Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då o c h då måste hon skratta åt Lisas och löjtnantens tokprat, och då det blef allt för galet, måste hon o c h Anna lugna dem. Så skulle löjtnant Rude styra, och Lisa skulle stå bakom och hålla honom i rockkragen för att icke falla af, och så bar det af igen med Berner bredvid Elna. I svängen glömde löjtnanten att passa på, o c h så körde de fast i en drifva, så snön yrde o m dem. Rude råkade värst ut och så Lisa, som förlorade balansen och föll hufvudstupa i en drifva, sä hon säg ut som en snögumma, när hon kom upp igen. Duktigt vät var hon, men åka skulle de ändå, och så höllo de på, ända till det blef mörkt. På hemvägen voro Lisa och löjtnanten långt i förväg med kälken, som de drogo som parhästar, medan Elna, Anna och hä- radshöfding Berner kommo långsammare efter. Elna tog afsked vid sin grind. Rude och Berner följde flickorna Strömmer ned till Bjärseby. Som vanligt skulle man råkas dagen därpå på kälkbacken. Hvad detta var härliga dagar för dem bägge. Den klara, friska vinterluften, den vackra, hvita snön, rimfrosten på granarne, som glittrade i solskenet, o c h denna outsägliga, hemliga lycka. De kände båda så lugnt och helt, att de tillhörde hvarandra, fast aldrig ett ord af kärlek uttalats. Och Ivar Berner dröjde att tala. Han ville vänta, till han med säkerhet visste, att han skulle få den plats, han nu skötte som tillförordnad. Det visste han ju för öfrigt så säkert; det var ingen möjlighet, att någon annan skulle gå före honom. Med sådana inkomster kunde han när som helst bjuda Elna ett hem. Han hade ofta förr tänkt sig möjligheten af att, själf fattig, förälska sig i en fattig flicka. Han hade alltid sagt sig själf, att som en man af heder måste han då döda sin kärlek, gå sin egen väg i ensamhet och icke draga ned den kvinna han älskade i fattigdom och elände. Gud vare lof, att när han mötte Elna, var hans ställning sådan, att han aldrig behöfde komma till denna förfärliga konflikt.
Majit läcktes dels utfärda en Författning, hvarigenom a) föreskrifves, att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i lalin må på målsmans anhållan frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, pä sall Rektor och Lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan finna för honom lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning, som af Rektor godkännes; b) den förändring af läsordningen och den inskränkning af deri anvisade pensa må vidtagas, som lill förekommande af öfveransträngning hos lärjungarne synes af beholvel påkallas; och c) föreskrift meddelas, det ingen bör till ordinarie lärare antagas, som icke under minst ett läseår tjenstgjort vid högre elementarläroverk samt under dess rektors och vederbörande lärares ledning följt undervisningens gång och sjelf i densamma deltagit, eller ock medelst tillförlitligt vittnesbörd styrker sig ega annorledes genom öfning lorvärfvad, emot nyssnämnda prof svarande, undervisningsskicklighet; dels ock taga i öfvervägande lämpligaste sättet, att lör elementarläroverken åstadkomma en närmare gemensam tillsyn och vård, samt i detta ämne till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådigt förslag. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 November 1863. 30 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o il5. \o 175. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Nov. 1863. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, med flera dylika föremål. (Stats-Ulsk. Utlåt. N:o 141 oell Mern.
Ständerna afgifva förslag om reglerande af allt som angår myntet; enär frågan härom hos Rikets Ständer blifvit afgjord , då först men icke förr kunna Ständerna bedomina alla så väl till Staten i allmänhet sorn till Götha Canal enskildt erforderliga anslag, hvilka hvad. de förstnämnde eller Statsanslagen angår, en - Den 12 Mar t ii. 733 ligt min öfvertygelse på en gång, uti ett samj manhang, och icke styckevis böra till afgörande företagas» N:o 3. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus i Jag anhåller vördsamligen att få framställa några önskningar till de Utstkott som komma att handlägga frågan om det biträde, sorn ytterligare skulle kunna beviljas Götha Canal. jag önskar nemligen att frågan, huruvida landels myntväsende skall förblifva i det skick det är, eller någon åtgärd till myntvärdets bestämmande skall vidtagas, måtte afgöras, innan trågan framställes huruvida nationen skall eller icke skall biträda canalbolaget. Utskotten skulle föreslå ytterligare biträde till Canalens fullbordande, önskade jag att detta biträde heldre måtte bestå 1 garanterande räntor åt actieägare än i nya lån. Jag föreställer mig att genom garanterade räntor actieägare skulle sättas i tillfälle att sjelfve kunna uppnegotiera Capitaler. Jag önskar vidare, att om räntor skulle garanteras actieägare, denna förmån måtte blott komma de actieägare tillgodo, hvilka gjort inbetalningar, icke dem hvilka på auctioner 734 Oen 13 Martil\ för -§ R:dr köpt ioe R:drs adier med |° inbetalning, och ej heller bolaget för de adier# hvilka för bristande inbetalning hemfallit det» samma. Bilagor i till PleniProtocollet för den 15 Martil; N:0 i« Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: För rätta behandlingen af Köngl. Majttö nådiga proposition hafva betänkligheter hos mig uppstått, sorn jag anhåller att få underställa Herr Grefvens och LändtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplystaré bepröfvande. Kongl.
RegeringsFormen, åligger utarbeta och föredraga de till StatsExpeditionerne hörande Ärenderne, äro jemväl likmätigt samma Grundlags 9 och 106 §§. förbundne, att uti alla mål, som hos Konungen i StatsRådet förekomma, yttra och förklara sina meningar äfven såväl, som StatsMinistrarne och StalsRåden. De äro således ojemförligt mera sysselsatte än StatsRåden, och dela med dem lika ansvar. Hvar finnes således något enda lagligt och antagligt skäl, hvarföre StatsSecreterarne skola hafva vida mindre lön än StatsRåden? Är det då den högre rangen, eller den större ledigheten, som skall betalas? Jag kan icke inse någon annan orsak. Som likväl dylike nu för tiden mindre användbare roaterialier böra gifva vika för det mera redbara och lön värda, och den satsen står fast, att en StatsSecreterare har en vida större och mödosammare verkningskrets, samt lika ansvarsfullt Embete, som ett StatsRåd; så är det min tanka, alt han bör af Staten lönas åtminstone lika med den sistnämde. 3oo Den 19 Maji e. m. Det smärtar mig visserligen, att af dessa mina Asigter föras till ett förslag, sorn ökar Statsntgifterne; men här talar saken för sig sjelf, och rättvisan understöd jer densamma för mycket kraftigt, att icke bifallas af Pxikets Ilöglofl. Ständer, hvilkas frikostighet under denna Riksdag redan vid • andra långt mindre magtpåliggande tillfällen visat sig så ganska stor. Således föreslår jag, att lönen för hvardera af de fyra StatsSecreterarne må förhöjas från 2^36 R:dr 3a sk., till 4'82 R:dr 24 sk., med derunder beräknade 260 tunnor Spannemål. JustititeCancelleren, hvars Embete är af icke mindre vigt, och fordrar icke mindre skicklighet och möda, än StatsSecrelerarens, bör derföre njuta lika lön med dem; och det är sådant jag härmed får föreslå.
Skulle under på-: stående Riksdag, RiddarhusFiscalen af Liga förfall vara hindrad, att tjensten förrätta, bör han det anmäla hos Landtmarskalkeo, som då lärer en annan i Fiscalens ställe förordna. 484 Den ig Julii e. m. Riddarhus Cancellifl er ne. 32 §■ Båda RiddarhusCancellisterne skola i allmänhet förrätta det, hvad dem af RiddarhusSecreteraren , antingen på Ridderskapets och Adelns eller Riddarhus-Directionens vägnar anbefalles, och skola de samfällt biträda den RiddarhusDirecteur, som häfver Genealogiske Handlingarne samt Archivet under dess vård. 33 §. Den Första Cancellisten åligger föra Protocollet i Directions sammankomster famt an. teckna alla ankomne eller afgående Bref m. m. Under påstående Riksdag är han Secreterare i RiddarhusUtskottet Riddarhus C arnellifl er ne. 30 §- Bägge RiddarhusCancellisteme skola i allmänhet förrätta, hvad dem af RiddarhusSecreteraren, antingen på Ridderskapets och Adelns eller RiddarhusDirectionens vägnar anbefalles; och samfällt biträda den RiddarhusDirecteur, som häfver Genealogiske Handlingarne samt Archivet under dess vård, och derjemte årligen hvardera aflämna femtio renskrifna Genealogiska Tabeller. 31 §• \ Den Första Cancellisten åligger föra Protocollet i Directions sammankomster. Under påstående Riksdsg, är han tillika Secreterare i RiddarhusUtskottet, och besörjer så väl Frotocollet „ som alla Deri 19 julii e, mi 435 och besörjer så väl Protocollet, som alla de Expeditioner hvilka ifrån detta Utskott utfärdas. 34 5- Den Andre Cancellisten är Secreterare vid Föredragningen af Adeliga JungfruStifts Ärenderne, samt för den skull ansvarig för alla dithörande Handlingar.
Smålands hypoteksförening har sin direktion och Smålands privatbank ett afdelningskontor, ansåg Kongl. Majit, med afseende jemväl å den mindre betydliga uppoffring från Statens sida, som af detta amorteringslån skulle föranledas, sig böra föreslå Rikets Ständer alt till det bolag, som redan bildat sig för utförande af förenämnda jernväg, anvisa ett lån, motsvarande två tredjedelar utaf den till 324,000 Riksdaler beräknade anläggningskostnaden, eller 216,000 Riksdaler, alt utgå mot enahanda vilkor, som af Rikets Ständer för lånen till jernvägsanläggningarne mellan södra stambanan och städerna Ystad, Helsingborg och Landskrona kunna varda bestämda, i den mån samma vilkor för ifrågavarande mindre jernvägsarbete må linnas tillämpliga. Af de insända handlingarna har Utskottet iuhemtat, alt frågan afser anläggningen af en för hästkraft afseld jernbana om 3 fots spårvidd, hvilken dock lätteligen skulle kunna till lokomotiv-bana med 5,5 fots spårvidd förändras.
Alltså kan efter min öfvertygelse, äfven det strängaste iagttagande af Riddarhusordningens bokstafliga föreskrifter förenas med införandet i ett serskildt Reglemente af de stadganden, Ridderskapet och Adeln kunde vidtaga i afseende pä främmande personers tillträde vid dessa sammankomster. Men för att erhålla förbindande kraft i hänseende till de främmande åhörarne, torde detta Reglemente fordra Kongl. Gtadfä-' stelse. Med stöd af hvad jag nu anfördt, tilU styrker jag för min del, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln i händelse af bifall å den egentliga hufvudfrågan i Friherre Åkerhjeims motion, äfven måtte stadga: i.o Att ett serskildt stadgande (Reglemente) j afseende på främmande personers till - Den 11 Martil. träde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster och ordnings Ibefrämjande dervid utfördes, samt i underdånighet till Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse öfverlemnas. 2:0 Att Riddarhusutskott, i händelse a£ erhållande af den Kongl. Sanctionen, uppdrages, ! att ombesörja allt hvad till verkställigheten hörer, och när den anser offentligheten kunna taga sin början, derom till Ridderskapet och Adeln inkommer med berättelse, äfvensom på lämpligt sätt då gifver det allmänheten tillkänna. 3:0 Att RiddarhusFiscalen, i händelse af Läktarens öfverlåtande åt åhörare, upprättar ett förslag till en ny bänkindelning, som torde kunna sålunda uppgöras, att hvarje Bänk mansafdelning erhåller en bänk, och att de återstående bibehållas ledige för de Ledamöter, som framdeles sig anmäla. Utskrifningsexpenser för de nya Bänklistorne torde RiddarhusFiscalen få tillgodonjuta. Förslag till Reglemente för ej till Ständet hörande, personers tillträde vid Högloft. Ridderftwpet och Adelns sammankomster och till befrämjande aj den vid detta tillträde nödiga 1:0.
Fyra procents årlig ränta från och med år i83o och på betalning dessutom af Två procent årligen, i afräkning å primitiva Capitalet från och med år i835, linder förbehåll derjemte för RiksgäldsContoiret, alt göra större eller mindre afbetalning på Capitalet. b) att de i432 R:dr i3 sk. 2 r:st., som öfverskjuta jämna summan af 4>400)000 Rsdr, utbetalas contant från RiksgäldsContoiret till Banken. c) i följd af Rikets Ständers Beslut, är i BancoReglementet stadgadt, att de uti itsta mom. nämnde Förbindelser icke få användas, utan i och för förstärkning af Bankens reela fond, då detta af BancoFullmägtige nödigt pröfvas, äfvensom, innan Banken tillåter dem å annor man öfverlåta, de skola först RiksgäldsContoiret till inlösen hembjudas. d) till de uti mom. (bokstafven a) omförmälde Förskrifningar är af Rikets Ständer fastställdt följande ( i6 ) F or mulai r e Sora, enligt Sveriges Rikets Ständers under sistlidne Riksdag fattade och af Kongl. Maj:t stadfästade Beslut, Svenska StatsVerkets nu återstående skuld till Svenska Banken för erhållne penninge-försträckningar till 1808 års krigskostnader skall af RiksgäldsContoiret med 4,400,000 R:dr Banco liqvideras; alltså, och likmätigt de Stadganden, samma Beslut i öfrigt innehåller, utfästa och förbinda sig undertecknade, af Rikets Ständer till RiksgäldsContoirets förvaltning förordnade Fullmägtige, i Rikets Ständers namn och å deras vägnar, att, i afräkning och såsom en del af herörde skuld, gälda till Sveriges Rikes Bank eller Ordres en stimma af Tio Tusen (10,000) Riksdaler Svenskt Banco, på sätt, att Banken eller hvem, som, genom öfverlåtelse af denna Sedel, blifvit innehafvare af Bankens rätt, skall ega att för dessa R:dr 10,000 hos RiksgäldsContoiret uppbära ränta efter (4) Fyra för Hundra årligen, räknadt från och med innevarande år till och med år 1834, samt från och med år i835, äfven Capitalafbetalmng efter (2) Två för Hundra årligen å samma R:dr 10,000, jemte ränta å 4 procent å hvad utaf skulden efter sednast skedd Capital-afbetalning återstår, intill dess Capital med Ränta blifvit till fullo godtgjordt; RiksgäldsContoiret dock förbehållet, att, utöfver hvad sålunda bestämdt blifvit, från och med år i835, större eller mindre del af CapitalSkulden sig afbörda, efter förut 3:ne gånger skedd uppsägning i Svenska Officiella Tidningen,
Jag tror saken vara nödvändig, på det utländske capitaler skola kunna göra sig verksamma till uppodlande af våra ödemarker; på det man må kunna förebygga kastningen i egendomsvärdet; på det den stora osäkerhet måtte upphöra, som äger rum vid hvarje Riksdag, i afseende på egendomarnes värde; på det man icke må gynna capitalistens intresse, ty det är det, som minst af alla behöfver gynnas, emedan det ligger i dess egen natur att gynna sig sjelf; och på det den mängd af gäldskyldige måtte räddas ur elände, som ej inse det, förrän det trädt inom dörren, och blifvit för dem på ett känbart sätt skadligt. Det har blifvit sagdl, att Regeringens målsmanskap fordrade att återföra Banken till förmåga att inlösa sine sedlar med silfver efter ordalydelsen. Men det tror jag 2i>4 Den 6 Julii e. m. på intet vis går an. Följden skulle ej blifva annan, än mängden af gäldskyldiges herbergerande på gäldstugorne, och att det vore omöjligt att herbergera alla, som komma dit. Det är på dessa grunder jag till alla delar förenar mig med de Talare, hvilka yrkat bifall å Utlåtandet ]N;o i. Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: Efter att vid trenne föregående Riksdagar hafva efter min förmåga sökt medverka till utbildande af den opinion, som gjort sig gällande i Utskottens Utlåtande, är det mig angenämt att nu vidare slippa tala till bevis för nyttan af en Realisation, utan blott behöfva instämma med dem, som redan yttrat sig, samt serskildt besvara ett och annat inkast. En värd Talare, Friherre Kantzou har sagt, att han väl önskar en myntbestämning, men att tiden ännu icke är inne dertill. Detta är ett gammalt talesätt, som man fört allt ifrån 1815 års Riksdag. Tiden var icke heller inne år 1818; icke år 1823.
hvad skall det väl bli af henne O, min Gud! skall väl någon mildt förbarma sig öfver båda dessa oskyldigt brännmärkta qvinnor Beklagansvärda syster Olyckliga maka! (djupt rörd.) Rysligt grep mig förbannelsen den stund, då jag fastkedjade ditt rena, skuldfria lif vid mitt, och, nade afgrunden. Ingen ånger! ingen död! framtar ett försegladt bref ur fickan, som han noga med förvilladt uppsåt, kastade dig i den redan öppförmår nu mera bortvältra denna förbannelse! (Han betraktar) Månne väl innehållet af detta bref skall 91 tillskynda dem någon beskyddare? Månne jag väl vågar tro på de lugnande ord, som den vördnadsvärde Presten, tillika med detta bref gaf mig Ja, evige Fader! på din nåd, och på löftet af värnlöse och om brottslingens böner, från te sakna tröst och deltagande. ditt ords tjenare, vill jag bygga mitt hopp för de grafvens tröskel, kunna beveka menniskor, ska de inHaraldson (vaknande). en gräslig dröm! mig tycktes dagen var kom Talar du med någon, son Hu! det var men, och vi affördes till afrättsplatsen; men vid vår framkomst dit, tyckte jag mig se mitt eget hufvud, let. Usch ohyggligt grinande, redan sitta uppspikadt på stegBirger. dunkelt. Inom få timmar, skall denna er dröm, vara en ryslig sanning! Haraldson (springer förskräckt upp). Stackars gubbe! ert minne har i fängelset blifvit jag med denna dag hunnit målet för min sextioåriga lefnad. Men är du säker Birger Hoppas du då ingen förändring Birger. kan, för flera veckor sedan, afslagen återkommit; men hvarföre verkställigheten af vår dom, ända tills i dag blifvit uppskjuten, är mig obekant. Nu Tvifla inte min far! ni vet att vår nådansö- Ah du har rätt! jag hade glömt, att 92 ändtligen, är stunden nära; gör er derföre redo, till den sista vandringen. Haraldson. kare! och hustru din? hvad skall det väl bli af dem Birger (suckande). Ja, ja! men flickan, Birger flickan stac mig döden bitter.
Ej må sådan begäran sedan upptagas i annat fall, än att bevisningen ej varit kunnig eller att tillgå eller anledning till dess företeende ej förefunnits förr än efter den tid, här ofvan sagd är, i hvilket fall, derest berättelsen emellertid utfärdad blifvit, dock iakttagas bör hvad som är föreskrifvel genom Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1802, angående skyldighet för den part, som, efter berättelsens utfärdande, önskar förete bevis, att, vid underskriften, derom göra förbehåll, eller söka mundtligt förhör. § 6. Sedan till Hofrätt inkommet mål blifvit till afgörande föredraget, låte rätten uppläsa det beslut, som under dess skärskådande kommit, hvad parterne i Hofrätten anfört jemte hvad af öfrige handlingar för målets kännedom af rätten anses nödigt; hvarefter målet bör i stadgad ordning till pröfning företagas. § 7. Hvad nu gällande lag och författningar annorledes stadga, än -ofvan föreskrifvet blifvit, kommer att till all verkan förfalla. Stockholm den 11 Augusti 1851. 1 STOCKHOLM. Östi.und & Berling, <85L l lag-Ulskollels Betänkande, Jfs 32. Ank. till Exp.-Ulsk. (leii 15 Aug. 1851, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels afskaffande af vadepenningar och revisionsskilling, dels utsträckning af tiden får anmälande af missnöje emot Hof-Rätts Dom och Utslag; och dels förändring i lagens stadganden om rättegångskostnad. Ofver dessa motioner har Hedervärda Bonde-Ståndet infordrat Utlåtande af Lag-Utskottet, som, vid fullgörande af Utskottets åliggande i denna del, anser sig först böra besvara frågan om afskaffande af vadepenningar, eller de belopp, sorn den, hvilken vill vädja emot
t > V \ 1 ■>'it» Då, vid FtfialDisconternes inträffade obe” Den 1 f Mårtii 9 f* «. stånd,jag nästa», allman t-hörde yttras den tanka , att FOJdringsagarnéi Htscontenje-borde, för blifvande förluster; skadeslösa hållas af Sta* ten, som borde Disconternes utredning ombesörja; men jag deremot ansetta Statens medel äfven så litet borå an väodas^ilL godtgörande af enskifta föriusrer , sorn jag trott Riksens Ständer vara berättigade-att upphäfva Fordringsägares? j FilialDiscontemc j Lagen förvarade rättighet, attsjellve göra sina Fordringsanspråk gallander fann jag mig . med ett så felaktigt omdöme icke skicklig till förberedande åtgärder afvtt ärende, der min öfvertygelse var rakt stridande emot den gällande vik jans, och de hufvudgrunder, hvarpå Högloflige Stats* och BancoUtskottens Betänkande*i öfvetenesiämmelse dermed,...h vilar; och ehuru mitt yttrande, * följd af detta tänkesätt, mera innefattar en Reservation emot hvad år föreslagit och hufvudsakligen torde blifva gilladt, än fötsleg till hufvudsaklig rubbning i en Plan, som, i förlitande på Utskottens upplysta pröfning, älven jag torde börjrnnse vara den eni da användbara och antagliga, anhåller jag likväl, atfr vid Betänkandet, sorn otvifvelaktigt återremitteras, några *'«.uringar fä framställa-, i den ordning Betänkandet dertill föranleder. Utskotten yttra sig först: "Att, sedan ActieÅgare i Malmo oell Götha CanalDisconter lemnat obestämda och byilkorliga svar uppå, den, dem i afseende pä Discont-rörelsen gjorda fråga, haf var Utskotten icke funnit någon betänklighet att, utan ActieAgares vidare hö• rande p tiU öfverläggning företaga frågan om 84, Den 1?
Grefve Horn: Jag ville fråga Herr Tham, huruvida han anser det vara conseqvent att medgifva, det realisationens verkställighet blifvit försäkrad genom de af Rikets Ständer beslutade myntbestämnings-lagar, jemte den deråt gifna Kongl, sanctionen, och ändå påstå, att allmänheten icke tror på denna verkställighet, eller att ett säkert myntskall komma att finnas. För min del skulle jag tro, att de, som på grund af den Kongl, sanctionen säga sig hafva en fast öfvertygelse i - Den 5 Mars f. m. geise om realisationens verkställighet, minst af alla böra frukta, det Svenska folket ej vill förskrifva sig i silfver, likaså väl som i Bancosedlar. Lika med Herr von Hartmansdorff tror jag derföre det vara lämpligt att låta det bero af RiksgäldsContorets Fullmägtige, huruvida betalningen skall erläggas i silfver eller Bancosedlar, och instämmer i den proposition han begärt. Herr Lefrén: Jag tror, att en sakförblandning här äger rum i afseende pä hvad som är beslutadt. Bancosedelns värde i silfver är väl beslutadt, men tiden när klingande mynt kommer i rörelsen är ännu icke bestämd. Mig synes således billigheten fordra, att låntagarne få rättighet betala med det mynt, som finnes, och hvars värde är lika med silfver, meri icke åläggas att förskrifva sig i ett mynt, som ännu icke är gängse. När realisationens verkställighet vidtager, betyder coursell intet; ty den går till 128 sk. i samma stund Bank-luckan öppnas. Står den högre, blifver hela påföljden, att något mera silfver för ett par postdagar uttages; men detta sätter sig genast, ty det är klart, att i samma ögonblick utväxlingen börjar, finner ingen intresse uti att exportera silfver med en onödig omkostnad af 2 å 3 procent.
I * Kongl. Maj.-ts Nåd. Proposition, N.o 4t - N:o 47. Aok. till Exp. Utsk. den 28 Dec. j kl. £- 7 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer > angående afskrifning af en del utaf det för Hallands Län år 1846 beviljade undsättnings-anslag ; gifven Stockholms Slott den 2 December 1847• Då, i anseende till 1846 års felslagna skörd inom Hallands län, Kongl. Maj:ts befallningshafvande derstädes till Kongl. Majrt ingick med underdånig framställning om erforderliga undsättnings-anslag af allmänna medel för nämnda läns nödställde innevånare, yttrade Kongl. Maj:ts befallningshafvande sig förutse, att ett betydligt antal mindre jordbrukare, isynnerhet torpare och backstugusittare, skulle råka i yttersta förlägenhet, emedan de hvarken kunde blifva godkände såsom delande den gemensamma ansvarigheten för lån utaf undsättningsfonden, eller hos sock ne-kom mitteer na ställa serskild säkerhet för de understöd, hvaraf de voro i behof; af hvilken anledning Kongl. Maj:ts befallningshafvande i underdånighet anhöll, att, utaf hvad till understöd för länet kunde beviljas, 10,000 r:dr banko måtte få utan gemensam ansvarighet eller säkerhet utlemnas. Kongl. Maj:t, som till undsättning för Hallands län i nåder anvisade en summa af 80,000 r:dr banko, kunde likväl, enär de medel, som varit af Rikets sednast församlade Ständer anslagne att utan säkerhet eller återbetalningsskyldighet såsom undsättning utdelas, redan blifvit till behöfvande inom andra län disponerade, icke bifalla förrberörde anhållan i vidsträcktare mån, än att utaf de beviljade undsättningsmedlen ett belopp af 600 r:dr skulle få till understöd utan återbetalningsskyidighet användas.