Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtsk. har tillstyrkt flera pensioner för utmärkta vettenskapsmän t. ex.; men är ej hvar och en i sin genre utmärkt, då han är fullkomlig? Jag vågar påstå , att Hjortsberg varit en storhet i sin tidäng, ty han har varit ensam, oupphunnen; och den som är ensam och erkänd för talang, mätte vara en storhet. Mannen, som är i fråga, är redan gammal; han kan, efter naturens ordning, icke länge komma i åtnjutande af någon pension för sin person; jag hoppas att Utsk. skall finna anledn. att taga i närmare betraktande den stora talangen och sökandens behof icke blott för sig utan ock för hans hustru; hon är icke heller mera ung, och lär ej så .länge falla till last. Jag har alltid varit rädd att tillstyrka pensioner, då sådant kunnat blifva praejudicat; men nu är fråga om en man, som öfver 5o år utmärkt sig och varit oupphunnen i det yrke han valt. Jag upprepar, att jag instämmer i Gr. Hamiltons anförande och begär återremiss. Gr. Lewenhaupt, Mauritz: Äfven jag hade ernat yttra några ord till förmån för Hr Hjortsberg; men då frå - Den i5 Maj c. m. 72a gali blifvit så. fullkomligt utredd och behofvet så upplysande vitsordadt af Gr. Hamilton och Hr von Heyne, inskränker jag mig lill att i allo förena mig med dem i deras afgifna yttranden. Jag hoppas och älskar tro, att R. o. Ad. vid detta tillfälle skall behjerta den ställning, hvaruti Svenska scenens veteran sig befinner; jag hoppas, att StatsUtsk. vid åtérremissen skall känna sig anslaget af samma känslor, och jag recommenderar saken till delsammas varma deltagande. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag förenar mig äfven i den framställning Gr. Hamilton gjort, och tror, att praejudicatet icke blir farligt. En Garlick framstår blott under ett sekel; och skulle ett sådant praejudicat , som Hr Hjortsberg, nu åter snart framträda, så hade Svenska scenen visst icke anledn. att beklaga sig deröfver.
• » tredje dito » fjerde dito » femte dito » sjette dito » sjunde dito i) åttonde dito » nionde dito •••’• » tionde dito » elfte dito » tolfte dito å den för Gottlands Landtbeväring fastställda särskilda pensionsstat: i första klassen d andrä dito Antal Pension >ensionftriT. belopp 4. 9,600 20. 24,000 35. 31,500 93. 69,750 375. 225,225 J. 525 33. 14,850 12. 4,800 5. 1,125 392. 70.560 .0. 6,240 4 L 3,075 2. Uti en särskild liufvndbok redovisas det af Rikets Ständer vid 1859—1860 årens riksdag å Riksgälds-kontoret anvisade årliga kreditiv af 100,000 R:dr, afsedt att, i man af behof, användas till betäckande af den skillnad, som för Arméens pensionskassa kan uppstå genom tillämpning af den genom Kongl. Maj:ts nådiga cirkulärbref den 9 Februari 1858 fastställda förhöjda pensionsstat för Arméens befäl och tjenstemän. Inkomster och utgifter upptagas sålunda: Du b et. Dalans från år 1861: Balans till år 1863: K redit. Balans från år 1861 : Skulder 40,072: 25. Afskrifning af den år 1861 uppkomna besparing å kredi tivet 16,692:41. Balans till år 1863: Kontant behållning - 381: l. Behållning, innestående i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, 54,543: 84.
Finner Utskottet af deke Protokoll att någon af Stats-Rådets Ledamöter eller Föredra, gande uppenbarligen handlat emot denna Regeringsforms tydeliga föreskrift eller tillstorkt nägon öfwer, trädelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sädana öfwerlrädelser, eller dem wallat och befrämjat, genom uppsåtlig! fördöljande af nägon upplysning, dä öge Constitutions, Utskottet att ställa en sadan under tilltal af Justitie-Ombudsmannen inför RiksRätten, hwaruti, i stället för Stats, Räd, Fyra de äldste Justitie-Nåd, twänne af Frälse och twänne af Ofrälse Ständ, i defia fall komme att säte taga, och gänge härmed som i roi och 102 §.§. om tilltal emot Högsta Domstolen sörestrifwes. Dä Stats,Rådets Ledamöter finnas hafwa, pä sätt vfwanberördt är, gjort sig till answar skyldige, domme dem Riks, Rätten efter Allmän Lag vä) den serskildta Författning, som till bestämmande af sä, dant answar af Konung och Riksens Ständer fastställd warder. §. 107. Skulle Constitutkons - Utskottet anmärka, att Stats, NädetS Ledamöter samfällt, eller en eller flere af dem, mi deras radflag om allmänna - r664 Den 14 Julli na mätt och steg icke iakttagit Rikets sannskyldiga mitta, eller att någon Stats, Minister eller StatsSecreterarc icke med owälld nit, skicklighet och drift fikt Förtroende-Embete utöfwat, äoe dä Utskottet att sadant tillkännagifwa för Riksens Stander, hwilka, om de finna Rikets wäl det lrälwa, kunna hos Konungen skrifleligen anmäla deras önskan, all Han wille ur Stats,Rådet och frän Embctet skilja den eller dem, emot hwilka anmärkning blifwit gjord. Frågor uti delta ämne kunna i Riksens Stan, ders Plena wäckas och af andre Riksens Ständers Utskott än Cvnstitutions.
Ständer, ak L underdäniK her anmäla åtminstone den mäst förkjente och pä hwars åtgärd det mäst berodde, til Konungens Nådiga ätanka, för at pä samma gäng gifwa wäp wördade och älstade Regent et önstadr tilfälle, fullgöra sik stora ädla hierras böjelse, at i mon af bestaffenheten belöna dygd och förtjenst, som alwen derigenom sjelfwe njuta dest tilfredsställelse fustgjorda pligter tilkommep» Rikets Högloft. Stander hafwa längesedan pä st boonen hedrande satt för förra Kongl. FaMillen ansiagit rikeligt underhäll och gifwit werlden et förnyavt bewis, at Swensta Folkets ädelmod är mägtigt besegra al! kansta af hamnd och glömmer oförrätter för a: kunna wara wälgörande Men mine Herrar! dä den som försatt Landet uti det bedröfweliga stick, hwaruti det sig, ty warr, befinner, njutit en sädan bewagenhet, sä mäste ostridigt de, som äfweniyrat med förlust af lif, ära och gods frälsa Riker, samt förskaffa Riksens Ständer tilfälle rädstä i fred och lugn om grunderna, samt de kraftigaste Medel til befrämjande för war egen och efterkommandes lycksalighet, ej eller sakna en gard af tacksamheten Hwad stole wi vestman ftvara wära hemmawarande pä deras förmodeliga tilftägan, ywad belöningar desse af deras gerningar kände och beundrade men til namnen obekante erhållit; nägre sägas wäl blifwit hugnade pä ett sätt, at de rimligen icke kunna klaga , men andre deremot glömda - I Den iz Mars.
Ofta stod bilden af den hemlighetsfulla arabiska flickan för hans minne, och han kunde icke förjaga dess älskeliga drag; – och ville han det väl? Kärleken med alla sina nycker är dock en förnäm, en rik och välkommen gäst, hvilken man mottager gerna, och som afbryter och rycker oss ur vårt enformiga hvardagslag och målar allt i rosenrödt och guld. Såg du purpurn på en fjärilsvinge, då solen sken derpå? Nå väl! är det icke vackert, skönt, förtjusande! Hvad vill du mer? Låt det vara, rör det ej, knappt se derpå; tänk på Amor och Physche! – Hvad baronen var lycklig som icke såg, blott trodde och tillbad! Skönt är dock att skåda Lifvets korta lek! Hvi! skall jag bebåda, Att dess fröjd är – svek. Guden med kogret och bågen och – ack, ack! – vingarna nalkas, i början ett lekande barn med löjet på rosenläpp och i de halfslutna ögonen; men barnet är hastigt fullvext, och blir snart en despotisk universalmonark, som dikterar sina maktspråk för den öfvervunne. Denne undrar, kan icke begripa, hur det var möjligt, att den lilla obetydliga gnistan så hastigt hunnit flamma upp i en vild, allt härjande låga, huru barnet förvandlats till jätte, han sjelf från herre till slaf. Tre månader hade förflutit sedan baronen sista gången såg Arabella. Förgäfves genomvandrade han, än till fots, än till häst, de gulnade lunder, som omgåfvo Fågelsången, och i hans sinne var höst, och hans hjerta frös. Ingen skymt af den hulda gestalt, som för honom gjort dessa ställen så dyrbara, kunde hans spejande öga upptäcka. Dertill kommo en hop rykten, som oroade honom.
Vidare anmärker han, ”att beslutet alt förändra architecturen af Domkyrkans tak var fattadt och till en stor del utförd t innan motionairen var född. I detta fall,” säger Herr Crusenstolpe, ”besvärar han sig öfver de döda.” Som jag ej framkommit med någon besvärshandling lill ansvarig - Den ?.S October f. ni. 22 r hetspåföljd, ulan blott omnämnt, huru redan i förra tider Domkyrkans inkomster ofta till ej blott onödiga, utan skadliga och högst kostsamma ombyggnader och reparationer förslösades, för att derigenom visa, huru öfverflödiga Domkyrkans inkomster äfven innan Kongl. Föreskriften af 1817 varit, om de blifvit rätt använde, så torde detta författarens försvar för de döde varit alls icke nödigt, åtminstone mindre nödigt, än ett försvar kunde varit för de dödas ben, som för icke så många år sedan blefvo kringspridde vid de grafkapellers förstörande, för hvilkas uppbyggande och begagnande en del af Domkyrkans hemman lära blifvit skänkte. För öfrigt få ibland äfven de döde rättvisligen hålla till godo, att man besvärar sig öfver dem, isynnerhet om de i lifstiden varit af lyckan och makten så gynnade, att ingen af deras samtida vågat eller med framgång kunnat anklaga dem. ”Det skulle vara upplysande,” säger lian, ”att få veta, hvarest de Göthiska spiror suttit å Domkyrkan, som motionairen omtalar vara nedrifne.” Jag har blott omtalt spiror på tornen, och kan ej meddela upplysning, hvar de sutto på kyrkan, emedan på den inga funnos. ”Ännu märkvärdigare,” fortfar han, ”vöre det, att känna, huru mångå tusende Fiidr blifvit använde på målning af alabaster och marmor, sorn ej borde målas.” 222 Den 28 October f. m. Jag liar icke sagt, att många tusende R:dr härpå Blifvit använde, utan mina ord voro: ”Flere lusen R:dr hafva inom få år användts på målning af alabaster, marmor, figurer, upputsning, ja förgyllning af ett redan längesedan utdömdt orgelverk, med mera.
Om icke just med samma nöje, upptog Gustaf åtminstone utan misshag den kände infallsmakaren, öfversten baron Gyllengranats svar, då han, nyss återkommen från en resa i landsorterna, uppvaktade konungen, och på dennes fråga, huruvida ingenting anmärkningsvärdt derunder tilldragit sig, genmälte: «Ingenting annat, Ers Maj:t, än att hästarna för min «vagn skenade, hvarvid allmogen kom springande, «med anden ur halsen, kastade sina hattar högt i «vädret och ropade: «Gud bevare vår nådige konung!« Ja, då Gustaf befann sig i gunstlingarnes slutna krets, behandlade de honom helt och hållet som like. När han der med dem stundom spelade schack, hände ibland att han gjorde orätt. Skämtande fästade han sin motspelares uppmärksamhet på något annat föremål, och flyttade dervid eller borttog någon af brickorna. Lifpagen De Besche (slutligen hofmarskalk och chef för Adelsfane-regementet) yttrade vid ett sådant tillfälle: «Det är en lycka i alla afseenden, att «Ers Maj:t icke är en enskild person; ty en sådan «skulle komma att stå förbannadt illa till boks för «dylika hocus pocus.« Men blef den kungliga fåfängan sårad, så bibehöll Gustaf minnet deraf så länge han lefde. En dag, då han jemförde sitt hof med det franska, yttrade han: «Konungen af Frankrike har likväl en «långt mera lysande omgifning, än jag. Hvilka namn «finner man icke bland hans kammarherrar! Vis«serligen har jag en baron Ehrensvärd, en grefve «Hamilton; men hvad vill det säga emot en hertig «af Villars, en hertig af Duras? – Nå, nå, Ers Maj:t, «– svarade kammarherren grefve Hamilton, som just «då var vakthafvande och fann sig stött af hvad Gu«staf yttrade – dessa hertigar äro ju också kam«marherrar hos konungen af Frankrike; vi endast «hos konungen af Sverige.« Den köld, som sedermera ömsesidigt uppstod mellan Gustaf III och denne Hamilton, kan dateras från detta tillfälle.
De unga ha knappast hunnit lemna barnkammaren och skolbänken, förrän deras sinnen förvirras af prat, skämt och antydningar om känslor och förhållanden, som tillsvidare äro deras natur främmande. Det är ingens afsigt att gifva de unga kunskap och orientera dem i den verld, der de skola göra sitt inträde, nej, sqvallraren — oftast sqvallrerskan — har här ingen afsigt alls, vare sig ond eller god, hon blott roar sig sjelf; H o n ler, då hon ser den första förlägna rodnaden på ungmöns kinder, ditlockad af hennes prat om vissa varma känslor och ömma blickar, för hvilka hon, den ännu omedvetna, vore föremål, och hennes antydningar på att hon sjelf — den lilla omedvetna — med klappande hjerta delade dessa varma känslor och besvarade dessa ömma blickar eller kanske sökte några andra. Genom menniskors, ofta i andra afseenden kloka och förnuftiga menniskors, förkärlek för denna art af sqvaller, som jag vill kalla det pikanta sqvallret, frambringas på konstlad väg drifhuskänslor, som hafva intet annat att skaffa med de sunda naturliga känslorna än att de förderfva dem, kanske för hela lifvet. De senare arbeta sig långsamt fram ur vårt innersta väsen och stå derför starka på djupa rötter, då de förra åter med sina rötter på ytan växa snabbt och frodigt, men lyckas lös af lifvets första storm och vissna vid första frostnatt. Och skulle det hända, att det är äkta känslor vi träffat på och gjort till ämne för vårt tanklösa prat och våra insinuanta anspelningar — så mycket värre, vore jag frestad att säga. Ty hvad är i högre grad vårt eget, hvarmed utanför stående intet ha att skaffa, än våra känslor, vår kärlek? Och hvilken rättighet är väl heligare och rättvisare än den att få behålla oantastade och okränkta de skatter, vi gömma i vårt eget hjerta?
Majit genom denna Nådiga Proposition upplyst Riksens Ständer om Staden Götheborgs tryckande behof af det. ta biträde, Riksens Ständer också med beredvillighet lemna deras bifall dertill, på sätt och med de vilkor, Stadens Äldsta och Magistraten anhållit. Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. Casp. JV. Ehrenborgh. Konungens Näd. Upplästa hos samtliga Riks-Stånelen den 11 Juni 18j8-' Utdrag of Protokollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden, hullet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rudet å Stockhoms Slott den 5 Juni 1818. Närvarande: Statsministern för Utrikes Ärendena H. E. Herr Gjrefve von Engeström. Stats-Råden H. E, Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Lagerbring. Hof Cantzlern H. E. Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Råden Herr Friherre Cederström. Herr Friherre Skjöldebrand. Herr Grefve Mörner. Stats-Secreteraren Klintberg. Stats-Secreteraren föredrog i underdånighet: Rikets Ständers underdåniga skrifvelse aE den 23 nästlidne Maj, Piil svar å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 17 December förlidit år, angående frågan om särskilta anstalter till förekommande af stegring i priset å det grofva brödet för den obemedlade Classen af Hufvud-; stadens Innevånare. Af berörde Skrifvelse inhämtades __ Stats-Secreteraren uppläste härefter i underdånighet ett, af honom på Nådig befallning författadt, detta Protocoll bilagdt project (ill Kongl.' Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer i förevarande amne. Och behagade Kongl. Maj:*, 338 ' Konungens Nåd.
Reglering af den&t Tumba Sedan Fullmägtige den 6 December 1855, uppå derom gjord mun upplena framställning, medgifvit, att reglering af den åt tjenstemännen vid iord. Tumba bruk upplåtna jord linge, med biträde af' landtmätare, verkställas, samt Rikets sednast församlade Ständer bemyndigat Fullmägtige att af den jord, Tumba bruk redan egde, eller som genom byte med närmaste grannar kunde för brukets räkning anskaffas, kostnadsfritt upplåta planteringsland åt brukets arbetare och de af dess tjenstemän, som deraf voro i saknad; så har brukets förvaltare, hvars utlåtande i ämnet Fullmägtige infordrat, öfverlemna! ej mindre en af vederbörande landtmätare upprättad karta öfver den del af brukets egor, som för ifrågasatta reglering erfordrades, än äfven förslag till utdelning af den å kartan affattade jorden, samt tillika upplyst, att allt hvad som kunde disponeras till planteringsland åt arbetarne, med inberäkning af de jordstycken, som från äldre tider varit åt dem anvisade, ej utgjorde mera än 4 h 5 tunnland, men att antalet af gifta arbetare äfvensom af enkor och barn, som dittills fått behålla de af deras män eller föräldrar förut innehafva jordstycken, uppgick till något öfver 40, hvadan arealen ej medgåfve en utdelning af fullt 4 kappland för hvarje hushåll.
Om några machiners utförande nu snart beslutes, kunna de vara färdiga att i nästa April månad pröfvas vid något närbeläget bränneri, då deremot, i fall, efter motionärens förslag, en belöning utsattes och kungjordes, betydlig tid förBih. till R. St. Prof. 1SSR—1864. 11 Sami. 6 Häft. 1 2 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 7. ginge, innan de täflande uppfinningarne hunne anmälas, pröfvas och utföras, så att riksdagen vore allt för långt framskriden, innan något praktiskt resultat deraf kunde vinnas. För att kunna, så fort sig göra låter, få ett sådant, tror Utskottet sig således böra sättas i tillfälle att föranstalta o,m förfärdigande af bränvins-afverkningsmätare enligt Herr Professor Edlunds och Bergsfiskalen Styffes företedda ritning, äfvensom möjligen äfven enligt en eller annan af de öfriga uppfinningar i samma syfte, hvilka kunna blifva hos Utskottet anmälda. Hvad Utskottet sålunda anser sig böra föreslå, är, att Rikets Ständer för närvarande icke vidtaga någon annan åtgärd i anledning af Herr Lektor Sondéns motion, än att anvisa ett förslags-anslag af 1,500 R:dr banko, att af Utskottet användas till bestridande af kostnaderna för utförande af och försök med den af Herrar Edlund och Styffe uppfunna afverknings-mätare, och möjligen af andra, som kunna hos Utskottet anmälas. Och vill Utskottet, sedan försöken blifvit gjorda, ytterligare hos Rikets Ständer uppgilva de bestridda kostnadernas belopp, och, i händelse uppfinningarne befunnits ändamålsenliga, äfven föreslå, om och i hvad mån belöning eller ersättning må lemnäs åt de vetenskapsmän, som offrat tid och moda för ändamålet. STOCKHOLM, tryckt hos N. MABCU8, 1854. Ankom till Exp.-Utsk. d. 1 April 1854; kl. 11 f. m. Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ls Nåd.
Fotogenen brinner i gasform. Explosion omöjlig. Lätt att skBta. Ingen fotoeénutsvettning. barnavärld, för Idun af Gernandt. i e n stora armé af leksaksarbetare, som |rtf ha sina talrika verkstäder vid Rue du Temple och hvilkas ve eller väl ligger i de oberäkneliga små händer, som så gärna rifva sönder deras verk, är icke alls missnöjd med att julen eröfrat Paris. Om det nu verkligen är tack vare engelskt inflytande, men nyårsdagen håller på att förlora en del af sin gamla allena lyckliggörande betydelse. Det har gått så långt, att man börjar fråga, hvar det skall sluta. Man delar ut presenter på julafton; — godt och väl, men skall man vara lika gifmild sex dagar därefter? Eller är det fara för att den dag, som af ålder varit gåfvornas, skall komma i andra rummet V Man skulle ha lust att revoltera, men man fogar sig i detta nya bruk som i så många andra, hvilka leda sitt ursprung från andra sidan kanalen. Man firar jul, man talar bara icke om S:t Cloud — det är af » Petit-Jesus » man får gåfvorna. när man har en sko och en kamin att ställa skon bredvid, annars kan det hända, att man helt och hållet blir utan, men det är väl icke många fattiga små, som välgörenheten nekar en allmosa eller tak öfver hufvudet den dagen. De rikas barn kunna icke taga emot julklappar i hur stor utsträckning som helst; det finns en etikett, som sätter gräns för gifmildheten. Till nyår — då kunna presenterna komma haglande från höger och vänster öfver alla dessa små hufvuden, meu till jul är det endast inom den trängre familjekretsen man har rätt att lyckliggöra de små, och det skulle betraktas som något otillåtligt, om en stor sko förvillade sig ibland alla dessa kängor och sockor, som stå där så naiva och vänta på hvad » Petit-Jesus » kau ha i famnen, då han går förbi kaminen. Leksaksbutikerna äro fulla af dessa krubbor, där han ligger, på strå — ett litet blondt barn af vax, som de små parisarne ta i sin hand med något af den varsamma ömhet man kan ägna en fogelunge.
Herr Rydéns, N:o 157, angående förändringar uti gällande Skol-ordning. Afgifna yttranden åtfölja. Herr Lundhs, N:o 101, angående revision af Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846. Afgifne yttranden åtfölja. m Prof.-Utdrag den 6 December 1856. Herr Berglunds, N:o 165, angående förändring i Kongl. Reglementet den 29 September 1853, för skyddskoppympningen i Riket; Herr Berglunds, N:o 168, angående förändrad lydelse af 6 § 4 mom. uti Kongl. Handels-ordningen den 22 December 1846; Herr Wedbergs, N:o 176, angående upphörande för framtiden af den tvungna tackjerns-blåsningen inom Rikets bergslager; och Herr Heljestratids, N:o 238, angående förändring i särskilda delar af Expeditions-taxan den 30 November 1855. Afgifne yttranden åtfölja denna sistnämnda remiss. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades följande motioner: Herr Booths, N:o 112, angående inrättande af handels-domstolar i städerne. Herr Hasselrots, N:o 130, angående skogs-hushållningen i Riket. Afgifna yttranden åtfölja. Herr Almgrens, N:o 133, angående bestämmande af sätt och tid för på handels-bok grundade lordringars förvandling till förskrifningar och acceptcr. Algifna yttranden åtfölja. Herr Thomées, N:o 189, angående förändrade bestämmelser för hemmansklyfning och jord-afsöndring. Afgifna yttranden åtfölja.
Detta förstnämnda eller Lifränte,Länet, som af förra Kongl. kcknancc-^äminiliiznon war rwAocier-äc til 74, 84, och lO procorus ärlig ranta, och wid 1792 ars Riksdag flyttades uppä Riksgälden, har, efter skedda underhandlingar med Län - Inrerellcmsriis, dels blifwit sörwandlade til manligt Ian, med Fem procorus ränta, och dels conrsnr äkerbetaldt, sä at nu endast återstå twänne tisrante-Lonstilurioncr, til et belopp af 45,127 kures fuari kanea, hwilkaS innehafmare icke kunnat förmas, at dem under någor wilkor återställa. En sadan operation har wal icke utan någon kost, nåd ku mat aflöpa; men da Riket härigenom blifwit be. friadr fran et Län, hwilket i flera afseende» kan anses för den mest lärande Gäld, hwarmed Lontoirel är be. 46s lastadt, har Hemliga Ulstotket ansett Fullmägtiges åtgärd härutinnan förtjena Riksens Höglofliaa Ständers bifall. Fullmagtige hafina också nyttjat tilfallek af en fördelaktig och nedsatt Lours pä karis, at anticipera återbetalningen af et genom ^Zernen Le Lsu derstädes för Swensta Kronan negocicraär Ian; och hwarwid Lanroirec, uppå detta Län, som endast utgjort g85/v2o Livres luurnois, hast en ren besparing af Riksdaler 19,275: 4g still. 11 runst. Efter et as Oeneral Lousulsn kralwlen är 1708 inlinueraär projsQ, hwilket, ined Kongl. Maj:<6
Om här kan visas något Rikets Ständers beslut, angående Abo Academiefonden, hvarigenom de frånliändt sig ägande rätten dertill, då medgifver jag, att Revisorerne haft orätt; men att påbörda Revisorerne antingen under sin befattning eller såsom Representanter den förmätna fordran, att StatsSecreterarens skicklighet skulle bero på inspiration att se lika med Rikets Ständers Revisorer, det är ett skäl, hvari jag lemnar derhän, om logiken är lika grundlig, sorn den kan synas skickligt utförd; på mig har den åtminstone icke gjort den verkan att öfvertyga. Jag har ej velat ingå i någon undersökning om sjelfva Åbo Academiefond, men då Piikets Ständer fattat ett beslut, som de meddelat och underställt Konungen, har jag trott, att, i händelse af Konungens ogillande, Rikets Ständer bort kunna förvänta ett yttrande derom , och en sådan fordran kunde här så mycket häldre äga rum, som en skrifvelse, innefattande en emot Ständernas beslut motsatt föreskrift, redan under förra Riksdagens lopp utfärdades till Kongl. StatsContoiret. Det är en sådan behandling af Rikets Ständers beslut, mot hvilken jagifrar, såsom ett vådligt prejudicat, i afseende på de båda Statsmagternas förhållande till hvarandra. Jag har således, med åsidosättande 33 il *0* Den 17 Ju 1 i i e. m. af sjelfva fonden, Llott ansett behandlingen af Rikets Ständers beslut ej öfverensstämmande med Svenska folkets billiga fordran på Konungens Rådgifvares omtanka, att bibehålla endrägten Statsmagterna emellan, grundad på en ömsesidig aktning för hvarandras beslut. Friherre Boije: I sjelfva saken skall jag icke vidare yttra mig, men jag begär blott, att få förklara ett föregående yttrande, sorn den sista värde Talaren fattat oriktigt, eller jag felaktigt framställt. Min mening är ej att förringa folkets eller Rikets Ständers rätt, att i allmänhet disponera om Statens medel, Konungen oåtspord. Men här var fråga om ett serskildt derifrån af-* vikande fall, och det var derom, som jag yttrade mig.