Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln återvåcfca en motion, rörande Herr Ministern Lagersvårds fordringsanspråk å dess ännu hos Kronan Sverige verkeligt innestående fordran, uppkommen genom mindre billiga liquidations-grunder för dess andelar uti det så kallade Genuesiska Statslånet. Detta ämne har så utförligt vid sistliden Riksdag genom Herr G. A. Silfverstolpe blifvit utveckladt, att jag bUtt tager mig friheten hånvisa till dess Anförande, för att deruti lenina den utförligaste upplysning öfver förhållandet. Jag anser mig blott behöfva upptaga, att det fordrings-anspråk till hvars gäldande Ministern Lagersvård anropar Riksens Stånders rättskänsla för en Svensk medborgare, som utom eget förvållande eljest skulle blifva alltför mycket lidande, för det nit, och den omtanka, att i den varande Styrelsens åsigter tjena och gagna sitt Fädernesland ännu utgör en summa af 57,932, 8, 11 Genuesiska Lire fuori di Banco. StatsUtskottet har vid förra Riksdagen afslagit Ministern Lagersvårds fordran å ful! ersättning för sine innehafvande delar uti det Genuesiska lånet, på den grund, att Herr Lagersvärd möjligtvis kunnat tillhandla sig dessa låneactier till en lägre cours, ån den, hvarefter har» fordrat deras liquid, Härvid tyckes först visa sig 94 Den i Martiin den obilliglieten, att man dömt efter möjligheten, utan några lagligt grundade bevis på ett verkligt förhållande; för det andra synes ordalydelsen af det skrifteliga löfte om återbetalnings som vanligen innefattas uti en skuldförbindelse, böra vara den för liquiden ensamt gällande grunden. Herr Lagersvård har dessutom ge nom bevis, som härmed bifogas, styrkt, det han verkeligen varit delägare i dessa lån långt före den epok då betalningen inställdes. Om han dessutom någon gång skulle till creditens uppehållande uppköpt sådane papper vid tillfällen då förtroendet till dem börjat falla, så har han ju genom en sådan sin omtanka, vid den tiden, gjort Fäderneslandet en tjenst, hvaraf han vid denna, icke bör få vidkännas något lidande.
En annan och vigtig 16 fråga är: om icke den brännings-rättighet, som nu tillkommer både större och mindre samt de minsta jordbrukare, kunde, till allmän båtnad, utbytas mot en med högre afgifter belagd fabriksmessig bränning, i större verk, derigenom brännvinet kunde hållas uppe i ett någorlunda högt pris, samt åtkomsten till denna vara såmedelst försvåras, —• det enda säkra medel, erfarenheten hittills gifvit vid handen, såsom verksamt mot dryckenskapslasten. b) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen. Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nämligen: på slättbygden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskaps-skötseln snarare jemvigt med åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakeligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete. Ängsculturen försummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfveroch thinåolei-utsöde; men, äfven utan utsådde frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andre tjeniige foderslag, när igenläggningen sker efter väl häfdad åker. Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd, och föga använd uti de södra trakterne, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt. Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängs-culturens utvidgande. Uti Westergöthland, der boskaps-kreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sins emellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Torr-rötan å den förra frukten har i allmänhet upphört eller minskats; dock öfver klagas den ännu i vissa trakter. Att sädesproduktionen i icke ringa mån ökats visar sig uppenbart deraf, att från denna provins, som fordom måste taga en stor del af sitt spanmålsbehof från andra orter, nu utföres både råg och hafre, så att under år 1855 blott i Jönköpings stad till ort utom länet aflastades omkring 21,000 tunnor spanmål, och från Grenna likaledes algått 10,000 tunnor säd. De uppgifter, som från fögderierna erhållas på utsäde och afkastning, må väl icke antagas såsom fullt faktiskt riktiga, men kunna vid jemförelse af hvad, som för särskilda tider i detta afseende blifvit uppgifvet, tjena till ledning för omdömet angående produktionens tillväxt. Det visar sig sålunda, att då spanmåls-produktionen af Berättelse öfver Jönköpings Län för åren 1851—1855. % 10 alla slag, enligt femårsberättelse!! för år 1828—1832, efter afdrag af utsädet, utgjorde 272,966 tunnor, arden i nu uppgjorda tabellen beräknad till 389,785 tunnor, hvilket jemväl med 44,400 tunnor öfverstiger den i nästföregående berättelse uppgifna afkastning; och att dessa uppgifter icke alldeles sakna grund, synes så väl af hvad bär ofvan är anmärkt rörande spanmålsutförseln, som ock af det kända förhållande, att de fleste besutne hemmansinnehafvare, utom i de mest magra trakterna, årligen afyttra spanmål. Linodlingen är en hufvudnäring i feni socknar af Södra Wedbo härad, hvarest större partier produceras och dels såsom råämne, dels förädlade till väfnader, afsättas på Ingatorps marknad, och jemväl inom andra delar af länet bedrifves linodlingen med fördel. Hampa odlas deremot föga. Trädgårdsskötseln: blott på herregårdarne egnas deråt någon större omsorg, men eljest är den inskränkt till odlingen af jordfrukter och dylikt.
Det är en mycket enkel vara,» tillade han med en alltför ärlig blick öfver till Per Larsson. Bobs mage begynte på ett oroande sätt att hoppa, men bragtes till stillastående genom en blick från Nisse; i stället färgades hans ansigte blodrödt af det uppstigande och undertryckta skrattet. Nisse lyfte emellertid med en stor gest glaset och klingade med «sin gamle vän Per Larsson», de andra följde hans exempel, alla fyra drucko hvarandra till under en lång och stum högtidlighet och blefvo så sittande i stum begrundan, Nisse med sänkta ögon, ty han skämdes: det vinet hade varit alltför oförskämdt godt. Ett kvart gick, osten var afäten, och det led mot bottnen af buteljen. «Ja,» sade plötsligt Per Larsson, «nu har jag varit din gäst, Nils. Men det är ju egentligen mig som har hemma här i Refvie. Skulle nu inte herrarne vilja komma med öfver till mig och dricka ett litet glas? Det hade gifvit en stöt i Nisse Svensson, – det hade han sutit och fruktat hela tiden. «Grönanöden»-cigarrer; och dålig toddy, – han svor en invärtes, ohörbar ed och försökte med ett giftigt ögonkast tvärs öfver bordet få någon af de andra två att taga ett initiativ till det önskade afslaget. Men Bob begrep uppenbarligen icke denna vädjan, – djuret hade aldrig sett så dumt ut, tyckte Nisse. Och redaktören hade en så andäktig min, som om han skymtat opressad kaviar, – tyckte Nisse vidare. Der fans ingen räddning, – Nisse bet resolut i det sura äpplet. «Tack ska du ha, Per,» svarade han med grötig stämma. «Det ska bli rigtigt trefligt att få helsa på din hustru en gång igen; det är länge sedan sist. Och barnen Gick vi så!» bröt han tvärt af, – Bobs mage midt emot honom hade börjat hoppa –, sköt stolen långt tillbaka samt steg upp, – så oförsigtigt, att bordduken följde med ett stycke mellan hans knän och tallriken och glaset störtade i golfvet. Derute låg dimman tät som förr, men det duggade icke mera, nu i kvällskylan. Nyankomna hästar stodo och röko i ljusskenet, som föll glåmigt ut genom fönsterna.
Dess höga rakt akt genom sina Embeksmän handtera och asdömma dvlika frågor, jenne annat mera sist, bemätte Srands prococoll härom innefattar, hwaraf Utskottet ser sig i sörbilideise att häröfwer inga i ett närmare rurcdande, än Hetta ämne eljest fordrat. I olla tider har rättigheten att beskatta sig sj lf tillhört Swensta Folket. Denna rättigheten är ock genom Regerings,Formen af den 6 sistledne Junti Folket och Dess Representanter Riksens Ständer förbehållen. Med rättigheten att sig Sjelf beskatta, följer ock den att utstaka sattet, huru de bewiljade medlen böra för» delas, huru Toperingarne mage werkstäilas och de uppkommande olika begrepp eller twchigheter af För, fattningens förstånd och BewillningL,U stylderncs be, räknande', böra afhjelpaS, hmarwjd det icke kan onsö, ras, att Kongl. Mattts Höga Lagskipningsrätt härigenom i någor matto bli fwic för nära trädd, da blott en mer begwäm och mindre kostsä..l utwäg här blifwit förcskrsiwen tig Bewillningsmals urfkiljande, der, rvid bade Kronan och den Skattskyldige hamia winst af ett skyndsamt stut; och kiljförliteligheten om rätt, rvisan fast heldre betryggas da egne Medborgare, hwilka hemma i samma ort aga basta kännedomen om de taxerades wilkor och ställning, anförtros denna befattning, an cm den skulle ulöfwas af Embets, män, de dar, la^gr derifrån wistande, oftast sakna de upplysningar som härtill erfordras. Utskottet kan uppå desse och de flere i Dess för» ra Betänkande andragne skäl, icke hysa någon rwe, kan om sä wäl brhöriaheten som nyttan och nödwän, digheken af Compromijörält, samt ser således icke el, lee 240 Den 5 Januari?'
Jag anser alltså, att 1812 års författning, sådan den nu finnes, bör oförändrad qvarstå, och tror följaktligen, alt R. o. Ad. icke bör antaga Utsk:s inbjuduing. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag får, i anlcdn. af de 2:ne siste talarues yttranden, fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. i delta mein. endast inkommit med ett tillkännagifvande af de 3 öfrige Ståndens beslut i frågan. Della beslut är likväl stridande mot hvad LagUtsk. första gången föreslog och hvilket förslag af R. o. Ad. till Utsk. återremitterades. Stånden hafva emedlertid blifvit ense att antaga Gr. Mörncrs C3S Den 30 Januari. vid det första belänk. fogade reservation, och Ulsk. har nu blott anmält, alt i följd deraf utgör nu nämnde reservation ett R. St:s beslut ; men som R. o. Ad. för sin del icke fallat något beslut, har Tjlsk. hemställt, att R. o. Ad. ville i ofvanberörde beslut sig med de öfrige Stånden förena. För miu del skulle jag tro det vara tillräckligt, att R. o. Ad. lägger detta mern. till handlingarne. Frih. Ced erstr örn: Jag tror icke, lika med den värde ledamoten, som sist yttrade sig, att. R. o. Ad. bör lägga beUink. lill handlingarne; ty R. o. Ad. bör i frågan besluta, oansedt de 3 öfrige Stånden för sin del beslutat, och oansedt LagUtsk. inbjudit oss att deruti instämma; och som jag anser förslaget alldeles oriktigt, tillstyrker jag afslag å detsamma. Hr Gunther: Skulle R. o. Ad. vilja fatta ett särskildt beslut, sedan sjelfva saken redan blifvit af 3 Ständ afgjord, så är jag af alldeles lika tanka med Frih. Cederström och tillstyrker antagande af Ulsk:s första betänk.
Länge misstänkte han sina egna ögons vittnesbörd, ty hans Virgilius hade lärt honom, att älskande ofta se i syne och taga skugga för verklighet. Men han hade nu fått mod att göra slut på ovissheten. Han bekände sin kärlek och läste med outsäglig fröjd på Marias rodnande kind, i hennes strålande, men blyga blick, i sjelfva darrningen af hennes hvita hand, att densamma var besvarad. Hans sällhetsrus blef dock af kort varaktighet. Maria började snart ådagalägga en isande köld i sitt sätt att vara och uppbjöd alla koketteriets medel, för att plåga honom. Och han ... han tog skenet för sanning ... hans grofva manliga natur hade ej en aning om den sällhet mången qvinna erfar, då hon ser sin älsklings smärta ... ty denna smärta är ju det säkraste beviset på uppriktigheten och djupet af hans passion ... af den erfar hon, att hon för honom är allt ... af den njuter hon en vällust, som på samma gång är dödande smärta .. af den erfar hon qval, som på samma gång är en himmelsk vällust. Hon såg rosorna på hans kinder blekna, såg elden i hans ögon slockna ... hon visste, att den mask, som gnagde hans lifsträd, var född af hennes hycklade köld, och likväl afsköt hon den sista, giftigaste pilen ur sitt koketteris koger i hans sargade bröst. Hon såg med ett kallt leende, huru han förtviflad lemnade henne ... Och då han var borta, grät hon öfver hans lidanden, förbannade sin egen grymhet och ville skynda efter honom, för att kyssa nya rosor på hans kind och frid i hans hjerta. Ett koketteri, sådant som detta, kan hos svaga männer uppdrifva kärleken till ett slags vansinne (det vill säga: till en stegrad grad af sig sjelf), men hvad Adolf beträffar, var måttet snart rågadt, och han beslöt att icke längre tåla en dylik förnedrande behandling.
Friherre Oxenstjerna af Eka, Savén, HofMarskalk, 7:de 36. Friherre Mörner af Tuna, Fullmägtig Grefve Posse, Claes Fredric, HofMarskalk, R. S, O. UO Den 24 Januarit, Bänkmans 8:de _ 55. Friherre Jheijönskjöld, Fullmägtig Herr Thum, Wolrath, BruksPatron. g;de __ i42. Friherre Leijonhjelm, Fiillmägtig Friherre Ridderstolpe , Gustaf, PlofMarskalk. I o:de ^ 199. Friherre Wiangel af A dinal, Henning Gustaff Capitain, R. S. O. ii:te 288. Friherre Ridderstolpe $ Fredric, Öfverste, R.S. O. I2:te —. — 25o. Friherre Hjerta, Fre dric , Major, R. S. O l5:de _ 290. Friherre von Rosen, Full mägtig Herr Bergenstråle , Johnn, GeneralMäjor, R. S O. l4:de _ 317. Friherre von Raijalin, Salomon , Amiral, C. m. St K. S. O, genom lottning med N:o 5ii, Friherre af Ugglas, Fullmägtig Grefve von Rosen, Carl Axel, Major , R. S. O. och N o 5i5, Friherre pon Platen, Fullmägtig Friherre Rålamb, Claes, Kammarherre. i5;de __i — 5i9. Friherre af Nordin, Carl Johan, ÖfversteLieutenant, R. S. O. genom lottning med N:o 529 Fri - ly. n 24 Januarii. lil herre Adlerbeth, Jacob, ExpeditionsSecreterare. Bänlunans 16:de Afde]n, N:o 347. Friherre TVirsén, Gurtaf Fredric, President,C.N. O. i7:de 362.
Jag kan derföre icke undgå att önska, det betänk, måtte lill Exped.Utsk. återremitteras, och hemtar jag ytterligare stöd för denna anhållan från den omständigheten, att detsamma är öfverflödigt långt och icke behöft innefatta RiksStais olika tankar i ämnet, synnerligast som det just genom uteslutande af de olika åsigterna i saken vinner mera kraft och styrka. Jag anhåller derföre 0111 ålerremiss af denna skrifvelse, som icke är affatlad i ordalag , som passa sig då R. St. skrifva till sin Konung. Hr von Hartmansdorff: Jag är så fullständigt förekommen af flera talare, som yttrat sig, sedan jag anmälte mig, alt jag blott vill tillägga en omständighet. Frih. Hamilton har uppläst slutmeningen af Utskrs betänk, och af Exped.Utskrs förslag till und. skrifvelse, samt fästat Ståndets uppmärksamhet derpå. Jag önskar ingenting hellre , än att Exped.Utsk. ville inskränka sin skrifvelse till den slutmeningen, innefattande det beslut, hvaruti R. o. Ad. samt arne af de öfriga Stånden stannat. J veten val, mine herrar! att då ett betänk, föredrages, man vanligtvis icke uppläser hvarken de motiver, hvarpå det är grundadt, eller de betraktelser, som grundlägga slutmeningen, ulan endast den sistnämnda. Endast denna är det, som godkännes , förkastas eller med förändringar antages. Om den ifrågavar. slutmeningen har jag yttrat, att hon innebär hala ord, emedan hon icke bestämdt uttalar livad som menas. Detta vidhåller jag och tillägger derjemte, att betraktelserna innehålla ohöfviska utlåtelse!', så att det hela är både obestämdt och opassande. Detta är väl icke egentligen Exped.Utskrs fel; men detta Utsk. tillräkna!' jag såsom fel den samvetsgrannhet, hvarmed Utsk. 17 H. 34 >6G Den a3 November. framburit Ekon.Utsk:s stilistiska misstag.
» Jag har sjelf ofta pröfvat knuten och sett, att jag påmint mig saker bättre så; jag har pröfvat så många gånger, att jag ej rimligtvis kan tro, det mitt minne vid alla dessa tillfallen varit bättre till följd af slump; jag har ock hört, att flera trovärdiga personer gjort samma erfarenhet; till sist strider denna erfarenhet på intet sätt mot hittills kända naturlagar och fakta; om pi derför, herr boströmian, resonne-rar aldrig så, tror jag dock förr på hvad jag sett än på ert resonmang. Och vill ni nu ha knnten löst, så kan jag göra det för er också, ty jag, bästa boströmian, rättar mina förklaringar efter fakta och ej, som ni, fakta efter förklaringar. Förklaringen är ... » Här afbryter jag. Att fortsätta skulle varit en förolämpning mot läsarens skarpsinne och en » synd mot den Heliga Ande ». Om exemplet varit lyckligt vald t, skall man nu se så väl likheten som olikheten mellan metafysikerns och fysikernssätt att söka sanningen. Bada resonnera, bada göra gissningar, hypoteser, förklaringar. Men under det, den ene anser sitt resonmang sant, under förutsättning att det är logiskt riktigt, fordrar den andre, att det dessutom skall bekräftas af sinnena. Invänder metafysikern här, att ett logiskt resonmang, såsom egande högsta domsrätt, ej be-höfver, ej kan bekräftas af sinnena, svarar fysikern, ätt detta är ett antagande, som strider mot all erfarenhet. Kort sagdt — metafysikern tillräknar våra tankar större trovärdighet än våra sensationer, fysikern, i sista instansen, våra sensationer större trovärdighet än våra tankar. Men på denna punkt anar jag ett anfall. Man skall säga: » låt vara att ni rätt beskrifvit kemistens, biologens, geologens metod, men matematiken? hvad har den att göra med sinnena? Kan ni visa mig, att dess metod är mindre subjektiv än metafysikens? » Svar. Matematiken står visserligen derutinnan i en undantagsbelägenhet, att dess beräkningar ej i hvarje ögonblick kräfva sinnenas kontroll; beroende på att deras undantagsenkla natur borgar mot misstag af liknande art som i andra vetenskaper. Men ytterst hvilar matematiken på sinnenas utslag.
Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo ocb bifölls Banco-Utskottets Utlåtande Nio 10d, öfver väckt fråga om tillfällig förstärkning af fonden för lånerörelse på namn och reverser. S. D. Ståndet biföll ocb beslöt inbjudning till Med-Stånden af ett, uti en denna dag ingifven skrift, utaf Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län, framställdt yrkande, alt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet måtte åläggas att inom åtta dagar från delfåendet aflemna utlåtande öfver ett af bemälde Anders Olsson väckt förslag om upphörande af böter för bristande leverans af kol Lill Stora Kopparbergs bergslag. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskottets den 10 dennes bordlagde Utlåtande N:o 326, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 170, angående väckte frågor örn förändringar uti grundräntorna och sättet för deras godtgörande, indeldte räntornes och lionde-spanmålens indragning lill Stats-Yerket, samt ändring uti markegångs-sätlningarne, äfvensom dermed gemenskap egande åtgärder för räkenskapsverkels förenkling. Härvid förekommo tili afgörande: 2:dra punkten, angående indeldte räntornas indragning till Stats-Yerket, emot anvisning af motsvarande contant statsanslag. Ståndet biföll de i denna punkt under Litt. a), b), c) och d) gjorda förändringar och förklaringar, men förblef i öfrigt vid dess förra beslut, angående Utlåtandet N:o 170. 3:dje punkten, angående grunderne för indeldte räntornes och kronotiondens lefvererande eller lösande med penningar samt räntepersedlarnes förenkling. 2:0 Om Augments-räntan: Med frånträdande af dess förra beslut, biföll Ståndet Utskottets hemställan. 3:o och 4:0 om tiden för nya löuingssättets antagande, ro. m: De gjorda förändriugarne biföllos. 4:de punkten, angående markegångssättning. Ståndet frånlrädde dess förra beslut, och biföll Utskottets nu gjorda förslag.
NI Is nåd. propos röride allm. sladganden och anslag till folkundervisningens befrämjande, och dels åtskilliga inom RiksStin i ämnet väckta motioner, blef det ånyo lagdt på bordet af Frih. Cederström, Thure, Hr Westfelt, Nils, Hr Hallenborg, Carl Joli., 111. fl. ledamöter. Hr Ribbing, Bengtl Då jag härmedelst hos Hr Frih. o. Landtm, anhåller om permission på 3 veckors lid, räknade från den 22 i denna månad, för alt afresa från riksdagsorten, anhåller jag tillika, då jag ej får tid att öfvervara discussionen öfver det nu föredragna betänk., att få göra några koria anmärknir mot detsamma. § 1, 2 mom. innehåller, ”att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat och ställas under inseende af kyrkoherden och skoldirectionen." § g deremot lyder sålunda 1 — ”Utskotten hafva vali 1 §in 2 punkten föreslagit, att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat; men Ulskm hafva icke heller förbisett möjligheten, att i ett pastorat, som bestode af 2;ne eller flera socknar, eller ock endast utgjorde en enda socken af betydlig vidd, den varande eller blifvande fasta skolan kunde befinnas så aflägsen från åtskilliga byar, hemman, torp och lägenheter, alt många ortens barn skulle i afståndet möta hinder för skolans begagnande; Utskm få derföre hemställa: ilo att i dylika inträffande händelser, ambulatoriska skolor varda inrättade.” Jag finnér, då jag jemför dessa §§, någon tvetydlighet kunna uppstå, huruvida det må vara tillåtet att endast få hafva ambulatoriska skolor i någon socken. Jag skulle likväl önska, att 1 §:n kunde så förstås, att detta vore tillåtet. Det finnes socknar med så liten befolkning på en stor areal, att en fast skola der skulle tjena till intet, och utgifterna för dess anläggande skulle vara bortkastade penningar, då derigenom ingen väsendtlig nytta kunde åstadkommas.
Reservation af Matts Perhsson från Stockholms län : ”Emot Utskottets förestående utlåtande får jag härmed mig reservera.’ ”Den motion, jag i förevarande ämne väckt, skiljer sig väsendtligen från de öfriga i utlåtandet omförmälde, emedan den förra endast har till föremål att bereda ett anstånd med betalningen af den borgen, en del medellöse socknemän måst ikläda sig, för att från hungersnöd rädda flere af sina ännu fattigare medsocknemän. Att ett sådant anstånd påkallas af både rättvisa och billighet, torde till fullo inses, då man besinnar, att ifrågavarande ansvarsförbindelser tillkommit, icke af fri vilja, utan till följe af det mest fasaväckande tvång, nemligen faran att svälta ihjel. Till en hvar hemställer jag, om det är med statens värdighet förenligt att hos personer, som, ehuru sjelfva i behof, måst åtaga sig betalningsansvar för det understöd, staten lemnat andra, exekutivt genast vid förfaHotiden utlaga det oguldna beloppet, och således genom utpantning tillskynda dem förökade kostnader. Om deremot, såsom jag motionerat, Stats-Lts/coltels Utlåtande, N:o 102. 37 lionerat, ett anstånd intill nästa riksdag beviljades ifrågavarande borgesman, så snart med behörigt intyg styrktes, att tillgång hos undsättningstagaren sjelf saknades, så hunne under tiden folket hemta sig från den ekonomiska vanmakt, de båda missväxtåren åstadkommit och vederbörande sålunda komma i tillfälle alt utan så stora uppoffringar betala deras ingångna borgen. Någon förlust för kronan uppstode icke heller, enär borgens förbindande egenskap ingalunda under anståndstiden ginge förlorad.” Uti denna reservation instämde Sven Heurlin från Kronobergs län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län samt Gustaf Glad från Westerbottens län. Ri/t. lill R. St. 4 Sand. 1 Afd. 20 Haft. STOCKHOLM. Östlund & Berling, ISIS. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 103 1 N:o io3. Ank. till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m.