Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då genom Herr Dalmans föreslående förslag fråga är väckt om förändring af disposilions-rätlen utaf arfve-jord, har Lag-Utskottet, hvars utlåtande öfver omförmäldta två förslag blifvit inlbrdradl, funnit sig i sammanhang dermed böra taga under pröfning särskilda inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Utskottet likaledes remitterade motioner, som i mer eller mindre mån afse en dylik disposilions-rätt. Dessa motioner, som äro framlemnade af Riksdags-fullmäklige Nils Porsson från Malmöhus län och J. P■ Danielsson från Kalmar län, äro emedlertid sinsemellan stridige. Då den förre till en del vill lossa pä de band, hvaraf dispositions-rälten Öfver arfve-jord nu är bunden, åsyftar den sistnämnde all förekomma sådana åtgärder, hvarigenom ärfd jord kan förlora sin natur af arfve-jord och således horttestamenteras. Nils Persson har nemligen anmärkt, hurusom det vore obilligt, alt den äkta make, som ej bar annat än ärfd jord ä landet, ej kan lemna den andra makan ringaste del deraf och sårriedelst betrygga henne mot nöd, då en så beskaffad rätt finnes i stad, samt, för afhjelpande af denna obillighet, föreslagit: »att 8 och 10 kap. GiflermålsBalken och 17 kap. Ärfda-Balken mätte så förändras, att den ena maken må kunna försäkra den andra om arf eller testamente lill en tredjedel af ärfd jord», och att förthy nedannämnde lagens rum mätte förändras lill följande lydelse: »Giftorm a Is-B olken. Vilja man eller qvinna, der hon enka är, eller giftoman å mös vägnar, göra förord sig emellan före äktenskapet, då skola de det skrifteligeu och med tvänne vittnen 4 Lag-Utskotlels Betänkande, N:o 29. upprätta, innan vigsel sker.
Denna motion hafva Utskotten lill öfvervägande förehaft; och hvad först angår frågan om förbättring i tull-tjenstemännens aflöningsförmoner samt att dessa måtte till en del bestämmas i viss procent af tullinkomsten, så få Utskotten upplysa, att Pvikets sednast församlade Ständer, med hänsigt till de olägenheter, sorn visat sig åtfölja de till tullverkets tjenstemän och betjente, af trafikerande utgående sportelafgifter, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att de dittills påbjudna sådane afgifter måtte upphöra och tullverkets personal i stället tilldelas bestämda löner af tullmedlen, lill belopp, som för hvarje befattning kunde anses motsvara behofvet; och att Kongl. Maj;l derefter, enligt Nådig Kungörelse af den 3 December 1842, fastställt en på sporlel-systemets upphörande grundad reglering af tullverkets aflöningsstat, i följd hvaraf de uii förut gällande sportel-taxa för egentiiga tjensteåligganden beräknade afgifter kornme att försvinna. Efter hvad sålunda förekommit, och då det af motionären föreslagna förändrade aflöningssätt för tullljenstemännen till äfventyrs skulle medföra enahanda olägenhet, som i väsendtlig mon föranledt det förra aflö - Bih. till R. Si. Fröt. 1845. 4 Sami. 2 Afd. 25 Haft. 2 10 Statssamt Allm, Bcsvoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 126. ningssättets förändrande, nemligen att, då inkomsten icke kan på förhand bestämdt beräknas, aflöningen icke alltid kan afmätas efter behofvet, finna Utskotten, som i allt fall anse det vara olämpligt att Rikets Ständer, sedan, i öfverensstämmelse med den af dem uttryckta åsigt, en förnyad reglering af tullstalstjenstemännens aflöningsförmoner så nyligen vidtagits, häruti föreslå förändring innan angelägenheten af en sådan förändring blifvit tillräckligen ådagalagd, sig böra tillstyrka, alt förevarande fråga måtte förfalla.
Ingen tid är för jordbrukaren mera lämpelig för ombyte af tjenare, än detta mellanrum, ingen tid mera lämpelig för husbonden och tjenaren att egna åt denna omsorg, än denna, från hvilken samma hand, som bergar kan hafva oafbruten vård om det bärgade och dess utdelande, Såningen och bergningen åro de för jordbrukaren mest magtpåliggande skiften af året. Dessa tidpuncter böra tjenarens tankar så mycJ ket möjligt är vara fästade vid husbondens arbete. Då nu efter i §■ 7 Art. 1805 års Legostadga uppsägning får ske när som hälst, dock att den sker före den i lag utsatte tiden, som är den 10 Aug.; så följer deraf att enär vanligen vid denna tid Hö- och Sädesbergning inträffar, tjenaren under bergningstiden måste vända sina tankar på sitt eget bestånd för nästa tjensteår, så vida han icke med sin husbonde är ense om tjenstens fortfarande.- Och då han nu nära 3 månader, ofta ändå flere, efter det han tagit sig tjenst hos en annan, skall fortfara i sin förra tjenst, så är han ofta dolsk och liknöjd i sitt arbete. Det kan också icke väntas af en mindre bildad folk - 8go Den 25 Martil. class, att den fullgör sina åligganden af ren pligt. Man måste således beräkna, att egennyttan ofta der är högsta driffjädern; det är då angeläget att författningarne derefter äro lä mpade och uppfylla så mycket möjligt är hvad genom brist af sundare grundsattser måste saknas. Om således husbondens fördel ofta måste förlora något genom tjenarens omtanka att förskaffa sig annan tjenst och genom hans liknöjdhet sedan han tagit sig annan husbonde, är det nyttigt att Lagstiftaren i möjligaste måtto förekommer de menliga följderna deraf. Detta anser jag ske om fiyftningstiden bl ifver t. ex. den i Julii, då med lika ledig het sorn nu tjensthjonet å landet är medgifven , det alltså skulle vara i tjensten trädt den 8 julii, före hvilken dag hösloftern icke begynner, åtminstone i de Hufvudstaden omgif• vande Länen.
Jag beklagar, att jag i denna fråga ej kan förena mig med de fleste talarne, som trott, att det vore passande för R. o. Ad. att, vid detta tillfälle och i detta stadium af frågan, yttra någon gemensam tanka. Grundlagen ålägger icke ett Stånd att öfver någon af Const.Utsk. väckt fråga till förändring i grundlagen yttra en gemensam tanka. Väl finnes stadgadt huru förhållas skall dä en gemensam tanka från ett Stånd till Const.Utsk. inkommer, men ingalunda finnes något åliggande för Stäuderne att yttra någon sådan. Förslaget må gerna hvila till nästa riksdag, för alt då undergå den behandling det förtjenar; men jag beklagar att Ståndet redan offrat så mycken tid på öfverläggningen om ett förslag, hvars rätta behandling, bäst förenlig med Ståndets värdighet, vore ett simpelt läggande till handlingarne ulan att någon tanka deröfver yttrades. Följden blir, alt det kommer att hvila till nästa riksdag; välan! dess öde torde icke blifva tvifvelaktigt. Jag vågar anhålla om propos. att Ståndet ville lägga CoustUtsk:s mern. N:o 30 till handlingarne. Hr Lagerhjelm: Jag kan för min del icke taga så mycken affär på denna fråga; jag har vid dess första uppkomst inom Utsk., äfvensom härstädes i dag, förklarat, att jag anser densamma vara af ringa vigt. Det är blott i formelt hänseende jag utbeder mig att få visa, att man ej, på sätt den siste talaren yrkat, kan lägga detta mern. lill handlingarne, emedan vi hafva flere exempel, under loppet af denna riksdag, huru R. o. Ad. behandlat sådane förslag, som Ståndet icke ansett nödiga eller nyttiga, nemi. att Ståndet desamma till Const.Utsk. återremitterat, under förklarande till nämnde Utsk., att Ståndet icke ansett förslagen nödige eller nyttige, och dermed är också saken på ett formelt sätt afgjord. På det sätt äro 2:ne förslag behandlade, hvarå jag nu i hast skulle kunna citera exempel.
Att hustomten emellertid finnes nu som förr, är visst som dagen, och om vi leta noga i det husliga lifvets gömmor, så finna vi många spår af den lille mannen med det goda hjärtat och den stora erfarenheten Jag såg en gång en ung fru stående vid ett fönster för att med blicken möta sin från en resa återvändande make. Han stannade vid trappan och hoppade lätt som vanligt ur åkdonet. Hans panna var lugn och klar, men den lilla tomten, som såg längre, drog en suck och hviskade till den unga kvinnan: » onda tidningar ». Ett kort god dag vexlades, oeh middag intogs, ty det skulle ju så vara. Tomten, som satt och såg på, skrufvade sin röda mössa och hittade på tusen erinringar om svunnen tid, då kärleken var allt, då hvarken ärelystnad å ena eller en afmätt tillbakadragenhet å den andra sidan störde harmonien. Allt mera oroligt sökte han att i deras tankar inkasta anknytningspunkter till ett samtal, som knnde närma de två till hvarandra, men förgäfves. Nästan samtidigt ljödo två tonlösa &gt;god middag », och tomten var ensam. Herrn satt på kontoret och uppgjorde stora planer, af hvilka dock ingen blef färdig, innan den förkastades. Då och då knackade han sig i pannan och mumlade ohörbara ord. Tomten klättrade sakta upp på stolkarmen och gaf med böner i ord och blick det rådet att omtala allt för henne — henne, som älskade honom så innerligt. Kunde hon ej råda och hjälpa, så kunde och ville hon så gärna deltaga, och ett deladt bekymmer väger blott hälften. Mannen lyssnade och var nära att låta sig öfvertalas. Men — » nej, hvarför blanda henne i saker, som hon ej begriper, eller kanske ej ens vill begripa? Hon har lugnast, då hon intet vet. » Tomten visste, hur lugnt det var att ingenting veta. Han drog sin mössa öfver ögonen och smög ur rummet. Det var natt. På sin vanliga rond brukade tomten tillse allt; nu sökte han blott ett, och han fann det. På del hvita örngott, där hennes öga nyss slutits, funnos spår efter tårar.
Jag anser, för min del, Konungens Rådgifvare aldrig mera ögonskenligt kunna frånträda bestämmelsen af deras höga kall, än då de tillstyrka Konungen ej allenast, att icke fästa något afseende vid, utan äfven att handla rakt emot, någon folkets, eller någon Ståndsklass uttryckta och till intet förnärmande för tredje mans, eller för det allmännas rätt, ledande önskan; och det är på grund häraf, jag nu, sedan Konstitutionsutskottet blifvit hördt, tager mig friheten begära Ridderskapets och Adelns medverkan, att göra RegeringsFormens roy §. gällande, emot de af Konungens Rådgif - 112 Den 17 J u 1 i i e. m. vare, som öfvervarit beslutet om RiddarhusOrdningens utfärdande, emot Ridderskapets och Adelns i underdånighet framförda önskan, äfvensom i anseende till contrasignanten af beslutet, till hvilken ända jag begär, att Utskottets Memorial måtte återremitteras, och Utskottet uppdragas, att uppgifva, hvilka utaf den rådgifvande personalen blifva föremål för den underdåniga önskan, jag i anledning häraf anser efter 107 §:s föreskrift böra till vägabringas. Härefter tilläde Friherre Anckarswärd munteligen: Enär återremiss nu mera ej kan komma i fråga, anhåller jag, att 107 §. måste göras gällande, på sätt jag föreslagit. Grefve Horrij Claes Fredrikj uppläste följande: ConstitutionsUtskottet anser Ridderskapets och Adelns Riddarhusordning vara en Reglementarisk Stadga, hvilken Ridderskapet och Adeln ovillkorligen öfverlemnat till Konungens sanction. Jag tror deremot, att det bestämdaste villkor för RiddarhusOrdningens antagande igenfinnes uti 12 §. Riksdagsordningen, och uti den Ridderskapet och Adeln obestridligt förbehållna rättighet, att sjelf besluta om någon ändring i sin Riddarhusordning.
Men då den inträffade försummelsen med Eentebetalningen skall, i anseende till dess påföljder, underställas Rikets Hög■ loll. Stäqders eget bédömrnanrie, torde billigheten och det ädelmod, som alltid utmärkt Svenska Nationens ombud, icke tillåta, att Riksens Höglofl. Ständer draga någon fordel deraf, att E.entan en enda gång blott Tretton dagar senare, än vederbort, blifvit liqviderad; och är det i följd af en sådan fattad öfvertygelse om Riksens Höglofl. Ständers tänkesätt, som Stats - Utskottet trott sig kunna tillstyrka, att, med bifall till Hans Excellences ansökning, det med 1812 års Rente - betalning inträffade dröjsmål lemnäs utan allt afseende} så att det nu ifrågavarande Rån till Den 27 Aprili 471 lil! alla delar återställes i samma skick, som det var innan 18,12 års Benta var till betalning förfallen, och att, såsom en följd häraf, Hans Ex-' cellence, vid först infallande Reute-liqvid , får sig till godo beräkna hvad Hans Excellénce till Riksgälds - Contoiret inbetalt utöfver deli i förbindelsen till fem för hundrätet foreskrifna 'Renitan, dock med det tillagde förbehåll, att, derest Rentan hädanefter icke skulle, senast inom October månads början hvarje år vara betalt, kom-j mer Rånet att genast infordras; hvilket allt Riksens -Högloft. Ständers bepröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 26 April 18-15.' Vå Högloft, Ridd. och Adelns Redamöters vägnar Carl De Géer. På Högvördig^ Preststånd e t s Redamöters vagnar Gustaf Murray~ På Välfofl. Borgare-S-tån, dets Redamöters vännar Carl Fred. Landberg. På Hedervärda Bonde* Ståndets Redamöters vägnar Jon. Jonsson. Sylvan. Rika lydande med den till de Respectivé Riks-Slånden afgågna Expedition, betygar C. Sylvan.
Hvad åter serskildt angår det af Herr Friherre Cederström gjorda yrkande, att ifrågavarande afgift, utan afseende på den större eller mindre frihet som medgafs Allmogen alt i städerne försälja dess produeter, borde afskaffas; så har Utskottet icke kunnat inse den nytta, som deraf skulle vara att hemta, helst Utskottet vågar förmoda, att upphörandet af salu-accisen, på sätt Herr Friherre Cederström föreslagit, skulle blifva af alldeles mol/ satt inflytande mot hvad Herr Friherrn förmodat, emedan det ringa interesse, som städerne härutinnan nu kunna anses ega, vore borttaget, och för Landlinannen samma och måhända större svårigheter skulle förefinnas att erhålla den fria och obehindrade infdiselsoch försäljningsfriheten sig tillerkänd. I följd af hvad Utskottet nu vördsammast anfört, har Utskottet ej funnit skäl att frångå de uti Betänkandet JN’:o gjorde tillstyrkanden; dock, på det alt misstydning ej må kunna ega rum, och Utskottet möjligen, genom ordställningen, kunnat anses hafva ingått i ett Utskottet icke tillhörande bedömande af införselsoch försäljningsfrihetens natur att kunna hänföras lill i 14 §• Regerings-Formen eller ej, får Utskottet, för att undanröja all tvetydighet i denna del, vidblifvande dess i Betänkandet N:o 3r> framställda förslag, vördsammast tillstyrka, alt redactionen uti förslaget å pag. 33 mätte sålunda förändras, att de på 3:dje raden från slutet förekommande orden; ”af någon utaf dessa städer medgifves” må utbytas emot: ”uti någon af desse städer medgifves.” Stockholm den i3 Januarii i835. STOCKHOLM, Kokgl. Eevill i:»£i-UtiSot tits Ut ätande Ai:o 5i. i N:o 5i. Ankora till Exp.-Utsk. den 21 Jan. Utlåtande j i anledning af anmärkningar emot Betänkandet N:o 38, med förslag till förändringar i 3:dje och /jule Artiklarne af Bevillnings-Förordningen.
- » Tank », slzrifver hon, » om alla liirdas arbeten lroiiimo oss i hander p&amp; modersrnålet, hvad fägnad och nytha slc.ulle det icke skaffa iifven hos oss. Det .lilla jag lart af min herres liirda tidningar vill jag icke mistat för al1 den peppar, som i Arboga finns, eliur~i de iiro nog svåra att f&amp; nigot godt utur för den, som iclre liar nyclcelen till förstaendet (d. v. s. iclre Iran latin.). Dock om ett fruntimmer] can göra sig nöje och nytta af korta utdrag, himi mycket inef af arbeten i sitt vidstr8clrtare begrepp. Vårt förnuft torde dirigenom s&amp; skiirpas, att vi ntan shdeles tidspillan eller kostnad, 1ci.incle finna d&amp;rskayen af en hop lappri, som vi nu hålla för högniAlssdrer. Atwiustone förestliller jag mig, att våra samrnanlromster d&amp; kiinde förnöjligare och gagneligare aflöpa an att intrycka i livar ocli en de n p s t e moden af inat, Idiider och inöbles, som ofta göra våra manfolk till norska öfverryinmare. - J a g kan aldrig tro, ehuru jag hörde språlcas, att vå.~: a herrar liirde frukta, det de, ifall vetenslraperna skulle komina u t pk svenslca, torde f % oss till rnedtzflare af den heder och anseende, som de iiu orubbadt besitta, s i att vi skiille öf vergi fva våra l~virinoslöjc1er ocli triida så snart i lratedreu soin de, eller och att de ntan dessa filconalöf skiille bli för mycket. blottade, d i det h a d e bli nllniBnt lciindt, att deras 1iii.da heinliglieter ej iiro större, Bn att de lciirina begrips af det svagare Iröiiet);.
Utskottet deltagit i tillstyrkandet af beslut om Nummer-Lotteriets upphörande, nödgas jag likväl, i likhet med Herr von Troil, reservera mig mot det föreslagna åsidosättandet af begäran om Kongl. Maj:ts sanction, på den grund, alt Lotteri-medlen räknas till Statens ordinarie inkomster, hvilka jag förut tillkännagifvit mig anse icke kunna af den ena Statsmakten ensidigt borttagas.” Af Herr Moberg, sorn till alla delar instämde i den af Herr Schartau afgifne reservation. Ankom till Exp. Utsli. d. 19 Mars kl. 2 c. m* Memorial. Till Stats-Utskottet har Högloft. Ridderskapet och Adeln remitterat en af Herr Dahlfeldt väckt motion om rättighet för Hernösands Stift att för framtiden komma i åtnjutande af de 12/f tunnor Domkyrko-spannmål, som hitintills från nämnde Stift till Upsala Domkyrka utgått, äfvensom Vällofl. Borgare-Ståndet till detta Utskott remitterat en motion af Herr E. J. Westman, rörande enahanda ämne; men som dessa motioner endast angå frågan, huruvida den från Hernösands Stift utgående Domkyrko-spannmål skall framdeles få användas för Stifts-kyrkans räkning, eller bör fortfarande tillfalla Upsala Domkyrka, hvilken fråga icke i något hänseende inverkar på Stats-Verkets inkomster eller utgifter, hvadan densamma vid sista Riksdag af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlades; så får StatsUtskottet, i öfverensstämmelse med 44 §• Riksdags-Ordningen, ofvanberörde tvänne motioner till Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet vördsamt återlemna. Stockholm den i g Mars 1840. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Stals-UlskotUts Memorialj IV:o 3o och Utlåtande IV.-o 3l, N:o 30. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars j kl. 9 f m. Memorial.
Jag protesterar mot en sådan probabilitetslära och tror, att det är lika möjligt, att något af de Stånd, hvilka definitivt beslutat i frågan, kunna, på grund af ett bättre motiveradt betänk., frångå deras förra beslut för att förena sig med de Stånd, som återremitterat, och hvarigenom ett motsatt resultat än det förra kunde uppstå. Den casus, att 2 Stånd stadnat emot 2, är så fullkomligt olika den nu ifrågavar. 49 § säger bestämdt, att om något Stånd återremitterar ett mål, skall Utsk. afgifva nytt utlåt, deri; och betraktar man frågan såsom bevillntsmål, kan den icke förfalla. Således är saken i alla hänseenden oriktigt behandlad; hvadan jag yrkar, att Utsk. må åläggas att inkomma med förnyadt betänk., hvaremot det nu insända memor. bör läggas till handlingarna. Hr Cederschjöld: Man har ansett alla bevilln.Vsmål böra afgöras enligt 71 § Reg.F. och sålunda menat, att 75 § Riksd.Ordn. här icke vore tillämplig. Men 75 § innefattar just det allmänna stadgande, hvartill sådana bevilln:smål sorn 100 Den ^ Augusti f. i». detta äfven höra; ty 71 § Reg.F. rörer endast allmänna bevill ningen, hvarmed denna fråga icke har den ringaste gemenskap. Man har bestridt. milt påstående, att a Stånd redan afgjort saken till afslag å motionen; men jag kan omöjligen annat linna, än att motionen måste genom 2 Stånds sammanstämmande beslut vara afslagen. Eu talare har tillåtit sig det oparlamentariska yttrande, att de uppgifter, jag lcmnat, skola vara sanningslösa. Jag har herotat dem frän grundlagen och StatsUtskts betänk:n, och jag kan ej begripa, hvari det sanningslösa skulle bestå. Jag kan tilläfventyrs hafva misstagit 111ig och dragit oriktiga slutsatser, utan att derföre berättiga någon till så grofva uttryck. Men jag vill ej så noga nagelfara den värde talarans uttryck, väl vetande, att hvar fågel sjunger efter sin näbb. Hr Tham: Jag skall blott fasta mig vid en omständighet.
M. med underd. anhållan, att K. M. täcktes anbefalla de undersökningar och åtgärder, som för en förbättrad själavård i hufvudstaden knnna finnas erforderliga.” Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 31. Nej — 29. Föredrogs och lades till handlingarne Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda mern. n:o 71, i anledn. af återremiss af utlåt. n:o 56. Föredrogs, men lades, på begäran af Gr. Taube, Henning Edvard, m. fl. ledamöter, ånyo på bordet Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 5 dennes första gången bordlagda betänk. n:o 72, i anledn. af väckt förslag om inrättande af Läns-nämnder. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Hindrad af tjenstegöromål, att, som sig bör, upfylla det förtroende, jag af R. o. Ad. undfått att vara ledamot af Ekon.Utsk., nödgas jag afsäga mig detta förtroende och utbeder mig, att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Uplästes ett af Gr. Wrangel, Fredr. Ulrik, inlemnadt sålydande mern. På grund af trägna göromål i tjensten, får jag vördsammeligen afsäga mig den plats uti Höglofl. Ridd.Utsk., som jag hittills Den 9 April. 315 innehaft, under anhållan alt vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen. R. o. Ad. biföll äfven denna anhållan.
Härvid hade kommitterade, efter att hafva ådagalagt ej mindre olämpligheten af nu bestämda tid för markegångssättniugen, än huruledes hinder för förändring härutinnan hittills mött, i följd af det för uppsägningsrättens begagnande samt räntornas och tiondens derefter skeende debitering erforderliga rådrum, i underdånighet tillstyrkt; att de priser, som, för den händelse förslaget om indelningarnes indragning samt tiondens och andra persedelskatters lösande efter medelpris vunne bifall, borde ligga till grund för beräkningen af denna lösen, måtte bestämmas efter försäljningspriserne under de trenne sista månaderna af skatteåret och de irenne första månaderna af det följande; men att tillsvidare särskild markegång i nu stadgad ordning borde sättas till rättelse för liqvider emellan räntegifvare och räntetagare, så länge sådane ifrågakomma, äfvensom för alla öfriga liqvi - Bih. till B. St. I Afd. 18 Baft. 5 34 Kongl. Maj:ts Nåd.
Ericson ej förrän under år 1868 år skyldig aflemna den fullbordade kanalen till bolaget. Blotta förvaltningskostnaderna vid byggnadsarbetet uppskattas nemligen till minst 40,000 R:dr årligen och förlusten af donna summa skulle blifva så mycket mer kännbar, som kostnadsförslagets belopp, hvaremot ingen anmärkning kunnat göras, nu likväl skall betäcka äfven den ytterligare kostnad, som af de utvidgade dimensionerna måste blifva en följd. Bolagets styrelse kunde hafva något val i afseende på ingåendet på detta vilkor. Å ena sidan omöjligheten att utan den hjelp, som erbjöds det, sjelft åstadkomma det stora företag, hvarpå hela ortens hopp grundades, att ur fattigdom och svårighet för arbetsförtjenster inträda i cn, af förbindelser med andra orter understödd, förmåga till välsignelsobringande verksamhet; å andra sidan fullständig säkerhet för att företaget ej blott blefve utfördt utan ock utfördt på större och bättre sätt än någon dittills vågat tänka sig. Och styrelsen hade så mycket mindre hesitation vid att påräkra statsrnagternas benägna medverkan för att sätta bolaget i stånd att honorera de förbindelser det måste ikläda sig, som Kongl. Maj:t för det stora önskningsmålét, en oafbruten vattenvägs vinnande, i nåder médgaf att den summa, hvarmed kostnaden för slussar och aquadukt vid Hofverud enligt kostnadsförslag öfversteg det för jernväg derstädes beräknade belopp, finge af handelsoch sjöfartsfonden, dels såsom anslag och dels såsom lån, utgå och Rikets Ständer redan gifvit så stora prof på sin välvilja derför samt, med angifvet motiv af vigten att skyndsamt bereda resultatets vinnande, beviljat den del af statsbidraget, som vid sista riksdag anslogs, under förutsättning att resten skulle vid nästa riksdag anvisas.