Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emb.-Berättelse för år 1840. ”om J. J. B:s och dess Fru W:s ätl längre ned i nedstigande led dör alldeles ut, så att ej någon närmare eller fjermare ättling efter dem finnes; ’’i hvilket fall, så långt in i framtiden händelsen ock må inträffa, denna '"egendom skall underläggas och införlifvas med F. och B, fideikommisset”. Det fall kan tänkas, att B. dött före dess Fru W., men varit från henne skild och, ehuru med henne barnlös, likväl i ett annat äktenskap haft barn. Huruvida då antingen dessa barn eller ock Fru W. skulle erhållit fideikommisset, är i bokstafven icke uttryckt. Ett annat fall synes lika oafgjordt, att nemligen Fru W. öfverlefvat sin man och haft barn efter honom, men dessa dött före henne, och hon af ett annat äktenskap efterlemnat barn. I ingendera af dessa händelser kunde testamentet efter bokstafven tillämpas; och dess tolkning i begge händelserna synes hafva varit omöjlig på annat sätt, än genom slutledning från det efterföljande stadgandet, huru förfaras skulle, örn de båda makarnes ätt längre ned i nedstigande led doge alldeles ut. Hvad som i detta fall ovilkorligen borde inträffa, fick ej blifva omöjligt genom sätteL att tillämpa testamentet på ett annat fall. Men det blef omöjligt, om endera makans afkomlingar, sorn icke vöre deras gemensama, konimo i besittning af fideikommisset; ty då, ehuru gemensama afkomlingar icke funnes, inträffade ej den deraf stadgade följd, att egendomen blef införlifvad med andra fideikommisset. Det blef således aldrig, utan stiftelsebrefvets öfverträdande, möjligt att öfverlemna egendomen åt endera makans barn eller afkomlingar, som ej tillika voro den andras. Nu finnes uti Kongl. Maj:ts nådiga Dom rigtigt upptaget stiftelsebrefvets innehåll, att egendomens införlifvande med F. och B. fideikommiss skulle inträffa, när de båda makarnes ätt doge alldeles ut; men det tillägges, att detta fall icke inträffat, enär efter första emottagaren lefde en bröstarfvinge.
Detta gäller naturligtvis så väl om det conservativa elementet skulle hafva blifvit rådande, som om det progressiva eller reformelementet skulle hafva vunnit öfverhanden. Hvilkendera opinionen, som finge öfvervigt, skulle den så förskansa sig i den andra kammaren, att den svårligen kunde derutur utträngas; likväl hade i förra händelsen kammaren den egenskap, som man allmänt är ense om att vilja tillägga och fordra af en öfre kammare, och fråga kunde endast uppstå, huruvida icke det conservativa elementet blefve starkare än af behofvet påkallades; men i sednare fallet blefve denna kammare på långliga tider, d. v. s. minst för 3:ne riksmöten, af en alldeles motsatt egenskap, och Regeringen, i händelse hon ansåge de föreslagna reformerna skadliga, skulle, långt ifrån att i denna kammare finna ett stöd vid bekämpandet af sina motståndare, blifva försatt i en mycket svårare ställning än om, hon endast haft en kammare att göra med. Allt detta gäller visserligen äfven till en del, i händelse första kammaren skulle inom sig' utse ledamöter till den andra, alldenstund hon äfven då med en obetydlig majoritet kan förskaffa sig en sådan i begge kamrarne; roen man finner liitt, att i samma mån som öfverlägsenheten är obetyglig i den första, måste den äfven blifva det i den andra, och att rättelse, i händelse en sådan skulle erfordras, då lättarekan erhållas, än när den andra kammaren blifvit helt och hållet fullsatt med det först segrande partiets anhängare. Hr R osenblad, Bernh.: En värd talare har sökt bevisa, att de olägenheter, man förebrått det af Frih. Hamilton föreslagna systemet för bildande af öfre kammaren, äfven vidlåda Hr von Hartmansdorffs förslag, d. v. s. att principen skulle vara densamma, äfvensom samme talare sökt visa, att den öfre kammaren, så sammansatt som Frih. Hamilton föreslagit, skulle i vida högre grad uppfylla det åsyftade ändamålet, att tillskapa ett aristocratiskt element, enligt egentliga betydelsen af orden (toigTol de bäste, de ypperste, och XQdTOQ välde.
G:o Den, som vid skola eller annat allmänt eller enskildt läroverk idkar stu dier, upptages i mantalslängden eller mantalsskrifves, om han är omyndig, på samma ställe som hans målsman, men eljest der lian bosatt är. 7:o Barnhusbarn upptages i mantalslängden der det vistas; hvarjemte i läng den antecknas den inrättning barnet tillhör. 8:0 Fattighjon mantalsskrifves eller upptages i mantalslängen inom den församling. deraf detsamma njuter understöd. 9:o A sjukvårdsinrättning intagen, i allmänt häkte insatt eller i straffanstalt förvarad person mantalsskrifves fortfarande inom den församling, han sednast tillhört. § 9- l:o Uppstår tvist om någon persons rälta mantalsskrifningsort, underställes frågan derom Vår Befallningshafvandes pröfning. Den som är missnöjd med Vår Befallningshafvandes beslut, eger deröfver anföra besvär i Vår och rikets Kammarrätt inom tretio dagar efter erhållen del af samma beslut. 2:o Intilldess dylik tvist blifvit slutligen afgjord, anses den ifrågavarande personen fortfarande tillhöra den församling, der han sednast varit mantalsskrifven, eller der han vistas, i fall han förut icke varit någorstädes mantalsskrifven. § 10 1:0 Sedan mantalsskrifningen blifvit fulländad och mantalslängden afslutad, bör originalexemplaret af denna längd undertecknas af Häradsskrifvaren och Pastor samt två fastighetsegare eller socknemän inom mantalsskrifningsdistriktet. 2:0 Denna sålunda underskrifna mantalslängd skall, med dertill hörande uppgifter. äfvensom den i § 4 föreskrifna förteckning, före slutet af nästföljande Mars månad aflemnas till vederbörande Pastor; och åligger det derefter honom att å nästa söndag utlysa allmän sockenstämma för mantalslängdens granskning samt dervid äfven tillkännagifva, hvarest längden dessförinnan finnes att tillgå till genomseende af församlingsboerne.
Det var som om något tryckte henne, och jag såg tårar i ögonvrån, när hon sporde »och te mornom jär’e, som I ska’ dra åsta’ igen?» När jag nickade jakande, sade hon med en djup suck: »Hä’ blir som långsamt då hänna igen!» »Ja, men nog trifs Johanna här. Mor är ju snäll, och bra mat får hon ju också.» »Ja, visst jär’e bra nog åt mej hänna» stickorna gingo blixtrande fort »men hä jär så olycklitt lång från ån och si, ja’ vill te ån! Hänna hvarsken ser eller hör ja’na.» »Är Johanna född nere vid åbacken då, efter som hon längtar så dit?» Hon svarade inte strax, men stickorna stannade af och händerna sjönko ner i knäet. Och när jag såg det spända, ångestfulla uttrycket i hennes ansikte, ångrade jag att hafva gjort en fråga, som ju måste rifva upp alla minnen fastän nog ville jag ändå bra gärna lära känna dem till slut. Efter en stund svarade hon, men rösten lät tjock och darrade mer än vanligt. »Om ja’ ä’ född ve’ ån? Jaja men, å dänna ha’ ja lefva’ bå’ goddagar’ å dom onda hm, om I visste hur ond’ dom va’!» Hon såg på mig, och det ryckte omkring ögon och mun som vid börjande gråt »Hä’ gäll’ visst int’ te’ streta mot. I ska nog ändå måtta höra’ne hur ondt ja’ hatt’e. Hä’ jär rakt åf som tvang I mej te tala om mej själf, fast I aldrig säj’ så myttje som e’ ol’.» Hon knäppte i hop händerna öfver knäet och vaggade fram och åter, stirrande åt det håll, hvarifrån forsen hördes som ett aflägset surr den kvällen dock ovanligt tydligt. Det bådade rägn och ruskväder. »Hä’ jär länge se’n ja’ bodde denna ve’ forsen många år ja’ håll på glömm’ hur många. Stuga’ hade ja’ kvar ätter en Erik, gubben ser I, han drunkna’ ve’ timmerflyttjen’, nål vi vare’ gift i tie år. Jaja, hä’ va’e tungt slag!
Proposition; och det tredje af den 26 September, med åberopande af detta Utlåtande, i stället för särskildt yttrande, öfver hvad Professorn Doctor Almgvist i ett till Högvördiga Preste-Ståndets Protocoll den 14 September gjordt anförande yrkat, en af Utskottet uppgörande plan till Krono-Domainernes förar renderande. Efter det handlingarne blifvit uppläste, och Ståndet derjemte underrättats, att Respective Med-Stånden, enligt meddelade Protocolls-Utdrag af den 25 September, gillat det förstnämnde Utlåtandet af den 18 i samma Månad, äfvensom att Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 2 nästlidne October bifallit det andra af den 24 September, åberopade till <en början Johan Wessing från Westerås län sitt i Protocoliet för den 4 October intagne skriftliga anförande, med tillägg, att han ansåg Riksens Ständers vidtagne beslut om Kungsoch Kungs - 160 Riksdagen 1810. Ladugårdarnes försäljning vara genom dess införande i Riksdags-Beslutet af Kongl. Maj:t i Nåder sanctioneradt; yrkandes han i öfrigt återremiss, i grand af sine i skriften gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets utlåtande. Anders Joachimsson från Östergöthland, som berättade, huru vid förra Riksdagen tillgått, i anseende till fattade beslutet om försäljningen, uppläste följande: Till Protocollet. Utan att tro mig fela emot den undersåteliga vördnad och tillgifvenhet, hvar och en redelig Medborgare är sin Konung skyldig, vågar jag högtideligen anmärka, att knappast skulle någonting kunnat förefalla mig mer oväntadt, såsom emot allt fattadt begrepp stridande, än den för hvarje skattdragande obehageliga händelsen med Kungsoch Kungs-Ladugårdarnes förvaltning och användande annorlunda, än på det sätt, Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts afgörande beslut vid sistförflutne Riksdagen ovilkorligen kräfver.
Då jag skall hörja fortsättningen af en discussion , som för ett par dagar sedan afbröts, skall jag, till förekommande af tidsutdrägt, söka vidtaga, der discussionen då slutades. Efter hvad jag vill påminna mig, voro då hufvudsakligen 3:ne förslag upplästa: ett af Gr. Horn, hvilket innehöll förändringar i sjelfva grundprinciperna för grundlagsstiftning, och således ganska mycket afvek från det förslag, Constit.Utsk. afgifvit; ett annat af Hr v. Hartmansdorff, som äfven gick ut på betydliga förändringar i principerna, fastän i motsatt riktning med Gr. Horns; ett 3:dje förslag var af mig inlenmadt, hvilket hufvudsakligen utgick från den grundsats att mera söka vinna ett resultat i afseende på tydligheten i de grundlags-§§, som tala om behandlingen af frågor ronde grundlagsförändringar, än att vilja åstadkomma någon ingripande förändring i sjelfva lagstiftningsprincipen. Jag har således under discussionen redan pä förhand en slags aning om den ställning, som kunde blifva min, derest i en framtid de olika åsigterna, sam nu icke äro genom så skarpa gränsor åtskiljda, skulle gifva anledning till partier, som jag tror kunde blifva en följd af de häftiga strider, hvartill dessa §5 gifva anledn. Mitt förslag går en medelväg emellan de 2:ne ytterligheterna, Gr. Horns å ena och Hr v. Hartmansdorffs förslag å andra sidan, som begge bestrida mitt förslag, hvilket likväl i detaillerna gillas i vissa fall från ena och i andra afseenden från andra sidan. Jag har trott, att man icke borde göra någon förändring uti de grudlagsstadganden, hvilka röra behandlingen af sådana grundlagsändringsförslag, som inkomma från Konungen , emedan jag trott, att sådant kunde föranleda till nekad sanction å grundlagsförslaget vid påföljande riksdag. Flera talare hafva sökt bevisa, att det gifves ett stort fel i närvar, stadganden i detta fall. Detta måste jag medgifva.
Åt det bolag, som bildar sig för anläggningen af en jernväg mellan sjöarne Norra Barken och Wessman inom Norrbärkesoch Grangärdes socknar i Stora Kopparbergs län, hafva Rikets Ständer, för denna jernvägs-anläggnings verkställande, beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat ett lån å Etlbundratretiotre tusen Trebundratretiotre Ridr 16 sk; hvilket lån, under den för arbetets utförande, i det härom afslutade kontrakt, bestämda tid, får utan ränta och kapital—afbetalning innehafvas samt derefter bör återbetalas genom erläggande, före hvarje års slut, af 28 Stals-U tslioltels Memorial, M 547. fem procent å hela den utbekomna låncsumman, dervid beräknas tre procent årlig ränta för det dessförinnan obetalda lånebeloppet och återstoden utgör kapital-afbetalning; hvarjemte och derest det till inbetalning förfallna beloppet icke varder i stadgad ordning erlagdt, fem procent årlig ränta å detta belopp bör utgöras, intill dess detsarnmas inbetalning vederbörligen verkslälles; kommande för öfrigt, i fråga om sagde företag och dertill anvisade medel samt dessas återbäring, derest företaget icke vederbörligen fullbordas, att tillämpas och iakttagas de allmänna stadganden och föreskrifter, som, enligt detta reglementes § 100, blifvit af Rikets Ständer meddelade i afseende på de under innevarande Riksdag beviljade statsbidrag för väganläggningar och vägförbättringar, m. m.; dock bör nu ifrågavarande länesummas lyftning lämpas efter arbetstiden, och får således endast ske (erminsvis; skolande bolaget, genom särskild förbindelse, åtaga sig att, utan bidrag af allmänna medel, under all framtid vidmakthålla jernvägen i sådant skick, att den efter hela sin längd kan begagnas, § 146. För fortsättning och fullbordande af den påbörjade anläggningen af en jernväg från Kärrgrufvan inom Norbergs bergslag till sjön Amänningens strand invid Engelsbergs bruk, hafva Rikets Ständer beviljat och till utgående från Riksgäldskontoret anvisat ett låneunderstöd af Etthundratusen R:dr, under de vilkor, förbehåll och åligganden, som här nedan finnas uppgifna: l:o.
Län, flere sä beskaffade omständigheter förekommit, att Stats-Utskottct icke tilltrott sig, att i afseende pä infordrandet af desse Län, meddela Herrar Fullmägtige nägon föreskrift; Sä har Stats-Ukffottct funnit rädligast, att detta ämne särskildt till Riksens Högkoflige Ständers ompröfwande wördsammcligcn anmäla, pä det Stats-Utskottct, efter inhemtab kännedom af Riksens Högloft. Ständers afsigt, mä komma uti tillfälle att med mera trygghet beräkna och jämnföra ntgifterne med de tillgängar, hwilka pä bestämda tider äro att förwänta. De Län, hwilka ifrän Riksgälds-Contoiret utKätt och ännu äro obctaldtc, befinnas i allmänhet wa, ra meddcltc mot Läntagarenas Förffrifningar, ställde pä längre och kortare uppsägning, och löpande med s procents Ränta, jämte särskildte Hypothcguer af Riksgälds-Contoirets egne Obligationer, Actier och enskildte personers Reverser. Ibland dessa Län äro likwäk i synnerhet z:ne af särskild bcffaffenhet, nämligen Ito de försträckninKar, hwilka blifwit meddelte Herr Presidenten och Commendcuren Friherre OaZerfieim till ett sammanräknadt belopp af R:dr 8ZO,Ooo Banco Specie, emot underpant af Riksgälds - Contoirets egne Obligationer med s procents Ränta till en alldeles lika Summa. — 2:0 Det Län af 202,002 R:dr Specie, som i April mänad 1805 blifwit bewiljadt Götheborgs Stad till understöd wid Stadens äterupbyggande efter de densamma öfwcrgängne Eldswädor, och z:o det Län af 93,602 N:dr, som Hans Excellence, En af Rikets Herrar f. d. General - Den zo September. General-Gouverncuren m. m.
Då likväl den så naturliga kärleken till fädernehemmet gjorde, att en bondes söner icke gerna skilde sig derifrån, utan hellre nedsatte sig på en aldrig sä liten del deraf och man ur kamerala skäl fruktade en allt för utsträckt hemmansklyfning; så blef en modifikation i det gamla absoluta förbudet mot skattskyldig jords minskning nödvändig, och detta föranledde tillåtelsen att, under vissa förhållanden, få afsöndra jord från skatteoch krono-hemman. Kongl. Förordningen den 18 Februari 1767 stadgar, bland annat, ”att om ett hemman i ari' tillfaller flera barn, så att hvar och en ej kan vara lagligen besuten på sin del och hemmanet till beskaffenheten är sådant, alt det kan tåla anläggandet af torp å utegorna, då må den som ärft sådan mindre del, få upptaga och odla åt sig en torp-lägenhet, likväl med vilkor, som lända botbyn till styrka. Omtanken att befordra lolk-ökningen, samt att uppmuntra till odlingar, föranledde de ytterligare stadganden härutinnan, som förekomma i Kongl. Förordningen om enskiften i Skåne den 31 Märs 1803, § 13, och i Skaraborgs län den 25 Juli 1804, § 17, hvilka stadganden jemväl intogos i 1807 års Allmänna Enskiftes-stadga, likasom i Enskiftes-förordningen den 24 Juli Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet.
Dernäst borde menniskan betraktas, såsom skapelsens mest fulländade verk, samt visas, hurudan hon kommit ur Skaparens hand; hvad Skaparen af henne fordrat; huru hon förlorat förmågan alt 4o Den i Mars f. m. uppfylla dessa fordringar; och slutligen hvilka medel blifvit henne beredda att återvinna hvad hon förlorat o. s. v. I anseende till formen anser jag ämnena böra strängt logiskt indelas och utan frågor framställas i aphoristisk korthet, med biblisk enkelhet. För att kunna> med tiden vinna en sådan förändring, får jag vördsammast föreslå, att en underdånig anhållan skulle göras hos K. M. om utsättande af 2 eller 3ooo R:drs belöning för den, som inom vissa år författade en mot ändamålet nöjaktigt svarande ny lärobok i Christendomen för menige man. 3:u Ett folks Gudsfruktan, sedlighet, sällhet, magt och välmåga står alltid i jemnt förhållande till dess allmänna upplysning. Så länge man derföre later menige man qvarstå på samma låga punkt af allmän upplysning, skall man förgäfves bjuda till att, befordra industrien genom uppmuntringar och allmänna författningar: förgäfves skall man bjuda till att förekomma brännvinets så ytterst förderfliga missbruk, genom nyckterhetsföreningar och ökade skatter på brännvinets tillverkning samt skärpta straff för fylleri; och förgäfves skall man bemöda sig att förbättra den allmänna sedligheten genom nya civiloch criminallagar samt genom de ändamålsenligaste inrättningar af vära fängelser och correctionsanstalter. Men uppsök allt det ondas gemensamma rot, råheten och okunnigheten; förstör den, befordra den allmänna upplysningen; och man skail snart få se Nationen vakna till ett nytt och bättre lif. Men med denna upplysning förstår jag icke Latin och Grekiska eller nästan något af allt det, som läres i våra s. k. Lärdomsskolor och Gymnasier; utan jag förstår dermed de kunskaper, som äro af practisk nytta för menige man, och som ingen ledamot af samhället kan umbära, utan saknad.
Och denne Struensee, nuvarande konferensrådet, gu’bevars! kungens favorit och drottningens galan, har han, en Rantzau, för icke så länge sedan hedrat med sitt vänskapliga umgänge, hvarigenom den obskure stadsläkarens hela anseende i Holstein grundlades, och vägen öppnades för honom till framgång och ära! Häftigt hundskall bryter plötsligt tystnaden. Rantzau träder fram till fönstret, kastar en blick in i alléen och urskiljer tre ryttare – den ene på vördnadsfullt afstånd från de båda andra. Undrande öfver anledningen till ett så sent besök, går han de främmande till mötes. Just som han hinner fram till portvaktshuset, rida de öfver bron, och han igenkänner Struensee och Brandt. Herren till Ascheberg välkomnar sina gäster med en fryntlig nedlåtenhet, som bemantlar den nervösa upphetsning, hvari detta besök försatt honom. Han är ömsom värd och ömsom vän, men alltid grandseigneur, antingen han utdelar sina befallningar åt en tjänare, som lyssnar med blottadt hufvud, eller han med högvälboren förbindlighet visar sitt främmande vägen genom trädgården till flygelbyggnaden. Snart stråla alla fönster af ljus, det fräser från köket, och nyckeln gnisslar i vinkällarens lås. Det sofvande slottet har vaknat och gästerna gå till bords. Ett lefvande livré står bakom hvar stol; men, så fort de nådiga herrarne åter dragit sig tillbaka, slocknar allt, somnar slottet in på nytt. Endast från bibliotekets fönster lyser det natten lång, och den blåa röken ringlar sig ännu ymnigare genom de öppna dörrarna ut öfver terrassen. Därinne ha de tre kavaljererna kommit till ro i bekväma stolar och fått eld på sina pipor. Och ändtligen anser Rantzau stunden kommen, då han vågar ge luft åt sin länge kufvade nyfikenhet. – Nå? – han vänder sig till Struensee med en min af godmodig öfverlägsenhet. – Berätta nu hemligheten! Hvarför man kommer ridande midt i natten. – Hemligheten? – svarar Brandt med sin gälla halsröst. – Det finns inga hemligheter nuförtiden. Allt tillhör offentligheten. Världen är upp och ned. Kärleksmötena hållas nu om morgnarna tidigt, i stället för sent på aftnarna.
Men ännu har jag icke talat ut: jag måste hänvisa eder på dessa ord i Hinden, sid. 107: ”Just derföre håller jag Richard Furumo räkning, att han i sina berättelser sällan talar om kärlek – rätt lycklig kärlek – han aftecknar jorden, och vill icke ljuga. Jag måste vidare hänvisa eder på den historien, som Furumo litet frammanföre förtäljer för sin hund om grefven och fröken – också naturligtvis tvenne högst ädla personer – som brunno för hvarandra af den mest svärmiska lidelse, så länge de voro förlofvade, men genast blefvo oense, såsnart de blefvo gifta, hvartill såsom upplysande commentar bifogas ett grundligt och lärorikt räsonnement om klipporna för den äktenskapliga kärleken, och hvaraf resultatet är, att det nästan är lika sällsynt att finna lycka och enighet i äktenskap som att se en kamel gå genom ett nålsöga. Af dessa confessioner, sammanlagda med åtskilligt annat, synes klart, att Richard Furumo har en egen åsigt af kärleken. Han känner endast en enda art deraf: den första berusningen, passionen. Denna målar han med styrka och lycka; han betäcker den med poesiens blomster; till sin grund sinnlighet idealiserar han den, ja adlar den till och med genom religiös mystik och vill gerna deruti inlägga så mycket himmelskt han kan. Sådan är den enda art af den kärlek han tror på: en exstasis, en yra, ett rus af poesi, en på engång sinnlig och religiös brånad. Det är den mystiskt orientaliska åsigten, sådan jag känner den af von Hammers öfversättningar och Goethes Divan. Denna kärlek är icke en blomma, hvars knoppning utan tvifvel är skön, men hvars doft och fägring ändock fortvara, ehuru under andra former af täckhet, så länge ett enda blad sitter qvar, och som, när högsommarn slutar, gifver frukt, som i rikt mått betalar förlusten af knoppningens vårfriskhet och svällande vällust. Han tror att kärlekens låga snart slocknar, flyttad på hymens altar, qväfd af huslighetens dimmor, bloftställd för vidrigheternas större och smärre vindar.
Stockholm den 11 oktober 1811. J LILJECRANTS S af UGGLAS. Privilegium för ett bolag, till idkande av sillfiske på djupet. Stockholm den 23 oktober 1811. Rikets ständer har anmält att sillfisket vid Bohusläns stränder helt upphört. Man har funnit nödvändigt att göra försök med fiske på djupet. Ständerna föreslår att idkandet av detta fiske underlättas till förmån för den allmänna nyttan och för den enskilde medborgaren att därpå använda någon del av sina pengar. Ett bidrag på 50.000 riksdaler till en fond för denna fiskeriinrättning att bistå det bolag som är villig att göra ett försök Vi inser bristen på denna nödvändighetsvara och det sedan flera år misslyckade skärgårdsfisket och tillstyrker därför i Vårt öppna brev och privilegium att oktrojera ett aktiebolag, vilket skall bedriva sillfiske på djupet med följande villkor och förmåner Oktroj för detta bolag skall räcka i 5 år. Varje svensk medborgare äger rätt att deltaga genom subskription till en eller fler aktier på 50 riksdaler specie. Skulle subskriptionssumman inte uppgå till 50.000 riksdaler skall staten täcka bristen genom räntefritt förskott. Bolaget har rätt att från utlandet införskriva fartyg och fiskeredskap utan tull eller avgifter. De har också rätt att ha upplagsställen i skärgården för att inte fiskeskutorna skall gå omvägar för att avlämna sina laster. Dessa skutor har frihet från hamnavgifter. Bolagsarbetare av vilket yrke som helst njuter samma frioch rättigheter som inmönstrade sjömän. Bolaget äger rätt att ha egen justerare, angående mått, mål och vikt. Alla kärl som sill och fisk säljs i skall vara justerade och märkta. Bolaget lägger inte hinder i vägen för den enskilde som vill idka sillfiske för egen räkning. Stockholms slott den 23 oktober 1811. CARL JOHAN. Regler för det genom privilegium av den 23 oktober 1811 oktrojerade bolag till idkande av sillfiske på djupet. Bolagets organisation och namnen på personer av vilka subskription mottagits skall kungöras i allmänna tidningar. Vid teckningen betalas 20 % mot interimskvitto. Efter teckningstiden lämnas en med egen underskrift, summor och antalet aktier till befallningshavaren, som med första post avsänder allt till kommitterade i Göteborg.