Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man finner vidare, att Götha kanal, som är en konstgjord vattenförbindelse, genomskär den medlersta delen af landet, som alltså genom konst erhållit en vigtig kommunikationslinea ifrån öster lill vester. Ser man åter landet från norr lill söder, så saknas en sådan kommunikationslinea. Enl. min åsigt bör man eftersträfva att anskaffa icke blott en jernväg emellan östra och vestra delen af landet, hvilken, jag medgifver det, bar sin stora vigt, utan äfven en dylik emellan den nordliga och södra delen deraf. Den sednare är just den jag ansett böra förordas och det är till denna väg, sora man nu icke vill anslå eller bevilja de af Ulsk. tillstyrkta medel. Då jag redan på förhand visat, huruledes det medlersta Sverige är af naturen vida bättre loitadt i afseende på kommunikalions-anstalter än det södra, och jag, det oaktadt, erkänner att jag icke missunnar detsamma en ytterligare kommunikation medelst en jernväg, vågar jag likväl med tillförsigt hoppas, att R. o. Ad. skall inse billigheten, att äfven en skärf af detta anslag, åtminstone den 1,000,000 R:dr, som Ulsk. föreslagit, måtte komma södra delen af Sverige tillgodo. Jag är till min natur icke missundsam. Jag glädjer mig åt de anslag, som beviljas andra orter, men jag tror likväl, att man bör tillse, att, då statsmedel lemnäs till industriella företag, till uphjelpande af näringarna, dessa anslag icke uteslutande lemnäs en viss del af landet, utan att man i möjligaste måtto bör vara rättvis mot hela landet. I detta hänseende har jag en källa, som för en hvar är tillgänglig, nemi. en af Hr ÖfversteLöjtnanten Modig utgifven brochure, rör:de vägoch vattenbyggnads-arbetena i landet, och hvilken brochure tvifvelsutan kommit husets ledamöter tillhanda. Ur denna brochure har jag gjort ett utdrag öfver alla de anslag, som från och med år 1840 (ill och med 1853 blifvit provinserne i landet beviljade. Jag vill icke besvära med upläsning af för mångå siffror.
M:ts nådiga proposition i denna del, medgifvil, alt Stats-kontorets anslagssumma ytterligare ökasmed nvssberörde 1,050 R:dr R;mt. 5:o Vid del förhållande, att göromålen för den i Avesta anställde Krono-Inspeklor i sednare lider, i följd af nedsättning i alraden från Fahlu Kopparverk, i betydlig mån minskats, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det nämnde tjenst mätte, derest densamma icke vidare är behöflig, utan koppar-uppbörden kan af kronobetjeningen öfvertagas, varda vid innehafvarens afgång indragen. 6:o E. K. M:t, som ansett det vara angeläget och af synnerlig vigt, såväl för det allmänna som den enskilde, att vid Myntoch Kontrollverk en lastades skicklige och pålitlige män, samt alt dessa skäligen aflönades, har uti högslberörda nådiga proposition begärt, att nuvarande anslag för nämnde verk, 7,428 R:dr 16 sk.
Jag tillstår, att jag anser den förändring, sorn R. o. Ad. genom sitt förra beslut antog, så vigtig, om den kunde vinnas, att jag för min del icke vågar tillstyrka fl. o. Ad. att tänka på denna särskilda mening eller den slags förändring, att få frågan beroende på 3 Stånd, i stäl - 344 Den 8 Juli f. n>. let för 4- ^ao fruktar nemi. att derom så många olika tankar inom Stånden skola uppkomma, och så många tvister föranledas, att möjligtvis Konungens sanction på det hela ej skulle vinnas. Eudast af denna orsak vågar jag motsätta mig den siste talarens förslag. Frih. Sprengtporten: Jag har endast begärt ordet för att tillkännagifva, att jag förenar mig om den mening Gr. Frölich framställt. Gr. Spens: Äfven jag begärde ordet för att uttrycka samma mening som Gr. Frölich. Jag skall blott tillägga, att i Coust.Utsk:s redaction föreslogs rättigheten äfven för Konungen att förbjuda Ständernes åtskiljande före normaltidens slut, i stället för att, som nu, det beror af Ständerna att åtskiljas, antingen Konungen dertill lemnar sitt samtycke eller icke. Den tanken tror jag icke var oriktig hos Const.Utsk.; men då densamma af pluraliteten inom Utsk. ogillades, kan det ej hjelpas. Jag ville åtminstone icke lätta möjligheten af den åtgärden att skiljas, för att åter i hast sammankallas, ehuru det väl torde komma att höra lill sa11 — synlheterna i den Svenska riksdags-historien, att fråga någonsin skulle uppstå att skiljas före normaltidens slut. Hr Cederschjöld: Const.Utsk. har vid detta tillfälle varit omtänkt att så mycket som möjligt minska upprepandet af samma ord i både Reg.F:n och Riksd.Ordn.
Befallningshafvande aldrig känt eller i denna stund känner huru mycket denna Spanmål kostat Staten, än mindre iklädt sig ansvarighet att den skulle i undsättningsväg till sitt hela belopp åtgå; men då jag till någon del gifvit anledning till afyttrandet, anser jag mig böra i underdånighet härvid erindra, att enligt till Kongl. StatsContoret insändt Besigtningsinstrument, den från Götheborg liitsände och vid hitkomsten skadade Rågen, som efter allt utseende då redan varit i flera år magazinerad, sedermera med hvarje dag af mask undergick försämring, så att det var högst angeläget att få den snart använd, så vida betydligare förlust skulle undvikas: att den händelse, som gjorde att ifrågavarande Spanmål icke blef använd till undsättning, och som bestod deri, att ortens behof plötsligt och genom annan oförmodad tillförsel fylldes, icke billigtvis kan tillskrifvas felaktiga administrations-åtgärder, och att då, såsom jag förmodar, dock icke med fullkomlig visshet känner, Spanmålen i hänseende till behofvet på särskildte localer, blifvit transporterad från det ena till det andra upplagsstället samt i längre tid och på flera ställen magazinerad, förlusten skulle vara gifven, så vida ej den sällsynta händelse inträffat, att Spanmålspiisen i en längre följd af år varit i jemt stigande, hvilket åter efter år 1826 just varit motsatsen. Carlstad af LandsContoret den 15 Maj! 1831. JO ILO AF WINGÅRD. Sv. Lindberg. ( 87 ) Stormähtigste, Allcrnådigste Konungl Enlig* Eder Kongl. Maj:ts oell Rikets StatsContors bref den 9 sistlidne Februarii, får jag nu aflemna underdånigt Olåtande öfver Rikets Ständers, år 1850, församlade Revisorers Rerättelse, så vidt beträffar detta mig nådigst anförtrodde Kronobergs Län.
Utan tvifvel, men dess beståndsdelar ligga spridda, färglösa, stationära, och behöfva återuplifvas samt bringas i behörigt inre samband.” ”Tiden synes vara inne att bringa till ett helt och i fullständig form denna vigtiga folkangelägenhet.” ”Då skiljaktiga intressen skola sinsemellan försonas och bringas till ett helt, är det den ädlaste och bästa utvägen att lemna dem öppen talan, och medelst inbördes grannlagenhet, och rättvisa bereda en säker grundval till samhällighet och gemensam förkofran.” ”Man bör hoppas, att denna fosterländska fråga skall med värma omfattas af hvarje redlig medborgare: dess utgång kommer att utöfva ett stort inflytande såväl på landets moraliska och materiella krafters utveckling som på dess framtida sjelfständighet. Kärleken till fosterlandet skall genom vise och välgörande inrättningar ännu mera stärkas och befästas, samt deltagandet för de allmänna angelägenheterna lifligt yttra sig, icke i en orolig och onyttig nyfikenhet, men i en lika kraftfull som sansad verksamhet. Nordbon har att strida emot ett hardt luftstreck, samt en jordmån, som sviker lättjans förhoppningar, och belönar endast ihärdigheten; arbetsamhet, omtanka och en kraftfull nationalanda äro således dess pålitligaste bundsförvandter; sjelfviskhet och liknöjdhet, som alstra svaghet och uplösning, äro deremot dess farligaste fiender. Mätte upfostran och lagstiftning räcka hvarandra handen för att uttränga dem, der de möjligen fått insteg, och för att väcka hos nationen den kraft och den ädla sinnesstämning, som är den säkraste borgen för en lycklig och ärofull framtid!” Jag har ej ansett mig träda den vördnadsfullaste grannlagenhet för nära, då jag här anfört dessa förträffliga och betydelsefulla yttranden. Likasom man sagt, att, uti allt Engelska Kronan tillhörigt tågverk, en röd tråd finnes inslagen, hvilken goldet igenkänueligt såsom Statens egendom, sä genomgår ock nyss anförda betraktelser en, om jag så får säga, blå och gul tråd, en fosterländsk, en äkta svensk anda, som bär vittnesbörd om dess ädla ursprung.
De Magistrats-Personer, som tillika äro Handlande eller idka Borgerlig näring, äge »vid Walförrättningen lika rätt som de öfrige af Borgerskapets hwaraf följer att Magistrats-personer, säsom sädane, icke kunna wälja. 5 § utstakar: Wilja Magistraten och Borgerskapet eller deras Electorer wälja till Herredagsman nägon Magistrats person, som ej tillika är Borgare eller Handlande, stär det i deras frihet. Ett stadgande. 246 Expeditioner till Riks-Ständen. som är sä litet imperatift, och hmars efterföljd synes bero af Borgerskapets fria wilja att göra och läta, har Utskottet ej kunnat fimta hinderligt för det gjorda förslaget, särdeles som man redan tvid stiftandet as dessa gamla lagar, hwilkas kraft och werkan genom ingressen till Negerings-Formen förswunnit, insett nödwändigheten af inskränkning i denna del, och Borgerskapet endast blifwit tillätet, säsom en aswikelse fran grundprincipen, att wälja dem som sjelfwa ej ägde walrätt. Härtill kommer, att Embetsnlän, hwilka, dä de äro blott Embetsmän, hafwa ett olika interesse med Borgerskapet i afseende pä beskattningar m. m., omedelbarligen bero af den styrande magten, som i detta hänseende äger efter nu »varande Lagar en långt större inflytelse än efter 1720 ärs Regerings-Form. Hwad den sednare anmärkningen angar, kan det företräde ej bestridas, som Bilaga till Mem. N:o 11. 247 Borgerskapets Embetsman manligen äga framför Borgerskapets i kunskap om Lagar och författningar. Men dessa egenskaper utgöra ej hmad man egentligen fordrar af en Riksdagsman, allmän upplysning, kännedom af hans eget lands läge samt af dcfi oekonomiska och Politiska tillftänd i förhållande till andra länders.
Den 15 Juni. 329 brytarens olika förmögenhet, dels derföre att straifet eljest blefve obetydligt för den rikare, dels ock derföre att man bör förvänta mera moralitet och laglydnad af de förmögnare och med detsamma vanligen uppl ystare medborgare. ■> 'i Rättigheten att få försälja Brännvin den årstid då bränning icke är tillåten, anser jag icke böra förbjudas de hemmansbrukare, som äga tillverkningsrätt, ehuru möjliga missbruk kunna öka behofvet af Embetsmäns vaksamhet. Nödvändigt är att aldrig tillåta oinskränkt pannerymd, förr än man kommit derhän, att export af Brännvin kan äga rum, genom beviljande af tillräckligen höga exportpremier; ty ehvad anstalt som må tagas, skall ditintills consumtionen stå i nära förhållande med productionen. Jag anhåller att mitt förut tryckta Memorial om Allmänna Magazinslnrättningen och ett stadgadt Spannmålspris, så vida det rörer brännvinsbränningen, mätte få, jemte detta mitt anförande, remitteras till OecoaomieUtskoftet, såsom anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Herr af Klinteberg, Wilhelm, yttrade.
Gör ene maken hor, och vill den andre dermed ej öfverse, utan talar derå, inom sex månader, sedan han eller hon det veta fick, och hafva de ej ifrån den tid sängelag med hvarannan haft; då skall ock äktenskapet upplösas. Ej må dock till skilnad dömas, förthy att make horsbrott å sig tager, der ej annan bevisning dertill kommer. § 3- Varder ene maken dömd till straff för otukt, sorn mot naturen stridande är; då ege den andre skilnad i äktenskapet vinna, der han eller hon ej haft sängelag med den dömde, sedan gerningen honom eller henne kunnig blef. Lag-Utskottets Betänkande M 1!). 3 § 4- Dömes ene maken lill straffarbete å tio år; då må skilnad i äktenskapet beviljas, der den andre det påstår. § 5. Ar ene maken dömd till straffarbete å viss tid under tio år, eller är straffarbete å lifstid, genom Konungens nåd, till viss tid under tio år nedsatt, oell vill den saklöse maken skiljas; förordne Konungen derom. Lag samma vare, der ene maken blifvit dömd för brott, som vanfrejd medförer. § 6. Nu vill hustru äktenskapsskilnad söka, förthy att mannen henne öfvergifvit, då må hon det hos Rätten anmäla: styrker hon med bevis af Kyrkoherden i församlingen, att mannen bortrest utan veterligt ärende, och att han inom år och dag ej låtit af sig höra, och är det ej förut kunnigt eller varder vid Rätten upptäckt, då offentlig efterfrågan derom göres, att han å viss ort inom Riket sig uppehåller; låte Rätten efter honom lysas å predikstolarne i häradet, eller i staden, om han der boende varit, så ock i närmaste socknar derintill; kungöre ock lysningen tre gånger i allmänna tidningarne: har år och dag förflutit efter lysning och kungörande, som sednast skett och har ej eller under den tid kunnigt blifvit, att mannen å viss ort inom Riket vistas, eller finnes han utomlands, men visar ej giltigt skäl, hvarföre han sig der uppehåller; döme då Rätten till skilnad.
Skulle man likväl vilja finna, alt de afgifna upplysningarna saknat nödig fullständighet i så måtto, att jag bort, jemte räkenskapernes öfverlemnande, meddela närmare underrättelser ang:de beskaffenheten af cabinettscassans delaktighet i de oftanämnda löneförhandlingarna; så nödgas jag, till bemötande af en så beskaffad anmärkn., åberopa hvad jag nyss yttrat derom att, enär bristen varit till beloppet constaterad och den funnits hafva tillkommit i och för Utrikes departementets behof, bardet synts i anslagsfrågan icke vara af någon angelägenhet att, utöfver redan kända förhållanden, utmärka till hvilken eller hvilka cabinettscassan slått för de lemnade förskotten i förbindelse, och med hvad större eller mindre grad af juridisk ansvarighet en sådan förbindelse varit förenad. I öfrigt, huru helst man än må bedömma mina åtgärder uti omförmälda grannlaga angelägenhet, vågar jag dock koppas, alt ingen grundad anledn. förefinnes att misstänka, det jag medelst otillräckliga upplysningar sökt framställa föihållandena annorlunda än de varit. Till skingrande af hvarje tvifvelsmål i detta afseende, torde jag få erinra om följande omständigheter, nemi. att Slalsministers-embetet, som tillförene offentligen förnekat, det cabinettscassan ägde några directa låneförbindelser, nu ej rimligen kunnat åsvfta alt sjelfmant göra ett motsatt förhållande troligt; a t t ett försök i sådant afseende, om det vöre tänkbart, i allt fall 20 H. q3
Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet följande motioner af: l:o ./. P. Wallmark från Westerbottens län, om anslag till Afvittringsverkets skyndsamma bedrifvande samt flere Afvittrings-landtmätares anställande m. m.; 2:o Samme man, om afsöndring af jord från Pastorsoell Komministersboställen till undantag för afliden boställshafvares enka; 3:o Måns Persson, från Malmöhus län, om indragning af Kronotionde, förlänad Pastor i Ottarp socken i Skåne, jemte motion i samma ämne af Nils Olsson från nämnde län med anmärkningar; 4:o Måns Persson, angående upphörande af skyldigheten för Rusthållare att bekosta manskapets excercis-gevär och öfriga vapen; 5:o Erik Hansson från Gefleborgs län, om upphörande af stadgandet angående Minimi-afgift å hammarskatt; Prot.-Utdrag den 15 November 1856. 37 6:o E. J. Rutström från Norrbottens län, om anslag till aflöning åt tolkar för Finska språkets öfversättande på Svenska vid rättegångar med flera tillfällen; 7:o Erik Carlsson från Stockholms län, om ersättning af stats-medel till tiondeoch räntegifvare, som för nästlidne och innevarande år erlagt spanmåls-lösen, öfverstigande samma års medel-markegångs-pris m. m.; 8:o Johan Persson från Upsala län, om Rustnings-skyldighetens öfverta gande al stats-verket mot passevolans, jemte motion i samma ämne af Johan Jo hansson från Örebro län; 9:o Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om beviljande af Stats-anslag till reparation af Kungslena kyrka; 10:o Pehr Erik Andersson från Westmanlands län, om beviljande af ränte fria stats-lån för Eldriors byggande; ll:o Johan Linder från Skaraborgs län, om befrielse för Landtbrukaren C. T.
Den lilla borgfröken brukade väl gå mycket fin alla dagar, ty hon kunde ej tåla nå- got oskönt eller orent i sin närhet, men hon hade ock ökat sin prydnad för svanernas skull, ty hon tänkte sig sagornas fågel gudomligt skön, hon trodde, att den alltid bar guldkrona på hufvudet, och att morgonens rosenfärg alltid kantade dess vingar. Medan han stod i dessa bekymrade tankar och tänkte på, att han måste afsäga sig den lilla jungfrun, fick han se svanerna. där de lågo i sjön och sökte sig föda utmed de vass be växta grunden. Han blef genast helt glad vid att se hafsbandets fåglar så långt inne i landet. Han förundrade sig, öfver att svanerna kommit just denna morgon. Det syntes honom, att de måtte vara komna för hans skull, för att han skulle få en hälsning från sitt hem, då han som bäst behöfde den. Han blef rörd öfver att se dem, som om han trott, att några af de kärleksfulla tankar, hvarmed hans moder följde hans färd, tagit svanehamn för att komma och hjälpa honom. Han fick en sällsam lust att fara och se fåglarne på riktigt nära håll. Han kände ett begär, starkt och dragande som hemlängtan, efter att få se deras halsars mjuka krökning, höra det lätta rasslet i vingarue, då de gledo genom vattnet, och smekande lägga sin Nu hade hon dock litet gagn af all sin möda, ty hennes vackra ögon sågo svanerna blott som fem små hvita punkter, så långt bort lågo de. Hon såg så bedröfvad ut, som om hon velat brista i gråt. Riddaren greps af medömkan. » Vill du gärna se svanerna? » sade han. D å vände hon sig mot honom, kämpade mot sin blyghet som ett barn och hviskade ändtligen fram ett ja. Som han var lika ifrig, förrådde han ingen undran, utan svarade rakt på sak: » Här nedanför ligger en båt. Jag skall ro dig dit ut. » » O ja! » sade hon. Då kom han att undra på, hur de skulle komma utför branten, men detta bekymrade ej henne. Hon hade många gånger gått fiskrarnes väg.
Betänkande, i anledning af väckt motion om en undersökning af be fordring sväsendet. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling har Höglotl. Ridderskapet och Adeln öfverlemna t en af Herr Lilienstolpe^ /t. F., väckt motion (N:o 113) hvaruti a nio res, att, sedan genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 12 Maj innevarande år blifvit bestämdt, hvilka examina, som berättiga till inträde Kongl. Majis och rikets tjenst i allmänhet, deri unge tjenstemansaspiranten derigenom visserligen hade en slags lockelse till inträde på tjenstemannabanan, så framt han fullgjort dessa prestanda, de der dock icke kunde absolveras utan stora kostnader; men att han till följe af det inom embetsverken rådande befordringssätt icke vore på minsta sätt försäkrad om befordran eller utkomst, hvartill deremot relationer och tillfälliga omständigheter fortare beredde väg, än skicklighet och fortsatt arbete. Då sålunda allagda examina och kuuskapsprof för den, sorn 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9. ville egna sig åt Statens tjenst, endast medförde kostnad och tidspillan olan att kunna tillförsäkra honom utkomst för framtiden, vore det enligt motionärens åsigt bäst att, så gerna först som sist, borttaga dessa vilkor för inträde uti offentliga och enskilka verk. Ynglingen visste då, hvad han hade att vänta, och föräldrar, hvilken uppfostran de skulle gifva de barn, som voro ämnade alt blifva tjenstemän, det vill säga allmän humanistisk bildning, som kunde erhållas uti de allmänna högskolorna, hvarefter aspiranten finge söka inhemta, hvad som erfordrades att blifva tjensteman på hvad sätt som helst, troligen genom att auskultera och uppvakta uti de verk, inom hvilka han ville söka utkomst och möjlig befordran, utan ringaste anspråk uppå någondera, utan blott beroende af sjelfförvärfvad kunskap och möjligen skicklighet samt chefernas godtycke eller välvilja och ©tvifvelaktigt älven den påtryckning, som kamraters omdöme kunde åstadkomma.
Junii I. 649* •— i anledning af Revisorernas Berättelse om den af Utskottet verkställda granskning rörande BancoVerkets styrelse och förvaltning efter senaste Riksdag, April II. 8, 25r , 357. Maji I. 101. Maji II. 685. Junii I. 18. — om nödvändigheten af en förbättrad reglering rörande de från Banken utgående lånebiträden till understöd för nyttige odlingar, April II. io3, 826. Junii II. io5, 240. — i anledning af visse föreslagne förändringar vid Sedel-utgifningen från Banken, April II. 367. Maji I. 5q, 100,103,282. — i anledning af hegardt Lånebiträde från Banken till Uddevalla Stads Kyrka, April <26 II. 367, 649» 653. Betänkanden, Memorial och ProtocollsTJtdrag, om understöd från Banken till Lärohus i Calmar och Skara, April II. 367, 649, 653. Maji I. 59. Maji II. 5n, 695. — angående begärt lånebiträde af Banken till Götheborgs Stad, April II. 368. Junii II. io5. — om inrättande af en ny fond för Sillfiskare, April II. 368. Maji I. 79. Maji II. 511, 694. — om Gratifikation till BancoCommissarien Silfverstolpe, April II. 369, 653.
Creutz har vädjat till den allmänna opinionen; men om man skall bedöma denna efter yttrandena i en mängd tidningar, så hemställer jag till Frih. Creutz, huruvida han verkligen vill anse denna opinion vara den allmänt rådande. Jag för min del skulle åtminstone icke vilja böja mitt hufvud till bifall åt en press, som vet att i så många fall trampa det heliga under fotterna, onder det den säger sig vara försvarare af sanningen, och sora mången gång stämplar den, som arbetar för kyrkans bestånd, såsom jesuit och katolik, läggande endast egennytta och allt annat ondt till grund för hans handlingsätt. Det förvånar mig, att Frih. Creutz kan hysa en sådan tanke, som att min motion skulle innebära ett ogillande af Konungs throntal. Jag är Svensk undersåte, lika såväl som Frilnn, och jag vet också att böja mig under min konungs ord. Jag har aldrig yttrat mig, huruvida detta throntal varit så, som jag skulle velat föreställa mig detsamma, och har dertill ingen rättighet; men jag tror, att K. M. med denna framställning icke menat, att någon Svensk undersåte skulle undertryckas i sin tro, eller förmenas rättigheten att öppet uttala hvad han anser vara nödigt för fäderneslandet, utan tvärtom att han sjelf velat visa, att han helst af alla önskar att få veta sanningen, önskar att få lära känna det onda, hvaraf samhället lider. Frih. Creutz har vidare yttrat, att jag borde hafva betänkt mig två gånger innan jag väckte min motion. Jag svarar derpå helt lugnt, att jag icke betänkt mig två gånger, utan huudra gånger. Den ädle Frih:n har äfven sagt, att jag, genom min motion, kastat skugga, för att icke säga vanära, öfver hela Svenska statskyrkan. Det var en hård beskyllning, som i det ögonblicket utgick från Frilnns läppar; men jag låter den stå för hans räkning. Likaså den, att jag aldrig skulle hafva följt mästarens bud och befallning. Jag uptager just orden derföre, att de icke må försvinna, utan Den 12 November. 129 utan stå och vittna om Frihms evangeliska tolerans.
Utom ägarne af sådana manufakturoch fabriks-inrättningar, åt hvilka, enligt 2 § i Diskont-reglementet, låne-understöd från Manufaktur-diskonten äro i allmänhet afsedde, halva jemväl, på grund af särskilde, tid efter annan meddelte Kongl, bref och resolutioner samt efter gjord behörig anmälan, följande fabriksidkare under år 1856 varit till begagnande af den allmänna lånerätten i Diskonten berättigade, nemligen 2 porslins-fabrikanter, 14 ägare af jerngjuterier, mekaniska verkstäder och metallfabriker samt en porter-iäbrikant i Usta klassen, en messingsduks-fabrikant i 2:dra klassen samt en tapet-fabrikant i 3:dje klassen. Beträffande det särskilda anslag af 500,000 R:dr, hvilket å Manufaktur-diskont-fonden blifvit anvisadt till såkallade förslagslån för anläggning och drifvande af större fabriksinrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet, så voro, vid 1855 års slut, dylika lån utestående till ett sammanräknadt belopp af.442,946 R:dr 18 sk. 9 rst., och befanns således en odisponerad behållning af 57,053: 29. 3. Genom förfallna inbetalningar af ifrågavarande lån hafva under år 1856 influtit 52,166: 32. ■— Tillsammans R:dr 109,220: 13. 3. Af dessa tillgångar hafva under revisions-året utbetalts följande af Kongl. Maj:t beviljade förlagslån, nemligen till l:o Drags aktie-bolag, för drifvande af den utaf bolaget i Norrköping an jagda klädesfabrik, enligt Kongl, brefvet den 15 Januari 1856 66,666: 32. — 2:o Agarne till Bromö glasbruk i Wadsbo härad af Skaraborgs län, för utvidgad och förbättrad tillverkning af s. k. taffelglas, enligt Kongl. brefvet af sistnämnde dag 16,666: 32. — 3:o Fabriks-bolaget G. O. Oberg &