Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets i 2l:sta punkten af utlåtandet N:o 124 afgifne och i utlåtandet N:o 207, med iakttagande af en mindre rättelse, vidhållne förslag till öfvergångsstat för elementar-läroverken är visserligen, i sammanhang med öfriga delar af nämnde punkt, bifallet af Borgare-ståndet; men då Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet förklarat nämnde öfvergångsstat icke kunna god kän - Slats-UtshoKets Memorial, N :o 2?p. 9 lännas, och derjemte förekommer, att elementar-läroverkens lönereglering, i enlighet med merberörde öfvergångs-stat, icke låter sig verkställa med anlitande af det utaf Bonde-ståndet i sådant afseende anvisade lägre anslagsbelopp, 30,000 r:dr, så lärer följaktligen Utskottets ifrågavarande förslag böra anses såsom af Irenne Riks-stånd underkändt och således komma att förfalla. 5:o Trettiondeandra punkten i utlåtandet N:o 124, deruti Utskottet tillslyrkt äskad förhöjning i gymnastiska central-institutels statsanslag, hvilken punkt, vid ärendets första behandling hos Riks-stånden, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bifallen, men af de öfriga Riks-stånden återremitterad, har numera, vid föredragning af utlåtandet N:o 207, blifvit jemväl af Preste-ståndet godkänd, hvadan frågan alltså är genom trenne Riksstånds sammanstämmaude beslut afgjord. 6:o Den af Utskottet i Fyr ationde femte punkten af utlåtandet N:o 124 gjorda och i utlåtandet N:o 207 förnyade hemställan, angående förhöjning med 1,300 r:dr årligen i anslaget för musikaliska akademien, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, men afslagen af Borgareoch Boidt-stånden. I följd häraf torde, för frågans afgörande, omröstning få ske, enligt nedanstående proposition:
Den 24 April. dem, som egna sig åt lagfarenheten. De iiro nästan dispenserade från allmän humanistisk bildning; och för denna brist har man icke hellel' sökt ersättning i en vidlyftigare juridisk curs, hvilket också vore svårt med den nuvarande ringa lärarepersonalen. Ingenting torde dock förtjena större uppmärksamhet, såsom bevis på tidens lagstiftningsförmåga, än utkommande författningar. Härigenom ådagalägges tydligen, hvartill den i juridiskt afseende är mägtig. Skall man nu härefter bedöma vår tid, så kan omdömet derom ej blifva fördelaktigt. Knappast någon klagan är så allmän och, jag vågar tillägga det, så väl grundad som den öfver brister i sednare tiders fölfattningar. Blott exempelvis torde det tillåtas mig anföra den allmänt kända K. förklaringen af d. i4 Maj i8o5, angående lagens rätta förstånd och tillämpning vid mål, som röra klander å fast egendom. Hvar och en, som känner den, vet, huru stora svårigheter vid deras författnings tillämpning kunna uppstå; att, efter ordalagen, prescriptionstiden fiuctuerar från 20 ända till 100 år och derutöfver; och likväl är detta tydligen stridande håde emot förklaringens syfte och begreppet om prescription. Det är långt ifrån mig, att jag genom detta exempel vill kasta skugga på en afliden aktningsvärd nion, hvilken allmänt, och troligen med rätta, ansågs såsom en af vårt lands skickligare lagkunniga. Jag ser häri endast ett bevis på tidens brister, hvarifrån det icke lyckats till och med en utmärkt man att göra sig fullkomligen fri. Vi äro alla barn af tiden; äfven de få, som mägta stiga framom densamma, äro dock i många fall underkastade dess inflytelse. Då flera samtida utmärkta män ej kunna åstadkomma något dugligt i ett visst fack, får sådant ej tiIIskrifvas deras personlighet, utan yttre omständigheter, eller hvad vi kalla tidehvarfvets oförmåga i detta afseende. I förmåga att skrifva författningar står vår samtid, enligt min tanke, långt efter dem, sorn lefde i slutet af iyrde och början af i8:de århundradet. Få torde de vara, som, med tillräcklig kännedom för ett omdöme i detta ämne, bestrida ett sådant förhållande.
Till dagens politiska krönika, af A. O. C. DK (4) 284 — 288; (5) 335 — 339. Se äfven: Finland, Konst, Representationssystemet, Riksdagen 1891, Trippelalliansen. Pressen. Branting, Hjalmar, Pressens achilles-häl. Psalmboksfrågan. Lunds Domkapitels utlåtande öfver af kommitterade upp-gjordt förslag till revision af svenska kyrkans nu antagna psalmbok. Representationssystemet. Demokratisk och byråkratisk reaktion mot representationssystemet af E. B. Reseskildringar. Anholm, Maria, En sommarutflykt i södern. Fallström, Daniel, Från Söderköping. Hedin, Sven, En resa från Teheran till Kaschgar. K [norring], O. vSommarbesök 1890 i Ronneby och vid Lindekullen. N [ordensvan], G [eor] g, Några dagboksblad från en vinterresa. Se äfven: Buddhaismen, Italien, London, Mission, Ryssland, Stanley, Utopia. En blick på riksdagens arbete. Tullarna och städernas representationsrätt. Försvarsoch arbetarefrågorna. Regeringen och partierna. — Ett och annat från årets riksdag. Från 1891 års riksdag. Af M. Ryssland. Ryska förhållanden. Af Wi. Rättskrifning. Bråte, Erik, Avstavning. Carlsson, Joh., Rättskrivningen uti originalupplagan af 1734 års lag. Rättstavning. Lagus, Ernst, Rörelser på den tyska och franska rättstavningens område. Lagus, Ernst, Rättstavningsfrågan i Finland. Rättsväsende. Arbiter, Hvad justitieombudsmannen berättar. Sagor o. sägner. Se: Berättelser. Salpétrière. Arboux, J.y Protestantiska gudstjensten vid La Salpétrière i Paris. Samundervisning. Andersen, L: e, Lidt af en fællesskole i Norge. Separatism. Råbergh, H, Kyrkan och den separatistiska rörelsen. Skolväsen. Se: Pedagogik. Slöjd. Rothlieb, Molly, Handarbetets vänner. Uppfostrande goss-slöjd (pedagogisk slöjd) [i tyska skolor]. Spetälska.
Och hvad angar beloppet och beräkningsgrunderne för desse Pensioner, har Utskottet ej något att tillägga hvad dess förra utlåtande innehåller, utan får allenast rörån* de den hos Hedervärda RondeStåndet gjorde erinran, i afseende på Herr DomProsten Dodtor Wallins belönande, uplysa, att fråga derom icke, såsom en Ledamot upgifvit, omedelbarligen förekommit hos Utskottet, utan blifvit väckt hos Hög vördige PrästStåndet och till Utskottets åtgärd remitterad, i sammanhang med Motionerne om förenämnde Pensioner; åberopande Utskottet för öfrigt härutinnan dess redan afgifne yttrande. Men då hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln nu blifvit ifrågastäldt, att Utskottet borde föreslå ifrån hvilken tid Herr CiantzliRådet Tannström och Herr RegeringsRådet LeAIoine måga upbära sine Pensioner, hemställer Utskottet vördsamligen, om icke, då deras befattning, såsom Hans Kongl. Höghets Lärare, uphörde förlidet år, Pensionerne böra dem tillgodo komma från och med innevarande års början, 618 StalsUtsIiottets Betänkanden. Slutligen har Utskottet skolat anmäla, alfr dess förra yttrande blifvit bifallet af de 2tne öfrige Stånden, nemligen af Högvördige PrästStåndet den 2 i denne månad samt af Wällofl. RorgareStändet den 24 förutgångue Februarii. Riksens Högloft, Ständers StatsUtskotts Utlåtande ö fver gjorde Anmärk-, ningar vid dess Yttrande om bidrag af Statens medel för Policelnrättningens i Götheborg underhållande.
Deremot vid indeldte Cavalleriet, åt - 76 Den 6 Jann e. minstone vid Lifregementets HussarCorps, där jag är Rusthållare, är åter förhållandet helt annorlunda: där är ingen förbindelse, genom Contract tilt årliga bidrag, eller beklädnads anskaffande, å bestämda tider, utan beror sådant, på behofvet deraf, hvari sig mycken olikhet företer, dels i följd af Cavalleriets mera eller mindre begagnande, dels af Hussarers eller Dragoners mer eller mindre agtsamhet , att Munderingarne vårda; och då behofvet af en större beklädnad, möjeligen icke visar sig förr inträffa, än efter flere års förlopp, tror jag, att förtroendet till inrättningar af Cassör, icke i allmänhet är så gynnande, att man skulle i förväg, för flere aflägsne års behof, dertill vilja göra sammanskott. Det kunde således hänJ da att BeklädnadsDirectionen blef overksam, i saknad af medel, hvilken overksamhet i alla fall förekommer mig skola inträffa, dådesmär-, re detaillerne af Rusthållare® utgifter, som förekomma flere gånger om året, i afseende på de så kallade mindre defecter, såsom lagning af mundering, linne, skor, stöflor m. m. äro 6ådane till deras beskaffenhet, att jag icke anser lämpeligt, icke en gång verkställbar^ att en aflägse varande BeklädnadsDirection, skulle vara i tillfälle, att hvarje förekommande serskildt behof kunna ombesörja, utan att desse små detailler, nödvändigt måste, som hittills, komma att Rusthållarne besvära.
Att nu föreslå ett tredje sätt att göra anmärkn:r genom uppsättande af und. skrifvelse!', som ej hafva till föremål någon anhållan om rådgifvares entledigande; det är, efter mitt förmenande och min innerliga öfvertygelse, alldeles stridande mot grundlagen. Const.Utsk. har både rättighet och pligt att ställa de Konungens rådgifvare inför Riksrätt, som de anse hafva förbrutit sig emot hvad 106 §:n Reg.F:n innehåller. De hafva rättighet enl. 107 §:n att göra den anmälan jag nyss nämnt; men ingenstädes i grundlagen finnes något stadgande, som berättigar Const.Utsk. att, i egenskap af Const. Utsk. och med anledn. af från RiksSltn remitterade anmärkn:r mot Statsrådet, till R St. göra förslag af hvarjehanda beskaffenhet. Detta är, mine herrar! ett inträdande på en bana, hvarigenom det kommer att inträffa, som Frih. Boye nämnt, att Const.Utsk. i framtiden kommer att urarta till ett s. k. Välfärds-utsk., hvilket kommer att åstadkomma ofärd i stället för välfärd. Jag föreslår att R. o. Ad. måtte lägga detta memorial till handlingarna, såsom ej kräfvande någon åtgärd, och att R. o. Ad. således undviker att gå in på en farlig bana. Frih. Boye: Det var i anledn. af Hr Lagerhjelms yttrande, som jag begärde ordet. Jag är honom visserligen förbunden, för det han gillat min åsigt i början af sitt yttrande, och ändå mera honom förbunden för den ganska riktiga förklaring han gifvit R. o. Ad. på ratio legis, hvarför grundlagen ej bör kunna gifva Const.Utsk. rättighet att sträcka sin granskning inom denna riksdags början; men jag är ledsen öfver, att allt det goda jag kunde hemta af Hr Lagerhjelms yttrande, förfaller genom den för mig högst oväntade conclusion, hvartill han slutligen kom, nemi. att hvad som grundlagen ej förbjuder, vore Const.Utsk. tillåtet.
St:s pröfning, men som saklöst kunna updragas åt dessa Läns-nämnder; sä skulle jag för min del icke dragit i betänkande att tillstyrka motionen. Nu måste jag afstyrka den, åtminstone i dess närvar, skick, ty jag tror, att den, utan att uträtta det goda som dermed åsyftas, endast skall förlama verksamheten hos en driftig och skickig Landsb., och för den mindre skicklige åter göra det ännu svårare att upfylla sina åligganden. Jag anhåller alt dessa mina anmärkmr må få åtfölja remissen till Ekon.Utsk. Frih. Raab, Ad apa Christian: Förevar, motion torde kunna betraktas ur 2:ne synpunkter nemi. ändamålet, som åsyftas och sättet för detta ändamåls vinnande inom vårt land. Hvad nu angår ändamålet, så synes det mig särdeles godt. Het har till upgift att återknyta brustna länkar i den kedja, som förenat familjen med samhället. Jag säger återknyta, emedan vi hafva oss bekant, att inrättningar, jemförlige med dem, som ifiågavar. förslag afser, verkligen funnits inom vårt land. Vi erinra oss nemi. de gamla ladskapslagarne och landskaps-tingen, men man gick dä för långt i isolering. Deraf föranleddes behofvet att tillvägabringa gemensamhet i lagar och sociala förhållanden inom samhället, och dessa bemödanden att centralicera hafva utgjort en fast grundsats i de sednare århundradenas statskonst. Man har nu gått för långt äfven häruti, men jag föreställer mig, att i detta hänseende, likasom i flere andra, en medelväg finnes, hvilken torde vara den bästa. Den siste värde talaren har omnämnt tillvaron af jemnförliga inrättningar i Frankrike, ehuru, sävidt jag har mig bekant, han något misstagit sig i sin föreställning om det sätt, hvarpå de der existerande Conseils utses. Afven i andra länder äro dylika municipala inrättningar införda i hvilket afseende jag serskildt vill omnämna värt brödrarike Norrige, hvarest, såsom vi känna, förmanskaper, särskilda för Fögderierna, särskilda för Amten, blifvit inrättade.
Stån det fann för godt att i Högloflige Ridderskapets och Adelns beslut instämma, och skulle Hedervärda Bonde-Ståndet vänligen inbjudas alt i samma beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D. Föredrogs å nyo Con titutions-Utskottets Memorial, N:o gg, med förslag till en redaclions-ändring i 1 r 4 §• Regerings-Formen: an togs såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskotiets Utlåtande, N:o 41 i an" ledning af väckt motion, om de vilkor, hvarpå Fullmäktige i RiksgäldsContoret ega att upptaga lån: bifölls. S. D. Föredrogos å nyo Banco-Utskottets Betänkanden: N:o 107, i anledning af Herr Rosenblads motion, om Stadgar i gemenskap med Bankens sedelutgifning: återremitterades; N;o 108, lill svar å de inom tvänne Riks-Stånd gjorda anmärkningar, i anledning af Utskottets under N:o 71 afgifna Betänkande: lades till bandlingarne. Från Vä Ilo fl. Borgake-Ståhdf.t. S. D.
Hr von Hartmansdorff har således förfelat sitt ändamål, ifall det varit alt framlocka känslor från ett hjerta, lika främmande för falskhet, som urståndsatt att låna sig tilt organ för smickret. Jag skulle, i följd af Hr von Hartmansdorffs på f. m. afgifna yttrande, hafva obeskrifligt mycket att Den 27 Februari c. m. att säga; men tystnadens vältalighet är också talande, och att jag är förstådd, derom ar jag ganska öfvertygad och inskränker mig alltså blott till dessa ord, för att icke upptaga tiden. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande : När jag d. 2 sisth Maj talade i detta mål, begynte jag med uttryck af mitt inre obehag vid ett ordande, hvars oväld kunde betviflas. Men jag sade också, och jag åter säger, att grannlagenheten öfverdrifves, när den hämmar pligten, och att denna manar att tala, när man kan upplysa. Framställandet åter i dag af de åsigter jag då utvecklade vore fruktlöst eller öfverflödigt. I hvad angår ärendets grundlagliga, financiella och politiska förhållanden, sådana dessa nu hunnit utveckla sig, förenar jag mig oinskränkt med Hr Biskop Hedre'ns och Hr Prosten Stenhammars reservationer; — med Hr P. Lagerhjelms, Gr. Horns och Hr von HartmansdorfFs anföranden i dag. — Af dessa herrar har jag åhört statsmanna-ord. Beträffande de incriminationer, som anställts medanledn. af H. Ex. Hr Frih. Stjernelds bada skrifvetser af den 3 och 7 Mars, anser jag alt lill deras tillintetgörande ingen åtgärd erfordras utöfver denne Statsministers nyss upplästa, så öppna och redbara förklaring. Likaså har tillförordnade Statsministern Hr af Ihres förklaring tillintetgjort de misstankar och farhågor, som åvägabragts medelst tal om hemska mysterier, fördöljda tillstånd och kostsamma futura. I båda dessa ämnen äro männen, som talat, fullständig borgen för orden. Jag inskränker mig derföre till beriktiganden af några under debatten vanbiidade förhållanden.
Majrts Nådiga Proposition, om anslag till Läroverken, d. 27 Febr. 182g, uttryckta åsigt, i afseende på dubbla tjenstårsberäkningens menliga inflytande, och af det kända förhållande, att skicklige unge män, icke utan i högsta nödfall, så länge nu gällande befordringsgrunder följas, inträda i tjenstgöring vid Församlingarne, ehuru deras rätt att med duglige Lärare och Embetsman förses, är lika helig och magtpåliggande, som Skolverkets, yrkas, att den dubbla årsberäkningen måtte genast varda upphäfven och icke vidare blifva någon tillerkänd, och således icke heller tilldelas Lärarne vid de nya Skolor, som, i anledning af Kongl. Läroverks-Comitéens förslag, äro stiftade; varande Hans Janssons förslag biträdt af Nils Strindlund från Westernorrlands Län, Bengt Ericsson från Wermlands Län, Anders Ericsson från Örebro Län, Lars Ifarsson från Elfsborgs Län, m. fl.; hvaremot Nils Månsson från Malmöhus Län, med hvilken sig förenat Nils Insulin från Stockholms Län, Per Jönsson och Jöns Jönsson från Christianstads Län, m. fl., yttrat, alt de •vid sista Riksdag till Läroverken anslagne medel endast tills vidare äro beviljade, och att den föreslagne åtgärden, om den än på rättsgrunder vöre verkställbar, torde föranleda dertill, att skicklige Lärare skulle komma att saknas vid Läroverken, der tjenstgöringen, efter talarens tanka, vöre mera besvärlig och tröttande, än i Församlingen; hvadan Nils Månsson ansett framställningen ej förtjena afseende innan Skollärarnes lönevilkor blifvit ej blott interimsvis bestämde, utan så förbättrade, att personalen kunde påräkna anständig utkomst. Herr Prosten Lignells motion har, innan den till detta Utskott Öfverlemnades, blifvit behandlad af Högvördiga Preste-Ståndets EcclesiastikUtskott, som, i afgifvet Betänkande, föreslagit: alt dubbel årsberäkning icke må tillerkännas
Det är som om min okunnighet och min dumhet rent af skulle trycka mig ned till jorden, så snart jag inte är i Hörby. I det der – fänadens sanna hemvist – är jag skyddad mot sjelfkännedomens styng, men der förfäas jag sjelf. Men det förefaller mig som vore det icke allenast der, – åh, jag blir ju mera tom, mera fäaktig för hvarenda dag som går. Afbruten af Anna Rasmusson, och sedan kom middagen. Paris d. 13 April 87. Denna pröfningstid i helt nya förhållanden skall icke blifva förspild; jag börjar känna det nu. En del af min sentimentalitet och min trängtan efter lycka skall kanske värka bort derunder, och det vore alltid en vinst, – för den som icke har rätt att fordra lifvets solsken. Jag kände mig alldeles som urhålkad i går, alldeles tom invärtes. Hufvud och hjerta lika tomma, – ingenting der annat än medvetandet om tomhet, och detta medvetande sväfvade deröfver som den helige ande öfver vattnet; – jag tror det står någonting dylikt i bibliska historien. Men det fans ingen gud, som sade: ”Varde ljus!” Det var mörkt, mulet, liflöst, – allt, allt, allt! Jag trodde att Paris skulle hjelpa mig att glömma. Hå! Misstag! Intet hjelper mig, – intet annat än min egen vilja. Gud! – om du fins, så bor du i viljan, i allt som vill, som har kraft att kufva, att böja sig sjelf! – Jag tror på dig. Hur är det Merimée säger? – Quand une passion nous emporte, nous éprouvons quelque consolation d’amour-propre à contempler notre faiblesse du haut de notre orgueil. ”Il est vrai que je suis faible, se dit-on, mais si je voulais!” – 244 Men jag känner det som om jag skulle kunna vilja. Viljan det är det öfvermenskliga, det öfvernaturliga, det heliga, – när man vill det som är godt. Jag vet icke hvad det är jag tror på: jag tror på någonting stort och starkt; det fins både utom och inom mig.
Hwilket woro äfwen, i anseende til derigenom besparde monga hundrade, snarare tusende dagsvärken, som öfver hela länet genom skjutzningar fram och tilbaka från mötes platsen gå för landtmännen förlorade, en Kungelig wälgjerning och nåd, den de ansågs sig icke weta att nogsamt prisa, och gorde de sig ett så mycket wissare underdånigst hopp, att Hans Kgl. Majestet ej skulle med onåd anse ett sådant allmogens underdåniga bönfallande, hwarmed man jemwäl förr skall dristat vid ett och annat tilfelle inkomma och höga öfverheter efvenväl hafva g(j)ordt nådigt afseende derå, som, för att förtiga möten och arbets commenderingar de föregående åren, näst-förflutne året 1797, utom compagnie möten, jemväl generalmönstring med Söderm(anland)s Kongl. Jnfanterie Regemente blifvit hållen. Sluteligen begjärtes, det måtte sochnstemmo protocoll häröfver warda uprättat, för att till K(onun)g(en)s Befallningshaffande insändas. In fidem protocolli Carl Fr. Maneck Uplest och ärkiänt Snaketorp Pehr Jansson Prästtorp Erik Nils(son) A: Maij, efter föregången laglig pålysning, blef allmän Vallborgsm(ässo) Sochnstämma hollen med St. Malms resp.(ective) församl(ing) i Sochnstugan.
AfgistenS erläggande bör/as med nästa är och fortfar i i; ar, under bwilken rid ingen ändring deri ma äga rum, kommande den likwäl, i händelse krig infaller, att, sa länge det n arar, upphöra med utgången af det aret da kriget börjas, och icke ater utgå förr än ifrån aret ester det, da freden bliswit slutad, och Svlda-terne till sina Rotar återkommit. 5:0. Emot förenämde willkor täckes Eder Kongl. Maj:t draga Nådig försorg, det Soldaten, under berörde tid, wid alla de i första Pundten oMnämde tillfällen, undfår god och nötaktig förplägning, ester den för Armeen fastställde Provianterings - Stak/ och i händelse af sjukdom derjemte fria Medicamenter. 6:0. Riksens Ständer fa äfwen till Eders K:glMaut framföra deras underdåniga önskan, att, wid skeende mönstringar eller möten, noga undersökningar ma göras med Rotehållare, huruwida de med Soldatens förhållande hemma i landet till dem äro tillfreds, eller hafwa något deremot akt erinra; jemte underdånig anhållan, att om upptäckte oordningar ej pä stället af Befälet kunna afhjelpas, de genast matte till Eder Kongl. Majit till rättelse i underdånighet anmälas. Sluteligen sa Riksens Ständer härmed hos Eder Kongl. Maj-t yttra den underdåniga anhållan, att, sedan Riksens Ständer nu öfwerenskommit om införande af en allmän Pasievolance - inrättning pa de förut bestämda grunder. Eder Kongl. Maj:t täcktes, genom Sina Befallningshafwande, i alla orter läla sammankalla och afhöra wederbörande Rotehållare, för att utröna och öfwerenskomma hwad afseende kunde wara billigt och nödwandigt, till lin - Den is Julis. 178! bring i afgiften och desi erläggande l följd af orternas olikhet i roteringar och öfriga beskaffenhet.
i D U N 180 ningen af för ungdomen allt annat än hälsosam lektyr, är det ej en så lätt sak att öfvervaka, att endast det goda k o m m e r i barnets hand, och skulle föräldrarne blott alltid k u n n a få reda på, hvad deras barn läsa, skulle de säkert ofta finna, att del m e r än skolan är orsaken till barnets nervositet och däraf följande svaghet. — Ä n n u en sak försvagar kanske ofta nog barnet af den bildade klassen — det är brist på föda. Af vanan att sträcka u t dagen långt in} &gt;å natten blir ett försenadt uppstigande en naturlig följd, och då kan det hända att barnen, då ingen vakar däröfver, gå till skolan, utan att hafva förtärt något eller kanske blott en kopp kaffe med eller utan » dopp ». E t t sådant tillvägagående nedsätter dock b a r n e t s arbetsförmåga betydligt, och det har svårt att under de tidigare lektionstimmarna u p p m ä r k s a m t följa med, och följden blir afmattning. — Det vore således orätt att ensamt skylla på skolorna, då det blir fråga om nutidsungdomens klena krafter; men väl är att hoppas, a t t då man nn här och hvar börjar varsna faran, såväl skola som hem gemensamt skola arbeta på att afhjälpa bristerna och åter fostra ett kraftigt och arbetsdugligt släkte. » Spånastuga » i prostgården. En ångermanländsk af Laura kulturbild Fttinghoff. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) » f p i i u, men tänk, om båten hade drifvit ner geA l p j i nom forsen med isbitarna, » sade Karin förebrående. Hon hade engång varit med om ett tillbud till något dylikt, då en åra gått af och de roende blott genom ett underverk blifvit räddade. » Inte! ' Vi hade j u både åror och båtshake.