Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagens lopp en af dem afgår och en annan inväljes, som möjligen vid valet kunde 15 H. 7 98 Den 15 November e. m. erhålla flere röster, än de, som första gången blifvit valde, så skulle raan till följd häraf kunna påstå att han borde ingå i Utsk., vid tillfälle af ledighet, förr än de, sora först blifvit valde. Detta kan naturligtvis icke vara meningen, utan att den först skall inträda, som försl blifvit vald. Jag anhåller fördenskull om R. o. Ad:s bifall till följande förändrade lydelse af berörde mora.: ”Suppleanlerne i de Utsk., för hvilka mer än en sådan utses, inträde i den ordning de blifvit utsedde och bland dem, som vid samma valtillfälle blifvit utsedde, först den, som vid valet erhållit de flesta röster; är rösternes antal lika, skiljes genom lottning”. Påföljande mom. lyder sålunda: ”Inträffar för suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos Landtmarskalken, på det att kallelse må kunna till annan suppleant, der sådan finnes, varda utfärdad”. Dessa sednare ord: ”på det att kallelse utfärdad” utgöra endast ett motiv, och atti en lagtext intaga motiver, anser jag onödigt, hvarföre jag anhåller om bifall till detta morn., med uteslutande af ifrågavande ord. I öfriga delar tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag upträder icke för att bestrida riktigheten utaf de anmärkmr, Gr. Lagerbjelke framställt, ty jag har funnit dem välgrundade och vill derföre för min del biträda dem. Men jag har i det förslag, Riddarh.Utsk. afgifvit, funnit en omständighet, som enl. min upfattning endast leder till tidsutdrägt och möjligen äfven till att förhindra upnåendet af det ändamål, Utsk. åsyftar.
Däremot voro Fredrik Kinmansson, Nils Wilhelm Almlöf och Lars Kinmansson i full kraft och användes i både sångoch talroller. Dahlqvist uppträdde endast på talscenen, liksom Hyckert, en mycket omtyckt skådespelare. En ung sångare Giinther förtjusade både som Fra Diavolo och Don Juan, och Sundberg var en ung, elegant och eldig älskare. Sevelin roade både unga och gamla genom ett ovanligt lustigt spel. På fruntimmerssidan lyste fru Frösslind, fru Eubom och mamsell Högqvist, fruarna Almlöf, Gelhaar och Westerdahl, hvilken då ännu var fru Hjortsberg, och alla voro de utmärkta, enligt hvad man påstod, men jag var ännu för mycket barn för att kunna yttra mig i den saken. Det var icke blott på den kungl. teatern som skådespelskonsten trifdes på den tiden. Den blomstrade också på enskilda scener, kanske mest inom medelklassen, och jag erinrar mig att som barn ha bevistat ett spektakel i Nya sällskapet, hvilket var en fortsättning af Aurora, ett föregående hem för sällskapsspektaklen som åter i sin ordning hade utgått ur Nytta af enighet, som i århundradets början blomstrade och på ett, par år uppförde öfver fyrtio olika teaterstycken. Nya sällskapet gick under, men på dess ruiner uppväxte Thalia, som hade sina sammankomster i Kirsteinska huset, där jag såg flere roliga stycken, spelade af unge tjänstemän, handlande och haudtverkare. Kirsteinska huset, det nu varande Hotel Continentals grund och kärna, var under lång tid lokalen för icke blott sällskapsspektaklen, utan äfven för andra af de få stockholmsnöjena. En gång var jag där på en maskeradbal, som gafs inom sällskapet Redliga förbundet, men på öfriga baler i den lokalen kom jag naturligtvis icke. Däremot hade jag en gång där mycket nöje af en » trollteater », som förestods af ett par bröder Bils. Då nöjena på den tiden icke voro många, ha de så mycket lifligare fäst sig i minnet. v Kärlek är morgonens skugga, alltefter som dagen framskrider. aftonens skugga, som tilltager i som lifvets sol sjunker.
1 måtte upphöra att vara gällande, och mom. 2 erhålla följande deraf påkallade förändrade lydelse: »Fabrikseller handtverks-arbetaré vare, då han från tjenst varder le»dig, vid 3 r:dr 16 sk. vite, förbunden att, såvida han ej inom fyra dagar »derefter kunnat förskaffa sig arbete, anmäla sådant, tillika med stället, der »han bor, hos stadens polismyndighet.» Alldenstund de uti denna §:s 1 och 2 mom. gifna föreskrifter tydligen afse upprätthållandet af till ömsesidig fördel ländande god ordning, finner XJtckottet sig föranlåtet att äfven i denna del afstyrka bifall till motionen. § 41. Under åberopande af de i afseende å § 17, mom. 1, anförda motiver, är yrkadt, att orden »bageri, bryggeri eller slagteri» måtte varda utbytta emot orden »f/e till handtverkerierna hörande, v Med hänseende till Utskottets vid 17 § afgifne yttrande, får Utskottet, i öfverensstämmelse dermed, afstyrka bifall till motionärens vid 41 § gjorda framställning. § 43.
IOOi Domaren skall undersöka om vittnet har |pd fräjd, och när så sker, verkställes det of* tast, genom en till bifall framställd fråga, som af Nämnden eller någon annan i Tingssalen bejakas, hvarefter vittnet är färdigt, att med tu finger belägga en lagbok eller lagsamling, ty bibel ser man sällan på Dombordet. Domaren är ålagdt att ej allenast varna, utan jämväl noga undervisa vittnet. Detta sker gemenligen så, att, sedan ed är gången, Domaren yttrar, att vittnet noga skall påminna sig edens vigt och värde. Och dermed är undervisning och förmaning all. Om än man nu ursägtar Domaren, som tröttnar vid det myckna enahanda, så får man likväl icke dervid stadna. I tvistemål, och mindre brottmål anser vår lag gifven ed så gild som gången, eller att vittnesmål får ske utan ed. Genom ett sorgfälligt användande af denna tillåtelse, kan största delen af vittnes-eder undvikas, hvilket förhållande jag känner vara af erfarenheten bestyrkt. Jag vågar öfverlemna till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke följande föreskrifter skulle vara användbare. Sedan vittnets fräjd, på ett mera bestämdt sätt, till exempel, genom Präst-bevis, vöre uttönd, eller vitsordad af trovärdig man, hvilr 1002 Gen 2g Februarii, kens namn i Protocollet skulle intagas och varnande undervisning mot falskt vittnesbörd blifvit meddelad, efter ett gifvet formulaire, som väl kunde utsträckas, men ej utan ansvar inskränkas; så skulle vittnet utan ed afgifva sin berättelse. Funnes edgång derefter nödig, finge den ske. Mera än 2 gånger om dagen borde icke vittnes-eden få förestafvas, nemligen vid föroch efter nfiddags-sessionernes slut, då alla de, med hvilkas obesvurna berättelser parterna icke ville, eller icke fingo åtnöjas, på en gång skulle edfästa, och om det fordrades, rätta sina vittnesmål. Härvid borde vittnena, med tu finger å den Heliga skrift, hvar i sin ordning, serskildt efterstafva den upplästa strophen ur edsformulairet.
Af allt detta följer, att, om än någon beklagligtvis köpt ett gästgifverihemman med afseende egentligen å den hemmanet dittills åtföljande utskänkningsrätt, och fördenskull betalt mer, än hemmanet i och för sig varit värdi, — han icke kan klaga öfver eganderätts kränkning, i händelse antingen Lagstiftaren i allmänhet föreskrifver, att utskänkning icke vidare skall utöfvas vid de af Stalsmagten beroende inrättningar, som kallas gästgifverier, eller någon af Statsmagtens dertill behöriga organer, vid ett särskildt tillfälle, beslutar, att utskänkningen skall upphöra vid gästgifveriet å det köpta hemmanet, eller ock sjelfva gästgifveriet skall upphöra; äfvensom alt, i händelse ett gästgifveri upphör och ett annat i stället inrättas annorstädes, det sednare icke kan sägas vara samma gästgifveri, som det Sammans. Bertlin., Lagsamt Allm. Best.- o. Ekon.-Vtsk. Betänkande 4, 21 förra, ej heller detta kan sägas vara flyttadt, ty gästgifveriet är icke något lösöre eller sådant ting, som kan flyttas från ett ställe till ett annat. Hvad jag nu andragit torde möjligen kunna tillämpas vid behandlingen af Grefve Liljencrants’ motion rörande % morn. af ifrågavarande 15 §. § 24. Hufvudsakligen instämmande i de skäl, Herrar
Alla varu.priser stegrades, dels genom hastigheten, hvarmed Bankens Förskott till Staten utsläpptes, dels genom varu-productionens förminskning, enär för Bankens säkerhet en allt för hastig Amortissemerit föreskrifves; en beräkning på bestämd summa af denna minskning i RörelseCapitalet, i jemförelse med varu-värdet, är omöjlig, men den måtte vara i jämt förhållande tillmyntets värde, då och nu, jemförd med varuqvantiteten. Beträffande slutligen den 3:dje frågan, och då Beredningen föreslagit, att de medel, sorn genom Diskont-indragningen till Banken inflyta, genom ökade bidrag till Manufactur-Diskonten och Dån på exportabla effecter, åter skulle utgifvas, lärer svårligen kunna bestridas, att sådant endast vore en flyttning af Låne* tillgångarne , snart sagdt uteslutande, till de Handlandes disposition, emedan större delen af Landets Manufacturister nödgas hafva köpmän till förläggare,1 hvilka för deras räkning oftast begagna rättigheten till Lån pi exportabla effecter, äfvensom 552 Statsoch Banko. Utskottens Betänkanclen, i Manufactur - Diskonten. För mia del kan jag icke inse den fördel, det allmänna kan vinha genom en sådan flyttning af Lane - tillgångarna till en inskränkt Glass af Medborgare, fran hela Massan af Sveriges Invånare, hvaribland utan tvifvel en myckenhet medlemmar af andra Glassér, i beräkning på möjligheten att vinna biträde af Diskonterne, inrätta sine enskilda företag. iNär härtill lägges, att hela Diskont-rörelsen blefve concentrerad på en Ort, nemligen Stockholm, blefve dess begagnande först sannolikt företrädesvis öppet för dem, som voro närmast, för de mera aflägsna betungadt med dryga utgifter, och sluteligen, enär det alåge
Derefter läste han antingen sjelf i någon fransysk bok, eller lät den föreläsas af lifpagen, som alltid låg inne hos honom. Sjelf låg konungen på en hårdt uppstoppad madrass, med en pöl till hufvudgärd; derpå breddes lakanen och så ett sidentygstäcke. Gustaf sof ganska starkt och tungt, när ingenting höll hans tankekraft spänd. Han gaf om aftonen sjelf befallning, när han följande morgonen skulle väckas, hvarmed förste kammartjenaren hade nog att göra, särdeles efter de beskrifna champagnegillena. Kammartjenaren ropade, stötte på kungen, drog honom i armen och hade hundratals påfund: ja, en gång ropade Gliedberg, att elden var lös, då konungen i ett språng var ur sängen och tillreds att låta kläda sig. Det såg nästan ut, som hade denna tungsöfdhet varit ett mödernearf från Gustafs store morbroder, Fredrik den Ende i Preussen, som på samma sätt var ganska svår att väcka.« 77 Litteratörerne tillhörde ännu en annan krets, ehuru några af dem – isynnerhet Oxenstierna – voro införlifvade med nästan alla de öfriga. Dit hörde han och morbrodern Gyllenborg. Dit hörde Creutz, hemförskrifven från ambassadörsposten i Paris, för att efter Ulrik Scheffer öfvertaga högsta ledningen af utrikes ärenderna. Dit hörde Bellman, dock icke som hvardagsgäst, utan blott när han – som oftast likväl – särskilt tillkallades. Lidners smutsiga liderlighet hindrade konungen att lemna denne store skald ett närmare tillträde till sin person. Till litteratörernes krets hörde Schröderheim, Adlerbeth, Rosenstein: dit räknades Armfelt. Dit hörde Kellgren, som vunnit Gustafs och allmänhetens bifall för sina skaldestycken, införda i StockholmsPosten, den han utgaf i förening med fru Lenngrens man, och der den odödliga skaldinnan också nedlade en och annan frukt af sin skämtsamma penna.
Friherre utfärda fullmagt till säte och stämma på Riddarhuset. Detta memor. ansåg E. Ex. Hr Gr. o. Landtm, sig icke kunna upptaga, såsom innefattande fråga om rätta förståndet af 37 § Beg.F.; .hvarföre E. Ex. vägrade propos. till bifall eller afslag och, i sednare fallet, remiss till Constit. Utsk., hvarom i memor. anhölls. I följd af den sålunda vägrade propostn nödgades framlidne Hr Gr. Skjöldebrand att sig sjelf i frågan vända till Constit.Utsk., som svarade: "att det icke ägde att för särskilda fall öfver grundlagarnas ordalydelse ingå i förklaring eller meddela utlåtande, så framt ej detta påkallades af remiss jemlikt 55 § Riksd.Ordn.” Genom det besynnerliga förhållande af vägrad remiss å ena sidan och af nekadt upptagande å den andra, i saknad af remiss, har frågan blifvit oafgjord, och har det så mycket mera, som K. M. uti en af frami. H. Ex. i sartima ämne ingifven skrift funnit densamma ”innefatta en förklaring rör:de 37 § Reg.F., som K. Den i3 April e. m. M. icke ensam bör afgöra, och icke vill, i den ordning densamma blifvit framställd, sig dermed befatta.” (Se K. M.‘s Resol. af d. 22 Jan. 1831).
»För kronoeller kyrkoliondespanmål, som uppbäres af patroni ecclesiarum i »Skåne, Halland och Bohuslän, utgöres bevillnmgsafgift med Två och en half procent »af denna spanmåls värde, hvilket beräknas efter den inom orten sednast satta marke»gång. Lika afgift erlägges ej mindre för den kyrkorna i nämnda provinser tiller»kända tionde, än för de i spanmål och hemmansräntor domkyrkorna i riket tillagda »inkomster, sorn icke äro anslagna till löner eller andra bestämda ordinarie utgifter; »börande värdet af sådan tionde och sådana räntor uträknas på sätt ofvan sagdt är.» Häruti instämde Herr Normelli. § 21 Enligt Herr Stuarts afgifna förslag till bevillningsstadgans 3:dje artikel, borde föreskriften angående särskild bevillning af banker erhålla denna lydelse: 17* »Utaf de bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit »Kongl. Maj:ts nådiga oktroj, erlägges bevillning med Två procent af den årliga be»hållning, som icke öfverstiger Sex för hundra utaf teckningssumman eller grundfon»den, och med Atta för hundra af det belopp, som den för något år utdelade be»hållningen eller vinsten utgör utöfver Sex procent af teckningssumman» Då Rikets Ständer ansett den bankrörelse, sorn icke för allmän räkning bedrifves, böra genom särskild bevillning beskattas, fann Herr Stuart icke något skäl att från denna beskattning undantaga de så kallade »filialbankerna», helst dessas vinst af sin rörelse under sednare åren i allmänhet icke torde varit mindre än de »enskilda bankernas». För sin mening, att den i förfatlningsförslaget antagna beskattningsgrund, eller sedelutgifningens belopp, vore en ovigtig och otillämplig måttstock för bedömandet af den enskilda bankrörelsens relativa förmånlighet, ansåg Herr Stuart sig endast behöfva åberopa den Komiterades betänkande bilagda tabell, angående de enskilda bankernas ställning vid 1858 års slut, samt de angående dessa banker afgifna och genom almänna tidningarna offentliggjorda årliga revisionsberättelser.
Om pä wista tider och as särskilta orftker sädane stadganden bliswit ei ffildta tiliätna öfwer deras egendom, lär grunden dertill icke böra igensökas annorstädes än t Samhällets allmänna nytta. Säledes hofwa de diSposuioner som warit ärnade »cl plös utus, bltfwit ansedde förtjena en orubblig helgd, dä deras dervarande^ war ett lätt att för Samhällets allmänna bebos anwända enstad förmögenhetSäledes hofwa äfwen i wista Länder en wist grad as förmögenhet hos en wist de> Medborgare utgjort ett af willkeren för representation och sölftkteligen af grunderna för Stats-Författningen. Men dä utan desto särskilda afseenden lrägan blir vm rättigheten ctt göra Fidei-Eommmtst, dä lärer den icke kunna stödjas pä blotta Testamets-rättigheten, men böra Undersökas, huruwida Fider-Commrst t alimänbee Zro nyrtrga? — Om möjligtwis Ho6 någon de skulle oka lusten att samla, inskränka de deremot i lamma män möjligheten dertill som de mera m - Den 9 Januarik. 44Z widgas, och som delbarheten af jord och förmögenhet derigenom inskränkas. Del är längesedan ädagalagt att ett Lmds siyrka icke bestär ukl ett litet antal stora Potzctzionater, men ul« en i möjligaste mätta jämt fördelad wälmåga För elt fattigt Land med inskränkta rillgängar synes således ett stort antal Fidei-Commitzer icke wara patzande. Spaniens till exempel wisar att äfwen med större tillgängar och en fruktbärande jordman kunna Majo» rater wara skadliga. Vou^oin<; i sitt förträffligt» arbete öfwer detta Land, lillskrifwer Majoraternq en stor del i vrdsakenie till desi wanmakt och kill Jordbrukets lagerwall.
Bilaga N:o 2. k, XJtlåtadc i anledning <\f ig/jj års Revisions-Berät* telse jf. 6., angående skedd inhibition af den emot Rådmannen i Carlstad Kellander anställde Lagsökning, för en till Kongl. Majits Befallningshafvande från Banquens afsänd Odlings - Lane• Andel, sorn ej kammit den förstnämnde tillhanda, P, -Ia sätt uti Herrar Revisorers Berättelse orri' förmäles, hade Radmannen i Carlstad, G. Kel-, lander, i Julii månad 1822 till Banco-Full-, niägtige inkommit med besvär deröfver, att Ban, för ett hpnom beviljadt Qdlings-Lån, stort Tva Tusende Riksdaler, hvarå Revers var till Banquen förut aflemnad, blifvit, enligt Banquens Cammissariers Beslut förelagd, att, vid påföljd af Råne Summans indrifning, der» om Commissariatet i vidrigt fall skull? blifva, nödsakadt besörja, skyndsamligen aflemna förnyad peli till vederhäftigheten styrkt borgen, för hela Råne-beloppet, deraf han första hälften behörigen uppburit; hvaremot senare hälften väl blifvit i stadgad ordning från Banquen till KonglMajus Befallningshafvande i Vermland öfyersändi men, enligt hvad ett å Banco~Uislottels Betankåndeft> 6af Lands-Cancelliet i Carlstad den is April 182st! hållet» och af klaganden företedt Protocöll vifcade, icke genom Kongt. Majus Befallningshafvande kommit Kellander, såsom Låntagare, tillhanda, emedan desse medel, enligt berörde JProtocoll, vöre af Lands>Secreteraren i Länet, Lagmannen Kleman, 1 Landshöfdihgens frånvaro, jemte flere pennihge. poster, emottagnö Och förskingrade, samt ej i Lands-Cancelliet att tillgå.
Denna punkt blef af Ridderskapet och Adeln bifallen. Tolfte Punkten. Lifgardet till Häst. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, bade inlemnat ett så lydande anförande: StatsUtskottet har föiblifvit vid sin förra tanka, att förhöjning i underhållssumman 192 Dun 5 O c to b er e. in. bör äga rum, och ett nytt anslag af ej mindre än 13,701 R:dr /jo sk. B:co på Stat uppföras. Jag deremot fortfar att bestrida det nya anslaget, och tror, att, om en Esqvadron indrages, kan löneförbättring vinnas, utan StalsVerkels betungande. För öfrigt och hvad beträffar den af Utskottet gjorde hemställan, huruvida det må vara Rikets Ständer värdigt, att sätta i fråga någon besparing för Svenska StatsVerket på Brödrafolkets bekostnad; så tillstår jag uppriktigt, att jag icke förstår hvad Utskottets mening dermed kan vara, ty då Svenska StatsCassan bekostar flera hundrade tusende Riksdaler åt Konungens Lifoch Hus-troupper, torde det väl icke anses obilligt, om Brödrafolket bekostade 5o,ooo R:dr B:co; och ia g hemställer, om det skulle vara värdigt alt sätta i fråga, att Brödrafolket skulle vilja undandraga sig en så ringa utgift, för den äran, att bland Konungens Lifoch Hus-troupper afven räkna ett litet antal Norrmän. Grefve Brahe uppläste följande: Af 3:dje HufvudTitelns besparingar, har, utom hvad 1823 års Stat upptager, till detta Regemente utgått: För Mathållningen B:co R:dr i,000: —• Kongl. Maj:t önskat få å Stat uppförde, samt derjemte äskat en tillökning af 7>82g: 16. tillsammans 12,701: 4°. Deraf har Utskottet antagit:
— Bergenstråle; Fullmäktig Herr Bergenstråle, Claes Gabriel 158. Högl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 Eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 64 Den 3o A pril f. m. Thorsdagen den 3o April 1829. Plenum klockan io Förmiddagen. Upplästes det sistlidne gårdag, inför Rikets Ständers Herrar Electorer, rörande valet af Rikets Ständers Justi lias Ombudsman, haline protocoll, så lydande: År 1829 den 29 April sammanträdde Rikets Högloft. Ständers valde Eleetorer, för att utse Rikets Ständers Justitige Ombudsman; och befunnos, vid Valsedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit, som följer: HofRättsRådet, Häradshöfdingen och Riddaren af Kongl. Nordstjerne Orden Herr Carl Petter Törnebladh 37 röster CancellieRådet, Riddaren afKongl. Nordstjerneorden samt af Kejserliga Ryska S:t Annas Ordens 2:dra Glass och af Kongl. Preussiska Johanniterorden Herr August von Hartmansdorff 8 — Justi tias-Rådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Herr Nils Wilhelm Stråle 1 — RegeringsRådet Wahlström 1 — KammarRådet Seth från Skåne.'. 1 — I följd hvaraf Herr HofRättsRådet, Häradshöfdingen och Riddaren Carl Petter Törne - Den 3o April f. m. 65 nebladh blifvit utsedd till Rikets Ständers Justitieombudsman. Ut Supra. Upplästes det sistlidne gårdag, inför Rikets Ständers Herrar Electorer, rörande valet af Rikets Ständers Justitieombudsman Suppleant, hällne protocoll, så lydande : Ar 1829 den 29 April sammanträdde Rikets Höglofl.
I sammanhang härmed anser jag mig icke kunna undgå att omnämna, att dä jag, efter hemkomsten från en utrikes resa år 1844, sammanträffade med en af 1809 års män, som varit Ledamot af Const.Utsk för samma Riksdag, samt i Rcg.F:s redigerande hade den största del, och samtalet oss emellan kom att föras om Målaren Nilsson, som blifvit landsförvist derför, att han öfvergått till Katholska läran, yttrade 1809-års-mannen till mig: ”omnämnde Dom är det grofsta våld, som sedan 1789 för”öfvats mot Svensk grundlag”. Sedan jag sålunda visat att, enl. grundlagens ordalydelse, religionsfrihet är Sveriges innebyggare förunnad, vill jag fästa upraärksamheten uppå, att derest en sådan tolkning af grundlagen, 1809 års grundlagsstiftare antagit, icke medgifves, de största vådor för samhället kunna upstå, då Statskyrkan i den form, den sig gestaltat och utbildat, lika litet, som dissenters, skyddas af tvångslagarne samt damoclessvärdet i Missg.Bms 1 kap. 3 § med lika skäl kan rigtas mot Svenska Statskyrkan, som emot de med densamma olika tänkande. Enl. Sveriges grundlagar är det icke Svenska Statskyrkan i dess nuvande form, utan den rena Evangeliska läran, sådan den, enl. den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, genom Upsala mötes beslut gjord och vidtagen är, som utgör landets religion.
Man må ej tro, att det gör samma nytta att » gå ut och handla », gå i folkträngsel för att beskåda något mer eller mindre sevärdt och dylikt, som att helt enkelt » gå ut och gå » — endast vandra för vandringens skull, ej för något annat. Visserligen finnas de, som verkligen ej hafva tid till denna rekreation, men många, många äro de, som blott inbilla sig ej hafva tid. Äfven de, som arbeta, och som, trötta af arbetet, hvila sig vid en bok eller i ett soffhörn, äfven de skulle, oaktadt tröttheten, hafva godt af en promenad, om den också ej räckte mer än 15 — 20 minuter " Detta, att gå utan att behöfva tänka på något, som skulle utföras eller uträttas, detta är i och för sig en hvila och är det egentligen särskildt hälsobringande i promenaden. Man känner sig fri, lugn och stärkt af sol och blå himmel och Ii ullig luft, om vädret är vackert, af en liten strid mot storm och regn, om det är ruskigt. Och huru brådtom man än har, bör man dock alltid kunna offra en halftimme för en så billig och hälsobringande medicin som en vandring i fria luften. Men. blänkte, ren, ljufvast tänkte, på sångens ten. Det finnes dessvärre ett men, och ett men med stora, stora bokstäfver, som är ett nära på oöfverstigligt hinder, och det heter — omklädsel. Åtminstone i städerna. Man kan ej gå ut annat än i lämplig toalett, och hellre sitter man där man sitter. Besväret att kläda om sig hindrar mången; 51 sparsamhet hindrar många andra. Man vill vara » gatsnygg », man vill hafva hatt och kappa och promenadklädning fraieha och fina, och det befordras ej genom att hvarje dag i alla väder gå ut med dem. Det skulle dock med god vilja vara möjligt att äfven vinna detta. Den, som Moll besväret hindrar, bör kunna anskaffa en för promenad lämplig dräkt — en passande kappa, som skyler hela hvardagsdräkten, och en hufvudbonad, som kan uthärda väderlekens ombytlighet. Ty det lilla besväret, att påtaga ytterkläder, det måste man dock under alla omständigheter underkasta sig.