Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sifafont å bplifa anlägga ningar i aitbra tänber, rnåfte rörelfen berå tid en början bliftoa ringa. 31 ©trettffa jtainbaitonta l)ar ben cntedertib mifat ftg lifligare od) af ftörre betybenljet än man fumtat förmänta. @ålunba l)ar traftfen bå Söcftra jlambanan å io| milé längb från od) ttteb ben i Oftober 1858 tid ocf) ttteb ben 50 @ebtetnber 1859, feban ada otnfojtnaberne blifnrit afbragite, meb unbantag af jlitning af räler, nt. nt., lenutat en benådning af mer än 60,000 9i:br, od) traftfen bå @öbra flam» banan, å 5 milé längb, Itfalebeé gifroit en benådning af ontfring 20,000 D?:br. 3ttt refultatet af 0öbra banatié traftf i förf)ådanbe tid läitgben mifat ftg minbre tidfreböftädanbe än beit å Söefira banan, f)ärrör beraf att omfoftnaberna för befäl, merfftäber, m. nt., äro unge Ijaftoa fortffaffatö ontfring 184,000 baö 3emte bet en iitterimötara för ftatenö jernmägar blifmtt faffädb, fjät (Stefen för jernmägébhggttabetite bempnbigatö att, tidé loibare, mibtaga fdbana fötdtibrtngar i berbrbe tara, font, meb affeeitbe d lo 3öt tjenfteutännen mib be för träffen öppnabe fträdfor af jktcnö jernmägar äro aftöitingéflafer fafftädba, hwovjeinte ©hefen för jern
Nämdemansmor, som i det längsta behöll sitt intresse för ’gossen’, sträfvade en vacker dag uppför bärgsklinten och höll en dundrande straffpredikan. ’Skämdes han inte att gräfva ned sig som ett djur i sin kula? Hvem sparade han åt? o. s. v.’ Karl Johan lyssnade som han brukade lyssna, när han var i tjensten och någon gång fick en påminnelse, med nedböjdt hufvud och händerna på ryggen, ’alldeles som han väntade att få stryk’, utan att hvarken försöka förklara eller ursäkta sig, men påföljande lördag, när nämdemansmor skickade upp ladugårdspigan med attiralj, ’för att göra rent hos kräket’, var förstugudörren stängd och gråpapper satt för fönstren. Pigan bedyrade, att hon hade hört honom tassa innanför, men trots alla rop och bultningar var och förblef dörren stängd. Det värsta af alltsammans var, sade nämdemansmor sedan, att han i botten såg så belåten ut – och belåten var han. Ja, kanske har man svårt att finna en människa mera nöjd än Karl Johan var under denna tid. När han tidigt om morgnarna for ut på sjön alldeles ensam, hörde fågelsång och såg solen höja sig rakt som ur vattnet, ’kändes det nästan, som om det ringt till hälgsmål’, och när han sedan satt vid sin usla kost, en kost, som han visste med sig själf att inte ens grisen ville tära, ’tyckte han sig just göra rätt för sej’, det högsta uttryck han kunde finna för glädjen att vara till. En vacker höstafton, ett par år senare, satt nämdemansmor på bron och stickade. Hon och ’gossen på bärget’ hade inte träffats sedan hennes misslyckade omvändelseförsök. Hon hade rakt ’gifvit honom upp’, och han hade som skämts att göra sig påmind. Då fick hon se en sluskig, snuskig karl komma uppför backen med långsamma, släpande steg, som om han varit förlägen att gå fram. Först ’fick hon inte någon känsel på honom’, men så såg hon, att det var Karl Johan. Hon rent kände sig färdig att gråta, så förändrad var han.
Ifrån R. och Ad. den 14 Iulii, om Constitutions Utskottets ingifna 8 memorial rörande 56. 28. 37. .38 §§ i R. F. och 14. 38. och 29 §.§. R. Riksd. Ord. (bilägges)3 Ifrån Borg. Ståndet den 14 Iulii, om remiss rörande 42, och 94 §.§ Reg. formen. (bilägges)4 förordningen, som utskottet tillstyrkt. Memorialet är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 968. Det är daterat den 13 juli; ursprungligen har dock stått den 12 juli. Det tillhör rätteligen bilagorna till föregående protokoll (se sid. 724 not 3). Se om denna frågas föregående behandling pleniprotokollen den 18 april (ovan sid. 550), 20 juni (ovan sid. 654), 21 juni (ovan sid. 659), 27 juni (ovan sid. 665), 10 juli (ovan sid. 714), 12 juli (ovan sid. 717); samt beredningsprotokollen 31 maj (ovan sid. 613), 26 juni (ovan sid. 669) samt 10 juli (ovan sid. 715). Vid anteckningen i protokollet om detta protokollsutdrag — likasom vid de följande — förekommer i marginalen hänvisning till motsvarande bilaga. — Samtliga här omtalade memorial justerades i utskottets plenum den 10 juli; se ovan sid. 713. Bemärkas bör, att ifråga om § 38 R. O. förelågo två memorial. — Ridderskapet och adeln godkände samtliga förslag »till den kraft och verkan, som 56. §. Regerings Formen innehåller». — I samma protokollsutdrag återremitterade R. o. A. utskottets memorial ang. en förändring i § 4 R.F.; se ovan sid. 713. 2 R. o. A. biföll utskottets memorial av den 10 juli; jfr ovan sid. 711.
Hr Printzensköld, Carl: Utaf den redogörelse, som Frih. Hamilton afgifvit om förhållandet med ifrågavar. ärende, faller det sig ganska klart för mig, att det är BondeSt-.s eget fel, alt detta ärendets handläggning kommit att fördröjas så liinge som nu skett, och alt, efter min öfvertygelse, det skulle varit en oformlighet, om, på sätt Frih. Cederström yttrat, Ekon.Utsk. skulle handlägga detta ärende såsom identiskt med ett annat, sorn blifvit lill StatsUtsk. remitteradt. När sig visat hvad resultat den till StatsUtsk. remitterade motionen erhåller, anser jag inbjudningen icke böra till någon åtgärd föranleda. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den ifrågavar. inbjudningen erfordra annan åtgärd än att laggas till handlingarna. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att på föredraga.listan var uppfördt ett prot.utdr. från BondeSt. af den 4 dennes, innefattande Ståndets beslut rör:de Allm. Besvärs-och Ekon.- Utsk:s utlåt. N:o 110, och hemställde Hr Landtm., alt delta måtte lämpligast få föredragas i sammanhang med nämnda längre ned på listan upptagna utlåtande. Bifölls. Ånyo föredrogs BondeSt:s den 7 dennes på bordety.lagda inbjudning, af den 4 dennes, till MedStånden, att förena sig i BondeS;ls beslut om anmodan till Exped.Utsk. att låta påskynda tryckningen af de betänk:n, utlåtm och memorialer, som till samma Utsk. äro eller framdeles blifva aflemnade. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag bekänner uppriktigt-, att jag ej kan fatta det Hederv. Ståndets mening med den communication det gjort, då Ståndet ansett det vittna om 17 11. 8 58 Den 16 November e. m. mindre drift i riksd.ärendenas behandling, derföre att Exped. Utsk. måhända fördröjt tryckningen af några memorialer.
Med anledning häraf, och som Rikets Ständer funnit sig vara urståndsätta uttvinga i de undersökningar, som fordras för att rätt bedöma, i hvad mån den ena eller andra af förhemälda planer kan i ekonomiskt hänseende vara fördelakti gare, men företrädet af den grundsats, hvarpå den ena eller andra planen sig stödjer, synes höra afgöras, få Rikets Ständer, under åberopande af hvad här ofvan blifvit underdånigst anfördt, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M:t låta undersöka, huruvida det med cellfängelset, såsom ransakningshäkte, åsyftade ändamål icke skulle säkrare och fullständigare vinnas samt mindre kostnader för statsverket uppkomma dymedelst, att riket indelas i större distrikter, hvartdera omfattande ett helt län eller flera domsagor och försedt med ett för di - Exp editionslits ko t lats Furslag till und. Skrifvelse, N:o 93. 167 striktet gemensamt cellfängelse, vid hvilket af dertill serskildt förordnad domstol eller domstolen i den stad, der fängelset kunde vara beläget, ransakas och dömas borde angående gröfre brott, begångna inom distriktet, eller sådana, för hvilka de anklagade blifvit i häkte inmanade, än derigenom att fördelningen sker i en mängd mindre distrikter med stadsoch härads-fangelser i alla landsorter, för ransaknings-langars förvarande, och handläggningen af omförmälda brottmål fortfarande bestrides af nuvarande allmänna underdomstolar; äfvensom att Eders Kongl. Majit derefter ville till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Juli 1S51. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Juli 1851. Preste-Ståndet den 2 p; Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underduniga skrifvelse, angående fjerdingsmansbefattningen. (Allm. Besvis och Ekon.-Utskis Bet:de N:o 39 och Uti.
Ridderstapet och Adeln commnnlcerLt, at nemligen til nu pressm-Lnclo behof för rlrmeen och Förswarswerket, Riksens Ständers Lsngue, til dest Riksens Ständer hinna annorlunda förordna , bör fortfara, at hwarje mecka utgifwa den ^umma, som hittills, genom Riks-O^conwn erbällits, bwilken likwäl mä, i ställe för Twähundrade Tusende R:dr, om och när sä skulle behöfwas, ökas til Twäkundrade Femtio Tusende; och sinner Borgare-Ständet sig härtil äga sä mycket större anledning, som Statsoch NsncoUtffotten inom den tid som skäligen kan atgä, at til i frägawarande ändamål ckisponerg. hela den Summa, som Ridderffapet och Adeln föreslagit, troligen stola hinna at upgöra en plan til en ordentligare och mera bestämd reZlerinZ häraf.
Den 9 April f. m. 39 Då jag med Utskottet ansett Bänkmansinrättningen böra afskaflas, har den befarade möjligbeten af intrigens verkan på Bänkmans-valen icke varit driffjädern för mitt beslut. Jag tror att ehvad method, som till valförrättning antages, skall partisinnet på ett eller annat sätt vid anställande val kunna vara verksamt och möjligtvis derpå influera. Det är ett ondt, som blott kan förekommas derigenom, att icke något annat parti existerar, än det allmänna bästas. Då målet är ett, och det ädelt, stort och allmänneligt, skall man nog komma öfverens om rakaste vägen, som leder dit. Egentliga föremålet för mitt ogillande har varit den princip, som ligger till grund för Bänkmans valen. Allt val inom en representerande Corps bör förrättas af massan ur massan, såsom fritt och oinskränkt uttryck af både hvarje individs och det helas opinion, icke såsom fallet är med Bänkmansvalen, hvilka förrättas inom en inskränkt afdelning af några få personer, hvarigenom valrätten sträckes blott till val af en enda af de femtio Valmän, som under namn af Bänkmän skola utses, och den väljande ålägges tvånget, att med sitt val falla på den han måhända icke ens tilli ryktet känner, eller till hvilken han möjligen ej äger förtroende. Denna oformlighet afhjelpes visserligen, då val äger rum inom Ståndet odeladt. Bänkmans-inrättningen, hvilken dessutom iped alla afdelningar delar orimlig - 3o Den 9 April f. m. beten, att kunna göra Minoritetens opinion de facto gällande, ehuru skenbart uttryckande Majoritetens, har emellertid inneburit en fördel, den nemligen, att öfverläggning föregått det magtpåliggande Electorsvalet, ett efter min tanka nödvändigt vilkor för en mogen och raisonerad handling, och utan hvilken samma val till betydlig del måste bero af slumpen. Denna fördel står deremot ej att förena med det af Utskottet föreslagna directa valsätt till Eleclorer. Ridderskapets och Adelns Ledamöter från spridda och från hvarandra aflägsne delar af Riket hafva knapt hunnit anlända till Riksdagsorten, innan deskola skrida till val.
Lön för 4:de Qvart. 1819, samt hela 1820 å 110 R:dr Ved och Ljus för Fästningsoch Garnizons-Orter: Till anskaffande af Ved och Lysnings-persedlai för Garnizonerne i Riket, utöfver det i Staten anslagne belopp På Besparingarne å Riks-Statens Femte Hufvud-Titel. Vitterhets-, Historieoch AntiqvitetsAcademien: Efter Kongl. Brefvet d. 22 Dec. 1820. Till Amanuensen Sundell , för bestridande af Secreterare-tjensten, arfvode Begrafningshjelp efter Vaktmästaren Brundin På Besparingarne å Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. Efter Kongl. Brefvet d. 12 Junii 1816. Till Commerce-Rådet Casström , såsom Öfver-Controlleur vid Vexel-Noterings-Contoiret i Stockholm, med Skrifvare-lijelp Dito dito. Till Kamereraren Smedberg, såsom Controlleur vid Vexel-Noterings-Contoiret Götheborg, arfvode Dito d. 9 Fehr, 1819. Till Contre-Amiralen af Klint, för befattningen med Sjö-ChartaVerket, hushyra samt ved och ljus Dito d. 3o Junii 1820. Tillförordnade AdvocatFiscalen för Recognitions-målens behandlin arfvode . • Lito d. 22 Sept, 1813. Till 12 famnar Ved för Kungsträgärdens behof, å 5 R:dr Efter Kongl. Brefvet d. 16 Jan. 1812. Hyra för Landshöfdinge-Boningsrummen i Westerås för åren 1818 och 1819, å 25o B.:dr På Besparingarne å Allmänna Indragnings-Staten. Högstsalig Hans Majit Konung Cari. XIII, Pensionairer • Efter Kongl. Brefvet d. 10 Maj 1820. Dito d. 21 Junii 1820.
Tersmeden: Intendenten vid Stockholms Förråd up bär f. n. 2,500 Edr, som skulle höjas till 3,000, och af StatsEådsprot. synes icke annat, än att detta belopp skulle fortfarande utgå som arfvode, och icke blifva lön på stat, som förhållandet är med de öfrige Intendenterna. Det är således en betydlig skillnad Att Intendentens i Stockholm befattning företrädesvis är af vigt, tager jag för afgjordt. Det är nemi. rätt illa, att en KompaniChefs-lön går bort från ett Eegem:te, för att aflöna Intendenten; men då arfvodet icke är föreslaget högre än till 3,000 ltdr, så synes detta vara afsedt. Om de, som hafva närmare reda på förhållandet, anse 3,000 Edr vara tillräckliga, så vill jag vara den förste, som går in på Hr Stjernsvärds åsigter, att samma bestämmelse göres här, som för Gen.Intendenten; men det vär just härom jag önskade uplysning af Hr Lefrén. Hr Lefrén; Jag är helt och hållet af Frih. Tersmedens tanka, men vill tillägga ett ytterligare skäl för bifall till denna åsigt, nemi. att en person med arfvode kan skiljas från sin innehafvande befattning, då deremot sådant icke, utan rättegång, kan ske med en person, som har lön på stat. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Mig synes dock, att i denna fråga ingår en princip, som ingalunda är likgiltig. Hvad Hr Lefrén påpekat, att detta belopp utgår som arfvode i st. f. lön, finner jag ganska förmånligt, men principen anser jag böra iakttagas. För ett så beskaffadt betydligare arfvode anser jag lönen på Eegem:tet icke böra bibehållas, utan tillfalla den, som verkligen sköter tjensten Jag har icke sagt att den, som får en befattning i KrigsColhm, borde skiljas från en förut innehafvande tjenst, men för den tid befattningen räcker, bör den sednare lönen komma Regem:tet till godo, för tjenstgöringens oafbrutna bestridande.
Der äro quaier redan anlagda och dylika arbeten till en stor <4 Deli i Mars. del under arbete. Allt detta skulle komma att stanna, och det lärer icke kunna undfalla R. o. Ad, luiru mycket kostnaden skulle blifva förökad , om arbetet nödgades upphöra, då kostnaderna likväl skulle fortfara. Rifalles icke denna summa, så kommer kostnaden för hvarje månads uppskof att blifva betydligen större för det samhälle, som sökt lånet. Det är derföre jag nödgas motsätta mig åtcrremiss, och anhåller om bifall till betänkandet. llr Prytz, Lars Adolph: Då såsom skäl för återremiss Hr von Hartmansdorff har anfört att Malmö stad för litet redovisat behofvet af ett sådant låneunderstöd, och huru detsamma skulle komma alt användas; så anser äfven jag mig skyldig, då jag kanner förhållandet på stallet, alt intyga det Malmö stad redan har gjort så stora uppoffringar af egna medel på sin hamn, att uppgiften i detta betänk, om de 3o a 4° fartyg, sorn der på en gång kunna lossa och lasta, icke ar öfverdrifven, utan man kunde säga 4° a 5o. Tili dessa arbeten har likväl staden icke haft andra allmänna medel, än ett räntefiitt lån af 15,ono r;dr, då likvisst de redan utlagda kostnaderna uppgå till nära en million r;dr. Ytterligare bar stallen nu beslutat ett större arbete till hamnbyggnadens utvidgande och förbättrande i den stora scola, att om staden icke skulle erhålla det begärda låneunderstödet, i förlitande på hvilket understöd arbetet blifvit vidtaget, detta arbete skulle öfverstiga stadens krafter, eiler åtminstone medföra så stora ansträngningar, alt den framgång staden hittills vunnit i commercielt afseende kanske skulle bl.fva förminskad eller komma alt upphöra. Det ur för beredande af det goda ändamålet, som med utvidgningen af hamnen skall vinnas, och på det att hamnen icke i brist af medel må, i stället för att förbättras, komina ali småningom förfalla, som jag anhåller att detta lån må af R. o. Ad. bifallas, och att således äfven betänk, malte blifva bifallet. Till hvad Hr von Rosen och Gr.
Grefwe Itlörncr. ^ag tror ej att en sadan ;cmnkning ägt rum när twä Ständ tydcligcn stadnat emot twä, för hwiliet enda fall, Stats-Utffottet vegardt att fä omedelbarligen med biträde af sin förstärkning utöfwa afgörande rätten; utan lara sadane jemnkningar endast hafwa ägt ruin, när Riks - Ständen sins emella!', stadnat i Dm i4 April. flere än tivänne skiljaltigheter, i hwilka sall jag anser en för rutgängen anmälan wara aldeles ouMgangelig. Herr Grefwe» och Ordföranden gjorde propofltion pä Stats-Utflottsts hemställan hwilken föröfrigt bifölls; men Grefwe vIs Osrllie förklarade» stt ehuru han icke wille sätrasig emot bcflutet, önskade han! Protocollet antecknadt, det han icke ansett sig kunna dertill lemna sitt bifall. Undertecknad LUversiolpe, ^xel Osdlie! , utbad sig fä fräga, om icke Högloft. Ridderjkapets och Adelns mening warit, att desi nu gifne bifall endast skulle gälla i afseen^ de pa de mål, hwilka under den äterstäende delen af denna Riksdag kunde komma till afgörande af det förstärkta Stats-Utskottet. Ropades Ja. Grefwe OIs Qsrllie medgaf beflutet pä sädant sätt fattadt, men erindrade, att Stats - Utskottets hemställan, icke hade warit sä uttryckt. Grefwe körner yttrade att för längre tid utsträckt hade Åtminstone icke Stats-Utskottets mening warit. Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärs - och OeconomieUtskottets den 6 dennes pä bordet lagda Betänkande, anzäende sättet för »verkställande af uphandlingar för Kronans behof samt försäljning af umbärligs persedlar. Grefwe O^IIendoi-Z, jsvbsl, Ikenning rtpläste till Prvcollet följande: Wid Högloft.
Af alla de frågor, som vid denna riksdag förekommit, har denna varit svårast att behandla; och jag erkänner öppet att då densamma först framdrogs, föreföll det mig som den vore för tidigt väckt. Jag Ilar nemi. föreställt mig att den första åtgärd, som i detta hänseende bort göras, hade varit att göra den ilrågavule farleden fullt farbar. Jag hade trott att man först bort göra dessa lorssar lärbara, innan man genom jernvägen beredde sig en kommunikation; och just på denna grund var det som jag vid förra riksdagen med min riist bidrog lill det förslag, som då väcktes i detta afseende. Men nu har man bär framhållit ett intresse, som man satt före ortens. Jag nämner det genast, oell det är Gellivara bolaes. Att det vore en stor sak för fosterlandet att kunna öppna detta rika fält för industrien och tillgodogöra sig de rikedomar, som der finnas förvarade, det erkänner jag gerna; och hoppet att i en framtid se detta förverkligadt, har varit den bevekelse - Den 5 September e. m. 191 grund, som förmätt mig att lemna min röst till Stats-Utsk:ts förslag. Men då jag erkänner detta, påstår jag äfven att ändamålet med kommunikationen skall vara att öppna tillgång till Gellivara malmfält. Här liar väl blifvit sagdt att man lior skilja mellan dessa båda företag, och alt man nu endast bör taga i betraktande ortens fördel. Men den som följt med denna sak, måste dock finna att frågan om Luleå elfs kanafisering är en fråga om att vara eller icke vara för Gellivara aklie-bolae, emedan detta förslag, tillåter bolaget att anlägga masugnar etc. i slör skala. Om nu så är förhållandet, så frågar jag, om det icke är rättoch billigt att staten, då den gör en uppoffring, älven från sin sida betingar sig sådana vilkor och fördelar att det ändamål, man med dessa uppoffringar vill vinna, äfven uppnås? Af alla dessa skäl har jag ansett alt, när detta anslag beviljades, så borde det ske på vilkor, som kunna försvara en så stor uppoffring. Man har äfven sagt att det vore nödvändigt att kanalisera Luleå eif, för att kunna odla trakten och kunna föra fram de trävaror, som der finnas.
Detta förhållande hade ock föranledt att mången köpare af fastighet varit nödsakad, oansedt hans fång med fastedom bekräftats, afstå sin lagliga och på god tro förvärfvade egendom emot ett ringare värde, än han derföre gifvit. Följderna häraf voro förluster, dem man svårligen kunde förekomma, samt osäkerhet i besittningsoch eganderätt, som åter menligt inverkade på allmänna kreditförbållanderna. Till förekommande af dessa olägenheter har Herr Professorn hemställt om icke stadgas må: det alla förbehåll af omför imil t a beskaffenhet, som blifvit gjorda före utfärdandet af ofvanåberopade för fattning, böra, för att vara gällande, intecknas på sätt redan är vordet förordnadt i afseende på undantags-aftal. Utskottet, som tagit denna fråga i öfvervägande, inser jemväl nödvändigheten, att, genom lagstiftningen söka, så vidt möjligt är, förekomma 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 70. de menliga följder, som ifrågaställde äldre aftal om rätt till återlösen af fastighet, enligt hvad motionären rätteligen anmärkt, medföra. Då dessa aftal blifvit lagligen afslutade kunna de emellertid icke frånkännas gällande kraft. För ändamålets vinnande måste således ett annat sätt användas; och synes det Utskottet, som om något lämpligare icke erbjuder sig än det nu föreslagna. Det är nemligen ostridigt att de olägenheter, som härflyta från om förmälta aftal, hufvudsakligen och vanligast hafva sin grund deri, att dessa aftal äro dolde för allmänheten och, för de fleste egare af fastigheter, hvilka i fordna tider blifvit försålda med föibehåll om återlösningsrätt, obekanta. Att föreskrifva ett offentliggörande deraf, torde derför vara det ändamålsenligaste medlet i förevarande hänseende. Derigenom upphäfves eller inskränkes icke en laglig rättighet; men då någon gör anspråk att i sina rättigheter blifva af lagen skyddad, måste han äfven iakttaga hvad lagen linner nödigt alt, för bevarande af allmän och enskild säkerhet, fästa såsom vilkor för sitt skydd. Denna grundsats är redan i lagstiftningen godkänd.
Inom Länet finnes en Läns-djurläkare, med lön af statsmedel och stationerad i Nyköping, samt 5 af kommunerne atlönade veterinärläkare. I händelse af svårare smittosamma sjukdomar bland husdjuren, är det Läns-djurläkaren omöjligt alt ensam medhinna alla till hans befattning hörande åligganden. Krogar. Är 1850 uppgick antalet af taxerade krogar och andre näringsställen, oberäknadt gästgifverierne, till 52 stycken, men för det försäljningsår, som den 1 Oktober 1835 ingick, har, med undantag af Malmköping, der tvänne utskänkningsställen ansetts behöflige och tillåtits, samt 23 gästgifveriet som icke afsagt sig utskänkningsrättigheten, någon krogrörelse å landet icke varit tillåten. Deremot har tillåtelse blifvit sökt och tillstånd beviljats till minuthandel med bränvin å 6 ställen, men då 25 gästgifvaregårdar afsagt sig utskänkningsrätten, understiga likväl de sålunda tillåtna försäljningsställena i antal de krogrörelser, som förut endast å gästgifvaregårdar utöfvats. Sällan torde någon författning hafva visat så genomgripande och hastiga verkningar, som Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående tillverkning och försäljning af bränvin. Auktioner och andre af allmogen hufvudsakligen besökte sammankomster försiggå nu utan att störas af de bullersamma uppträden, som, af superiet framkallade, förut voro så vanliga. Det dagliga förtärandet af bränvin torde kunna antagas vara med få undanlag bland allmogen alldeles bortlagd t och hos 31 llerlalet lärer bränvin numera endast vid särskilde tillfällen vara att tillgå.