Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att derest strafflagsförslaget varder, i det skick, Rikets Ständer detsamma antagit, af Eders Kongl. Maj:t såsom lag utfårdadt, Eders Kongl. Maj:t täcktes i sammanhang dermed i nåder förklara, att, i de fall, då enligt särskilda författningar det år presterskapet anbefaldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida den ifrågavarande personen, vid den tid då frejdebetyget meddelas, år genom domstols utslag, deri ändring ej skett, dömd medborgerligt förtroende förlustig för alltid eller för viss tid, i hvilket sistnämnde fall betyget skall innehålla uppgift, når utslaget blifvit gifvet; skolande prestbevis, som vid afflyttning ur församling meddelas med afseende å kyrkotukten, innehålla, huruvida den ifrågavarande personen då år till följe af begånget brott från delaktighet i den Heliga Nattvarden utestängd eller enligt kyrkolagen varnad att derifrån sig afhålla eller underkastad sådan kyrkotukt, som enligt Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 af Kyrko-rådet utöfvas; samt derjemte i nåder förordna: att, då någon blifvit dömd medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förlustig, det skall åligga domstolen, som i målet dömt, att ofördröjligen genom transsumt af utslaget derom meddela underrättelse till kyrkoherden i den församling, der den dömde år kyrkoskrifven, äfvensom att, i den händelse sådant utslag blifvit af Hof-Rått eller af Kongl. Maj:t, i fråga om berörda påföljd, åndradt, eller medborgerligt förtroende blifvit af Kongl. Maj:t i nådevåg återskänkt, det skall åligga vederbörande Hof-Rått eller föredragande hos Kongl. Maj:t att på enahanda sått derom meddela underrättelse. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 December 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N;o 210. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Dec. 1863.
St, Prot. r844• 4 Sami., t Afd, 25 Hafi. 2 It» Stats-TJtskotlets Utlåtande, N:o 88. i försummelse att vederbörligen hälla hand öfver räkenskapernes inlemnande lill Kammar-Contoret inom bestämde terminer, äfvensom å uppbördsmedlens behöriga insättande i Rikets Ständers Bank, hvartill kommer deras åtgärd att, utan föregången utredning af behofvet, tillstyrka beviljandet af de utaf Cassörs-Contoret reqvirerade och af Kammar-Contoret tillstyrkte förskott. Då nu, änskönt ringaste anledning icke förekommit, att dessa tjensteförseelser egt rum i ändamål att derigenom olofligen främja egen eller andras fördel, likväl ostridigt är, att desamma innefatta öfverträdelser af gällande Instructioners tydliga föreskrift, anser Utskottet en fullständig eftergift af den genom Högste Domaremagtens beslut ofvannämnde personer ådömde ersättningsskyldighet ingalunda förenlig med den, för betryggande af statsmedlens ordentliga förvaltning, oundgängliga stränghet vid tillämpningen af de för uragtlåtne controller stadgade ansvarsbestämmelser. Men Utskottet har emedlertid icke kunnat undgå att fästa afseende å de ej mindre i Kongl. Maj;ts omförmälde Nådiga Proposition, än af enskilde motionärer framställde ömande förhållanden, hvilka synas tala för en motsatt åsigt i detta ämne, och deribland hufvudsakligen den långa följd af år, hvarunder nämnde fyra embetsoch tjenstemän utan klan ler bestridt de till deras embeten och tjensler hörande pligter, deras framskridna ålder och försvagade helsa samt det ekonomiska obestånd, hvaruti de, jemte talrika familjer, genom ulkräfvandet af Statens hos dem egande fordringsanspråk, komme att försättas.
Husfadern brukade kalla honom Hjortdödaren, därför att ansiktsprofilen var ett rödskinns. De lyckliga och deras olyckor Hon kommer in i ateljén med små försiktiga, rädda steg, hon vet knappt om hon törs se sig omkring, hon verkar oändligt blyg och ändå tror David att han ser något av eggande begär i hennes slånbärssvarta ögon. Han är från början en sjukligt misstänksam älskare, det flyger underliga tankar genom hans unga heta huvud, han tycker ibland att det inte kan vara möjligt annat än att han är ämnad till leksak åt en lysten kvinna, han tycker nästan samtidigt att aldrig någonsin en kvinna sett så svekfritt trofast ut, haft så kloka, ärliga ögon. Ja, han är ingen blind älskare nu vet han knappt om han ens är en älskare, i samma ögonblick han håller henne i armarna far en darrning genom honom: famnar han en ny olycka? Är det små glimtar ur en vildkatts ögon han ser? Är det en blyg furie? Men han barmar sig själv ögonblickligen för all sin dårskap och i nästa ögonblick fuktas hans öga av tacksamhet över hennes kärlek. Och de sitter bägge två som två snälla barn på den blå filten som döljer de smutsiga lakanen i Terjes säng visserligen litet underligt att redan sitta där, tänker han, ty hans febervakna förstånd kan aldrig låta bli att arbeta, men det finns ju ingen annanstans där man sitter bekvämt. Hon kysser honom så att han kommer att tänka på den där furien igen, hon tycks dyrka honom, hon stirrar in i hans ögon som såge hon in i en helig eld, och aldrig hade han sett henne så vacker och ung som nu, aldrig hade han älskats som nu, med så få ord, men så lidelsefullt. Och ändå kan han ej bli berusad just nu, och det är ett slags skymning över hans ögon, som ej fanns där den där gången på konditoriet. Men han känner att han börjar längta efter den där vildkatten som han sett i hennes ögon, han känner sig vild, vansinnig, som buren av svarta, starka vingar över en avgrund, han vill leva starkt, han vill handla hänsynslöst han vill plötsligt vill han ha henne ögonblickligen. Då sliter han sig loss och går upp och ställer sig vid fönstret, tyst men brinnande. Hans tilltagande passion hindrar honom ej från att i samma ögonblick tänka: det var måhända det enda jag ville henne!
Det är sannt, att vårt mynt-system var redan mycket skakadt vid den tidpunkt, då Nationen inleddes på Canal-företaget, men om man måste medgifva, alt detta företag varit outförbart vid en sådan epok som efter 1809, om icke pappersmyntsystemet blifvit ytterligare begagnadt, att det var med ett ord sagdt: en slags conditio sine qua non för Canal-projectet; så måste man också finna, att allt bemödande alt återkomma till ordning i myntväsendet skulle motarbetas, så länge Canal-intresset hade öfvervigten vid Riksdagarne och att, om man nu beslutat göra slut på myntoredan, så måste en af de directa orsakerne dertill utestängas från allt vidare menligt inflytande. Att myntets förstörande ingått i planen för Canal-företaget såsom ett nödvändigt medel, lärer nu mera icke kunna döljas, ehuru man nu torde slippa att höra upprepas en sofism, som dårat allt för mången, och hvarmed Götha Canals förfäktare, drifne med ovedersägeliga argumenter ur den ena förskansningen till den andra, slutligen i de fleste discussioner såsom yttersta nödvärn tillgripit, den nemligen att Götha Canal, ehuru synbart dyr, dock verkställdes med bara papper — och således ej skulle innebära någon stor uppoffring å Statens sida. Det var icke länge - Den 26 Mars e. m. 183 sedan som upplysningen i värt land var så ringa i National-ekonomi, att raan icke förstod det allt sora frambringar arbete, vare sig guld eller papper, äger ett värde just derföre, att det är arbetet, som ligger till grunden för alla värden; att således en nation, som bortslösar hvad som representerar och determinerar dess arbetskrafter på ett oproductift företag, bortslösar sjelfva dessa krafter, det är: sin förmögenhet och sitt välstånd. Nu har väl mången fått lära sig inse dessa sanningar med sin egen undergång, då han af brist på dessa samma papperslappar måst tillsläppa sin redbarare egendom, och nödgas slafva för andra.
Jag har redan påpekat, att moraliteten varit satt Den 29 Mars f. m. 197 långt mera på spel, före än efter tillkomsten af nämnda författning, och min öfvertygelse är, att genom denna, moraliteten skall snarare vinna än förlora. Samme talare har sagt, att den utvidgade handelsfriheten, skulle föranleda oloflig försäljning af rusgifvande drycker. Häremot uprepar jag äfvenledes min redan yttrade åsigt, alt man icke rimligen kan tillvila författningen fel derföre, att den öfverlrädes, helst jag är öfvertygad, att denna innehåller erforderliga föreskrifter till förekommande af berörde missbruk, såvida desamma af vederbörande polistjenstemän efterlefvas. Ytterst har man påbördat oftanämnda författning, att hon allt för mycket utsträckt föremålen för landthandel, men det torde tillåtas mig att få uprepa dem, och jag hemställer, om icke alla äro af beskaffenhet, att de för landtmannen äro af yttersta vigt, med undanlag af måhända 2 eller 3 artiklar, hvilka väl fordom ansetts såsom öfverflödsvaror, men som genom en mera all män förbrukning, nu mera förvandlats lill nödvändighetsvaror. De utgöras, oberäknade inhemska varor, af bomull, bomullsgarn, torr och salt fisk, fiskredskap, frukter, specerier, stenkol, ull, och färgstofler, hvartill kommer kaffe, socker, the', snus och tobak. Pä grund af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Hr Adelborg, Anders Otto: Som liden är långt framskriden, och jag är af den tanken att Utslcs betänk, bör bifallas, vill jag icke uptaga R. o. Ad:s tid länge med de anmärkn:r, jag kan hafva att göra. Jag har egentligen begärt ordet derföre, att jag mer än en gång hört en mycket aktad ledamot inom ståndet, yttra sig på ett mycket kategoriskt, och i upfaltningen lika skeft sätt emot landthandeln. Han har flera gånger ansett den vara en källa till fattigdomen på landet, men, jag ber om ursägt, det jag tror, att han i brist af praktisk kännedom om förhållandet kommit till denna conclusion.
exempel bland h a r fru Tenow stora karaktärer, blick vexlande och icke skulle man egenskaper rinnorna sats a f enfald, skull, uttala dessa vilja skett offentligt hvad Vi egen många: hvar i sin uppyttrat, a t t » d e t skulle dana att barnens nycker för hvarje finge taga ögonöfverhanden blifva b e s t ä m m a n d e? » H v a r h a r h o n y t t r a t, att » den en lydnadsvane pultron? » följer sin Hvar saknar karaktär h a r hon sagt, ädlaste instinkt, läsarinnor kunna och är att » barnet då det vägrar att lyda? » Iduns tyga r a d för r a d öfversig o m osannfärdigheten liknande påståenden. Det som fru Tenow fordrar om fleste, äldrarna då hon fordrar som (i s a n n i n g för högre ett Hvad tala tala, mot om, tukt icke för såsom och beträffar, tyckes än förrepresenofullkomliga) de böra de unga i hvarom insändamig fru Tenow att det icke det kostar dok, utan svaga flere snarare, strängare då hon påminner pligt, uppfostra Men så denna, p å en och oss förnuft. » egoismen » föräldrar att ofta i dessa synas lydnad föräldrar, tanter i rättighet, är p å en grunda just respektive sin sträfvan lydnad. nog på a t t upptaga pligtens stället för maktfullkomlighetens p u r p u r, a t t sjelfva ställa sig u n d e r l a g e n, i stället för att spela Ej i under lagstiftare. att mammorna-husmödrarna draga härnad! Vän af ärlighet Från Göteborg teleBref till tant Anna. I en församling i närheten af senaste bystämman utsago * u Testarnentariska förordnanden. oss ifrån vore. Stockholm i mars 1888.; n de manliga ' byamännen sin qvinliga granne till — byfogde.
Och som det nu skulle strida emot den af Riksens Ständer förut, vidtagne och af Kongl. Maj:t i Nåder gillade åtgärd om likväl denne Indelning ej blefve med nästa år till Staten indragen och bespard för dess i allmänhet ökade utgifter äfven under Indragnings-TituIn, samt vidare anslag af Stats-Verkets för behofven påräknade tillgångar, än redan blifvit tillstyrkte) efter Utskottets öfvertygelse ej äga rum i Statens närvarande ställnings har Utskottet ansett sig icke kunqa föreslå na-. StulS-Utskottets Betänkartdeti. i 3^' götl förändring uti hvad angående ifrågavarande Öfverste-Indelnings indragande och besparing finnes af Kongl. Maj:t och Riksens Ständer stadgadt och förordnadt, Utan får StatS-Utskottet deremot till Riksens Högloft. Ständer hemställa om icke, da, så vidt Utskottet kunnat inhämta, något förordnande, rörande de öfrige ■vid f, d. Östgötha Cavallerie och AdelsfahneRegementet till indragning ställde indelningar,' Löner och Boställen icke blifvit vidtagit om Viss tid för innehafvarne att dem bibehålläj Riksens Ständer i ändamål, att enahanda princip måtte följas för alla dem, som finna sig uti lika vilkor och belägenhet skulle finna lämpligt, att med förnyande af deras cfvanberörde Underdåniga framställning härom, anhålla att* i likstämmighet med hvad som skedt i afseende på Öfverste-Indelningen Vid f, d. Östgötha Cavallerie, viss tid mätte bestämmas, inom hvilken desse indelningar, Laner och Boställen böla indragas, på det att desamma, hvarutaf dö till Adels - Falman hörande sedermera blifvit anslagne att ingå till ett Militair-Hospital, matte för deras ändamål varda indragna sedan innehafvarne tillgadonjutit den fördel härutaf^
Genom att brodern för hennes skull fått stanna, kom hon snart att känna sig själf som en medelbar orsak till sitt lifs största sorg. Den 11 juli seglade brodern ut med några vänner – och de återkommo icke. »I tre dagar väntade vi,» skrifver hon senare. »Jag hoppades så länge jag kunde – oh – de dagarnas ångest! Och solen sken, som den gör i dag och hafvet var jämnt som ett pappersblad – mina systrar drogo undan gardinerna, så att jag själf kunde se hur ofarligt det var – och jag såg andra båtar vända tillbaka » När så vissheten kom att brodern drunknat, kunde hon icke tala eller gråta en tår, utan låg under veckor och månader halft omedveten. Denna skildring ger Elisabeth Barrett i ett bref till Robert Browning fem år senare och detta var första gången, hon för någon kunnat berätta denna händelse! Ännu sedan hon varit gift i flera år, hade hon ej haft styrka att med honom muntligen beröra denna sorg, efter hvilken hon länge kände att »the spring of life was broken.» Hos naturer, hvilka med denna intensitet känna sorgen, kan längtan efter ro, framför allt efter dödens ro bli en lidelse. Och så blef den nu för Elisabeth Barrett, så mycket mer som kroppen saknade styrka att uppbära själens tyngd. Redan tidigare hade hon trånat efter den eviga hvilan och nu blef dödstanken den för henne mest ljuft förtroliga af alla. Det är under den närmast föregående och närmast följande tiden som kristendomen hos henne var personligt lefvande, i sin af tvifvel orubbade, ortodoxa form. Men inom hennes sålunda begränsade synkrets uppstiga äfven djupa tankar från en vidare rymd. Och dessa tankar möter man vanligen i hennes intressanta brefväxling med den henne personligen okände diktaren R. Horne.4 Så talar hon t. ex. om deras aldrig förverkligade plan att tillsammans skrifva ett drama, Psyche Apocalypté, hvars innehåll hon sålunda anger: »Min idé, den skräck, som följer det själiska medvetandet – människans fasa för sin egen själ – har mig veterligt icke förut blifvit använd i poesien.
Efter en salunda inhämtad kännedom af Manufactur-Discon'^Fondens upphof, ändamål, tillgångar o oh gravätioner, som af bilagde uppgift och cälculer ännu närmare utredes , hafva Bevisorerne, i saknad af någon bestämd Instruction för Bevisionen af de under Kongl. Cominerce-Collegii förvaltning stälde Fonder, funnit den för Bevisionen af Siats-Verket dem ineddelte föreskrift vara den enda lämpliga, sorn vid denna förrättning kunnat tjena Bevisorerna till efterrättelse. Då Bevisorerne häruppå företagit granskningen af Diseontens Hufvud-Böcker, hafva Bevisorerne anmärkningsvärdt funnit, hurusom, efter af KonglCöllegium gillad t Bokföringssätt, uti åt skil - / Dm 6 Mars. 89 skibiita Debitorers Conto, deras skuld till Manufactur-Disconten , dels uti Riksgälds-sedlar, dels uti Ba ncomynt, finnes sammanslagen till en Summa, utan att RiksgäUls-Skulden förut blifvit efter stadgad Realisations - grund evalveyad till Banco, och hvarigenom således i Bokslutet sig visar en större tillgäng uti Discontens utestående fordringar, än som med verkliga förhällandet öfverenssiäminer. Ett sädant Bokföringssätt, derigenom Revisorerna mört hinder att för flera förflutna år utröna rätta beloppet af Discontens balancerade fordringar, och således icke kunnat, under den för deras förrättning återstående korta tid, Revisionen öfver räkenskaperna med vederbörlig noggrannhet förrätta, hafva Bevisorerne funnit innefatta en otydlighet, sorn lärer böra för framtiden rättas; hvarjemte RevLorerne, vid ett sådant förhållande, insett , angelägenheten af en noggrannare Revision till sjelfva ziffran, samt derföre trott sig äga anledning till Kongl, Majus Nådiga godtfinnande i underdånighet anmäla, om icke eh sådan Revision kunde, antingen genom Kongl.
Trelleborg drager ordinarie rotering med fern båtsmansnurner, för hvilka, enligt upprättadt contiact, nu erlägges vacance-afgift, hvarföre den till Trelleborg hörande jord ej heller kunde tagas i beräkning yid regleringen om städernes Båtsmanshåll; och för Christianstads Län:. att köpingen Bdtst-ad innehade jord tili en vidd af r,257 tunnland, 'JJib, till /!• St. Prof. ltfdj, 4 Saini. 3 /i/d, 1. 6;tc Häftet, jtg Stais» samt OtconomieUtskottens Betänkande N:o 28. uppskattade till 328 tunnland, hvilka, i afseende å salpelerskatlen, genom Kammar-Collegii Utslag den 29 October i83o, blifvit skattlagdt lill 4 1 A mantal; samt att köpingen för denna jord hittills icke deltagit i annan stads Båtsmanshåll» men deremoL erlagl vacance-afgift för tvänne egne Båtsmän; och öfverlemnade de förvaltande Verken, till Kongti Majrts Nådigste pröfning, huruvida ifrågavarande, köpingen Båtstad underlagda jord, samt den till 21/16 mantal skattläede, köpingen Mönsterås tillhöriga jord, hvilken hittils icke till någon stads Båtsmanshåll bidragit, och, efter de förvaltande Veckens tanka, ej haller hädanefter boede dertill bidraga, må tagas i beräkning lill deltagande i städernes Båtsmans-roteriiig, hvilket på ' Statens bekostnad'skulle tillskynda städerna i allmänhet, sedan Båtsmansstyrkan för del hela blifvit bestämd och nu icke finge öfver.skiidas, en fördel, hvarpå de skäligen icke kunde göra anspråk..
Mina samvetskval drefvo mig till att göra henne en bekännelse – inte som skulle jag velat sudla hennes fantasi med att omtala något – jag bara antydde – jag var ändå rädd att få se henne skrämd fly från mig vid första ord – jag har kanske aldrig drifvits af en bättre impuls, än då jag började denna bekännelse Berta. Nå? Wilhelm. Hon blef intresserad – ville höra mer – tvingade mig att uttrycka mig tydligare – hon smålog, hotade mig med fingret och sade med en tydlig min af beundran: »Jo, du är just en vacker en». Och sedan slog hon armarna om min hals och hviskade mig i örat, att hon inte höll af mig mindre för att andra hållit af mig förut – och så lät hon mig förstå att flickor i allmänhet tycka bäst om sådana män, som haft lite äfventyr – det gör dem bara pikantare och mycket trefligare än sådana där oerfarna dygdemönster Berta (springer upp). Nej – det är inte sant Wilhelm. Ja, vet du, min förvåning var lika stor. Jag sköt henne ifrån mig och såg på henne, och jag försäkrar dig – jag tyckte i det ögonblicket, att uttrycket i hennes ögon var förändradt – det låg något medvetet däri – ja, jag tyckte att det låg en viss djärfhet öfver den barnsliga pannan – jag kände det, som om jag fått en dusch kallt vatten öfver mig. Från den stunden förlorade min kärlek till henne sin finaste doft – alla mina goda föresatser bleknade – det var mycket trefligare i det hela, ty nu kunde jag ta henne mer ogeneradt i alla afseenden. – Nå, hade jag så orätt i att säga, att hon är praktisk? Berta. Wilhelm! Wilhelm. Nå! Berta (fattar honom hårdt i armen). Jag skulle vilja slå dig. Wilhelm. Men, Berta, är du från dina sinnen? Berta. Ja, jag är från mina sinnen! Sådana skymford, som du nu utkastat – mot henne, mot mig – mot hela vårt kön – åh – jag kan inte bära det – jag kan inte bära det! (Gråter med ansigtet i händerna.) Wilhelm. Kära Berta – jag förstår dig inte – det är som jag säger – du är så förskräckligt öfverspänd. Berta (springer till dörren till höger och rycker upp den). Lissi! Kom ut, Lissi!
Då flera förut yrkat propositionens åtskiljande, eller den del af Riddarhus-Utskottets Betänkande, som angår sjelfva principen, huruvida offentlighet bär vara under våra öfverläggningar eller ej, från sättet att ifall den beslutes, verkställa densamma, vill jag endast, i öfvertygelse att denna fråga, såsom Stånds-sak och ej allmän, icke behöfver återremitteras (enligt 4g §. Riksdagsordningen^, förena mig i denna vördsamma anhållan, och utbeder mig att få yttra mig, endast öfver första propositionens föremål. RiddarbusUtskottets Betänkande, utreder så fullständigt den frågan: huruvida offentligheten vid representationens öfverläggningar år lagenlig eller ej, både i afseende å Grundlagens anda och bokstaf, att jag ej behöfver erinra derom. Se - Den \*j Martil. 46? Sedan Ridderskapet och" Adeln inhämtat huru tydligt det är att den constitutionella tidens hufvuddocument icke lagdt hinder för uppfyllandet af den constitutionella tidens hufvudsakliga fordran, synes mig att Ridderskapet och Adeln nu mera endast behöfver betrakta nyttan af denna offentlighet, för att sedan gå till fattande af det beslut, som åt samtiden skall visa det förtroende Ridderskapet och Adeln gifVer den [och åt framtiden att Ridderskapet och Adeln, nu såsom förr, når det gäller att uppfylla dess fordringar, icke förskräcIces af någon svårighet, hvarken inom eiler utr om sig. Rör Sveriges Adel kan det ej vara likgiltigt’, att dess öfverlåggningar utaf Sveriges medborgare åhöras; ej heller afskråckande att inför dem höja de röster, som alltid hafva varit och alltid skola blifva fosterlandskänslans , pligtens och sanningens.
Widkommande sättet till bestämmande af den Cours hwarefter liqwiden wid nystberörde Tull Clareringar stall werkställas, hafwa Riksens Ständer, till afböjande af hinder och uppehåll, ansett böra dermed salunda tillgä, att dä, kill exempel Coursen för Aprill mänad stall utsättas, bör medium tagas af den gängse Coursen uti sista weckau af Februari, samt de irenne första weckorne af Mars och samma förhätlande iagttagas i anseende till de öfrige mänaderne, sä att der altid blifmer medium af de tre sörsta weckorna i den nästsöregäende, och sista weckan af den der förutgäende mänadens Cours, som tages till grund» pä det att den sista weckan af den nästföregäende mänaden mä kunna anwändaö arr meddela 792 Den 19 Hebruarii Tull-Kammrarck underrättelse om den Cours, som för den ingående mänaden blifwit faststäld; börande det updragas Fullmägige un Riksens Ständers Riksgälds Contoir, alt esler Vesta grunder bestämma hwarje Mänads Cours, och deraf lämna Tull-Arende Socie etens Fullmägtige del sä tidigt, att Ordres frän dem till Tull-kammrarne kunna expedieras innan den förre mänadens flut. Sluteligen hafwa Riksens Ständer funnit, det den tillökning i Tull-Inkomsten, som bör blifwa att pärakna, dä i3oo ärs Kongl. Kungörelse, rörande Sjötullens utläggande för utgående waror, blifwer gällande uran undantag för alla Stapel städer, som idka Utrikes handel, endast och allenast bör komma Kongl. Maj:c och Kronan till godo, och icke pä minsta salt komma i beräkning wid Arrende - Sum, mans utgörande, som thyförukan bör till dest belopp utgå; Äfwensom General-Tull-Arrende-Societeten icke eller bör nägot lill godo beräknas. Riksens Ständer framhärda erc. Stvrmägtigste Allernädigste Konung!