Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af förslaget om ridskolans förläggande på Drottningholm har, sedan dervarande Ståthållare-embete blifvit hördt, Riksmarskalks-embetet sig yttrat. Af hvad sålunda förekommit och utredt blifvit, lärer, såsom Rikets sednast församlade Ständer äfven funnit, vara uppenbart, att endast vid Strömsholm en ridskola kan inrättas och underhållas för det af Kongl. Maj:t vid 1862 års riksdag äskade ansiagsbelopp, hvarförutom Kavalleri-komitén, endast med afseende på dess förslag att anlägga en ridskola med större utsträckning, frångått Strömsholm, hvilket ställe Komitén deremot ansett i första rummet böra ifrågakomma, derest, ridskolan endast afsåges för det mindre antalet elever. Derjemte inhemtas af Kavalleri-komiténs beräkningar, att, om en ridskola af större utsträckning skulle ifrågakomma, kostnaderna för en sådan blefve: i Malmö Rdr 41,500. vid Herrevadskloster » 42,500. vid Drottningholm » 33,500. Men då för detta sednare ställe beräknas, utom Officerarnes hästar, 20 hästar från Strömsholm och 66 rusthålls-hästar, tillika med dessas transportkostnader och skötsel, hvilket blefve något skiljaktigt ifrån kostnaderna vid Herrevadskloster, kunde de årliga kostnaderna för en ridskola vid Drottningholm anses uppgå tili 46,500 rdr. Deremot och i öfverensstämmelse med de beräkningar, som blifvit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet vid sistlidna riksdag bifogade, skulle de årliga kostnaderna för en ridskola, med mindre utsträckning, vid Strömsholm blifva 14,200 rdr. För denna sistnämnda skola erfordras visserligen uppförande af ett stall för officershästarna, men anskaffandet af särskilda manégehästar blir obehöfligt, enär onekligt torde vara, att stuteriets hästar för ridskolan både kunna och böra användas. Äfven 96 Bil. N:o 3 a. till Kongl Majlis Nåd. Prop. N:o 1. om Statsverket i865. undvikes särskild aflöning af den för egna hästars skötsel nödiga personal.
Stad med mindre än 5000 innevånare, må endast en Deputerad till Länsnämndens sammanträde utse. 6 §. Länsnämndens Ordf:de vare Landsh. Förhindras han af sjukdom, eller annat laga hinder, att nämndens öfverläggningar bevista, äge han alt ibland nämndens Ledamöter Ordfcde utse. Ben 23 December e. m. 71 7 §• Länsnämnden äligge: att öfver hvarje till den hänskjuten fråga, beslut fatta. Åge nämnden ock, att upgöra och fastställa stadganden och reglementariska föreskrifter, hvilka i och för fattadt besluts bringande uti verkställighet, eller i och för, för länet gemensamma företag eller inrättning, erfordras, att bestämma de bidrag, som i och för dessa af länets innevånare skola utgå, samt grunderna för dessas fördelning. 8 §. Förslag rör:de någon länets ekonomiska angelägenhet, ändrande , uphäfvande eller stadgande af någon för länet gällande ekonomisk författning, må äfven, så väl af Landslun, som af någon nämndens ledamot kunna väckas, dock ege icke samma nämnd uti hvilken frågan blifvit väckt, att beslut öfver detsamma fatta. 9 §. Oberoende utaf, hvad i och för Länsnämnds sammankallande uti denna författning finnes stadgadt, äge Landsh. sådan nämnd kalla, för att, öfver af honom upgjordt förslag öfverlägga och besluta. Börande dock, om beslut af Nämnden skall kunna fattas, fullständig upgift uti kallelsen meddelas, rör:de den fråga, i och för hvilken Nämnden skall sammanträda. Sammanträdet må ej utsättas förr än 6 veckor efter kallelsens datum. 10 §. Ingen fråga af annan, än här ofvan föreskrifven, art, må under nämndens öfverläggningar dragas. Sker annorlunda, galle hvad uti 2:dra art. 7 § stadgas. 11 §. Äskas uti någon fråga votering, gäller hvad 2 art. 8 § säger. 12 §. Fullständigt prot. skall hållas öfver Länsnänmdens handlingar och beslut, och skola dessa prot. till tryck befordras.
Ridderskapet och Adeln ingifvit Memorial har Herr Ambrosius Magnus Berghman, med afseende på de kostnader för Staie,n, som inrättandet af Arbetsoch Correc* iions-Hus medför, föreslagit, att de personer, hvilka för hristande lagligt försvar och medel att sig försörja, eller för liderlighet, andrevan* arter eller mindre brott anses forfallne att användas till arbete vid nyssnämnde Inrättningar, må begagnas till Sjömän på Handels - Flottan ^ hvilket Herr Berghman trodt kunna på det sätt verkställas, om Skepps-Rederierne förmås, att ibland Besättningarne å fartygen emottaga en sådan person, emot hvar sjunde man af besättningen, Skepparen oberäknad, och att, i mohn af desse personers mer eller mindre elaka lynne, de nyttjades till sjöfarter, som fordra längre eller korrtare tid innan fartygen till Riket återkomma. Till undvikande af rymning har Herr Berghman ansett lämpligt, att, -under det fartygen lage i hamn, dylike personor af Besättningen förvarades fastläste, samt att förlusten i arbetet vid lastningen och lossningen ersattes genom afdrag å deras månadshyror; Och i öfrigt är af Herr Berghman förmodadt, att, genom vidtagande af omförmälte anstalt, ett betydligt antal vilseförde persone* kunna blifva Statsoch Lag-Utskottens Betänkanden. 447 lysslosatte och nyttige, och att den förmon deraf för det allmänna äfven skulle härflyta, att» utom besparing i utgif/erne till underhållande af Arbetsoch Corrections-Hus, ett motsvarande antal duglige arbetare qvarblifva vid åkerbruket och andre näringar, hvilka eljest borttagas till sjöfarten. Detta Memorial, hvilket tillika med yttranden i ämnet af Herr Friherre Johan Lagerhjelke samt Herrar Carl Jacob Hjerne, Ingemar August Ankarspdrre ofch Haniel Wilhelin von Fi+ tand t, blifvit, jemte Herr Berghmans svar derå, af Högloft.
För att kunna bedömma om delta verkeligen sker genom den åtgärd, som blifvit föreslagen, eller derigenom att en del af Bankovinsten icke utlemnas, måste man naturligen i första rummet göra sig redo för huru den reserverade Bankovinsten skall komma att användas. Åtskilliga alternativer hafva i detta afseende blifvit upgifna. Åtskilliga hafva velat använda densamma i lånerörelsen; men det synes mig vara aldeles uppenbart, att man derigenom sjelf annullera’ den effekt man söker. Om den reserverade vinsten skall kunna verka lill Bankens konsoliderande, så måste det, såsom jag förut sökt visa, ske derigenom att sedelmassan minskas och då får den naturligtvis icke utlemnas. Det vore ju att råka in i en påtaglig sjelfmolsägelse om man ville strypa med den högra handen och åter utsläppte sedlarna med den venstra. Det är visserligen sannt, att Banken på sådant sätt skulle komma att ega ett ytterligare kapital i fordringar, om fråga blefve att göra sin slutliqvid, men ingalunda ökades derigenom dess trygghet mot en stark silfvervexling, ty denna beror, såsom vi sett, lill stor del på sedelmassans belopp och om Bankovinsten nu bibehålles åt Banken, blott för att åter utlemnas i låneröselsen, så har man väl ökat Bankens grundfond men icke gjort det ringaste för att motverka silfver-förminskningen, utan tverlom. Man har vidare föreslagit att silfver borde köpas för den Bankovinst, som reserveras. Det uppenbara misstaget i denna plan är redan förut visadt, och medgifvet, och hvar och en torde förstå, att, om Bankens ombud går på Börsen för att upköpa vexlar till en öfverdrifven kurs i samma ögonblick, som en annan behöfver desamma för att dermed betala skulder utomlands, så är det klart att denne sednare derigenom tvingas att gå till Banko-lUckan för att i stället uttaga silfver till sin liqvid, så alt Banken endast får det nöjet, eller den sorgen att först betala vexeln till öfverpris och några ögonblick derefter inlösa sina utgifna sedlar med silfver.
n5 då underslef dervid kan ske, är den, så framt ej sådant förekommes, i belägenhet att kunna förlora genom okände innestående Barnarf, framför den såkrast ansedde Inteckning, hvilket äfven någon gång skett, då Låntagaren, oaktadt uppvisande af betyg, om frihet från att innehafva Barnarf, ifrån den Domstol hvarunder han lyder dock efteråt befunnits vid långt derifrån varande Domstol häfta för sådant och sorn Varit i hans vistelse ort okändt; på hvilka grunder Herr Domprosten tillstyrkt, att någon Författning till Bankens betryggande i denna del måtte vidtagas; o.ch hafva vid sist anförde yttranden erinringar af Herr Biskopen aj Wingård blifvit gjorde, hvilka åter af Herr Domprosten Wijkman och Herr Doctor Hedren blifvit besvarade. Hos Vallofl. BorgareStåndet har Herr Monthan anfört; Att då han för sin del icke kunde bifalla Utskottets Betänkande» så förenade han sig i allo med hvad Herr Grefve Wachtmeister och Herr Borgmästaren Hagander uti afgifne Reservationer deremot anfört, och lika med dem, yrkade den förändring i t7 Cap. HandelsBalk. att hela 8 §. flyttas emellan II och 14 §§.; men i händelse sådan ändring icke kunde bifallas, har Herr jonthan ansett sig emot den af Utskottet föreslagne Lagförändring, såsom tillägg till scrCap. ÄrfdaBalk. till rättelse anmärka: att förslaget det en Förmyndare ej får tyfta omyndigs penningarj innan anmälan derom skett vid n6 Lagutskottets Betånkanden. den Rått derunder han lyder, och att, derest den, som till Förmyndare för or dundes, ej inom samma. Rätts
Har förbodmadt gods, efter lossning ur fartyget, öfvergått i tredje mans hand, kan långifvaren ej göra sin rätt emot honom gällande, såvida han är i god tro. § 143. Låter befälhafvare förbodmadt gods lossas lill lastemottagares förfogande innan bodmerilånet betaldt är, blifver befälhafvaren personligen ansvarig för så stor del af lånet, som med godset hade kunnat gäldas. Lag samma vare för den, som emottagei varor med kännedom att de för bodmerilån häfta. § *44. Om den resa, för hvilken bodmerilånet är upptaget, inslälles helt och hållet, skall länet genast betalas, med ränta och två procent provision, men utan premie. Har fartyget redan afseglat, skall den betingade premien lill fullo gäldas, äfven om resan sednare inställes. Slutar resan i annan hamn än bestämmelseorten, är lånet vid den i aftalet bestämda tid, eller, i brist af öfverenskommelse, inom åtta dagar, förfallet till betalning i den hamn, der resan inställes, utan afdrag å premien. Betalningstiden räknas fran den dag, resan blifvit inställd. se Om Haveri. § 148. Såsom gemensamt haveri anses all skada, som, till räddning ur en fartyg och last gemensamt hotande fara, med afsigt tillfogas fartyg eller last, så ock den skada, som, afsigtligt eller icke, uppkommer till följd af en dylik åtgärd, samt de kostnader, hvilka deraf vållas. § 146. I gemensamt haveri ersättes isynnerhet: \. Varor och fartygels tillbehör, som kastas öfverbörd för att lätta fartyget i sjönöd, eller när det förföljes af fiender, samt den skada, som tillfogas fartyg eller last, för att kunna verkställa kastningen, eller som äro en följd af de derför nödiga åtgärder. Lika med kastadt gods anses varor och fartygets tillbehör, hvilka, för att lätta fartyget i sjönöd, lossas i andra fartyg och derigenom förloras eller skadas, äfvensom kostnaden för dylika fartygs begagnande. 2.
» D å », berättar Topelius, » är bland dem en ängel, mer ljusblå än alla de öfriga, oeh han är det barnets ängel, hvilket en gång satt i frälsarens famn och fick hans välsignelse. Denna barnängel finner ett råd, han säger till de rådville: Förstån I icke Guds kärlek? Skulle ett människobarn nå- gonsin vara så svagt, så värnlöst, så hjälplöst, att det ej finner en lefvande varelse ännu svagare, värnlösare och hjälplösare än det själft är? Gören alla som jag skall göra, när julen kommer, och sägen i alla hem, i alla barnahjärtan samma ord, som jag skall säga till baruen i det hem, dit jag kommer som julgäst —. Så vill jag göra, fortfor ängeln. När granen är tänd och barnen församlade, vill jag säga några ord till det hemmets fader eller moder, när de slutat sin julbön. Och fadern eller modern skola upprepa mina ord för barnen, och barnen skola få välja fritt, men när de äro tvehågsna, skola de äldre råda dem. Jag skall säga så: 1. Gud gifver åt hvarje barn en skyddsling att älska och försvara, på det att barnets kärlek till denna ena må efter hand växa ut till godhet mot alla. Hvarje barn öfver ett år gammalt skall till sin skydsling utvälja en lefvande varelse, människa djur eller markens växt, som är svagare än barnet själft. Denna varelse skall barnet vårda så mycket det kan, men icke bortklema, icke gynna på andras bekostnad, icke tillåta något orätt, ondt eller oskickligt. Och detta allt skall barnet göra af kärlek till Gud och hans skapade verk. — » Mycket, » så slutar Topelius sin saga, » mycket i denna julgåfva behöfver förklaras för barnen. O m Karl vill beskydda en ung fåle; om Anna hellre väljer sin lilla kalf eller sitt hvita lam; om Vilhelm beskyddar en hund, men Karin föredrager sin kvicka kattunge; om Viktor väljer sin tama ekorre och Elsa sin unga kanariefågel; om Rickard hellre beskyddar lille bror, men Lina förälskar sig i sin löfkoja, som hon uppdragit i krukan allt ifrån de första hjärtbladen; — hvem skall då Lilly beskydda, hon som ännu ligger i vaggan?
Jag ber att, i anledn, af Hr Dalmans yttrande, få erinra om den ursprungliga tillkomsten af det nya lagförslaget. 1810 gjordes af Ständerna begäran, attén committé' mätte sammansättas för att i system sammanfatta våra befintliga lagar. Denna begäran verkställdes; och det är då ingenting naturligare, än att Regeringen, sedan committe'en utfört sitt arbete, helt enkelt säde till Ständerna: här har ni det arbete, som blifvit hegardt. För min del linner jag det vara grannlaga af Regeringen, att hon, utan »56 Den ij Norember f. m. inverkan, medelst yttrande af eget omdöme, uppfyller Ständernas begäran; men sedan förslaget sålunda blifvit frainiagdt, tror jag, att om Ständerna antoge och Konungen bifölle Hr Dalmans förslag, skulle verkställigheten af den sista granskningen derförinnan erfordras, ty icke kan man begära, att Konungen skall nöjas med arbetet, sådant det är, utan granskning. Vill man således det ena, måste man ock tillstädja det andra. Men nu förekommer, att Ständerna redan i flera lösryckta delar lemnat bifall och undan bedt sig någon ny granskning. Jag tror således, att det är tjenligast att bifalla betänk. Hr Dalman: Jag vill endast svara Hr Strussenfelt, att hans sista yttrande ådagalägger, det jag fullkomligt riktigt uppfattat bans första. Hr von Hartmansdorff: Jag får ytterligare fästa Ståndets uppmärksamhet på olämpligheten deraf att i lagstiftningsfrågor gå önskningsvjs till väga. Om R. o. Ad. begär att få veta K. lVJts tankar i ämnet, innan det af K. M. är pröfvadt, tror jag, att en sådan anhållan vöre något förvänd. Att de öfriga Stånden skolat sakna den upplysning, sorn af Hr Dalmans yttranden kan vara att inhemta, måste jag betvifla, enär man så ofta hör yttranden från de andra Stånden, hvilka synas utgöra afskriften af hans. Det nu föredragna 2 mom. blef af R. o. Ad, bifallet, Hr Dalman: Jag hörde blott ett ja, som var Hr v. Hartmansdorff;, och ett nej, som var mitt.
Jag slutar med erinran, Den 29 Juli e. m. 1419 *tt nästan allt hvad Canalen hitintills kostat (med undantag af de Spannmålsoch Bränvin» införskrifningar, hvilka 1815 voro en oundviklig nödvändighet), äfvensom det mesta af hvad Canalen hädanefter komne e att kosta, i händelse den kan fortsättas, tillfaller Jordbrukaren, Näringsidkaren, Bruksägaren och den arbetande folkklassen. Dessa summor äro således i afseende på Jordbrukets och Näringarnas upphjelpande väl använda. Dessa ämnen förtjent© att af en skickligare hand utvecklas, måhända, är sådant dem i framtiden ock förbehållet. Det torde itnellertid kunna anses för tillräckliga bevis, att 1809 års Ständer ej förhastat sig då de förklarat företaget vara nyttigt. Da hafva på en tid af patriotisk ansträngning grundlagt en ärestod för Svenska namnet, och boredt en fördel åt efterkommande, som det tillhör oss att högakta och fullfölja. Bland de Memorial, som under detta Riksmöte emot canalanläggningen blifvit inlemnade, förekomma invecklade uttryck, utan sakkännedom frambragta förebråelser, hvilkas besvarande jag anser så mycket mera öfverflödigt, som förenade Statsoch BancoUtskotten i deras Betänkande rättvisat Directions åtgärder och bemödande, 1420 Den 29 Juli e. m. Det torde förtjena att anmärkas, det alla som varit satte i nödvändighet att om detta verk taga en närmare kännedom, såsom förenade St3tsoch BancoUtskottens Berednings Ledamöter, Varkets åiiiga Revisorer, dess närvarande och förra Directeurer, alla instämma i dess nytta, och önska med värma degs snara fullbordan. Den Riksdagsman, sorn af sina egna Utskotts Ledamöters bedömande cj finner sig tillfredsställd, som t j fäster något afseende på Lagliga Revisorers utlåtanden, och som ej respecterar en i Laglig ordning meddelad decharge — den lär aldrig vi! 1 ja upplysas och den känner ingen gräns för sitt klander. Mätte Riksens Höglo/1.
It fem ten t eller dett. set ha Haele reellt; ra le/tan törholl rty lill de Jhttu/eor lett/lett otals ettY / tel atilérdreiti fnlöste nå rått root teifer.- , srfö /Ött3. fd'13. IditMM, tdlelerr eye/tfttyo Jetleetftole// rörom. /t?,i/>7t/l' 1/, _ (t. t/g tili tö,/ts. fl.mttll ?7,otr■/3/l}lt.all — //let tell 39. tet hela leloyytet terde rot/tmet/sr/m. vid anfordran rlelat fedoetts rörom • 0.«oefifltff.ito. tf.tt*ali97. — I9,;a ffll3%iif. lå,lfltdt'33.00*. — l/lttttd3oy367. eller att edet /oella o/datan /eltor/éörl. loars) atty ort/e af leia oten reoof/eea root l7tttde yrat era ]e,eeli'aetl'eti,mtr 17ed ot/thrtny hälften,. le/Ölo Ån treayeelel, ■ IrldlJ t/e Itloj, -Helet/^ .fritif. )/ /fftty. 11 aet et-dr oelt ^fritid Z/eeyontét traltettelerf/ttt eledeear.
Björnstjerna föreslagna förändring, dvartill jemväl svarades nej, och slutligen propos. på återremiss af merberörde hemställan, hvilken propos. med ja besvarades. Utsk:ts sista yttrande. Hr von Ehrenheim: Bland de motioner, som uti den nu föredragne sista punkten blifvit besvarade, är äfven en af Riksdagsmannen Johan Bergström, hvilken föreslagit, »att då behof af ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägseller kanalstation uppstår och sådan icke kan åstadkommas utan de gamla skjutslagens ytterligare betungande, vederb:de länsstyrelser må ega att på sådant ställe bereda skjutsinrättning medelst entreprenadauktion.» Detta förslag innebär, efter mitt förmenande, ett ganska godt sätt att afhjelpa det för handen varande behofvet att å åtskilliga långt aflägse belägna vägar, der f. n. någon gästgifveriskjuts icke finnes, men deremot trafiken, i följd afjernvägsm. 11. förhållanden, allt mer och mer tilltager, erhålla ett ordentligt lörtskafTningsmedel. l)å jag af detta skäl anser högst önskligt, att det Sammansatta Utsk:t må taga denna motion i förnyadt öfvervägande, anhåller jag om återremiss af punkten. Hr von Troil: Jag är till alla delar förekommen af den siste värde talaren, då han förklarat sig anse bemälde Bergströms motion i ämnet förtjena allt afseende. De svårigheter, sorn möta anskaffandet af skjuts från vederb:de jernvägsstationen, har jag sjelf, under tiden för jernvägarnes anläggning i Skåne, kommit i temligen godt tillfälle att erfara. Jag anser således att Utsk:t, med anledning af omhandlade motion, bort framkomma med ett förslag i ämnet; och då den åsigt, hvilken ligger till grund för motionen, är ganska rigtig, anhåller äfven jag, i likhet med Hr von Ehrenheim, om återremiss af den nu föredragna punkten. Hr von Koch:
—Ytterligare anhåller jag, att ännu några anmärkningar 7 H. 53 Den 29 Ma j. mätte fä medfölja, dem jag öfverhoppat, nemi. först borttagandet af den i 1 36 <j:n sjömanshusen ålagda ansvarighet för sjöfolks bevillning. Såsom medlem af den nådigst tillförordnade Sjöfarts-comite'en, har jag ägt tillfälle erfara, huru en mängd hämmande band på vår sjöfart äga sin grund endast i behofvet att skydda denna afgift, och då hela den af sjömanshusen afleranade bevillning ej uppgår till 5ooo r:dr, torde å statscassans sida icke något hinder mota för sjömäns debitering, lika med andra skattdragare, der de äro mantalsskrifne. — Äfvenledes torde jag få fästa uppmärksamhet på behofvet af någon controll derå, att bevillning å vinstmedel af utländska och privata inhemska lotterimedel verkligen blifver erlagd. Detta sista erinrar mig om Utskts förgätenhet att pålägga försäljning af enskildta inhemska lotterier någon bevillning, (för det fall att rättigheten dertill får fortfara.) Den torde då lika med den utländska lotteriförsäljningen böra fördelas i 3 classer, meri med något minskad afgift, t. ex. 200 r:dr, 100 r:dr och 5o r:dr. Hr von Qvanten: Såsom jag uppfattade Gr. Hamiltons yttrande, skulle han vara missnöjd med mig, att jag talat emot nedsättning i skyddsafgiften; men det har jag icke gjort, och jag vet således icke hvarföre han skulle apostrophera mig. Tvertora anser jag denna nedsättning i skyddsafgiften ganska väsendtlig för folket. Det kan visserligen vara sannt, att en minskning i skatt af 10 sk. på en qvinna och 20 sk. på en karl icke är af någon betydenhet, men 60 ä 70,000 20 sk:r och 10 sk:r gör dock dock en summa af mer än 3o,ooo r:dr, som är bättre att den stannar qvar hos folket i deras fickor, än att den skall vandra till hufvudstadens cassör.
St. hvad desamma härtill kunna bevilja, utan att taga i beräkning tillgångar af medel , grundade på indragn:r af befäl och manskap , hvilka gro utom SfätsUtskis rättighet att anse såsom disponibla, då de icke al K. M. dertill blifvit angifna. O111 denna åtgärd icke må kunna anses grundlagsstridig (einnar jag lill bédöminunde ; men åtminstone är min öfvertygelse den, att indragri:r på’ indelta armeens numerär, att ersättas med vacancc-afgifler, innebära misshushållning både i militäriskt och ekonomiskt afseende, och jag stödjer denna sats på följande skäl. Af flera statistiska beli militära afhandlingär, hvilka för närvar, jag icke äger tillhands för att till siffran uppgifva , är kändt, att ingen regulier slående trupp i de Europeiska arméerna kostar så litet som den Svenska indelta. Den förenar derjemte egenskapen af regulier trupp och slående beväiing, hvilken genom långvarigare tjenstetid vinner den utbildning, tjenstbarhet .och vapenfärdighet, att den med fullt skäl kan jern föras med hvilken regulier ärhide söfri helst. Denna slumtrupp är oundvikligen nödvändig till stöt! och ledare för det årligen ombytliga bevär:smanskapet. Proportionen af indelta infanteriets nuvar. styrka, emot blott 3 classen beväring, är redan nog svag. Den blir dét än mer , om 100 man äfhvarje reg:te indrages. Detina vackra , samt till sitt ändamål tillfyllestgöra ride, inrättning för landets försvar af en god öfvad stamtrupp, förökad och understödd af en talrik modig beväring, sorn äger fullt förtroende till sina kända, kunniga och säkra ledare, med dess befäl, kan härigenom förfelas, sa att den i farans stund éj torde lemna den kraft och sam - Den " M .11 c. m. 38g m^nhålluing, sorn erfordras
Majrt, till det afseende Kongl. Maj:t i Nåder kan finna densamma förtjena. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 12 Julii 1834- N:o f). Antom till Exp.-Utslc, cl. i3 Julli. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om rättelse i det förhållande, att Krono-Fogdarne, i Bohus Län och Städernes Magistrater lemna bidrag till tryckning af Läns-Kungör elser na. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remitteradt memorial, harRiksdagsfullmäg - i6 Statssamt Allm. Besvoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o g. tigen Anders Danielsson till billig rättelse anmält det förhållande, att Kiono-Fogdarne i Bohus Län, under en längre tid, varit ålagdt alt med Tjugusex R:dr 32 sk. Banco hvardera deltaga i bestridande af kostnaden för Läns-Kungörelsernas tryckning, samt att af Städernas Magistrater äfven utbetalas något i lika ändamål; anmärkande Motionairen, att denna utgift, som måste vara kännbar för en mindre väl lönt tjensteman, icke vore genom något allmänt stadgande påbjuden, utan härledde sig från en vedertagen sed, samt tillkommit på det Kronofogdarne och Magistraterne skola undvika att afskrifva de till dem ankommande Kungörelser. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlet, som funnit detta mål tillhöra äfven Slats-Utskoltels befattning, har detsamma, med sistnämnde Utskott gemensamt, i öfvervägande tagit; och Utskotten få vördsamt upplysa, att Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag, (se und. Skrifvelsen N:o 292) till bestridande af kostnaden för tryckningen af Landshöfdingarnes Embets-Kungörelser, beviljade Etthundrade