Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Det är som att gå i gräddskum, » hörde jag en dag en af de luftbadande utropa, då hon m e d sina bara fötter trampade i den nyfallna snön, men det är helt visst mycket behagligare, och det blir en reaktion därefter af allra angenämaste art. Man är nog färdig att se något löjligt i dessa slags bad, men får man vara ett par veckor här, så får man ögonen öppna för dessa bads djupa betydelse, och man ser i dem det egendomligaste af hela kuren. » Deras verkan är, » — jag vill här citera dr Bergqvists egna ord • — » högst afsevärd, synnerligast under vintertiden. De öka i hög grad förbränningen i kroppen, höja ämnesomsättningen och bidraga kraftigt till åtskiljandet af gifter ur blodet och väfnaderna. D e hafva sålunda en blodförbättrande, härdande och hudstärkande förmåga. » Nu till hvad som eljes plägar vara det första för hvarje kurgäst, besöket hos lä- karen. V i styra då våra steg till villa Medici eller, som den här kallas, villa Dagmar. En n y läkarbostad är under uppförande, så att den nuvarande är blott tillfällig. Vi stiga in och mottagas, då vår tur kommer, af kneippvattenkuranstaltens vänlige och D O K T O R JOHAN BERGQVIST. artige öfverläkare. Redan vid första samtalet får man förtroende för honom, och man känner, att man med största lugn kan lägga sin lekamliga välfärd i hans händer. Hvad han bjuder, det göra vi, och det han förbjuder, ty han är försiktigheten själf, se vi aldrig åt. Här finns icke mer än en mening och det är, att en vänligare, hyggligare och skickligare läkare kunde » kneip — 3 — pen » aldrig få. Jag kan ej trognare skildra honom än genom att upprepa de manligt värdiga ord, hvarmed han afslutar en förra året utkommen liten skrift: » Inflytandet af luft, sol och kallt vatten m. m.
I landet funnos vid uppfiuningstiden inga bergskunnige män, likväl icke eller någon, som hatade sådane jemte den kärlek till laglig ordning, hvarförutan bergverk icke kunna existera. Men ödet var våra förfäder gynnsamt och förde till oss bergskunnige personer, öfver Lubeck, ifrån Tyskland. Dessas och deras rika förläggares, Liibeckarnes bemödande gick väl i början ut pä att plundra bort våra skatter; men derpå gjorde Konung Gustaf I slut. Dess store Sonson gjorde sedan dessa kunskaper praktiskt inhemska. Derpå hafva vi sedan lefvat; men nu börja grufvorna att blifva för djupa, och skatterna att laga slut. Vi måste således se oss om efter nya grufvor, och i det afseendet förtjena bergen emellan Nasafjäll och Schangcli-fjäll, såsom ett föremål för Statens särdeles uppmärksamhet, nemi. derföre alt deras malmer äro lättare transportable och innehålla dyrbarare metaller. Derom är säkerligen hvarje kunnig utlänning öfvertygad. För oss torde detta vara så mycket lättare att inse, om det genom en undersökning skulle visa sig, att vära norra provinser 118 Den 7 November. dervid skulle kunna fä andra communicalioncr, med Norriges fiskrika kusl, än den genom Öresund. Stockholm d. G Nov. 1844. N. G. Sefström. P. S. Ryssland har öfver 300 mil anlagda vägar till sina aflägsna bergverk. Hr Hjerta, Lars: Det anförande, som Frih. Cederström uppläst, är visserligen ganska märkvärdigt, och torde äfven för StalsTJlsk. blifva lika intressant alt genomläsa, sorn det varit för R. o. Ad. alt afhöra; men om nämnde Utsk. skall kunna göra afseende pä innehållet deraf, torde jag få fästa uppmärksamheten på nödvändigheten, att Frih. något noggrannare, än efter hvad jag kunnat fatta, angifvet' hvad egentliga meningen skulle vara med denna remiss.
Omförmälte motioner hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först beträffar Matts Pehrssons förslag om indragning af den nuvarande effectiva båtsmanssfyrkan eller någon del deraf, emot vacance-afgift af rustoch rotehållare, få Utskoifen upplysa, att, i anledning af vid sistförflutna Riksdag väckta frågor af enahanda syftning, Rikets Ständer, som ansågo, att all den lindring, som i de med båtsmansroieringen å landet förenade åligganden och preestationer kunde, utan våda för stalén, beredas, borde komma rotehållarné till godo, i sådant hänseende beviljat ett anslag af 9000 R:dr årligen, att å Riks-Staten uppföras, emot det att båtsmanshållarne Klefve helt och hållet befriade från skyldigheten att förse båtsmännen med koj och täcke, hvilken skyldighet skulle å staten öfverflytlas. Al denna befrielse och deraf följande lindring i roterings-besväret hafva ock vederbörande rotehållare, med stöd af Kongl. Brefvet den 20 Augusti 1841, kommit i åtnjutande. I betraktande häraf och då, enligt Utskottens åsigt, Kongl, Majit, såsom högste Befälhafvare öfver Rikets Krigsmagt till lands och sjös, ensamt eger pröfva, huruvida Rikets försvar och behofvet att ega en någorlunda sjövan bemanning å (lottan må kunna medgifva, att den nuvarande båtsmansslyrkan till större eller mindre del ställes på vacance, och vederbörande hafva sig öppet lemnadt, att för ifrågavarande lindrings vinnande vända sig direele till Kongl. Majit, finna Utskotten någon framställning i om - Slatssnutt Allni. Besv. och Ekon. Lisk. Uti., 2V:o 128. 3 förmälte hiinseende å Rikets Ständers sida icke vara lämplig eller nödig, hvadan Utskotten tillstyrka, att Malts Pchrssons motion icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Den tiderymd som förbigkck emellan Regerings - Formens antagande och kungörande war sä korrt, att deraf icke kan tagas nägot hinder emot det förra, och det sä mycket mindre som Regerings - Formen i alla hänseenden anses gällande ifrän d. 6 sistl. Junii, och om RegeriNgS - FormcnS kungörande blir epogua för Justitiä - Ombudsmannens befattning, sä förfaller helt och hällit denna in-> wändning. Om Justitiä - Ombudsmannens befattning sälcdes börjar ifrän den dag Regerings - Formen blcf antagen eller kungjord, finner ätminstonc icke jag nägra synnerliga betänkligheter i afseende pä en retroactiv wärkan af betz ätgärder kunna uppstä, dä denna Embetsman Uti Regerings»Formen är tillskapad, dä det hade warit Riksens Ständer »beläget, att genast efter denna Grundlags antagande hafwa ntwalt denna deras Wäktare öfwer rättwisan, och dä det synes wara helt naturligt alt hans Embcts - ätgärd bör lämpas till händelser hwilka möjligen kunnat tilldraga sig sedan den tid hans Embete bles inrättadt. Jag kan icke hysa den förmätenhet, att ttägonsin tro mig kunna ästadkomma nägot bättre nägot fullkomligare, än hwad hwarje enskild Ledamot af Constitutions - Utskottet kan framställa, men jag wägar likwäl yttra ben kanske förmätna lankan, att detta Project till Justitiä - Ombudsmannens Jnstruction i wista fall, Uti nog allmänna ordalag, bestämmer hans befattningar, att den icke nog tydligt skiljer dem ifrän sädatta, som endast böra bero af Justitiä - Cantjleren, och att den säledcs icke innefattar nog kraftiga hinder emot ett skadlig Collision emellan dcsta Embctsmän. Uti 1 Z förekomma mig orden synnerlig olaglighet och synbart uppsåt nog besynnerliga.
Majit i nåder fastställda ordinarie roterings-verk för samma län;" ersättning till åtskillige rothållare inom Jemtlands län för utgjord effektiv rotering, enligt Kongl, brefvet den 8 Oktober 1851; ersättning till innehafvare af roterade ecklesiastik-boställen, jemlikt Kongl, brefvet den 22 December 1841; o. s. v. Enär nu de flesta af dessa utgifter icke blefvo vid sednaste riksmöte på vederbörande hufvudtitlar uppförde, men det med Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga framställning åsyftade ändamål, nemligen att förekomma anvisningar på sådana tillgångar, hvilkas befintlighet är alldeles oviss, ej kan helt och hållet vinnas, så länge foreskrifterne om sagde utbetalningar ännu äro gällande, synes det för sådant ändamål angeläget, att Kongl. Stats-kontoret måtte erhålla nådigt förständigande, att hädanefter under för skottstitel, såsom beroende på anmälan hos Rikets Ständer, anordna alla sådana utgifter, som hitintills utgått af öfverskotten å Stats-verkets inkomster. § 13. Enligt hvad sednast församlade Revisorer anmält, hade af det vid 1853—1854 åis riksdag beviljade s. k. mindre kreditivet, som då fastställdes till 2,500,000 R:dr, deraf 2,000,000 R:dr vore afsedda för rikets försvar och 500,000 R:dr till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, under år 1855, ett sammanlagdt belopp af 800,000 R?dr blifvit i Riksgälds-kontoret lyftadt och af Kongl. Stats-kontoret utanordnadt till Kongl. General-krigs-kommissariatet, som jemväl fått uppbära 2,400,000 R:dr utaf det vid samma riksmöte beviljade särskilda kreditiv (å 2,500,000 R:dr) till neutralitetens upprätthållande.
Jag delar deras åsigt, som anse, att till de af honom framställda tankar, kunna läggas andra, och att man på denna grund skulle kunna komma till helt olika re sultater; men jag erkänner visserligen, att deri ligger blott en enda sats, som jag ej obelingadt skulle underskrifva, en, för hvilken jag tillstår att jag bär fruktan. Det talas nemi. om ersättning för de Stånd, eller för de fördelningar af riksförsamlingen, som afträdde några rättigheter. En fråga om ersättning lill delar af representationen är för mig någonting bekymmersamt. Hvad skall en sådan ersättning innebära, och hvarpå grundar sig en sådan? Icke äga vi som deltagare i folkrepresentationen några andra rättigheter, än dem, som äro förbundna med våra skyldigheter. Huru kan ifrågasättas en ersättning t. ex. till R. o. Ad., i fall Ståndet fann sig föranlåtet att göra en uppoffring åt samhället? Jag linner icke denna tanka riktig, jag finnér den kunna leda lill consequenser, som skulle kunna missleda oss på den bana vi kunde komma att beträda, i händelse vi följde Hr Silfverstolpe, alt fordra ersättning för förlorade rättigheter. Detta fordrade åter ett visst afseende på personligheten, icke allenast inom detta rum, ulan äfven inom de öfrige hamrarne af representationen; men ett sådant jemkande mellan de personliga anspråken anser jag Den 13 Mars f. m. 257 vara elt stort hinder för bildande af en bättre sakernes ordning, oell jag skalle önskat att fråga om en ersättning, eller ens detta ord, icke någonsin blifvit nämndt. Skulle jag uppoffra något af mina medborgerliga rättigheter för samhällets bestånd, så blir det icke någon uppoffring, — det är en dygd, hvarföre jag inom mig njuter den högsta belöning. Jag hoppas, att samtlige R. o. Ad:s ledamöter tänka lika med mig i detta fall, och jag förmodar, att om ej denna tanka delas inom alla Stånd, så vore det förgäfves att söka sammanjemka några tankar till ett helt. Låtom oss derföre aldrig tala om ersättning, ty förloras något genom våra concessioner, så är det fäderneslandet, icke Adeln som förlorar — och huru skulle vi kunna ersätta en sådan fosterlandets förlust?
Han ansåg ännu mer det Svenska localförhållandet er - 4° Den i Juni i. fordra en sådan mellankomst från det allmännas sida. Helt annat är förhållandet i England, der hamnar finnas i tillräckligt antal. I Frankrike deremot är brist på hamnar. Om detta icke kan sägas om Sverige, så äro de åtminstone en del af året tillfrusna. Häraf följer att det ofta är omöjligt, att så ofta sorn behofvet fordrar, åstadkomma tillförseln, Jag tror, att en af orsakerna till de svårigheter och olyckor, som vi i Sverige i senare tider fått vidkännas i financielt och Statsekonomiskt afseende, härleder sig till hufvudsaklig del från illa förstådda moderna statsekonomiska principer, dem, vi icke vetat att localisera. Man ser nu det misstag man begick sista Riksdag, då man afskalfade Magazins-inrättningen utan att sätta någon tjenlig anstalt i dess ställe, förlitande sig på verksamheten af den enskilta speculationen och tillräckligheten af de enskilta capitaler, då man likväl bordt veta, att våra publika cassör äro de betydligaste capitalisterna, och att äfven de enskilte capitalisterna kunna till sin fördel bättre och säkrare använda sina penningar på andra företag än på spanmålsupplag. Visserligen anslog man ett Creditiv på Banken af r million R:dr till uppköp af spannemåJ, men blott i missväxtår, således till Utlänningens riktande, och på en tid, då man ej för samma summa kunde erhålla hälften så mycket spannemål, som af inrikes Producenter under goda år. För öfrigt har jag De o i Jun i i. 4> vid flere Riksdagar, och redan i8i5, sä mycket ifrat emot Handelstractaten, rörande handeln med Finland, att jag icke vill mera orda härom, utan sluta med att yrka återremiss. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Guslaf: Det är endast för att afgifva en upplysning, som jag begärt ordet. Om jag rätt uppfattat Herr Ribbings anförande, har han sagt, att, genom sista Handelstractaten med Ryssland, Skånska handeln blifvit mindre gynnad än den Finska.
Män ville afbida ankomsten af dessa fruktade krigare. De, som voro förlagda till Athen, utgjorde väl endast en handfull män; men de voro gamla utvalda soldater, till största delen bestående af högväxta barbarer: Göter och Allemanner. När de slutligen visade sig, marcherande från torget i sluten trupp, hvars spjut och hjelmar syntes högt öfver de omgifvande hoparne, helsades de med väldiga bifallsrop. De kommenderades af en centurion. Deras högste befälhafvare, tribunen Ammianus Marcellinus, hade för dagen med biskopens samtycke nedlagt sitt befäl. Under tiden hade de belägrade Athanasianerna rustat sig att emottaga ett nytt angrepp. Kring kullens topp voro högar af sten och tegel uppstaplade; de hitintills vapenlöse voro försedda med jernstörar, lösbrutna från portarne, med stakar, köksknifvar och hvad helst de kunnat öfverkomma, dugligt att kasta, slå eller sticka med. Solen blickade fram emellan molnen, medan alla gränder, som ledde upp till kullen fylldes af de mörka, böljande massor, hvilka, sedan palatinerna och legionärerna ryckt an, skyndade att förnya striden. Athanasianerna hade uppstämt en af sina krigspsalmer, densamma som Simon en gång hörde från kalkstensbrottet mellan olivkullarne. Män, qvinnor och barn sjöngo: Se röfvarbergen! På sin grund de svigta för hans ögas blink, Och krigarskaror domnande nedlägga vapen på hans vink. Se, vagnen stannar med sitt spann, Och dödt är stridstrumpetens ljud Och sänkt i dvala häst och man Vid blott en vink af Jakobs Gud. Psalmens sista toner förklingade under det allmänna härskri, som uppgafs af de stormande, hvilka nu hunnit fram. Anfallet skedde från alla sidor och af ett antal så stort, att ett öga öfverfarande massan måste vänta att i nästa ögonblick se Athanasianernas lilla skara nedtrampad, qväfd under dess fötter. Och likväl hejdades för en stund de framvältrande hoparne genom det mördande stenregn, hvarmed de emottogos.
”Ända sedan denna tid har den icke jordägande delen af landets befolkning på mångå 38 »ställen bibehållit en slags ärfd öfvertygelse, att skogen, i synnerhet å kronans jord, »bör vara i viss mån tillgänglig för alla , synnerligast som den icke utgör någon pro»dukt af menniskans arbete, utan framalstra s af en gifmild natur. DeD fattiges åt»gärd att i närmaste skog till vedbränsle taga vindfällen eller till och med hugga ett »och annat träd har derföre i allmänna folktron ännu icke fått karakteren af ett »verkligt brott; men, i samma mån som skogstillgångarne blifva mera sparsamma och »värderika, torde de också böra erhålla ett hittills saknadt skydd emot olofliga ingrepp »i äganderätten, och det torde vara angeläget, att lagstiftningen snart uttalar ett kraf»tigt erkännande af den utan tvifvel rättsenliga grundsats, att oloflig åverkan på växande »skog har naturen af stöld, likaväl som hvarje annat tillgrepp af nästans egendom.» »En af de mest verksamma åtgärder för hämmande af den pågående och vi»dare befarade skogsförödelsen vore otvifvelaktigt ett sä beskaffadt stadgande om ex»portförbud eller hög utförseltull å läkten och sparrar under åtta tum, sora gjorde »det omöjligt eiler åtminstone betydligen försvårade utskeppningen af dylikt virke, »för hvars åstadkommande i högst betydliga qvantiteter många al Länets skogsägare »nu årligen nedhugga en otrolig mängd ungskog, beräknande blott den ögonblickliga »vinsten, utan afseende på de förderfliga följderne i framtiden.» »Skogseffekternes i sednare tider högt stegrade pris har, såsom jag ofvanföre »haft äran antyda, onekligen i främsta rummet bidragit till den för närvarande så »starkt uppdrifna skogsafverkningen; men det torde ligga inom möjlighetens område »att samma orsak kan i en mer eller mindre aflägsen framtid framkalla en helsosam »reaktion.
Såsom ett bland de bedröfligaste bevis på mänsklig ofullkomlighet nämner Herbert Spencer — efter hvad jag vill minnas — att midt uppe i det verkliga deltagande, som vi kunna besjälas af, då vi erfara, att en vän drabbats af någon olycka, händer det ofta, att det tillika låter sig förnimmas en svag känsla af hemlig tillfredsställelse. Måhända har detta sorgliga förhållande sin hufvudsakligaste grund i en — äfven hos en förfinad natur — på bottnen slumrande sensationslusta, snarare än i en inneboende skadeglädje, — jag skulle åtminstone vilja tro detta. Sensationsbegäret sträcker sig verkligen vida utom den sfer, som vi bruka beteckna med » barns och tjänstefolks », ehuru den framträder i olika mer och mindre förtäckta, mer och mindre förfinade former. I sensationslystnaden ligger något simpelt, mot hvilket vi borde vara på vår vakt; men detta är icke lätt, synnerligast om pressen, denna viktiga samhällsmakt, visar en tilltagande tendens att uppamma detta dåliga anlag. Det vore på tiden att en kraftig moralisk appell höjdes mot denna pressens beredvillighet att träda i sensationsbegärets tjänst. Den skada, som härigenom åstadkommes, är hardt när oberäknelig. Det olyckliga föremålet för den allmänna uppmärksamheten lär icke kunna undgå att lida verkligt men af den andliga tortyr, det — förtjänt eller oförtjänt — får utstå; måhända, hvem vet, jagas det därigenom från ett fördärf i ett annat ännu större. Man har äfven IDUN 1898 exempel på, att det stora uppseende en misstänkt eller anklagad eller öfverbevisad person väcker och de utläggningar, han utgör skottafla för, kunna reagera i ett slags abnorm fåfänga att ostentera såsom en märkvärdighet i sitt slag. Oeh dessa raffmeradt eggande sensationsskildringar äro ett ämne till depravation hos den läsande allmänheten i dess helhet och bos den del däraf, hos hvilken anlaget till någon intellektuell eller moralisk abnormitet förefinnes i synnerhet. Pressen är i våra dagar en makt, hvars välde och inflytande äro utomordentliga. Den borde då också djupt känna det ansvar, hvartill makt förpliktar.
Expedilions-Ulskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse (N:o 49), angående Sveriges och Norriges ömsesidiga förhållanden; 2:o. Utdrag af llöglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll af den 28 sisth Mars med underrättelse, dels att ofvannämnda ski ifvelse—förslag icke var godkändt af bemähia Riks-Stånd, som deremot antagit ett annat uppgjordl förslag till skrifvelse i ämnet, dels alt de öfriga Riks-Slånden voro inbjudna alt i detta beslut deltaga; o:o. Sislberörda skrifvelse-förslag; PröL-Utdrag dm 4 April 1860. 509 4:o. Utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets protokoll den 50 sisllidne Mars, innefattande detta Riks-Slånds beslut, alt, med hufvudsakiigt bifall lill inbjudningen, antaga det af Ridderskapet och Adeln uppgjorda förslag till skrifvelse nied vissa deri vidtagna redaklions-förändringar i öfverensstämmelse hvarmed eli särskildt förslag var vid Presle-Ståndets protokollsutdrag fogadt, äfvensom Med-Stånden voro inbjudna att i godkännande af detta Preste-Ståndets förslag sig förena; och 5:o. Sednast åberopade förslag till skrifvelse. Det af Högvördiga Presle-Ståndet upprättade skrifvelse-förslag godkändes och Höglofliga Ridderskapet och Adelns ofvannämnda protokolls-utdrag lades (ill handhngame. Den 4 April. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Slafs-Ulskottet Kongl. Maj:ts nedannämnde, deri 31 sistlidne Mars bordlagda, nådiga Propositioner och Skrifvelse)- till Rikets Ständer, nemligen: f:o om anslag i anledning af ifrågasatt förstärkning af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol; 2:o i fråga om ersättning till Sala silfververk för dess förlust i händelse af skattcförenklingens tillämpning på de till sillvervcrket anslagna räntor af det s. k.
Tillämpningen af detta på en gang löjliga och sedligheten kränkande straff, skedde dock ej förr än den åtalade förbrytelsen var constaterad, då deremot den nu föreslagna straffbestämmelsen oftare kan drabba den oskyldige, än den skyldige. Vi skratta åt detta straff från en rå och obildad tid, under det vi sjelfva stadga ännu sämre, mera råa lagar. Af hvad jag nu anfört, hemtar jag anledning att föreslå, det för närvarande ingen ändring måtte göras uti nu gällande tullförfattning. Sådant kan ej eller, enligt min åsigt, lämpligen ske, förr än de förbättringar, vårt tullväsende kräfver» och dem jag här ofvan antydt, blifvit vidtagne. Bih. till R. Besv. och Ekon. Utsk. Bet., N:o 3. u ' O 7 .Bevil/nings Lagsamt allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottens förslag till förändringar uti Kongl. Förordningen, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, af den 22 December t Sfi. Redactionen uti 1841 års Kongl. Förordning. §. 34. Undersökning efter olofligen infördt gods må, å de ställen, soin uti momenterna N:o 1, 2 och 3 i 3 a § uppräknas, kunna anställas af Kronofogde, Länsman, Landseller StadsFiscal, Fabriks-Ornbudsrnan samt Öfverbetjente vid Tullverket, hvar inom sitt tjenstgörings-district, äfvensom af dessa sistnämnde derutom, då de, efter föregången anmälan, för tillfället varda af General-Tullstyrelsen till så beskaffad förrättning förordnade Deremot må dylik undersökning i de lägenheter, som uti \ och 5 momenterne af 32 §, äfvensom uti 33 § omförmälas, endast kunna företagas af Kronofogde, Tullkammare-föreståndare, Kust-Chef, Tull-Fiscal och Fabriks-Ombudsman inom deras egna tjenstgörings-districter, samt i öfrigt af sådane ordinarie tulltjensteman, i lika grad med dem, som för särskilda tillfällen af General-Tullstyrelsen dertill förordnas.
Falla lika många röster på två eller flera landtmätare, eller uppstår tvist antingen i afseende pä rösternas beräknande eller annorledes, så att genom öfvervägande pluralitet någon landtmätare icke kan anses vara till förrättningsman utsedd, eger Kongl. Maj:ts befallningshafvande gifva förordnande ät hvilkendera af de föreslagna landtmätarne, Kongl. Maj:ts befallningshafvande för godt finner.» »/ fråga om annan landtmäteriförrättning skall ansökning om förordnande för landtmätare äfven ingifvas till Kongl. Maj:ts befallningshafvande; och må jordegare icke vägras att erhålla den landtmätare, de begära, så vidt sådant lämpligen ske kan. Ej må förordnande annan landtmätare meddelas, än den, sorn, enligt hvad serskildt föreskrifvet är, eger landtmäterigöromäl på eget ansvar förrätta.)) Hvad deremot serskildt vidkommer det af herr grefve Mörner i sammanhang härmed väckte förslag om föreskrift för Kongl Maj:ts befallningshafvande, att, till Lagoch Ekonomi-Ulskollels Belänkande, JS:o 43. 7 företagande af nytt skifte, så vidt görligt är, icke förordna landtmätare, som har oafslutadt skifte att omarbeta, så föreställer Utskottet sig, att ett dylikt stadgande icke är erforderligt, helst det torde böra förutsättas, att vederbörande skiftessökande företrädesvis lära begära förordnande för den landtmätare, som af andra göromål icke är förhindrad att förrättningen, så fort ske kan, företaga; och få Utskotten, enär det icke heller torde kunna antagas, att Kongl Maj:ts Befallningshafvande eger kännedom om ett dylikt förhållande, uppå dessa sammanlagda skäl hemställa, att motionärens förslag i denna del må förfalla. 6 §. Af Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län: att arfvodet för god man må sålunda förhöjas, att, jemte det hittills stadgade af 1 riksdaler banko, fri kost så väl vid laga skifte som öfriga landtmäteri-förrättningar honom tillägges.
Då nu likväl någre af dessa formtvister blifvit i Stånden väckte, och verkat återremiss, torde här böra anmärkas, att, — ehuru, å ena sidan, skulle, genom dels egentligen historiska skäl, dels exempel örn sältet huru likartade frågor vid Riksdagar efter år 1809 behandlats, dels ock bevisning ex absurdo, kunna göras sannolikt: att våra grundlagars stiftare förutsatt, att såsom »bevillningar» skulle anses alla »allmänna afgifter» (60 § Regerings-fortnen) eller »nya pålagor» (73 g Regeringsformen) hvilka Ständerue beslutade, d. v. s. beviljade: att således ej blott den minuterings-afgift, Bonde-Ståndet, åberopande Kongl. Förordningen den 10 Okt.