Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LANDSHÖFDINGE-EMBETETS UTI STORA KOPPARBERGS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1856-1860. 1. Länets allmänna beskaffenhet och indelning;. Stora Kopparbergs län har, sedan sist afgifne berättelse, till sina gränser icke undergått någon förändring. I sådant afseende anhängiggjorde frågor, i och för afhjelpande af oregelbundenheter i den administrativa indelningen, så att delar af Äppelbo och Orsa socknar, uti ecklesiastikt hänseende redan från länet afsöndrade, komme att blifva det jemväl i öfriga förhållanden, voro vid 1860 års utgång ännu icke komne till slutlig behandling. Länets vidd kan i följd deraf uppgifvas, såsom oförändrad, till 288 qvadratmil. Vid ofvannämnde års slut befanns detta län indeladt i 38 hela kyrkosocknar jemte ofvannäinnde tvenne till Rämens och Loos socknar förlagde delar af Äppelbo och Orsa socknar, 37 pastorater, 21 härader eller tingslag, 7 prosterier, 4 domsagor, 35 länsmansdistrikter, 7 fögderier och 7 häradsskrifv ar edistrikter, sedan VesterDalame i sådant afseende år 1858 afskiljdes från Vester-Bergslagen. Vid nu varande pastorers afgång är bestämdt, att från Rättviks socken afsöndras till eget pastorat Boda kapell-lag, från Mora socken Wåmhus kapell-lag, från Stora Tuna socken Silfbergs eller Nikolai kapell-lag, från Grangärdes socken Ludvika kapelllag och från Lima socken Transtrands kapell-lag.
Denna minskas visserligen med 2.500 rdr. om man antager att öfverskottet i kassan uppgår till detta belopp, men i alla fall återstår 5,649 rdr att betäcka, och hvarmed skall detta ske? R. o. Ad. heslöt visserligen vid 1857 års riksdag att kapitationsafgiften skulle höjas till 5 rdr för att betala den skuld, man ådragit sig i och för reparerandet af grunden under Riddarhuset; men innan denna skuld är betald, så anser jag icke att R. o. Ad. kan använda denna kapitationsfond till något annat ändamål. Vill R. o. Ad. öka kapitationsafgiften från 5 till 10 rdr, då skall man kunna sätta förslaget i verkställighet när som helst, men i annat fall tror jag icke att man kan göra det förr än skulden är betald. Att Gr. Björnstjerna, liksom flere andra af Hrrme, icke tycker om att man uppskjuter frågan från den ena riksdagen till den andra, det finnér jag ganska naturligt, och för att minska Hrrrns bekymmer i det afseendet, lar jag tillkännagifva att vid nästa riksdags början kan den tidpunkt vara helt nära, då R. o. Ad. kan atta ett definitivt beslut i ämnet. a På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om bifall till Riddarh.-Utskits Utlåt. Den 21 Mera. 261 Gr. Sandels, Samuel Allgust: Då jag biträdt Riddarh.- Utsk:ts förev:de förslag, anser jag mig skyldig att här yttra några ord. Inom Utsk:t voro meningarne enhälliga derom att de på Riddarhusets gård befintliga byggnader i sitt nuv:de skick äro vanpryriliga och att de så fort som möjligt borde borttagas, — men hvarken i afseende på tiden, inom hvilken detta borde ske, eller på hvad sätt gården derefter skulle ordnas. Ehuru inom
Jag har visserligen ej allenast fattat Hr Gr. o. Landtm:* yttrande, utan tryggar mig dervid, att litte punkten sedermera verkligen förekommer till öfverläggning, om än Frih. Kantzous förslag skulle vinna vid voteringen. Hr Cederschjöld: T anledn. af Hr af Ekenstams reservation får jag blott tillkännagifva, alt, i händelse Frih. Kantzous propos. skulle vinna bifall, jag icke anser någon annan åtgärd återstå i afseende på utte punkten, än att afslå densamma. Frih. Ehrenborgh: Jag förenar mig med Hr Cederschjöld. Om Frih, Kantzous förslag anlages, anser jag deraf blifva en klar följd, att utte punkten ar öfverflödig, Hr Dalman: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, Den 28 Juli f. m. alt ir:te punkten egentligen handlar om liden, när sedelemissionen skulle börja, äfvensom vilkoren derför, och att det egentligen är denna fråga, som blir föremål för öfverläggning, sedan io:de punkten är afgjord. Hr Nordenanckar: Jag täger mig friheten sålunda förändra mitt förut framställda förslag, att, sedan io:de punkten, såsom jag tror, numera är afslagen, vi må få propos. på den 1 1:te och att, örn den äfven afsläs, propos. må framställas på de af särskilda ledamöter föreslagna surrogat. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af Hr Rosenblads ofvan upptagna förslag till redaction af io:de punkten. Ropades starka nej, blandade med många ja. Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf förklarade, att nej varit öfvervägande, begärde Hr Cederschjöld votering. Frih. E h ren borgh: Det lärer vara nödvändigt att afgöra hvilketdera, antingen Frih. Kantzous eller Hr Lefrcns, förslag skall blifva contrapropos:n. Hr Dalman: Jag afstär icke från min rättighet att yrka den sist framställda propos:n' med det af mig gjorda tillägg, och begär votering, om sådant vägras. Gr, Cronhjelm:
"Vtt det uti 88 §. ok Doneurs-Dagen den 12 Nors ,83o msddeldte stadgande, enligt bvilket inteeknings-egare, som ej erböllit serskildt underrättelse om offentlig stämning i eoneours, skall bofva sin rätt körvorod, der bon ej körsutit tiden till inteckningens körn^onde^ 12 rätteligen 1)0? sälunds förstäs oeb tillämpas, att inteeknings-ratten, uti der nämnda kall, skall anses pä enabanda satt förvarad, ebvad den intecknads fordran 3r grundad ä bandling eller förskrifning, som blifvit till vigs man ntgifven, elle,- ä bandling elisiförskrifning, som blifvit till innebakvaren eller till viss man eller ordres ställd;" c/e/joek att, berest den Lälunda föreslagna förklaringen bifölls, genom sersliilcl Lungörelse mätte stadgas, att bitintills meddeldte föreskrifter eikrem, att 3.-djs uppbudet ä inköpt läs» egendom, som blifvit inteeknad för skuld till Rikets 8tanders Lank, eller till vissa snöra Allmänna Verk eiler Inrättningar, eller enskilclta Lolag, sj linge meddelas torr, an köparen upptedt bevis, att ban sitt köp derstäde» anmält, oeb i öfrigt fullgjort, bvad i sammanbang dermed kunnat vara päbudet, till ali kraft oell verkan uppbäkves. lA.o Oenom 8krifvelse clen 18 sistlidne lebruari, angäencle vederbörande Domares förständigande clerom,. att, seclan Longi. Rörklaringen clen 23 lVIars i8o^, i5 punkten, i allmänbet uppbäft cle serskildta proteetorialer, bvilks förut tiel efter annan blifvit meddelade, oeb bvilka utsatte svärare stral! oeb ansvar, än som mecl Dagens allmänna grunder instämde.
Boyes argumentation; och då han ej tyckt om, att den blifvit kallad konstlad, får jag förklara, att jag skulle anse det värre, om den vore okonstlad. Hr Frih. har sammanblandat frågan om väckandet med den om afgörandet och trott, att det stöde Utsk. öppet att hindra det sednare, äfven sedan det vidtagit det förra. Det är detta jag icke kan medgifva. Hr Frih. har väl påstått, att vanliga ordningen brytes, om Hr v. Troils förslag antages; men det finnes en §, som existerade före alla andra, emedan den är nedlagd i sakförhållandena. Den består deri, att man måste komma till slut med en sak; och, jag tror icke, att det är Stånden förbjudet att i en vackt fråga söka komma till slut. Man skulle kunna tänka sig, att Consiit. Utsk. icke skulle kunna åstadkomma, hvad man af detsamma fordrar. Hr .Lagerhjelm har t. ex. redan förklarat, att han icke kan ändra sin öfvertygelse, och jag är säker, att öfvertygelsen ensamt varit hans motiv. Jag instämmer med Gr. 11 örn i all högaktning för Utsk:s ledamöter sär skildt; men man kan ju tänka sig, att Utsk. skulle kunna vara besväradt af sjukdom till kropp eller sinne, så att det aldrig kunde bringa något ärende till tillfredsställande slut. Skulle väl då icke någon möjlighet för Stånden finnas att komma förbi Utsk.? Jag tror det icke; och Hr Lagerhjelm sjelf har icke satt sig emot den utväg, jag först föreslog, och som Hr v. Troil sedan närmare utvecklat. Jag skulle instämma med Gr. Horn deri att ännu göra ett försök med Utsk., och sålunda söka lirka sig till resultatet; men då frå gan nu så länge hviiat, och riksdagen nalkas sitt slut, må-, ste man iakttaga skyndsamhet, och dessa skriftvexlingar emellan Stånden och Utsk. måtte väl en gång i denna sak skola upphöra.
Hela volymen af min egen dumhet låg öfver mig som ett berg, långsamt krossande mig genom en tyngd, som jag icke förmådde afkasta – Han visste icke om det kunde gå öfver. Jag skulle låta bli att läsa det moderna struntet, jag skulle taga mig ett stärkande bad i klassisk literatur, Goethe och Homer. Jag skulle låta bli att betrakta mig sjelf, jag skulle vända blicken utåt. Så kommo sarkasmerna igen; kanhända mitt sätt att spetsa allting på nålar vittnade godt om min skribentförmåga; men han och jag passade icke ihop. Han har just sin styrka i att han lefver sitt lif utan att dela sig, utan att lägga sig på dissektionsbordet. Det som gör honom till hvad han är, är just det att han är en hel menniska, – harmonisk. Han är icke enkel – det vill han icke påstå, men han är hel. Han hade mött mig som en menniska möter den andra, utan biafsigter, öppet, förtroendefullt; och jag – jag hade bara tänkt på att samla erotisk erfarenhet, jag hade beräknat allt på förhand, tänkt på allt. Kunde man tänka sig någonting mer otäckt. – ”Det gör mig ondt om er, men jag kan icke hjelpa det; dethär är så vidrigt.” – Jag gick åter upp på golfvet, det var som om jag icke kunde uthärda mer. – När han kommit så varmt emot [mig] hade jag bara tyckt att det hela var löjligt och ingenting annat tänkt på än att studera honom. Som en egenkär narr hade han kommit och skänkt mig sitt porträtt utan att jag bedt derom. Nu ville han icke gerna att jag skulle ha det och han bad att få taga det med sig igen. – Det var värre än allt det andra. Porträttet – som skulle vara min enda tröst när jag aldrig mer skulle få se honom! – Jag gick fram emot honom, utan kryckor eller någonting, nu ville tårarne bryta fram, jag knäppte ihop mina händer: ”nej gör inte det, gör inte det!” Det var som om jag bedt om mitt lif. Det fans icke hänsyn mer; det förkonstlade stelhetsskalet brast.
Ständers bemyndigande att tillerkänna hädanefter afskedstagande afvittringsoch storskifteslandtmätare, som uppfyllt de i afseende på åldersoch tjenste-år m. in. för Statens embetsoch tjenste-män i allmänhet stadgade pensionerings-vilkor, pension å Allmänna lndragnings-staten till belopp af 600 r:dr, inberäknadt det pensionsbelopp. hvartill de såsom kommissions-landtmätare kunna finnas berättigade. Kongl Maj:t täcktes i Nåder bifalla hvad Stats-rådet sålunda i underdånighet föreslagit, och befallde, att Nådig proposition, i öfverensstämmelse med ett af Departements-chefen uppsatt och nu till justering uppläst förslag dertill, sota finnes protokollet bifogadt, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex Protocollo C. /I. Schalén. Bil, lill R St. Pro/. Proposition, N:o 79. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Maj 1854, kl. 12 m. Kongl. Maj tis Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i f'åga om erforderligt stats-bidrag till upprätthållande af den Arméens pensions-kassa åliggande pensionering; Gifven Stockholms Slott den 18 April 1854.
Det andra af Longbergs yrkande, rörande bewisninMyldigheten af rättigheten för Brulen till de Den z Julli. i°6z de a Necognitons-skogar warande Torp och Nybyggen, samt de grunder derwid böra fästas och Kronans Nätts bewakande genom Actor Publicus. Sa enär Kongl. Majtt uti vfwannämde Nödiga Kungörelse förordnadt, huru dessa undersökningar skola förrättas, nemligen af Borgmästaren och Oswer-Jägmästaren tued biträde af Ordinarie Landtmätaren och twenne Nämndemän, i närwaro af Bruksägaren, a ena, ocy Kronofogden såsom Kronans Ombud, a andra sidan, synes Longbergs, äfwen i denna del yrkande uppfyllas Det följer af sig sjclft att -wid denna undersökning förekommer hwars och enS enffildta rätt till den a Recvgnitions-skogen warande odlade jorden och salunda äfwen företeende att de atkvmstbref och handlingar som sadant styrka, hwaröfwer undersökningsratten till Kongl. Kammar, och Bergs-Collegierne inlemnar Prvtocoll med BetänkandeOch kan Utskottet i sadant afseende icke något särskildt yttrande lemna a hwad Longberg äfwen i denna del yrkat såsom warande ett ämne sa för undersökningen pa sjelfwa stället som Kongl. Kammaroch B.rgs-Collegiernas pröfwande och afgörande. Dock warder detta, Niksens Högloft. Ständers widare ompröfwande wördsammeligen öfwerlemnadt. Orebro den 29 Junii 1812. Pä Högloft. Ridd. Adelns Pä Högw. Prest-StänLcdam. wägnar, dets Ledam. magnar, I^olr. kl. O^IIenborA. 6. v. kiosorrsrein. Pä Wälloft. Borgare-StänPä Hederw. Bvnde-Stän» dets Ledam. wägnar,> dets Ledam. magnar,^ Olok L^östeclt. Ol. k. Lcstäre. ^I ex> I.
Grefwe 0'/lWn8tolps, Ulric, Ofwerste Z2. 1Z9 Herrllä8c, Fullm FriherreLeäcrströ^, c-rri, Ofwerste-Lieutenant 52. Af hwilka de Fem Herrar som bade crhällit 52 röster, lottade med Friherre lVlLNnerbeim, 6u8tak. Cill Gupläantetl 2010 Herr ak (ZsijLlMam, sokrir tllsrrric - 48' 778 Herr I.e^onankar, Fullm. Friherre blannsrlleim, 6u8tat, Major Z2> Genom lottning med de ofwannämNde Herrar som hade erhällit lika röster. Herr Baron och Landt-Marffalken anmodade Ordföranden, Herr Grefwe lAöi-nc, att efter inhemtad underrättelse hwilka blifwit af de öfrige Riks-Ständcn utsedde, sammankalla samtelige Electsrertte till walförrättning ä dag och timme som kunde lämplige stenas. Ankom och emottogs pä öfligt sätt Konungens Hof-Cantzler Friherre ak Wsttsr8tsclt, som a Hans Majlis wägnar öfwerlemnade ^ltte Dest Nädiga Propositioner, Hwarefter Herr HofCantzleren afträdde, efter wänlig plägsed utbeledsagad. Uoplästcs Kongl. Majlis Nädiga Proposi-. tion till Riksens Ständer, angäende Allmänna Ridd, och 2ld. pr. Pilo 2Z, 34. Maga - 178 Den 14 September Magazins-inrättningen i Riket. Gifwen Orebro Slott dcn rZ September rsio. Remitterades till Statsoch Oeconomi^-Utskotten. Upplästes Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Riksens Ständer, angående rättighet för Carlscrona Stad att hädanefter, som dittills, fä utöfwa Brännwinsbränning och distillering genom ett Bolag och wid ett enda sammansatt werk.
Detta vore naturligtvis ännu nödvändigare, derest ifrågavarande straffarter helt och hållet afskaffades; och det torde icke kunna bestridas att dylika arresters uppbyggande, hvartill medel, så vidt jag vet, för närvarande icke finnas att tillgå, borde föregå ett sådant afskaffande. Hvad sålunda blifvit sagdt afser likväl endast prygeloch daggstraffen såsom extrajudiciel bestraffning, för hvilken ett hufvudvilkor är att den må kunna så hastigt som möjligt verkställas och, synnerligast under ofvan antydda förhållanden, så litet som möjligt hindra den bestraffade från uppfyllande af honom åliggande skyldigheter i tjensten. — Helt annat är prygeloch daggstraff, som af domstol ådömes. — Då kan, till följd af de från domstols förhandlingar oskiljaktiga omgångar t. ex. protokolls-justering, afvaktande af besvärstidens utgång m. m., straffet i allt fall icke så hastigt följa pä förbrytelsen; och, hvad som måste anses af ännu mera vigt, då är den förbrytelse, hvarför straffet skall af domstolen utsättas till prygel eller dagg,ti anseende tili antingen sin beskaffenhet eller sitt återupprepande, sådan, att genom den brottsliges längre hindrande från tjenstgöring ringa eller ingen skada sker, helst han oftast efter undergånget Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 11. 11 straff bör eller åtminstone borde från all vidare gemenskap med regementet eller korpsen skiljas. Om såiedos fråga nu vore endast om en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder föreskrifva, att vid alla de tillfällen, då vid domstol till afdömande förekomme brott eller förbrytelser, för hvilka straff af prygel eller dagg finnes i de för krigsmakten gällande lagar och författningar stadgadt, nämnde straffarter icke finge ådömas, utan straffet i stället utsättas till deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, — så skulle jag för mia del icke hafva något att emot en sådan anhållan invända.
Detta Grundlagsbud omtalar den upprättade Staten, d. v. s. RiksStaten för hufvudtitlarnes slutsummor, icke Stater för Specialutgifterne hörande till hvarje titel, och har fortfarande varit så förstådt och tillämpad!, att Kongl. Maj:t egt förordna icke allenast om fördelningen af hvarje titels hufvudsumma emellan de föremål, som tillhöra titeln, utan ock om användandet på samma sätt af de på anslagen uppkommande tillfälliga besparingar, som, ingenstädes i Regeringsformen omnämnde, icke kunnat af Rikets Ständer för prof vade behof anvisas, helst deras blifvande både tillkomst och belopp äro vid Riksdagarne okända. Kongl. Maj:ls dispositionsrätt öfvor besparingar på anslagen för de serskilda lmfvudtitlarne har också aldrig varit ifrågasatt; tvertom hafva Rikets Ständer, med erkännande af denna rätt, förklarat den vara oundgänglig; men vid utöfningen af densamma har det förhållande uppstått, att, då beloppet, hvarå dispositioner göras, icke blifver utrönt förr än nära två år efter hvarje löpande räkenskapsår, anvisningarne tillfälligtvis kunnat öfverskjuta den verkliga tillgången, hvilket varit och måste vara så mycket svårare att undvika, som vid jemförelsen af flera års utrönta besparingar, olikheter finnas dem emellan af två till tre gånger mera eller mindre det ena året än det andra, hvarigenom en slutsats från ett föregående år till ett efterföljande icke lemnar någon säkerhet för beräkningen i afseende på det sednare. Denna nära till omöjlighet gränsande svårighet, att i förväg bedöma besparingarnes blifvande belopp, har jemväl Rikets Ständers Statsutskott vid denna Riksdag insett och till afhjelpande deraf föreslagit 117 föreslagit för 2:dra, 3:dje och 4:de liufvudtitlarne vissa summor att under åren 1841 och 1842 i stället för besparingarne disponeras, hvarefter under de påföljande åren de dåmera till beloppet kända besparingarne för 1841, och så vidare, skulle få användas. De brister för anvisningar på en hufvudtitels besparingar, som något år tillfälligtvis uppstått, hafva måst öfverföras på titelns anslag för det påföljande året, för att af tillkommande besparingar godtgöras, derest Rikets
I hvarje Torparepiga eller koja träffar man harn, om dagarna oftast emanna, utan annan tillsyn an den en aldre bror eller syster lemnar de öfriga, eller ock kringstryka de på bygden, de yngre anförde af de äldre, och deras föräldrar synas, när det första lefnadsår^ framskridit, snart sagt afsäga sig ali förbindelse till vård örn dessa olycklige, hvilka på sådant sätt uppväxa i étt slags naturtillstånd, icke sällan behäftade med mångfaldiga håde fysiska och moraliska skador, hvilka vid äldre år bestämma dem antingen för Lasaretterne eller Corrections-Inrättningarne, eller på sin höjd till usla och odugliga tjenstehjon, hvilka med fylleriets tillhjelp snart falla offer för ett förderf mot hvilket intet skydd blifvit dem beredt, genom dessa moraliska känslor och begrepp, som väckas och utbildas mera genom en christlig uppfostran än genom något inpregladt bokvett. Man torde invända, att det utgör hvarje Församlings skyldighet, att taga vård om sådana fattiga harn, sorn, genom vårdslösa eller dertill oförmögna föräldrars försumlighet, sålunda lemnäs åt eländet; men denna sals är icke lika lätt försvarad söm framkastad. Församlingen kan, ock icke utan skäl, anse sig hafva gjort nog, då den afvärjt att dessa harn ej förgås af hunger, endast denna barmhertighet, hvilken oundvikligen påkallas af de tiggande barnen, medför ett icke obetydligt betungande. För dem, som icke tigga, utan qvarblifva vid föräldrarnes boningshus, der de lifnäras genom de frånvarande föräldrarnes egen omsorg, kan församlingen icke ikläda sig den vårdnad, som föräldrarna , antingen af liknöjdhet eller behof beröfva dem. Också skulle en så långt drifven omsorg, som hvarken af Lag eller Religion kan föreskrifvas, allt för mycket lägga hyende under den redan långt drifna obetänksamheten hos de arbetande folk-klasserna, alt ingå äktenskap utan beräkning af utvägarna till bergning.
Deraf utlånte ä 6 procent 123,700 , „ å 5 „ 367,083 „ 5, »4 „ 500 „ kontant i banken 23,292 „ Donationer sedermera tillkomna: af Hr Liebert, 1844 2,000 , af grosshandlare Ekström, 1846 2,000 , „ Rydberg, 1845 25,000 „ , Nordlander, 1847 4,000 , Summa b:co 547,575 r:dr. n n 1 Ar 1848 borde således kapitalet, derest instruktionens ordalydelse blifvit följd, (nemi. alt alla donationer skola till grundfonden tilläggas och endast årliga räntan af dem användas), hafva utgjort b:co r:dr 547,575; men befmnes i stället d. 1 Jan., enligt kassaräkningen, vara: b:co r:dr 445,848, deraf utlånte å 6 procent 14,200 r:dr „ å 5 „ 342,200 „ „ ä 4 „ 30,500 „ i banken 58,948 , Kapitalsumman har således blifvit förminskad med omkring 101,727 r:dr b:co; och hvartill hafva dessa penningar blifvit använda? Jo, deraf hade åtgått vid 1847 års slut: till en tvättinrättning r:dr 31,928: 1— till barnhuskällarn 23,175: — till en gymnastik 3,848: 36. till vedbodar , 5,450:
199 jnor böra vid Cotifiscation och X^aga bot vara innom ett halft är'infriade; hvarjemte Vallöf!. Ståndet till Utskottet öfverlemnat Utdrag af det derstädes vid fördragning af berörde Mcmorialer hällne Prötocoll, innefattande de an» märkningar, som, emot hvad uti de samma är vordet föreslagit, blifvit gjorde af Herrar Eckhoff, Noreus, Linde, Malmberg och Zetterberg. Enär Utskottet under öfverläggning tagit hvad uti omförmäldte ämne är vordet framstäldt, i ändamål att besluta det utlåtande som deröfver borde afgifvas, har Utskottet ansett sig först böra anmärka att, ehuru den af Herr Schvan väckta motion synes äfven hafva till föremål att åstadkomma inskränkning af enskildte personers rätt, att ått annan viss person genom invisning öfverlåta uppbärandet af den förstnämndes ägande, mindre betydliga fordran hos tredje man, eller annan hans rätt, att hos denne sist» bemälte utfå större eller mindre Summa penningar, finner dock Utskottet att en sådan inskränkning desto mindre bör kunna medgifvas, som, utom det att ett sådant sätt till utfåendé af hvad den ena kan äga, att hos en annan utbekomma, är i Allmänna Ijagen, 4 Cap. 6 §, Utsöknings-Balken, omförmäldt, naturliga billigheten synes kräfva, att hvar och en, sorn innehafver rätt till erhållande af penningar hos annan person, ehuru ringa beloppet deraf än må vara, bör blifva öppet, att, då antingen längr® afstånd eller andre omständigheter hindra honom att sjelf hos den andra uppbära hvad honom tillkommer, eller han kan behöfva att genom denna tillgång gälda sin skuld till ea tredja a *# Lag-UtskottetsBetänkande*i person, få åt denne sistnarode, eller den liana 1 öfrigt kan deram anlita, öfverlåta berörde siffi rätt, . Utskottet tror alltså, att det föreslagne blott bär betraktas hafva afseende pä de invisnirigar, hvilka af enskilt
KUNGEN. Är Du min vän? HERMAN I. Till en viss grad, ja. Men Du kan icke lita på mig, ty jag äger mig icke själf; och kan ej skänka bort hvad ej är mitt! KUNGEN. Skäms, hvad Du är klok! HERMAN I. Gack Du och blif detsamma! KUNGEN. Jag vill fresta på. Gif mig nu först generalkvittensen på rikets inbetalade gäld! HERMAN I. Den för jag icke med mig; och för öfrigt skall den undertecknas af Rådet in pleno. KUNGEN slår med hammaren i bordet. Herman! GUSTAV VASA HERMAN I. Får vi inte lägga bort den där? KUNGEN. Jag märker att Du vill leda mig någon-hvart dit jag icke vill; Du har några afsigter som jag ej förstår. Tala ur skägget, gubbe, eller Du gör mig rasande! Du vill lirka mig att skrifva något på ett papper. Hvad är det? HERMAN I. Handeloch vänskapstraktaten, intet annat! Intet annat! KUNGEN. Den skrifver jag aldrig, ty jag känner Lübecks vänskap, och dess handel! Tala om något annat! HERMAN I. Jag har ingenting annat att tala om! Hvarför tror Du mig inte? KUNGEN. Därför att Du ljuger! HERMAN I. Därför att Du är nog olycklig tro att jag ljuger, så kommer Du aldrig få veta sanningen. KUNGEN. Olycklig! Ja jag är så olycklig som en människa kan vara, ty jag har icke en vän! TREDJE AKTEN HERMAN I. Gösta, det gör mig ondt att höra dig tala så, och... det smärtar mig att se mänsklig storhet och en upphöjd plats medföra så litet sann lycka! Jag lämnar synpunkten tacksamhet, ty det är alltför sväfvande i sitt begrepp för oss män, men jag har älskat dig som en son alltsedan den stund ditt öde lämnades i mina händer af härskarornas Gud. Jag har följt din lysande bana såsom om det varit min, jag har fröjdats med dina framgångar och bedröfvats i din bedröfvelse...