Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 42 fogade tabell utvisar, alt kreditivet för belåning af vågbara metaller icke varit anlitadt till dess fulla belopp. 2,500,000 r:dr återstå ännu af detta kreditiv. Nu har så tillgått, alt belåningen af dessa vågbara effekter ägt rom, och att för de sålunda erhållna lånen silfver uttagits ur banken, hvarigenom rörelse-kapitalet icke undergått någon förminskning. Beträffande åter hufvudsaken, så bestrider jag den yrkade äterremissen, emedan den tidsutdrägt, som genom en återremiss uppkommer, tillintetgör verkan af en i tid vidtagen demonstration. Hufvudsakligaste skälet, hvarföre jag tillstyrker bifall till betänk., är, alt jag är mån om detta Stånds anseende och tror, att, då de Stånd, hvars yrke icke är alt befatta sig med det, som rörer krig, likväl, utan betänklighet, bifallit betänk., det skulle förundra mången, att R. o. Ad., hvars medlemmar lill största delen tillhört eller tillhöra militären, skulle framställa betänkligheter, hvilka ingalunda komma att tolkas till Ståndets fördel. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: H. StatsUtsk. har ansett sig böra tillstyrka antagande af K. M:s skrifvelse om anslag af 2 millioner r:dr b:co till utgifter för arméen m. m. 522 Den 11 Maj. Sveriges grundlag tillerkänner visserligen K. M. ett vigtigt prerogativ, nemi. vården af de utländska angelägeuheterne oell underhandlingar med främmande makter; och får jag härvid åberopa dels riks-aktens § 4 m. B. stadganden, men skall ifrägavar. prerogativ sättas i öfverensstämmelse med lagens verkliga och omisskänneliga mening, så är det represeutatiouens skyldighet att understödja de pä grund af öfverenskommelser eller under annan form tagne åtgärder med afseende pä landets ställning lill främmande makter och således endast i högsta nödfall undandraga sig att anslå äskade anslag för ifrågavar. ändamål.
Lön, om den Ock behnnes öfverstiga cj^n för samma Syssla n» Ståts-Utskottets Betånkanden, }öt<) föreslagna, kan undergå någon slags förminskning under Innehafvararens tjensteeller expectance - tid, utan blott vid första efter densamma sig yppande ledighet. 3:0 Att den jemkning i Löneanslagen, sorn vid några Läroverk finnes böra äga ruin, och. hvarigenom vid några Gymnasier de äldre Lectorernes Löner framdeles blifva nedsatte, men de yngres deremot förhöjde, icke må kunna fö. retagas, så länge någon af de redan utnämnde Lectorer vid samma Gymnasium icke enligt laglig Expectance-rättighet, i sin tour, njutit förmånen af den högsta Lön, hvartill han i framtiden är genom sin Fullmagt berättigad. Det vöre hardt och orättvist, om en Lector, t. ex. i Strengnäs eller Carlstad, hvilken i några år, såsom bland de yngste, tjent för obilligt ringa Lön, men åtnöjt sig dermed, under hoppet att i framtiden vinna ersättning genom de högre Löner och andra förmåner, som för de äldste Lectorerne blifvit anslagne, skulle se dessa högre Löner förminskade just då, när han borde komma att dem åtnjuta. Ifrån den stuhd nya Löne-regleringen vunnit Eders Kongl. Majus höga Stadfästelse, vet hvarje Sökande hvilka förmåner han för sin tjenstetid kan påräkna. Inom Skolorne gifves ingen sådan Expectance, om icke för några få af nu varande Colleger. Rectors och Conrectors tjensterne tilldelas icke efter tour. 4:0 Flyttning af Skolverkens tillgångar 1- från det ena Stiftet till det andra, har Commitéen på det sorgfälligaste sökt undvika. Den skulle synas innebära en slags hårdhet och helt 110 20 Ståts-Utskottets Betänk anden'. visst väcka missniije, ehuru densamma i sig sjelf kunde vara tämligen billig.
Kommandes qwarstaden att derä fortfara, intill desi, efter skedd anmälan derom hos Konungens Hof-Cantzlers-Embete, samma Embete sig deröfwer ntlatir och föreskrift derigenom erhållits, huru med den i förwar satta Skriften widare förfaras skall. 9:o Att, om någon bok eller skrift, som bliswit i laglig ordning antingen eonfisqnerad, eller tills widare med qwarstad belagd, det oaktadt försäljes, eller under hand uppsåtligen utsprides, skall den, som dermed beträdes, ware sig Författare, Boktryckare eller hwilken annan person, som sig dertill bruka latit, derföre till answar ställas, och dä förbrytelsen honom bewisas kan, derföre plikta Twähnndrade Riksdaler. Boktryckare eller Bokhandlare ware, dä detta brott af dem begas, tillika sina rättigheter sörlustige. 8 8- Wid Rättegången i Tryckfrihetseller Bokförsäljnings-mal, som med anledning af denna Författning uppkomma, skola följande Ordning ocb Stadgande» för framtiden beständigt och med noggrann efterföljd deraf iakttagas: l:o Alla mål, hwilka i något afseende innefatta atal ä böcker och skrifter, som af trycket in - 232 Expeditioner til! Riks-ZtLnde». rikes utkommit, och som ej höra under Hof-Cantzlerens enskilda afgörande, skola upptagas tvid Kämnärs-Rätt i den Stad, eller tvid Härads-Rätt i den Ort, htvarest den äklagade förbrytelsen skett. 2:o I anseende till Stämning af Parter eller Wittncn med allt hwad till en Laglig Rättegång böra kan, iakttageS hwad gällande Lagar och Författningar om sädana brottmäls behandling tvid allmänna Domstolar föreskrifwa. Och ware UnderRätt skyldig att, sä snart undersökning i nägot mäl äskas, densamma genast i wederbörlig ordning begynna, och utan uppehäll till Lagligt slut fortfara. 3:o Wäckes tvid begynd Nättegäng fräga om gwarstad ä en ätalad
Den Ryska general, som satt sig i besittning af Stockholm, och ej inom kort tid befästar Danviks och Skans tullar, upbränner Norrmalm, om så behöfves, och anlägger fältverk till försvar af Norrbro; den general, som ej inom desse svårt intagliga befästningar till det yttersta försvarar sig, den förtjenade att mista hufvudet. Om vi ej befästa Stockholm, så upoffra vi Norrmalm och utsätta hela den öfriga delen af staden för farorna af ett bomhardement från egna mörsare. Tror Hr Gr:n, att den fiende, som upbrände egen hufvudstad för att nå målet för 1812 års krig, skulle skona vår hufvudstad, för att gå miste om ett framtida krigsmål. Gr. Anckarsvärd talar slutligen om nödvändigheten af att till - 214 Den 28 Januari e. m. dela hvarje infanteri-bataljon sitt särskilda fotartilleri. En annan stor fältherre, som hette Napoleon, fann att Artilleriets högsta kraft låg deruti, att det kunde hastigt och nied samlade massor upträda på slagfältet, •— och så vann han slaget vid Austerlitz! Jag öfvergår nu till 5:to Hufvudtit:n. Hafva Gr. Anckarsvärd» anmårknir mot den 4:de innehållit en och annan sanning, så äro deremot hans anmärkmr mot den 5:te en idel väfnad af falska förespeglingar med oriktiga upgifter till inslag, lie likna en luftballong, fvlld med tomma fraser; men kommer sanningen och med en liten syl sticker ett hål derpå, så faller hela luftballongen med sina svällande former och skimrande färger till marken. Gr. Anckarsvärd upgifver Engelska och Fransyska flottornas storlek och kostnad, samt Ryska flottans storlek och kostnad år 1852. Förmodligen lemnar llr Gr:n dessa upgifter för alt genom kostnadssummornas storhet afskräcka oss från hvarje försök att bilda ett starkt sjöförsvar, samt för att visa, huru England och Frankrike kunna öfver oss hälla sin allsmäktiga, skyddande hand.
Majlis Befallningshafvande och till Landlstalen hörande tjenstemän; Ölver-Intendents-embelet; General-Landlmäteri-kontoret; Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader; Styrelsen för Statens jernvägar; Chefs-embetena samt civile tjenstemän vid arméen och flottan; Guvernörs-embetet vid Krigs-akademien; Konsistorier, Reklors-embeten och Faknlteteter vid Universiteten; Teknologiska Institutet; Tulldistriks-Chefs-embeten; samtlige Under-domstolar; Bergshauptman och Bergmästare: Magistrater och andra Styrelser samt öfriga Verk och Myndigheter i städer och köpingar; Sjömanshus. Andru Afdelningen. Hofoch Ölver-rätter samt Kansli-rätten; Rikets Kollegier; Sundhets-kollegium; Akademi-Kanslers-embeten: Serafimer-Ordens-gillet; Direktionen öfver Serafimer-lasarettet; General-Poststyrelsen; Telegraf-styrelsen; General-Tullstyrelsen; Fångvårds-styrelsen; Skogs-styrelsen; Konvoy-kommissariatet; Kommitléen för Salpeter-ärendena: Karantäns-kommissionen samt andra af Kongl. Majit tillsatta Styrelser, Kommittéer och My ndigheler, hvilka icke finnas i denna eller öfriga afdelningar särskildt upptagna. Tredje Afdelningen. Stats-deparlements-, Justitie—revisionssamt Hof-expedilionerna. Alla handlingar, som icke i 3:dje, 4:de och 6:te §§ finnas omförmälda, skola, då de från förenämnde Verk och Myndigheter utgifvas eller dit inlemnas, vara försedde med stämpel, beräknad sålunda: Expeditions-Utskottets Förs/ny till underd. Skrifvelse lS:o 4j&i. 373 lista 2: dra 3:di AfdelAfdelAfdelningen. ningen. ningen. Handlingar, sorn ulgijvas: R:dr öre R:dr öre R:dr öre Kongl. Maj:ts Resolutioner och Utslag å hvarjehanda ansökningar och besvär, äfvensom Kongl. Majlis
Emot detta Förslag gjordes af Riksdags mannen Wessing uti det Hedervärda BondeStåndet anmärkning, hvarå StatsUtskottet yttrade: att fråga icke var om något nytt eller utsträckt åliggande för hemmansägarne, utan om en anstallt, som syntes kunna leda till deras förmån: att Kongl. Majus och Kronans behallne Räntehö och Halm i Upsala, Stockholms. Södermanlands och Westmanlands Län, sorn, på grund af hemmanens natur måste in natura utgöras, när Kronans behof det fordra, blefvo vid 1809 och 1810 årens Riksdag, enligt Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af den 10 April sistnämde år, rörande utfodringen vid Kongl. Hofstallet, påräknad att in natura utgöras, hvilket ock Kongl. Maj:t under den 23 September 1811 i Nåder faststält: att StatsUtskottet ansåg någon ändring häruti då icke kunna göras men väl den lindring beredas, att på sätt StatsUtskottet förut föreslagit, Räntegifvarne kunde emot skälig lösen för dessa Räntepersedlar undvika besväret och olägenheten af desammes transporterande längre väg till Upbördsstället; och då det efter Utskottets förslag, skulle bero af frivillig öfverenskommelse imellan Hofstallet och Räntegifvarne, an - StatsUtskottets Betänkanden. 513 tingen lösen mä ske eller ej, kunde Utskottet ej förese, att något äfventyr eller lidande för Räntegifvarne härvid skulle kunna upkomma, helst denna anstalt, från längre tid tillbaka, varit antagen och blifvit utan något överklagande verkställd uti de öfrige Uänen. Hvad af StatsUtskottet sålunda yttrades och hemställdes, blef af Riksens Höglofl. Ständer till alla delar bifallit; och som den nu yrkade förändring härutinnan, att
Jag understödjer den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redactionsförändring, dock med det undantag, att jag icke anser skolläraren ovillkorligen behöfva de färdigheter, som tillhöra klockare, såvida han icke äfven vill blifva klockare. Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. med frågan om klockare och lärare bör vara en person, utan inskränker mig blott till att begära att vaccinationsoell åderlåtningsskyldighelen måtte försvinna ur denna §, på det vi icke må hafva händerna bundna vid afgörandet af nästa punkt. Blir det afgjordt att klockareoch skollärarebefattningarne skola vara förenade, så följer af sig sjelft att skolläraren skall kunna vaccinera och åderlåta. Lika med Hr von Hartmansdorff finner jag mycket skäl för den åsigt, att icke seminariiföreståndaren ensam bör få utgifva examenshetyg. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Det är egentligen för att åstadkomma en obetydlig redactionsförändring, som jag begärt ordet. Här står nemi., att hvar och en, sorn vill anses behörig alt söka lärarebefattning vid folkskola, skall, antingen han genomgått seminarium eller icke, derstädes aflägga prof och enligt betyg af dess föreståndare visa sig öga full färdighet uti en mängd kunskaper, som här stå uppräknade. Uttrycket folkskola anser jag icke vara tillräckligt bestämdt; ty ehuruväl äfven jag i sista plenum gaf min röst till det stadgande, att en fast skola skall finnas i hvarje församling, kan jag dock icke undgå att finna att den fasta skolan i de flesta socknar, särdeles de större, icke är tillfyllestgörande, utan att på sådana ställen komma att finnas s. k. ambulatoriska skolor jemte den fasta skolan. Om man således här nyttjar ordet folkskola såsom omfattande både fasta och ambulatoriska skolor, så skulle hvar och en äga de ifrågaställa kunskaperna, ehvad han sökte skol lä— rarebefattning uti ambulatorisk eller uti fast skola, hvilket skaile leda till församlingarnes onödiga betungande, enär anspråket på större lön naturligtvis både borde och skulle ökas i samma mån som kunskapsmåttet hos den sökande vore större.
Barndomens friska leenden strålade på deras anleten under det de lekande stridde, Edward för att gifva kyssar, Ellna för att undvika dem. Jag sade att de aldrig med flit dödade ett enda djur; – jag hade orätt. Då de sågo ett litet kräk, som låg kämpande i dödsplågor, en fluga eller mal som brännt sig på ljuset, en krossad men ännu lefvande mask; då gick Edward som den minst blödiga, att med bortvändt öga och förbarmande fot påskynda det ögonblick, då plågan blef till intet. „Det är bättre att dö, än att lida;“ sade de, och bleka vände de sig bort. „Dessa barn äro för goda för denna jord;“ – sade de som kände dem. „De skola visst ej lefva länge.“ Och likväl, min Gud, bland så många smärtor, bland så mycket ondt, skulle det göra godt om Du tillät dem att dröja, dessa syner, som liksom åter uppenbara för oss stjernan, den vi förlorat ur sigte, som mildt och välgörande påminna oss om hvarifrån vi komma och hvart vi gå. Jordens gode och älskvärde, – om jag önskar att j måtten dröja, är det för vår skuld, ej för er. – Om den Allbarmhertige ville till sitt sköte återkalla dessa gnistor af sin ande, som för ett ögonblick skulle värma och lysa en ovärdig jord, – huru väl är det ej af Honom, huru godt för er! Barndomens maj-dag hade för Edward och Ellna förflutit, deras ungdom bröt in. De hade lefvat femton år. Mycket var dock ej deras barna-sinne förändradt. Den första blåsippa, som stack fram under snön, det första smultron som rodnade för Junisolens strålar, framkallade ännu glädjens purpur på deras kinder, och deras medvarelsers fröjd eller smärta framlockade, nu som förr, deras leenden eller deras tårar. Endast att de nu mer än förr, närmade sig menniskorna, såsom de värdigaste föremål för deras omsorger. Ingen hydda fanns, på en mil omkring, som de ej hade besökt. Deras mors godhet gaf dem oupphörligt tillfälle till den saliga njutningen, att göra menniskor godt.
Så t. ex. säger författarinnan, a t t gudarne vid Balilers död » grepos af den vildaste sorg och förtviflan), och att de » liögljudt gïå,tande beklagade förlusten af sin alskling ». Shdana fraser öfveren.sstiiinma ej riktigt med sagans vasen .. Uttryck liknande dessa förekoninia dock ej så ofta, att de störa intrycket af berättelsen. I allnilinliet förekornina i dessa sagor allt för många nanm, Iivilket stiiiidom ger berättelsen en onödig tyngd. Dessutoin ngin~ i a s. på iiiånga ställen en niiingd gudar. och andra mytiska väsenden i förbigiende, utan att de p&amp; ~iggot satt ingripa i liandliugen eller beliiifvas för en ratt uppfattning af berättelsen. Detta fel bör dock lätt kunna afhjalpas i en följande upplaga. Hvbd som däreniot i hög grad minskar bokens varde soin iingdonisläsriing är, att en del af de i deiisamina förekoniniande sagorna om Loke äro ytterst osmakliga, att ej saga vidriga. - Under förutsättning att sund ungdom ej faster sig vid eller iippfattar dessa råheter, vilja vi likväl ej af-. råda föräldrar frhn att satta bokeir i händerna på sina barn. Den passar för urgdom på 14 &amp; r och däröfver. ' Norska ltoiiiiiigasagor, berattade af Hedda Anderson. Pris 2, ~ s. F r u Hedda A.iiderson liar redxri geiioin sin Ribliskn ' historia och sina Nordiska sagor visat sig äga eii mycket stor förmåga a t t berätta enkelt, tydligt och riittfraiiit, si a t t barn kanna sig tilltalade af livad, lioii skrifver ocli iriecl nöje lasa detsainma: F r u Anderson Iiar denna gång läiniiat en bearbetu.ing af en del norska koniiiigasagor till de svenska barnens nytta, och vi &amp; ro öfvertygade därom, afven till deras nöje. Sagorna omfatta perioden f r h Harald Hårfager t. o. in.
Hvad de öfrige Motionerna angar, så och enar de icke ifrågasatt någon total förändring i det nu gällande beskattningssätt, utan endast afsett partiela rättelser och jeinkningar, torde, till undvikande af vidlyftighet, desse få anses besvarade genom de yttranden och förslag, Utskottet, i afseende på Bevillningsgruoderne, nu går att afgifva; och ehuru Utskottet dervid trott sig i allmänna omdömet ega ett stöd för den förmodan, att de sedan år 1812 gällande Bevill» ningsgrunder, med den jemkning de numera erhållit, motsvara sitt ändamål, och att några liuf» vudsaklige rubbningar deruti hvarken torde vara önskade eller fördelaktige, har Utskottet icke dess mindre insett sin förbindelse att, om något, i grund och verkställighet, rättvisare och lämpligare förslag kunnat utfinnas, detsamma för Bikets Höglofl. Ständer framställa; hvarföre ock omsorgen att, så vidt möjligt vore, icke, förbise något, som kunde medföra nytta, eller sprida upplysning i en vigtig, och på Landets väl betydligt inverkande fråga, föranledt Utskottet, att äfven nu fästa uppmärksamhet vid ett sistlidna Bevilln>' Utskottets Betänkande N:o j. Riksdag tryckt och till Bevillnings-Utskottet de» diceradt project, hvilket, fastän äfven då föremål tor granskning, torde förtjena en korrt framställning, Detta project utgår fråri den grundsatsen, att Bevillnings-summan; efter den ledning en tnedelberälning för flere år gåfve vid handen, skulle, utart bestämmande af nägra allmänna grunder, fördelas, först af BevillningsUtskottet på Latten, och sedan af Läns-Comitéer på Härader, Socknar och Städar, hvarefter slutligen andre Coinitéer, bestående af personer, ined erforderfige egenskaper och fullständig kännedom af alla local-förhållanden, skulle ålägga hvarje Medborgare en rättvis och, efter hvars och ens förmåga att utgöra den, lämpad skatt.
Denna oegentlighet har jag vid upställningen af mitt förslag sökt undvika, hvaremot detsamma i sak fullkomligt öfverensslämmer med BorgareSt:s beslut. Jag vågar derföre å samma mitt förslag vördsamt anhålla om bifall. Frih. Cederström: Visserligen har jag hört Gr. Lagerbjelke förklara alt det icke går an att instämma i BorgareSt:s beslut, emedan der skulle hafva insmugit sig ett betydligt redaktionsfel. Det har likväl galt an för 1848 års StatsUtsk. att begagna samma ordställning i detta hänseende, som Gr. Lagerbjelke nu klandrat, nemi.: ”K. M. och Kronan tillhörig jord; dock all derifrån undantages under åborätt uplåten jord” etc. och att delta icke innefattar ett ovilkorlig! subsumerande af den sednare kategorien under den förra, måtte med mångfaldiga exempel af författningsoch kurial-stil kunna bevisas. Gr. Lagerbjelke har äfven sagt alt det icke vore rätt att lemna derhän huru ersättningen skall upgöras med personer, hvilka arrenderat den jord sora kan erfordras för jernvägsanläggningen. Jag hemställer till eder, Mine Hrr, om arrenderätten kan i någon mån anses mera fredande än eganderälien. För eganderätten gäller likväl expropriationslagen och då torde icke för arrenderätten erfordras något högre skydd. För att emedlertid icke inleda oss i onödiga vidlyftigheter och då jag sökt ådagalägga att den redaktion, som af BorgareSt. blifvit begagnad, icke innefattar något ovanligt, får jag endast likasom Gr. Mörner och Hr Prytz Den 28 Augusti e. ra. 547 tillstyrka att R. o. Ad. ville instämma i BorgareSt:s beslut. Gr. Lagerbjelke är naturligtvis mera intagen af sitt förslag; redan faderskärleken bjuder det.
Jag tror, att, då vi nu upphunnit den länge efterlängtade tidpunkten att äga ett fast och bestämdt mynt, och Bankens hittills nästan uteslutande anlitande i låneväg nödvändigt måste minskas och slutligen, efter nu följda grunder, upphöra, man måste söka att hemta surrogat för denna minskade lånetillgång å Bankens sida från de gemensamma och solidariska åtgärder, som af enskilda utlåningen kunna påräknas. Det är detta syftemål, jag sett uttaladt i närvar, förslag och som jag önskar måtte vinna framgång. Hittills har den fördel, som genom lånebiträden å Bankens sida blifvit beredd åt penningerörelsen, skett på bekostnad af statsmyntets credit. Genom dess mångfald har det fallit i värde, hvaraf den realisation, vi gjort, blifvit en nödvändig' följd. När nu denna realisation är gjord, måste man söka surro - Den 26 November e. m. a83 gatet för lånerörelsen uti enskilda bemödanden, och dessa enskilda bemödanden skola gå i bredd med statsmyntet och hemta sin styrka och sin varaktighet uti den fortfarande säkerheten af statens varumätare. Att dessa enskilda bemödanden blifva omgjordade nied alla de garantier, som både det allmännas och hvarje individs väl erfordra, hvilken dertill lemnar sitt förtroende, anser jag innefattas icke mindre uti det framställda förslaget, än äfven uti de dervid gjorda anmärkntr och den lugna opartiska pröfning, hvartill jag förutser, att de skola föranleda. Det är blott med dessa ord jag anhåller att få beledsaga återremissen. Gr. Frölich, David: Jag anhåller till en början att få begagna en framför mig varande ledig plats närmare ljuset. Det torde anses åligga mig i min dubbla egenskap af motionär och ledamot i ett af de Utsk.,som tillsammans behandlat detta ärende, att nugot vidlyftigare upptaga de anmärkn:r, som mot Utskms förslag i dag blifvit gjorda.
6.j hvartill ytterligare, för att få summan af Bankens då förfallna skulder, komma alla i lånebanken deponerade summor och förfallna räntor å dess upplåningar, samt således vida mer än hvad Hr Lefrén beräknat. Jag kan visst lätt finna, huru han kommit till sin summa, nemi. genom afdrag af vissa poster, som aldrig komma att gravera inlösningsfonden; men detta står dock i strid med den af Utsk. uppställda sats att icke medgifva några afdrag, och, i sin helhet tillämpad, skulle derigenom, på sätt jag nedanföre visat, hela behofvet af den stora cassan försvinna. Jag öfvergår emedlertid nu till sjelfva hufvudsaken: Beli öfves en viss proportion emellan Bankens sedelstock (beräknad huru som helst) och dess cassa eller reella fond och, i sådant fall, beli öfver den vara så stor, Utsk. föreslagit? Reella fonden utgör Bankens cassa. Dess ändamål är att alltid äga tillgång för inlösen af Bankens förfallna skulder, hufvudsakligen bestående af dess utelöpande sedlar. Dess storlek måste sålunda bestämmas af tvenne förhållanden: 1:0 i hvad mån denna skuld kan komma att göras gällande emot Banken, och 2:0 med hvad lätthet cassan, i händelse af behof, kan förstärkas, I första fallet befinna sig troligen få banker i så lyckligt förhållande som den Den 5 Maj f. m. >49 Svenska. Dess sedlar utgöra nära uteslutande medlet för liela Rikets penningecirculation. Af grundlagen försäkrade vid rättigheten att kunna och ensamt kunna såsom mynt i Riket äga omlopp, d. v. s. att i allmän uppbörd och inför lagen erkännas såsom mynt, af vanan blifna folkets penningar, skall, sedan de vunnit, hvad som hittills fattats dem, ett oföränderligt silfvervärde, deras omlopp äga föga att befara af täflan med andra möjligen uppkommande sedelbanker, icke ägande samma förmåner.