Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt har Utskottet ansett det vara angeläget att den af Fullmäktige, som har det speciela inseendet öfver bruket sig updraget, så ofta som möjligt och åtmin - 6 Banko-Utskottets Memorial M 68. stone enJ gång i månaden inspekterar bruket; och torde för de i följd häraf uppkommande ökade resekostnader det bemälde Fullmäktig nu tillagda arfvode af 300 R:dr B:ko böra från och med år 1858 få utgå med 500 R.dr Riksmynt. Under iakttagande af här ofvan uppgifna förändringar samt med de jemkningar redaktionen af öfriga nu granskade föreskrifter, som nämnde förändringar påkallat, får Utskottet till Rikets Ständers godkännande vördsamt öfverlemna följande förslag till Stadyandenrörande Bankens Pappersbruk Tumba. 3:o (Motsvarar § 191 oförändrad.) Vid förvaltningen af Tumba bruk, hvilket, enligt § 5, står under Fullmäktiges öfverinseende, skall, jemte beredande af möjlig besparing i kostnaderne af brukets drift, tillverkningen af ett sedelpapper, som i högsta möjliga grad eger alla de för detsamma erforderliga egenskaper, vara förnämsta syftemålet; dock må äfven andra papperssorter, som med förmån kunna föryttras, der förfärdigas. 4:o (Motsvarar § 194.) Den af Fullmäktige, som, enligt § 5, har det speciela inseendet öfver bruket, åligger att en gång i månaden eller oftare om så erfordras inspektera bruket. Såsom ersättning härför samt godtgörelse för resekostnader, eger inspekterande Fullmäktigen att, från och med 1858 års början, uppbära 500 R:dr Riksmynt årligen, hvilka från bruks-kassan utbetalas. Kostnaden för den inspekterande Fullmäktigens vistande å Tumba skall likaledes af Bruks-kassan godtgöras. Banko-Utskottets Memorial M 68. 7 5:0. (Motsvarar §§ 192 och 193.) Brukets egentliga förvaltning besörjes på stället af en Bruksförvaltare, som på förordnande tills vidare af Fullmäktige tillsättes.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, ansågo Fullmägtige, att den föreslagna anordningen skulle komina att i flera hänseenden medföra väsendtliga olägenheter samt ingalunda, på sätt motionären antagit, underlätta och förenkla hvarken liqviderna mellan Statsoch Riksgälds-kontoren eller de hittills Bih. till R. st. Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Rand. 7 Haft. 3 14 StaCs-Ulskoltelt Utlåtande N:o 1b9. föreskrifna redovisningarne för dessa verks tillgångar; hvadan, och då härtill komme, att Stats-kontoret, som icke egde den åt Riksgälds-kontoret för opåräknade utbetalningars fullgörande beredda särskilda tillgång genom ett dertill anvisadt kreditiv å Rikets Ständers Bank, skulle efter all sannolikhet finna sig nödsakadt att, för bestridande af de vid oförutsedda tidpunkter icke sällan ifrågakommande högst betydliga extra statsutgifterna, oafbrutet hafva i beredskap en mycket större kontant kassabehållning, än som hittills ansetts för samma verk behöflig, hvaraf följden åter blefve att utaf de till Stats-kontoret influtna medel ett vida ansenligare belopp framgent skulle undandragas allmänna rörelsen samt Statsverkets, genom förräntningen af de för extra statsutgifterna anvisade och i Riksgälds-kontoret innestående tillgångar, hittills skördade betydliga inkomst framdeles komme att till större delen upphöra, hade Fullmägtige ansett sig icke kunna till motionen tillstyrka bifall.
Att anmärkningen kan åsyfta räkningar öfver Pedagogernes löner, är så mycket mindre troligt, som Stats-Revisionen baft tillgång till redovisningar deröfver, och sorn, utom dess, skäligen kan antagas, att innehafvarne af dessa bestämda löner icke underlåta att sjelfve bevaka sin tillständiga rätt. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda att vara, S t o r m ä k t i g s t e, Aller n ådi gste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare J. S. Widebeck. Joh. -Gezelius. L. Broman. P. G. Leonardson. L. F. Kumlin. Strengnäs Domkapitel den 12 Januari 1848. J. E. Flodberg. - 461 Wexiö Stifts Konsistor» underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskning af Konsistoriernas räkenskaper. Stornaäktigste AUcrnådigste Honung! På grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, genom not af Herr Departements-Chefen F. O. Silfverstolpe af den 30 December 1847, i Konsistorium exbiberad den 12:te Januari detta år, får Konsistorium i djupaste underdånighet öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar, rörande vissa förhållanden med räkenskaper och redovisning för Läroverkets kassor och under hand hafvande medel, affordradt Utlåtande härmedelst afgifva: Konsistorierna. §. 1. Denna anmärkning rörer olika ordning vid räkenskapernas iubindning för olika år och brist på fullständigt register och fortgående paginering genom hela räkenskapsbandet. Hvad den olika ordningen beträffar, synes, då ingen föreskrift derom förefinnes, sådant lätt kunnat inträffa; men vill Konsistorium framdeles för sin del tillse, att detta rättas.
Sådant bevisar ju, att saken hörer till Rikets hushållsärender och att BevillningsUtskottet trängt sig in uti vår Statshushållning, för att deri införa skadliga grundsaltser. flerr Bibbing förenade sig med Herr von Hartmansdorff, b) Andra Bevillningsgrunden. Bifölls, c) Femte Bevillningsgrunden. Denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd, d) Sjunde Bevillningsgrunden. Bifölls, e) Åttonde Bevillningsgrunden, Ansågs icke erfordra någon åtgärd. f) Nionde Bevillningsgrunden _, och g) Tionde Bevillningsgrunden. Biföllos, h) Elfte Bevillningsgrunden. Första Momentet, Herr von Hartmansdorff: Af detta Moment inhemtas att ett Stånd velat medgifva Kongl, Maj:t rättigheten att höja Tullen, men att tre Stånd icke velat medgifva det. Jag kan ej af Grundlagen bestämdt finna, huruvida i denna fråga antin - (jo Den 4 Januari) e. ni. gen tre eller alla fyra Stånden erfordras, för alt utgöra pluralitet, och anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derom yttra sin mening. Herr Tham: 60 §. RegeringsFormen innehåller: ”Ej må några allmänna afgifler, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Rikets Ständers samtycke kunna förhöjas, etc.” Jag tror att det behöfves fyra Stånds sammanstämmande beslut för att lemna Kongl. Maj:t rättighet att höja tullen. Om tre Stånd gjort det, kan det fjerde dertill dock ej tvingas. Detta kan således icke dragas lill förstärkt Statsutskott. De frågor, som skola dragas under Nämnd, stå upptagne i 71 §. RegeringsFormen. Men der står alldeles ingenting nämnt om bortskänkandet af Ständernas rätt. I 60 §. står ordet Rikets Ständer, och då nu ej mer än ett RiksStånd beviljat höjningen, kan icke någon vidare åtgärd deraf blifva en följd. Herr Ribbing: Då eif.
När detta afslogs, uppgjordes ett annat förslag, som livi lade till 182g års riksdag, hvilket, jemlikt Coust.- Utskts då afgifna betänk. N:o 3, lydde som följer: — ”sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke ”med” etc. Men äfven detta ogillades. Utsk. har sålunda handlat i strid med ordalydelsen of 107 §:n samt II. Sits vid flera föreg:de riksdagar uttryckta mening. Jag var icke af dem, som rådde 1823, utan förlorade voteringen örn saken på detta rum d. a3 Apiil f. m. Då frågan härstädes afslogs andra gången år 182g d. 23 Februari e. m., yttrade jag mig ej 0111 107 §:n. Nu sedan stats-secreterare och general-adjutant äro förenade i samma person, anser jag olikheten i påföljd å de särskilda föredragnma vara ännu oriktigare. Men så länge grundlagen icke är förändrad, mäste vi följa hans ordalydelse. Tillräckliga skäl synas sålunda vara för handen att från behöriga anmärkntr afföra denna 1 5. Utsk. har slutligen i N:o 58 framställt till R. St. alt hos Konungen anhålla, det Han måtte entlediga 8 rådgifvare, derföre att de ej sjelfmant begärde sitt afsked, då Konungen emot deras enhälliga afstyrkande begagnade sin lagliga rätt alt förordna någon till ett högt embetes förvaltning. Dessa ordalag återfinnas väl icke i Utsk:s yttrande; men reservationerna bekräfta, att sådan är meningen. I yttrandet finnér man blott orakelspråk i angifvelserna, och då man hoppas träffa riksdagsprosan i bilagorna, är äfven hon så förblommerad eller förbehållsam, att man nästan aldrig får r iktigt, besked på de anklagades sida. Här hafva väl skälen för deras handlingssätt blifvit såsom ett undantag framdragna, men deremot förtiger Utsk. hvem denne någon ar, och hvad det månde vara för ett embete. Utsk. synes således anmoda R.St. att gissa hvilket embete och hvem embetsmannen varit.
Men så hörde hon Karolinas tunga steg i rummet bredvid, och som hennes barnsliga, outvecklade vilja alltid hade böjt sig för den starkares, så löd hon också nu. Hon drog fram en pall och en bekväm kåsös till chiffoniern, lutade sig vårdslöst mot det mjuka, plyschdraperade ryggstödet, medan hon löste upp segelgarnet, som slöt om paketet, hon tagit fram. En massa bref med olika handstilar föll ut öfver hennes knän; svågern tycktes tagit dem utan ordning, en handfull här och en handfull där och buntat ihop. Hon tog på måfå upp ett, en rekvisition på papper, så ett annat, en middagsbjudning, ett tredje, några rörda varma ord till tack för den plats vid en tidning, mannen skaffat en f. d. fattig skolkamrat. Hon kastade ned dem på golfvet bredvid kåsösen, ty hon var besluten att bränna hela smörjan, så slapp hon leta efter någia flere räkniDgar. Nästa packe. Det var ett långt bref hon fick upp, med en fast, präntad stil, lik tryckstil. Hon såg på underskriften, det var från en af samtidens främsta literära förmågor. Det var ju intressant. Hon började läsa: den store mannen begärde hennes mans omdöme om nå- gra ändringar i manuskriptet, denne lofvat förlägga, åberopade sig. på gammal välvilja, talade om, i huru stor förbindelse han stod till sin förläggare, huru, tack vare honom, hans råd, hans ledning, arbetena gjort lycka, fast alla andra förläggare nekat trycka dem, huru hennes man med sin säkra blick och stora intelligens genast förstått honom, trott på honom o. s. v. Hennes man beundrad, afhållen, värderad af en nu mera så berömd författare! Deu första känslan var förvåning, som snart gick öfver till ett visst obehag, det man känner vid ett groft misstag, man begått. Skulle bakom den där obetydlige, tyste och tafatte Johan, hon känt, funnits en annan, en som hon tog upp några nya bref. Det var åter och åter tacksägelsebref. Hennes man tycktes gjort mycket godt och varit ett stöd och en hjälp för många.
Den 8 Mars» 259 allmänna, hafwa Riksens Ständer wäl inhämtat, at detta werk icke drifwes uran betydelig förlust för Staten, samt at detz öfwerlemnande til Bergslags-interessenternes ward och 6i8oo5ilion ril följe deraf wore med Kronans fördel öfwerensstammande; men dä Riksens Stander derjemte insett, at et sadant öfwerlemnande skulle medföra stadliga följder i den händelse man annu ej nog fullständigt och säkert undersökt Grufwans werkliga tilstand, och densamma icke bör til fria äis po8ition öfwerlatas, förr än den förmodan man med all anledning hyser om den med dest framtida drift förenade förlust, öfwergätt lil all den witzher, som en pä säkra wetenstapliga Bergsmannaundersökningar grundad öfwerrygelse endast kan medföra; hafwa Riksens Ständer ansett sig böra hos Eder Kongl. Majit i underdånighet anhalla vm Förordnande af en sadan pa stället skeende wetenffaplig undersökning genom kunnige Bergsmän, hwilka tillika finge sig updraget at höra Bergslagen om,wilkoren sören ny reglering af (^»mrEci: och Grufwe-driften, sa at et aftal matte träffas, hwarigenom llNerex8einerne8 bestånd och Ortens fördel kunde med någon winst för Stats-Werket förenas; och fä Riksens Ständer härwid yrcra den underdäniga önsta», at denna undersökning mätte wara fulländad innan nasta Lagtima Riksdag, sä at et afgörande beslut da matte kunna tagas. Riksens Ständer framhärda rc. Lon8titutoria! för Icxpc-clitions - Lecretergrsn och <IowmenäLuren Friherre I^bwngrbeim, at wara Riksens Ständers Ombudsman.
Rättegångs formaliteter icke bora ega rum i andre fall, än då Lagskipniugens behöriga gång sådant fordrar, föreslagit, att ofvan åberopade Kongl. Bref måtte upphäfvas och i stället en allmän Förordning utfärdas, af innehåll, att den sorn icke inom tre eller fyra månader från den dag Konungens Befallningshafvande utställt hans ansökning till vederpartens förklaring, fullföljer målet, eller hös Konungens Befallningshafvande anmäler lagligt förfall eller förhinder derföre, skall anses såsom hade han ansökningen öfvergifvit och Målet alltså afskrifva®; Konungens Befallningshafvande dock obetaget, att i händelse förfallet godkännes, efter omständigheterne meddela den Sökande ytterligare tid för Målets fullföljande, efter hvilken tids förlopp Målet, så vida det ej blifvit fullföljt, skall af-; skrifvas. Uti ett särskildt, äfven till Lagutskottet remitteradt Memorial, har Herr Arvidsson vidare anmärkt olåmpligheten deraf, att, uti Skuldfordringsmål hos Konungens Befallningshafvande, förklarande Parten, i enlighet med Kongl. Förordningen den gr Julii I8t5» förelägga* både vid vite och förlust af rättigheten att varda hörd, att inom. viss tid med förklaring inkomma, och, om denna tid försummas, icke allenast blifver betalningsskyldigheten ålagd, på de skäl Sökanden företer, utan äfven fälld till vitet. Ändamålet med Lagsökningen, nemligen att förmå en tredskande Gäldenär till LngUtskottcts Beinnkandettl 6&7 betalning; har Herr Arvidsson ansett lika fullkomligt vinnas, om Gäldenär ålägges svara å ansökningen, blott vid förlust af rättigheten att vidare hörss; utan att med detta äfventyr äfven förenas ett vite, samt uppå desse med flere anförde skäl, hemställt, om icked en ändring uti Kongl.
Lön: Art Armeens Pensions Casta hwilkeu wid sin inrättning 1757 seck sig till Fond anslagen den för sä kallade Liggemanader af Mttitaire Löner uppkommande besparing, hwaraf beloppet efter medeltal af sist förslutne 15 är uppgått till Sex Tusende Miksdaler om äret, för mera redigheks minnande, af Statswerket kunde fa uppbära en lika summa ärligen nar hela vacance-Lönen till Stats. Contoiret ingär, och fluteligen: Alt dä antalet af i tjensien aflidande Ämbetsman ar gansta ringa, sä att hwad till begrafningshjelp af Landt-Ranterierne i Swerige och Finland de sistledne 15 ären tillsammantagne, ej efter medeltal utgjord! mera an 1276 Riksdaler om äret, och hwad som under samma tid af Sats-Contoiret der-ill blifwit Difponeradt, föga lärer öfwersiiga lika summa, af Vet nu föreslagna vacance ärets Lönebelopp, en ärlig summa af 4000 Riksdaler pä försiag mätte ansins, hwarutaf Begrafningshjelp efter wiste till stadgande grunder vch^wist proportion sf Lönen kunde bestås hwar och en Ämbets och Tjensteman, som under sin tjenstetid med döden afgär. Stats - Utstotlet har funnit anwändbarheken af detta project hus-vuvsakeligen bero deraf, att, pä satt dst samma innehåller alla hittills om Löners tillträ dam - Den 4 November» 141 bande utkomne författningar, såsom eljest hindrande werkstä igheten häraf» förklaras icke harwid i wägen ligga; L)ch som detta förutsätter, en af Riksens Högloflig» Ständer härom hos Kongl. Maj-.k tillgörande underdånig anmälan och hemställan; sä har Utskottet ansett sig böra delta ärende hos Riksens Högloflig» Ständer härmedelst wördsammeligerr anmäla och det samma deras pröfning underställa.
På dessa grunder har motionären föreslagit, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta en sådan förändring af 10 § 1 mom. i nu gällande Folkskolestadga, att momentet erhåller följande lydelse: »För underhållandet af de i skolan förvärfvade kunskaper och synnerligen för befrämjandet af en sann kristlig bildning, bör skolläraren, under inseende och med biträde, der så ske kan, af församlingens presterskap, en dag i hvarje vecka under påstående läseterminer meddela undervisning och anställa förhör med den ungdom, som från skolan utgått, men ännu ej blifvit i nattvardsskolan intagen; åtnjutande de egentliga skolbarnen den dagen ledighet från skolan. På församlingens och skollärarens ömsesidiga öfverenskom melse må bero, huruvida dessutom på söndagseftermiddagarne, der sådant befinnes nödigt, någon undervisning i kristendomskunskap må ungdomen bibringas.» I likhet med motionären anser Utskottet i hög grad vigtigt och för såväl den allmänna upplysningens som särskildt kristendomskunskapens befrämjande nödigt att de kunskaper, som af barnen i folkskolorna inhemtats, framgent underhållas och om möjligt ökas. Ändamålet med ifrågavarande moment i folkskolestadgan är också, att åt de äldre barn, som lemnat skolan efter att hafva genomgått den s. k. minimikursen, hvilket merändels kan ske före 12 års ålder, beredde tillfälle till förkofran i redan inhemtade nyttiga kunskaper, äfvensom att då erfarenhen visat, att de flesta lärjungar utgå från skolan några år innan beredelsen till deras första nattvardsgång tager sin början, genom fortsatt undervisning hos dem underhålla de bibringade insigterna i kristendomsläran, hvilka, då konfirmand-undervisningen skall begynna, böra vara sådana, att själasörjaren finner åtminstone de första begreppen vara från skolan bekanta. På det att denna med söndagsskolan åsyftade undervisning må blifva så litet som möjligt betungande för såväl lärare som barn, är nu föreskrifvet, att densamma helst bör företagas under den tid af året, då ledighet från skolan gifves
Derest således omdestillering af färdigt bränvin varit fri från afgift, skulle det hafva ledt till en icke obetydlig besparing i afgiften för bränvinsbränningen, att begagna enkla apparater, när man nemligen kunde låta den för frambringandet af drickbart bränvin nödvändiga förnyade destillationen, eller den s. k. klarningen, ske uti de skattefria omdestillationspannorna-, i stället för de skattelagda mäske-afverknings-apparaterna, så - 81 Norska Regeringens underd. Utlåtande. som förr varit förutsatt vid afgiftens bestämmande. Men när man afstår från att fastställa olika afgifter för de olika slagen af apparater i förhållande till deras produktionsförmåga, så bortfaller härmedelst det skäl, som förefanns, att belägga omdestillationen med afgift; ty ingen skulle då begagna andra än pistoriska apparater, eftersom med de enkla hvarken mäsken kan fortare afverkas, eller så stark produkt erhållas genom en enda destination. Emellertid är departementet, med afseende på de af kommissionen anförda skäl, böjdt för att förklara sig för den meningen, att omdestillation bör beläggas med afgift, derest pannebeskattningen blifver bibehållen. Såsom skäl mot omdestilleringens frigifvande har kommissionen anfört dels, att averkningen i sådant fall sannolikt skulle forceras ännu mera än nu är fallet, samt i följe deraf en ännu sämre och orenare produkt framkallas, eftersom det för omdestilleringen är temligen likgiltigt, om det bränvin, som dertill användes är rent eller icke; och kunde vid en sådan ytterligare forcering pannrummet sålunda begagnas till utvinnande af en långt större qvantitet bränvin under en gifven tid, än man vetat, eller kunnat påräkna vid skattens bestämmande, samt en ännu större förlust i utbytet ega rum, än för närvarande, — dels att lanken sannolikt skulle slås i de skattefria omdestilleringspannorna, i stället för på de beskattade mäskapparaterna, hvilket ej skulle kunna förhindras utah en större kontroll, än man påtänkt vid pannebeskattningen.
Utom de Magazin som för dessa behof af Magazins-Inrättningen. redan äges och hvarmed någon rubbning i den hittills etablerade ordningen ej lärer böra äga rum, synes enär fråga väckes om så beskaffade Föråder vidare anläggande, den Allmänna grund böra följas, att den Orts innebyggare för hvilkens behof ett sådant upplag anses nödigt, må äfven, så vida de af en slik förmån vilja sig begagna, sjelf ve på egen bekostnad uppföra och underhålla Magazinshuse n, samt nödige Inventarier anskaffa, eller med ett ord, att MagazinsInrättningen i och för dylika upplag ej får vidkännas andra kostnader, äu dem som blifva en följd af Spannmåls Uagres anskaffande och tillhandahållande. Den kostnad enskilte Personer härföre finge vidkännas blefve obetydelig ?, 5 och skul e efter Ståts-Utskottets tanka, vida öf» vervägas af den enskilta fördel dem tillskyndades derigenurn att se sig betryggade för hungersnöd , och att i behofvets stund kunns till modererade priser undfå Spannmål, och då denna enskilta fördel den allmänna och huivudsaliga är sa nära förenad, nemligen: att Ma gazins-Inrättningens Fonder må till dess afsedda ändamål kunna, användas och Inrättningen dymedelst uppfylla dess bestämmelse, anser Stats Utskottet sig så mycket mindre kunna underlåta att framställa detta Förslag, sorn derest af Magazins-Jinrätningens Penninge tillgångar medel skulle tagas till uppbyggande af de så kallade stående Magazin, hvarom redan ansökningar dels hos. Kongl. Maj:t dels hos' Riksers Uögio.n. Ständer dels ock hos Allmänna Magazin> Directionen blifvit gjorde, och sannolikt än vidare komma att göras, klefve Fonden ej allenast, i betydlig molin , till mehn för sjelfva SpannmålsrÖrelsens bedrifvande medtagen, utan. skul e desse Magazins underhållande för Inrättningen åstadkomma sådane gravationer att Verkets obestånd, deraf i längden vore att befara.
Deputerade framlagde och af dem granskade; äfvensom att Arfvode för Bokslutet vid Verket icke måtte Veder - Den 2 3 Juli. Vederbörande tilldelas, så framt detta Bokslut, vid någon af Riksens Ständers Revisioner, ej vore för det dä sist förflutna året behörigen fullgjordt. I afseende på vården om Krono-Magazinerna och den Spannemål, sorn kommer att i dem förvaras, lärer det böra tillhöra så väl Allmänna Magazins-Styrelsen, som Konungens Befallningshafvande, hvar inom sitt Län, att meddela Vederbörande Magazins-Betjening nödiga föreskrifter, och torde Magazins-Förvaltarne hädanefter, som hitintils, allenast erhålla Constitutorial å deras innehafvande Sysslor, på det de må kunna af Konungens Befallningshafvande, så fort de af honom varda beträdde med att hafva utöfvar egennytta eller annan oredlighet eller betydlig felaktighet i tjensten, suspenderas, och sedermera, efter derom af Konungens Befallningshafvande verkställd anmälan hos Allmänna Magazins-Styrelsen samt der företagen pröfning och befunnen brottslighet, från tjensten afsättas. De uti åtskilliga bland de till Oeconomie* Utskottet öfverlernnade Memorial väckta frågor, dels örn utvidgande af nuvarande Sockne-M agazins-Inrättningen , och sådana MaA gaziners anläggande, der de för det närvarande ännu icke finnas, och dels om stiftande af ett så kalladt Åkerbrukseller JordbruksContoir, dels ock om inrättande af en Sadesbank, anser Oeconomie-Utskottet, hvad angår Soekne-Magaziner, böra bero på Soknemännens egna frivilliga öfverenskommelse!’, uti de Försam - Dm 35 Juli.
Låt dem gå, ju fortare ju hellre, till den alla Munsiörers Munsiör, som de härma; och som är ännu fjollqvickare och högfärdigare, än de: Be-el-ze-bub, salvis ceteris titulis innumerabilibus. Hamburger-Correspondent säger, att hos er, i Stockholm, skall allt ofrälse inom Militären, Domare, Skrifvare, Prester, ha prygel, efter Chefens godtycke. Se non è vero, è bene trovato. Lycka till! Ofrälset begriper alltid mera genom r–n än hufvudet, genom käpp än skrift. Ack, att jag måste försmäda det ädlaste i landet, derföre att det genom grossörer och storborgare är det nedrigaste! — Fast nej: om bönderne är ej fråga; och bönderne, och de bond-förståndige, äro det enda äkta folket. Också Ni grälar mot Adeln; som är en skugga nu, en mormors-saga. Men Ämbetsmän, det är Adel! Allt tyranni, ehuru litet, må ni kalla så. Och då är Länsmannen tusen gånger en Bondgrefve. Lübeck den 2 Januari 1794. — Att Tyrannerne mörda hvarandra, är det vackraste i hela Guds Försyn. Lübeck den 9 Januari 1794. — Frankrikes Grossörer ha, Gudi äradt! rigtigt fått stupstocks-febern af Frankrikes Munsiörer. Och jag är viss på vår chorus deröfver. Här är jag – fullkomligen lycklig. Fattigdomen har alltid varit mitt element: således, ett godt för min varelse. Philipson kan jag icke förlåta, att han kallar mig i tryck en ”olycklig vän”. Säg åt hvem Ni träffar, att det är lögn. Redan vintern 1792 funderade jag på intet annat, än att resa hit ut, för mina latinska theoriers och systemers skull. Dessutom är Lübeck, helt och hållet, såsom ett (moderniseradt) gothiskt slott midt uti en engelsk trägård. Allt poetiskt, romantiskt; högsta frihet, frid och ro; ingen mäktig skurk att frukta för; folket glädtigt; flickorna vackra.