Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett ögonblick bäfvade hon tillbaka, men sansade sig snart, och innan hertigen hade hunnit yttra den fråga, som syntes sväfva på hans läppar, fattade hon mod och trädde ett par steg fram. Derpå böjde hon knä och sade: "Nådige herre, värdigas förlåta och bönhöra!" Temmeligen vänligt såg hertigen på den unga flickan, öfver hvars anlete hvilade ett drag af så djup smärta, men tillika så mycken sjelfbeherskning, att det syntes nästan oförenligt med ansigtets milda, barnsliga drag. "Nå, hvad begär du, unga flicka", frågade hertigen uppmuntrande. "Att Eders Furstliga nåde täcktes nådigst vilja tillåta mig att låta ur slottet bortföra min trolofvade fästman, Enevald Fincke, som ligger sårad och döende, på det jag må få vårda honom." Hertigens ögonbryn sammandrogos lätt och kring munnen tecknades några skarpa drag, då han svarade: "En af upprorshopen alltså. Ni hade, jungfru, gjort bättre, om ni förut rådt honom att icke sätta sig opp mot sin lagliga öfverhet. Nu må han stå sitt kast. Skall jag rädda honom från den nöd han, genom sitt eget onda uppförande, kastat sig i? Som man bäddar åt sig, så får man ligga. Huru månge af de fattige bönder i Österbotten hafva icke fått ligga i vanvård och dö, för finnarnes förräderi. Han må nu sjelf få försöka hur godt det gör." "Nådige herre, vågar jag anmärka, att Enevald Fincke nästan icke varit i strid emot bönderne. Han har först nyligen ingått i krigstjenst." "Men har dock redan hunnit visa sitt arga uppsåt emot konungen, riket och mig. Men hvem är ni sjelf, unga jungfru, som vågar föra ett så fritt språk?" "Sigrid Eriksdotter Liljeholm." "Jaså, således dotter till Flemingens gode vän och tjenare! Han, som i alla vägar stått vid blodhundens sida! Köttmånglarens springpojke!" Här började han att låta den hammare han bar i sin hand, falla emot inre sidan af andra handen och liksom slå takten till sina ord.
Preste-Ståndet har till Stats-Utskottet återremitterat Utlåtandet N:o 88, i anledning af väckta motioner om understödjande af fabriks-inrättningar för hvitbets-sockers beredning; men då, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, de trénne öfriga Riks-Stånden bifallit samma Utlåtande, och denna fråga, jemlikt 75 § Riksdags-ördningen, således är af Rikets Ständer afgjord, kan den af Preste-Ståndet beslutade återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda. t Stockholm den 20 Juli 1854. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, i 834. Slåts-Utslcottets Utlåtande, N:o 301. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Juli 1854, kl. 2 e. m. Utlåtandej dels i anledning af Rikets Ständers är 1853 församlade Revisorers Berättelse angående Stats-verkels samt andra af allmänna medel bestående jim ders tillståndstyrelse och förvaltning -under åren 1850 och 1851, dels ock rörande åtskillige vid behandlingen af 1851 års Revisorers afgifna enahanda berättelse för åren 1848 och 1849jemlikt SlatsUlskottets Utlåtande N:o 21, uppskjuttia frågor. CL A.) Siats-Utskottet, som frun samtlige Riks-Stånden erhållit remiss å Rikets Ständers år 1853 församlade Revisorers berättelse angående Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1850 och 185lj tillika med vederbörande förvaltande verks och embetsmäns i anledning af samma berättelse till Kongl. Ma j:t afgifne underdåniga Utlåtanden, får nu efter tagen kännedom af dessa handlingar och iuhemtande af de upplysningar, som i öfrigt för ärendernas utredning funnits erforderlige, härmed särskildt för hvarje verk eller inrättning, i ett sammanhang underställa Rikets
Jag gör det så mycket hellre, som dessa frågor redan förevoro i sista plenum och samtliga begärdes på bordet af Frih. Palmstjerna, men icke blifvit uppförda på listan derföre, att endast Frih. Boyes framställning hade form af motion. Frih. Cederström: Det är icke Gr. Cronlijelms enskilda afstående från sitt yrkande af bordläggning, hvarpå jag kan göra afseende, utan på Hr Gr. o. Landtmis yttrande, ang:de ifrågavar. inbjudningars företagande till afgörande i detta plenum. Hr Gr. o. Landtm, har redan förklarat, ätt mitt förslag blifvit lagdt på bordet och der kommer att hvila, och i följd deraf kan jag icke afstå från min af sådan anledning gjorda begäran. Förklarar Hr Gr. o. Landtm, likväl, att mitt förslag nu skall och bör afgöras, har jag intet emot afgörandet af Gr. Posses förslag; men om, såsom Hr Gr. o. Landtm, sagt, den af mig begärda inbjudningen, hvilken äfven omfattar Gr. Posses, skall hvila på bordet, nödgas jag qvarstå vid min begäran. Gr. Posse: Sedan såväl Gr. Cronhjelm som Frih. Cederström afstått från bordläggning, kan jag ej inse något hinder, hvarföre ifrågavar. mål nu icke kunna företagas; och 364 Den i3 Augusti f. m. jag anhåller således, att propos. måtte framställas först på den inbjudning, jag begärt. Frih. Boye: Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm., att Ridd.secret. måtte underrätta oss om de öfriga Ståndens beslut i denna fråga; ty om de öfriga Stånden redan bifallit Utsk:s betänk., skulle en inbjudning strida emot den princip, jag här i dag hört etableras, att nemi. det vore oriktigt att begära, det Stånden må frångå sina beslut. Underteckn. Ridd.Secret.: BondeSt. har af förekomna skäl uppskjutit sitt beslut, rör:de i:sta punkten af StatsUtsk:s betänk. De öfriga Stånden hafva afgjort densamma* Gr. Posse:
Huru som helst man för öfrigt må dömtna om det önskvärda eller tillbörliga i dessa förhållanden, har Konst.Utsk:t ju endast haft att tillämpa grundlagstexten, alldeles sådan som den för närv:de är. Anser man den, vare sig otydlig, eller oriktig, står vägen öppen, att begära ändring deri, på grundlagsenlig väg. Konst.Utskit har ej haft rättighet att tyda den annorlunda än efter ordalydelsen. Och enär den, efter nogaste granskning, icke uttalat någon annan begränsning, än som innefattas i härledningen från 14 och 18 §§ R.O. ro. m., har Utsk:t funnit sig icke kunna frånkänna ett Riksstånd utöfningen af den, detsamma enligt 21 § R.O. förbehållna pröfningsrätt; och följaktligen har afhändandet af en sådan rättighets begagnande synts Utsk:t icke kunna ske. Utsk:t skulle, under denna förutsättning, icke kunnat tillåta sig något sådant, utan att tillämpa ett magtspråk, hvartill det ansåg sig sakna lagligt bemyndigande. Gr. Björnstjerna: Afven jag beklagar på det lifligaste det beslut, hvari Utsk:t stannat, — ett beslut, som, om man vidare bygger derpå, skulle kunna medföra verkliga vådor för vårt lands konstitutionella utveckling. Jag kan icke annat, än uttrycka min särskilda tacksamhet emot Utsk:ts ordförande för det lika klara som värdiga sätt, hvarpå han framställt sin åsigt. Jag är öfvertygad att hvar och en, som läser denna hans reservation, icke skall behöfva många ögonblick att bestämma sitt omdöme öfver Utsk:ts majoritet. Men, mine Hrr! en sak är alt hysa denna åsigt, en annan att understödja det förslag, som Hr Cederschiöld, R. T., framställt. Det förefaller mig, i likhet med Gr. Sparre, att ett godkännande deraf vore att beträda samma väg, Utsk:t följt. Konst,- Utsk:t har behagat uphöja ett enskildt Riksstånd öfver landets högsta juridiska domstol; bör nu R. o. Ad., för att uttrycka sitt missnöje med Utskits memorial, uphöja sig sjelf öfver landets högsta politiska domstol? Jag tror det icke. Jag är dessutom öfvertygad, att H.
Ständers i underdånighet gjorda hemställan om åtskilliga tilläggningar uti ofvannämnda Kongl. Bref af den 25 November 1802, förordnat, att, i den händelse, då något lagligt och gällande hinder emot grusoch sandhemtning å inegor och hagar pröfvades förekomma, så att den icke utan verklig skada för jordegaren der kunde ske, samt dessa väglagningsämnen icke eller å skog och utmark för väglotts-egare funnos att tillgå på det lämpliga afstånd eller af den beskaffenhet, att de kunde begagnas, Härads-Rätten egde, på väglottsegarens begäran, efter i vederbörandes närvaro föregången undersökning , bestämma, hvarest och på hvad sätt, å inegor och hagar, sand och grus tjenligast och till minsta skada för jordegaren finge, emot utsatt skälig ersättning åt honom af väglotts-egaren, afhemlas. Detta allt hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och ehuru hvarken af motionen eller något af de ofvanåberopade Kongl. Brefven, angående sandtägt i den så kallade Stallåsen , kunnat tillförlitligen utredas , huruvida denna ås är belägen å kungsgårdens utmark eller inegor; likväl och då, i förra fallet, genom lag och allmänna författningar, nemligen 25 Cap. 12 §. ByggningaBalken och Kongl. Brefvet den 25 November 1802, kungjordt genom Kongl. Kammar-Collegii Circulaire den 5 April 1803, stadgas, att till landsväg må sand och ris tagas, der det närmast finnes, dock att sådant sker i den ordning och på det sätt, att sandgropar ej på flere ställen öppnas, så länge den redan öppnade lemnar nödig sand-tillgång och icke finnes för nära vägen inrättad, att olyckor derigenom uppkomma; samt i sednare fallet, eller derest Stallåsen, såsom sannolikt är, finnes på kungsgårdens inegor, de i Kongl.
St:s delegation fullständigt, redan på förhand genomgånget och granskadt; troligt är äfven, alt, synnerligast om det emellan riksdagarne arbetande Ulsk. förstärkes, men det nya LagUtsk. biifver af vanligt antal ledamöter, många, eller de flesta af dem komma att bestå af personer, återvalde från förra Utsk.; och man bör sålunda kunna hoppas, att någon vidlyftig handläggning inom Utsk. icke då skall behöfva komma i fråga. På grund häraf, och enär K. M. i nåder yttrat Sig äga förhoppning att, redan under innevar. riksmöte, kunna till R. Sl:s afgörande öfverlemna det nya criminalförslaget, vågar jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., i anledn. af R. o. Ad:s beslut ang:de ofvanomförmälde, sedan förra riksdagen hvilande grundlagsändringsförslag, att i vissa fall förstärka LagUtsk., vördsaml. föreslå: alt R. St. måtte besluta, att, i händelse K. M. till R. St. under innevar. riksmöte öfverlemnar nåd. propos. till antagande af det nya criminallagförslaget, i och för granskningen af berörde förslag, till ett antal af nio ledamöter från hvarje Stånd förstärka LagUtsk., hvilket äger att i sådant afseende jemväl efter riksdagens slut såsom comité' fortsätta sina arbeten, samt bör i denna händelse med fullständigt beredt memorial i ämnet, vid början af nästkommande riksmöte, till Rikets då församlade Stän - 16 Den 5 Octo b er. der inkomma; samt att R. St. genom und. skrifvelse underrätta K. M. om detta deras beslut. Begärdes på bordet. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Det är alltid obehagligt att behöfva upptaga R. o. Ad:s tid med en fråga, som endast rörer en och annan ledamot personligen, men jag anser mig, i afseende på det nu justerade prot., nödsakad att anhålla om R. o. Ad:s öfverseende för några ögonblick. Jag anhåller nemi., alt det yttrande, som Frih.
Jag tror icke att vi böra följa de i slutet af förra och början af detta sekel utkomna farliga theorier i afseende på tullagstiftningen, hvilka redan äro förkastade i andia länder, för att på våra egna näringars bekostnad gagna utländningen. Frankrike, England och Tyskland skulle visserligen med smålöje betrakta ett sådant försök och icke misstycka detsamma, tv dessa länders fabrikanter visste nog att rikta sig derigenom. Böra vi då begå den galenskapen att i vårt fattiga iand anställa sådana försök , som på alla andra ställen redan blifvit förkastade? Hvad prohibitiv-systemet beträffar, så vill jag anmärka att man icke egentligen kan med detta namn utmärka annat än förbuds-systemet, d. v. s. der utländska varor äro förbjudna lill införsel, och del är uppenbart oriktigt att kalla en tullagstiftning för prohibitiv, då en tull är satt hufvudsakligast för att bereda en statsinkomst. Ett sådant, ehuru oriktigt benämndt, prohibitiv-systeme finnes i hela verlden, med undantag af Hamburg eller någon dylik ort, som skall lefva på hela den öfriga conlinentens bekostnad; men Harn - Den i April e. ra. 77 lun g, der i alla fall en tull, ehuru låg, existerar, ur en stad och icke någon stat. Jag har derföre velat fästa uppmärksamheten pä principen för tullagstiftningen, som är nemi. först att bereda en statsinkomst och sedan ett skydd för de inhemska näringarna. Behofvet af rättighet till visitation, så väl i hus som å person, har redan af Hr Prytz blifvit anmärkt. Denna rättighet existerar äfven i andra lander. Jag har sjelf blifvit till min person visiterad vid färdandet från Geneve till Frankrike, ty der införes olofligen en mängd bijouterier och andra varor, med hvilka underslef lätteligen kan äga rum. Uti Strasburg åter underkastas endast misstänkte personer en sådan undersökning, men resande från Geneve visiteras alla, äfven fruntimmer, och man liar derstädes i sådant ändamål anställt qvinnor vid tullkammaren. Att nu i detta lagförslag införa ett dylikt stadgande, anser jag icke klandervärd!.
Uppläst hos samtliga Riks-StSnden den 5 Juli; Vördsamt Memorial! I anledning af de flera till Bevillningsutskottet remitterade Memorial, uti hvilka •yrkas, dels férhöjaing dels ©Gh förmindskning af stämplade 446 F)m 5 stämplade Pappers-afgiften, jemte åtskilliga andra tillagg, ändringar och förklaringar uti flera delar af 1812 ä’-'s Uevillnings-Utskottet, vid granskningen af samma Författning , hvars hufvud; runder Utskottet ansett böra bibehållas, dä hvarfen Statens behof å ena, eller billighetens kraf å andra sidan , deruti fordra någon rubbning; funnit de ändringar och tillägg i densamma af nöden, som äro införde uti det interfolierade exemplar af merberörde Författning, hvilket Utskottet härhos såsom project till en förnyad Char!ae-Sigillat3ä-Förordning, , vördsamt aflemnar. Härvid lärer Riksens Höglofl.
"Se så", medlade gubben Gründler, som inom sig sjelf ångrade att han väckt så starka och obehagliga sinnesrörelser hos den gamle hederlige och af alla allmänt omtyckte Heinrich Mayer, "det är kanske icke så farligt som folk pratar." "Jaså, folk pratar också", mumlade Heinrich Mayer och vacklade några steg baklänges. "Och det skulle inte vara farligt, det", fortfor han med höjd stämma. "Oh, du känner inte till, hvilken olycka det djefvulska pratet kan åstadkomma!" "Sansa dig", bad Mathias Gründler och fattade gamle Mayers händer. "Om du vill, så ska' vi först undersöka saken innan vi döma." Dessa ord uttalade Mathias Gründler med så mycken värme, att den gamle mjölnaren genast fann sig lugnare. "Ja, det ska' vi", svarade han också genast. "Man bör inte döma förr, än man har bevis. Jag var nyss för häftig." I södra utkanten af staden Lützen voro pistolsmeden Wolfs hydda och verkstad belägne. Vid det tillfälle vi inträda i verkstaden, var gubben Wolf ifrigt sysselsatt med att reparera en dyrbar pistol, som han kort förut erhållit till lagning. Gubben betraktade noga det vackra och dyrbara vapnet, i hvars kolf voro inbrända dessa bokstäfver: J. v. B. "Jaha", muttrade den gamle pistolsmeden för sig sjelf, "det här vapnet är mycket vackert och antagligen förfärdigadt af en wiensk pistolsmed, men nog tror jag att jag skulle kunna göra ett bättre sådant. Kolfven är något för klumpig och..." "Men, det skjuter bra, ska' ni tro, fader Wolf", afbröt i detsamma en manlig stämma och en högrest mansfigur, som bar venstra armen i band, förmörkade dörröppningen. "Jag tror nog att ni skulle kunna göra en lika bra pistol", fortfor den nykomne leende, "men se bättre, det tror jag visst inte. Eller kanske att ni anser er kunna öfverträffa gamle Moritz i Prag?" "Har han gjort vapnet?" sporde Wolf en smula förlägen. "Jag trodde att den var från Wien." "Nej, Prags förnämste pistolsmed har förfärdigat vapnet på min begäran.
Hon anade ingenting om den naturens process, som försiggick i detta hjärta, hon var så omedveten som en ung björk eller en flicka på tjugo år; men det var safven som steg i den hvita stammen, och det var kärleken till en man, som gaf denna underbara värme åt hennes blod. Hon talade icke gärna om honom och hon kände icke något behof att se honom. — Men dess mer längtade tant Sofie efter att riktigt af hjärtat få tacka honom; och hon fick en bundsförvant i den lilla patienten, som nu, då dag efter dag gick utan att hon fick återse sin vän doktorn, började öfverhopa sin mor med frågor, hvarför han aldrig kom. Hennes barnahjärta hade under sjukdomen fäst sig vid honom med samma lidelsefulla värme, hvarmed detta lilla hjärta omfattade allt, som det öfver hufvud taget omfattade. — Hon var exklusiv i sin smak, och flertalet människor voro för henne likgiltiga; men ur detta likgiltighetens stadium hade doktorn under sjukdomen trädt ut. »Hvarför kommer han aldrig? Mamma får skrifva och be honom komma. Säg att lilla Mia längtar. — Den lilla fick sin vilja fram till sist. Det var själfva midsommarsdagen hän emot aftonen han kom. Det första besöket gällde flygeln och den lilla reconvalescenten, som nu var fullkomligt återställd, men i alla fall hölls inom hus, af öfverdrifven försiktighet. Maria blef stormande glad öfver att se honom och slog sig ner på hans knä med en min som skulle hon veta att försvara denna plats emot hela världen. Han lade beskyddande sin arm kring hennes skuldra, och emellan dem kom ett lifligt samtal i gång. — Modern satt tyst och hörde på. Men doktorn skulle aflägga ett besök också hos gamla grefvinnan. Den lilla hade svårt att finna sig däri, och innan han gick, måste han lofva att komma igen. »Säga farväl till Mia efter visiten hos Mias mormor!» Han möttes på trappan af fröken Sofie, som, strålande af förtjusning, förde honom till gamla grefvinnan. Hon satt i sitt kabinett, som vanligt, framför sin aflidne makes porträtt, mot hvilkct hennes blickar lyftes gång på gång. Doktorn blef varmt välkomnad och öfvertalades att stanna kvar.
Han låg i sin högbäddade säng och såg gång på gång ut på rosenbusken. Det var ej ord för hvad den behagade honom. Han tyckte nog, att det var märkvärdigt, att en sådan en som Vestblad skulle ha ett sådant paradisbarn utanför sitt fönster. Ju mer öfversten tänkte på Vestblad, ju mer förvånade det honom, att den fålen hade hamnat i ett sådant stall. Det hade ej varit mycket med honom på den tiden, då han blifvit bortkörd från Ekeby. Det hade ej varit lätt att förutse, att han skulle bli en stadgad och förmögen man. Öfversten låg och småskrattade och undrade om Vestblad kom ihåg numera hur han brukade roa sig förr i världen, då han bodde på Ekeby. Så snart det kom en riktigt mörk och ruskig natt, hade han brukat smörja in sig med fosfor, sätta sig upp på en svart häst och rida bort öfver bruksbackarna, där smeder och mjölnare hade sina bostäder. Och om då någon gammal kvinna händelsevis tittat ut och sett en ryttare spränga förbi, lysande af blåhvitt ljus, så hade hon skyndat sig att stänga både lucka och spjäll och sagt, att i natt var det bäst att väl läsa sina böner, ty nu var den onde själf ute på själajakt. Åja, åja, att skrämma enfaldigt folk på det där sättet, det var det mången, som roade sig med förr i tiden. Men Vestblad dref skämtet längre än någon annan öfversten hört talas om. Det hade dött en gammal rotegumma i Viksta, som var ett torp under Ekeby. Och Vestblad råkade att få veta det, och likaså fick han veta, att liket var utflyttadt och inburet i en lada. Då det blef natt tog Vestblad på sig eldkläderna, besteg den svarte hästen och red bort i sporrstreck. Och folk på torpet, som varit uppe och ute, hade sett en eldryttare rida upp till ladan, där liket låg, kretsa omkring den tre gånger och så försvinna in genom porten. Man hade också sett ryttaren komma ut, återigen kretsa tre gånger om huset och så försvinna. Men på morgonen, när man kommit till ladan, för att se till liket, hade det varit borta.
Riks dags-Ordningent bifölls; N:o 89» i anledning af återremisserne på Meraoialct, ri:o 72, rörande Universitetens representation: inbjudningen till 24 Pr o t. Vt dr. d. 12 Mars i<?3a. Borgare-Ståndet blef icke antagen, och voterings-propositionerne godkändes; N:o 90, till Bonde-Ståndet, angående dess begäran om delfående af Constitutions-lJtskottets Protocoll i ett önskningsmål: lades till bandlingarne; och JN:o 94, till Borgare-Ståndet, med uppgift på oafgjorda mål; lades till bandlingarne. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos å n}ro Stats-Utskottetf-, på bordet hvilnnde, följan” de Memorial: N:o \i6, i anledning af en utaf Friherre Palmstjerna serskildt väckt motion, i fråga om räntetagares och räntegifvares uppsägningsrält tili leverering in natura: Bonde-Slåndet ansåg detta Memorial icke föranleda till någon åtgärd ifrån Ståndets sida; N:-o 4*7’ öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 204, innehållande förslag öfver Riksgälds-Contorets behof ifrån och med år i835 lill och med 183f)> tillika med ett förnyadt förslag i samma ämne: Bonde-Ståndet beslöt: t:o alt Rikets Ständer, i och för Riksgälds-Contorels behof intill nästa Riksdag, anvisa och anslå en årlig summa af 1,200,000 Rdr Bco; 2:0 alt det må öfverlemnas åt Fullmägtige, alt efter sig företeende omständigheter, emot obligationer i Svenskt mynt, upptaga större eller mindre lån, alt betala vid anfordran, efter uppsägning, eller på bestämd tid, dock icke längre än i5 år från deras utfärdande:
Jag ser vissei ligen i Hr von HartmansdorfFs project 12 §:n: ”Ståndspersoner välja sina ombud, likasom R. o. Ad. Då nu frågan återgått dit, der den, efter min tanke, från början bort vara, nemi. till att i synthetisk form conslruera R. o. Adis beslut om dess gemensamma tanke, varnar jag eder, mine herrar! att vi icke i den nu förevarande frågan, om vi skola hafva 4 eller 5 Stånd, må taga för afgjordt, att denna 13 § af Hr von HartmansdorfFs förslag redan är antagen, hvilket den icke ar. Det är nemi., i den händelse att ståndspersonsclassen skall votera lika roed R. o. Ad., eliel1 att alla skola votera per capita, det är i den händelsen, som svårighet skulle uppstå, och sorn det kunde hända, såsom Frih. Hamilton omförmält, att den stora massan af frälsehemmansägare undertryckte alla de andra. Eller snarare kan man föreställa sig möjligheten deraf, ehuru jag visserligen erkänner, att jag icke för ögonblicket kan, med stöd af tabellverket, säga om denna farhåga är grundad. Men om roan deremot tänker sig, hvilket man åtminstone mätte hafva sig Öppet, att i det nya Ståndet den samfällda valprincipen, eller möjligpn med någon modification den, som Const.- Utsk. föreslagit, gör sig gällande, är det icke mera gifvet der, än det skulle annars varit, att mängden skall undertrycka de öfriga; ty då kommer denna mängd att bestå af fractioner af röster, och att således äga mindre inflytande på valen. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då ändtligen, efter nära 4 timmars debatt, det nu blifvit fråga om att discutera öfver något bestämdt föremål, så har jag begärt ordet, för att, för min del, motsätta mig det amendement till Frih. Hamiltons förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt. Jag kan icke föreställa mig, att efter det beslut, R. o. Ad. på f. ro.
Hvad slutligen beträffar de af motionären äfvenledes framhållna förluster, som egare af hus i städerna stundom måste vidkännas, såsom delegare i de försäkringsbolag, i hvilka de nödgats ingå, för att uppehålla värdet å sin egendom, så lärer möjligheten af dylika, på förhand ej beräkneliga förluster lika litet böra få tagas i betraktande vid uppgörandet af grunderna för beskattning af dylik fastighet, som till exempel möjligheten af missvext, frostoch hagelskador, eller andra sådana kännbara olyckor, för hvilka landtmannen är utsatt, skäligen skulle kunna framhållas såsom anledning till anspråk på nedsättning af bevillnitigen för jordegendom; och torde dessutom ostridigt vara, att den numera allmänt erkända nödvändigheten, att genom erläggande af brandförsäkringspremier betrygga värdet af hus i städerna, utöfvar inflytande vid bestämmandet af priset å sådan fastighet i händelse af köp och (ill följd deraf äfven medelbart inverkar på taxeringsvärdet; hvarförutan äfven landsbygden har att vidkännas brandförsäkringsafgifter, om också ej till det höga belopp som städerna. Vid sådant förhållande, och då landtbrukare obestridligen under sednast förflutna år haft att kämpa med särdeles ogynnsamma förhållanden med hänseende till de rådande låga priserna å landtmannaprodukter och svårigheten att dem afsätta, under det att arbetslönerna i endast ringa mån nedgått, hvilka omständigheter lemna ytterligare stöd för den af Rikets Ständer vid omförmälda tväune riksdagar beslutade beräkningsgrund för bevillningsafgifternas bestämmande å jordbruksoch annan fastighet, har Utskottet skolat hemställa, att Herr Sundvallsons ifrågavarande motion icke måtte af Rikets Ständer bifallas.