Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protocollet, hållet i Kongl. Maj.ts och Rikets Kammar - Collegio, den 2 3 Juni 1812. S. D. Uti Nådigt Bref den g April 1810 hade Kongl. Maj:t gifvit Kongl. Collegio tillkänna, huruledes hos J^ongl. Maj:t Riksens Ständer i underdånighet aninält, att, uti de från Kongl. Collegium ingifne Förteckningar och uppgifter på Kronans Domainer, Riksens Ständer saknat underrättelse om ett Hemman, Lindön kalladt, beläget i Härads-Socken och Akers Härad af Nyköpings Län , hvilket vore ansett sorn en Kungsgårds omisteliga egendom, och vidÅborätten hvaraf framlidne Borgmästaren Kjerrman genom Kgl. Collegii Bref ?f den 19 Aug. 1752 skall blifvit bibehållen, så länge spansk Fårafvel der underhölls; •.och som nödigt vore attén fullständig upplysning *om detta henjman matte vinnas, så hade Kongl. Maj:t,uppiå Riksens Ständers tillika gjorda underdåni ct o 85® Den 7 Juli. ga anhållan, i Nåder anbefallt Kongl. Collegium att härom låta anställa behörig undersökning och att derest i händelse dervid skulle blifva utredt, att innehafvaren al'Lindön ej uppfyllt de honom ålagde förbindelser med samma Hemman , då efter lag och beskaffenheten förfara, samt vid nästa Lagtima Riksdag till Riksens Ständer om förhållandet dermed afgifva omständelig berättelse. Till följe häraf hade Kongl. Collegium under d, g October 1810, genom Bref till Konungens Befallningshafvande i orten , föranstaltat om en sådan undersökning, och sedan den samina,nu mera efter skedd påminnelse inkommit, lät Kgl. Collegium nu
Men emedan den uppkommande bristen ändock befarades icke till fullo blifver godtgjord, åtogo sig socknemännen äfven i allmänhet av med endast samma undantag, som ofvan är nämnt, att af hvarje person, som begår Herrens h. nattvard, skall vid sagda liqvid erläggas 2 (två) skillingar banco. Denna sednare afgift skall dock icke erläggas af dem, som vederbörligen hålla sina barn i skolan och således för deras scholgång erlägga den förut betämde afgiften. In fidem N. Uti allmän sockenstuga är detta förestående protocoll uppläst den 4 mars 1849 och till alla delar godkändt, underskrifer å socknens wägnar: Erik Svensson i Nygård Nils Nilsson i Backegård Erik Hansson i Storgård Efter justeringen af förestående protocoll tillkännagifva de närvarande, att socknemännen ville uppdraga anförandet af borggårds-stängsel omkring Häggenås kyrka åt f. b. Anders Jonsson i Kougsta, men också att de allmänt önskade erhålla uppskof med detta arbete till våren 1850, och hvartill undertecknad på flere anförda skäl biföll. N. Feltström 1849 d. 11 martii upplästes 4:de § af förestående protocoll, offentligen från predikostolen i Häggenås kyrka, tillika med besvärs anvisning till Konungens befallningshafvande inom 30 dagar från kungörandet, betygar N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållit vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 29:de april 1849.
Märkligt ock sank är och det till kistsnS heder att sällan hofwa.Enkor widkänt »agra betydande förluster i afseende pä dest egendom, men ofta, ty wgrre, hofwa hustrur, under Mannens Målsmanskap, förlorar alc och till och med blifwit flyttade ifrån en wist förmögenhet till de nödlidandes antal. När Swea Isikes Lagstiftare ännu wörö uti en slags ray-t och dä Mankönet i sölje deraf anlag den andra hälften af Mennistostägtet utur en mindre agcningsward fynpuncc, sa mar likiväl räktmifan, den ewigt i Naiuren förenade rättlvifan fä owäldug, att uti 2 Cao. ig §. Tiugs.Balken uti Upplands Lagen stadgades: " Giss Änckru snak; wärl sjelf sik, "förr alltrin sakum." Härifrån uppkommer nu den fräga — Har Mankönet wid jemförelse af sitt ridehwarf wunnit mer förstånd och oest hjerta mera förbättring, än den tid förrberörde Lag utgafs, eiler har Qwinnokönets förnuft ock konster blifwit förstoppade? — Jag tycker mig utan stada för mitt kön kunna antaga, att de under upplysningen och tidernas olika sätt akt uppföra sig, temmeligen noga följiö at. Den 5 Januarii. 199 Da en Lag andras eger upphäfwcs, bör noga undersökas och öfwerwägas de olägenheter denjamms medfört och lika sa, huruwida den författning man ämnar sälta t stället icke allenast förekommer den stada man bliswit wärst, utan ock är af den halt, att den utestänger andra olägenheter, hwilka kunna medföra ännu swarare följder. Hwilkcn principe fag sa osta anfört och altid stall åberopa när frägän är om Lagförändring; och om denna icke söljeS, sa stola wi nog sinna förökning i wära författningar, mm aldrig uppfylla ändamälet: Bättre Lagar. Att en
Den sistnämnda h m genom de tafior, hon utfört i h8tel Rydbergs matsal och vestibulen till Saltsjöbadens hotell gjort sig inon hufvudstaden mycket populär. Och bon förtjänar denna popularitet. Särslcildt målningarne å sistberörda stelle utmärka sig för lika mycken originalitet och finhet i uppfattningen, som för enkelhet och klarhet i kompositionen. o on ' Xniatyrmdleriet, som i förra århundradet var så rikt företrädd bland. andra i ' lafrensens och Halls personer, har numera kommit så godt som ur bruket. Ett par konstnärinnor kunna vi dock nämna, som på ett förtjänstfullt sätt idkat denna så graciösa konstrart. Den numera aflidna Elisc Amberg utmärkte sig för on behaglig färg och stor portrattlikhet. Vi vilja i det afseondet blott erinra om hennes framställning af Cwl den XV. Långt senare har Faizy Hjelm debuterat med sina fint och känsligt utförda elfenbensmilhingar. Hennes latta touche och mjellrande dagrar äro liksom enkom till för att framhålla en atlsslen hy. Darjamte utstracker hon sin uppma.rksamhet till alla toilettens detaljer med en omsorg, som bör tillfredssiiille hennes mest nogrhacle kvinliga modeller. Det säger sig sjalf att hennes konstniliga ut' trycksstitt mera lämpar sig för d m - än herrportriitt. Till sist låtom oss med n %gra ord frainhålla den lilla, men för vårt kvinnokön hedrande kontingent, som vi kmna till den artistskara, hvilken i de illustrerade verk, hvarmed vi uti våra dagar så mycket öfverhopas, gifva prof på sin talang. I denna kontingent iiro Jenn y Ivyströmn-Stoopendn hl och Ottilz ' a Adelborg isynnerhet viirda att beaktas. Den förra ar så produktiv att man ej vet hvsd man mest skall beundra .hos henne, den utomordentliga lätthet och snabbhet, me6 hvilken hon arbetar, eller det nästan lika förvånande förhållande, att hennes produktioner icke desto mindre äro värdefulla och artistiska. Äfven Ottilia Adelborgs namn torde numera vara allmänt kändt.
Ständers åt Styrelsen af RikgäldsVerket serskildt lemnade uppdrag, granskningen af förslitne. och stympade småsedlar får verkställas efter den allmänna grundsats, som StatsUtskottet vid 18■ o års Riksdag genom dess ofvan omförmäldte ProtocollsUtdrag stadgat. Detta stadgande blef således en ytterligare af II:rr Fullmäktige godkänd grund för förslitne sedlars bedömande; och hafva Commissarierne, med tillämpning af dessa föreskrifter samt med iakttagande af all den noggranhet och den vård om, å ena sidan, Contoirets och å andra sidan, den enskildes rätt, som vid så mångfaldigt omvexlande förhållanden i denna del kunnat iakttagas, sökt rättfärdiga det dem, i afseende på meranämnde approbation och cassation lemnade uppdrag, alltid i Öfverensstämmelse med de ytterligare följde grunder. — Commissarierne hafva nemligen, vid alla de tillfällen, då högra fjerdedelen af en till inlösen företedd, försliten mindre sedel ej funnits så fullständig, att den samma, jemlikt H:rr
Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 106, i anledning af Herr Prosten Berlins motion om löneförhöjning åt Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Ljunits och Herrestads Häraders Fögderi i Malmöhus Län, samt Ingelstads och Jerrestads Häraders Fögderi uti Christianstads Län. Återremitterades. N:o 107, i anledning af Herr af ForsellSj C.j motion om anslag till bildande af en Pensionsfond för Landtmäteri-staten. yller remitterades. N:o 108, i anledning af Herr MöllerhfelmSj A.} motion om förbättring uti Krigs-Cassörens inkomster. Bifölls. N:o 109, i anledning af väckta motioner om underhållande på Statens bekostnad af vissa delar utaf den sedan år 1812 emellan Wermland och Jemtland anlagda nya väg. Återremitterades. N:o 110, i anledning af väckta motioner om anslag af allmänna medel till den vid Fridhem stiftade Inrättning lör sinnessjuke. Bifölls. N:o lil, i anledning af Anders Anderssons ifrån Skaraborgs Län mo - 302 Prot. Utdr. d. 27 Maj 18/jo. tion om upphörande af pensionsrätt för de vid Kongl. Hof-Staten anställde personer. Bifölls. N:o 112, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag af allmänna medel till Cathedral-Skolan i Lund, i stället för dertill anvisade 1,047 tunnor Klockare-Helgonskylds-korn. Bifölls. N:o 113, i anledning af Herr Prosten Sidners motion om understöd till de fattige i Lappmarken. Återremitterades. N:o 114, i anledning af Herr von Paykulls, C. S., motion om ersättning åt Rusthållarne vid Kongl. Lif-Regementets Dragon-Corps för Recrutoch Remont-mötena. Bifölls. och N:o 115, i anledning af väckta motioner om anslag till det af Professoren Doctor Nils Åkerman i Stockholm inrättade Orthopediska Institutet.
Båtsmäns förseende med köjer och täcken Besparingar å anslagen i allmänhet, hos Förvaltningen och Stationerna, f. il. åsle Wlufemlliletn s Resestipendier samt lärda verks lifgifvande Kongl. Bibliotheket (Besparing) f. il. Sale Hufe int fi teln: Landshöfdinge-residensers inköp • Fångars vård och underhåll Byggnader och reparationer i Dito i landsorterna Stockholm Magasinsbyggnader i Stockholm Dito i landsorterna Indelningsbrist i Jemtlands Extra utgifter f. a. Osile llnfenilfifeln: Skiften och afvittringar Utflyttningshjelp i Skåne etc Vägar och kommunikationer Undervisningsanstalter för jordbruk Befrämjande af dito Hästafvelns förbättrande Undervisningsanstalter för slöjderna Befrämjande af dito Befrämjande af handel och sjöfart Undervisningsanstalter för dito Fiskeriernas understöd Bergsbrukets dito Besparingar å anslagen i allmänhet för förra åren f. il. I Osile litt fv tult i telni Clereci-Staten Lappmarks Ecklesiastikverk Akademi-, Gymnasiioch Skolestaten . Kommittéen för öfverseende af ekonomiske författningar . - • • "'i ■ - * . 243 — Kongl. Stats-Kontorets ' j underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisions-Berätfelse angående Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning. Storma k tigst e Allernådigste Konung! Grenom nådig remiss af den 19 sisliidne December, hvilken den 19 nästlidne Januari till Stats-Kontoret ankom, har Eders Kongl.
Bet ån landh, gig dj Att något stadgande icke finnes bni förfarandet i den händelse, att Mannen tredskas att uppgifva Boets tillgångar och gäld, samt att med Ed fästa denna Uppgift. ej Att den i 4 §• beskrifne Boskillnads-procedur icke skall vara lämplig i det fall, att Bouppteckningen visar öfverskjutande tillgång, utan att Boskillnacjsmålet då hör förfalla, i likhet med hvad 3 §• förutsätter; hvarjemte blifvit hemstäldt, om icke denna §. bör försvinna, på det de deraf häfflutne, och af erfarenheten kända vidriga följder, må förekommas. fj Att tydligare måtte bestämmas, att en Hustru, som vid Mannens Cession afstått sin del i det samfälda Boet icke derigenom befrias, att deltaga i Boets skuld med hvad från hennes sida efteråt till samfälda Boet ingår, så länge ägtenskapet ej iir upplöst. gj Att närmare må förklaras, hvad sorn i 8 Cap. 6 §, förstås med rätteligt afträdande så vidt det rörer Enka, samt hj Att den befrielse, som tillägges Enka , må utsträckas till Hustru, sorn vunnit laga skillnad i ägtenskapet, och har ij Herr M.
D esse Propositioner hafva blifvit besvara-' de med 84 Ja och 35 Nej, Och, sorn Ja alltså vunnit, är följakte!igen bifallet det här ofvan 1 alternativet upptagne Bevilinings - Utskottets förslag, sorn af Högloft. Eidderskapet och Adeln, Högvördige Präste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet gillats. 2 dra Voterings - Frigart. Den, sorn vill, att, på sätt af 3:ne Riksstånd blifvit faststaldt, alla i Sverige byggde 2 054 Ståts-Utskottets Betiikanden. Skepp oell Fartyg, sorn till Utlandr,tingen försälj is, ntå, till Skepps-Uyggeriernes uppmuntran, under 3 års tid från försäljningen; njuta, i afseende på utgående Tullen, samma helfrihet, sorn Svenska Fartyg tillkommer, voterar Ja; den det ej vill, Nej; vinner Nej; så kommer, enligt Välioff. Borgare Siåndets beslut, i afseende på Tull umgälderne af Svenska Fartyg, saide till utländsk man, alt förblifva vid hvad Författningarne nu derom föreskrifva. Voteringen häröfver har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; i följd hvaraf Ja vunnit, samt första alternativet häraf, innefattande 3:ne RiksStånds beslut, alltså är bifallet. 3 dje Voterings ~ Fr agan. Den, sorn vill, i enlighet med hvad Bevillning?
Stora stenar kommo rullande utefter golfvet och efter dem ett moln af dam. Med förskräckelsen målad på sina anleten rusade de båda guldmakarne upp från bordet. Dervid råkade lampan att falla omkull och slocknade. I nästa ögonblick var åldermannen utomdörren, i hack och häl följd af qvartermästaren. Aldrig hade åldermannen hemma i sitt eget hus upplefvat ett värre äfventyr. — Deras inträde på källaren “Hvita korpen”, midt öfver i gränden, väckte icke ringa uppmärksamhet. Åldermannen hade nämligen, då bordet föll omkull, råkat att hälla ut burken, i hvilken qvartermästaren förvarade sin dyrbara skatt af “menniskoblod”, och dervid fått åtskilliga märken i ansigtet och på händerna. Detta i förening med hans bleka anlete och förskräckta uppsyn kunde icke gerna tyda på annat än “slagsmål och skandal”, en högst nöjsam nyhet för de hederlige stamkunder, som suto der inne kring stora skänkhyllan och drucko mumma. Mäster Biervogel, värden på stället, hade icke heller förr varseblifvit dem, än han var redo att samla nyheter. — Hvad står på, go' vänner, — ropade han åt dem — vill någon hacka er till korfvar, efter I flåsen så? — Lagom skämt, mäster Qvickrot, lagom skämt — svarade åldermannen med min af sårad värdighet, i det han satte sig. — Bättre vore, för si förstås, om I saden till åt någon af desse late slynglar till skänkgossar, att tvätta af mig all denna orenlighet. — Hm! — Mäster Biervogel drog sin mun till ett bredt leende. — Den som blott hade inne så mycket vatten. — Gått åt i kypringen kan tänka — inföll qvartermästaren skrattande och slog Biervogel på axeln. — Gått åt Säg om det ordet en gång till! — Mäster Biervogel vardt röd i ansigtet som ett tegeltak och slog sin ludne näfve i bordet, så att fat och stop hoppade om hvarandra. — Säg om det, du blåbuk, och här ska' bli andra bullar, lofvar jag, än bagarns.
Sedan jag sålunda uttalat min mening om stambanans riktning, enlig med landets configuration, och om de utgreningar, som den i det allmännas intresse bör erhålla, utan att tillåta mig närmare bestämmande af sträckningen i vissa delar, hvilken måste bero af nu bristande undersökningar, återstår det att nämna några ord i anledning af Utskottets förslog, att fiere olika banor höra på en gång tagas under Bil. lill Slals-UlskoUets Utlåtande JVJ 62. 65 under arbete, hvarefter frågorne om anslagen och medlens anskaffande först komma under behandling. Såsom skäl för nyssnämnde förslag har Utskottet för egen del anfört, att sex år skulle åtgå innan de påbörjade banorna blifva färdiga, och att anspråken hos alla öfrige deltagare i systemet ej under denna långa tid skulle utan missbelåtenhet kunna tystas, enär de åcke skulle nöja sig med hänvisning till framtiden; äfvensom ock, att erfarenheten redan visat, alt jernvägar i vårt land, fastän icke fullbordade mellan ändpunkterna, likväl gora nytta och befordra rörelsen; hvarjemte Utskottet hänvisat till de af Herr Öfverste Ericson åberopade grunder för delta förslag. Om de olika provinsernes anspråk, dessas behörighet samt följdeme af deras godkännande, är förut tillräckligen anmärkt. Dessa följder visa sig nu genast, och hvart detta skall leda, kan ingen för sig dölja. Faran ligger just deri, att man gifver efter för anspråken och missbelåtenheten, hvilka sålunda komma att påskynda arbetet till statsverkets och näringarnes skada. Saken måste alltså pröfvas oberoende deraf. En kort granskning af de skäl, Herr Öfverste Ericson anfört, är således nödvändig, och i sammanhang dermed kan besvaras Utskottets yttrande om byggnadstiden och om nyttan af små skilda bandelar. Man säger sig genom arbetets fördelning på flere banor vinna, att arbetskrafterne icke alltför mycket frånryckas vissa orter; att de använde medlen bättre fördela sig bland befolkningen; att lättare tillgång på dragare och arbetare beredes; alt materialier och instrumentalier för arbetet, äfvensom föda och husrum för arbetarne, med mindre svårighet och utan prisstegring erhållas, samt att vissa arbeten, som bero mera af tid an penningar och arbetskrafter, kunna undangöras.
Efter 1819 års Generalmönslrings-inslruclion och 1838 års kungörelse ang:de antagande af soldater vid indelta arméen, får rekryt antagas till soldat emellan fyllda 18 och 30 års ålder. 1794 års Generalmönstrings-instruetion medgifver, att han redan vid 17 år finge antagas. Af dessa föreskrifter hafva icke uppkommit, enligt min tanka, några olägenheter hvarken förr och ännu mindre nu; tvertom anser jag, att de medfört åtskilliga fördelar för indelta arméen, emedan tiden, då manskapet antages vid yngre år, är tjenligast för soldatens utbildning både till infanterist och till cavallerist; och vidare är att förmoda, alt dä han så ung antages, lian måste framdeles komma i åtnjutande af underhåll, cn stor lättnad i hans ålderdom för honom sjelf, hans hustru och barn. —- Hvad äter beträffar att soldaten icke skulle förses med torp sä tidigt, får jag erinra, att detta vore stridande mot indelta arméens idé, att soldaterne i alla tider varit bosatte på sina torp, och att detta är nödvändigt för ordningens och disciplinens bibehållande inom Svenska arméen. Hvar och en sorn tjenstgjort på rolen eller rusthållet, vet ganska väl huru svårt det är att vidmakthålla ordning bland sådana personer, som kringstryka utan att äga cn bestämd bostad, och jag frågar derjemte, huru det skulle gå med del soldat-torp, som icke genast lemnades i soldatens hand; — det skulle förmodligen då hortarrenderas? Deraf hände säkerligen, att torpet både lill jord och byggnader förfölle och äfven att soldaten sjelf förfölle 1 H. 8 5S Den 1 Augusti. af vana vid elt oordentligt lif. Deremot den redlige Svenska soldaten, som bebor sitt torp under iakttagen ordning och disciplin, sköter der sin jord väl och uppfostrar sina barn till redlighet och ordning, han är aktad inom den commun der han finnes och fyller sitt kall.
Det är icke rätt att vilja göra konsten till en tjensteqvinna åt den konventionella moralen. Ehuruväl de två stundom kunna samverka, ha de dock skilda uppgifter. De måste se med olika ögon. När det kommit så långt, att allmänheten icke erkänner detta, då skall vår literatur ha sjunkit ner till att vara endast och allenast uttryck för grälande partiers olika uppfattning af en eller annan abstrakt idé. Bland alla literära floskler, som mötte Ernst Ahlgren under hennes författare-bana, var ordet tendens det, som lättast kom henne att fatta eld. Detta framgår med all önsklig tydlighet af den skarpa ton, hvarmed hon bemötte en artikel i tidskriften Framåt, deri det yttrandet hade fälts, att Fru Marianne vore en »etisk tendensdikt». Hon skrifver i sitt genmäle, bl. a. Jag har aldrig skrifvit någon »etisk tendensdikt». Låt en predikan vara en predikan och låt en berättelse visa oss handlingar, händelser, menniskor. Jag predikar icke, jag försöker att berätta. Det är det ni icke förstått. Har jag något på hjertat, som jag vill säga mina medmenniskor – en åsigt att framlägga, en reform att ifra för – då kan jag skrifva en tidningsartikel, en uppsats, hvad som helst, der jag på ginaste vägen får säga min mening; jag behöfver icke sitta och dikta ihop några figurer till mina språkrör. Jag är icke moralist och icke filosof. Men jag önskar att jag vore skildrare, och jag sträfvar efter att bli det. Jag vill icke anklaga, icke fritaga, icke undervisa; jag vill bara ett: återge lif. Återge allt hvad jag sett, hört, känt, erfarit, upplefvat. Det är detta, jag söker uppnå – endast detta. Derför är min penna lika tendenslös som en målares pensel. — Fins det lif i hvad jag skrifvit, då har jag lyckats, ty det var det, jag ville; men är det dödt, då är det misslyckadt. I den punkten står jag inför mina läsare som inför mina domare, och i den punkten böjer jag mig tyst under domen, hur den än faller. Är det dödt, då fins det icke den tendens i verlden, som jag skulle vilja hålla mig uppe på.
Jitäriska åsigter, hvilka, att (lomma efter de kända förhandlingarna, synas inom Uuk. hafva föranled t besluten i afseende på anvisade anslag åt Sveriges landtförsvar. I politiskt hänseende kan jag ej gilla, att just i samma ögonblick dä bela det öfriga Europa rustar och, så till sägandes, ligger på geväret, skall Sverige ensamt nedsätta sin gamla ingalunda öfverdrifna fredsfot till en ännu fredligare. Utomlands skulle detta förfarande möjligen betraktas, antingen såsom ett öfvermodigt trots, eller ock såsom en tyst eftergift på all rösträtt i det Europeiska statsförbundet — Utmaningen vore en Don Quixolliad, oell eftergifterne —första steget på förödmjukelsernas bana, hvilken, då sjelfvillig! beträdd, är utan återgång, likasom utan bestämbar gräns i fortskridandet. I s t a t s e k o n o m i s k t afseende förstår jag icke skälet, hvarföre man, när tillgångarna som mest öfverflöda, å ena sidan ej allenast uppskjuter fyllandet af de angelägnaste beliofven, utan äfven i flera fall förminskar de för dem otillräckliga anslag, hvilka dock under knappare omständigheter blifvit beviljade; samt att man å andra sidan för vissa favoritide'er skulle gifva mera än som begäres, behöfves eller ens kan användas. - Ar ej detta på en gång deri giriges och slösarens handlingssätt, mera än den omtänksamme oell förståndige liushållarens? Militäriskt sedt, bade jag alltid trott, att väl underhållna, beklädda, beväpnade, disciplinerade och öfvade trupper utgjorde ett villkor sine qua non för anspråket på att äga en duglig annee, och att man, för väckandet bos denna annee af' en högsint lill all slags sjelfuppoffring beredd anda, i samma mån borde visa densamma förtroende, aktning och välvilja.
Detta förslag befalis likväl behäftadt med väsendtliga brister, bland annat derigenom att, det underlät uptaga den händelse, att någon som ärft jord på landet har aflägsnare skyldemän eller arfvingar än syskonbarn, i hvilket icke så särdeles sällsynta fall fördenskull antingen den orimlighet skulle qvarstå, att testamentsfriheten då vore mer inskränkt, än för det fall att testator egde närmare arfvingar, eller ock att den af Utsk. åberopade s. k. »grundsatsen», hvarpå det gamla arfvejordssystemet hvilar, blefve rubbad, så att testamentsfriheten i sådan händelse vore fri till skyld eller oskyld. Undersöker man likväl den ifrågavar:de grundsatsen, så finner man densamma vara lika väsendtligt rubbad genom rättigheten att fritt disponera öfver arfvejord inom som utom bördslederna. Grundsatsen är nemi. från gamrpalt f. n., att närmaste arfvinge eger företrädesrätt både till arf och till börd och att han således eger rätt att utestänga alla fjermare arfvingar, ja enl. 18 kap. 4 § A.B:n eger närmaste arfvinge ensam rätt att klandra Den 15 November f. m. 217 testamente, så att »hvad af honom varder samtyckt eller försum»madt, derå må sedan fjermare arfvingar ej tala». Mig synes fördenskull det rätta vara, att nu mera helt och hållet frånträda den ofvannämnde grundsatsen, sedan de förhållanden uphört, på hvilka det fordna sambandet emellan slägterna och deras jord egentligen hvilade. Ur denna synpunkt har jag äfven föreslagit ett totalt uphäfvande af bördsrätten eller den tvångsrätt, som f. n., på sitt sätt, inskränker rättigheten att sälja arfveoch bördköpt jord; och då med en fri dispositionsrätt öfver egendom sammanhänger att densamma äfven må kunna, under det gifvaren ännu lefver, med varm hand bortgifvas, tager jag mig friheten framställa följande förslag: