Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den under sednare tider i närheten af Carlstad invid Wenern anlagda hamn och upplags-plals numera icke leinnar tillräckligt utrymme, för den högst betydligt ökade trafiken derstädes, och då afståndet mellan denna hamnplats och staden visat sig medföra kännbara olägenheter för sjöfarten till och från nämnde stad, anse Rikets Ständer visserligen anläggningen af en större och ändamälsenligare samt närmare staden belägen hamn vara ett företag, hvars utförande med bidrag af allmänna medel bör understödjas; men sorn den lilliga rörelsen, isynnerhet så snart hamnen erhåller ett annat för densamma vida beqvämligare läge, bör genom inflytande hamoafgifler bereda ansenlig inkomst, hvaraf således torde kunna påräknas erforderlig tillgång för återbetalningen af de till denna hamns anläggning erhållna statsmedel, så hafva Rikets Ständer funnit nu ifrågavarande statsbidrag endast böra beviljas i egenskap af lån med bestämd återbelulnings-skyldighel. Vidare anse Rikets Ständer, att staden Carlstad, i likhet med 256 Expedilions-Utskotlets Förslag lill un derå. Skrifvelse N.-o 217. andra stapelstäder till hvilkas hamnbyggnader bidrag af allmänna medel vid sednare riksdagar blifvit beviljade, bör, emot åtnjutandet al del för hamnbyggnaden derstädes anvisade statsbidrag och emot rättighet till hamnafgifternas uppbärande, åtaga sig ansvarigheten för och bestyret med verkställigheten och framtida underhållandet af den med detta statsbidrag alsedda hamnoch kanal-anläggning; och hafva således Rikets Ständer, med anledning af den i E. K.
För Swerige, hwars sannskyldiga styrka och sjelfbestånd huiwudiakligen hwiiar pä en förökad folknummer, och som har utrymme lill bärgning för flerdubblade millioner menniskor, är det af yttersta bety. denhet, icke allenast att giftermål befordras innom ds mindre förmögne Zvlkklafler, genom tillfälle för dem att kunna bosätta sig, och mcd arbete erhålla sin tarfligt» bärgning, utan ock, att fattige samt nödställdte personer af alla aldrar, icke mä för bristande anstallter sakna lisweks oumbärliga förnödenheter, eller att som ty wärr händer, tusendetals msnniffor i brist pa Läkare, och behörigen anwända medicamenrer, icke matte genom sjukdomar och smittosamm.» farsoter i förtid bortryckas, tig oersättlig skada för samhället; att förtiga, det mangen, som med en förstörs hälsa suckar under bördan af ett uselt lif, skulle kunnat lycklig för sig sjelf och andra, uppnatt mäjet as ds dagar Naturens Herre henne bcffjärt. Att i mensklig förmåga förekomma allt detta onda, att bereda at wara medbröder blidare öden, och att dermed befordra Rikets förkofran, utgöra de ärorika wärf, som Konung och Rikets Ständer hasrva sig förbehållit. I sammanhang med hwad jag redan haft äran anföra, synes mig sölja, att dä hwarje Indiwidu 6 Den z Ianttarft'. uli Staken, bör af henne i Politiskt afseende sorgfälligt wardås, menffiighekei, och ve heliga f rbindelser wi sta uli mot wart eget slägte högt bjuda, det wi skole försörja och uppfostra wara likar, be fattiga och warnlösa barn, hwilka framför andra behöjwa allmänt biiräde. Oeconomi^-Utskottet har ock^a med ben känsla och rattwisa, som är Lagstiftningen wärdig, samt iwa rar mot den Ledamotens adia afsigt, som wgckt äainrt, i sin widd omfattat förenämds wigkjga ärende.
Med afseende å olägenheterna af detta missförhållande, hvilka till en lid kunnat i någon mån afhjelpas derigenom, att en af protokolls-sekreterarelönerna varit ställd till departements-chefens disposition, och sålunda kunnat emellan flere fördelas, har det slutligen funnits nödigt alt, för befordrande af göfomålens behöriga gäng inom expeditionen, årligen anvisa en särskild summa å hufvud-tilelns besparingar att lill arvoden disponeras; men denna utväg att bereda ökadt arbetsbiträde måste i längden anses mindre lämplig, utom det alt hinder för dess begagnande kan uppstå i följd af besparingarnes tillfälliga beskaffenhet; Kongl. Maj :ts K ad. Prop. till K: St. 1847. 49 och (hl Kongl. Maj:ls nådiga uppmärksamhet i öfrigt blifvit fästad å an* gelägenheten deraf, att, utöfver det aflöningsbelopp, som utgår i bestämda löner, jemväl må linnas någon vid vissa tjenster och deras innehafvare ej lästad tillgång, hvarigenom särskild uppmuntran kan gifvas åt 11 it och duglighet samt gödlgörelse meddelas för den ökade ansträngning, som för göromalens skolande vid vissa tillfällen måste tagas i anspråk, föreslår Kongl. Majit att å Finans-departements-expeditionens stat må uppföras ett tillök t anslag al R:dr 1,200: för att emot redovisning genom deparlemeuls-chefen till belord randel af goro målens behöriga gång på lämpligt sätt användas. 2:<> Kammarkollegium och Kammarrätten. Vid sisla .statsreglering blefvo, uppå Kongl. Majits nådiga framställning, fyllnadsanslag till de för nämnde embetsverk är 1341 fastställda iuterimssluler fortfarande af Rikets Ständer anvisade med 7,012 R:dr 31 sk. il rist. för Kammar-kollegium, och 13,07f) Ridr 28..sk. o r:st. for Kammarrätten, dock, meri hänsigt till en möjligen skeende reorganisation af embetsverken, endast till nästa riksdag, och att utgå såsom arvoden.
Se Anmälan 10. Corr edion s-In^ ätt ningarne, om förfarandet att på credit utlemna der förfärdigadt arbete. Se Anmälan 68. „ ang:de åtskilliga balancerade fordringsposter. Se Anmälan 69. „ om upprättande af Inventariiconto vid deras Redogörelser. Se Anmälan 70. ., om utredning af Föreståndaren Assessor Wallbergs balance. Se Anmälan 71. Creditiv-Fond, om bildandet af . Spannmåls, om indrifning af dess fordringar. Se Anmälan 8,’. Creditivsummor, de i 63 §. llegerings-Forinen föreskrifne, angående „ med förslag tiJl reglementariska stadganden angående de på Riksgälds-Contoret anvisade Creditiv . Criminal-Lag. Se S trailia g. „ om sättet för behandlingen af förslaget dertill Cronstrand, Kapiten, om understöd för ett arbete öfver Egyptiska fornlemningar. Se Hufvudtitel 8:de, sid. 26. Curhus af giften, ang:de dess fortfarande Svar på återremiss I anledning af olika beslut Voteriugsresultat Ciirhusanstahema, ang:de väckt fråga, att de n del, som för desamma erfordras, må Stats-Verket utgå . 2- — o CT> £ ** oq ^ ►— tw *-t) o CD o TT W CO rtSamling. > o 5" aq i Utlåtande, | Betänkande eller 1 Memorial. Riks-Ståndens Beslut. </iG ?? ’ zst o 2. * c/q ]N:o Ridd. o. Adeln, PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStändet. Län „ för hemmansegarne å Hwen, angiiende. Se Hwen. B Dahlerus, E. M., Kamererare, om befrielse fran ålagd ersättningsskyldighet, lör KrigsCassören S. H. Biattströms uppbörds balauce Dahl, f. d. Lands-Sekreterare, om hans pension. Se Hufvudtitel 9;de Dalarne, om en del
Deremot och då det är af synnerlig vigt att, så vidt möjligt är, för framtiden afböja alla de invecklade förhållanden emellan både inteckniqgshafvare och fastighetsegare, som af Inteckningslagarnes bristande fullständighet blifvit en följd, instämmer jag i Utskottets förslag, att taxeringsvärdet hädanefter må tagaS till den måttstock, hvar - 32 Bil. t. Lag-Utsköttets Utlåtande N:o 103. efter flere fastigheter, som för odelad gäld intecknas, böra för densamma ansvara, der ej annat förbehåll egt rum, emedan det då beror af långifvaren, som icke bör anses okunnig om denna i I^ag stadgade fördelningsgrund, att sjelf bedöma dess lämplighet och att följaktligen vid försträcknirigens meddelande fästa sådana vilkor, som, oberoende af hvad Lagen i omförmälda afseende stadgat, gifva honom all den säkerhet, han för sig kan finna af nöden. Ankom till Exped.-Utsk. den 30 September l82gs Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid åtskillige till Utskottet återremitterade Betänkatiden. T. T ill Lag-Utskottet hafva, i anledning af gjorda anmärkningar, Utskottets nedannämn. de Betänkande^ blifvit återremitterade, nena - LngUtskottets Utlåtande No 104. 33 frän Högloft. Ridderskapel och Adeln: N;o 30, ofver Herr Biskopen af IVingdrds motion, om förmonsrätt för Domcapitel till erfält» liing af Consistorii-Notaries till. gångar för uppbördsmedel, som af honom förskingras» Nto 71, öfver Herr A. W. Grundelstjernas motion, oih ändring af 16 Gap, Ärfda-Balken; frtln Högvördige Preste-StSndet: Nio 59, öfver Herr W.
Jag kan icke finna någon skilnad imellan depositioner i banken och de anvisningar på banken, enskilde äga uti myntrepresentntiverna, hvilka gått man och man emellan i många år, utan alt man ägt anspråk på att i silfver erhålla det belopp, som de utvisa; hvilket gifver mig anledu. att betrakta frågan ur en helt annan synpunkt än man nu gjort, nemligen från den juridiska sidan. Mångfalldiga frågor enskilda emellan hafva blifvit i länsväg anhängiggjordn i afseende på rättigheten att erhålla fordringar godtgjorda i silfver, och de hafva alla blifvit afdömda så, att man berättigats betala med de af banken utgifna sedlarna. Jag finner således, att frågan icke kan af BancoUtsk. behandlas annorlunda, än som skett; ty 0111 de ifrågavar. fromma stiftelserna önska erhålla mera, än hvad deni enligt realisationsgrunden tillkommer, så böra de i laglig väg söka sin förmenta rätt, ehuru jag kan försäkra, att någon tillökning icke varder dem tilldömd, emedan här gifvas mångfalldiga prcejudicat för en motsatt utgång af sådana tvister. På dessa grunder anser jag IlancoUtsk:s betänk, böra bifallas. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att Ståndet behagade fasta uppmärksamhet derpå, alt 2:110 frågor äro under öfverläggning och äfven framställda uti TJtsk:s betänkande. Den ena frågan afser, huru förhållas skall med de s. k. låne-banco-capitalens uppsägning; och den andra är den, som Hr Rosenblad väckt ang:de ersättning lör de förluster, fromma stiftelser lidit derigenom, att vissa deras capital icke fått, i följd af uttrycklig föreskrift, uppsägas. Om nu R. o. Ad. skulle ogilla den sednare frågan, så är det icke skäl att bifalla hela betänk., enär det innefattar 2Jne frågor; utan torde R. o. Ad. böra låta det hela gå tillbaka åtminstone för den förra fråsan.
Hallgren, att förvalta nämnde Stads Auctionskammare, hvilket uppdrag fortfarit lill den 7 Januarii 1834; samt slutligen alt, med åsidosättande af Concurs-Lagens föreskrift, serskild underrättelse 0111 den offentliga stämningen å Hallgrens Borgenärer icke blifvit Ban - 28. —U. 8. 35. 93 7ZL66. ken, såsom Inteckningsliafvare, meddelad, hvaraf äfven handt, att Bankens fordran måst efter inställelsedagen bevakas. I anseende lill desse omständigheter, hafva Banco-Fullmägtige, uppå hemställan af Advocat-Fiscalen i Banken, låtit, för laga beifran, till Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman aflemna handlingarne i berörde mål. Emedlertid lärer dock, enligt hvad bemälde Advocat-Fiscal, efter, å Embetes vägnar, i och för nämnde ärende, lill Örebro företagen resa, anmält, det vara anledning förmoda, att Bankens fordran i Hallgrens Concurs, efter godtgörande af de fordringar, hvilka äga förmånsrätt framför Banken, skall kunna utur de panlförskrifne fastigheterne lill fullo utgå; beroende, för det närvarande, Bankens fordringsanspråk i Concursen på Kongl. Svea IIof-Rälls pröfning. Oafgjorde Lagsökningar för från Banken utgifne Fastighets-Lån äro uti i835 års Revisions-Berättelse upptagne till 37 st. De Fastigliels-Låu, hvilka sedermera, intill den 3r Augusti innevarande år, blifvit till Lagsökning utremilterade, uppgå lill det belydliga antalet af .. 93 st. Men af alla dessa Lagsökningar voro, sistnämnde dag, enligt FiscalsEmbelets till Revisererne afgifne Berättelse, ej (lere på handläggning beroende, än iq st., hvilka, med undantag af en enda, blifvit under loppet af innevarande år anställde och af hvilka, vid afgifvandet af Fiscals-Embelels Berättelse, de fleste så nyligen afgått, att de för
Med den solidariska ansvarighet, hvartill Lottegare i sådan Bank sig förbinda, förstås Lottegarnes skyldighet, att, en för alla och alla för en, ansvara för Bolagets samtlige förbindelser, af hvad namn de vara må, hvilken ansvarighet dock icke sträcker sig längre, än att, efter anställdt kraf emot Directionen och sedan Bank-Bolaget gemensamt blifvit lagsökt för hvad i Bankens redbara tillgångar brista kan, lill krafvets gäldande, skall, derest någon Lottegare dervid icke sjelf förmår sin andel gälda, denna andel fyllas af någon eller någre bland de öfrige Lottegarne, mot hvilken eller hvilka fordrings-egaren då finner för godt att vända sin talan. Bancooch Lag-Utskottens Bet. Vid slutlig utredning fördelas den förlust, någon eiler någre Lottegare sålunda kail komma att vidkännas, lika bland alla Lottegarne i 111011 af h rard eras lotter. § 23. ULi Solidarisk Bank skall teckningsumman, utgörande Bankens grundfond, uppgå till minst 1,000,000 R:dr courant, och får antalet af Lottegare icke understiga 5o. Hvarje Lott-Bref lyde å minst 5oo R:dri courant och ställes lill viss man, med förbud, att detsamma annorlunda öfverlåta, än på viss, annan, inför Bank-Directionen uppgifven, person, efter af Directionen, för dess del, lemnadt samtycke, och derå af Bolaget, vid nästpåföljande Bolags-stämrna, meddelad stadfästelse. § 24. Lottegare i Solidarisk Bank vare förbundne att före Bankrörelsens början till Domstolen i den stad eller ort, der Bankens hufvudrörelse förlägges, aflemna så väl det af Kongl. Maj:t utfärdade Nådiga privilegium, som sjelfva Bolags-Contractet, för att i Domstolens intecknings protocoll ordagrannt inlagas.
Dem är dock alltid, enligt 33 § Regerings-formeu, rättigheten förvarad att emot Konungens utnämningar göra underdåniga påminnelser, äfvensom, enligt 35 § Regerings-formen, mot entlediganden underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. Men skulle nu vid tillsättningen af de uppräknade förtroende-sysslorna verkligen hafva tillgått på sätt visadt är att det, utan att fela mot Grundlagen, kan tillgå, och för antagandet hvaraf protokollerne gifva vitsord, så förfaller ju med detsamma anledningen till anmälan af Föredraganden, och detta så mycket hellre, som han, enligt 9 § Regerings-formen ”då han ej särskild mening till Protokollet anfört, är för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” 4:o. Då frågan bär gällde bedömandet af en mekanisk produkt, både till dess värde i och för sig, oller förtjensten deraf och nyttan, som af densamma kunde hämtas, kan det ej förefalla oväutadt om omdömena utfölle olika, synnerligast då man hvarken kan vänta eller fordra af vederbörande Embetsmyndighet, som i ämnet hördes, eller af Föredraganden, som skulle ärendet till afgörande bereda och anmäla, att de kunde ega de insigter i dithörande ämnen, som erfordrades för ett fullt säkert bedömande, utan att derföre på något sätt brista i aktning eller underskatta värdet och vigten af do andragna skälen. General-Poststyrelsen betraktade den till salu erbjudna maskinen för tillverkning af porto-frimärken uteslutande från nyttans synpunkt, med tanken och blicken på Postverkets tillgångar, hvilka i så mångfaldiga hänseenden tagas i anspråk, och på hvilka, äfvensom på Styrelsen sjelf, fordringarne icke äro de minsta, ej alltid do billigaste, och det kan 16 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. således icke förefalla oväntadt, att en Embetsmyndighet, på samma sätt som den enskilde, söker att till bästa pris vinna den vara, hvaraf göres behof. Men tillfällen kunna dock gifvas och produkter af det slag utbjudas, att från nyssnämnde allmänna regel ett undantag både kan och bör ega rum. Och som ett undantagsfall förekommer mig det föreliggande.
Detta, att få en gesäll som var »af bättre folk», hade länge varit fru Löfbergs dröm. Det kunde ju vara så der en förlorad son ur en ansedd familj – och han kunde ha kommit en smula på sned i verlden – det hände ju så många; och om man så tog sig af honom en smula och om han hade rika slägtingar och skomakeriet kunde drifvas fram en smula och det blef en bra karl af honom och slägtingarne kände tacksamhet och Virginie växte upp och gesällen blef kär i henne, så kunde det bli ett par af dem, och svärsonen kunde bli kompanjon och hans slägt betala bosättningen, och de unga börja umgänge – och så kom man naturligtvis med – unga fruns föräldrar! Och så skulle hela verlden få veta, att man inte var något vanligt skomakarherrskap, fast man lefvat i tillbakadragenhet och stillhet till följe af vissa omständigheter. Fru Löfberg var en ifrig romanläserska, och hon drömde alltjemt om denne prins i skomakar-gesälldrägt, oaktadt hennes framtidshägring gång på gång blifvit söndersliten af den råa verkligheten, i det hon gjort den desillusionnerande upptäckten, att den nye gesällen var en »knöl» – som hon brukade uttrycka sig – att han alldeles icke var af bättre folk och totalt saknade rika slägtingar. Fru Löfberg var fullt och fast öfvertygad om, att hon hittills förföljts af en förskräcklig otur. Det var ju en gifven sak att det fans bättre mans söner som råkade komma på sned och bli skomakaregesäller; hvarför skulle då icke en af dem någonsin kunna förirra sig till deras hus för att realisera hennes dröm. Hon tänkte på den rad af demaskerade knölar, som representerade hennes förflutna lifs svikna förväntningar. Hon såg dem framför sig, en efter en, i en lång, ändlös rad. Der var Blomsterqvist med de gula mustascherna, och Carlsson, den lille svarte, och Johansson, som var så ful i mun, och Hektor – den oförskämdaste af dem alla. Det var han som en gång, då hennes hatt råkat falla på golfvet, sparkat den in i andra rummet med den utlåtelsen, att han hellre ville gå med huckle i all sin dag än sätta en sådan skrålla på sitt hufvud.
Bilden är mager och kantig; kläderna hänga på den, i stallet för att passa efter lemmarna, rocken företer fula veck, byxorna på de korslagda benen sitta som säckar. Från estetisk synpunkt är bildstoden sannerligen icke att rekommendera; men ansigtets uttryck.af sanning lemnar ersättning för alla andra fel. Ehuru vi aldrig kände Mill, tycka vi oss se, icke i sten utan i kött och blod, de tjocka öfverskuggande ögonbrynen, den fint mejslade näsan, den stora munnen, hvilken liksom ögonen uttrycker ett mild t svårmod. Intrycket är egendomligt: vi öfverraskas först af den ofantliga intellektuella kraft, som uppenbarar sig i hufvudet; men vid närmare betraktande bildar detta blott en bakgrund, öfver hvilken ett fint melankoliskt leende spelar. Filosofen förblir väsentlig, men de framstående dragen äro rent menskliga. Dessa intryck hafva endast vunnit i djup genom läsandet af en nyligen utgifven lefnadsbeskrifning * öfver J. S. Mill, en lefnadsteckning, i hvilken författaren, ehuru vidrörande sin hjeltes filosofiska och politiska verk, icke dess mindre mest sysselsätter sig med utvecklingen af hans ande, hans historiska ställning i filosofernas och politiska ekonomernas * » Jobn Stuart Mill » by Courteney. London, Walter Scott et Co.verld, samt hans karaktär, sådan den visat sig i hans privata, sociala och offentliga förhållanden. Det är en sanning i dessa ärftlighetens dagar att säga det man måste omsorgs-fullt studera åtminstone fadrens karaktär för att uppfatta sonens; men vi äro likväl böjda att riskera vetenskapsmännens vrede och säga att det är ännu nödvändigare när det är fråga om J. S. Mill än om någon annan stor man. J. S. Mills barndom, i fall den kan kallas barndom, var den allra egendomligaste på grund af de besynnerliga åsig-ter om uppfostran som hystes af fadren, den bekante James Mill, hvilken icke kan sägas hafva varit en förelöpare till Frederick Fröbel. James Mill var skotte och född 1773.
Tvenne inkomst-källor af hufvudsaklig vigt för flere delar af Länet, ehuru nyttan af deras oinskränkta begagnande med skäl anses tvifvel underkastad, äro skjutsning och bränvins-bränning. Skjutsningen på allmänna landsvägarne till hufvudstaden har väl, under de sednare åren, genom ångfartygen minskats, i synnerhet åt norr och vester. Följande calcul öfver skjutsningen vid Fittja, Pihlkrog och Kumla gästgifverier i Svartlösa och Öknebo härader, der trafiken är starkast, visar dock hvilken betydlig penninge-inkomst dermed inbringas. Pihlkrog för sistförflutna fern år, hafva för resande utgått hästar antal: vid Gästgifvare. Håll. Reserv. Beting.
På grund af hvad nu blifvit anfördt och Utskottet förut yttrat rörande uteslutande från Banko-reglementet af bestämmelserne om s. k. respit-tids begagnande, får Utskottet 43:o jemte hemställan, att Riksdags—fullmägtige Anders Gudmundssons och Johan Carlssons ofvanomförmälda förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, tillstyrka, det följande föreskrifter måtte meddelas i afseende å Banko-Utskottets Betänkande JVs 25. Utlåning med omsättningsrätt. Mom. 1. Län från den härtill anslagna fond meddelas företrädesvis mot säkerheter, som grunda sig på inteckning i fast egendom, samt för öfrigt mot borgen eller hypothek, bestående af enskildes skuldsedlar af löpande egenskap. Iniemnas till någotdera Diskont-verket ansökningar om lån från denna fond å större sammanlagdt belopp, än tillgångarne medgifva, beviljas lånen i den ordning, anmälan derom ingått, under iakttagande af hvad i 30:de punkten 2 mom. finnes föreskrifvet. Lånetiden får ej öfverstiga sex månader, men lånen må, såsom hittills, omsättas, dock på högst sex månader hvarje gång. Lån må ej utgifvas å mindre belopp, än 200 R:dr ILmt, eller annorlunda, än å hela tiotal Riksdaler derutöfver. Vid omsättning på jemna sex månader fordras minst en femtedels afbetalning efter ursprungliga kapitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättningstider, till och med tre månader, då afbetalriingen blifver minst en tiondedel; och får ingen inbetalning till ringare, än detta sistnämnda belopp, ega rum, oaktadt omsättning skulle sökas på kortare tid, än tre månader. Skulle, vid omsättning af diskont-lån, någon felaktighet på det inlemnade reversalet förefinnas, får ett sådant dokument mot ett nytt fullständigt reversal utbytas, likväl under vilkor, att den föreskrifna inbetalningen blifvit vid första dokumentets inlemnande verkställd, att Diskont-verkets säkerhet i öfrigt är behörigen förvarad samt att det nya dokumentet i fullständigt skick till Verket ingifves sednast inom en månad efter lånets förfallodag.
Säg, hvilken dig med blindhet slog, Då du till lycka och till heder Den Helikonska vägen tog, Som gent till Hospitalet leder? Både saken och formen måla Gustaf III. Man kan föreställa sig skaldens angenäma öfverraskning. Ett par år derefter – 1782 – tilldelades honom en pension, som skulle årligen utgå af ”Manufaktur-fonden”, emot det angifna åtagandet att fortsätta ett af Borgmästaren Säfström börjadt ”Handels-Lexikon”25. Också utgaf Kellgren verkligen på följande året (1783) en bok, som heter ”Nya HandelsBibliotheket”; och som, väl ej utan skäl, af Thorild 26 befanns föga betydlig. Men om än sålunda – såsom vår litteraturs sednaste häfdatecknare utlåter sig – ”Pegasus blef säckbärare” 27, så undandrog han sig ock snart den ovana befattningen: ty någon ny del af detta verk utkom – aldrig; och förklaringsgrunden dertill kunde man, om så behöfdes, alltid uppvisa i Kellgrens under de sednare åren ständigt ökade sjuklighet. Slutligen är visst, att utnämnandet till Handsekreterare åtföljdes af ett anslag ur Konungens enskilda handkassa; men ovisst, huru mycket detta innebar. – Hvad man i alla fall tillförlitligt vet, är Kellgrens sällsporda lott, att kunna, omkring den i sitt sigill ristade lyran, med full sanning begagna de horatianska ord, på hvilka Rosenstein i det föregående anspelar: Omnis in hoc sum 28. Vigtigast för efterverlden är emellertid, att hans tjenstmannaskap dock i ett afseende var en verklighet; och att han dermed tjenade ännu mer Allmänheten, än Konungen. Denne använde honom nämligen, i sjelfva verket, såsom handsekreterare – men blott såsom poetisk: eller i den beställning, att på svensk vers utföra åtskilliga af de planer, dem Gustaf sjelf, rik på uppfinning i skaldkonst som i statskonst, hade för sin nya Svenska Theater uttänkt. Den äldsta af dessa för scenen bestämda diktningar var ”Äneas i Carthago”, kallad ”lyrisk tragedi i fem akter, med Prolog”.