Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 2:dra mom. heter det: ”Deägareoch fideikommiss-innehafvareaf i mantal saltjord, hvilka till ofrälse stånd höra och på grund af K. fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å Rikets Stat, välje inom sig distriktsvis riksdagsmän”. Enl. min åsigt hade förslaget varit vida bättre om de, hvilka uti 2:dra mom. tillerkänts rösträtt, icke blifvit ålagde alt välja 15 ledamöter inom sig, utan tillsammans med R. o. Ad. välja alla de 75, hvilka skola utgöra R. o. Ad. Dessutom mäste jag göra den anmänmärkn., att äfven med dessa nu orepresenlerades intagande i representationen lemnäs likväl en ganska betydlig del utan representationsrätt. Det mäste förefalla besynnerligt, alt då Gr:n uti 13 § tillerkändt alla skollärare, huru ringa beställningar de än må hafva, blott de hafva preslerlig befordringsrätt, äfven om de icke äga jord, representationsrätt, alla andra embetsman skola derifrån vara uteslutne, såvida de icke förvärfvat sig jord. Såsom ett af de hufvudsakligasle felen i alla de föredragne 4 §§:ne ber jag att få fästa upmärksamheten på sisla mom. i hvardera af dem. lista § 4 mom. lyder: ”valen förrättas i enhhel med den Ridd.Ordn., som af R. o. Ad. antagen och af Konungen gillad och fastställd är”. En ungefär lika föreskrift är gjord för de öfrige Stånden. Det fordras således, att Stånden på god tro antaga ett representationsförslag i hopp att sedermera kunna öfverenskomma om den valsladga, hvarefter Ståndens ombud skola väljas. Enl. min åsigt fordras härtill en ganska stark tro.
Förmodligen hade han redan då något af den förmåga att roa, som blef den första orsaken till hans gunst hos konungen, och det medel han hela lifvet igenom – och mången gång med tungt hjärta – måste använda som sin tillflykt i favoriternas hetsande konkurrens om den kungliga nåden. Tidigt kom Schröderheim från Upsala öfver till Stockholm som ung tjänsteman. Älskvärd, lättsinnig, slagfärdig i sin konversation och spirituell i sina repliker, god ordenstalare och tillfällighetspoet, var han typen för tidens litterärt anlagda vivörer och intog redan nu den plats i sällskapslifvet i Stockholm, som han allt framgent bibehöll, som medelpunkt i den umgängessfär, som bildades af lägre aristokrati och högre medelklass med en viss lutning mot de vittra kretsarna. Efter Gustaf III:s statsstreck gick Schröderheims karrier framåt med stormsteg. Alltifrån 1775 kan han, som Rosenstein skrifver, betraktas som en sorts inrikesminister. Vid riksdagen 1778 var han konungens högra hand och kanske närmaste man, 1782 blef han statssekreterare, ända till medlet af 1780-talet öfverhopades han med hedersbevisningar och utmärkelser. Det var hans lyckligaste lefnadstid – liksom konungens – 1776 hade han hemfört som brud Anne Charlotte v. Stapelmohr, och hans hem var ett af de gladaste i det dåtida glada Stockholm. Från och med år 1786 förändrades definitivt hans ställning, så till vida som hans inflytande, redan förut i aftagande, nu så godt som alldeles upphörde – åtminstone i fråga om ärenden af någon betydenhet. Den yttre orsaken härtill låg i de kända förhållandena med pastoratshandeln. Det missbruk, som drefs härmed, medan Schröderheim stod i spetsen för de ecklesiastika befordringarna, nödvändiggjorde en reform. Schröderheim blef utträngd af Nordin och kom mer och mer i bakgrunden, sedan konungen låtit den förflugna idé falla, som han verkligen ett tag omfattat, nämligen att välja den glada, minst af allt prästerliga goddagspilten och skämtaren till Sveriges ärkebiskop. Ty Schröderheim intygar själf i bref till L. v.
min dörr, Jag öppnar den och famnen, — nu som Ja, — lifvet skilt oss, men du ' dr min Och kanske mötas våra vägar än! förr! gått, trångt långt I ensamhetens tider, — Men nu i ljus jag bländad Jag vet, du missförstått, hvad jag har sagt, Och annan tydning i min mening lagt! Ack! Det är glömdt! Vårt lif är allt för kort Alt spillas så i lumpen ofred bort! mörkt jag dig än, hand som vän, aldrig lärt; gång jag haft kärt! — ett Med hvarje vinterdag, som Min längtan blott Mot vårens möte hastat! om som på En grundlös Där jag min Försonlighet. Ett nobelt, djupt kändt poem. år står. — sen. På dig, som jag fått sakna! » Ja, i brist på annat. Daniel Fallström D e t var så fånigt, så! T ä n k p å smittan! » » O, käraste farmor, är hostan sämre? » schal, Bengt gick långsamt o c h tvekande. » G a m m a l! T ä n k dig d å en människa. D u skall börja att höra illa. » » Inte! » » J a dig, j a! Jag vill inte fara till d e m mera. Laura Fitinghoff. För edra söner och döttrar bjuder Kamraten, den allmänt omtyckta ungdomstidningen, den bästa och mest omväxlande läsning. Muns nästa julnummer. En kvinnlig vetenskapsresande på katedern. Ja, nu förbluffas ni, kära läsarinna! V i ha} u nätt och jämnt hunnit repa oss efter den nyss gångna helgens alla omsorger, m ö d o r och nöjen, nätt och jämnt kommit litet i h vardags-tagen igen och in i det nya årets jämna arbetslunk, och så kommer redaktionen och talar om — sitt julnummer, åt hvilket vi tids n o g kanske kunna börja ägna en liten tanke i andra ändan på året, långt, långt bortom både vår och midsommar och höstbestyr! V i förstå till fullo er öfverraskning, älskvärda läsarinna.
Jag har blott önskat att bringa det derhän, att undervisningen oafbrutet må kunna fortfara och att lättnad måtte beredas för allmogens qvinnor att egna sig åt barnmorske-yrket. De skäl, hvarpå Utskit grundat sin hemställan, »att min motion ej må föranleda till någon åtgärd från R. St:rs sida», äro också alltför obetydliga för att förtjena något afseende. De uppgifna skälen äro: att Utskit saknat »kännedom om elevernas antal och den tid, sorn användes för undervisningen.» Hade jag kunnat ana att upplysningar i dessa hänseenden kunnat bidraga till vinnandet af mitt mål, så hade jag endast behöft till min motion bifoga ett exemplar af barnmorskereglementet. Men de frågor, som i motionen vidröras, äro egentligen oberoende af ett något större eller mindre antal elever, och hvad angår tiden, som användes för undervisningen, så tog jag för afgjordt att det icke var Utsk:t obekant att denna undervisning fortgår oafbrutet hela året om. Några »partiela frågor», som »icke lämpligen böra af R. St:r pröfvas», omförmälas icke uti min motion. Der förekommer nemi. icke några andra frågor, än »förhöjning i barnmorskelärarens i Göteborg lön», »löner åt en amanuens vid hvardera af läro-anstalterna i Stockholm och Göteborg», samt »månadtligt understöd af 20 rdr åt 6 lärlingar vid läro-anstalten i Göteborg.» De båda första frågorna afse endast undervisningens oafbrutna gång; ty så länge läraren i Göteborg är så illa lönad, att Den 22 Augusti e. m. 97 att han icke uteslutande kan egna sig åt denna befattning, utan måste derjemte innehafva en annan, så är det klart att han när som helst kan, under längre eller kortare tid, ryckas ifrån lärarekallet, hvarigenom ett för undervisningen betänkligt afbrott måste ega rum. Och så länge barnmorskelärarne ensamme, utan något biträde, nödgas uppehålla undervisningen, så måste ett dylikt förhållande inträffa vid förekommande sjukdom eller andra laga förfall.
Widkommands aker den af Lag - Uiskottet yttrade och af Kongl. Majtt Nädigst til upkagande killätne fräga , rö» rande P>rw1 ri^kilm för Kongl. Maj:ks och Kronans fordringar hos enskillte Personer; sä har Lag-Uiskottet trott til allman säkerhet ländande, at en prXscrchckons» tid i thy fall blefwe stadgad, samt at den borde »vara öfwerensstämmande nwd hivad orri andra kraf nu ax. wordet förestrifwit. Wallostige Borgare-Scandet har»väl genom stt IlxrrsLkum kromcolli nu gjordt en äystmLUon emella» Kronans fordringar hos xrivgka och, hos dest Upbördsman. LagUtskottet har icke kunnat åsyfta annat, än de förre. Beträffande de sednare, äro kände lagar, som hwarken kunna kränkas, bort , blandas, eller af någon annan, än Konungen fftlf äM dräs. Det är af denna orsak jag heniställer, huruast-s, da Lagckliffoktets Belänkande man ändring kan bifallas^ Z66 Jag instämmer uti Lag-UtskoktetS Betänkande i alt annat, än hwad deri stadgas om tiden mom hwilken fordringar, som Aro 9 är eller deruköfwer gamla böra lagligen aumalaö. Efter min tanka bär denna förestagna tiden af natt och är icke räknas ifrän den nya Lagens kundgörande, utan ifrån någon wist bestämd dag derefter. Det förra kunde gifwa anledning til manga twisiighettr om tiden dä kundgörelsen pä hwarje ställe skedt. Jag finner afwen, at om den nya Lagen skall hafwa werkön pä Utrikes wistande Lreclirarsrs rätt, bör den kundgöras i utländska Tidningarne pä samma sätt som underrättelser om coneourker. Grefwe koste. Ingen Lag kan wara rerro. sAik. Lag - Utskottet har derföre icke bestämt något wistt i anseende kil lagliga fordringars alder för bet närwarandc.
För att godtgöra detta fel mot läsarinnan, har jag låtit bli att kalla mina berättelser «Barndomsbekantskaper», «Barndomsvänner» o. s. v., ehuru, såsom nu synes, deras innehåll närmast öfverensstämmer med ett sådant namn, och benämnt dem med det mera intagande: «Fyra Giftermål», genom hvilken artighet jag hoppas vinna åtminstone de ogiftas förlåtelse. Ännu vore något att säga om «Terburgs manér». Men detta låter sig bättre se än beskrifva. I Berlin får man t. ex. af honom se: en fader, en officer och vacker fader, som ger sin fullvuxna dotter några faderliga råd, under det modren, smuttande på ett glas vin, håller god min dertill. I Dresden ses också af honom en krigare, sysselsatt med att skrifva, samt en trumpetare, väntande på brefvet; och i München, i Pinakoteket, kabinettet XV, står samma trumpetare med ett bref, samt vid ett bord en ung dam, obeslutsam om hon skall mottaga det eller icke. Det är verkligen förunderligt! Också är det omöjligt att säga, om den sistnämnda unga damen är den förstnämnda modren eller dottren; ty modren är redan litet åldrad, och dottren vänder der ryggen mot åskådaren. Dock, det kan väl nästan vara både mor och dotter, först den ena och efter tjugu år den andra. Eller hvad tror den täcka läsarinnan? Alla dessa taflor äro så enkla, som beskrifningen lyder; men de förtjena likväl verkligen att ses. Dessutom är att tillägga, att Terburg målar oändligen skönt och fint, ej så fint som Mieris, men med mera sinnrikt uttryck. – Så, i hans manér, önskade undertecknad måla genremålningar. Men manéret utesluter lika litet sjelfständighet, som en mästares manér ger mästerskap. Emellertid finnes, att berättaren, om han vill gifva en bild af alla sina ungdomsbekantas öden, måste genom att göra början med så tidiga bekantskaper hafva ett godt förråd af berättelser i beredskap. Låt se, om honom tillåtes att med dem fortfara. KÄRLEK OCH KÄRLEK. «Ack, om du visste, hvad jag dagligen lider af hans köld!
Hade j a g bara påstås att socialisterna ska ' hjälpa oss med en maskin, kunde jag förstås sticka hemma, det. » men jag har ingen. » Jag tänkte fråga henne, hvad socialisterna, jag hört, att de i allmänhet ha mycket dåligt betaldt. Hon förstod mig icke. » Jag blef litet döf efter influensan förra vintern, och sedan jag fick gossen här, blef det värre, » ursäktade hon sig. » Men om fruntimret vill sätta sig här, » hon visade på en stol alldeles bredvid sig, » så hör jag nog. » » Hur gammal är den lille? » frågade jag. » Nära två månader. » » Hvad heter han? » » Ja, han är inte döpt än, men Harald skall han väl heta. » Hon rodnade, när hon nämnde namnet, o c h. i detsamma steg hon upp och gick och lade den lille i en korgvagn, som stod vid kakelugnen. Det var något kantigt och tvärt i hennes rörelser, och inte tycktes hon taga särdeles varsamt i sitt barn. » Han är snäll för resten, för han sofver mest hela dagarna, » sade hon, när hon åter satte sig bredvid mig och började maska på tröjan. » Hurudan är han o m nätterna då! » » Jo, då kan han skrika hela timmar i sträck, så att man måste gå och bära honom. Men min syster, som bor här, hjälper mig med honom ibland. Hon arbetar på trikotfabriken hon och förtjänar för det mesta en 6 kronor i veckan. » » Nå kan det räcka för h e n n e? » » Det får lof att räcka. Hon tar hem litet strumpmaskning ibland också. V i få inte mer än 15 öre dussinet för strumporna, förstås, så mycket blir det inte. För att maska tröjor få vi 35 öre dussinet. Om man är van, går det fort, men jag har varit klen och orkar inte mycket nu; mer än 4 kronor i veckan kan jag inte få ihop. » » Men kan ni lefva på så litet? » Hon skrattade litet förvirradt. » Nej, jagliar hjälp till barnet, torstås, annars kunde jag inte reda mig. Helst skulle jag vilja ackordera bort det, men det blir dyrt, om det skall vara på ett något så när ordentligt ställe.
b / an man väl med rätta påstå, att den kvin•y • n a, hvilken såsom maka blifvit ställd vid sidan af en man med framskjuten eller till och med ledande ställning i samhället, också bör utveckla en verksamhet af samma art, en verksamhet af initativ; eller bör hennes HEDVIG LAGERBRING, född NisbeUi; B ERTHA född S JÖCRONA, Elliot. uppgift vara af mera passiv natur, den att stå stödjande vid sin makes sida, bereda honom den hemmets stärkande ro och trefnad, som mer än något annat är ägnad att åt honom skänka kraft, så väl fysisk som andlig, vid fyllandet af ett ansvarsfullt och ansträngande kall? Intetdera af dessa på- ståenden kan göra anspråk på att i sig innebära en absolut sanning, och det beror gifvetvis på olika skaplynne, hvilketdera af dessa lika betydelsefulla sätt att motsvara sin kallelse en kvinna i sådan samhällsställning väljer. Landshöfdingskan Bertha Sjöcrona synes oss hufvudsakligen hafva valt det senare sättet att fylla sin plats som maka åt den oförtröttadt nitiske landshöfdingen i Skaraborgs län C. A. Sjöcrona. Såsom husfru på landshöfdingeresidenset Marieholm, berömdt för sitt natursköna, af Tidaåns armar omfamnade läge, har hon ock där skapat ett hem af mönstergill ordning och dock ett hem uppfylld t af den lugna harmoni, den välgörande känsla af hemANNA född HUSBERG, Forsberg. dighet, hvilken af landshöfdingeparet på Marieholm nu snart under två decennier uppfattats på det mest generösa sätt, faller gifvetvis tyngst på värdinnan. På samma gång dessa stora mottagningar utmärka sig för en storartad gästfrihet, allsidig omtanke 398 IDUN O, juletid, du helga tid Med hjärtefröjd och sinnesfrid, Var gladligt hälsad i mitt hus om gästernas välbefinnande och trefnad samt en förfinad smak, förstår värdinnan jämväl att mellan sina gäster dela den mest förekommande artighet, en uppmärksamhet, som uppskattas så mycket högre, som den kommer äfven mindre bemärkta gäster till del.
Jag kan icke neka, att jag är glad öfver, att min opinion delas af personer, för hvilkas kännedom i bankväsende jag hyser mycken aktning. Jag anser denna punkt vara den oskyldigaste af alla, som hittills varit föremål för vår öfverläggning; men lika med Hr Hegardt har jag den öfvertygelse, att omständigheter kunna inträffa, då det blir lika förmånligt eller förmånligare att betala skulder under ett ofördelaktigt, än under ett motsatt coursförhållande. Jag skulle derföre önska, att punkten måtte blifva ändrad i öfverensstämmelse med Hr Hegardts åsigt, såvida meningen är, att den skall qvarstå såsom en Den 25 Juli f. m. reglementarisk föreskrift, synnerligast som jag icke vidare vill motsätta mig dess qvarstående, om den kan bidraga till opinionens lugnande, rör:de farhågorna för en med realisationens fullbordan oskiljaktigt förenad, utländsk skuldsättning. Hr Cederschiöld, Pehr Gust: Jag anser högst angeläget, att ett stadgande, i meningen svarande mot det, som 4;de punkten innehåller, blir vidtaget för att försäkra allmänheten, att Banken skall betala de skulder, den i och för realisationen möjligen kan komma att ikläda sig. Likväl måste ordalydelsen i denna punkt undergå förändring, dels emedan här omtalas 2:ne creditiv och dels derföre, att första inträffande förmånliga coursförhållande skulle begagnas för att å skulden göra afbetalningar, då det likväl kunde hända, att det blefve förmånligare att dröja med afbetalningen. Med ett ord, jag anhåller, att redactionen må blifva sådan, som Hr Tham föreslagit, och att det sålunda må stadgas, att afbetalningar böra ske, så fort lämpligen ske kan. Hr Tham: Jag skall utbedja mig att blott få tillägga några ord. I afseende pä realisationen bar vid dess första början fråga uppstått: Kan den ske utan utländsk skuldsättning? Dessa ord: utländsk skuldsättning, hafva varit en styggelse för många, som kommit till riksdagen. Det är derföre som, då vi besluta utländsk skuldsättning, i händelse behofvet så fordrar, jag anser det vara lugnande för dem, som deruti se farhågor, att vi uttryckligen stadga, att denna skuld skall betalas.
Ett vanligt stenkast ifrån sjelfva byggningen, hvilken är en vånings, men äger trenne glada midtpå liggande vindsrum, (Rosas och småbarnens,) leda tvenne dubbla alléer ned till hafsstranden, hvarifrån man framför sig har den stora, breda segelleden, hvilken vid öfverfarter mellan städerna Å. och S. nödvändigt måste passeras, och på hvilken under desse här tilbragte dagar, jag redan sett oräkneliga seglande fartyg långsamt förbisväfva. Ungefär en verst sjöväg skiljer mig nu ifrån den lilla staden T., hvilken på andra sidan sjön, hus vid hus, trädgård vid trädgård, utur höjder och dälder ses uppresa sin anspråkslösa massa. Mest imponerande förefalla der, de urgamla, tätt invid staden liggande klosterruinerne, jemte sin ännu till gudstjenst begagnade hvitmenade stora gråstenskyrka, hvilka stående på en höjd, nära stranden, vid lugnt väder, jemte kringliggande sträckor af berg, sjöbodar, qvarnar, bryggor och båtar, i hafvets klara bölja darrande ses återspegla sig. Klockan var redan öfver nio, då jag på aftonen, samma dag jag lemnade S., hit anlände; Rosa hade nästan uppgifvit allt hopp, att jag den dagen mera skulle komma, men satt likväl ännu ute på trappen, för att i det längsta invänta min ankomst, då vid vagnens vändning i en af alléerna, hon med blixtens hastighet sågs ila trappen utföre, och uti ett språng med öppna armar komma att emottaga mig. Den täcka Rosa! jag häpnade af förvåning att finna henne ännu mycket skönare, än då hon för några veckor sedan lemnade staden; hon var i sin mjella mousselins-klädning, och fladdrande gyllene lockar, så herrlig, så ljuflig att ses, så jag vid hennes anblick omöjligt kunde afhålla mig att med liflighet utropa: "Kors min älskade Rosa! hvad du på denna tid blifvit ... blifvit"... "Hvad då?" frågade Rosa häpen "hvad har jag väl blifvit?"
Derom mäste sedermera ett särskildt förslag upprättas, hvars antagande naturligtvis kommer att hero på Konungs och Ständers samverkan; ty det säger sig sjelf, att om man vill af högsta domstolen bilda 2 afd:r och emellan dem fördela målen efter dessas olika beskaffenhet, kan ej hvardera afd:ns behörighet eller obehörighet att upptaga ett visst mål bestämmas annorlunda än genom en lag, om hvars antagande båda statsmakterna varit ense. Men uppgörandet af en sådan lag om målens fördelning är en ganska kinkig och svår sak, på hvilken man behöfver väl betänka sig, och Den 19 Januari f. m 153 vid hvilken man lätt äfventyra!' att begå misstag eller åtminstone att första gången göra lagen mindre fullständig. För att således ej betaga sig tillfället att på genaste vägen kunna omgöra hvad man en gång måhända mindre riktigt gjort, bör denna lagen ej vara annat än af civil-lags natur; och det skulle efter min tanka vara håde olämpligt och oklokt att inlägga de hithörande bestämmelserna i sjelfva grundlagen, såsom Hr von Hartmansdorff synes vilja. Slutligen har man också sagt, att det skulle vara skadligt, om den auktoritet, som äger utfärda de ekonomiska förfallningarne, icke tillika i sista hand upploge de öfver samma författningars tillämpning inkommande besvär, och alt eli rubbning af nu existerande förhållanden i denna del, skulle innefatta en inskränkning i Konungens prerogativ. — Jag bekänner dock, alt jag icke kunnat rätt uppfatta meningen af denna invändning, enär det K. prerogalivet väl mäste bestå i rättigheten att stifta de ekonomiska författningarna, men icke i besväret med handhafvandet af deras rätta tillämpning, samt Konungen dessutom ju redan äger rätt alt vid dessa författningars utfärdande bestämma, huruvida besvär öfver deras tillämpning skola fullföljas i statsrådet eller högsta domstolen. På dessa skäl, och-sedan jag nu i möjligaste korthet yttrat mig öfver det hufvudsakliga innehållet af ifrågavar. förslag tillika med de resultater man deraf kan påräkna, tillstyrker jag för min del bifall dertill, utan att inlåta mig i det mera speciella af Hr von Hartmansdorffs många anmärkmr. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, förenade sig med Hr Gunther.
— Men dä man fär llprifwa liquider ifrän och öfwer iso Er tilbaka, under beräkning af alla Möjeliga penningefdrwandlingar.-'till godo njuta en mängd senare författningar, hwilka alla skola hafrva «n retrogradisk wcrkan: dä aldrig en enda af de§a för» fattningar är till förmän för nägon annan än Kronan och Dytcs - Contoiret, eller dä man synbart fär -lwerskrida wär urgamla Swensta Lag, som förbjuder alt staqS kraf efter 22 Är, och nu efter 12, dä endast ÄmbetSmännen sjelfwe, utan Parten eller Egendom HerrenS hörande fär granlka 122 ärS gamla Cbartor, och derigenom altid föröka, men N:b: aldrig förminsta Kronans lägenheter, ehuru orättfängna de mä wara: dä pä>andra sidan, aldrig Dytes-bristarenS egendom upstattaS eller icke ens fär anmärkas: dä samma Embctsmän hafwa 2s procent i winning deraf och Landtmäterie - Contoiret som biträder med Charta Revision 6 procent: dä samma EmbetSmän eller deras Ka meraker äro sälcdes pä en gäng bäde Domare och ParTredje Band. N:o 161, 162 ter 1264 Den 4 tdctober.. ter: dä kan män intet annat wänta sig, än det allmänna mitznöje som nu räder — och man bbr förmoda en billig förändring i hela denna förfelande Methode med Bytesbristernas uträknande. Hivad, som öf« wcrgär all annan orättwisa, är at oskpldjgc Medborgare blifwä' krafve för stulder som de aldrig hafwa gjordt.' Herr 8trökle anför witzerligm med nägo» sannolikhet, at den som köper cn gärd fär skylla sig sjelf om han-fär kraf sedermera för bytesbrist, dä han intet fädanl efterfrägat förut. Men denna händelse är längt ifrän det wanliga.
När, vi rnedgifve allt detta, och tillika känne, att en af Konungen tillsatt Committéé redan arbetar på alla hit hörande gamla lagars öfverseende och nya Lagars föreslående, hvilket ensamt bevisar , att sjelfva Skrå-Ordningen ej hörer till något Stånds Privilegier, så torde det vara både klokast och värdigast, sedan vi faststäldt de ofvanintagna ärne obestrideliga grundsatser , att öfverlemna allt det fieglementariska härvid till Konungens vishet och Landsfaderliga omsorg; likväl med underdånigste önskan, att i ett ämne af sådan Vigt och inflytelse på hela Samhället som detta, de Herrar och Män; som fått detta uppdrag, måtte anbefallas, att, inom en viss föreskrifven tid , till Konungen med sitt förslag i underdånighet inkomma. Det är jli nog vid delina frågas afgörande, om rättvisa och allmänt val fordrar den förbätt* ring i gamla stadgandet, söm åsyftas. Bättkänsl*n, om den också någon gång jskulle våga sig ' inom det område, som Privilegierna i fordna öar 7 O gar omgärdat, torde likväl, jäg tänker åtmlridstö* ne så, i den upplysta och redligt tänkande Medborgarens bröst tala högre , än äfven den lofligaete egennytta* kraft; och i detta nu ifrågavarande - Den 5 Juli. 6gg de fall, finner jag ingen strid böra uppstå , imellan det allmänna och det enskildta intresset, ty ordning och lag skall bibehållas gällande för håda. Ut supra. Ex Protocollo ■A. J. Wahlstjerna. Utdrag af Pr o t o c olle t, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Lagoch Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts samfällda Plenum den 4 Juli 1815- S. D. Sedan svar ifrån samtliga Riks Stånden ankommit, i anledning af Utskottens till Riksens