Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett ämne deremot, som synes kräfva lagstiftarens åtgärd, är frågan om verkan af stämning, eller huruvida part, som en gång är stämd, men uteblifver från Rätten å utsatt dag, sedermera skall, genom vederpartens försorg, underrättas om det, som vid domstolen å nämnda dag förefallit, eller med andra ord, huruvida domstol bör förelägga part, som tillslädeskommit, att kommunicera uteblifven ve derpart domstolens uppskofsutslag, eller icke. I detta afseende har utbildat sig en alldeles olika praxis i olika delar af Riket, och hos olika domare, hvarigenom en ofta nog vådlig rättsosäkerhet upp kommit. Hvilketdera förfarandet må vara det lämpligaste, derom finnas skiljaktiga omdömen; hvilketdera är med gällande lag närmast öfverensstämmande, torde deremot vara mindre tvifvelaktigt. Ty först och främst är icke någon skyldighet att verkställa dylik kommunikation i lag stadgad. Tvärtom innehåller 12 Kap. 1 § Rättegångsbalken att, då Domaren skjuter saken upp å landet till nästa ting och i staden till annan rättegångsdag, parterna skola vara skyldiga att utan ny stämning till Rätten komma, och i 41 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 förekommer ett stadgande, hvilket väl egentligen rörer frågan om skyldighet för den, som hos Hof-Rätt, der vederparten uteblifvit, sökt beneficium revisionis, att derom underrätta den uteblifna vederparten och föreskrifver att en sådan skyldighet icke äger rum, men stöder denna föreskrift derpå, att den, som en gång fått njuta till godo laga stämning, eller eljest blifvit lagligen hörd, bör, uti allt hvad sedan förelöper i saken, iakttaga hvad lag i allmänhet stadgar, samt han eljest kan lill bevakande af sin räll finna vara för sig nödigt. Dessa ordalag, om än andragna såsom stöd för ett särskildt stadgande, hafva en så allmän syftning, att man icke gerna kan misstaga sig derom, att lagstiftarens tanke i ämnet är, att kommunikation af uppskofsbeslutet ej erfordras.
På samma ställe der nyss en jättebölja trotsigt reste sin skumhöljda hjessa högt upp... och de lösta, fina vattenpartiklarne, såsom ett vildt fladdrande hår, skakades i luften, på samma ställe gapar i nästa ögonbliek ett inåt sitt djup mörknande svalg, bekransadt med hvitfradgande skumbräddar, och man tycker sig kunna skåda, ned till sjelfva bottnen af forsen. Man skulle tro att detta skådespel åter och åter upprepar sig, och så är väl också i sjelfva verket förhållandet, men åskådarens öga, huru länge han än betraktar forsvågornas jättetåg framför sig, skall nästan aldrig finna att samma slags grupp af sammanstötande böljor bildar sig på samma ställe som förut. Uppjagad af en plötslig nyck rusar en från det hela liksom lösryckt våg med sin kam högt upp emot klippstranden och öfversköljer oförmodadt den plats som åskådaren nyss trott vara fullkomligt trygg för sådana påhelsningar och hvilken var alldeles torr då han beträdde densamma samt följaktligen på en längre tid icke varit utsatt för någon framforsande böljas vilda famntag. Ögonblickligt rusar dock vågen, liksom manad med trollmakt, tillbaka i det kokande kaos, blottande på flera ställen forsens branta sidosluttning, en hemsk nedgång i den brusande afgrunden, till hvilken i otaliga små rännilar de högt uppkastade vattendelarne med brådskande ifver åter söka bana sig väg utmed klippans slätslipade afsatser, glittrande i den oväntadt skådade dagens ljus. En dylik våg, en slintande fot, och den sålunda öfverraskade åskådarens öde är afgjordt, ty bortryckt i Imatras famn af det tillbakarullande svallet, skulle hans jordiska tillvaros ögonblick snart vara räknade. På en sådan plats, men okunnig om sin fara, stod den föga nervsvaga Jenny Bertram alldeles försjunken i åskådandet af de gigantiska syner som i hastig oinvexling bildade sig framför det magiskt fängslade ögat. Der delade sig just nu en väldig vattenmassa isär och medan den ena hälften med höjdt skumbanér i ilande fart fortsatte sin gång, drog sig den andra hälften liksom tillbaka.
Maj.ts Legostadga den 23 November 1835, samt med ändring af 5 och 10 §§ i samma Stadga, sistnämnde §§ skola erhålla följande förändrade lydelse. § 5. Husbonde eger tjenstehjon det föregå. Är tjenstehjon försumligt, gensträfvigt eller i sin lefnad oordentligt och låter sig ej med godo rättas, eller är det till åtagen tjenst oskickligt och vill husbonde det derföre från sig skilja, anmäle då förhållandet i Stockholm hos Öfverståthållare-embelel för Polisärenden, i öfrige städer hos Magi - 4 Sammans. Lagsamt Allm. Bestyoch Ekon.-Utsk. Mern. N:o 52. stråt, men hos Poliskammare, der sådan finnes, och å landet hos kronofogde eller länsman, som ege att Ijenstehjonet från tjensten skilja med bevis om orsaken dertill: tjenstehjonet ersätte ock husbondens skada. Är tjenstehjonet af mankön under 18 och af qvinkön under 16 år, må husbonde, innan sådan anmälan sker, söka detsamma med måttlig husaga tillrättavisa. Skiljer husbonde tjenstehjon från sin tjenst utan laga skäl, innan le gostämma ute är, eller pröfvas skäl, hvarföre tjenstehjon blifvit från tjenst skiljdt, ej vara lagligt, gifve husbonden till tjenstehjonet ut hvad det i lön eller andra förmåner eger att fordra för legotiden, så ock nödigt un derhåll för samma lid, eller, der tjenstehjonet derunder annan tjenst antager, för den del af samma tid, hvarunder tjenstehjonet sådati tjenst saknat; utfärde ock sådan orlofssedel, tjenstehjon förtjenat. § 10. Tjenstehjon skall i sitt förhållande vara gudfruktigt, troget, flitigt, lydigt, nyktert och sedligt samt icke undandraga sig det arbete och de sysslor, husbonde skäligen föresätter.
R:dr samma mynt, dä sedermera båtarnes underhäll kunde, på sätt redan sker med de större lo'sbåtar Kronan består, genom kontrakt och emot årligt bidrag af statsmedel å ISO R:dr riksmynt för hvarje båt åt lotsarne sjelfve öfverlämnäs.» »Bland behofven för fvrinrättningen sättes af Lots-direktören främst anläggandet af en fyranstalt vid Sandhammaren å skånska kusten, som der är omgifven af snndreflar, mot hvilka, i följd a( strömsättningar, ett stort antal fartyg årligen strandar, hvadan äfven saknaden af en sådan anstalt länge varit af skeppsrederier och sjöfarande öfverklagad För att afhjelpa denna brist och tillika förebygga den ifrågasatta fyranstaltens eljest möjliga förvexling med de 2:ne närbelägna danska fyrarne å Bornholm och Christiansd, af hvilka den förre lyser med stillastfende sken och den sednare är omgående eller blinklyr, föreslår Lots-direktören, att vid Sandhammaren måtte uppföras två fyrar och förses med lentilleapparater af andra ordningen och med stillastående sken, för hvilken anläggning med dervid nödvändiga hus kostnaden skulle, beräknad efter på stället skedd undersökning, komma att uppgå till 181,000 R:dr riksmynt, hvarvid såsom orsaker till anläggningens fördyrande uppgifvits dels den af flygsand bestående mark, som för densamma måst utses, och dels åtskilliga andra, byggnads-arbeten derstädes mötande, svårigheter» »Vidare föreslår Lots-direktören, dels alt, till ytterligare betryggande af sjöfarten i Bottniska viken, måtte få anskaffas ett fyrfarlyg, att förläggas pä de s. k. Sydostbrotten, sydost från klippan Bonden, söder om norra Qvarken, midt emot den på finska sidan befintliga Norrskärsfvr, derför kostnaden förslagsvis blifvit till 80,000 R:dr riksmynt beräknad; dels ock att för åskledares anbringande å fyrtorn måtte beviljas ett förslags-anslag af 5,000 R:dr årligen under 3:ne år, eller tillhopa 15,000 R:dr riksmynt; hvaremot
En 16-årig flicka, Elsa Jern, dotter till grosshandlare C. Jern härstädes, kastade sig ögonblickligen efter och lyckades rädda den lille, ej utan fara för sitt eget lif. * 2 Kapprodd mellan damer. Den sedvanliga kapprodden mellan damer, som brukar ske i juli, ägde på söndagen rum från Hasseludden å Orningelandet till Lidingön. 15 båtar deltogo, däraf 9 i fyrmansrodd och 6 i tvåmansrodd. Starten skedde kl. 3 på middagen och resultatet blef: i fyraårade giggar: Eol 12 min. 34 sek., Paris 12 min. 40 sek., Eria 12 min. 42 sek. och Eris IDUN 1898 dem 14 min. 47 sek., Thyra 15 min. 10 sek. Prisen utgjordes af blommor och kransar samt små medaljonger af olika färg — brons eller nickel. Konvojen bestod af militärer och studenter, som nu vistas å skärgårdens sommarställen. * Liten Inger. Berättelse från 1500-talet af Elisabeth Kuylenstierna. (Forts. o. slut). / Jlof var en lärd, och detta hade gjort honom skeptisk och rädd att brottas med verkligheten, han kunde lida och älska, men han kunde icke hoppas på det friska, sunda sätt, som tankens kroppsarbetare förmå. Och när han från ett porthvalf såg Inger föras bort till klostret, störtade han icke hänsynslöst fram; han gömde hufvudet i händerna och snyftade utan tårar. I den stora klosterkyrkan funnos sextiotvå altaren och vid hvart, och ett af dem brann den röda evighetslampan lik ett vakande öga. Öfver högaltaret fanns ett italienskt bildhuggeriarbete, föreställande den heliga Birgitta sittande emellan tvänne kardinaler, bakom henne hotar skärselden, afgrunden glöder, men himmelen öppnar till sist sin famn. Blek och med ögon mörka af inneboende sorg vandrade Inger långsamt fram på kyrkans midtgång, hennes fötter rörde sig mekaniskt öfver de kända grafstenarne: drottning Filippas, Birgitta Turesdotter Bielkes och många andras.
Jag skulle likväl tro, att rättigheten att sätta principalerna i skuld, bestämdt måste uttryckas i fullmagten, såvida man ville undvika tveksamhet såväl hos jFullmägtige sjelfva som hos dem, hvilka skulle inlåta sig i dylika transactioner med Banken derom, huruvida Bancostyrelsen verkligen ägde den ifrågavar. rättigheten. Jag kan icke föreställa mig, att någon utländsk bankier skulle vilja antaga Bancostyrelsens förbindelser, såvida icke bestämda garantier funnes derför, att de af R. St. honorerades, och innan K. M., på sätt i alla länder är vedertaget, sanctionerat Fullinägtiges rättighet i denna del; och äfven K. M. skulle måhända tveka att lemna en sådan sanction, om icke den omförmälda rättigheten vore af R. St. bestämdt öfver-» låten. Jag bar hört någon säga, att det skulle vara en skam för Nationen att göra utländska lån för att upprätthålla Banken. Jag kan icke finna någonting förödmjukande Pen 24 Juli e. ra. deruti, att den, sorn äger säkra fordringar, hvilka likväl icke för ögonblicket Uro realisabla, söka andra utvägar försina jrägående behof. Jag tror altsa, att den meranämnda rättigheten bör lemnäs åt Bancostyrelsen, oell har uppgjort en redaction till stadgande i denna del, hvilket är ganska kort, men likväl upptager mott verna för sin tillvaro. Det lyder sålunda: "Enär en del af Bankens fordringar äro af den beskaffenhet, att de ej inom kort tid kunna indrifvas, må Bancofullmäglige, då omständigheterna sådant fordra, sätta i verkställighet 4 § i banklagen af d. t Mars i83o, och i sådant afseende på de billigaste vilkor, sorn kunna erhållas, förskaffa Bancostyrelsen ett eller flera creditiv, uppgående, i mån af behofvet, till en summa af 2 millioner r:dr specie.” Detta stadgande tror jag innefatta allt, hvad Fullmägtige behöfva, och då det finnes, är jag öfvertygad, att tillämpning deraf aldrig skall komma i fråga; ty i samina mån Banken kan begagna sådana utvägar, aflägsnar hon behofvet att deraf betjena sig.
Ett vårdslösadt jordbruk, förfallna näringar, en förmindskad export, en aftagande befolkning, blifva följderne häraf, och Statskroppen framsläpar ett aftynande lif, lik den, som täres af en långsam och mattande sjukdom. Stat n mäste derföre antingen äga något öfverskott af inkomster, eller ock hos dess medlemmar kun^a'påräkna utvägar till Stat: behofvernas fyllande. Men om de produ tiva Näringarne vårdslösas, om den reela förmögenheten ger till Utländri gen för öfverflods articlar, kan hvarken Nationen uppfylla sina egna eller Statens nödvändiga behofver. Så framt nationen ej i tid besinnar dessa föl der, beröfvar hon sig äfven utvägarne till de medel, som kunnat hindra Statskroppens förstöring. Utskottet har trott, att i ett ämne, sorn Står i så nära sammanhang med opinionen, och så mycket beror deraf, en noggrannare utveckling utaf beskaffenheten och följderna af det onda, sorn man vill förekomma, ej bör anses öfverflödig; heldst botemedlen, först efter en sådan forskning, kunna med behörig noggrannhet undersökas. Det är en sådan undersökning, sorn nu skall blifva föremålet för Utskottets åtgärd. De msdef, som allma mast blifvit begagnade till förekommande af yppighetens och öfverflödets skadliga verkningar äro: 1:0 Förbud emot införsel af Utländska öfverflödsvaror. 2:0 Tillåten införsel deraf, emot höga Tullafgifter. 4i2 JBisv. och Ekon. XJtsIi. Förbud emot dessa varors begag* tiande och förbrukning. 4:0 Tillåten förbrukning emot höga Ta* xor eller afgifter. 5:0 Medel, som verka på allmänna o«' pinionen. Étt af de mest directa medel till yppighetens hämmande är ostridigt det i lista punkten anförda förbudet emot införsel af utländska öfverflödsvaror.
Stockholm den 26 Juni 1860. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 4860. Allmänna Besrärsoch Ekonomi-lJl. lc titels Betänkande N.o 117. 1 ]\:o 117. Ank. lill Evp.-Utsk. den G Juli 18G0, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände. I detta ämne hafva Hänne särskilda motioner blifvit öfverlemnade lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling, väckta inom Höglotliga, Ridderskapet och Adeln af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik, som anfört, hurusom det i 2 § 1 mom. af Kongl. Förordningen den 30 Juni 1838 stadgade förbud för Mosaiske trosbekännare att, utan Kongl. Majrts tillstånd, köpa läst egendom å landet, vore stridande såväl emot sunda rättsbegrepp, som emot Svenska jordbrukets väl förstådda intresse, då härigenom dels vissa medborgare betoges en naturlig rättighet i ett fritt land, dels ock binder lades att till landets förkofran använda en del kapitaler på landets hufvudnäring; med anledning hvaraf och under erinran derom att Judarnes menniskovärde och menniskorätt i sednare tider blifvit allt mer och mer insedda och erkända, derpå jemväl Kongl. Kungörelsen den 9 November 1854, som medgåfve Mosaiske trosbekännare rätt att, utan behof af särskild nådig tillåtelse, bosätta sig i hvilken Hih. till R. St.
I anseende härtill och emedan Gundström godvilligt afstått icke allenast gärdsle stängseln om Löfås-Hemmanet samt Kronostocken och vedlasset ; utan ock drefstocken, hvilka vår Befallningshafvande i dess angående detta ärende afgifne yttrande till eder, vårt Kammar-Collegium , under den 28 Augusti sistlidne, hållit för det drygaste af dessa utskylder , ty anhålla Riksens Ständer, att hvad askan angar, hvaraf Verket ännu Den s Juli, 383 annu af hvart Mantal ej alldeles behöfver en spann , oss ma täckas anbefalla Landshöfdingen i orten, alt efter Verkets deraf erforderliga nödtorft, så val jemka Allmogen i Skedvi, Husby och Finsta Fjerdingen emellan, huru mycket af hvarje Mantal må levereras, som ock hvad ofvannämnde vindkörning och Dammars vidmakthållande beträffar, orri dessa extra ordinarie och för Verket oundgänglige hjelpers utgörande efter förra vanligheten, med meranämnde Socknars Allmoge att afhandla, då Allmogen lärer godvilligt finna sig uti det, som deras skyldighet af dem uti detta mål fordrar och kräfver,. samt Verket således erhålla ett märkeligt understöd; finnandes Riksens Ständer för skäligt, att innehafvaren af JLöfås-Verket må tillgodo njuta förrberörde förmoner ifrån detta års början; hvarjemte de i underdånighet tillstyrka, att, derest detta Verk framdeles skulle gå under, Verkets Privilegier då måtte indragas, äfvensom år 1715 vid förra ödesmålet skedde. Detta allt som Riksens Ständer i förenämd» måtto andragit, gifve Vi eder härigenom tillkänna, med Nådig vilja och Befallning, att I, h<’ad deraf på eder försorg ankommer, behörigen verkställen Rätteligen vara ur höga Originalet tran» sumeradt intygas Gustaf Rinman. Actuarie i Ksngl, Bergs-Collegie. För - 384 Den 2 Juli. C.
Jag föreställer mig, att om någonsin ifrågavande förslag skall kunna antagas, Stånden såsom första vilkoret derföre skola fordra kännedom om sältet, hvarpå valen skola ske, af hvilken anledn. jag äfven förmodar, att vid den blifvande återremissen af betänk., hvilken jag förutser Ståndet beslutar, Consl.Ulsk. ålägges, att såsom serskild artikel framlägga förslag lill de olika StåndsOrdningarne för att i sammanhang med hela förslaget antagas, hvarefter ifrågavar:de mom. af lista § bör lyda sålunda: alt valen förrättas i enhhel med den Ridd.Ordn., som, af riksnämnden antagen, af Konungen gillad och fastställd är samt en dylik förändring göras i 13, 14 och 15:de §§:ne, hvarom jag yrkar propos. såsom gemensam tanka, i händelse jag ej vinner framgång för Hr Brinks reservation. Det är vål icke för mycket begärdt att få den säkerhet emot öfverraskande förändringar i del ena eller andra Ståndets valsätt, att ändring i den en gång antagna valstadgan ej må ega rum, utan att den föreslagna ändringen varit underkastad Riksnämndens pröfning. Vid 13 § gör jag samma anmärkn. emot de särskilda valen som vid den 12. Jag inser icke något skål, hvarföre icke alla de, hvilka enl. denna § äga rösträtt, kunna gemensamt få välja. Jag kan icke eller undertrycka min åsigt, att då uti PresteSt. inrymmas så få medborgare, antalet af Ståndets 7 H. 12 178 Den 27 Maj f. m. representanter synes mig blifva nog stort, enär detsamma är föreslaget lika med hvardera af de öfriga Ständens, der man inrymt vida flere förut orepresenterade. Uti såväl den 12:le som den 13 § saknas föreskrift, huru förhållas skall med dens rösträtt, hvilken är Adelsman och tillika Prest. Har han rättighet att rösta i denna sin egenskap inom R. o. Ad. eller ibland Presterne? eller är det väl meningen att han skall rösta på båda ställena? •— I 14:de § säges ali den, som enl.
Ut1, N:o 33, Lii. B.) S. A. K. 1 sammanhang med pröfningen af ett utaf E. K, M:s. Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län samt E. K. M:s och Rikets KammarRätt afdomdt och genom besvär hos E. K. M. i underdånighet fullföljdt mål, angående förment oriktig debitering och uppbörd af den i Bihus Län utgående så kallade husmansskatten, har E. K, M., efter att i ämnet hafva inhemtat D-ss och Rikets Kamraar-Gollegii underdåniga utlåtande, med afseende å de uti frågan förekomna serskilda förhållanden, genom Nådig Proposition föreslagit Rikets Ständer alt berörde skattebidrag måtte för framtiden helt och hållet upphöra. Af de till ärendet höi ande handlingar hafva Rikets Ständer inhemtat: att tillkomsten af ifrågavarande skatt härleder sig från en redan under den tid, då Bohus Län var till Norrige hörande, utfärdad Förordning, enligt hvilken torp skulle af Kronobetjmiingen anmälas vid Tinget, för att af HäBih. till R, St. Fröt. 1844- w Sami. t t Afd. 6 42 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 23. rads-Rätten få sig åsatt en årlig ränta, husmansskatt kallad; alt undervisningen för Bohus Län, hvilken föreskrifver, att Sölfskatt eller Contribution skulle af alla Skatte-, Knape-, Krono-, Castelleoch Frälse-strögods samt
Grefwe körner, Astolf Göran: Hwad ben srägan angär, huruwida en Författare som till Eonstitultons - Ukstottet inlemnat ett förstag, hwilkek ej af Utskottet blifwit gilladt, ^orde dermed sedan fä wända sig till sitt Ständs stenum, är ben af Eonstittltions - Utskottet fbrcstagna § alldeles enlig med Eon« stikukionen, och den begärde förändringen stridande emot 84 § k Regerings - Formen. Endast detta skäl war tillräckcligt för Utskottet, att ej kunna medgifwa den föreflagna förändringen. Rörande äter den an« märkningen, att l Z borde.utsättas, att Utskottet äfwen mätte granska de Protokoller, som i Eommandooch Ministcrilila mäl inför Konungen blifwit förda, är redan i § förut utsatt, att Utskottet kan dc§a Protokoll fordra rörande de af Utskottet uppgifna händelser, hwarrill de erid läsningen af Stats-Rävets Protokoller kunna fä anledning; hwarjemtc Utskottet älwen 1 anledning deraf äger rätt att ställa den Ämbetsman som sig förgätt, till answar. Herr Kotkiieb, Earl krsstnc, mebgaf, att rättigheten att infordra Protokoller wore i § utsatt; men hans afsigt wore, att fä uttrycket tydligare, hirilket dan trodde kunna ste genom tilläggande af ordet äsrvcn. Grefwcke la Garstie kunde ej in. änma med Grefwe körner deri, att Constitulionen för - Den 18 October. 4Z79 förböbe en Författare att anmäla en af ConstitutionsUtskottet afflagen fräga, hos nägot af Riks-Ständcn. Den 84 S i RcgeringS-Formen, hwilkcn Herr Grcfwen uppläste, syntes honom ej innehälla nägot sädant förbud. Han trodde säledes att hans begäran innehbile en tillätlig tilläggning. Herr Gottilieb instämde häri.
Sedan Jag, uti Nådig Proposition af dell Q April sistlidne år för Eder framställt behofvet, att i vissa delar förändra Ansvarighets-lagarne, för Edni Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, af den i Maj 1810, samt Ansvarighels-lagen förDirecteurerne vid Discont-Contoiren i Götheborg och Malmö, af den 8 April 1824, och J, såsom svar å berörde Proposition, uti Skrifvelse den 25 sistlidne Januarii, föreslagit ändring af 3:dje, egde och io:de §§ af Ansvarigbets-lagen för Fullmägtige i Banken, samt 5:te, io:de och 1 1 :te §§ af den för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, äfvensom ändring af 5:te § och införande af en ny § uti Ansvarighets-Lagen för Directeurerne uti DiscontContoiren, så har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, funnit godt att gilla och antaga de sålunda föreslagne ändringarne; och komma, med iakttagande deraf, berörde 3:ne Ansvarighets-Lagar att omtryckas och under denna dag utfärdas. 48 Kongl. Maj.-ts Nådiga. Skri/v.
tets. 13: de 8 talar, nämligen mtt vid afg %endet återfå sina till pensionsinrattningen erlagda afgifter jämte ranta, eller ock att %mot fortsatta inbetalningar intill fall pensionsålder kvarstå i pensionsin' Pli satt vi redan nämnt fann direktionen för telegrafverkets pensionsinrattning ej skal att tillstyrka motionen. Då man af motioniirens bemötande af direktionens utförligt affattade afstyrkande f&amp;r en tillkäckligt tydlig uppfattning af afstyrkandets innebörd, meddela vi Bar detta bemötande, som ar af följande lydelse:, Till en början bör jag förklara att en jiiinförelse, sidan som den, Iivilken direktionen anställt mellan en pensionsinrattning för ett statens ämbetsverk 51 ena sidan och mer eller niinare enskilda spar% den andra, aldrig varit af mig åsyftad. kassor eller lifrantean~talte~ J a g inser fullt väl skillnaden emellan de iiittigheter, som nppsta pk .gr ?nd af ett afiirsaffcl och sadana som uppstå genom intradandet i en af staten siibventioneracl pensionsinriittniiig, hvars delägares rattigheter grunda sig icke allenast därpli, att de för framtida behof af-. satta en del af sina löneinkomster, utan jämväl darpa, att de offra sina arbetskrafter åt det verk de tillhöra. ' * J a g vill således gärna medgifva att den, som frivilligt afstår ifrån att vidare ägna sin arbetskraft %t ett ämbetsverk eller genom ovärdigt beteende gör sig oförtjänt af att där vidare vara anställd, därigenom afven förverkar sina rättigheter i fråga om verkets peiisionsinrättning. Men afskedandet från telegrafverkets tjanst af kvinna som inträder i äktenskap kan icke hänföras till något af ofvannämnda båda fall. Det ligger tydligtvis icke - eller behöfver åtminstone icke alltid ligga - i sakens egen natur, att giftermål bör föranleda hennes tillbakaträdande fran tjänstebefattning, till hvars skötande p&amp; tillbörligt satt hon fortfarande besitter insikt och krafter. D % borde det ej heller vara kvinna medgifvet att fortfaralide tillhöra verket om giftermål ingås med telegraftjänstenian.