Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ä n såg hon upp till honom med beundran för hans höga begåfning; än log hon godt åt hans i grunden barnsliga lynne; än måste hon söka att skydda hans mycket opraktiska väsen, illa rustadt mot alla slags bedrägerier och otillbörliga anspråk; än ägnade hon sin uppmärksamhet åt att skingra det svårmod, hvilket ofta tyngde hans sinne, särdeles då, när han kände sig icke förstådd, eller när honom undandrogs hvarje verkligt erkännande af hans sång; än uppbjöd hon hela sin uppfinningsförmåga att mildra och förströ hans långa lidande under sömnlösa nätter och, sist, mångfaldiga kval på sjukbädden, där han likväl vid minsta lättnad kunde blifva glad som ett barn och på sitt älskvärda vis strö omkring sig kvickhet och behag, I sanning: ett så skiftande rikt, af tillgifvenhet städse öfvergjutet själslif som mitt var genom och med honom — det kan fylla en moders existens så helt, att den yttre världen med dess kif eller nöjen föga beröra henne! Ni förstår nog, att sådana minnen gömmas allt för djupt att någonsin kunna förblekna — likaså, att hvar och en, som med hjärtligt minnesgod hand berör dem, uppväcker en mindre vanlig erkänsla, som gärna vill få uttryck. Därför hoppas jag, att Ni icke skall misstyda från Edwards gamla moder dessa rader; men i fall de synas Er alltför många, öfverse därmed för hans skull, som äfven af Er sä vackert ihågkommes, oaktadt fem hela år förflutit sedan han gick bort. • Slutligen har jag att framföra ännu en tacksägelse: för Edert vänliga omnämnande, jämte Edward, af mig och mitt lilla hem, och som fägnade mig så lifligt! Måtte Ert eget hem bereda E r lika mycken trefnad o c h frid! — är en sista önskan från Edwards moder. » P å ungefär årsdagen af denna skrifvelses datering remnade tidens förlåt för Edwards moders slocknande jordiska blick, o c h hon gick att inom de ljusnande rymderna i löftets land söka den älskade sonen. Birger Schöldström. Frågan » fritt vivre ».
hvem du är l i k - locka ut i den den tidiga morgonstunden dessa väl äro en mycket eller a n n o r s t ä d e s, m å s t e vida hon då oss; Dess första förtjänst annans söndagen som snö skidlöpning e j alls s å s v å r t, s o m m a n en del barn, skisvårigheterna den, som i Jönköping först började söndagssig i n b j ö d på midt bland bekantskaper. första verståndna, mer b e p r ö f v a d v ä n, skidorna däre m o t alldeles n y a de är föresommarfärder, ej till s o m att världen tycktes ligga framför När ja, Detta ljuset, s o m att pårninuer m i g om finnas lifvet. stålhäst, is kan Visst det vore mig än Du och ej m e d dess solsken, ängar. mörkret framför dorna! Fröken alltjämt intresse. m. Under kölden Vid ena paret det först är nöjet sitter den stark, förorda t v å fickan att h a till h a n d s, hårdt i pannan, användas, bäst bör är förkastlig; men H v a d nu fotbeklädnaden är a t t b e g a g n a äro n o g l a p p - p j ä x o r n a förträffliga, Detta Vill en äfven kan den ganska läderskängor, fallet man med lätt beträffar, men o c h ej heller synnerligen är och om d e n sättas ner i filthatt. som är n o g äro starka. raggsockorna. en g å n g för alla göra d r y g a utgiften för ett par smorså har man en öfverdådig, D e norska skidorna ende, men dyra. att a n v ä n d a hälen och gör Som montering gummiskifva, är rotting ställbar r e m för tån. för Nybörjaren klokast i att ej b i n d a fast skidan foten, utan man bör dan vid vänta därmed, större säkerhet vunnits. Löpningen skidorna bör ske m e d långa steg, skola glida fram eller baktill. och så parallelt m ö j l i g t för att ej korsa sig vare till som sig framUtför backar bör i synnerhet nybörjaren böja knäna och vara m j u k i alla leder.
På dessa 100,000 tunni, skola 3o,ooo menniskor hafva sin föda och skatta till Staten icke mindre än 110,600 r:dr b:co, enligt den uppgift jag fått om skattebeloppet för år 1838. Derjemte underhålla de sitt presterskap i 33 socknar och hafva flera indelta räntor, t. ex. till lectorerna i Calmar, med mångfalldiga andra serviluter. Vill man nu taga i betraktande, att Öland saknar många af de naturförmåner, som äro de flesta öfriga provinser förunnade, såsom t. ex. skog, hvilken de till nästan alla sina förnödenheter, både till husbyggnad och vedbrand, måste hemta från fasta landet, att Öländningarne ej hafva några tillfällen till binäringar, ty det enda som finnes är alunbruket, hvilket länder Öländningarne sjelfve till föga gagn; så skall man verkligen falla i förvåning öfver att folket kan berga sig, då det ej har annat än sitt jordbruk och sin boskapsskötsel alt lifnära sig af; och detta har sin grund endast deruti, att de äro mera arbetsamma, mera driftiga än de flesta provinsers innebyggare. Man ser Öländningen 0111 sommaren vara i verksamhet från kl. 2 om morgonen till kl. 10 på aftonen, och vintertiden från kl. 3 om morgonen. Della är äfven anfördt af Frih, Cederström, då detta betänk, första gången var före. Det finnes äfven uti Hr Liljenroths, under den 19 Nov. 1835, afgifna berättelse nämndt, alt Öland ej skulle äga rättighet till sjelfva utmarken, men Hr Liljenroth liar äfven i sina uppgifter, som finnas intagna uti betänk. N:o 64 (sid. 10) vitsordat, att Öländningarne ägde fullkomlig och oinskränkt rättighet till sjelfva betesrätten.
Cronhjelms och deras mening, hvilka, lika med honom, ansett Ståndet höra erinra Utsk. att vid målets behandling ur förslaget utesluta, hvad som finnes stridande mot grundlagen. Men då vi icke officielt känna förhållandet rör:de 72 §. uti de öfriga Stånden, föreslår jag, för att komma ifrån denna discussion, att R. o. Ad., till följd deraf, att Ståndet antagit 72 §:s nya redaction, remitterar förslaget utan tillägg, helst Utsk. skall finna tillräcklig upplysning af den åtföljande discussionen, äfven om de Stånd, som hafva afslagit 72^., underlåta att beledsaga remissen af banklagsförslaget med ett sådant tillägg, Gr. Cronhjelm uppgifvit. Jag tillstyrker derföre helt enkelt remiss till LagUtsk. Gr. Cronhjelm: Jag ber endast att i största korthet få göra ett tillägg till hvad jag yttrat. Jag vill påminna mig, att Konungens promulgation af en lag icke gifver den egenskap af att vara af Konungen sanctionerad. Konungen utfärdar Brännvinshevilln.Förordningen; men jag kan icke tänka mig, att den är af Konungen sanctionerad. På samma sätt skedde promulgationen af 1818 års moratorium såsom ett Ständernas beslut. Hr von Troil: Gr. Cronhjelm har anmärkt, att 1818 års moratorium af K. M. promulgerades såsom ett Ständernas beslut. Detta var just, hvad jag ansåg för ett misstag af Regeringen. Deraf lärer raan icke kunna sluta till den igo Den n Mars e. m. sats, Gr. Cronhjelm yrkar. Jag erinrar mig, ^tt Ständerna 1S09 i önskningsväg anhöllo örn upphäfvande af vissa tullafgifter. Sådana misstag kunna äga rum emot grundlagarnas rätta mening, men förändra dem derföre icke. Det linnes en §. i Reg.F., som bestämmer, huru härmed skall förhållas, och icke annorlunda. H. Ex.
Brannerhjelm sagt, att bränvinsbrännaren sista dagen kan reglera sin tillverkning, men man måste älven betänka möjligheten af att en bränvinsbrännare skulle kunna draga mera bränvin ur sina produkter än hvad han vid deras inköp beräknat. För att nu taga samma exempel som Frih. Braunerhjelm framställt, så skulle, ifall jag anmält mig för 27,000 kannor, och det vore tillåtet att bränna 10 proc. deröfver, * förhöjning i skatt för dessa 2,700 kannor ej vara någon obetydlighet. Då jag, såsom förut är omnämnrit, anser det vara en chikan för bränvinsbrännaren att ej denna latitud är honom med gilven, får jag anhålla orri bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Liljencrants: För de Hrr, som hysa samma mening, som jag uttryckt, är det skäl att vara Frih. Raab tack sam för det han åtagit sig besväret att bevisa detta förslags obehöflighet. Han säger nemligen, att, när man anmält sig till en viss qvantitets tillverkning, man derefter gör sina uppköp. Jag kan dermed icke förstå annat än att han uppköper, livad som behöfves i och för den anmälda tillverkningen. Om varan nu icke förbrukas, kan den ju reserveras till ett annat år, men bänder det, att man nu bränner mera, så måste motsatsen inträffa, eller att man kommer i saknad af materialier. Man har sagt att, när skatten blifvit höjd, all möjlig lättnad skulle tillverkaren beredas. Denna lättnad skall väl ej sträckas derhän, att man går ifrån sjelfva grundsatsen? Då han icke på kannan kan uträkna beloppet, är ju all billighet iakttagen, då honom är tillåtet att bränna ^ utöfver det anmälda beloppet. Då, såsom jag förut nämnt, jag är en fiende tiil alla dessa oupphörliga förändringar i bränvinslagsliftningen, skulle jag ensamt af detta skäl motsätta mig denna förändring, men då jag och flere andra utvecklat obehöfligheten af denna förändring, kan jag icke annat än yrka på vidblifvande af den gamla lagstiftningen. Hr vori Mentzer: Då jag i hufvudsaken är förekommen af Frih.
”Ja tack,” svarade jag gladt, ty hans fråga förekom just min önskan. ”Från början kanske?” ”Åh, det vore verkligen att begära för mycket.” ”För ingen del.” Och han började från början: ”Literaturbroder! Det kallar jag att svara som en karl!” Han läste lågmäldt och behagligt. Hvarje ”du” halkade han öfver så lätt som möjligt, det föreföll som en rest af blyghet och ändå ett visst välbehag. En punkt förstod han icke, jag sökte uttrycka min mening muntligt, och det lyckades till slut. Sedan pratade vi, nervöst, burdus, som man gör det då man vill öfvervinna sin skygghet och genom detta bemödande nästan förledes till påflugenhet. Jag märker att han gör ansträngningar för att vara ärlig i hvartenda ord, och så fort han kommer med ett kringgående, ändrar han sig ögonblickligen och går rakt på sak. Jag skrattade åt honom, ty han påstår sig icke kunna arbeta på vindsrummet, emedan det icke är vackert nog. I dag hör jag att han flyttat ned igen. Han sade att han icke bryr sig om vänskap, ty egoism är alltid bevekelsegrunden. Jag svarade att, strängt taget, är allting egoism. Medgaf det. Den fala vänskapen var honom förhatligast, den, som erbjuder sig åt den som har pengar: ”man ser den vid alla tillfällen. Om man inte skall mera än hyra ett rum, så märker man den himmelsvida skilnaden i bemötandet mot den som syns ha godt om pengar och den som har ondt om dem.” Jag svarade att denna slags vänlighet är mig så förhatlig, att jag ofta ger mig sken af att vara fattigare än jag är, bara för att slippa den. När han gjorde min af att gå frågade jag om han icke ville stanna hos oss till qväll. Han betänkte sig ett ögonblick. – ”Nej,” sade han, ”det vill jag icke, ty då kan jag icke komma hit så ofta.” ”När kommer ni då?” Och så skakade vi hand. Han lemnade mig tre små skizzer att läsa igenom: ”Kamratskap”, ”Aprilnarri” samt ”En flik af en cigarrfrökens hjerta”. I utbyte tog han med sig ”Från Skåne”.53
Före oktrojtidens slut skall försträckning i efterföljande fyra fall till Riks-banken återbetalas, nemligen: l:o derest Filial-bank skulle derförinnan upphöra, i hvilken händelse Filial—banken skall de af Riks-banken försträckta medel återbetala sex månader efter den dag, då Filial-banken med sin utlånings—rörelse upphör; 2:o derest Fullmäktige, i öfverensstämmelse med (121 §) af Ranko-reglementet, skulle pröfva Riks-bankens säkerhet sådant fordra, då Filial-bank skall, efter ett års förutgången uppsägning hos dess Direktion, försträckningen återgälda med en femtedel årligen under hvarldera af de derpå följande 5 åren; Filial-banken dock förbehållet alt, om Direktionen sådant äskar, kunna dessa inbetalningar återbekomma, när Riks-bankens ställning det medgifver; 3:o derest Filial-banks Direktion underlåter att, inom stadgad tid, fullgöra föreskrifven ränteliqvid lill Riks-banken, då Filial-banken skall de af Riks-banken försträckta medel återbetala inom ett år, efter det Direktionen derom af Fullmäktige erhållit uppsägning; och 4:o af den anledning och i den ordning, momentet litt. I omförmäler. k) Uti den revision, som årligen bör förrättas öfver Filial-banks räkenskaper och förvaltning under det förutgångDa året, skall ett af Fullmäktige utsedt ombud deltaga. I) Skulle, vid revisionen, mot Filial-banks förvaltning göras någon anmärkning, som af Fullmäktige godkännes, bör rättelse i anmärkta hänseendet beredas. Följer ej rättelse, vare Fullmäktige berättigade* att uppsäga, 'lill större eller mindre del, den Filial-banken lemnade försträckning till inbetalning inom sex månader. m) De kostnader, hvilka kunna ifrågakomma för de af Fullmäb* tige utsedda ombud, såväl i och för granskning och förvar af Filialbanks säkerhets-handlingar, som för deltagande i de årliga revisio nerna af dess räkenskaper och förvaltning, bestridas af Riks-banken. Mom. 4. De såsom försträckning åt.
St:r med denna nedsättning i viss mån afsedda ändamål, nemi. att i allmänhet åstadkomma sanningsenliga taxeringsupgifter, hemtar jag häraf giltig anledn. att vördsamt förnya min vid sisth Riksdag gjorda framställning om nödvändigheten för K St:r att vara betänkte på verksammare medel, hvarigenom en i möjligaste måtto tillförlitlig kontroll i ofvannämnde hänseende kan för framtiden åstadkommas; men då BevillmsUtsk. utan tvifvel låter sig angeläget vara, att för detta ändamål ingå i en fullständig undersökning ang:de de anmärkningsvärda förhållanden, hvilka hitintills endast från bristande kontroller kunna anses härflutne, har jag ej ansett lämpligt att nu gå resultatet af en sådan undersökning i förväg genom ett bestämdt förslag till de härför erforderliga stadganden i en blifvande BevillmsFörordning; dock får jag till R. o. Ad:s, äfvensom till Utsk:s pröfning, hemställa, huruvida ett bötesbelopp af 2 R:dr b:ko kan anses såsom lämpligt och tillräckligt correctiv mot underlåtenhet att till Taxeringskomité aflemna upgift å sådan inkomst, hvars verkliga belopp, genom sådan underlåtenhet, kan för Komitén fördöljas; äfvensom huruvida ändring i TaxeringsKomités beskattningsåtgärd må kunna vinnas endast derigenom, att uti besvär öfver sådan beskattning blott upgifves att den är för hög, Den 26 November f.m. 313 utan att en slik upgift bestyrkes med öfvertygande skal, hemtade utur klagandens egna affärsförhållanden. I sammanhang härmed, och såsom hufvudsakligen inverkande på beskattningen i städerne, förnyar jag likaledes min vid sisth Eiksdag gjorda framställning om sådan förändrad organisation af Städernes TaxeringsKomitéer, att desamma hädanefter må komma att utgöras af ett lika antal ledamöter från hvarje deruti hittills representeradt EiksSt. äfvensom af embetsoch tjenstemän eller ståndspersoner. Och får jag nu jemväl, af enahanda skäl, föreslå dylik framtida organisation äfven af Stockholms stads PröfningsKomité. Slutligen anser jag mig jemväl böra fästa E. o. Ad:s benägna upmärksamhet derpå, att då R.
Riksdag yrkat förbud mot utförsel af sparrar från de norra orterne. Denne ledamot har nu fått sin önskan upfylld, ty då en tull af 32 sk. bestämmes å en vara, som ofta icke kostar mera än 16 sk., måsteman väl få anse denna tullsats som ett förbud. Möjligen var den hedervärda ledamoten blund de sågverksegare, som, enl. hvad man ser af K. Proposm, yrkat en sådan bestämmelse. Ett sådant yrkande kan hafva det naturliga skäl, alt, om trädet icke hugges till balk eller sparre, det försågas till plankor eller bräder, och månne denna sednare behandling af träden sparar skogen mer, än den förra. Slutligen anhåller jag att få bemöta några yttranden af Frih. Palmstjerna. Han har tillkännagifvit, att K. M. hyst stor benägenhet att föreslå II. St. borttagande af de nuvande förbuden å vissa artiklar, men hyst betänklighet dervid serdeles af det skäl, att, om förbuden borttagas och skyddstullar i stället antagas, man likväl sett, att vid hvarje Riksdag nedsättning i tnllsatserne gemenligen yrkats, och osäkert vore hvarthän sådant möjligen kunde leda. I detta afseende torde väl erfarenheten hafva något vitsord. Vi erinra oss nemi. den lid, då bomullsgarn, socker och porslin voro till införsel förbudne, men icke destomindre hafva dessa näringars idkare efter förbudens borttagande gått betydligt framåt, oaktadt man förespeglade oss deras undergång. Porslins-fabrikerne, som sednast förlorade det onaturliga skyddet, hafva på kort tid efter förbudens uphörande gjort förvånande framsteg. Hvad åter angår landtbruket, så hafva visserligen ganska betydliga nedsättningar i tullen blifvit gjorda, men jag betviflar, att man med fog kan klaga öfver allt för låga priser å jordbrukets alster. Man har för oss framhållit det framtidslöfte, som ligger i K. M:s Nåd. begäran det R. St. ville utsätta enventuella tullsatser å nu till införsel förbjudna artiklar. Om jag icke misstager mig, tillkännagaf K. M. vid 1840 års Riksdag Sin önskan, att eventuella tullar mätte af R.
Skötande Secreteraren öfver sådane utgifne qvittencer, hvilka böra vara numererade, föra särskildt anteckning, hvilken vid hvarjeDirections sammankomst uppvisas, för att i ofvan omförmäldte bok införas; kommandes till följe häraf, inga andrs af Kamereraren utgifne Och 19 Julii c. /;?, och utgifne qvittencerne uti en serskildt dertill inrättad Böks hvaruti den äldste närvarande Ledamoten påtecknar ouppvistNio datum. 6 §. Så snart Kamereraren emottagit penningar och dem i Banken insatt , införas de i den Räkning med VexelBanken, som af honom töres efter meddeladt formulair, på det sätt att RiddarhusCassan bibehåller sin serskildta räkning under namn af Riddarhusets Räkning N;o 1. Adeliga CadetteskoleFonden, Vennerstjernska Fonden, samt alla öfriga TestamentsFonder, få en BancoRäkning under namn af Riddarhusets TestamentsFonder N:o 2, samt CapitationsRäkningen under namn af qvittencer att för gällande anses. 6 §. Så snart Kamereraren emottagit penningar och dem i Banken insatt, införas de i den räkning med VexelBanken som af honom fores efter meddeladt formulair, på det sätt att RiddarhusCassan bibehåller sin särskildta räkning under namn af Riddarhusets Räkning N:o I. Alla TestamentsFonder, med undantag af den Wennerstjernska få en BancoRäkning under namn af Riddarhusets TestamentsFonder N:o 2, CapitationsRäkningen under namn af Riddarhusets Räkning N;o 33 hvarjemte Den Ig Julii e rn. 445 Riddarhusets Räkning N'o 5; hvarjemte en serskildt Räkning föres i Banken gemensamt för Wadstena Adeliga JungfruStifts Cassa och derunder lydande Fonder, utom Grefveliga Schefferska Stiftningen, som lika som hittills bibehåller sin egen serskildta BancoRäkning.
Och ångan från köket af skinka och kål, Som pappa i h vardagslag omöjligt tål, Behagligt hans näsa nu fyller. En tjänare är jag — en ringa ändå — Som fäjar och pyntar hvarendaste vrå, Som fyller hvar visthusets hylla, Men efter mig kommer, med skönhet och frid, 9 flEky i n a \ o. TofenisSca Fabriken " QÖT A LEJON " jag nästan kunde det utantill. Likväl sade det ej mycket om honom själf, utom hvad jag kunde läsa mellan raderna. Något humoristiskt bref var det icke, men det var ett bref, som vittnade om djupa insikter, en vaken reflektionsförmäga, en varm känsla för allt mänskligt och ett öppet sinne för naturen. Stundom framskymtade äfven en innerlig kärlek till fosterlandet, tillika med ett visst vemod. Då vibrerade strängar i mitt inre af hemlig fröjd. Jag kände att han icke glömt. Nu hade jag fått något att se fram till, att hoppas uppå, ty säkert skulle detta bref åtföljas af andra. Det gjorde det också. Icke ofta, men ungefär en gång i månaden, kom där ett nytt bref. Då var det högtidsdag för mig! På dessa bref lefde jag formligen. Så förgingo tre år utan några märkligare tilldragelser i mitt lif. Ser man fram mot tre år, hvilken lång tid synes det icke! Huru mycket kan ej därunder inträffa och förändra sig! Men det kan också hända att när man blickar tillbaka på samma tid. synes den helt kort. Aren ha så smält i hvarandra, att vi knäppt kunna skilja dem åt, eller fatta att de varit så många, ty allt är i det närmaste oförändradt. Under dessa tre år saknade jag ej underrättelser från kapten L., om de också ibland läto länge vänta på sig. Under de första två åren aflägsnade han sig mer och mer från hemlandet, och då blefvo också hans tidningsbref allt mer sällsynta. Men tredje året började han med stora steg draga mot Europa, befann sig slutligen där och tycktes mer och mer nalkas Sverige. Hans bref hade på senare tiden andats mera lefnadslust och jag började återfinna hans gamla humor. Men ofta framstack äfven längtan till fosterlandet. Då klappade alltid mitt hjärta fortare.
Denna Motionairens mening, hvaröfver Utskottet icke bestämdt sig utlåtit, måste jag för min del biträda, helst borgenärs förmonsrätt vid mångå tillfällen kan äfventyras och gå förlorad, serdeles vid fordrans bevakande i Concurs, om endast så beskaffad utmätning skulle medföra förmonsrätt, der godset blifvit satt under försegling eller i allmänt förvar. Utmätningens verkan tiil förmonsrätt skulle då bero, icke af verkställigheten, utan af godsets beskaffenhet och mängd, att kunna förseglas eller sättas i allmänt förvar. Icke sällan händer, att gröda, ännu växande eller nyss inbergad, måste utmätas, äfvenså kreatur m. m., hvilket allt hvarken kan förseglas eller lemnäs i allmänt förvar. Ofta händer att ett helt lösörebo med kreatur och inventarier i mät tages. Hvar skall allt det ta förvaras under försegling? eller hvar finnes å landet allmänt förvaringsrum för utmätt gods? — Uti de flesta mindre städer finnes icke sådant tillräckligt för en större mängd lösegendom. Jag anser således, till bevarande af fordringsegares lagliga rätt, och till förekommande af xlomares olika pröfning och tillämpning af utmätnings verkan till förmonsrätt, alt sjelfva utmätnings-documentet bör gälla såsom bevis på förmonsrätt'och, alt det tillagg i Hofi. Utskottets utlåtande bort äga rum, näst efter orden: ”eller ur gäldenärs bo uttagas,” Har sådan lösegendom blifvit utmätt, hvilken, i anseende till sin beskaffenhet eller mängd och saknad af allmänt förvaringsrum eller utrymme deri, ej kan der förvaras eller under utmätningsmäns försegling sättas, vare lag samma, der sådan egendom är uti utmätningsmannens skriftliga förrättning till mängd, art och beskaffenhet upptagen och värderad, ändå att den före concursens början ej hunnit säljas eller ur gäldenärs bo uttagas/’ I sistnämnda reservation har Jöns Pehrsson ifrån Malmöhus Län instämt. i-a Tag-Utskottets Betänkande 17.0 5g, fa, N:o 5g. Ankom tift Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 12 f. r».
Men den stora myckenheten af Studerande har ännu haft ett stort ondi i följe, ty ju flere Studerande, ju flere examina, ju flere examina desto mindre lid för Proiessoreriieali undersöka de Studerandes verkelig;! skicklighet och anlag. Äfven i detta hänseende vågar jag taga lill råds min egen erfarenhet. De Academiska examina, dem sorn berättiga till inträde i Embets-Verken, Voro, den tid jag genomgeck dem, alltför mycket minnesverk. Man läste en myckenhet Collegier utantill, hvarefter man hastigt och lustigt tog sin examen. Af de strödda anmärkningar jag här vågat framkasta, torde Ridderskapet och Adeln täckas inse, alt de missbruk och fel jag trott mig finna uti Academiernas närvarande skick, äro endast af tiden insmygda, jnen hvad som är i tiden föd t, skall i tiden förgås, och missbruk kunna afskafFas, då de blifvit kända. Emedlertid torde en begäran om de högre Läroverkens Revision icke mera sorn en obillighet jyunötas. 366 Den 50 November f. m Herr Lagerhjelm, Pehr: Då jag liufvudsakeligen instämmer med Herr Hjerta , angående vigten af en undersökning om de högre undervisnings-verkens tillstånd; så skulle det väl synas öfverflödigt, att ingå uti någon närmare pröfning af motionen , och hvad den ädle Ledamoten af Stals-Utskotlet i anledning deraf särskildt anfört. Men då jag anser den punct böra noga bestämmas, utur hvilken denna Revision skall motiveras och utgå ; så ber jag, att få upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med att framställa mina tankar i detta ämne. Den klagan man fört och förer öfver brister uti våra högre Undervisnings-verks inrättning, synes mig vara föranledd dels af sådane omständigheter, hvilka ligga utom dessa Läro-verks verknings-krets; dels af sådane brister, hvilka lätteligen kunna afhjelpas, utan att rubba Grund-ideen för Universiteternas sammansättning.