Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Banque til Rikets för - Den 11 Augustt. 953 fwar utgäende medel til gäldande af äldre le» verantser, eller til Fält-Tractamcnten för personer, hwilka ej wistas wid Armeen, eller widdén samma icke nu äga pä stället befäl, har PresteStändet äfwen för dest del denna hemställan bifallit, samt anhällit det wille Högwördige Herr Ärke-Biffoppen och Talemannen a Ständets wäg» nar förena sig med Högwälborne Herr Grefwe» och Landtmarffalken samt de öfrige Talemänuen uti frambärande af denna underdäniga önffan til Hans Maj:t Konungen; hwarom de öfrige respective Ständen genom Protocolls-Utdrag ffulle wördsamt och wänligen underrättas. Ut supra. Lx krotOLollo, P 17. Almguist. Utdrag af Protocollet, hältet hos Högwördige Preste-Ständet den 8 Augusti 1809. S. D> Föredrogs och remitterades til Riksens Högloft. Ständers Stats Utskott et af Prosten Doctor Ubollin ingifwit sä lydande: Memorial! Uti en tid, dä alla möjliga Medel til Statsbristens fyllande erfordras och böra widtagas', torde Högwördigste Herr Ärke Biffoppen och Talemannen, och det Högwördige Ständet, höggunstigt tilläta mig, at fästa nägon upmärksamhet wid det uti Hallands Län belägna sä kallade Trrppiffa Strögodset, bestäende af 150 hela hemman.
Innehåll: Skönhet i h e m m e n, Hvardagsskönhet, Festvanor, Skymningsbrasan. Sekundo: Om läsning (Svenska Folkets öresskrifter, pris 5 öre). Sätt dig o c h läs dessa blad, en gång, två gånger, tre gånger. Sammanlagdt torde det ta ' l / timmes tid. Och du skall då veta, att Skönhet för alla ej är en utopi, en rubrik, lämpad för ditt skeptiska små- leende. Nej, en glad verklighet, s o m klappar på din dörr, vare sig d u b o r i palats, borgarhus eller koja. M e d d e n lilla skriften i hand går du att öppna. Därute står skönhetens fe m e d famnen full af rosor, o c h när du öppnar, stiger h o n öfver din tröskel o c h kransar leende din härd. Och lifvet ändrar gestalt för dig, antagande harm o n i s k a former, D i n ande förfinas, dina tankar förädlas, ditt h e m, hur enkelt det än är, får skönhetsdraget. Människan lefver ej allenast af b r ö d. Ellen K e y är en demokratisk bildningsaristokrat. Klart afspegla de små skrifterna i sin ytterst lättlästa f o r m, m e d sin praktiska lefnadsfilosofi, hur fjärran författarinnans estetiskt-etiska riktning ligger från ett fin de siécles ytliga, vekliga, raffinerade estetiserande. Skönheten, märk väl, den inre o c h yttre i förening, är hennes pathos. Men h o n går att plantera skönhetskultens sticklingar i alla gårdar. Att förädla o c h förfina lifvet .hos fattiga o c h rika, högo c h lågställda, unga o c h gamla — det är hennes uppgift. De små skrifterna visa, hur förfaren h o n är i lefnadskonstens regler. Läs henne, s o m h o n lär dig läsa andra — o c h skönheten skall stanna vid din härd, g e dig ljusa drömmar o c h forma ditt lif till ' en högre verklighet. DEMOKRATIA. l 3: x Begär prof på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört, från 50 öre till 15 kr. pr meter. Direkt försäljning till privatpersoner.
Utan att på något sätt nedsätta den förre och haus kanske ganska stora konstnärskap, tror jag dock icke att dessa båda personer kunna med hvarandra jemföras. Värdet af den förres tafla skulle vara endast den mängd porträtter, som der förefinnas, men hvilkas likhet E. o. Ad. troligen ännu mindre känner än Hr Larssons tafla; ty jag föreställer mig, att de fleste af de i Stockholm bosatte, icke underlåtit att taga denna i betraktande, då den för ett eller par år sedan exponerades härstädes. Det är således ej som ett efter taflans verkliga värde lämpadt inköpspris, utan såsom en upmuntran för konstnären och en belöning för hans oaflåtliga sträfvande och hans slutligen vunna seger, som jag önskar att dessa 15,000 Rdr måtte beviljas. Jag är ovan vid dessa offentliga angelägenheter, och jag vet ej om det är vanligt, att sådana åtgärder som denna vidtagas; men jag tror det skulle hedra E. o. Ad. att vid detta tillfälle göra ett undantag, och anhåller således om bifall till Utsk:s hemställan. Hr Lilljehöök: Jag har ej deltagit i behandlingen af denna fråga inom Utsk.; ehuru jag om så varit, troligen ej reserverat mig. Jag anser dock att Utsk. ej bör inlåta sig i sådana speciella frågor, som bedömandet af en taflas konstvärde. Hvad Prih. Cederströms yrkande vidkommer, så skulle jag vara benägen att deruti instämma, såvida icke detsamma nu komroe 10 månader försent; ty det torde vara att betrakta som en ny motion, hvilken icke kan sägas vara föranledd af någon under Riksdagen inträffad händelse. Den torde således enl. Grundlagens bud ej kunna till pröfning uptagas. Hr Mont gömmer i, Rob. Nils Germ.: Jag begagnar detta tillfälle att förklara, det jag var frånv:de, då denna fråga behandlades i Utsk. Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag, icke af det skäl, som den förste talaren angifvit, ehuru jag tror mig vara lika loyal som han, eller att, då inköpet af en tafla, föreställande DD.
Const.- Utsk. kan här icke betagas hvarken rättighet eller skyldighet alt inkomma med nytt förslag på den grund, som af förstärkta Const.Utsk. blifvit lagd. jVu vill Hr Lagerhjelm att Utsk:s förslag skall förklaras oantagligt, utan att i R. o. Ad:s gemensamma tanke upptaga hvad Ståndet deri ogillat. Sedan R. o. Ad. genom votering yttrat en sådan gemensam tanke, vore discussionen alldeles icke slutad, utan lika väl öppet för en hvar, som gjorde anmärkn:r i sak, att sedan få dem pröfvade och begära att de såsom gemensam tanke skulle följa med. Således, tvertemot livad man skulle tro, komme man just genom detta förfarande till en ^-debatt. Detta skulle dock kunna medföra den besynnerliga verkan, att om sedermera anmärknlna mot §jj‘na hvar för sig afslogos, hade R. o. Ad. fattat ett beslut en hloc, som genom detaljbesluten blefve vederlagdt. Dernäst förekommer Frih. Cederströms förslag. Jag delar ej den tanken, att Ulsk:s ledamöter hafva förfarit grundlagsvidrigt; men jag linner icke något orätt i, om R. o. Ad. Den 21 April f. m. framställer den gemensamma tanken, som Hr Frihrn äskat, sä väl sorn någon annan; ty derigenom liar R. o. Ad. åtminstone bragt saken en smula närmare sitt mål än dea varit förut. Ståndet har derigenom satt Utsk. i tillfälle att vid den blifvande omarbetningen något mera känna R. o. Ad:s tanke; men om vi afgifva ett fullkomligt naket yttrande, blir Utsk. tvunget att gissa sig till meningen, och det måtte vara opolitiskt, så framt man vill att frågan skall slutas på annat sätt än genom riksdagslrumpeten. Det är på denna grund jag anhåller att Frih. Cederströms förslag må först framställas, på det att, om detsamma antages, sjelfva frågan 0111 §-debatten niå vara afskuren. Afslås Frih. Cederstiöms förslag, så hemställer jag att vi må företaga, ju förr desto hellre, sjelfva §-debatten. Frill.
Nej, om det funnes andra lagar, andra domstolar, andra tvister, ja, kort sagdt, helt andra menniskor, skulle det icke vara så dumt att vara jurist, men nu måtte fan taga det! Han var lika nöjd, ja nöjdare, om man lät honom slippa att öfvertaga folks invecklade affärer. Det var nu liksom vid alla andra tillfällen. — Omständigheterna, förhållandena voro honom emot och hindrade honom i att vara ihärdig, som han naturligtvis annars skulle ha varit mer än någon annan. Då han blef trött på att köpa gamla möbler och samla porslin, var det derför, att man kunde få så litet af värde här i landet, och derför att folk för öfrigt icke nog förstod att beundra det. — Då han upphörde med sina språkstudier, var det derför att han hade en dålig lärare, som använde en dum metod. Han tröttnade på sina ridturer, derför att ingen häst var honom riktigt till lags, och när han blef trött på menniskor, var det af samma orsak. — Hvarför motsvarade de icke hvad de lofvade? Hvarför kom man så snart under fund med dem, för att sedan endast se dem upprepa sig sjelfva? Om han egentligen var trött på Nina, visste han icke. Han trodde ibland, att hon var honom oumbärlig, i synnerhet när han icke hade sett henne en tid, men på det hela taget hade han dock missräknat sig på henne. Han hade tänkt sig henne kraftigare, mer energisk och sjelfständig och gladare, mycket gladare! — Han märkte icke, hur han sjelf hade lagt dämpare på hennes egentliga natur och nästan utsläckt glädjen hos henne. Hvad hjelpte det, att hon ville något sjelf? Om det icke var att säga ja till hans infall, behagade det honom icke, nej, gjorde honom häftig och uppbragt. Han bad visserligen ofta om något, som han tviflade på att hon skulle tycka om, men han bad med en röst, som visste att den skulle få ja, så att det var mera en tom form. Och glädjen? Hvarifrån skulle hon få den? Hon stod ständigt och väntade, som en, som står och ser efter ett skepp eller ett tåg som aldrig kommer, och i sådana ögonblick är hela ens varelse tankspridd och sysslolös. Hvarje dag var något oberäkneligt att gå till mötes.
Ad. behagade bifalla Utsk:s Utlåt, och lägga BorgareStis inbjudning till handlingarne, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Armfelt, Magnus, och Hr Carleson begärde votering. Hr Frih. och Ordf:den yttrade att han sedan votering blifvit begärd af ledamöter, som framställt olika yrkanden, finge hemställa om E. o. Ad. behagade till kontrapropos. antaga Frih. Armfelts yrkande, hvarenligt R. o. Ad. med afslag § Dtskis Utlåt, skulle antaga K. M:s ifrågavide propos. och antaga 13orgareSt:s inbjudning, samt förklarade sedan härvid svaren blifvit afgifna med starka Ja, blandade med Nej, att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr Carleson begärde votering om kontrapropos. Uplästes till justering och godkändes följande förslag till voteringspropos. Den som till kontrapropos. vid blifvande huvudvotering, rörande LagUtsIcs Utlåt. N.-o 53, antager att R. o. Ad., med afslag § nämnde Utlåt., bifaller K. M:s Nåd. Propos. i ärnnet och antager BorgareSt:s inbjudning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till kontrapropos, att R. o. Ad. med afslag å LagUtskrs ofvannämnda Utlåt., lägger BorgareStis inbjudning till handlingarne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 68. Nej — 66. Härefter uplästes och godkändes följande voterings-propos. Den som bifaller LagUtskis Utlåt. N:o 53, samt anser BorgareSt:s i ämnet gjorda inbjudning böra läggas till handlingarne, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. att med afslag å nämnde Utlåt, bifalla K. M:s Nåd. Propos. i ämnet samt antaga BorgareSt:s inbjudning.
Begagna för eder fotsvett dagligen 20 minuters fotbad (34°) med 2 gram sublimat till hvarje bad. Pudra fötterna minst 3 gånger dagligen med ett puder ai ' 3 delar salicylsyra, 10 delar stärkelse och 87 delar talk samt inlägg mellan tårna litet vadd med detta puder päströdt. Tag rena strumpor for hvarje dag och begagna aldrig samma skodon två dagar å rad. Agnes II. Troligen, om er dotter i öfrigt är frisk, beroende på mjellbildning. Se derför råd till W e n d i n: r 10, och jemför svartill Frågvis i n:r 5 och till Karin i n:r 9! Elin v. K. Låt läkare undersöka eder! Tills ni kommer i tillfälle dertill, kan ni försöka den behandling, som tillrådts Gertrud — m i n:r 9. Fanny W. Botas ej med medicin eller dylikt. Möjligen skulle ni dock kunna ha nytta af eu kallvatlenkur i sommar. Dora. Se råd till Lisa 2i år i n:r 7! Sörj derjemte lör jemn alföring. Menar ni på " sjelfva ögonlockskanterna? I så fall beror det troligen på en inflammation derstädes. Visa er för läkare! E. W — n torde göra klokast i att i sommar vid lämplig badort sköta sin magoch tarmkatarr, ty denna är orsak till alla krämpor. Till dess bör ni hvarje morgon dricka 2 glas karlsbadervatten (arteficielt) med lika mycket varm mjölk. M — a. Ora ni har tillfälle dertill, gör ni klokast i att vända er till en specialist i halssjukdomar. Hvarom icke, bör ni från apotek skälla er Gargarisma adstringens till gurgllng flere gånger dagligen en tid bortåt. Greta C. Ni lider ej af första graden af » acta rosa » (sjukdomen heter acne rosacea!! ), ty då vore er näsa alltid röd. Se vidare svar till Dora här ofvan! C. W. M. Drick hvarje morgon 2 glas karlsbadervatten (50°; samt till hvarje maltid ett spetsglas Ronneby vatten. Lef uteslutande af mjölkmat och löskokta ägg samt fint hvetebröd. Först om ett par, tre veckor dessutom litet färskt kött och fisk.
Handspaks-ämnen, m . ' 10 s Knän-' till skeppsbyggnad af . Furu och Gran 10 5 Krumholtz, och Kullar af dito dito * 10 5 Läckter, huggne eller täljde 5 30 Sagade » • 10 5 Master och större Bogspröt ■ af alla .slag 2 5 Pipenholtz •. 10 5 Pump» ■ > ' Trot. Utdr. d. 25 Aug. 1323. 761 t ' ' f | C i —- r-XT 0 ^ S »t p O ö O ”* 8 » a i r* ’-Lj * CD j Utgående I Tullprocent. — Pampträd, borrade 10 3: -— , oborrad 8 S Sparrar af Furu eiler Gran, kanthuggne på fyra sidor, längre eiler kortare, ifrån 5 till 8 tam tvärt öfver sidan * 10 - i f 1 6 j — Sparrar, Ribbor, alla slag af mindre tjocklek än 5 tum . 5 ' so; . Spiror alla slag, ej under 5 diameter . IC , .s; — Runda Träd af mindre tjocklek . 5 50; — Spitshoftz af Furu i 10 ■ i 5 — Stafoch Klapperholtz 10 5 — StolstTäds-ämnen 10 S, Bihan g till R. S. Trot, 9:di Sami. 40*. fröt. Utdr. d. ±5 Aug. 1823. Sågblockar af alja slag och Bjelkar under 11 tums fyrkant och 11 alnars längd .
Nu är händelsen, att Staten genom den lagstiftning, som vidtogs år 1811 och hvilken sedermera fortgått ända till år 1820, enl. hvilken allmänningar utdelades åt enskilde personer, sjelf begått ett väsendtligt fel, hvilket det också tillhör Staten att rätta. Det var onekligen ett misstag, detta utplockande af allmänningar, och jag kan således icke finna, att det är oriktigt, att Staten söker till någon del godtgöra detsamma. Då nu här är fråga om att återställa skogsbrodden på en sålunda utskiftad och förstörd allmänning, finner jag, äfven med antagande af den grundsats, hvarifrån Hr Adelborg utgått, den föreslagna åtgärden lämplig. Hvad återigen angår det beslut, som B. o. Ad. bör fatta, så, då jag för min del tillstyrkt återremiss, får jag förklara att detta skedde på grund af den erfarenhet jag såsom Utsk:s ledamot äger om olägenheterna deraf, att II. St:r lätta sins emellan olika och alldeles stridiga beslut. Ständerna komma derigenom och vid sammanjemkningen af dessa beslut i lika stor förlägenhet, som genom frågans återremitterande, då de första gången inom Stånden föredragas, och vanligtvis gifver erfarenheten vid handen, att man på detta sätt kommer till bättre resultat, än genom de stridiga besluten, hvilka, om de sedermera icke kunna sammanjemkas, föranleda, genom slutlig votering i förstärkt Utsk., mera splittring, än om frågan från början hade blifvit återremitterad. Jag vidblifver således för min del det af mig redan framställda yrkandet om återremiss. Hr Akerman, Fredr.: De fördelar, som omnämnas i Hr Hasselrots förslag och som gifvit motionären anledning till fram - 1? Den 11 Mars f. n\. ställningen om ifrågavar:de Krono allmännings återtagande äf Staten, innefatta och bevisa ett förhållande, som de upgifter, hvilka sista året inkommo till K. M:s Bef:h:de, till den då tillsammans varande Komitén för 'utarbetande af förändrade lagstadganden rörande skogshushållningen, nästan enhälligt antydde, eller att de Krono-skogart som blifvit öfverlemnade till fördelning emellan enskilde, nästan helt och hållet voro förstörda.
Bref stadgar i fråga om upprättande af förslag till kapellansoch andra sådana beställningar, enahanda rått och pligt skall konsistorierna vid upprättande af dylikt förslag tillkomma;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner »Nej», anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Borgare-och Bondea Ståndens mening, beslutat, »det skola Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom, i afseende på tillsättande af presterliga sysslor i konsistoriela pastorat och sacellanier, stadgast att, sedan Domkapitlet, enligt gällande befordringslagar, uppfört tre prestman å förslag, och desse sina prof aflagt, valförrättaren skall å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt ingenting vore att mot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant t för utrönande hvaraf bör iakttagas hvad 30:de § i Kongl. Förordningen Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 22. 3 om prestval den 1 April 1843 foreskrifver; att, om denna fråga med ja hesvaras, valförrättaren skall uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan hos Domkapitlet, hvilket då eger att, oberoende af andra lagar än dem, sorn bestämma kompetens, å förslaget uppföra den prestman, som, med afseende å under tjenstgöring en ådagalagd skicklighet och nit, anses bäst kunna motsvara församlingens behof; samt att emot Domkapitlets åtgärd dervid, besvär ej få anföras.» Stockholm den 28 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Maj 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående dels utfärdande af ny Skiftesstadga, dels ändringar i den nu gällande.
Vidare är latinet grundvalen för flera nyare språk, och bör således läras före dem och ej tvärtom;» och det är på grund af dessa egenskaper hos latinet, samt derför att delta språk är den nyttigaste tankegymnastik, som jag anser, att en så grundlig undervisning som möjligt deri bör meddelas. Dessutom må man betänka, att latinet under 3 å 4 århundraden Ben 10 Juni f. m. 131 varit lärdomens och bildningens språk, och att man icke kan hoppa förbi alla dessa århundraden oell tvärt sätta sig in i den närv:de tiden, utan att hemta något från den löreg:de. Gr. von Rosen har sagt, att det icke vore meningen att helt och hållet undanskjuta latinet, utan endast alt flytta upp detta ämne i en annan klass. Om man nu beslutar att uppflytta latinet från 3:dje till 5:te klassen, så väckes snart nästa gång förslag att flytta det till universitetet. Som jag anser, att reservanterna anfört tillräckligt mångå skäl för nödvändigheten att bibehålla latinet, vill jag icke trötta R. o. Ad. med att uppräkna ännu flera sådana, ulan vill, i det jag hänvisar till reservationerna, endast tilläga, att jag i hvilken vetenskap som helst knappast kan finna någon konstterm, som icke härleder sig från latinet. Då jag således hvarken anser lamptist, att R. St:r göra någon framställning till K. M. i denna fråga, och då jag, ifall någon skrifvelse skulle allåtas, skulle vilja opinera i helt annan syftning än den Ulskit föreslagit, så får jag anhålla om afslag på denna punkt af Betänkrt. Hr af Sillén: Ehuru jag visserligen icke hör till deras antal, som vilja, att den åttaåriga eller nioåriga gossen skall läsa latin, för att sedermera, om han icke har fallenhet för studier, gömma sin klassiska bildning bakom disken, och jag icke är af den stränga åsigt, som förr varit gällande, att latinet är den enda måttstocken på en menniskas bildning, så kan jag, å andra sidan, icke neka till, att jag tillhör dem, som vilja att latinet skall qvarstå på den ståndpunkt, som det nu innehar.
Om ni kände de förhållanden under hvilka jag vuxit upp, skulle ni kanske förstå mig och förlåta. ALLAND. Stackare! Lifvet har varit hårdt emot er det har gjort er misstänksam och bitter. ^Tystnad; han går omkring i rummet.^ Det var sjelfförsvar; ni kände det, som om jag skulle komma att vålla er smärta och er natur reagerade. Jag borde ha förstått det strax. LOUISE. Ja, ja. Jag tror det Jag var rädd, att ni skulle komma att gripa för djupt in i mitt lif. ALLAND böjer sig fram och ser henne leende in i ögonen. Och nu tror ni det icke längre? LOUISE småler emot honom utan att svara. ALLAND skämtsamt i det han räcker handen till afsked. Då kanske ni tillåter, att jag drar mig tillbaka? LOUISE. Åh-nej stanna ett ögonblick ännu. ALLAND. Jag kan icke. ^Ser på klockan.^ Baronessan har väntat mig en timma redan. Det blir icke mycket arbete af i dag. LOUISE. Men om jag nu ber er ALLAND. Bed mig aldrig begå en taktlöshet emot en dam. Då svarar jag nej. LOUISE. Får jag inte se er mer i dag? Vill ni inte komma igen efter séancen? ALLAND. Jag vill i alla händelser ingenting lofva. ^Raljant. Jag binder mig aldrig som ni vet LOUISE bedjande. Kom igen! ALLAND bugar sig till afsked och kysser hennes hand. Au revoir! Kanske à bientôt! ^Går.^ LOUISE ser efter honom genom fönstret; vänder sig derpå om och går fram på golfvet, lyfter upp sin hand, betraktar den ett ögonblick ömt och trycker till sist sina läppar mot den fläck, han kysst. Utanför höres ljudet af trätande röster: »Mademoiselle är inte hemma!» »Jo, det är hon!» »När jag säger er, att hon inte är hemma!» »Seså bråka nu inte, gamla rifjern!» ERNA kommer in från höger, följd af värdinnan, som förgäfves söker hindra henne. VÄRDINNAN. Hon tränger sig in, menskan här. Det hjelper ju inte, hvad man säger. ERNA. Jag har något att tala med m:lle Strandberg om. VÄRDINNAN.
Han hade svårt för att skrifva; det hängde en dimma för hans ögon. Dessutom satt han och spekulerade öfver, hvad det egentligen gälde. Läste, men fick ingen mening ut; hörde blott enstaka af Malms ord ännu ljuda i sina öron. Riksbanken, gammalt papper att inbetala, i formen af ett nytt och större. Han ritade sitt namn, – hufvudsaken var, att det måste vara klart till kl. 10. «Hur mycket är hon?» «Half.» «Nå, då går det ju.» Han räckte Malm papperet och såg dervid på honom. Blef med ens fullt vaken: Malms ansigte skrämde honom. Men innan han hunnit fatta sig och säga något, hade den andre sagt adjö och var redan ute ur rummet. I tamburen stannade han emellertid och ropade in till Truls, utan att visa sig: «Nästa onsdag tenterar jag. Jag vet, att det går. På torsdag morgon kommer jag till Malmö. Kom till Horn med Lorens klockan 12, så ger jag frukost. Då kunna vi tala närmare samman. Adjö med dig!» Följande torsdag suto de trenne vännerna samman i Horns matsal vid en splendid frukost. Tjocka Josua hade också tagits med från Lund af barmhertighet; han satt och sörplade ostron med skinande ögon och orörligt ansigte. De voro alldeles ensamma i salen. Malm bestälde champagne. Lorens Ek ville hålla tillbaka. Äfven Josua protesterade; men en ande, som var starkare än han, förrådde honom på hans eget ansigte: han rodnade af idel förväntningsfullhet. Malm kom vid den åsynen i öfverdådigt humör. «Tyst, Josua, och prata inte smörja. Jag ser på dig, hvad du vill ha. Leben und leben lassen, tjockis!» Derpå knöt han vildt begge händerna framför sitt energiska lilla ansigte, hvilket tycktes liksom hugget i sten, samt frampressade i undertryckt raseri: «Så länge jag kan röra dessa mina begge armar, ska jag inte neka mig någonting.» Samtalet fick en ny vändning och kom in på affärer. Det hade ju också varit hufvudmeningen med festen: det gälde gemensamma arrangemang.