Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var nemligen högst i Januari 5 s. Ig d. per standard uns, lägst i September 5 s. d.; medelpriset under hela året 5 s. d. Enahanda förhållanden hafva egt rum år 1852. 1 alla fall komme en förändring i guldets värde, om också ledande till hvälfningar uti de länder, som hafva guld till värde-måttstock, ej att medföra samma olägenheter för dem, som dertill hafva endast silfver, utan egentligen uppenbara sig genom ett, af handelns gång oberoende, / Kong!. Maj:!* Nåd. Skrifvelse, N:o i 0. 7 fall i kursen på förstnämnde länder. Någon våda för Sveriges myntförhållanden är alltså i detta hänseende icke att befara. Uti intet land af Europa är beloppet af metalliskt mynt i rörelsen så ringa, sorn i Sverige. Sedan utgifningen af banksedlar å 8. 12 och 16 samt 10 och 11 skillingar upphörde, och deras utlöpande summa minskats ifrån 2,180,201 R:dr 8 sk. vid slutet ai ar 1847 till 681,738 R:dr 32 sk. vid slutet af år 1852, utan att summan af nyare banksedlar å 32 sk. B:ko under samma tid i betydligare mån ökats, har behofvet af skiljemynt utan tvifvel blifvit fvldt genom utvexling af silfvermynt å ,i,.- och ^ Riksdaler Specie, svarande emot 16, 8 och 4 skillingar Banko. Man kan således antaga, att 5 å 600,000 R:dr Specie mera än förut äro i sådane myntsorter spridde i rörelsen, hvilken förmodan bekräftas af de uppgifter om silfvermyntningen emellan åren 1843 och 1852 samt om utförseln af silfver i myntad form under samma tid, som bilagan N.o 2 innehåller. När återstoden af de äldre skillings-sedlarne försvunnit ur rö relsen, skall den hafva upptagit ytterligare omkring 250,000 R:dr Specie i silfver-skiljemvnt, och om de nyare sedlarne å 32 sk.
Hvad beträffar de enskilde medlen, är det sannt, att ju mera tillfälle, som erbjudes att upptaga dem uti rörelsen, ju sannolikare är det, att de skola till disposition af desse penningeinrättningar ingå och genom dem fördelas till fruktbarhet uti allmänna rörelsen, och härutinnan hafva förslagen M i och 2 samma fördelar, men hvad åter angår de allmänna medlen och möjligheten att, genom disposition å en plats göra liqvid å en annan, så lärer det höra till de fromma önskningarne att sådant, genom förslaget M 1, kan åstadkommas, ty huru skulle man väl kunna begära, att statens medel eller andra af allmän natur skulle anförtros åt sådana Filialbank-Bolag, som de förevarande, som kunna uppstå uti hvarje stad, och skulle det ens vara med god ordning förenligt, att öfverlemna allmänna medel till sådana inrättningar, hvars solidité måste blifva alltid okänd, 16 Banka-Utskoltels Utlåtande, M 6S. då de sköta sina affärer godtyckligt, och hvilkas säkerhet hvilar endast uti förtroendet för bolagsmännen, för allt, hvad som på deposition samt uppoch afskrifningsräkning till sådan bank ingår. Kan man val tro, att dessa banker skulle med hvarannan komma uti en sådan förening, att de allmänt accepterade hvarandras invisningar eller qvitteringar? Nej aldrig. Förslaget M 2 deremot erbjuder dessa fördelar. Med Riksbankens delaktighet i Filialbanken, med dess kontroll vid rörelsen, med denna mellanlänk gemensamt för alla de blifvande Filialbankerna, har man skäl att tro, att, tid efter annan, det vigtiga ändamålet kari uppnås, och att affärslifvet derigenom vinner den lättnad, som tarfvas, då möjligheten beredes en hvar, att utan omgångar och tidsutdrägt uppgöra liqvider genom de medel, som således frigöras och komma rörelsen till godo. Då tvifvel hos en och annan låter sig förmärka, huruvida någonsin allmänna medel skulle kunna insättas uti sådana banker, ehvad sammansättning de än hade, tager jag mig friheten erinra, att mångfaldiga kapitaler äro af den natur, att de hela året om hvila räntelösa uti riinteriernas hvalf, andra uppbäras under en tid af menigheterne, ligga flere månader under och efter uppbördstiden ofruktbara, samt återgå sedan till kommunerna.
Den väsendtliga förändring i Statsanslagen, som enligt Grefve von Schwerins påstående endast skall igenfinnas på 2, 3 och 4 HufvudTitlarne, är dock icke mindre på io:de IlufvudTiteln, som äfven har till föremål en personal att aflöna. Ali sönderdelning af HufvudTillarne, då fråga är att bestämma deras belopp, är visserligen, så - 160 Den 7 September f. m. sorn jag nyss baft äran visa, mindre form* enlig, men om Herr Grefven och LandtMarskalken finner, att det gåran, samt Rid* derskapet och Adeln så beslutar, skall jag för min del afvika från mitt yrkande om uppskof med alla HufvudTitlarnes bestämmande, intill dess myntregleringen blifvit afgjord, och inskränka mig till ett slikt yrkande endast hvad beträffar 2, 3, 4 och io HufvudTitlarne» Friherre Cederström: Jag bestrider Herr Hjertås förslag, både sådant det af honom sjelf blifvit framstäldt, och modifieradt efter Grefve von Schwerins önskan; samt anhåller, att Herr Grefven och Landt* Marskalken täcktes framställa proposition, först på Herr Hjertås skriftligen afgifne motion, och derefter på den af Grefve von Schwerin föreslagna modificationen, helst båda förslagen lika lätt synas kunna afslås, och bordläggning af det senare förslaget derigenom undvikes. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då en Ledamot begärt proposition å Herr Hjertås först gjorde ofvanberörde hemställan, finge Hans Excellence fråga, om Ridderskapet och Adeln fann för godt bifalla ifrågavarande hemställan. Ropades starka Nej, jemte några Ja. I an - Den 7 September f. tn. j6» I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Nej öfverröstat Ja, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 15 Julli 1818. S. D. Föredrogs Kongl. Majits den 14 dennes till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken aflåtne, och denna dag ankomne nådiga skrifvelse angående RiddarhusOrdningen; och fann Ridderskapet och Adela för godt ej mindre bifalla, att 8 och 10 §. §. i den nu gällande RiddarhusOrdningen må o* förändrade bibehållas, än ock antaga de af Kongl. Majd i nåder föreslagne redactioner af 304 Den 15 Julii. 7, 53 och 54 §• §• Hvarom Riddarhusutskott let skulle genom Utdrag af Protocollet underrättas, med anmodan, att till i eftermiddag inkomma med förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till KongL Maj:t, rörande detta ämne. Ut supra. S. D. Vid föredragning af RiddarhusUtskottets sistlfdne gårdag aflåtne Memorial, innefattande anmälan, att Contract blifvit upprättadt om anläggning af en strandmar på pålar och bielkbäddar längs utmed Riddarehusets vestra flygelbyggnad, samt om rappning och reparation å sjelfva flygeln m. m ; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial icke erfordrade någon annan åtgärd, än att läggas till Handlingarne.
Maj:ts nådiga Proposition, angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; M 88, i anledning af Kongl Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt låneunderstöd; M 89, i anledning af motion om befrielse för staden Linköping från skyldigheten att underhålla stadens vid Nyqvarn belägna, med bidrag af statsmedel anlagda hamn; JV2 90, i anledning af motion om lån till Gladsax socken i Christianstads län; och M 91, i anledning af frågor om inlösen af åtskilliga s. k Riksgäldssedlar, hvilka inom den bestämda preskriptionstiden icke blifvit lill invexling företedda. Den 19 Kaj. Frän Höglofl. Bidderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorial: M 92, i anledning af väckt motion om förändring i vilkoren för det vid sistförflutna riksdag beviljade lån för anläggning af jernväg mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan. JM 95, i anledning af erhållen återremiss § Utlåtandet JM 57, angående väckt fråga om statsanslag för vidtagande af åtgärder till hämmande af boskapspesten, om den skulle inom landet utbryta. Lades till handlingarne. J>S 94, i anledning af väckt motion angående pension åt aflidne f. d. Statsrådet, Generalmajoren Carl Ludvig von Hohenhausens efterlemnade döttrar. Bifölls. JM 95, med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor rörande anslagen under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. Samtliga voteringspropositionerna godkändes; och ansågs Utskottets i 15 punkten gjorda anmälan ej erfordra någon annan åtgärd från Ridderskapet och Adelns sida än att läggas till handlingarne. ^>2 97, med förslag till voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor rörande anslagen under Riks-statens Nionde Hufvudtitel Godkändes.
Men då hushållningen nu således är och framgent äfven 79 bör vara så ordnad för den garnisonerade soldaten, att han, nöjaktigt född och klädd af kronan under sitt befäls tillsyn, endast behöfver ringa medel för sina enskilda utgifter, så erfordras icke heller för honom någon egentlig kontant aflöning å stat. Fördenskull och då bestämmandet, såsom nu sker, af soldatens löneförmåner under flera olika titlar, nemligen gage, brödkorn, gage-tillägg, är både onödigt och inveckladt, anse sig kommitterade böra föreslå, till vinnande at såväl öfverensstämmelse med verkliga förhållandet, som enkelhet i beräkningssättet, att i värfvade regementenas stater hädanefter icke må uppföras annan kontant aflöning för soldaten, än den s. k. tobaksskillingen, förslagsvis beräknad efter de olika belopp, som i olika fall utgå jemlikt i detta afseende redan gifna bestämmelser. Förutom de allmänna afvikelser från nu gällande lönestater vid värfvade arméen, hvilka i det föregående blifvit omförmälda, hafva kommitterade, i afseende å löneregleringen för hvart och ett af de särskilda vapnen, ansett sig böra iakttaga och föreslå följande: Vid infanteriet: Lifgardesregementena till fot. Då artilleriet, såväl som det värfvade kavalleriet, nu icke eger någon tredje underofficer sgrad, och det hvarken ansetts lämpligt eller erforderligt att vid dessa vapen införa en sådan, har tredje underofficerseller furirsgraden jemväl blifvit utesluten vid Lifgardesregementena till fot och förvandlad till andre sergentsgrad, i enlighet med hvad organisationsförslaget för infanteriet härom innehåller. Regements-trumslagarelönen har uppförts till lika belopp med motsvarande lön vid kavalleriet. Då en mångårig erfarenhet från indelda infanteriet ådagalagt nyttan af ett sammanfördt anslag, hvarifrån musikcorpsens särskilda medlemmar kunna, i förhållande till hvars och ens olika skicklighet, efter regementschefens anvisning blifva aflönade; har samma förhållande ansetts böra införas vid värfvade infanteriet.
Uti ingifvit Memorial till Hedervärda BondeStåndet, har Riksdags-Fullmägtigen från Bohus Hän Oloj Gudmunsson Bagge anmärkt, att förhållanderne, i afseende på ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, så väl emellan Husbönder och Tjenstehjon, som emellan Jordägare och Hemmansbrukare, eller Bandtbonder voro, dels i Hag, dels i särskilte Författningar, bestämde, men att, hvad angår Torpare, hvilka skulle irtgöra en mellan-class af Tjenstehjon och Bandtbonder, något annat icke blifvit i berörde ämne stadgadt, än att de af dem, som innehafva jordbruk, voro berättigade att, lika med Bandtbonder, å Torplägenheterne njuta laga Fardag; hvadan altså föreskrifter saknades, Jjtpru aftal emellan Husbönder och Torpare böra < Lagoch Besvärs-Utsiottens Betänkandcn, i6t slutas, huru långt desse sednares besittningsrätt bör kunna sträckas, huru deras Skyldigheter och rättigheter, i händelse af ofullständige Contracter eller aftal, böra utgöras oell beräknas, samt huru detta utgörande må, till ömsesidig säkerhet, controlleras med mera dylikt; X anledning hvaraf bemälte RiksdagsFullmägtig, under upprepande af de flere skäl, han ansett dertill föranleda, föreslagit} det följande stadganden mätte vidtagas: i:o Att alla aftal emellan Jordägare och 'Torpare böra ske Skriftligen, vid den påföljd för antingen underlåtenhet eller ofullständighet häraf, att Torpares uppgift skall gälla, derest Husbonden icke förmår, att med vittnen tydeligen styrka ett annat förhållande. 2:0
RiksgäldsContoirets inkomster och utgifter, åro inom hvarje år till beloppet föränderliga; deraf följer att capitalet lör detta Verk, Ulås te Vara olika vid hvarje års bokslut mot r!« öfrige årens. De från StatsContoiret till RiksgäldsContoiret under åren 1820 oth 1821 ingångne betydligare öfverskott, utgjorde en bland de verkande orsaker till den oinhämnde fötminskniilgen i skulden. 1822 års bokslut, visar deremot ett deficit af omkring 5o,öoo R:dr Banco 1 hvilket allt hämtar sin .glrund från förenämnde föränderlighet i utgifters och inkomsters belopp. Emellertid, och då StatsUtsköttet föreslagit den utväg att Riksgälds-Contoiret boide för det närvarande förskjuta 5oo,ooo R:d B:co till den ilrågasatte utgiften t så möter dervid intet hinder, enierlan RiksgåldsContoiret Vid denna tid af året erhåller en betydligare del af förflutna årets bevillning, beräknad till något öfver 2 och half million R:dr B:co, och ött, den deraf till StatsVerket ingående andel, Utgörande 1,600,000 R:dr Banco, vanligen ej till mera ån halfva beloppet uttages under samina år beVillningen ingått. Beträffande åter de 5oo,ooö R:dr Banco* lötn StatsUtsköttet föreslagit böra af Saltpeter Ridd. o. Ad. Proti 3 Band. 31. 3Q2 Den 11 April e, til, fonden utgå, så ehuru jag, lika med Utskottet, oell i grund af de lemnade upplysningar i Utskottets Betänkande öfver denna fonds belopp, finner nämnde summa från densamma kunna * aftagas, utan någon våda för Saltpeternåringens framtida vidmagthållande, och således i så måtto, äfven .gillar Utskottets förslag, anser jag dock, att dessa 5oo,ooo R:dr Banco, också mätte endast förskottsvis, för det närvarande, från Saltpeterfonden utgå.
Är man bjuden till bords, så infinner man sig noga på utsatt tid, likväl ej för bittida, helst detta besvärar värden, men ej heller för sent, emedan det är högst oanständigt att låta vänta på sig i ett sällskap. Man visar sig, enligt sitt stånd, väl och med smak klädd; man betygar härigenom sin aktning för de närvarande. Det strider mot god ton att göra invändningar mot en anvisad plats. Man kan på sin höjd fint, men kort, låta förstå, att man vet värdera en synnerlig utmärkelse, om en dylik skulle blifva oss visad. Man sätter sig icke först, utan blott då, när den förnämste, eller värdinnan, eller den dame, bredvid hvilken man kommer att sitta, intagit sin plats. Servetten lägges, till hälften uppslagen, vårdslöst på knäet, dock så, att den ej kan falla under bordet. Att fästa den i knapphålet, eller under hakan i halsduken, strider numera alldeles mot bruket. Man låte ej länge bedja sig att taga något, som bjudes vid bordet. Det är nog, om vi öfverlemne åt båda de oss närmast sittande damerna äran att först förse sig. Att låta faten alltför ofta gå sig förbi, är oloflig blygsamhet och opassande. Man sätter värden i förlägenhet genom att torka skeden eller tallricken med servetten. Sådant utvisar misstroende till dennes domestikers renlighet. Oanständigt vore det att vara den första, som börjar äta. Man väntar tills någon af grannarne begynt. Anmodas man att lägga före af rätter, som stå framför oss, så gör man det aktsamt och efter förskärarekonstens reglor. Den bredvid oss sittande damen vill samtala. En stum granne är odräglig, och hon har enligt bruket rättighet att först blifva tilltalad af mannen. Man bjuder henne först af det kringräckta fatet, och ser till, att hon, om icke betjenten går omkring, får de bästa styckena. Att utsöka dem åt sig sjelf är tadelvärdt. Man tage för sig lagom och utan tankspriddhet; men är det motsatta felet begånget, så får det öfverflödiga icke läggas tillbaka på fatet. Man låter det ligga på tallricken.
Nu först äga vi till afgörande oss förelagdt ett förslag, som iakttager dessa fordringar, — ett förslag, som faktiskt erkänner R. o. Ad:s och de öfriga RiksSl:ns moraliska rätt alt äga en ej obetydlig andel i Sveriges representation ; — som i högst väsendtlig mån förenklar dess arbetsordning, — och som bereder ett länge äskadt inträde deri för åt skillige hittills uteslutne aktade samhällsklasser. Rland de många förslag, som lid efter annan blifvit framställde, har en aktad, äldre ledamot af delta Stånd, efter att mång årigt hafva med styrka och framgång försvarat de bestående grunderne för Svenska representationen, sedermera under 1850 års Riksdag afgifvit ett med utförliga motiver beledsagadt förslag, hvaruti den adliga sjelfskrifvenheten helt och hållet underkänts i afseende å dess förmåga, under n. v. sociala förhållanden, att utgöra grund för ett RiksStånds politiska existens och verksamhet. Samme värde ledamot klagade dervid synnerligen öfver den afsaknad af ofrälse tjenstemanna-kunskaper och skicklighet hvari n. v. representation sig befinner. Kraftigt yrkade han således, alt man måtte med representationen införlifva detta element. Nå väl, Mine Hrr, ett förslag är nu till afgörande framlagdt, deri ofrälse embetsman, under vissa vilkor, skulle få bland representanterne inträda, ett förslag, deri jemväl den direkta sjelfskrifvenhetens utöfning är begränsad genom tillämpning af anställande val; — ett förslag, deri alltså afseende fästats vid de af den ifrågavartde ledamoten, Hr von Hartmansdorff, gjorde yrkanden, nemi. till den grad och i den måtto sådant kunde, utan fullkomlig upoffring af vigtiga, redan i våra grundlagar uttalade grundsatser, nu med något hopp om framgång ifrågasättas; —och i dag är det Hr von Hartmansdorff, som motsätter sig detta förslag. Han har här upmanat oss, att icke antaga något förslag, som icke innefattar en fullt tillfredsställande lösning af frågan.
Tredje Öppningen visar Musernas ”upprättelse och frälsdom” genom den stora Sveadrottningen; här uppträda kärleken, freden och dygden, en trumpetare och fyra härolder, Greklands sju vise, nio muser och tre gratier, Homerus, Pindarus, Virgilius och Horatius, poesiens upprättare, en boktryckare och en läkare, fyra Musernas högborna trälar, Justitia, fyra Werldens Qvarter, stora Balletten. Det låter sig lätt göra att inom de särskilta afdelningarna (företrädesvis inom 2:dre och 3:dje) uppvisa ett visst sammanhang och en deraf beroende ordning emellan de skenbart så regellöst uppträdande personerna; men det skulle här endast onödigtvis upptaga rummet, ty kompositionen i balletterna är just icke af någon lärorik beskaffenhet. Vi meddela hellre några utdrag. På det läsaren sjelf må kunna bedömma förhållandet emellan de olika texterna införa vi här 5:te inträdet i 2:dra öppningen ur såväl den svenska, som ur de franska och tyska texterna. Hos Stjernhjelm uppträder ”En Latinsk Capiten och två Narriske Fänrikar,” och man har ansett, att Stjernhjelm i den förra har velat förlöjliga den bekante rimmaren Sveno Dalius. I den svenska texten är det endast kaptenen, som talar, men i de älsta upplagorna voro några rader lagda i fänrikarnes mun, uti hvilka de gjorde narr af kaptenen. Så talar kaptenen: ”Bone Deus! om Morus, å Svenska, heter en Narr; Och jag rätt hafver lärt min Logicam, Och vet igenomgå min Topicam. Och eljest rätt ser utan fel och starr; Så måst jag vara stadd i Moren-land, Och sjelfver en af turba, midt ibland. Ty här är ingen plats för Sapientia. Nec ars hic est in pretio, nec Scientia. Ja, ja, bland detta folk att vilja vara lärd, Är största gäckeri och hålls hos dem för flärd. Bland Narrar narsk, bland visa vara vis Sig skickar bäst, och vinner visdoms pris.” Samma inträde lyder på franska: Le Pedan Capitaine. ”Je suis au bout de mon Róollet
Per föresväfvade glada aftnar, tillbragta bland studenter inne i Lund, och den ena bilden efter den andra dök upp inne i hans minne. Om Truls kände «domhafvanden»? Jo-jo men, menade Truls, och fader Per såg genast på leendet, att det var gammal bekantskap. Och tjocka Josua? Ja, ja, ja. Fader Per blef så varm i sinnet, att han bäfvade på målet; han lade armarne på bordet och såg ut som en stor skånsk gårdvar, som gassar sig framför stugugnen. Om han, fader Per, också kände dem? Jösses, ja; han hade druckit många glas med dem inne i Lund; och de också hemma hos honom, för resten. Det måtte ha varit före hans, Truls’, tid! Ja, det var i hans, fader Pers, egen grönare ungdom och då «domhafvanden» var nybakad student. A-ha; nå, då måste det ha gått hett till? Fader Per smalt i beundran. Ja, jösses, som de kunde dricka. Han sjelf hade temligen godt rykte om sig och han trodde sjelf om sig, att han icke vore precis så oäfven; men han blef ändå bet. De kunde röra samman så mycket, och det var han inte van vid. Men de måtte ha gjort af med bra många pengar, en sådan herrans tid som de lågo derinne i Lund? «Domhafvanden» t. ex., den måtte ha kostat sin far pluringar? Det menade Truls med. Och så gjorde de vexlar! Det gick som smordt! Han, fader Per, hade också skrifvit på för dem, på lån. Så-å, – Truls begynte se intresserad ut. Ja, jösses, hvarför skulle man egentligen säga nej! Och hvem kunde för resten säga nej! Och fader Truls fortsatte i afsatser: «Jag har alltid trott ärligt om menniskorna. Jag har alltid tyckt om glada menniskor; och jag har också sjelf roat mig bastant. – Men man ska vara försigtig i dessa tider; jag trodde alla om för godt; och derför gick det galet för mig.»
Man beliöfver ieke orda mycket om sjelfva saken; ty vi veta mycket väl att dessa öfveroell under-inspektörer beliöfvas vid skolorna. Het är alldeles omöjligt för stiftens presterskap att medhinna att inspektera folk-skolorna, synnerligen för dem, hvilka utom en stor verksamhet inom egna församlingar, tidtals äro uptagna af Riksdagarne. Folkskolorna betinna sig i så jemmerlig! skick att man onekligen måste hafva Inspektörer. Om It. o. Ad. nu icke biträder Hr Björkmans reservation, så ser det ut som om R. o. Ad. frångått sin en gång uttalade princip. Frih. Cederström: Jag får fästa upmärksamheten derpå, att Utslc. alldeles icke aflåtit någon upmaning till R. o. Ad., att frånträda sitt beslut i denna fråga; utan Utsk. har endast hemställt, att BorgareSt. ville instämma i det beslut, hvarvid Presteoch BondeSt:n stannat. Här saknas således något lagligt initiativ till ifrågasättande deraf, att R. o. Ad. må frånträda sitt beslut; och äfven om detta frånträdande i sig sjelft vore Ijenligt, så inser jag icke under hvilken form det antagligen skulle nu låta sig göra. Jag anhåller emellertid, att R. o. Ad. ville, med vidblif vande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga ifrågav:de puukt till handlingarne. Sedan härefter Hr Estenberg förklarat sig instämma med Frih. Cederström beslöt R. o. Ad. att med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förev:de punkt till handlingarne. 12:te punkten, ang;de årligt reseanslag för Gr. Thorsten Rudenschiöld. Denna punkt lades till handlingarne. Föredrogs ånyo Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 14 och 16 dennes på bordet lagda Mern. N:o 34, i anledn. af R. St:rs skiljaktiga beslut, rörande Utsbs Utlåt. N:o 20, öfver väckt motion om beviljande af pension åt Gr. Thorsten Rudenschiöld. Gr. Lagerbjelke, Gust.: