärder, som Stats-Ntffottcts öfwer bein mcddelta yttrande, sedan bä» de det ena och andra af Riksens Höglois. Ständer redan blifwit gilladt och godkänt, och hwarwid Herr Lsr!-, >n beräknat det intryck, sorn en framlemnad ny handling för» modals skola ästadkonnria i synnerhet hos dem, hivilka icks rNgä uti någon närmare undersökning om en sädan hand» tings beskaffenhet. Hwad som likwäl först torde wacka up« marksamhet, är den motsägelse, som röjer sig uti Herr Ld.rlL-Mnz Memorial, enär han, till rättfärdigande as ät» garder, hwilka ägt runi för flere är tillbaka, beropar sig pä en Resolrttion, den han pästär sig alldrig haswa hört pmtalasHwarjemte anmärkas bör, att om ock HögloftHemliga Ukffottets Resolution möjligen skulle kunna för» klara? till en sadan mening som Herr lHes»» tyckes yrs ka, hade dock häraf ej kunnat hämtas något stod till för» swar af Herrar Fullmagtigcs förhållande, enar det uti Insiruckivner war Herrar Fullmagtige uttryckligen alagt-» att stalla sig till efterrättelse Revisorers föreffrifter och det Medes ej kunde tillhöra Herrar Fullmagtige utan endast Riksens Högloft. Stander, att pröfwa och bedöma Revisvz ners ätgardsr.
Äfven jag anser något upskof med denna §:s afgörande icke vara erforderligt, utan anhåller för min del om afslag å det föreslagna stadgandet. Jag anser det nemi. vara högst orättvist, att ställa sådana byggnader, som här äro i fråga, xiii samma kathegori som byggnader i städerna, enär ett sådant förhållande skulle utsträckas öfver hela Riket, så väl lill dem, som ligga i närheten af de större städerna, som till dem, som äro belägne på sjelfva landsbygden. Om en egendomsegare finner ett nöje uti att på sin egendom upföra någon dyrbarare byggnad, sä är det icke att undra på om han derå tager brandförsäkring, hvilken understundom kan upgå till ganska betydligt belopp. En sådan byggnad ger honom likväl ingen inkomst, utan tjenar honom blott till hans enskilda nöje och tillfredsstäl lelse. Helt annorlunda är förhållandet deremot i grannskapet af Stockholm och Götheborg, der man bygger sådana hus, för alt hyra ut dem, och vid dessa kunde möjligen den minimi-summa, som här är i fråga, vara tillämplig. Likväl hemställer jag om man icke kan taga för afgjordt, att vid sådant förhållande Taxe - 374 Den 27 M aj f. m. rings-Komitéerna icke lära underlåta, att till deras verkliga värde upskatta sådana lägenheter, som äro afsedde att uthyras och sålunda förskaffa sina egare en kontant inkomst? Jag anser det icke vara nödigt att vidlyftigare ingå uti denna enkla fråga, ulan förenar mig derföre uti de tvenne sista talarnes yrkanden. Gr. a*f Ugglass Jag vill ie^e ingå uti framläggande af de skäl, som förmått Utsk. att föreslå denna förändring, utan jag vill Mott fästa deras upmärksamhel, som satt sig emot det af mig föreslagna upskofvet, derpå, att det skulle kunna hända, att det tillägg Utsk. vid 71:sta §:n föreslagit, blir af Ståndet antaget, men att likväl en ändring uti 108:de §:n skedde. Detta vore ju ett alldeles abnormt förhållande, då Utsk. gjort denna hemställan i 7l:sta §:n, blott för att ställa den i likhet med hvad som här uti 108;de §:n är stadgadt.
Innan Utskotten gå att i förevarande ämne sig utlåta, hafva Utskotten ansett sig böra upplj-sningsvis meddela: att knekte-contractet för Jönköpings och Kronobergs Regementen den 13 Maj 1685, i Usta punkten, tillägger knekte-torpet, utom nödiga hus af en stuga, liten loge och lada med lä- och foderhus, ett halft tunnland åker och en kåltäppa med en liten hage eller ängstycke tili 2 lass-vall; och i 7:de punkten innehåller, att, som det hemman i roten, på hvilket knekte-torpet uppsättes, tar serskild saknad och besvär af de egor, som från gården dertill måste afstås, skattas sådant billigt till En daler Silfvermynt, hvilken måste samma hemman årligen af de andra rotebönderne vedergällas och godtgöras; att, genom Kongl. Circulairet den 13 October 1812, blifvit förordnadt, att, enär med billighet och rättvisa öfverensstämde, det hjelp-rotarne vidkändes ett emot hemmantalet svarande deltagande i alla de förmoner, manskapet egde af rotarne fordra, hvaribland räknades jordlega för torpet, mulbete, vedbrand, och gärdselfång, ålåge Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, med undantag af sådane rotar, der tilläfventyrs med Indelnings-verkets tydliga innehåll, kunde visas, att stamroten blifvit ålagd ringare rotering, emot skyldighet att, utan ersättning af dess hjelprote, bestå ofvan uppräknade förmoner, söka inom hvarje Län befordra frivilliga öfverenskommelser om dessa förmoners utgörande, hvarföre ersättningen borde i spanmål eller andra varor bestämmas; men, i fall godvilliga föreningar ej kunde träffas, egde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande alt, efter derom vid vederbörlig domstol skedd undersökning, sådane ersättningar stamoch hjelprotarne emellan bestämma; Statssamt Allm.
De spelas altid här inom tidningen af teateranmälarne själfva, innan dessa skrifva sin kritik öfver de offentliga skådebanorna, en ganska nyttig anordning för kritiken och ofta ganska nöjsam för dem af allmänheten som här vänta på företräde hos någon af redaktörerne. Kanske ni vill se ett stycke som gifves just nu?» »Hvarför icke.» »Det är en sammanprässning – vi prässa altid i hop styckena för att se huru mycken kärna finnes i dem – af ett stort historiskt skådespel i sjutton akter, kalladt Det akademiska kraftprofvet. Författaren är vår berömde Hedberg IX, och handlingen är förlagd till det nittonde århundradet. I stycket uppträda flera medlemmar af svenska akademien på den tiden, alla i tidens romantiska drägter med guldgalonerade, trekantiga hattar, guld på benkläderne och alla de gamla riddarordnarne. Det är ett grant spektakel som redan i flere aftnar gifvits för fullt hus – tjugutusen personer – i De våldsamma känslornas teater, det nya skådespelshuset vid Tranebergs bro, hvilket söker att återföra smaken för den gamla fosterländska romantiken.» »Bra!» utropade Apollonides. »Det skådespelet måste jag se. Hvarför ha vi icke någon svensk akademi mera? Hvar finna vi nu de väldiga kämpar som utgjorde den svenska skaldekonstens värn?» Han suckade och frågade, hvar tidningen hade sin teater. »Vill ni taga luftströmsskjuts äfven dit?» sporde den vakthafvande. Skalden ville hällre gå och fick den anvisningen, att teatern vore belägen inom den dramatiskt-kritiska afdelningen på den gamla börsgården, så kallad efter den tid, då Stockholms börs där haft sin plats innan denna flyttades till Kastellholmen. Han gaf sig i väg, men krånglade så in sig på de många gårdarne och hade så många underbara föremål att betrakta, att han aldrig hann fram till den dramatiskt-kritiska afdelningen. Öfver alt fann han den mest rastlösa verksamhet både bland människor och maskiner. De senare voro af mångfaldigt slag och användes till förut aldrig anade ändamål. Men som
Lagutskottet vili bibehålla dödsstraffet i 5 Capitlet i § JMissgerningsBalken utan mildring. Jig »ånkte deremot, att når straffet öfverdrifvit strängt, icke kan tillämpas, skyddar det brottet istället för att mota det. Mig syntes Den S 5 Maji J. m. rättvist, att då vi å ena sidan täfla att uppnå gränsen för frihet i ytfrande-rätt, borde vi å Jen andra, vara lika angelägna, att motarbeta de afsteg som derutöfver kunde äga rum. Men torde man invända: hvad lönar det att ändra Lag för tal och skrift, når man i alla fall icke kan ändra TryckfrihetsLagen, hvars verkningar åro långt större och af allmännare inflytelse? Jag svarar: att man gör hvad man för det närvarande kan, att då det år fråga om sanning och rätt, så gäller ingen rang , utan sjeliva Grundlagen måste i sinom tid, böja sig efter den borgerliga, om denna sednare år mera sann oell rättvis; men äfven i det fall, att ingen ändring egde rum, utan denna tryckfrihets Jury skulle fortfara , att likt ett skepp på det obegränsade frihetens haf, föras af och ann al opinionens vindar, så kan det åtminstone vara nyttigt,'att hafva i sigte huru, efter stiftad Lag, ännu någon gång dömes vid våra gamla Domare-såten. Så vida man med ord vill uttrycka tankar, så mäste man vid uttryck, fästa bestämda begrepp s ett är att fritt yttra sig, det tillhörer den frie mannen; ett annat; är, alt lasteliga tala, det tillhörer lastaren. När man äger frihet i yttrande rätt, och detta är och har varit målet, går man då fram eller tillbaka, när man lemnar rum åt frihet i lastande rätt? Herr von Hartmansdorff, Augujl'. Jag tillstår att det sätt, hvarpå Lagutskottet yttrat sig, icke är så tydligt som jag önskat, och icke sådant, att jag kunnat inse Utskottets rätta mening. ffm l!f Maji f. m. Förmodligen år dock detta en följd af den form; hvarunder förslaget till Hen ifrågastålld i l«gföråndringen blifvit Utskottet meddeladt.
Från denna summa, hvilken synes icke särdeles betydlig i jemförelse med beloppet af bränvinstillverkningen i Sverige, bör dock afräknas hvad som vid ankomsten till Svensk kust tages i beslag, — hvad sorn, oaktadt uppgifven destination till Sverige, möjligen afgått till annan främmande ort, — och framför allt hvad som, efter föregifven afsändning, återgått tili Dansk kust och, såsom icke sällan lärer hända, der insmuglats för att göra en vinst af den godtgjorda tillverkningsskatten. Ett ytterligare stöd för antagandet att bränvins-smuglingen på våra kuster nu icke är af sådan betydenhen, som förr, erbjuda de officiella handlingarne, hvilka lemna upplysning om beloppet af de årliga drawbacks-anordningarna i Danmark. En der utkommande tidskrift, s. k. »Departementstidenden», offentliggör periodiskt Finans-ministeriets uppgifter rörande tullintraderna och bränneri-afgifterna, upptagande i särskild kolumn jemväl hvad i drawback för exporteradt bränvin utbetalts. Af dessa uppgifter har jag funnit, att denna s. k. »afgifts-godtgörelse» under de sednaste åren successift aftagit; och det nummer af nämde tidskrift, som jag här bar framför mig, visar, att under det sistförlidna finans-året beloppet af sådan godtgörelse för allt det bränvin, som från hela Danska monarkien, hertigdömena inberäknade, i exportändamål eller såsom skeppsprovisioner afgått, utgjort endast 66,447 rdr Danskt riksmynt, då det under nästföregående året uppgått lill 78,541 rdr, — likasom att, hvad särskildt beträffar utförseln från Seland, med undantag blott af Köpenhamn, samt från Samsö och Möen, således staden Helsingör inberäknad, drawbacksbeloppet under det senaste året varit inskränkt till 18,976 rdr, då det för nästföregående finansåret steg till 29,676.
De kunde icke ångra, att de hade älskat hvarandra, och de ångrade då i stället hvarje timme, som de låtit gå tom och obegagnad förbi. Deras ögon sökte hvarandra med en annan lidelsens eld, deras läppar brunno mot hvarandra med en hetare glöd än förr, deras famntag blefvo krampaktiga, som om det gällt att hålla en flyende kvar, och de älskade från denna dag så, som de fördömda älska. Novembermörkret tätnade öfver skorstenarne och taken. Greta stod vid ett af fönstren i matsalen och såg nedåt gatan och ritade krokiga streck med fingret i imman, som bredde sig högre och högre upp öfver glaset. »Se, det snöar,» sade hon lågt och lät handen falla. »Det är den första snön i år!» Det var andakt i hennes röst. Och hon stod länge tyst och betraktade snöflingorna, som segnade ned stora och våta och gjorde taken och fönsterblecken hvita och mörkret hvitt. Tomas satt vid pianot och fingrade oupphörligt på en och samma tangent. Han trodde sig höra, att den hade en mjukare och mindre sliten ton än de andra. Slutligen tröttnade han, och det blef tyst. Modern gick igenom rummet. Hon stannade ett ögonblick bakom Tomas och strök honom några gånger lätt öfver håret med ena handen. Då han vände sig om, nickade hon åt honom med en ljus blick och var åter borta. — Klockan var ännu icke sex. Vid halfsjutiden skulle han vara hemma hos sig, ty Märta hade lofvat att komma. Den gick så långsamt, tiden. Greta stod alltjämt rak och smal mellan bladväxterna framme vid fönstret och såg på hur snön föll. Så vände hon sig plötsligt om emot Tomas. »Säg, Tomas – Johannes Hall, är det en bra människa?» Tomas svarade icke strax. Frågan hade kommit så hastigt öfver honom. »Jag tror det,» sade han till sist. »För öfrigt är det visst en mycket sammansatt natur.» Greta stirrade på honom envist, som om hon ville uppfordra honom att säga något mera; men Tomas teg. Slutligen kväfde hon en liten gäspning och gick in i sitt rum för att sträcka ut sig på soffan och sofva en stund, ty det var mörkt och tråkigt och dessutom var hon sömnig. På de sista veckorna brukade hon ligga så länge vaken om kvällarne, innan hon somnade.
En annan öfverklagad olägenhet blef uti sistnämnde TryckfrihetsFörordning likaledes 'undanröjd, genom upphäfvande af det moment i primitiva Rätlegångs-ordningen, alt Svea llof-Rätt var den enda ÖfverDomstol, dit alla Tryckfrihetsmål skulle, genom underställning, ingå, men som ej egde att deröfver döma förr, än Tiyckfrihets-Committén afgifvit Betänkande, hvilket borde innehålla moliveradt och bestämdt utlåtande: om ansvar för skriftens utgifvande egde rum: om upplagan borde seqvestreras och till utgifvande förbjudas: och huruvida uppgift af Författarens namn borde kunna Boktryckaren åläggas: att serskildt yttrande öfver Skrifter i theologiska ämnen borde af Hof-Rätten infordras ifrån vederbörande Dom-Capitel, och att, derest Hof-Rältens Dom skiljde sig ifrån Committéns yttrande, skulle den icke gå i verkställighet, utan hänskjutas till Högsta Domstolen. Erfarenheten hade visserligen ådagalagt lill hvilka vidlyftigheter allt delta förde; men, ehuru afvikande ifrån vår allmänna rättegångs-ordning Tryckfrihels-Commilte'ns omförmälde befattning med alla Tryckfrihetsmål än må förekomma, så kan det likväl ej undfalla, att Lagstiftaren dermed hade åsyftat samma fördelar, som sedermera ville vinnas genom Juryinrättningen, så att antagas kan, att sistnämnde Inrättning var, ebttru i outveckladt skick, nedlagd i föreskrifterna om Tryckfrihets-Committens börande och verkningarne på saken af dess utlåtande. Det torde äfven kunna förmodas, att, derest dessa föreskrifter varit annorlunda fattade och Committe'ns afgifna bestämda yttrande fått ovilkorligen ligga lill grund för friande eller fällande, hade de sökta garantierna vunnits genom R. St. Just.-Oihb. Emli.-Ber. å. iS Junuarii i834• en sålunda på förhand, och för alla under tideii emellan tvänne Riksdagar förekommande fall, af Rikets Höglofl.
Men jag vill fästa Hrr:nes uppmärksamhet på det besynnerliga förhållande, sorn skulle inträffa, om somliga Statsrådsplatser besattes med personer ifrån embetsverken och armeen, och deras tjenster derigenom komme att skötas genom tillförordnade embetsmål) hela serien af tjenstegrader allt igenom, intill den lägsta, och Hrr Statsråder sjelfve skulle icke vara att anse annorlunda, än som tillförordnade, ehuru de voro genom fullmakter försäkrade, helst dä Konungen till embete eller tjenst utnämnt någon, derom fullmakt utfärdas, dä är personen dertill befordrad, och då bör ock hans förra tjenst i och med detsamma upphöra. Det tillstånd, som i grundlagen blifvit lemnadt militära Statsråd att tillika utöfva mi - Den 7 September. 245 lilärbefattning, är af en annan grund och har sammanhang med arméens tjenstbarhet och möjligheten att kunna besörja generalbefäl för armeen, ty det vore vådligt att utnämna en person lill anförare för trupper, derest han icke visat sig dertill äga förmågan. Jag kan icke finna annat, än att, då Ständerne hafva en i grundlagen nedlagd rätt, att ifrån embetet skilja ett Just.råd, genom opinionsnämndens röst, med pligten likväl alt tillerkänna desse embetsman halfva lönen i pension, det rältsenligaste vore, alt gifva Konungen ett statsanslag att användas till Statsråds-pensioner, åt sådana Statsråder väl förståendes, som icke blifvit genom laga dom från sina embeten skilde, likasom Just.råderne. Jag röstar för afslag å ifrågavar. förslag, och om R. o. Ad. deruti instämmer, kommer jag i anledn. deraf att väcka en motion om ställande af ett förslagsanslag ä 0,000 r:dr lill Konungens disposition, för att med half lön kunna pensionera Statsråder, som möjligen kunde komma i fråga att lemna sina befattningar. Hr von Hartmansdorff: Jag anser delta förslag vara väl grundadt, nyttigt, och i uttrycken sådant, att det kan antagas.
Petersburg, togs till nåder igen, det gamla kamratlika vänskapsbandet emellan henne och honom återknöts på nytt. Hon förde eget hus, tog en kock, en betjent och en huspiga, hade en bestämd hyrvagn, loge i de olika teatrarne och egen perukmakare. De bättre teatrarne besökte hon dock icke, hon vantrifdes på »italienskan», gäspade sig halft ihjäl på »ryskan» och roade sig egentligen blott på »Bouffe», »Varietés» och andra tvetydigare ställen. »Benstyckena» voro nu en gång i hennes smak. Offenbach hennes musikaliska afgud. Cancan hennes förtjusning. Och i allt detta trifdes hon utmärkt. Och var lycklig. I det lilla rummet vid Torparbacken sken sommarens aftonsol. Genom en uthuggning i skogen kunde man öfver fälten se en bit af hafvet och holmarne långt borta. Höga skogbevuxna klippor med sluttningar, som stupade brant ned. Och vid stranden lyste den gulröda graniten bjert. Vattnet sqvalpade friskt och grönt om de djupa bräddarne, och några seglare kryssade genom sunden. Det var en augustiqväll. Rågen vaggade, och längs gärdesgårdarne vuxo höga hallonbuskar, tunga af bär. Lingonen stodo stinna och rodnade på ena sidan, de trifdes öfverallt på de sandiga tufvorna, fetmade för hvar dag och trängdes i klasarne. I de fuktiga dikena suto ännu en mängd öfvermogna åkerbär bland blommor och strå, lärkorna sjöngo alltjemt och sparfvarne småqvittrade i säden. Ofvanför Kajsas fönster hade svalor byggt sina bon. De flögo af och till med korta jublande skri, stora färdigfjädrade ungar stucko upp öppnade gap ur boen och ville ständigt ha mera. Snart skulle de ut och flyga. På lilla blomstertäppan nedanför stod en rad resedor och löfkojor. De doftade och aftonvinden bar den fina doften varm och stark in genom fönstret. Grannfamiljens sophög sände en fiendtlig lukt omkring, men vinden kom vänligt från vester och förde bort de osunda ångorna. Den sjuka inne i rummet kände blott de goda.