Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgälds-Contoirets obligationer visa bäst att sådana papper ej sakna credit, Hjelpen för tillfället hade ungefärligen varit densamma , om räntebärande papper blifvit utgifna i stället för Banco-sedlar; men förmånerne i framtiden, om myntet förblifvit orubbadt, hade tiofaldigt ersatt hvad som utgått i ränta och amortissement till skuldens successiva indragning, hvaremot en på förhand bestämd successiv indragning af mynt är det skadligaste som kan företagas , näst efter att först göra dess värde osäkert. Englands exempel, som så ofta åberopas, visar till ytterlig» het, hvilka summor kunna skapas till artificiel tillgång, blott myntvärdet upprätthålles, då Österrikes, Danmarks och äfven vårt ådagalägger, huru snart den källan uttorkar, hvarifrån man vill underhålla ett pappersmynt utan redbar fond. Ett så försvagande medel bör derföre ej prisas så högt, helst samma och större biträden kunna vinnas med mindre våda: och Banquens försträekningar så väl till staten, som till enskilde, på bekostnad af myntets stadga, uthålla ingalunda en sträng pröfning. Särskildt må nämnas, att alla andra Regeringar i Europa , som haft Stats.Banque-inrättningar, förändrat dem till enskilda associationer , så att egentligen Svenska Banquen ensam står qvar i den förra formen. Om mettallisk tillgång, inom landet, för ett actie-capital af 3 millioner kunna inga positifva beräkningar uppgöras för eller emot. Vid subscriptionen till disconterne såg man , att silfver fanns. Summan var väl då icke så stor men 'Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 3^9 nuvarande förhållanden äro i många fall helt olika. De förvånande Stats-låne-operationerne kunna framställas såsom bevis, huru lätt millioner i hardt mynt erbjudas och skapas genom den sammansatta creditens förmåga.
Man må besinna att Const.Utsk. är en delegation af Ständerna. Vill icke Sländerna att granskning skall företagas af Regeringens åtgärder, då är rätt att man öfverhopar Const.Utsk. 3 40 Den 7 Maj e. m. med tillvitelser, men vill man deremot att en granskning skall försiggå, så kan jag icke finna något giltigt skäl att utfara i sådana. Afven om jag icke i allo instämmer med Utsk., så kan jag dock icke finna annat än att ledamöterna i Const.Ulsk. handlat så som de trott öfverensstämma med sin pligt och jag förklarar derföre min ti 11 fre ds täl 1 e lse öfver att de uttalat den öfvertygelse de egt. Hr von Troil: Gr.’ Lagerbjelke har visserligen till besvarande uptagit en del af livad jag yttrat, och dervid yttrat sig tro att Regeringens beslut ang:de inredandet af ett straff-fängelse inom Warbergs f. d. fästning var olagligt, såsom orden föllo sig, men han har icke behagat vederlägga den bevisning jag tror mig hafva åstadkommit, att det icke var olagligt. Jag vill visserligen icke besvära R. o. Ad. med återuprepande af hvad jag förut yttrat, men till följd af Gr. Lagerbjelkes sätt att besvara detsamma, anhåller jag blott att i aldra största korthet få rekapitulera hvad jag tror mig hafva visat i den vägen. Jag tror mig hafva visat, att Stän derna vid 1828 års riksdag beviljade ett anslag lill fångars vård och underhåll, hvilket sedan har till beloppet oförändradt fortfarit att vara förslagsanslag. Jag tror mig vidare hafva visat, ali med undantag af de fångar, som förvaras i länsfängelserna, finnas till dessas förseende med nödiga husrum icke något annat anslag än detta förslagsanslag. Jag tror mig än vidare hafva visat att det icke är möjligt att lemna en menniska i aldra inskränktaste bemärkelse utan att förse honom med nödiga husrum. Vidare tror jag mig hafva visat att det icke var möjligt, alt förse alla fångar med nödiga husrum, utan att nödiga husrum för dem måste npbyggas och inredas, och af allt detta drog jag den slutsatsen, att den K.
Den 31 Mars. eller användning, utan ide händelser, då den i 2o:de morn. först till iakttagande stadgade värderingsgrund saknades; att der detta vilkor icke inträffade, der inträffade icke heller tillämpningen af det vilkorliga stadgandet, som icke på en gång kunde vara både vilkorligt och ovilkorligt; samt att således fråga icke borde uppstå om påförandet af afgifter af hvarje skeppnnds smide, för de Bruk, hvilkas Capitalvärde vore bestämdt genom om dem under de tvenne ^nästförflutna åren afslutade köp. Efter att hafva erinrat om nödvändigheten af att i tvetydigt fall afse det som kunde lända Kongl. Maj:t och Kronan till förmån, framställde Herr Landshöfdingen till afgörande genom votering med slutna sedlar denna proposition: Böra Bruk, hvilkas saluvärde genom under de 2:ne nästförflutna åren afslutade och i afseende på sin riktighet tvifvelsmål ej underkastade köp, blifvit bestämdt, taxeras till den i 5:te Art. 3. §. 21 mom. 3. afdelningen af BevillningsStadgan påbudne afgift af hvarje skeppund smide, då denna finnes öfverstiga beloppet af den Bevillning, som eljest, efter grunden af en fjerdedel* procent af Capital värdet, skulle Bruket, skildt ifrån dess hemman och jordlägenheter, påföras? Den det vill, skrifve Ja! — den det icke vill, skrifve Nej! Vinner Ja, påföres afgiften af hvarje skeppund smide, då den finnes öfverstiga beloppet af den Bevillning, sorn eljest 6kulle utgå af Brukets Capitalvär^ Den 31 Mars. de, utan afseende på om detta genom under de tvenne nästförflutna åren afslutade köp, eller annorledes blifvit bestämdt} vinner Nej, påföres de Bruk, som under de tvenne nästförflutna åren gått i köp, ej afgift af hvarje skeppund smide, utan endast Bevillning efter en f jerdedels procent af Bruksoch Landtegendomen sammantagna värdeu, med derå belöpande progresiv afgift, utan afseende på om den sednare understiger den förra.
Och pigkammaren i ett hof är också en stormakt. Det var den lyckligaste tid som Hagar genomlefvat. Drottning Kristina hade glömt doxa och alla teologiska stridsfrågor för det furstliga biläger, som skulle firas i slottet den 27 November. Hennes kusin, furstinnan Kristina Magdalena, skulle förmälas med markgrefven Fredrik VI af Baden-Durlach en förbindelse, från hvilken, i långt senare tider, två svenska konungahus härstammat: det Holstein-Gottorpska och Oskar I:s gemål Josefina. Man har ännu kvar förteckningen på de inbjudne till detta bröllop: det var allt hvad Sverige då hade förnämt och lysande hemma hos sig. Hela hofpersonalen och den unga drottningen själf voro lifligt upptagna af tillredelserna till denna kungliga familjefest, som skulle blifva en illustration till andra segern vid Breitenfeld och borde firas så lysande som möjligt. En ung pommersk arkitekt, Nikodemus Tessin, uppgjorde ritningar till nya, smakfulla dekorationer efter mönster från franska hofvet. Statsfruarna togos till råds för kostymerna, kammarjunkarne utsändes på beskickningar, furstinnorna Marie Eufrosyne och Katarina Eleonora kallades gång efter gång till drottningen för att med henne och Ebba Sparre öfverlägga om toilettfrågorna. Hofskräddare, sömmerskor och alla slags handtverkare genomvakade sömnlösa nätter. Allt var i rörlig brådska, allt utom det tysta, fridlysta biblioteket. Den 25 November om aftonen, två dagar före bröllopet, var ett »värdskap» i slottet för brudparet, motsvarande ungefär tyskarnes så kallade Polterabend. Hagar satt ensam vid sin lampa och en praktfoliant, när hennes dörr sakta öppnades och framför henne stod hennes förra beskyddarinna, presidentens gemål, fru Sofi De la Gardie. De äro upptagna af dansen därnere sade beskyddarinnan med nedlåtande välvilja jag begagnar tillfället att se huru min bokmal befinner sig i sin nya ställning. Jag förstår: som en fluga i sirapskrukan. Hvad är det du läser? Aristoteles! Hvad ers nåd är god! utropade Hagar, kyssande presidentskans fina, behandskade hand.
Då visste hon, att detta var den falska Kristusbilden och att den rätta var återkommen till Aracœli. Hon förtviflade om att någonsin mer få den i sin ägo, och hon beslöt att nästa dag resa från Rom, ty hon ville ej förbli där, då hon ej längre ägde bilden. Men då hon reste, tog hon den förfalskade bilden med sig, därför att han påminde henne om den hon älskade, och han följde henne sedan på alla hennes färder. Hon hade ingenstädes ro, utan reste alltid, och på detta sätt blef bilden förd omkring öfver hela världen. Och öfverallt dit bilden kom, var det som om Kristi välde förminskades, utan att någon rätt förstod hvarför. Ty ingenting såg maktlösare ut än denna fattiga bild af almträ, som var klädd i mässingringar och glaspärlor. Då den rika engelskan, som först ägde bilden, var död, kom han som arf till en annan rik engelska, som också ständigt reste, och från denna till en tredje. En gång, och det var redan under den första engelskans tid, kom bilden till Paris. Då han for in i den stora staden, var där uppror. Folkskaror drogo vildt skrikande fram på gatorna och ropade efter bröd. De plundrade bodar och kastade sten på de rikes palats. Trupperna ryckte ut emot dem, och då refvo de upp gatstenarna, vräkte ihop åkdon och husgeråd och byggde sig barrikader. Då nu den rika engelskan kom åkande i sin stora resvagn, rusade folkmassan mot vagnen, tvang henne att lämna den och släpade den fram till en af barrikaderna. Då man försökte att vältra upp vagnen bland alla de tusen ting, som bildade barrikaden, föll en af de stora koffertarna till marken. Locket sprang upp, och bland allt annat, som rullade ut, var också den utkastade Kristusbilden. Folket störtade sig öfver honom för att plundra honom, men man såg snart, att all hans grannlåt var förfalskad och alldeles värdelös, och man började skratta åt honom och håna honom. Han gick ur hand i hand, bland upprorsmännen, till dess en af dem böjde sig fram för att se på hans krona. Han fick då ögonen på de ord, som stodo inristade där: »Mitt rike är endast af denna världen».
Enär nu Collegier och Landshöfdingar inkomma med Berättelser, som så hucvudsakeligen motstrida hvarannan, och Statens Embetsman, det oaktadt påstå, att allt står väl till i Landet, så synes det mig vara utom allt tvifvelsmål, att Konungen icke fått fullständig kännedom om Rikets sanna belägenhet, och att det således är högst nödvändigt , att Riksens Ständer söka bana sig vägen till Thronen, för att der inför Konungen frambära den underdåniga önskan, att rätta förhållandet måtte varda undersökt och uppdagadt, samt att Riksens Ständer till vinnande af detta ändamål, utse ett serskildt Utskott som sig med detta ärende kunde befatta. När Konungen får känna rätta förhållandet, då först kan Folket hoppas njuta frukten af Hans Mildhet och Faderliga omvårdnad, derigenom att de Skatter och Utlagor* det måste åtaga sig, varda så lämpade, att de utan att bereda närvarande Generations undergång kunna uthärdas. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde: att innan Discussionerne öfver de ämnen, hvaröfver Protocollet för den 2 dennes bomme att justeras, vidare fortsattes, samma Protocoll måtte till justering först få uppläsas, hvilket bifölls, och hvadan justeringen af Protoeollet börjades. Vid uppläsningen af Friherre Carl Henric Ånckarsvärds deruti upptagne skriftliga Anförande, yttrade Hans Excellence Herr Grefve «• n Engeström^ Lars: Jag hade ej trott att Fri - 200 Den 8 December. herre Anckarsvärds till Protocollet d. 2 sisth December aflemnade Anförande, skulle i Protocollet blifva upptaget, enär detsamma innefattade åtskillige emot Consritutionen stridande framställningar; men då jag nu fått erfara, att sådant skett, anhåller jag att några af mig, emot berörde Anförande författade Anmärkningar, måtte uppläsas samt uti Ridderskapets och Adelns Protocoll inflyta. Hans Excellence Herr Grefve von Engeströms Memorial upplästes derefter, så lydande :
10 D O C T . Nå j a, ge dej ti lfreds då; i alla fall får du väl f ramdeles bå' vestar och mer till, kära gosse. N I C L . Ah, nu beg riper jag nå den listiga Julie, hon vill sk änka mej platt ingen ti ng, för än efter bröllopet; då, tänker hon, väntar han ingen ting , och då är det så mycke k ärkomnare; hon vill gö ra mej en ag reabel surprise; hon har rätt. Hvad hon är slug, hon ej bedrar sej ! Det ägtenskap är skönt, min sann, Der allt hvad hustrun företar sej Är en surprise för hennes man. D O C T . Är det din mening, kära Niclas, s å bör du lyckönska dej; sådana nöj en är det väl ingen hustru som nekar sin man. N I C L . Ja, v et gufar, det just tröstar mej .. men ändå, när jag rätt besinnar, är jag rädd att det ligger någon ting under hennes elakhet. D O C T . Nå hv ad skulle det vara? N I C L . Ja trå som vet; men nu på en tid har hon blifvit ändå elakare mot mej än nånsin f örr... När jag kommer till h enne och ska hälsa gomorgon, så kommer jag så h är ... och säger allraödmjukas te tj enare, hur mår min cousine? alldeles som gufar lärt mej; då sitter hon i soffan så här, och s er borrt så här, och svarar: om jag slipper se dej , så mår jag rätt väl ; oc h så vill jag kyssa henne på hand så som j ag nu gör åt gufar, och då knäpper hon mej på näsan så som jag nu gör åt g ufar, och... D O C T . tar sig om näsan. Pojke, vet hvad du gör. N I C L , Förl åt, söta gufar, men jag bör visa tydligt; och sen hon gj ort det, s å går hon sin väg. Jo jo, hvad Julie angår, så gissar jag någ onting ... j ag har hört tal as om en viss Stålarm. D O C T . Hvad är det för en?
Palats och de derefter uppräknade byggnader, under sednast förflutna sex år uppgått till 37,963 R:dr 8 sk. 8 rst. men anslaget för nämnde år endast utgjort tillsammans 30,000 R:dr, hade alltså utgifterne för berörde byggnader öfverstigit inkomsterna med 7,063 R.-dr 8 sk. 8 rst, eller i medeltal årligen 1,327 R Slottet godtgjordt;— att, detta oaktadt, åtskilliga betydliga arbeten å en del af dessa byggnader vore af behofvet högt påkallade, men måst år ifrån år uppskjutas, enär deras verkställande skulle hafva gjort underhållsmedlen för Kongl. Slottet alldeles otillräckliga; — att, äfven å sjelfva slottet jemte Vaktstallen och f. d. Oxenstjernska huset oundgängeligen förestode i den underdåniga skrifvelsen uppräknade arbeten af sådan omfattning, ait anslagssumman omöjligen kunde förslå till bestridande af kostnaden derför, beräknad till mer än 120,000 R:dr banko; samt att, ehuru dessa arbeten vore ämnade att utföras endast successivt, det likväl icke vore möjligt att verkställa dem med det nuvarande anslaget. Med stöd af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, och då Riks-marskalks - 60 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856.
4 Sami. 2 Afd. 8 Haft. 3 IK Sammansatta Stats-, ltevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JK» 19. kor, liar motionären föreslagit: l:o att de af Rikets Ständer för skol-understöd anslagne 20,000 r:dr b:ko måtte till summan minst fördubblas, helst tredubblas, och bestämmelsen deraf förändras så, att dessa medel ställas till Kongl. Maj:ts disposition, att användas, icke till skole-understöd åt fattigare socknar, hvilket blefve obehöfligt om folkskolornas hela organisation med erforderliga medel ändamålsenligt förändrades, utan till gratifikationer åt utmärkt skicklige och christligt nitfulle folkskolelärare; 2:o att Rikets Ständer måtte vid öfverlåtelsen af dessa medel foga en underdånig önskan, det de ifrågaställde gratifikationerne må utdelas efter den grundsats, att, der kommunen beviljade något till förbättring af sin skollärares aflöning, minst dubbelt så mycket skulle af Kongl. Majit beviljas, dock att Statens bidrag skulle upphöra när skollärarens aflöning, sammanlagd med gratifikationen, uppgått till ett belopp af 1,000 riksdaler riksmynt. En del af nu anförde motioner hafva åtföljts af yttranden, som roed anledning af desamma blifvit inom Riks-stånden afgifna, hvarjemte till Ekonomi-Utskottet blifvit remitteradt ett särskildt anförande, hvari Riksdagsmannen Johannes Larsson från Jönköpings län, förordande flyttbara skolors allmänna inrättande, redogjort lör folkskole-väsendets ordnande på sådant sätt inom en församling uti nämnde län. De motioner, för hvilka Utskottet bär ofvan redogjort, innefatta följande hufvudfrågor, nemligen : A) Om bidrag från Stats-verket till Folkskolans ordnande.
Paraplyer och Parasoller, Porslin, samt Portföljer, Taskhöcker, Ridikyler och Nattsäckar. Utsk:s i afseende på dessa artiklar afgifne förslag biföllos. Redskap och Machinerier eller delar deraf, ej specificerade. I afseende på denna artikel yrkades, dels bifall lill Utsk:s förslag, dels bifall lill det i K. M:s Nåd. Propos. afgifne förslag, utan annan förändring, än att införsels-tullen å såväl gröfre som finare slag bestämdes till 10 proc. af värdet, dels ock att delar af redskap och machinerier måtte i taxan serskildt uptagas och förtullas lika med det ämne, arbetad!, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Beträffande först frågan huruvida Redskap och Machinerier jemte delar deraf borde uptagas under samma rubrik och undergå enahanda förtullning, blef propos. tili bifall å Utsk:s förslag framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. 78 Den 8 Maj. Efter sedermera ifråga om sjelfva tullsatsen framställde, med blandade Ja och Nej besvarade, proposa-, först lill' bifall å Utsk:s förslag och derefter till införsels-tullens bestämmande till 10 proc. af värdet, med de undantag, efter af K. Commerce-Colkm dertill lemnad tillåtelse, sorn i K. M:s Nåd. Propos. blifvit föreslagne, blef förnyad propos. till bifall å Utsk:s förslag , framställd och besvarad med starka Ja, blande med många Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva öfverröslat Nej. Till följd af härvid framställd begäran om votering upläsles till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
“Hvad heter din far och hvarför vill han tala vid Bellman?“ frågade skalden, lifligt intresserad af barnets ord. “Far heter Sjöberg och har varit skomakare; men nu kan han icke arbeta, utan det är så rysligt fattigt för oss. Han tror, att herr Bellman nog skulle hjälpa honom, om han visste, huru det är.“ “Det tror jag också,“ svarade Bellman. “Följ mig till din far, så kanske jag kan göra något för honom.“ “Det kan herrn inte, för det kan bara herr Bellman, och jag vill nödvändigt söka rätt på honom,“ svarade barnet och vände sig från Bellman; men denne förmådde flickan likväl att gå med sig till den sjuke, oaktadt han icke uppgaf sitt namn. I ett torftigt, kallt och uselt rum låg den forne skoflickaren. Sjukdomen, denna människans bittraste fiende, hade af den välbärgade arbetaren gjort en fattig usling, som, sedan han en längre tid varit sängliggande, icke ägde något annat än medmänniskors godhet att förlita sig på. Ju mer fattigdomen tilltog och nöden närmade sig, desto bittrare blefvo äfven plågorna. Då Bellman inträdde till den sjuke, hindrade dunklet i rummet skomakaren att urskilja den främmandes anletsdrag. Flickan gick till honom, sägande: “Far, jag har icke fått reda på herr Bellman; men jag har träffat en annan herre, som lofvat hjälpa dig, och han är nu här.“ Den sjuke suckade och vände på hufvudet. Bellman närmade sig till sängen, och flickan vek undan skynket, som hängde för fönstret. “Känner ni igen mig?“ frågade Bellman och böjde sig ned öfver honom. Skomakarens bleka ansikte fick en lifligare färg, och han utropade: “Det är ju han, han själf. Gud vare lof, att ni kom!“ fortfor han och omfattade Bellmans ena hand med sina darrande händer. “Det har gått mig illa, allt sedan den där artisten öfvertalade mig att at honom sälja edra gamla skor, som varit min lycka i lifvet. Tvenne dagar efter det han köpte dem insjuknade jag och har sedan icke kunnat lämna sängen; men nu blir det nog bra, sedan jag fått se er, herr Bellman.
Berättelsen söka de upplysningar, som för en närmare granskning varit nödvändige, blifvit föranlåtne att inskränka deras åtgärd allenast till en allman öfversigt af Fondernas förvaltning, i den mån berättelsen dertill gifvit anledning; vid hvilket förhållande och som upplyst blifvit, att af dessa F’onder, allenast den första eller Manufactur-Fonden af Kongl. Kammar-Rätten undergår Revision, men Spinnhusoch Arbetshus-Fondernes jemte Eskilstuna Fristas-medels räkenskaper endast af Kongl. Commerce-Collegii eget Räkenskaps-Contoir granskas, Revisorerne ansett sig äga anledning till Kongl. Majus Nådiga godtfin nan - Den 7 Mara. nantie i underdånighet hemställa, om icke äfven med sistnämnde tvenne Fonder och medel, på sätt ined andra publiqua Räkenskaps-verk sker, en allmännare Revision derå borde anställas. Vid den granskning, som, på sätt ofvan berördt är, blifvit med Manufacturoch SpinnhusFonderna anställd, hafva Revisorerne »ej funnit något att anmärka; hvarföre Revisorerne ansett sig allenast böra, rörande nämnde Fonders uppkomst, ändamål och tillstånd, lemna de upplysningar, hvartill Kongl. Collegii berättelse och infordrade underrättelser föranleda; deraf inhämtas att ManufacturFonden härleder sig från den Fandshjelp, Riksens Ständer år 1727 beviljade, att såsom Lån utan renta på vissa år lemnäs till nyttiga Fabriquers anläggning. Sedermera blef till Manufacturernes upphjelpande en Taxa den Tg:de Maj 173g lagd på utoch ingående varor, och medlen förvaltades under namn af Manufactur-Fond. genom det af Riksens Ständer inrättade Manufactur-Contoir, ifrån år 1739 till år 1766, då detta Contoir upphörde och medlen öfverlémnades till Kongl. Commerce» Collegii disposition.
Man invänder härvid, att behandlingen ej varit fullkomligt constitutionel, emedan saken blifvit väckt uti ett Stånds Plenum och ej directe hos Constitutions-Utskottet, och att tryckningen ur detta skäl bör constitutionelt behandlas, så att den blott föreslås vid denna Riksdag, men ej afgöres förr än vid den nästkommande. Om denna lilla omständighet är så väsendtlig, som man synes vilja påstå, så bör den verka på hela det redan vidtagna beslutet. Är frågan om granskningen af Justitise-Ombudsmannens Diarier icke constitutionel, så hörer den icke till Constitutions-Utskottet: den är då beredd af ett obehörigt Utskott, och 860 Riksdagen 1815. således sjelfva beslutet i visst afseende inconstitutionelt. Och bör väl ett inconstitutionelt beslut äga bestånd? Bör då icke saken återgå till sitt förra intet? —■ Är åter frågan constitutionel, så ser jag icke, att endast tryckningens constitutionella behandling skall kunna corrigera den inconstitutionella gång, sjelfva frågans afgörande fått, bestående deri, att den ej blifvit väckt i Constitutions-Utskottet, utan i ett Stånds Plenum. Borde icke äfven i detta fall sjelfva beslutet, såsom inconstitutionelt, återgå? Men jag vågar till och med påstå, att frågan blifvit fullkomligt constitutionelt behandlad. Då frågan kom ifrån ett Stånds Plenum till Högloft. Utskottet, så bade ju Utskottet bordt återförvisa den, såsom icke i behörig ordning väckt. Men hvad gjorde väl Utskottet? Jo, det upptog frågan. Skedde väl sådant af okunnighet om Grundlagarnes föreskrift eller af förhastande? Intetdera är tänkbart af ett Utskott, sammansatt af så kunnige och betänksamme Män, samt till en stor del af de primitive Grundlagsstiftarne. Hvad betydde då detta upptagande? Det betydde ju, att Högloft.