Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af hvad Harr Professor Munck af Rosensköld yttrat, får jag för min del förklara, att jag ej anser någon näringsgren, som åtmindstone ej vore för Samhällets bestånd absolut o. umbärlig, böra medelst skänker af Staten understödjas och uppmuntras. En Näringsgren, som ej bär sig för enskilta, skulle ej kunna drifvas af Staten, utan ännu betydligare förlust ; och en sådan näring bör nedläggas Hvad det beträffar, ”att göra sig oberoende af utländning en," sker det ej genom ett med förlust förknippadt sträfvande, att inom sitt eget land producera alla sina behof Detta bör nemligen inskränkas blott til! sådane företag som löna sig. Eljest borde man af ännu mera skäl äfven söka producera Salt, helst erfarenheten bestyrker, att man äfven af Östersjöns vatten kan erhålla denna nödvändighetsvara. Men då erfarenheten tillika lärer oss, att det vatten, hvarmed våra bafsstränder sköljas, är så föga salthaltigt, att det salt, som deraf kunde erhållas, skulle komma att kosta mångdubbelt mera, än det som hämtas utifrån, skulle man således för en obetydlig del af de ofantliga summor, som salt-production skulle kosta oss, kunna upplägga ett så stort saltförråd, att det skulle räcka längre än vår för. måga, att underhålla något sådant krig, sorn betoge oss all handel; och följaktligen ej behöfva producera salt, för att göra oss oberoende. Samma förhållande anser jag det vara med Stenkol; och om kolbrottet ej lönar sig, 5 26 Den 2 9 Maji. bör cist i min tanka alldeles icke drifvas, åt« minstone ej på Statens bekostnad. Friherre Bojie, Ludvig; Van att af den sista värda Talaren ofta få höra vackra och på skäl grundade tal, må jag ej misstänkas att vilja förminska värdet af hans nu gjorda framställning, dä jag går att dervid göra några erifidringar.
Ibland de handteringar, sorn äro grundade på förädling af inhemska eller främmande Råämnen, är, med undantag af Skeppsvarf och vissa till de fria konsterna egentligen hörande yrken» Fabriks-näringen den enda, uti hvilken dem är tillåtet att inkomma, och det kan ej bestridas, att åtskillige af dem med framgång begagnat sig af denna frihet. Retydliga Manufacturverk, såsom Cattuns-, Klädesoch Segelduks - Fabriker1, Sockerbruk, Glasbruk, 1’appersbruk och OljeslageriVerk, med flera nyttiga inrättningar, innehafvas af Judar, hvilka i dessa handteringar användt ansenliga capitaler; och det är otvifvelaktig!, att deras Industrie i berörde Näringsgrenar varit af verklig båtnad för det allmänna. Det är emedlertid enligt med förhållandet, att inoch utrikes handel utgjort ett hufvudsakligt föremål för denna Nations verksamhet. Utan tvång af de formaliteter i anseende till Uärooch Tjenste-år, som genom Allmänna Författningar äro hvarje annan sökande föreskrifne, äger en hvar till Skyddsbref berättigad Jude obehindrad frihet att antingen såsom Grosseller Minut - handlare drifva e - '256 Den 8 Juni. gen rörelse,' och det bör således ej förekomma ofrirmodadt, att härvarande Medlemmar af denna Nation, i detta afseende gynnade bade framför andra .utländningar och äfven infödda Svenskar, hellre ingått i detta än andra dem tillåtna, mera mödosamma och ofta mindre båtande yrken. Att importationen af utländska öfverflödsartiklar de sednare åren uppstigit till den mängd , att Landet blifvit likasom öfversvämmadt af främmande producter, är en anmärkning, som ty värr ej saknar grund.
Tillverkningen var samma år: 9.752.000 It toppsocker, 58,000 U kandisocker. Ar 1852 deremot, således endast Irenne år derefter hade tillverkningen ökat sig till öfver 11 millaU toppsocker och 118,000 U kandisocker. Huru har det deremot förhållit sig med de näringar, för hvilka man fordrar undantags-lagstiftningen, t. ex. klädesfabrikationcn. Endast ifrån år 1851 till år 1852 liar dessa fabrikers antal nedgått ifrån 156 till 130 och deras arbetares, förminskats ifrån 922 till 752 personer. Således 170 personer, troligtvis de flesta gifta och med familj, blifvit arbetslösa, för att kanske falla kommuner och fattigförsörjningar .till last. Det uträtta dessa undantagslagar. De äro för samhället hvad allmoserna för den enskilde. De framkalla aldrig den utlolvade välmågan. Den allmänna välmågan vinnes endast genom harmonisk utveckling af menskliga idoghetens alla grenar. Härtill böra vi begagna Sveriges alla hjelpmedel. Det kraftigaste blir dock alltid den fria utvecklingen af nationens kraft. Regeringens bemödanden att bidraga till nationalvälmågan, vilseledes allt för lätt, ty tanken fäster sig ofta uteslutande vid en eller annan näringsgren. Men glömmom ej, att ett lands Den 1 Februari f. m. 251 välmåga ieke utgöres af en eller annan produkt, utan att nationalvälmågan bildas af landets alla produkter ! Frihandeln har äfven i dag varit utsatt för hårda anfall. Med detta fältrop har man sökt samla hjelptrupper omkring sig för att nedergöra fienden. Om denna taktik lyckats, kommer utgången vid frågans afgörande, att utvisa. Jag protesterar blott emot, att hylla dessa frihandelsläror, som utan eftertanka rycka brödet ifrån den idoge arbetaren, hvarom Hr af Dalström ordat, eller att jag tillhörer dem, som lefva i dimmiga Ihcorier, efter en annan värd talares sätt att uttrycka sig. Äfven jag tror mig förstå, med hvilken varsamhet man bör vidröra näringslagstiftningen. För att kunna göra det, får man ej lefva i dimmiga l/teorier.
Ehuru blotta uttderdänigä önskningar, förmodar jag likwäl, att Konungen täckes göta nådigt afseende hära, hwarsöce Vet bökde wara angeläget Noga granska dem» Akt nu ålägga de ynglingar, att personligen träda i krigstjensten, som i sitt-ställe legt en an» natt karl» och bertil haft anledning af förordningar hwarf yttras, att Konungen nied »välbehag skul» le anse att MSn legde r stället för akt loner more hardt 624 Den 17 Iunii. hardt och det sa mycket mera, som förra Landtwär, net blifivit befiadt, ehuru mänge af dem aldeles icke warit Uti fält, hwarföre en lika befrielse syneö böra detza nlkomma. Friherre Leäerllröm, ^acvb, ansäg otwifwelagrigt att om det warit en föreskrift att förstärkningsmanskapet bort tjena A är, ingen ersättning nu warit nödig; när nu legningsprinctpen är antagen, anser jag det wara ersättning nog, om det bestämmes att de som ingätt i tjenst wid förstärkningsmanskapet, om de deri inträdt före 20 ärS älder pä de bestämde 5 ären fä afqwilta de arén de redan warit i tjenst. (örefwe De la 6sr6ie, sacob: Da i Kon» nungensnadlga förordning om förstärkningsmanskapet, Konungen yttrar sin önskan, att detsamma mätte upsättas helst genom lottning eller legning socknewiS sch detta werkeltgen i följe deras pä de flesta stät» len händt, synes mig äfwen billigt, att socknen wid detza tillfällen bestär ersättningen. Dä detta nästan pä alla ställen skulle winnås om det särskilda Ut, skottets förslag gillades, får jag äfwen för min del dertill tillstyrka bifall. Friherre Wrangel, kkenninx, förenade sig med Friherre Leclerliröm. Friherre 8tjernlle6t, Darg Willielm, trodde, att VM nägon penninge ersättning skulle komma r fräga borde dertill en witz summa utsättas.
Enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplysa, hafva Gasometrar hittills förtullats såsom finare gjutgods af jern eller olackerade bleckslagare-arbeten, i begge fallen efter 25 öre skålpundet, hvilken tullsats dock vore alltför hög, vid jemförelse med hvad som betalades för andra jern-eflekter; och hafva beinähla embetsverk dervid erinrat, hurusom för gröfre gjutgods erlades en afgift af 3 öre, gjutna lackerade knappar af 6 öre samt till och med handtverkssmide, andra slag, med eller utan bestrykning, af endast 15 öre, allt per skålpund. Då gasometrar utgjorde ett tillbehör till arbeten eller inrättningar, hvilkas flesta och vigtigaste beståndsdelar åtnjöto tullfrihet, hafva embetsverken ansett en införselafgift för förstnämnda artiklar, beräknad till 5 procent å värdet eller lika Uevillnings-llskollels lieldnkatide N:o 8. 23 med hvad Kongl. Maj:t vid särskilda tillfällen för gasfittings i nåder bestämt, utgöra en lämplig tull; och i öfverensstämmelse härmed föreslagit: att följande nya rubrik måtte i taxan intagas: »Gasometrar R:dr. 100 — Runt. 5:» Utskottet tillstyrker bifall till nämnda förslag; endast med benämningens förändrande till »Gasmätare.»
Blifver under resa den från vederbörande sjömanshus erhållna blankett till dagbok fullskrifven, eller af annan orsak icke mera användbar, vare befälhafvare, om fartyget är i Svensk hamn, skyldig alt, till erhållande af ny blankett, sig hos ombudsmannen vid dervarande eller närmasle sjömanshus anmäla. Är fartyget å utrikes ort, skall befälhafvaren låta sammanfösta och i öfverensstämmelse med faststäldt formulär uppliniera erforderligt papper till ny dagbok, som vid fartygets ankomst till första hamn, der Svensk konsul finnes anställd, bör af denne tjensteman genomdragas och förses med hans embetssigill, äfvensom intyg om sidornas antal. Sjömanshus-ombudsman eller konsul åligge ock att i fartygets förra dagbok, omedelbart efter den deri införda sista uppgift, anteckna att ny dagbok blifvit utfärdad. § 35. Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af dagboken erhålla nödig kännedom, samt att deraf, när de det åstunda, taga skriftligt utdrag, som, för att medföra laga afseende, bör vara till riktigheten styrkt, i Svensk hamn af sjömanshus-ombuds - Bih. till R. St. 3 Höft. 2 10 man, notarius publicus eller magistratssekreterare, och, på utrikes ort, af Svensk konsul eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes. § 36. Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, gore befälhafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för Svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den Svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och meddele konsuln, omedelbart efter befälhafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, intyg derom att dagboken blifvit hos konsuln uppvist, så ock om tiden då sådant skett. § 37.
Förordningen af d. 10 Februari 1819, enligt hvilket den person, som till embete eller tjenst å Rikets Stat utnämnes, icke eger att i och för embetel eller tjensten sig till godo beräkna lön förr än efter sex månaders forlopp, räknadt från och med månaden näst efter den, hvarunder ut - 12 Konslitutions-Utskoltcls Memorial, N\o 12. nämningen egt rum, samt Herr Justitie-Kansleren, hvilken sålunda icke å Juslitie-Kanslers-lönen aftjenat begrafningshjelp, följaktligen ej eller egt någon på författningarne grundad rätt alt, sedan han till Landshöfding i Nåder utnämnts, få under den tid, Landshöfdinge-lönen, för grundläggning af Nådårs-besparing, af Statsverket innehölls, fortfarande bibehålla Justitie-Kanslers-lönen, hvilken rättighet imellertid genom det sednare Kongl. Brefvet blifvit honom tillerkänd, så och då dessa, med undantag från hvad Författningarne i allmänhet bestämma, Herr Nerman beviljade serskilda fördelar i sin moa jemväl bidragit till de under åren 1838 och i84o å dåvarande 2:dra hufvudtitelns anslag uppkomna brister, funne Stals-Utskottet, med stöd af 3o §. 2 mom. Riksdags-Ordningen, sig böra, med anmärkning emot f. d. Föredraganden för Handelsoch Finans-Ärenden samt Föredragande Statsrådet och Chefen för Finans-departementet, hvilka kontrasignerat ofvanberörde a:ne Kongl. Bref af den i4 September i83S och den 12 September 1840, till Konstitutions-Utskottet öfverlemna förevarande ärenden för den åtgärd, omständigheterna kunde anses påkalla; — och har Stats-Utskottets härom hos Riksens Ständer gjorda anmälan genom samtlige Riks-Slåndens beslut den 7 September remitterats till Konsti tu tions-Utskotlet.
;if ilen uti zj^le puncten framställde proposition , angående anslaget till Theatern, har Ridderskapet och Adeln, med gillande af I le t r Landtmät skalkens fötklarande, ansett denna proposition vara sliidande emot Grundiagarnes ordalydelse, då vilkoret, om det hår ansages sammattlärikadt med Stöts-regleringen, måste anses forfallet, sedan 3:ne Stånd icke antagit Utskottets förslag om vilkorets fastande vid anslaget, och om det icke ansåges tillhöra Stats-regleringen, åtminstone hade a:ne Stånd emot sig, och måste således, enligt j5 §. Riksdags-Ordningtn, förfalla, samt Preste-Ståndet, sora vidhållit sitt förra afslag å propositio-. nen, förklarat, att Utskottet af Grundlagen saknat anledning till den föreslagna voteringspropositionen, då endast ett Stånd vid anslaget fastat det i voteringspropositionen intagna vilkor; hvaremot Borgareoch BondeStånden vidblifvit deras gillande af voteringspropositionen, med förklarande derjemte af det förra Ståndet, att det vidhölle dess förut fattade beslut, att vid fortfarande anslag till Dramatiska Spectaklet må fästas det vilkor, att hinder för enskilde Theatrars anläggande i hufvudstaden ej eger rum, med' iakttagande likväl af de reglementariska föreskrifter, sorn Kongl. Maj:t kan finna af nöden.
N:o 101; N:o 155, förslag till sammanjemkning af RiksSltns skiljaktiga beslut, i anledn. af 6 punkten af belänk:na N:is 4i och ii o; N:o 156, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 96, i anledn. af motioner om inskränkning af landtmannaseglationen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -ftill 3 e. m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 3o Den 8 Maj f. ra. Lördagen den 8 Maj 1841 • Plenum kl. g f. m. Justerades 6 prol.utdr. för den 5 dennes. Lades till handlingarna. Upplästes till justering Exped.Ulsk:s förslag N:o 326 till II. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de tillägg vid 2 art. 4 §tn legostadgan den 23 Nov. i833. Likaledes upplästes ett från samma Utsk. inkommet prol.utdr. af den 4 dennes, innehållande reservationer emot skrifvelseförslaget JV:o 326. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Med tillkännagif vande att jag icke öfvervarit det sammanträde inom Exped.- Utsk., då detta und. skrifvelseförslag uppsattes, får jag tillika förklara, att jag i allo instämmer uti Hr Borgmästaren Bagges reservation, dermed Frih. Behbinder sig äfven förenat. Jag gör det så mycket hellre, som jag anser att samma uttryck böra uti detta und. skrifvelseförslag begagnas, som blifvit använda uti förslaget till und. skrifvelse, i anledn. af sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk.
Och få Utskotten således föreslå Rikets Ständer, att omröstningar i Förstärkt Lag-Utskott måtte verkställas efter följande voterings-propositioner: l:o. Den, som vill, att vid votering rörande Lag för enskilde Banker, de af Ridderskapet och Adeln beslutade förändringar i 8 §. och 10 §. 1 och 2 momenten i det af Utskotten uppgjorda Lagförslag skola innefattas uti contra-propositionen, röstar Ja; den, det ej vili, röstar Nej. Vinner Nej, k°mmer genom serskild votering att afgöras, huruvida i contrapropositionen skall intagas, antingen Preste-Ståndets beslut rörande 1, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 18 och 21 §§. i Utskottens förslag, eller Bonde-Ståndets beslut rörande samma §§. jemte den 5 §. 2:o. (För den händelse, att Nej segrar i första voteringen) Den, som vill, att, vid votering om Lag för enskilde Banker, PresteSlåndels beslut rörande 1, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 18 och 21 §§. i Utskottens förslag skall intagas i contra-proposition, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer Bonde-Ståndets beslut rörande samma §§., jemte den 5 §., att i contra-propositionen innefattas. Bih. till R. St. Den, soia bifaller Utskottens förslag till Lag för enskilde Banker, röstar Ja; den, det icke vill, röstar Nej. Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit a) samma förslag, med de af Ridderskapet och Adeln uti 8 §. samt 10 §. Stockholm den 8 Maj 1845. STOCKHOLM, tryckt hos PG. Berg, 1845. HÖr till Bancooch Lag Utskottens Memorial, N-o 3, ft Bilt. lili R. St. Prot 1845. 6 Sami. 2 AJd. 4 Haft. i T abla öfver Puks-Stånclens skiljaktiga beslut i anN:o 2, med förslag lill Lag för enskilde Utlåtandet.
Mig må likväl tillåtas, att med några ord besvara Gr. Lagerbjelkes anförande, llr Gr:n har, som det synes, mycket ifrigt tagit kronofjerdingsmannens parti deruti, att de skulle vara öfverhopade af obehöriga göromål; så att den ”stackars fjerdingsmannen” väl kunde behöfva att vela hvad honom älåge, för att ej för mycket öfverhopas af bestyr, som honom ej åligga. Men om nu äfven en instruktion skulle komma att utfärdas, så skulle det ju lika väl kunna hända, att den ”stackars fjerdingsmannen” genom läsningen af sin instruktion funne hvarjehanda åligganden obehöriga, och sålunda komme i frestelse ali tvista med länsmannen. Jag tror således att saken derigenom skulle komma i vida värre skick än den nu är; ty olydnad är det olyckligaste som kan existera inom en embetsoch tjenstemanna-corps i allmänhet. Det är just det som åstadkommer oordning i samhället, hvilket ock häraf skulle blifva följden. Hr Aminoff: Det är allmänt kändt, alt landslune hafva instruktioner utfärdade af K. M.; och jag tror, att kronofogdarne äfven hafva sina tillbörliga instruktioner. Men deremot är det mig obekant, huruvida kronolänsmannen hafva någon dylik, åtminstone icke utfärdad af K. M. Länsmannen är likväl fjerdingsmannens förman, och nu vill man att K. M. skall med förbigående af länsmannen utfärda instruktion för den lägsta embetsmanna-graden, fjerdingsmannen. Troligen begäres vid nästa riksdag, att äfven vaktmästarne uti rikets collegier skola få sina nödiga instruktioner. Jag tillstyrker afslag på Utsk:s betänk. Hr af Harmens, Henr. Otto: För den, som passerat största delen af sin lefnad på landet, kan denna fråga ej vara af främmande beskaffenhet. I följe af den erfarenhet jag har, är jag öfvertygad derom, att i fall detta förslag, som nu är under öfverläggning, framställdes till besvarande af alla Sveriges jordägare, skulle det ej finnas någon, som ej svarade ja dertill.
Då emellertid af de ansökningen bifogade samt öfriga i Stats-kontoret tillgängliga handlingar och räkenskaper inhemtats: att Löjtnanten Standertskjöld år 1808 varit kommenderad till Sveaborg och blifvit vid dess Öfvergång fängen och afförd till staden Rostow i Jaroslawska guvernementet, hvarifrån han år 1809 återvändt till Finland och år 1810 erhållit afsked ur Svensk tjenst med kapitens-grad: att den 31:ste Mars 1810 för Standertskjöld, dä ännu ogift, blifvit utfärdad anordning å hälften af innestående lön för 2:dra, 3:dje och 4:de qvartalen 1808 samt hela året 1809, utgörande, efter 40 R:dr för år, 70 R:dr Banko eller 105 li:dr R:mt. ätt Standertskjöld den 23 Februari 1815 ingått äktenskap med sökanden samt den 4 Juni 1820 aflidit, elterlemnande, jemte enka, 2 minderåriga barn, och att sökanden, sorn är född den 6 September 1786, belunno sig i torftiga omständigheter, utan åtnjutande af någon pension; så och ehuru genom det ofvanstående icke kunde anses vara behörigen ådagalagt till hvad belopp ifrågavarande aflöning blifvit innehållen och kommit Statsverket till godo, helst närmare upplysning saknades om tiden, då Standertskjöld återkommit från fångenskapen, hade Stats-kontoret öfverlemnat till Kongl. Majds nådiga pröfning om icke, då efter ali sannolikhet ett den utanordnade delen af aflöningen för åren 1808 och 1809 motsvarande belopp, 105 R:dr Runt, af samma aflöning hos Statsverket ännu innestode, samt med afseende ä de bevekande omständigheter, som för öfrigt förekommit, någon gratifikation kunde sökanden i nåder tilläggas att utgå af 4:de eller 7:de Hufvudtitelns anslag till extra utgifter.
Brefvet, om yrkad ändring i Kongl, af d. i4 April 1791; Uagoch EkonomiUtskottets Betänkande, bif. af Presteståndet, s. 923. återrem. af Bondeståndet, s. 989. Yt terligare Utlåtande lagdt till Handlingarne af Presteståndet, III. s. 120. af Bondeståndet, III. s. 138. af Borgareståndet, III. s. 158. Bränvinsbränningen, öfver föreslagna ändringar i Författningarne rörande Husbehofs-; EkonomiUtskot. tets betänkande återrem. af Adeln, s. 360. bif. af Borgareståndet, s. 389. Förnyad t Utlåtande bif. af Adeln, s. 558. af Presteståndet, s. 604. af Bondeståndet, s, 620^ af Borgareståndet, s. 653. sa Förslag till jemnkning mellan Ständens beslut gllladt af Presteståndet, s. 935. af Borgareståndet, s. 953. af Bondeståndet, s, 977, af Adeln, s. 997. Bränvinbränningf Förslag till en ny, Författning. Bevill* ningsUtskottet bif. af Presteståndet, III. s, 42. afAdeln, III. s. 71. återrem. af Borgareståndet, III. s. 107. af Bondeståndet, III. s. 112. Nytt Utlåtande, bif. af Presteståndet, lil, s. 343. af Bondeståndet, III. s, 353» äf Borgareståndet, lil. s. 371. — * afgift, förslag till en ny Tariff för. Be. villningsUtskottets', bif. af Presteståndet, s. 997. af Adeln, s. jqu. åtérrem. af Borgareståndet, s. 1077. bif. af Bondeståndet, s. 1021.-?
Att ”när ett skrifteligt Memorial inkommer, hvarå Remiss till Utskott ej begäres eller pröfvas nödig, bör detsamma ovilkorligen, utan afseende om någon det äskar eller icke på bordet läggas, och ej förr företagas, än efter den ordning föredragningslistan utmärker.’5 Lagstiftarens afsigt är här ganska klart uttryckt. Det är öfverilningen han vill afböja. Remitteras frågan till ett Utskotts handläggning, så finns tid för granskningen. Göres propositionen genast efter första uppläsningen, så kunna stundom väsendtliga omständigheter undfalla en; och rättelse kan icke äga rum; beslutet kan icke ändras, ehuru tillägg kunna göras. Jag har hört påstås att hvad Riddarhusordningen kan mena med uttrycket: Skriftligt Memorial, vöre något annat än hvad Riksdagsordningen förstår med uttrycket Allmän fråga. Det är ganska sannt, men det måste väl medgifvas att ordet Memorial icke betyder annat än titeln på saken eller documentet; föranleder det ämne, hvarom Memorialet handlar, till ett besvarande med Ja eller Nej, med eller utan Den j Februarii, tillägg eller ändringar, gå innehåller memorialet en fråga, en väckt fråga tilldess den blifvit besvarad. Det Hedervärda BondeStåndets Ridderskapet och Adeln meddelade Protocolbutdrag, bevittnande det beslut, som BondeStåndet fatt*t innehöll tillika en inbjudning till Ridderskapet och Adeln att deltaga i dess beslut. Inbjudn'ngen var en motion, en fråga som skulle besvaras; Titeln al Protocollsutdrag alldeles enahanda med titeln af Memorial; Och dä frågan var af den beskaffenhet, att dess remitterande till Utskott icke kunde äga rum, skulle den ovillkorligen bordläggas, utan afseende om sådant af någon äskades eller icke. Jag känner rätt väl att bordläggning vid frågor af denna art förr icke ägt ruin. Ick® i 81a, då Riksens Ständer uppdrogo åt dåvarande Hans Kongl. Höghet KronPrinsen att i händelse af Konungens sjukdom förestå Regeringen; och icke eller 1817, då samma önskan yttrades, i afseende på då varande Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland.
R:dr 5 sk. 4 r;st) icke uti förstnämnde summa till något värde ingått, funnit den, såsom brukets fastighetsvärde, nu balancerade summa 301,432 R:dr 21 sk. 7 r:st, icke lemna ledning för bedömandet al verkliga värdet å fastigheterne vid Tumba, och alltså ansett nämnde summa, såsom förvillande, böra utur räkenskaperne alföras. Hvad dernäst angår bestämmandet af brukets fastighetsvärde, har Utskottet desto mindre kunnat tillstyrka dess upptagande till den föreslagna nedsatta summan af 200,000 R:dr, som något skäl tor en sådan nedsättning icke blifvit af Banco-fullmägtige anfördt, och brandlörsäkrings-summan i allmänhet lemnar tillförlitlig ledning för bedömandet af fastigheters värde, samt det byggnaderne vid Tumba bruk åsatte brand försäkrings-värde, enligt utdrag af det brukets liufvud-buk bifogade inventarii-instrument, uppgår till ett sammanlagd L belopp af 250,044 R:dr 4 sk. 4 r:st. På grund af hvad salunda anfördt blifvit och enär serskild värdering af brukets fastigheter skulle förorsaka en onödig kostnad, får Utskottet hos Rikets Högloflige Ständer hemställa, att de, såsom Tumba Bruks fastighetsvärde, nu balancerade poster, tillsammans utgörande 301,432 R:dr 21 sk. 7 rst., må få afföras samt Brukets hela värde deremot upptagas till en summa af 250,000 R:dr, fördelad på de serskilde byggnaderne, enligt det hvardera af dem åsatte brandförsäkringsvärde, efter afdrag af 44 R:dr 4 sk. 4 rst., allt Banco, å brandförsäkringsvärdet af de, såsom serskild post, försäkrade staqueter och inhägnader kring tomten.