Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dana-arf kronan hemfallne qvarlåtenskap, är en skola i nämnde församling grundad och i83a öppnad. I anseende till Socknens omkrets och folkmängd, har den blifvit delad i en Centralskola vid kyrkan, der undervisning efter vexel-metod meddelas af en prestman, som derföre åtnjuter 14 tunnor spanmål, 133 R:dr 16 sk. Banko och frenne årliga kollektör, samt i tvenne ambulatoriska under-afdelningar, hvilkas lärare erhålla mindre löne-bidrag efter Cassans tillgångar, samt 1 tunna spanmål årligen. Inom Knutby församling är öfverenskommelse om skolas inrättande tillvägabragt och byggnad dertill redan uppförd. Allt detta, jemte de förbättringar af mindre omfång, hvarpå flere församlingar varit betänkte, i fråga örn deras undervisnings-anstalter, utvisa, att delta ämne under närvarande tid omfattas med hugnande omtanka °eh öfvertygelse om dess vigt. De i Länet varande sockne-magasins-fonder, utvisas af följande, enligt Uppgifter vid sistlidet års slut, upprättade förteckning, hvilken tillika, med dea fullständighet som kunnat erhållas, upptager antalet af Interessenterue och Socknarnas folknummer: Härad. Socken. Capital spanmål. Capital penningar. årlig utgift. |* Itileesscntor. Follniingd. Frötuna skpl. Socken. Capital spanmål. Capital penningar. Årlig utgift. Interessenter. Folkmängd. Närdinghundra Öknebo Tr. kr R;dr sk r:t Tr Ikr Edsbro Wårdinge 174 106 25 10 *- — 96 120 1,200 1,030 Thuringe 128 — ■- — —. Sammanlagda fonden af magasins-spanmål utgör således omkring io,35o tunnor råg och korn, samt, å åtskilliga ställen, något potates; hvarförutan Vissa socknar hafva kontante tillgångar till sammanräknadt belopp af 5,i83 R:dr i3 sk. Banko. Räntan, som af undsättningstagare erlägges, omvexlar •Hellan 1 och 4 kappar på hvarje tunna.
Smeden måste nu kännas vid sin son, såsom han hade känts vid sin yxa, gick derföre mycket bekymrad in till sin hustru och förtäljde, att der vore kommen en liten pojke, som han ville hafva sig till hjelp i smedjan. Men hustrun ville inte höra talas om någon tillökning af hushållet, som, menade hon, redan förut var stort nog. Först efter många böner, lyckades det mannen att öfvertala henne. Pojken fördes så in i stugan, fick mat och kläder, och följde om dagarne sin fader uti smedjan. Det led nu en tid bortåt. Heren var både qvick och villig, och dertill mäkta stark, eftersom hon var hälften Christen och hälften Troll. Men han var tillika mycket tunghållen, och hade ett ’så godt mat-hjerta’, att hans fader till sluts icke såg sig god att föda honom längre. Smeden gick derföre en dag fram till kungsgården och sporde, om icke konungens köksmästare ville hafva en pojke till sitt biträde i köket. »Jo», mälte kocken, »jag behöfver honom nu som aldra bäst. Låt pilten komma hit, ju förr, desto hellre.» Då vardt smeden glad, och tänkte vid sig sjelf: »kommer min son till kungsgården, lärer han väl någon gång få äta sig mätt.» Mannen gick så hem, och förtäljde huru hans ärende hade aflupit. När heren förnam dessa tidningar, sade han: »fader, nu är min begäran, att J smiden mig tre svärd: ett, som väger tre lispund, ett som väger sex lispund, och ett som väger tolf lispund. Dessutom skolen J skaffa mig tre linne-rockar, en till hvardera svärdet. Gören J detta såsom jag beder, vill jag vinna så mycket medel, att J aldrig skolen smida mer för nödtorft». Den fattige smeden fick ett stort bekymmer att samla så mycket jern och stål, som tarfvades till de tre svärden; men han dristade icke göra sin son emot. När nu allt var redo efter pojkens begäran, vägde det tredje svärdet icke mer än ellofva pund; ty ett lispund jern hade bränts bort i härden.
Färjemansbåtar icke böra anses för fartyg, utan hädanefter som förut varda befriade från Stämpladt papper till de passer-sedlar de af vederbörande erhålla för resor till Dannemark med Kronans poster, resande och exportvaror, hälst Färjemannen i evärdelig tid varit och äro, i stöd af privilegier, befriade för ofvannämnde resor från passoch pass-penningar, i anseende till den dem åliggande skyldighet, att alla årstider öfverföra Svenska och Norrska uti ikes-posterne, emot en ringa betalning, hvarunder de ej sällan i isgång och svåra stormar förlora deras båtar och äfventyra lifvet. Likaledes anhålles, att Färjemännen af StatsVerket måtte återfå det för deni betydliga belopp, de för Stämpladt Papper till deras båtpass måste utgifva efter 1824 års Stämplade PäppersStadga. Den 8 December 1828, J. V. Stahle, Utskottet, som endast tillhörer, att yttra sig öfver den del af motionen, som rörer återfående af de erlagdé ChartaeSigillataeMedlen, kan så mycket mindre tillstyrka en sådan med StatsVerksFörvaltningen Betänkandet). _ 53 i det hela oförenlig och till proejudicat ledande restitution, sora de influtne medlen ingått bland öfrige GhartEeSigillataeMedel, hvilka till bestämda StatsUtgifters bestridande blifvit använde. Hvad åter beträffar framställningen om befrielse för FärjemansBoIaget från utgörande af ChartaSigillata hädanefter; så lärer detta ämne komma all behandlas af BevillningsUtskottet, dit enahanda tpotion blifvit remitterad. Den io Jan. 182g. Utlåtande, rörande Gustaf Hjortbergs och afl.
Olägenketen as minskad spillning kunde lill en del körekommas, om allmogen mera kegagnade 8äd än kö till Kä8larne8 utfodring vid skjutsnings-tilllullen, kvarvid de älven i andra Kän8eenden skulle linna siri räkning. Xkven del menliga inll^tandet i moralidit känseends kunde lättligen undanrödjas, om lieminans-innekakvarne, kvilka, 8äsom äldre oek lörständigare, ieke sä maekel vors kiollslällds för körlorelsen as tillfälle lill utsväfning, sjelkve medköljde sine käslar, ock för de ^ngre motverkas i allt sall del förderflig» inll^tandet al andras exempel oek tillfället till lättsinniga tidsfördrif derigenom, all deras mesta lid tilli), ingas under föräldrars eller kuskönders tillsyn oek användes till Helliga sysselsättningar, ^lt, vid de större larvägarne, der skjutsningen osta anses tor ell lönande ^rke, det oordentlig» iefnadssätsel är mera allmänt, kan icke kestridas, men lorkällandet niäsle der kli detsamma, eli vad anstalt man än mä vidtaga för resander fortkomst, kin fullkomlig förändring ak skjutsvssendet är alitsa, ester min tanka, ieke nödvändig, sä mycket mindre, som den klagan olver skjutsningskesväret, som vid kiksdagarne yttras, ieks i allmänket körspörjes i landsorlerne, der de llsste skjutssk^ddige ieke skulle likgiltigt anse förlusten ak den contant» inkomst, som al skjutsningen kärll^ter, 1 s^nuerket i de orter, der leke forsling erlander tillfälle till en motsvarande eller större förtjenst. De utvägar, som kommit i träg» för Åstadkommandet ak förändring, äro dels allmännare inrättning ak Diligenser, dels skjutsningens ökverlätande ät Lntrepreneurer.
i Riket matande hemman, hwilka, til Utgörande af Krono ellet Kronotionde, äro ansiagne ansens wara närmast att socknewis fä inlösa den spannemät, som öfwerskjuter stater och anordningar, hemmansaboerNe mage berättigas, att wid he tilfällen vä tionde spannemalen hädanefter kan fä lösas med penningar esler derom före Thomädag ofelbart »verkstält kungörande, sadan lösningsrätt rilgodonjuta utan hinder as förut härom med antingen andelige eller werdsliqe embcrsniän ingangne förbindelser af hwad innehåll som hälst efter markegangspris, dä utgiften af de såsom forlön bestämde ib h. per tunna, särskilt erlägges. Pä anförde skäl har Utskottet icke trott sig kunna tilsiyrka någon förändring i hwad författningarna härom förut sUdgg. LadeS pä bvcdct. ... Up, ? 2 Den 22 Juni!/ Uplästes Allmänna BeswärS» ochlöecottSMlä» Utskottets memorial rörande Riksdags Fullmägtir gen kekr Olsson I^ollansters Motion oM UphäfMande as be författningar som tilläta flädje auction pä kyrkohemman > allmänhet, samt yrkande att de Lboer af sä kallade Domkyrko, kyrko, scholä, äcades Mie och annex med flere afl pros Urus anstagne Hemman hwilka wal häfdat stna äboende hemman Med orubbade åtnjutande af deras åborätt, ästven tnäkte fa löja sädana hemman tilt skatte i likhet med htvad om kronohemman i allmänhet är förordnade. Utskottet har ej funnit skäl att tilt bens Na motion tillstyrka bifall. Eli särskild Mening af Riksdags Fullmägtigen Olök Lrun frän Malmöhus Län medföljde. Lades pä bordet. Uplästes Allmänna Beswärsoch AeconomiäUtskottets betänkande i anledning af Riksdags Full» mägtigen ^ok.
w Ur M. Goldschmidts efterleinnade s) rift,cr. y - i n gamle frisinnade vän prosten, som i sina yngre dagar var l i k ifrig estetiker som teolog, kom häromdagen hit till staden på besök, och några af våra geinensamrila bekanta vor0 då en afton Iios mig för att triiffa honom: en äldre officer, en adjunkt och en läkare, som tillika är en min kollega, i det han understundom ocksa ' skrifver '. Då samtalet en stund pågått och rört sig inom politiken tills det blifvit något tröttande, sade prosten till mig: ' Har du icke något nytt i portföljen, som du kunde läsa upp for * oss, eller låta oss få en försmak af? ' ' Jo ', svarade jag, ' Iiär har jag liggande en scen eller en liten Iiistoria, eller livad den skall kallas; men den har sin egendomlighet. " " Det vore skarn eljest! ' ropade prosten. ' Nej, nej, jag inenar inte så! Det egendomliga ligger deri, att mina ärade herrar själfva måste vara med om författarskapet. " ' Det var löjligt ", sade prosten leende; " men lat oss se, eller rättare sagdt höra! Brorslotten af författarskapet behåller du nog ändå för dig själf. " Jag tog manuskriptet och läste: - En friarescen. % Personerna: fröken JESSEN, fru BRUK, STENSEN. Handlingen försiggår i en småstad i ett mycket enkelt inredt rum 110s fröken Jessen. Prosten gnuggade sina Iiänder och inföll: " nå, alltså äro de tre om det! En man och två yvinnor! " Doktorn sade: ' åhå, då förstår jag hvad soni åligger oss som medarbetare; vi skola hjälpa friaren att afgöra hvilkendera lian menar eller bör mena. ' " Mitt råd skall han få ärligt och opartiskt ", sade prosten. ' Låt se det, när vi komma SA långt. ' ' Fru Brun, ung enka, icke sant? ' frågade doktorn. ' Fru Brun är gift med räntmästare Brun och är en mycket hygglig dam bortåt fyrtitalet. Då handlingen börjar, har hon just kommit på besök till fröken Jessen. Stensen komnier först senare. '
Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Koksalt skall bestämmas till 36 sk. per tunna, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej, anses införsel-tullen å Koksalt bestämd till 12 sk. tunnan. Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnit g3 Ja och 26 Nej; och som Ja sålunda vunnit, är införsel-tullen å Koksalt bestämd till 36 sk. per tunna. Femtionde Voterings proposition. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tull å Bergsalt skall bestämmas lill 12 sk. per tunna, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, anses införsel-tullen å Bergsalt bestämd till 6 sk. tunnan. Voteringen har utfallit med 86 Ja och 33 Nej; och som Ja vunnit, kommer införsel-tullen å Bergsalt att bestämmas till 12 sk. per tunna. Femtionde/örsta Voterings-proposition. Den, som bifaller Utskottets förslag, att Segel af utländsk tillverkning, hvarmed Svenska fartyg varit nödsakade att, i bevisligen förlorades ställe, sig förse, då de vid hemkomsten befinnas obrukade, skola beläggas med en införsel-tull af 10 proc. af värdet, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, anses införsel-tullen å Segel af utländsk till verkning, då de v:d hemkomsten befinnas obrukade, vara bestämd till 25 proc. af värdet, samt då sådane segel vid hemkomsten befinnas till och med en fjerdedel slitne endast till 10 proc. af värdet. Fönllirkla Stais-Uukotuis Memorial JY.o 40g. Omröstningen liar utfallit nied 5o Ja och 69 Nej; och som Nej vunnit; alltså är införsel-tullen å segel al utländsk tillverkning, då de vid hemkomsten befinnas obrukade, bestämd lill 25 proc. af värdet, samt då sådane segel vid hemkomsten befinnas till och med en fjerdedel slitne, endast lill io proc. af värdet. Femtiondeandra Voterings-proposition.
Jag är böjd att underskrifva deU Derför är jag numera, lärdare af senaste erfarenheter, hågad att erkänna som * ett misstag, när jag i Giftas hyser farhågor för beviljandet af rösträtt nu åt qvinnomä, farhågor bygda på dels vådan att fä öfverklassens röster fördubblade, dels på den omständigheten, att jag icke funnit någon af de nya qvinnoreformatörema vara annat än ärelystna, hersklystna och reaktionära. Bättre då att ha fienden i ansigtet än bakom buskame. Kanske då, att ett sundt naturens ord skulle få ett uttryck från alla dessa » obetydliga » qvinnor, som i det obemärkta föda och uppfostra det kommande slägtet och nu ofrivilligt representeras af dessa hermafroditer i hvitt hår och blåa glasögon, hvijka hellre taga mannens odygder för att utjemna klyftan, än de arbeta på att fä mannens odygder borttagna. Och må de då träda fram dessa aristokratqvinnor, som vilja fördubbla embetena, för att embetena skola räcka åt qvinnomä, och må de predika kräftgång högt och i eget namn (icke i sina mäns), så skola de känna, hur det käns att utmärka sig, hur det svider när man skall vinna äran sjelf, hur lagern är flätad med hagtom. Då skola de, såsom hittills, pocka på ett artigt skrifsätt, ty de bygga fortfarande på galanteriet, och fordra att bli bättre behandlade, icke lika behandlade, som män behandla män. Hvad vt nu kunna göra. Jag 4Lr sjelf far till tre bam och kan döma något litet af erfarenhet i denna fråga. Vi höra så ofta från öfverklassen den vänliga uppmaningen, att vi (d. v. s. underklassen) skola reformera oss sjelfva, innan vi taga ihop med att reformera sam-hället På denna uppmaning har jag nyligen uttömmande svarat * och visat, att under nuvarande förhållanden föga eller intet kan göras med oss. Vi äro för gamla, för illa uppfostrade, för fördomsfulla. Emellertid har jag vid närmare begrundande kommit derhän, att jag tror att vi dock kunna göra något — och det är med våra ' barn.
Statskroppens förseende med tillräckliga näringssafter, göra detta beroende af andra, vidtutseende förslag till det helas omgestaltande, och att, intilldess hvarje sådant förslag hunnit väckas, pröfvas och afgöras, undanskjuta det redan nu kända och erkända behofvet af förbättring i embetsoch tjenstemännens vilkor, vore enligt min tanke, icke allenast vådligt för riksförvaltningens ostörda gång, utan blefve dessutom emot de personer, hvilka utan eget förvållande drabbades af dröjsmålet, en hårdhet, som det, efter mitt underdåniga förmenande vore Staten föga värdigt att begå och (örhända svårt alt godtgöra." “Då Siats-Rådet således, efter noggrannt öfvervägande af frågan, icke fuunit skäligt att inlåta sig i undersökning om lämpligheten af eller sättet för en förändrad organisation af statsmekanismen i dess helhet, hafva de särskilda verkenas och korpsernas, på egen erfarenhet om dithörande arbetens mängd och beskaffenhet grundade framställningar hufvudsakligen blifvit följda vid de förslag, som beträffande personalen af embetsoch tjenstemän, komma att, nu för Finans-Departementet och sedermera för de öfriga, underställas Eders Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning." “Hvad åter angår aflöningarrtes lämpliga belopp skulle det måhända kunna synas, att en tjenlig grund härför funnes på det sätt, att sedan uträknadt blifvit, huru många tunnor spanmål belöpte på hvarje kontant lön efter markegångs-priset på den lid, då lönen bestämdes, samma lön framdeles borde utgå till det belopp, som uppkomme derigenom, att nämnde antal tunnor spanmål beräknades efter hvarje års markegångspris.
Till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn, som enligt upprättad plan med kostnadsförslag beräknats erfordra 310,885 R:dr R:mt, och hvartill vid Riksdagens början fanns en tillgång af omkring 120,000 R:dr successivt besparade medel i hamnkassan, anvisade Rikets Ständer ett lån af 250,000 R:dr Runt, för återbetalningen hvaraf Helsingborgs stad^borde ansvara, Då en summa af 13 530,000 R:dr således fanns tillgänglig för verkställandet af ett företag, hvilket blifvit kalkyleradt kosta endast 310,883 R:dr, — hvartill kom att med full visshet kunde antagas, det de årligen sig ökande hamnintraderna blefvo fullt tillräckliga för att bestrida ränta och amorteringsinbetalningar för statslånet tillika med de årliga tillsy ningsoch underhålls-utgifterna för hamnen, — hvadan staden syntes ingenting riskera vid att ansvara för ifrågavarande lån, så tyckes det såsom hade denna uppgörelse bort vara särdeles enkel och lätt att åvägabringa, och att hamnförbättringsföretaget alltså redan kunde hafva i betydlig mån framskridit; men så är emellertid ej förhållandet. De komiterade, hvilka staden utsett att förbereda ärendet, hafva nemligen varit af den åsigt, att hamnens utvidgande och förbättrande borde utföras på annat sätt och till vida större omfång än som antydes af den plan, hvilken blifvit genom Styrelsens för Vägoch Vattenbyggnader försorg utarbetad, samt hafva i sådant afseende vändt sig till ett i Köpenhamn bildadt bolag, som öfvertager hamnarbetens utförande på entreprenad, för att få en ny plan upprättad. Denna plan, utan detaljberäkningar, men innehållande entreprenörernes uppgift, att de voro hugade åtaga sig verkställigheten af de arbeten, som planen antydde, emot en summa af 792,000 R:dr R:mt, har genom Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen blifvit i underd. anmäld inför Kongl. Maj:t den 16 Januari innevarande år, sedan likväl Styrelsen inhämtat utlåtande i frågan från Ofverste-Löjtnanten m. m.
Endast då bör fråga härom uppstå, när Rikets Ständer finna, att de Rådgifvande flere gångor uraktlåtit iakttaga Rikets sannskyldiga nytta, eller en Föredragande gifvit otvifvelaktig! prof på väld, samt ådagalagt en sådan brist på nit, skicklighet och drift, att dess tjenstebefattning kan anses vara för dessa förseelser utmärkt. Då är det icke Grundlagens stränga föreskrift blott, utan det är Rikets väl, som kräfver att Ständerne hos Konungen göra den underdåniga anmälan, hvartill 107 §:n Regeringsformen dem berättigar. Uti ifrågavarande Betänkande äro blott enskilte misstag anmärkte, och som Rikets Ständer blott på Utskottets Betänkande, och icke på någon dess Ledamots särskilta yttrande Den 27 Maji. 421 lämna grunda sitt omdöme oell beslut så tillstyrker jag, att Riksens Ständer låta de af ConstitutionsUtskottet framställde anmärkningar förfalla, likväl de mot StatsSecreteraren Qviding och Expeditions-Secreteraren Bergström på den grund, att Riksens Ständer ej finna Rikets väl kräfva någon ytterligare åtgärd, men anmärkningen emot StatsRådet Friherre Cederström på den grund, att den saknar en giltig anledning. Herr Herzenhjelm, Carl, uppläste följande: Sedan numera Högloflige ConstitutionsUtskottet med dess så kallade allmänna Betänkande, i anledning af granskningen öfver StatsRådets Protocoller, hunnit inkomma, och hvaruti äfven skulle finnas hesvarade de anmärkningar, som ifrån Högloflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet blifvit remitterade, rörande de vid Malmö DiscontVerks upplösning förekomne omständigheter, utbeder jag mig vördnadsfullt få anföra hvad jag vid detta Högloflige Utskottets Betänkande kan hafva att erinra.
Förhållandet är tvertom i Sverige, der man har flera mil till någon tjensteman, hvilket Herr Hjerta äfven tyckes hafva insett, då han föreslagit undersökningars verkställande vid Härads Rätterna, men detta skulle föranleda till ett nytt spion-system, och ej bereda grannsämja, utan grannoenighet. Hvad jag skulle önska, vore, att man, tilldess en mera allmän handelsfrihet kan etableras, ville hämma den starka införseln af utländskt Bränvin så mycket som möjligt, ty någon annan orsak än tillverkningen inom oss måste finnas till Bränvinets låga pris. Om man gör en uppsatts på hvad som här brännes, och eftersinnar, att de små pan - Den 4 Junti f. rn. 161 _ pannorna afverka vida mindre än hvad de kunde göra, så torde man kanske finna, att icke så mycket Bränvin här tillverkas, som här supes. Dessa mina anmärkningar torde få åtfölja den blifvande återremissen. Herr Crusenstolpe: Det har blifvit anmärkt emot det svar jag förut afgifvit uppå åtskilliga anmärkningar, att återflyttningen till Domstolarna af domsrätten i fyllerimål allenast skulle falla med sin tyngd på den druckne. Min anmärkning åsyftade likväl förnämligast de vittnen, som i dylika mål tillkallas. Den ersättning, som bör tillkomma dem, sedan målet är utredt, försvinner, när den tilltalade förklaras skyldig, men saknar tillgång att gälda böterna. Jag bör äfven tillägga att jag anser principlöst, alt Executor tillämpar dessa Författningar, då, ehuru ansvaret börjar med ett litet penningebelopp, det likväl slutar med stockstraff och fästning. Friherre Boye har besvarat mitt förra yttrande dermed, att det härledde sig från ett sjukt sinne. Jag kan icke medge detta, men vill gerna tillstå, att mitt sinne, likasom Herr Friherrens eget, dväljes i en svag och sjuklig kropp.
Stats-Utsk:t afstyrkte det begärda beloppet, men man lyckades genomdrifva en återremiss, hvarefter samma Utsk. ånyo föreläde Ständerna Irågan, denna gången tillstyrkande, ehuru med en nedprutning af anslaget från 200,000 till 175.000 rdr. Sålunda modifierad, antogs den K. Propos:n af R. St:r, hvilka så mycket hellre ansågo sig kunna och böra besluta den ofvannämnda nedsättningen i summan, som denna just förordades af Gr. Reck-Friis, som varit en af de beprisade »8 af de skickligaste och aktningsvärdaste i Skåne» och sorn också sedermera blef ledamot i institutets styrelse. — Tror man nu, att dermed saken skulle blifvit hjelpt till ett lyckligt slut, så bedrager man sig storligen. En riksdag fick väl gå förbi utan nya anslagsfordringar, men vid den påföljande — 1862—1863 årens — äskades förhöjning i anslaget från 18,000 till 32,675 (således mer än Ben 14 April e. m. 215 dubbelt mot det vid Ultuna) samt anslag för en gång till ekonomibyggnader, tröskverk och lokomobil m. m. Ständerna afslogo det sistnämnda, och böjde årsanslaget med endast 6,000 (till dubbelt mot Ultuna); dessutom lemnades dock ett räntefritt lån å 30,000 rdr till grundförbättringars utförande. Man har nu erfarit, att Styrelsen för Alnarp på enskilda händer skuldsatt institutet år elter år, och att Styrelsen nu fordrar, att Staten utan vidare betalar dessa skulder med (till en början!) 50,000 rdr; att i öfrigt äfven andra anslag begäras —till en del al ganska vackra dimensioner — inhemtas af löljande punkter, som nu ej höra hit. Det är visserligen sannt, att antalet elever vid institutet ökats, så att de nu utgöra 42, förutom 28 lärlingar, men så har oek elevernas årsafgift blifvit förhöjd från 600 till 750 rdr.
Ledamöter hade på en och samma gång bii S vit i alla Stånden uppläst , hade sådant likväl ej kunnat verka till likstämmighet för Stånden i afgörings-tiden. Friherre Boye, Ludvig: Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken har sjelf behagät påminna om GrundLagens Bud, att alla fyra Stånden böra söka att, så mycket möjligt är, framgå lika i göromålen ; och till ett sådant ändamål synes mig vara ännu en utväg, den nemligen, att de andra Stånden ani modades, att icke oftare sammanträda, ån att vi emedlertid hunno följa med i Målens afgö« rande Grundlagens ändamål måste varadem lika angeläget, som oss3 och vi torde således kunna med skäl vänta denna benägenhet ä deras sida , derest Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken täckes sådant af Talemännen begära 3 hvarom åter vi torde få hos Hans Excellence anhålla. Herr Cederskjöld , Pehr Gustaf: Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt synes förmena, att ingen olägenhet deraf kan uppkomma, att Utskottens Betänkanden senare upp. läsas hos Ridderskapet och Adeln, än hos da öfriga Stånden, emedan de, i anseende till debatternes. vidlyftighet, 5 alla fall ej kunna till afgörande desto tidigare företagas. Härvid vill jag blott anmärka, att den stora fördel skulle vinnas genom Betänkandernes tidigare uppläs - Dm 23 Maji. 135 ning , att man hade så mycket längre t’d för att taga kännedom om de på hordet emedlertid liggande Målen , innan de till afgörande förekommo. Friherre Åkerhjelm, Gustaf; Då Ridde-rskapet och Adeln redan för längre tid sedan unJ> der denna Riksdag vidtagit det beslut, att blott uppläsa rubriquen af de inkomne Målen och sådant hittills skett utan att någon anmärkning deremot blifvit gjord, tror jag, att ett sådant beslut äfven för den återstående delen af Riks^ dagen bör förblifva gällande. Jag anhåller der.; före, att Ridderskapet och Adeln behagade tillåta afgörande af de Mål, som nu hvila på bordet.