Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett Kammar -låds Embete och en LandsKamererare-tjenst äro visserligen hvar i sin väg vigtige och magt påliggande. Men vid primitiva löneregleringen har likväl Staten bestämt en betydlig skillnad dem imellan uti Lönevilkoren, förmodeligen icke utan afseende på de högre pligter och den Vidsträcktare omfattning, som ansetts åtfölja den enas Embetsmanna - åtgärder, emot den andras. Ett sådant olika och mindre lämpligt förhållande, sorn de ofvananförde Exemplen ådagalägga, visar sig öfverallt imellan den indeld* te 6ch Penninge - löntagaren när jemförelseri sker imellan Vederlikar. Det är icke blott med afseende på någon besparing för Stats - Verket, ehuru äfven den i dess närvarande belägenhet och knappa tillgångar inåste sökas, hvar den med rättvisa och billighet skäligen kan vinnas, som Stats Utskottet trott sig böra å detta ämne fästa Riksens Höglofl.
Palmstjernas förslag icke skulle afhjelpa det missförhållande, som medelst uppsägningsrättens borttagande från räntetagaren och dess qvarlemnande åt räntegifvaren skulle, enligt Utsk:s betänk., uppkomma emellan båda parternas nu ömsesidiga rättigheter, är lätt att inse. I ena fallet, då årspriset uppgått till högre belopp än medelpriset, d. v. s. när skörden varit dålig, skulle, efter Frih. Palmstjernas förslag, leverering in natura ej få äga rum, — ren förlust för räntetagaren, som derigenom beröfvas det enda correctiv mot för låg markegångssättning, och derjemte tvingas att emottaga lösen för sin räntespannmål efter ett i Nov. faststäldt raarkegångspris, alltid under det verkliga. I andra fallet, då årspriset understiger medelpriset, d. v. s. när skörden varit god, skulle uppsägning till leverans in natura få äga rum, åter till en förlust för räntetagaren, som alltid skulle få tillgodohålla sin räntespannmål in natura de åren, då den icke är säljbar, och han skulle, med risk af förskämning, få magasinera den till ett följande år. I båda fallen, såväl vid dålig som vid god skörd, blefve förhållandet således skadligt för räntetagaren och fördelaktigt för räntegifvaren. Frih. Palmstjerna har dessutom complicerat sitt förslag medelst tillägget af ett 3:dje alternativ, uppfördt i andra rummet, nemi. det, då årspriset icke öfverstiger medelpriset. Om fullkomlig Den 2 Februari f. m. a9 likhet mellan båda, på runstycket när, dermed åsyftas, torde ett sådant förhållande troligen icke inträffa en gång på hundra år, hvarföre den endast då inträffande ömsesidiga uppsägningsrätten kan anses vara ett fullkomligt chartek, blott gjordt att bortblanda saken och utan ringaste förmån för den i allt annat förfördelade r ä n te ta ga ren. Förslagets uppställande saknar äfven den redighet, förutan hvilken det ej skulle blifva hvarken nyttigt eller verkställbar!.
Har man derigenom i någon mån afhulpit eller underlättat den förlägenhet, hvaruti Landets jordbrukare sig i allmänhet befinna? På dessa frågors rigtiga besvarande borde ärendets afgörande bero; men som desamma nu icke ens finnas i Economi-Ut - Den 7 December e. m. skottets Betänkande upptagne, torde det förlåtas mig, om jag begär några ögonblicks uppmärksamhet för deras upptagande och besvarande. Man talar understundom om öfverflöd på spannemål och nödvändigheten af dess exporterande, under det att Tullspecialerne vittna om införsel till flera millioner af nästan alla slags andra landtmannavaror, hvilka antingen directe tillkomma af säd, eller ock produceras genom inskränkning af sädesodlingen och odlingens utvidgning i dess ställe för foderväxter till en formerad boskapsafvel, för lin, hampa och färgväxter lill fabrikater och så vidare. Afvexlingen med olika vexters odling vore så mycket mera nyttig, som det oaflåtliga sädesskördandet utmattar jorden, serdeles då säden icke på stället uppfodras. Bortförde man icke, utan på stället använde jordens alster, så måhända hlefve icke genast den contanta inkomsten så stor, men jordens jemna tilltagande i kraft och fetma, som mera än allt annat emotstär de vanliga orsakerna till missväxt, nemligen: torka, väta och köld gåfve jordbrukaren och det allmänna en långt större, rikare och varaktigare ersättning. Man vunne äfven i försäljnings-och transportkostnad, då man från råämne af säd eller jordfrukter, till victualier, ull eller dylikt, på stället förädlade spamnålsoch jordfruklsafkast - 296 Den 7 December e. m. ningen. Synnerligen är detta att märka, då fråga är om export till utrikes ort, som icke aflöper utan dryga utgifter i tull, frakt, mätning, vägning och mycket mera, och det icke allenast på säden, som man utförer, utan äfven på victualierne, ullen och det mera, som man, hvad vårt land beträffar, i stället måste införa. — Man införer, fast blott under en annan form, detsamma som man utförer, och lemnar förädlingsvinsten åt utlänningen.
Den öfvergång från osvikliga principer, Utskottet i denna sak ådagalagt, kan på intet vis försvaras af omständigheternes tvång, ty något sådant har icke här varit för handen. Inom Högvördige Preste-Ståndet har visserligen härpå blifvit tilllämpadt det rbekanta uttrycket: "Du vill så hafva det min kära George Dandin" men otvifvelaktigt är i alla fall, att någon handläggning utaf Hr af Billberghs ofvannämnde reservation ännu aldrig hos Stats-Utskottet varit af nödvändighet påkallad. Utskottets handlingssätt förekommer så mycket mer beklagansvärd!, som bland alla Statsbehof, af hvilka Utskottet varit i tillfälle att taga kännedom, intet är mer öfvervägande, än den brist på orubblighet i patriotiska åsigter, hvars tillvaro må hända är förnämsta orsaken till öfrige hufvudsakliga Statsbrister! Hvilken välgörande inflytelse på landels Styrelse skulle icke uppkomma, om den bland Representationen hade tillfälle göra bekantskap med en majoritet af politiska caracterer, som Bihang till R. St. Prot, 1834 och 1835- 4\de Sami. p.sta Afd. 4"de Bandet. 3 5:te Håjlet. i8 StatsUtskottets Utlåtande N:o 447• för intet pris i verlden kunde bevekas till medborgerliga pligtafvikelser. Hvilka olägenheter, för att icke säga olyckor, hafva ej för det allmänna uppkommit, genom de föreställningar, på hvilka Regeringen/ med föranledande af folkombudens ofta visade ombytlighet i tänkesätt och tillgänglighet för icke offentligen antydbara skäl, trott sig böra bygga hela sin statskonst och sina administrativa beräkningar. Under åberopande af hvad min vid Stats-Utskottets Betänkande N:o 43 intagne motion, samt med densamma fogade reservation, innehåller, får jag hos Rikets. Högloft.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, remitterades den ifrågav:de motionen jemte yttranderne till StatsUtsk:t. Hr Brakel, Mauritz: Jag anhåller om öfverseende derföre, att jag afbryter det öfverläggningsämne, som f. n. täger Eder uppmärksamhet, M. Hrr! i anspråk; men vigten af det förslag, jag nu går att väcka, torde få anses såsom en giltig anledning dertill. Vid aflåtandet af den utaf mig väckta motion ang:de ordnandet af rikets sjöförsvar, uttryckte jag tillika den önskan, att, Den 11 Febrnari f. m. 335 innan nämnde fråga uti Riks-Stånden till afgörande förekom, samtlige R. St:r skulle till allmän öfverläggning i ämnet sammanträda. Jag tager mig nu friheten, att formligen göra hemställan derom, enär jag fortfarande anser en dylik åtgärd vara så mycket mera nödig, som meningarne ang:de rätta sättet att återupptaga Sveriges sjunkna sjöförsvar äro mer än vanligt delade. Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag således om propos. deruppå, att R. St:r måtte, lör gemensam öfverläggnings hållande ang:de Stats-Utsk:ts blifvande Utlåt, ronde femte hufvudtiteln, sammanträda någon dag kort före detta UtlåUs föredragning och afgörande; och får jag. under förutsättning af bifall till denna min motion, dertill foga den begäran, att nämnde dag i sedvanlig ordning måtte af Hr Landtm, och Hrr Talmän bestämmas; hvarförutan jag anhåller, att derest mitt nu väckta förslag skulle vinna R. o. Ad:s bifall, de öfriga Riks-Stånden måtte inbjudas att i samma beslut sig förena. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: I en fråga, så invecklad som denna om landets sjöförsvar, måste man, efter mitt förmenande, begagna sig af alla möjliga tillfällen, för att erhålla de upplysningar, som äro i ämnet behöfliga. 1 sådant afseende anser jag såsom särdeles ändamålsenligt att få gemensamma sammankomster, der män af facket från alla Riks-Stånden kunna i frågan uttala sina tankar.
Till följd af della uppdrag har således motionären, jemte erinran derom att Kongl. Maj:t redan år 1771, enligt Dess nådiga Bref till Bergsoch Kominers-kollegierne af den 16 April samma år, angående den då ifrågaställa anläggningen af en fristad vid Eskilstuna, förklara! sin nådiga afsigt vara all, utom andra förmåner, förunna nämnde anläggning “fri lastageplats vid (.'ari Gustafs siad®, hemställt del Rikets Ständer, med afseende ä behofvet för Eskilstuna stad af en tjenlig hamn med upplagsplats, jemte nödigt utrymme för magasiner och andra för den blifvande sjöfarten nödiga byggnader, beräknad! icke blott för del när - 8 Stals-Utskottcls VIlaiande N:o 61. varande, ulan äfven för den närmaste framliden, malle för della ändamål åt sladen upplåta dels, ulan ersättning, 12 tunnland 9ö/io‘dels kappland jqrd af Gredby kronohemmans och Carl Gustafs stads egor oell dels, emot årlig afgäld lill kronan, 14 tunnland 307/,0:dels kappland af Eskilstuna kungsladugårds mark.
Sedan ibland desin ollectorer en genom lottning utgätt, stola de öfrige samfält och icke efter Ständ, först medelst flutna Sedlar hwar för sig upgifwa den Man, som de finna böra komma under omröstning. Falla derwid Rösterne til mera än hälften af de röstande ltlectorerne8 antal pä en man, ware han behörigen wald. Äro äter Rösterne sä delade emellan siere, at en säDan full pluralitet för nägon icke äger rum, anställes ny votering med flutna Sedlar til antagande af den som de fleste Rösterne erhällit, eller om han icke antages, af den som näst efter honom utaf de fleste Llectorer blifwit kallad, och sä widare. Enär nägon af de i denna ordning under omröstning stälde, blifwit af Llsctorernes pluralitet antagen, uphöre walförrättningen och warde han af Riksens Ständer til Ämbetet förordnad. Den, ät hwilken detta Ämbete blifwit anförtrodt, kan wid päföljande Riksdagar, i den Au förestrifne ordning, dertil ater wäljas. §. 93. Llectorerrrs bora, wid samma tilfällö, d^ -e 7u8tilise Ombudsmannen utse, och pä enahanda sätt, wälja en man af ds egenskaper, som Den 2 Junti. 42L forn hos denne Ämbetsman erfordra^, at honom efterträda, i fall han, innan den nästföljande Riksdagen, ffulle med döden afgä. §- 99- Riksens Ständers - Ombudsman mä, när han det nödigt anser, kunna öfwerwara Högsta Domstolens, Rikets Allmänna Ärenders Beredning, Nedre Kevision^ns, Hof-Rätternes, Coii^i^rnes och alla lägre Domstolars öfwerläggningar och beslut, dock utan rättighet at sin mening derwid yttra, samt äga tillgäng till alla Domstolars, eollegiers och Ämbetswerks tmococoU ock Handlingar.
Icke rätt så Utskottets tillstyrkande att göra öfningarne i fredstid besvärligare än nöden kräfver. Också hafva, 9å vidt mig veterligt är, framställningarne om beväringsål derns framflyttning tystnat efter utfärdandet af lagen 1857, och jag finner nu så mycket mindre skäl att väcka fråga härom samtidigt med frågan om utsträckning af heväringspligten från 5 till 10 år. Man har anfört Danmarks och Norges exempel. De hafva ingen indelt armé, och jag finner intet skäl att utbyta våra lämpligare bestämmelser emot deras mindre lämpljga. Må det tillåtas mig att åberopa Preussens exempel, der, så vida jag erhållit rigtiga uppgifter, beväringsåldern börjar vid fyllda 19 år. Äfven SammanLagsamt Allm. Best'.- och Ekon.-Utskottet* Utlåtande N:o 3. 3?> Äfven i iråga om åstadkommandet, af den nödig ansedda krigsförstärkningen. är jag af olika mening med Utskottet. Det är sanni, att skilnaden emellan dennas och den öfriga beväringen» åligganden, endast består i någon längre tids, tillsammans 77 dagars längre, öfning. Men det motbjudande speier om denna större eller mindre förpligtelse ville jag i det längsta uppskjuta, och har så,ledos ansett, att man borde försöka, om det ej kunde helt och hållet undvikas genom frivilliga anmälanden. Nya institutioner kunna icke på en gång uppfattas af folket och således vinna sin fulla tillämpning. Fördomar icke ögonblickligen öfvervinna». Det är således icke sannolikt, att redan lörsta året af den nya ordningens tillämpande de beväringspligtige genast inse fördelen af att, uppbära arfvode för fullgörandet, af den längre vapenöfningen. i stället för den kortare utan all ersättning.
Soldaten Trawares Hustru, Amma för Hans Kongl. Höghet Hertigen af Smäland, enl. Kongl. Br. d. z DtN 29 September. I2l Transport Hustru Greta Lindberg, Dito Dito, enligt Kongl. Dr. d. 26 Mars 178g Hustru Fredrica Aberg, Dito för Hennes Kongl Hö het Pr.nftstm Cecilia, enligt Kongl. Br. d. 4 Febr. r8oy Hustru Ewa Maria Ca olod otter, Dito, för Hans M <gl. Höghet Haugen af Wer.^ meland, enl. Dito t. ro Julli '-728 Fru Grefvinnan Armfelt, en! Kongl. Br. d. 29 Now. >82;, den lön von so:» HsfMastarinna bos Hans Kongl. Höghet Prins Gustaf innehaft —. 520 an lifstids Pension, den lön, hon som Stars Fru förut uppburit, enl. Kongl. Br. d7 Aug. »794 —. — 420 4,löst, 122 I Fru Grefvinnan Wright, pä lifstid den loa hon som Stars-Fru tillförene innehaft, en!. Kongl. Dr. d. 24 Maji 1795 — 402. an oafkortad Gratifstation, enligt Kongl. Dr. d. z Apr. 1792. d. 4 Apr. 1797, för första underrättelsen till Högstsalig Konung Gustaf ;:dje om Hertigens af Smäland födelse —. 166st zs. Kammar Frun von Frieson, somförHansMajtt Konung Gu staf g:dje warit Amma, njuter i ärlig Pension, enl. Kongl. Drefwen d 24 Man och 22 Sept. 17??, för särskilt talande omstandig heter — 16. tillökning deri enl. K. Dr. d. 15 Juli» 1776, dito 16. ytterligare tillökning, enl. Kongl.
M. afgifvit ett förslag, som är vida bättre än Utsk:s._ K. M. har nemi. ansett att rättigheten till bränvinsbränning skall hädanefter sora hittills vara fästad vid jorden, och jag hoppas, alt den Kongl, framställningen mätte åtminstone få några försvarare inom detta hus. Jag vill visst icke påstå, att rättigheten till bränvinsbränning är ett privilegium, ty en sådan åsigt har icke stöd i lag, men deremot påstår jag, att bränvinsbränningen blifvit opåtaldt utöfvad och framkallats af lagstiftningen. Alt den blifvit utöfvad kan man öfvertyga sig om medelst en resa genom vissa delar af Sverige, såsom Östér-gölhland, Bleking och Skåne. Om det vore behof för reformen att frånrycka landet denna rättighet, skulle jag vara den förste, sorn dertill lemnade mitt begifvande, men dä fråga är att från landet skall utgå en skatt af 3 ä 4,000,000 R:dr, tror jag man får noga betänka sig, innan man biträder en opinion, sorn visserligen här i hufvndstaden för ögonblicket är stark nog, men som i landsorten icke har serdeles många anhängare. Del är helt naturligt, att landet icke kan biträda en opinion, hvars syfte är, att flytta näriDgen från landet till städerna, oaktadt desse genom sitt läge hafva en öfvervägande förmån framför landel i fråga om denna fabrikation, likasom i alla andra fabrikshandteringar. Det vore orätt af mig alt här uplräda till försvar för en sådan landets rättighet, om den icke medförde någon nylla, och ehuru mänga landtbrukare här sådant påstått, samt detta icke kan vara mycken tvist underkastadt, har jag likväl en helt annan åsigt till följd af hvad jag med egna ögon sett. Man béhöfver blott att göra ett besök i Stockholms grannskap för att öfvertyga sig, alt del afskräde, som kallas drank, utgör ett starkt födande ämne för kreaturen. Huru kan man då påslå, att en sådan fabrik är för landet skadlig. De ledamöter, som icke tänka lika med mig, hafva hufvufvudsakligast fäst sig vid missbruk och öfverprodnktion.
Jag har visserligen icke varit med om detta sednare betänkts uppställning och borde således ej hafva något att invända, då ledamöter af U t sk: ti sjelfve söka att förändra detsamma; men jag kan likväl ej undgå att finna, att sådana fall kunna inträffa, t. ex. då det fordras någon eftersyn öfver mindre välartade barn, att åldermannen får anlita någon, som bor i den by eller trakt, der dessa barn finnas, att hafva tillsyn öfver dem. Jag tror, att för ett sådant fall, och flera dylika händelser, det af Utsktn föreslagna stadgandet är ganska lämpligt och väl beräknadt, och att det således bör qvarstå. I afseende på hvad den siste värde talaren, Hr von Hohenhausen, har framställt, förmodar jag, att det af honom begagnade ordet ”rök” har samma betydelse som "matlag.” Om då ifrån hvarje matlag, eller der mat lagas och från spiseln röker, man skulle äga rättighet att taga en person till en sådan befattning, så skulle det ju också kunna hända, att man toge inhyseshjon, hvilket jag ej vet om det vore så lämpligt. Jag tror, alt stadgandet är mera väl beräknadt, då det heter en hvar inom roten boende person , sorn är valbar till ålderman. De missbruk, sorn Hr von Hohenhausen anmärkt, kunna visserligen inträffa, men då är det blott ett missbruk, och jag tror i allmänhet, att man såsom lagstiftare ej får utgå ifrån för mycket misstroende eller från en synpunkt, der man betraktar mensklighelen stadd i sina missbruk eller under de missförhållanden, som undantagsvis kunna äga rum , utan man måste betrakta den så god oell så bra som den kan vara, väl vetande att missbruken kunna inträffa, men också: du skall tänka väl om din nästa. Jag röstar för bibehållande af ifrågavar. stadgande, sådant som det af Utsk:n blifvit föreslaget. Hr von Hohenhausen: För det fall. som af Hr Ribbing blifvit framsläldt, alt ett sådant biträde skulle kunna behöfvas, tillämpas de sista raderna af denna §, hvarest omtalas en tillsyningsman, hvilken för sådana fall kan af nämnden tillsättas.
M m inskg, att hvad det nya skedet i främsta rummet behöfde var karaktärer, oegennyttiga, principfasta karaktärer, ur hvilka kunde frarng&amp; insiktsfulle, själfstandiga politiska personligheter. Det gamla systemet hade haft flera siidana personligheter att uppvisa inom båda de stridande partierna, och en del af dem invaldes ocksii i de nya kam.rmne. I hvilken d i l l dessa politiska karaktarer gåfvo karaktär och hallning åt de resp. kamrarne i deras helhet är i godt minne bevaradt af kvarlefvande samtida. De, som haft lyckan att lefva kunde lättare än i närheten af några d dessa per~onli ' ~heter, andra iakttagza huru deras inflytande gjorde sig gällande inom offentligheten, äfven da, när f örbållandena icke tillato dem att sjalfra bilda parti och de icke heller kunde böjas under partidisciplinen. En sadan wan kan komma att sta ensam, men hans moraliska inflytande kan dock sparas i många riktningar, och p&amp; områden, som han fullt behärskar, skdl man se honom miiktigt ingripa i besluten. Men afven under förutsiittning att man dlt framgent skulle kunna, påräkna män af samma karaktärsvärde, så fordrades dock nu iiiigot mera. Med den fasta k ' waktaren slmlle nu äfven behöfves mottaglighet för nya idéer, insikt i det kraf på medborgerlig jemlikhet, som det nya statsskicket innebar, förstånd pk sattet att förmedla öfverghngen fran det p l a till det nya, hvilken eljest kunde medföra stora faror, in. m. Det var uiicler det starka intrycket häraf, som beslutet om insamling till en Högskola i hiifviidstaden fattades, och i den offentliga uppmaningen till deltagande däri f örklarades, att ändamålet vore bildandet d en värdig minnesvård öfver den lyckligt genomförda reformen - en minnesvård, som skulle för all framtid verka i syfte att denna reform måtte tillämpas och fullföljas p i ett värdigt sätt. En frisinnad tankare bland representationsreformens varmaste vänner yttrade häroni följande minnesvärda ord: » Stiftandet i Stockholm af en akademi eller högre bild-. '
Jag har ej varit Ledamot af BancoUtskottet, och kan således ej med o* sviklig visshet säga , af hvilka medel det an* Den 13 Maji, 335 slag tages, sorn lemnäs Canalen; men då jag med visshet påminner mig, att, eniigt 1815 års Riksdagsbeslut, Banquen ålegat, attårligen utgifva allt hvad som d t årligen inflyter, så tror jag den conclusion vara tämmeligen rigtig, att om de 300,000 R.dr Banco, som vaiit beräknade till Canalen , icke nu mera skoia utgifvas, hvarken till Canalen, eller tili annat anslag, så blifva de qvar i Banquen, till indragnings och jag hemställer ödmjukast, om, i dessa tider, sådant är rytiigt. Herr Grefve Anckarsvärd har visserligen ganska rätt deri, att de orter, der Canalarbetet påstått, bekla ga sig mäst öfver penningebrist, sorn åter korn mer sig deraf, att de mäst begagnat sig af Disconterne; men må det tillåtas mig att an. märka, att sjelfva framställningen derom vittnar, det denne Ledamot ej alldeles frigjort Sig från sammanblandandet af CanalDiscontens följder med Canalarbetet; ett sammanblandande, som också vanligen äger rum i Allmänheten och som kan hända mera änalltat». nät, bidragit att åstadkomma den häftighet i Opinionen emot Canalen , sorn nu mera äger rum. Med minne af den tid, då alla Näringar hade full sysselsättning och allmänna Roreisen fullt lif5 då också trefnaden och förnöjelsen bodde under alla tak3 med erfarenhet af dea olyckliga förändring i allmänt välstånd, som sedermera inträffat; med detta minne och denna erfarenhet är det naturligt, att allmänna oviljan och stundom harmen kastar sig på allt hvad som anses hafva bidragit till förändringen; och det är då också ursägteligt, om, 336 Den 13 Ahji. 1 till omständigheter, hvilka bidragit till förändringen , äfven sådsne, af missförstånd, räknas, hvilka icke bidragit till densamma
Med anledning af förestående motion har Utskottet från vederbörande embetsverk förskaffat sig de lill upplysning om förhållandet med kostnadernc för berörde kartcvalörer nödige uppgifter, hvaraf inhemtats, att under åren 1845—1850 blifvit af Kongl. Stats-kontoret från Rikets Ständers bank reqvirerade 3,554,000 stycken skrifkartor å 3 sk., för hvilka en bruttoinkomst af 225,125 r:dr skulle uppkomma, och att, då härifrån dragas kostnaderna för tillverkning, stämpling och transport, äfvensom försäljningsprovision, approximativt beräknade lill 130,234 r:dr, en behållning för Stats-verket af omkring* 82,’89#’ r:dr skulle återstå. Då Stats-verket således redan på skrifkartorna å 3 sk. haft icke obetydligt öfverskott och behållningen å de högre kartevalörerna måste äfven i förhållande till tillverkningsoch försäljningskostuaderne vara ännu betydligare, samt den af motionären föreslagna åtgärd, om ock möjligen ledande till, större vinst af stämplade pappersafgiften, i stället skulle antingen för Stats-verket medföra en utgift till expeditionshafvande för skrifmaterialier, hvaraf åtgången svårligen kunde kontrolleras, eller ock lända till rättsökandes. betungande med serskild afgift för papperet, hvarå expeditionerne voro skrifna, finner Utskottet sig, jemväl med afseende å företrädet af den kontroll öfver karte-sigillate-afgiftens behöriga utgörande, som innefattas i skrifkartors användande, böra. tillstyrka, att något, afseende å förenämnde motion, icke. må fästas.. § 4. Q.å’Bergs!ings-rätter,.enligt Kungl, förordningen den 5 Juni 1850, med innevarande års slut kom.rne att upphöra, samt Kärn ners-, Lagmansoch Riddaresyne-rätter, . på grund af Kongl.