Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är så en gång att det ena barnet vinner mera sympati än det andra; hvarför kan aldrig utrönas. Johan var ingens favorit. Det kände han och det grämde honom. Men mormodern såg det, och hon tog honom an. Han läste abcd för henne och hjelpte henne vagga. Men han var icke nöjd med denna kärlek. Han ville vinna modern. Och han blef inställsam, bar sig klumpigt åt, men genomskådades och kastades tillbaka. Det fördes sträng manstukt i huset. Lögn förföljdes skonslöst och olydnad också. Små barn ljuga ofta af bristande minne. Har du gjort det? frågas dem. Det var nu gjordt för två timmar sen och barnet mins ej så långt. Som handlingen ansågs likgiltig af barnen lade de icke märke till den. Derför kunna små barn ljuga utan att veta det, och det måste man akta på. De kunna äfven snart ljuga i nödvärn. De veta att nej friar och ja fäller till stryk. De kunna äfven ljuga för att vinna en fördel. Det är bland det vaknande förståndets första upptäckter, att ett väl anbragt ja eller nej kan förskaffa en fördel. Det fulaste är när de skylla på andra. De veta att felet skall straffas, sak samma på hvem. Gäller att anskaffa syndabocken. Detta är uppfostrarens fel. Detta straff är ren hämd. Felet skall ej straffas, ty det är att begå ett fel till. Upphofsmannen skall korrigeras eller för sin egen skuld läras att ej begå felet. Denna visshet att felet skall straffas framkallar fruktan hos barnet att bli ansedd som den felande, och Johan sväfvade i ständig fruktan att något fel skulle upptäckas. En middag synar fadern vinbuteljen, som faster begagnade. Hvem har druckit ur vinet? frågar han och ser sig rundt kring bordet. Ingen svarar. Men Johan rodnar. Jaså, det är du, säger fadern. Johan, som aldrig observerat vinbuteljens gömställe, faller i gråt och snyftar: Det är inte jag, som druckit ur vinet. Jaså, du nekar också! Också! Du ska få sen, när vi stigit opp från bordet.
Riksdag säges tillkommen, och då jag ganska kort vid nämde Riksdag var närvar:de icke ägde ringaste kännedom derom, nu först kunnat förklara huru jag i sanning ansett denna såsom en utvext af mycken öfverdrift i spekulation, men onyttig till gagn, alldeles icke ämnad att styrka sanningen af 1809 års Grundlag och bestämdt antagna Tryckfrihetslag. Jag protesterar emot de meningar som uttalat sig rörtde attentat emot sjelfva Tryckfrihetslagen, och erkänner mig upfatta den nu afslagne Kongl. Propos., ensamt åsyftat att visa behofvel af Ordningsstadgans nödiga omändring, hvarigenom blott, som mig synts, man skulle vinna största säkerhet emot alla de vådor, olyckor och onödiga besvär som af missbruken fortgå att bardt drabba oskyldige, okunnige menniskor, och välförtjent bemödande att kunna fä lagen till sanning, nemi. Allas likhet inför Lagen, hvars tillämpning i så många fall genom denna Ordningsstadga göres omöjlig, hvilket närmast bestyrkes af Hr Adelborgs anförtde. Jag kan icke förena begreppen om forntida minnen af stora förljenster med närvar:de förtjenst att i Grundlags Helgd få bibehålla denna Tryckfrihetens Ordningsstadga och reserverar mig emot allt hvad derom kan hafva undfallit någon i ifver att verka på opinionen inom Ståndet. Uplästes en från Gr. Posse, Arvid, ankommen sålydande skrifvelse: Hindrad af enskilda angelägenheter att f. n. återvända till Stockholm, får jag vördsammast anhålla att, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, blifva entledigad från att vara Bänkman samt Ledamot af 11. BankoUtsk. R. o. Ad. leinnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en Ledamot i BankoUtsk. efter Gr. Posse. Uplästes och lades till handlingarne följande prot.:
Derigenom har nemligen blifvit föreslaget det måtte, medelst en författning, stadgas, att rättegångs-fullmakt, expedierad genom elektriska telegrafen, skall, derest den i öfrigt finnes i laga form affattad, såsom gällande anses; och öfver samma förslag tillhör det Lag-Utskottet att meddela utlåtande. Efter att hafva tagit förslaget i öfvervägande, anser emellertid Utskottet sig ej böra förorda detsamma. Visserligen kan antagas, att ett meddelande på elektriska telegrafen framkommer till bestämmelse-orten oförändradt till innehållet; men derföre innefattar det ingalunda någon visshet derom att afsändaren verkligen varit den person, för hvilken han i meddelandet sig uppgifvit. En sådan visshet är likväl i fråga om rättegångs-fullmakter af yttersta vigt, och derföre stadgar äfven lagen i 15 Kap. 4 § Rättegångs-balken, att fullmakt skall vara antingen af sakegaren sjelf skrifven och försedd med hans insegel eller, derest han ej kan skrifva, af trovärdige vittnen styrkt. Nu omförmälda omständighet lärer ock varit anledningen dertill att man, efter de upplysningar, som Utskottet inhemtat, i andra länder, hvarest elektriska telegrafer vida längre än här i riket begagnats, ej i förevarande hänseende genom lag medgifvit bruk deraf med laga verkan; och då dessutom ett stadgande liih. Ull II. St. Prat. 18S6—1SS8. 7 Sami. 1 Afd. 39 Haft. 1 2 Lag-V(skottets Betänkande N:o 72- derom ytterst skulle komma att bero på de vid telegraf-verket anställde tjenstemän vitsord; men bestämmandet deraf icke utgjort föremål för civil-lagstiftningen, som följaktligen ej eller derpå kan grunda sina stadganden, får Utskottet vördnadsfullt afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 12 Februari 1858. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om utfärdande af föreskrif ter till förekommande af skendödes begrafning.
Statslån anser man sig kunna ulan våda tillstyrka, sedan man ej vågat ingå uti ett mångfaldigt mindre!! — Det andra vilkoret är, att åtgärden borde knnna vidtagas utan någon tyngd för Riket. Jag inser i sanning icke, huru 200,000 Riksdaler Banko årlig ränta kan af detta fattiga land utgöras utan ringaste känning, Under 3:dje Riksmötet bar jag baft förtroende att deltaga i StatsUlskotlels öfverläggningar, och derunder inliemtat, hurusom de nyttigaste anslag måste afstyrkas och blifvit vägrade, af brist på medel. Nu förtjena likväl 200,000 Riksdaler årligen, jemte den capitalförlust, som vidlådar Statslånen och af Utskottet beräknas till S å 10 procent (circa § million Riksdaler Banko), icke någon uppmärksamhet. Låt vara, att denna ränta aftager årligen; dess belopp är likväl tillräckligt alt kännas, så vida man ej kan visa, att en ökad production uppstår, som uppväger denna kostnad. Om sådant vore en möjlighet i framtiden, måste likväl denna möjlighet ge vika för tyngden af en Den u Februarii c. m. ökad consumtion, hvilken otvifvelaktigt följer lånen i spåren, enär de endast medföra penninge-omsättning olika långifvare emellan, och icke ingå i närings-företag. Om jag nu rätteligen uppfattat Utskottets premisser, måste, till följe af det föregående, ett motsatt resultat uppkomma, mot det Utskottet funnit; och man faller i den förmodan, att Reservanterne uppställt premisserne, fastän pluraliteten uppställt resultatet. Utskottet har i öfrigt med mycken lätthet behandlat detta ämne. Det synes mig likväl underkastadt vissa betraktelser, hvaråt Utskottet icke tyckes hafva lemuat ringaste uppmärksamhet. Deribland förekommer verkan af hela förslaget på sådana fastighetsegare, hvilka äro skuldsatte, utan alt vara i förlägenhet. Jag antager såsom exempel en fastighet af 5o,ooo Riksdalers Banko värde, intecknad med 20,000 Riksdaler Banko, för Armeens PensionsCassa. Egaren skall ostridigt söka Riksgäldslån och inbetala sin skuld till Cassan.
Under tiden och intilldess en sådan verkställighet kunde, ega rum, borde det tryckande i skjutsbördan lindras så mycket som möjligt. Entreprenad-inrättningen åsyftade en sådan lindring, men det afsedda goda ändamålet dermed har på de flesta orter icke kunnat vinnas af den orsak, att för åstadkommandet af entreprenader fordrades, utöfver den skjuts-legan, sorn tillföll entreprenören, serskildta betydliga ofta kontanta tillskott, hvilka de skjutsskyldige antingen icke kunde anskaffa eller ock funno så höga, att de icke kunde finna sig i deras utgörande. Att ett tillskott varit erforderligt, utvisar, att skjuts-legan varit för låg för att betäcka den skjuts-skyldiges eller entreprenörens kostnad. En följd häraf blir naturligen, att skjuts-legan måste höjas derhän, att den betäcker kostnaden. Jag måste således ogilla plurali tetens beslut att icke tillstyrka förhöjning i skjuts-legan för entreprenadskjuts. Det är tydligt, att, då man icke vill medlen, hvarigenom sådan inrättning kan åstadkommas, man med detsamma gör den derom utfärdade författning nära nog omöjlig att verkställa. Då billigheten fordrar, att all skjuts-lega bestämmes efter den kostnad, som skjutshållning orsakar, så inser jag icke något skäl, att skjuts-legan skall vara mindre, der ingen entreprenadskjuts finnes, än der sådan har kommit till stånd. Skjutshållet är lika långt för den ene som för den andre, och när det öfverväges, att entreprenören alltid är beredd på skjuts, samt endast för delta ändamål håller hästar och vagndon, men bonden deremot, som sjelf skjutsar, har att passa på sitt jordbruk, derifrån han i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-IIIskollets Utlåtande, N.-o 122. 21 eu bråd vår eller eu kinkig höst nödgas taga dragare och folk, ofta till för honom kännbar förlust, så är snarare skäl, alt skjuts-lega för bonden bör vara högre än för entrepeneuren. Det vore således icke obilligt, att skjuts-legan bestämdes åtminstone till lika belopp. Såvida skjuts-legan kan till sitt belopp efter här antydda grunder bestämmas generelt för hela riket, och icke snarare det bör åt Kongl.
Då StatsUtskottet genom GeneralAdjutantens Embetsmemorial, fått sig öppnadt ett förut /ahrndt tillfälle, att i detail gran/ka behofvens förhållande till an/agetsi synes detta tillfälle deremot för en StatsSecreterare för Krigsärenderne alltid varit öppet, och torde det icke böra anses såsom en.allt för obillig fordran, att StatsSecreteraren uti StatsRådet inför Kongl. Majit framställt samma besparingsmöjligheter å GeneralAdjutantens förslag , som StatsUtskottet ådagalagt vara grundadt på de förflutne 5 årens erfarenhet. När man nu tager i betraktande huru det lyckats Utskottet, att endast genom jämförelsen mellan hvad som blifvit fordradt3 Dm xg September f. m. och det som verkeligen åtgått, afkorta en summa af ej mindre än 85,000 R:dr utaf de äskade beböfven , så ledes man helt naturligt åtminstone till tvifvelsmål, huruvida icke ändå betydligare besparingar kunnat vinnas, om man varit i tillfälle att undersöka huru inom detaillerne hushålladt blifvit, emot huru man möjeligen hushålla kunnat: det måtte vara tillåtit att yttra en känsla af bedröfvelse, då man vid granskningen af dylika förhallahden finner, huru Styrelsens organer endast anse sig såsom blotta vehicler för öfverförandet af nya fordringar till ökande af folkets bördor, föga till fromma hvarken för Konung eller Folk.
Huru belåten nationen i allmänhet skulle blifva med de föreslagna fotingar och mått, tummingar, orter och korn, lärer ej vara tvifvelaktigt; enär, utom alla olägenheter och förvirring i enskildta handeis-affairer, lefveranser, m. m., dertill kommer den högst betydliga omvägen med räntepersedlarnes förvandling i de nya räknesorterna så för Stats-Verket, som för enskilde ränte-gifvare och ränte-tagare, en förvandling, som derjemte har det obehaget att aldrig gifva ett precist resultat, utan bereda antingen vinst eller förlust.” Af Herr Prosten Lyth, som, i afseende på Kopparpenningarnes utmvntning, varit i så måtto från Utskottets beslut skiljagtig, att lian ansett den af Utskottet föreslagna utmyntningsgrund för det större kopparskiljemyntet 20 Banco-Utskottets Betänkande, N:o iS. vara alltför hög och dessutom stå i det förhållande till utmyntningsgrunderne för mindre kopparmyntet, att det större mäste förlora all credit i allmänna rörelsen. Af Herr Rådman Gråå, som ansett, att Utskottet bordt tillstyrka antagandet utaf det förslag till ett nytt Mynt-system, som innefattas uti BancoUtskottets vid sednaste Riksdag, under N:o 20, afgifne Betänkande. Af Herr Handlanden Ericsson: ”Emot det af Höglofl. Utskottets pluralitet fattade beslut, så vidt det rörer enhetens benämning af Riksdaler, får jag mig reservera.
Ständer godkända beräkningar öfver ordinarie och extraordinarie Statsinkomsterna, för innevarande och påföljande år, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, erfordras, för att betacka skillnaden emellan dessa inkomsters nu beräknade belopp och de anslagssummor, hvilka, vid denna Riksdags stats-reglering, blifvit under Riks-Statens samtliga utgiftstitlar uppförda. Och då Utskottet nu går »tt för Rikets Ständer uppgifva beloppet af omförmälda summa, anser sig Utskottet, i sammanhang härmed, jemväl böra meddela den i grundlagarne föreskrifna uppgiften å Riksgälds-Contorets årliga behof, som genom allmän bevillning måste fyllas. l:o I öfverensstämmelse med Rikets nu församlade Ständers under N:ris 30, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88 och 89, till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelser, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens huf» titlar, och med iagltagande af de tillökningar, hvilka, genom sedermera beviljadt förslagsanslag till ersättning för tillkallade vittnen i gröfre brottmål (Statsoch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 107) samt åtskillige Kyrkoherdar tillerkänd lönefyllnad (Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 199 och 251) uppkommit i 2:dra och 8:de hufvudtitlarnes slutsummor, utgöra de å Riks-Staten jör innevarande och efterföljande år uppförda utgifter nedannämnde belopp, nemligen: Bih. till R, St. Prot. l8jS, j Sami. 1 A/d. 2 Band. 34 Haft. 1 2 Stati-Utskottets Memorial, N.O 3oj}.
Mig synes, att om Wadstena verkligen hade behöft ett så stort låneunderstöd, som det motionären begärt eller 10,000 R:dr utöfver hvad de af K. M. erhållit, så borde detta behof hafva varit kändt under förlidet år då staden hos K. M. begärde och erhöll ofvannämnde lån af 10,000 R:dr ur Handelsoch Sjöfarts-fonden, emedan, sedan den tiden, inga nya omständigheter tillkommit. Då hade frågan derom kunnat komma under K. M:s pröfning och följaktligen kunnat blifva fullständigare utredd, än StatsUtsk. haft tillfälle till att göra. Det är med afseende härå som Utsk. yttrar ”att då efter detta låns beviljande, inga sådana serskilda omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, som möjligen skulle kunna innefatta tillfyllestgörande skäl för R. St:r att tillerkänna meranämnde stad ett ytterligare lån” etc. Det är ju också påtagligt att några sådana omständigheter icke kunnat upstå, emedan det är först under detta års lopp, som Wadstena uttagit återstoden af det från Handelsoch Sjöfarts-fonden utaf K. M. beviljade låneunderstöd. StatsUtsk. har således, enligt min tanka, haft fullkomligt giltiga skäl för sitt nu afgifna Utlåt.: likvisst medger jag* att, om man betraktar frågan i sin allmänlighet, några andra omständigheter hafva upstått vid denna Riksdag som väl icke angå Wadstena egentligen, men som tillhöra de anslag och låneunderstöd, hvilka förut under denna Riksdag blifvit beviljade; så t. ex. hafva R. St:r, oaktadt R. o. Ad. afslog det ifrågasatta understödet ät Sölvitsborg, beviljat denna stad nya förmåner för liqviderandet af dess hamnbyggnadslån, ehuru arbetet icke var fulländadt eller några nya serskildta omständig - Den 17 Maj e. m. 157 heter tillkommit. Då dessa omständigheter kunna utgöra skäl för Utsk. att taga saken i ytterligare betraktande, vill jag icke nu motsätta mig en återremiss. Hr von Troil, Sam. Gust.:
De här i början tillagda orden: eller gerningar, funnos ej i den K. proposm, och ehuru jag medgifver, att Utsk. af tryckfr:slagen haft något skäl för dessa ords upptagande, skulle jag likväl tro, att då fråga var om en så vigtig lag, borde man mindre hafva afseende på ordalagens öfverensstämmelse än på bestämdhet i uttrycket. Om någon förändring i lagrummet skulle ske, hade jag trott, att man i främsta rummet bort tillse, att man stiftade en klar lag, som ej gaf tillfälle till godtycklighet i tolkningen. Jag trodde också i början, att dessa ord tillkommit endast såsom misstag i redactionen; men då man ser, att de hänföras ensamt till Konungen, icke lill Drottningen eller thronföljaren är det klart, att Utsk. haft för afsigt att under stadgandet inbegripa Konungens gerningar i sin Conseil, och då bladet angeläget att fästa uppmärksamheten på vigten af dessa ord och huru ofantligt lätt det skulle blifva för de magtägande att få hela yttranderätten i sina händer och att ställa rådgifvarnes åtgärder under skydd af Regentens personlighet. Ingen handling utgår från Conseillen, som icke innefattar ett Konungens beslut, och om detta icke får underkastas klander, under pretext att sådant innebär klander af Konungens gerningar, hvad återstår väl då af den constitutionella ansvarigheten annat, än en tom form? Jag anser denna omständighet ensamt utgöra tillräckligt skäl för afslag å Utsk:s betänk, och vill ej ingå i pröfning af dess öfriga lyten, såsom t. ex. att Utsk. icke upptagit de motioner, som blifvit gjorda om den föreslagna lagförändringens behandling i sammanhang med andra dermed gemenskap ägande lagrum. Utsk. säger väl, att dessa lagrum icke stå i nugot missförhållande till den §, som nu är i fraga; och ehuru jag icke kan godkänna denna sats, vill jag likväl icke ingå i någon pröfning deraf, så framt ej discussio - Den ao December f. m. nen framdeles dertill skulle föranleda.
Utsk;ts hemställanden å sid. 19, att bouppteckningar skola förses med stämpel efter den författn., som gäller, då de till domstol ingifvas; samt att rubriken »certifikater” skall ur författmn uteslutas. Utsk:ts hemställan sid. 21, i afside å kartering af kontrakter om fast egendom å landet och i städerne. Hr Printzensköld; Den hufvudsakliga grunden för den föreslagna förändringen består deri, att författnm, sådan den nu är, skall utan svårighet kunna eluderas eller gäckas såsom det äfven heter. Om ett sådant skäl kunde anses giltigt, vore det så godt att upphäfva alla möjliga författn:ar, tj erfarenheten har visat, att förhållandet är enahanda med dem alla. Den kontroll, som hittills varit föreskrifven i afs:de å karteringen af kontrakter, har också visat sig ganska ändamålsenlig, ehuru det visserligen någon gång kan inträffa, att ett eller annat sådant kan undandragas vederb:des uppmärksamhet. Icke bör dock denna möjlighet vara en giltig anledning till fullkomligt afskaffande af en statens inkomst. Eöljden af don föreslagna förändringen skulle ock förmodligen blifva, att på landet sådana kontrakter, som eljest intecknas, icke blefve till inteckning anmälda, emedan man derigenom undveke karteringen; i nu befintliga stadgande finnes deremot ett medel att hindra den, som vill undandraga sig karteringen, att härutinnan fullfölja sin afsigt. Hvad hyreskontrakter i städerna beträffar, så vet man, att äfven sådana numera kunna intecknas, ehuru sådant sker sällan eller aldrig, och jag tror för min del, att upphäfvandet af karteringsskyldigheten för hvad kontrakter som helst skulle derföre åstadkomma en betydlig minskning i de inkomster, som till staten f. n. ingå, åtminstone från Stockholm och Göteborg samt öfriga större städer. Jag kan således icke annat än på det högsta bestrida Utsk:s förslag i denna punkt, och får tillika fästa uppmärksamheten derpå, att det blifvit framlagdt, utan att TJtsk:t kunnat ens förslagsvis uppgifva huru stor förlusten kan komma att blifva. Det hade under sådant förhållande varit bättre, om Utsk:t icke gått så hastigt till väga, utan föreslagit en underd. skrifvelse till K.
På grund af dessa åsigter, tvekar icke Utskottet att såsom nyttiga äfven anse mera omfattande åtgärder mot de öfverklagade vinglerierne, än de nu föreslagna; likväl anser Utskottet sig för närvarande böra inskränka sitt tillstyrkande i detta afseende till hvad af motionären blifvit hegardt, oell får derföre vördsamt hemställa, att Rikets Högloft. Ständer måtte bos Kongl. Majit i Underdånighet anhålla, att Kongl. Maj.t i Nåder täcktes utfärda en Förordning, hvarigenom det blefve Mäklare förbjudet att afsluta någon liandei eller något contract om varors levererande på aflägsna terminer, eiler sednare än 14 dagar från slutsedelns datum, med mindre än köparen, vid afhandlingens ingående, bär ulfäst sig alt lill säljaren genast erlägga en handpenning af tio procent utaf den slutade varans värde; börande sådan* vara uttryckligen i slulsedein intaget, och Mäklaren hemfallen till lika belopp i böter, derest någon afvikelse ifrån denna bestämmelse, å hans sida, eger rum. 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 3j. Herr RAfelt reserverade sig emot Utskottets beslut att handlägga detta ärende, hvilket, efter hans mening, bordt jemväl af Lag-Utskottet behandlas. Stockholm den 1 October 1844. Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande, 2V.-0 38. I N:o 38. Ant. till Exp. Utsk. d. 8 Oct. kl 5 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om uppliörenide af stadgandet rörande Cavalleri-hästars förseende med Se/vadronsmärken. Riksdagsfullmägtigen Johan Johansson från Örebro Län, med hvilken sig förenat samtlige Riksdagsmännen från Östergöthlands Län, samt i viss del Peter Pehrsson_, Anders Johan Sandstedt och Andreas Bengtsson från Jönköpings Län, har, uti ett till Hederv.
Domstol, hvarför alltid borde anses den Rätt, inom hvars dom värjo säljaren vistas, att der med sin ed vita och betyga, att köpet icke är digtadt eller uppgjordt Lill tredje mans förfång, utan att köpe-skiliingen blifvit till fullo godtgjord och betald, samt dels att, om antingen säljaren eller köparen åt eden brister, afhandlingen skall förklaras ogiltig, fordrings-egaren utur bela köpe-skillingen njuta betalning och derförutan köpare och säljare dömas skyldige att ersätta kärandens rät tega ngs-kostnad; IVils Magnusson från Calmar
Gap. Missgernings - Balken, hvarest afhandlas örn delaktighet i missgerningar eiler medvetenhet deraf; likväl har det funnits icke vara olämpligt, att serskildt, såsom i början af 3 §. skett, utmärka och till den grofsta art af delaktighet hänföra sådana väsendtliga biträden, som vanligen befordra den för Slafhandelns drifvande cmelian serskildta Land nödvändiga sjöfart; och ehuru, i sammanhang dermed, eller i frågan om besättning å fartyg, som förer slafvar, det förekommer, att de på det verksammaste sätt biträda den hufvudsakligen brottsliga, helst Skepps-Befälhafvaren skulle, utan biträde af besättning, vara utur stånd satt till resans fortsättande, och af hvilket allt skulle möjligen kunna dragas den följd, att sålunda hehjelplige personer, enär de om gerningen förut bevisligen haft kunskap, borde, med tillämpning af grunderne i förenämnde Capitel, straffas lika med den, som gerningen gjort; så har man likväl, å den andra, funnit öfvervägande anledningar till en mindre straffbestämmelse, enär i beräkning tages den förlägenhet, för hvilken sådane personer, i händelse de äro närmare eftersinnande , skulle vägra sitt vidare biträ - 32 Bit. till K. M. Nåd. Propoa. N:o 41. de, sedan skeppet redan ankommit till den ort , der företaget borde utföras , sannolikt blifva blottställde genom deras qvarlemnandei främmande Land, utan medel till bergning eller hopp om utväg att kunna till Fäderneslandet återkomma ; med hänseende hvartill Högsta Domstolens fleste Ledamöter, serskildt för besättning eller andre fartyget åtföljande personer, hvilka tjenst eller befattning derå ega , för endast en sådan deras delaktighet, föreslagit straff med fästningsarbete , jemväl med rättighet för Domaren att , efter sig företeende omständigheter, afpassa bestraffningen emellan 2:ne år, såsom den minsta graden, och 8 år, såsom den högsta.