Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade ej trott* att någon kunde bestrida den anmärkning, som Friherre Cederström gjort, att visserligen ej 5- procents-systernet kan åstadkomma någon så oinåttlig uppsägning, som Herr Hjerta förmodatj men då sådant likväl skett hemställer jag, om det är möjligt, att någon uppsäger lån i den osåkra speculation, att få insätta penningarne i RiksgåldsContoiret, då anteckningen till dessa lån koinme att slutas ett år eller åtminstone minst 6 månader förr ån lånen skola praesteras. Få personer låra nemligen hafva betingat sig längre uppsägnings-tid, ån 6 månader. Herr von Hartmansdorff: Jag anser denna fråga alltför viktig, för att icke deröfver yttra min mening. Ändamålet med dessa lån vare sig å 5 eller 5 procent, år att i allmänna rörelsen återbringa de sedlar som åro skrinlagde. Följden af att utgifva 3-procents-sedlar, som åro ställde att inlösas vid anfordran, år den, att ej allenast de skrinlagde sedlarne bringas i rörelsen, utan ock att sjelfva 3-procents-sedlarne, som i stället för de nyssnämnde skulle ligga hos capitalisterne, utgå i handel och vandel samt Öka sedelstocken med en lika stor summa som 5 procents-sedlarne utgöra, hvaraf en föisämring i sedelvårdet skall åstadkommas. En upplåning i 5 procent bringar deremot ej flere sedlar i omlopp, ån de skrinlagde, emedan 5 procents-sedlarne sjelfve skrinläggas i stället. Dessa sedlars utgifvande skadar således icke myntet i allmån - Ridd. o. Ad. Prof, VIII. Dth 12 September f, fp, het. I afseende på betalningen så finnes f<5r bägge slagen ingen annan fond ån Bankens vinst. För 5-procents-sedlarne, hvilka vid anfordran skola inlösas, mäste RiksgåidsContoiret begagna fcn assignations-fått på Banken, som ej kan bestämmas till någon viss summa, emedan tillop* pet af sedlar år osäkert.
Maji månad påkalla min närvaro vid en mig tillhörig Landtegendom i en aflägsen Province, utom det att min helsa äfven fordrar någon vård, nödgas jag, i hopp om Eders Excellences och Högloflige Ridderskapets och Adelns undseende, i ödmjukhet afsäga mig det förtroende, jag haft äran njuta att på sjette månaden vara Ordförande i Riksens Ständers Expeditionsutskott. Om min förmåga, att deremot svara, icke varit så vidsträckt, som mitt nit, är jag dock öfvertygad, att min välmening af Eders Excellence och Högloflige Ridderskapet och Adeln med bevågenhet anses , och att jag vid denna för mig dyrbara förmån får vara bibehållen. Ilans Excellence , Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade, i anledning häraf, Herrar Electorer att med första sammanträda för att utvälja en Ledamot uti ExpeditionsUtskottet efter Friherre Adlerbeth. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott . inkotnne Betänkanden: Från Serskilta Utskottet: Af den 6 dennes: Angående grunderna för en allmän regie? Ridd. o. Ad. Fröt, VI. B. I. Afd. 3, 4° i8 Den 21 Maji. ring af Statens Embeten och Tjenster ; hvar» vid, enligt ProtocollsUtdrag, åtskilige Ledaj möters serskilde tankar i ämnet blifvit bi-, fogade. Från Allmänna Besvärsoch Oeconomi Utskottet: Af den i5 dennes: Innefattande Utlåtande öfver de bos Hedervärda BondeStåndet gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 17 sistledne April afgifne Betänkande, i anledning af väckte Motioner om ändringar eller förbättringar uti Skjutsväsendet, samt de derom nu gällande Författningar; anmälande Utskottet, att dess första Betänkan» de redan blifvit af de öfrige irenne Respective RiksStånden bifallit.
Ankom 'den 8 Sept. 1813. Memorial med Voterings ■■ Proposition , i afseende pd värderings grunden tiil Bevillnings utgörande af brandförsäkrädz titti i Städerne. D, Vallöf!. EorgareStåndet, med Ogillande äf de skäl, Riksens Höglofl. Ständers Bevillningsutskott anfört för den, ej mindre i deäs , den 17:de sistlidne Junii nfgifne och af de öfrige irenne Respective RiksStähden bifallne, Betänkande , angående grunderhe för vätderingaf af jord på landet , hus i Städerne samt Jernvegen , än 453 BevlllningsUtskottets Bet lini anden ock i det den 21 derpå följande Augusti med* delade Utlåtande, framstälde grund för värdering af brandfdrsäkrade hus i Städerne, eller att det i nu gällande Bevillnings-Förordnings V Arn 4 §. 17 Morn. stadgade minimum af den vid Brandförsäkringen faststälde Summa för värdet af brandfdrsäkrade hus i Städerne, må fortfara, med det förbehåll, att, i händetse af minskning i den allmänna Bevillningen, vissa procent måtte afses till nedsättning af Taxering å sådane brand-; försäkrade hus i Städerne, hvilka Taxeringsman» nen , enligt ed och samvete , pröfva vara, efter inträffade omständigheter, af ett mindre värde än brandförsäkringen, och äfven blifva gällande för de i V Art. 2 §• 21 Morn. omnämnde åbyggnader på landet; och i stället den i:sta dennes beslutit, att enahanda värderingssätt för brand* försäkrade, som för oförsäkrade hus och egendomar bör ega rum , så i Städerne , söm för Åbyggnader å landet, samt de på mindre lagen* heter eller lustplatser, hvilka i V Art. 2 §. 211 Morn. af 1818 års Bévillnings-Förordning omförmälas; så anser Bevillningsutskottet sig böra Vördsamligen till Riksens Högloft.
Nio 33) närmare utvisar, är fråga om denna öfverflytEning föranledd deraf, att sedan Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 2 Mars i833, förordnat, att den allmänna tillsynen och vården , i afseende på Eskilstuna Fristads handel, manufactur-inrättningar och andra näringar, som tilhört Directionen af Carl Gustaf Stads Gevärs-factori och Eskilstuna Fristad, skulle ifrån och med den 1 Julii samma är handhafva^ af Kongl. Commerce-Collegium samt att förvaltningen af Extra Licent-fonden, hvarå hittills aflönrngarne för Fristadens Embetsoch Tjenstemän hufvudsakligen utgått, äfven komtne att till bemälde Cbllegium. öfverlemnas, Gollegium uti underdånig skrifvelse den i3 Augusti x833 anmält, hurusom nämnde fond, hvilken bildats af öfverskotten å den afgift, sorn i Jernvågarne under namn af Licent, af främmande oprivilegierade fartyg med 2 sk. 8 rist Bico uppbäres för hvarje Skeppund intaget jern, och år 182j utgjort 14,764? R:dr 9, sk., blifvit, genom derå tid efter annan anvisade årliga utgifter, så medtagen, att, för bestridandet af 1832: års förvaltnings-kostnader, m. m. ett serskildt anslag af omkring 4bO' Rldr erfordrats^ och har Kongl. Majit, jemte anvisande af serskilda tillgångar för bestridandet af öfrige å extra Licent-fonden förut anvisade utgifter, tillika^ nu föreslagit Rikets Ständer, att på Indragnings-stat öfverflytta ifrågavarande aine Fristads Difecteurs-arfvoden.
Den öppnas — men » herr Kalle » är på gymnastiken och kommer ej hem förrän senare, heter det. » Jaså — var så god lägg denna bok på hans skrifbord, så ser han den, när han kommer hem. » Under tiden kommer Kalles högst egna mamma in i sonens rum och får sikte på boken. Dess eleganta utstyrsel tilldrager sig hennes vaksamma ögas uppmärksamhet. Hvad är detta för en bok? Har minsann alls ingen likhet med vare sig grammatika eller algebra. Hon tittar i den — intet namn finns där — tyvärr intet alls. » Bäst att jag tar den fina boken i mitt förvar — Kalle som far så illa med böcker! Pojkar behöfva för resten inte läsa romaner — så här midt i terminen allra minst! » Mamma är ett praktiskt fruntimmer — det märker man på resonnementet — hon tager boken in till sig. Jungfrun är glömsk — hon omtalar aldrig för » herr Kalle », att hans vän sökt honom — än mindre att han lämnat bud om en bok. Nu fogar händelsen sig så, att ett bref anländer som kallar modren till hufvudstaden, där hennes far blifvit sjuk. Hon packar i hast sina effekter, ger nödiga ordres för hemmet och tänker afresa följande morgon. Hon påminner sig i sista stund, att det blir så långsamt sitta hela dagen ensam på tåget, hon måste hafva någon lektyr. » Så dumt, nu har jag stängt mitt bokskåp och gömt in nycklarna — åh, jag kan ju taga den där boken, som låg inne hos Kalle. Jag kommer ju snart hem igen, och då skall jag taga reda på hvems den är. » — E — s nya roman stoppas utan minsta betänkande i resväskan. Uppehållet i hufvudstaden blir långvarigt, stackars pappa kan ej bli fri från sin gikt. — D » t är synd att boken skall ligga där till ingen nytta, den lånas ut och är ej utläst, när den goda fru X skall fara tillbaka. Låntagarinnan yttrar: » Kära du, jag skall skicka den på posten så fort jag hunnit med den — så vänligt att du lånade mig den, du har den snart igen. » Snart; ja — den goda hufvudstadsdamen gjorde sig inte vidare brådt med den saken — hon hade många, många vänner. Slutet? Det öfverlämnar jag åt mina läsare att gissa själfva!
: J. Gerda ämnet öfver don ungdomliga, bild, som i dag framställos i Idun, är utan tvifvel okändt för nästan alla dess läsare. Gerda Grass? Hvem är det? Hvad har hon kunnat uträtta, som gjort henne förtjänt af att inrymmas bland Iduns kvinnogalleri? Ja, det är detta jag i få ord vill berätta, då det är mig ett nöje att få göra vår unga landsmaninna bekant för hennes svenska systrar. Ty Gerda Grass är svenska, fastän hennes vagga stått i West Iduns Tryckeri Aktfobotog Nordling. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. 70 öre pr n o n p. - r a d. Grass. det också är ett bra land. » När Gerda var två år, drabbades familjen af det hårda slag, att den unga fru Grass blef offer för en sjukdom, som ännu efter tjngutvå år visat sig obotlig, så att hon ej förmått själf handleda sina barns uppfostran och följa deras utveckling. Gerda och hennes ett och ett hälft år äldre bror ha dock ej varit i saknad af moderlig vård, i det en ung syster till fru Grass kom öfver till England, tog de små om hand och allt sedan för systerbarnen varit den ömmaste moder och kärleksfullaste vårdarinna. Efter att hafva genomgått do sju klasserna i folkhögskolan i WestHartlepool, därhon vann högt beröm, förflyttades Gerda vid tolf års ålder till ett seminarium i samma stad. Hon berättar från den tiden en liten anekdot om, hur läraren i franska ville, att hon skulle stafva beau med s i pluralis, medan Gerda energiskt höll på, att det skulle vara x. Sedan läraren — i ett lexikon — fått reda på ordet, J. IF. v. Goethe. fl. Vid. T. Endast tvänne gånger har Gerda Grass besökt Sverige. Elin Ameen. Min tillkommande. Hon måste vara fm och nätt Och hafoa vackra, flinka händer Samt vara kvinnlig i sitt sätt Och hinna le — med egna tänder. Inunder blonda lockars svall Helst mörka ögon underbara. Men uti allra värsta fall Så kunde de ju blå få vara. Ty färgen jag ej pockar på, Om blott de tindra varmt och härligt.
Jag fruktar, att allmänna valprincipen icke lemnar tillräckliga garantier för uppfyllande deraf. Dertill skulle erfordras att man bestämde en sådan valcensus för valrättighelens utöfning, hvarigenom man linge säkerhet derför att valrätten icke kommer att utöfvas af den råa massan af folket, utan af dem , som ägde den grad af bildning och ekonomiskt oberoende och sjelfständighet, som erfordras för att kunna bedomina hvilka män, som äro de skickligaste till nationalrepresentanter, och som hafva det största intresse för samfundets fördelar. I delta hänseende fruktar jag, att det förslag, Const.TJtsk. afgifvit, icke uppfyller alla fordringar. Jag fruktar, att den af Utsk. föreslagna valcensus icke är sådan, att den gifver tillräcklig garanti derför att nationalrepresentationens medlemmar skulle - Den 24 Octobcr e. ra. 301 Je bomma att bestå utaf de mest bildade. Hvad åter beträffar ståndsvis skeende val, så hafva de väl emot siar att representanterne kunna betrakta sig mera såsom representanter för ett visst stånds eller en viss corporations intressen, än såsom representanter för fäderneslandets allmänna sak; men deremot ser jag uti denna princip större sannolikhet derför, att de mera bildade af nationens medlemmar blefve inkallade i representationen. Man kunde tillägga mycket för att jemföra de begge valprinciperna med hvarandra, och man skulle komma till det resultat, att ingendera har ett ovillkorligt företräde framför den andra. Blir nu fråga hvilkendera principen man bör föredraga, så skulle jag tro, att man, för att icke blottställa landet för revolutionära skakningar, genom att försöka något hittills oförsökt, och hvars möjliga följder icke kunna på förhand beräknas, bör i reformen, så vidt ske kan, sluta sig till det närvar., utan att derföre uppgifva möjligheten af en allt mer och mer fortgående förbättring. Derföre voterar jag för ståndsvis skeende val, om fyrdelningen upphäfves och nationalrepresentationen fördelas i tvänne kamrar.
Nho Go. i 1 Afskrift meddelad Exp.-Utsk. d, 6 April i8*g. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständert angående förändring och tillägg i AnsvarighetsLagarna för Rikets Ständers Fullmägtige i Ranken och RiksgäldsContoir et samt Directeurerne vid Läne-Contoiren i Götheborg och Malmö; Gifven Stockholms Slott den 6 Martil 182g. Efter slutet af 1823 års Riksdag blef till Kongl. Majlis pröfning och antagande öfverlemnadt ett af Rikets Ständer uppgjordt Förslag till AnsvarighetsLag för de af Rikets Ständer förordnade Dirccteurer vid Discont-Contoiren i Götheborg och MalmöYid granskningen af detta Lagförslag befanns detsamma i 6 §. innehålla följande stadgande : öfver Hof-Rättens Utslag i dessa mål kunna väl underdåniga Besvär hos Kongl. Maj:t anföras , dock må den Directeur, sorn genom Hof-Rättens beslut blifvit förklarad förlustig Directeurs-befattningen, ehvad Hof-Rättens beslut ändras eller icke, eller den klagande benådas, Bdlill R.Sl. Prof. 1828 och 182g. 1 Sami., 2 Band. ty.de 2 Kongl. Maj.U Kådiga Tropé*. No So. icke i sin förenumnda befattning kunna in~ sättasj utom af Rikets Ständer. Af ett sådant stadgande skulle hafva följt, att, ehuru den föreslagna Lagen medgaf en under tilltal slålld, och genom HofRättens Utslag från sin befattning skiljd, Directeur, att deruti söka ändring, en sådan ändring i sjelfva verket hade varit för honom onyttig, enär han, äfven i den händelse Högste Domstolen pröfvade honom oskyldig, likväl icke kunde i sin befattning åter insättas. Då Kongl. Maj:t fann ett sådant förhållande vara i strid med hvad söm rätteligen anses tillkomma Lagskipande magt, helst i fråga om en tilltalad persons ansvar, Högste Domaremagtens befrielse-dom derigenom komme att sakna full kraft och ■verkställighet, fann Kongl. Maj:t
Hos Borgare-ståndet bar, uti väckt motion, Herr C. E. Embring, erinrande, huruledes ett folks odlingsgrad i väsentlig mån bestämdes och äfven af an dra nationer uppskattades efter den ståndpunkt den vetenskapliga bildningen derstädes uppnått, fästat uppmärksamheten derpå, att inom vårt land de af Staten inrättade och med lön af allmänna medel försedda platser för vetenskapsmän vore af ett så inskränkt antal, att tillfälle till anställning i Statens tjenst stundom ej kunde beredas äfven för utmärkta vetenskaps-idkare, hvilka derigenom lätt blefve frestade att öfvergifva fäderneslandet, när rikare nationer ville förunna dem medborgarerätt i utbyte mot hedern och gagnet af deras verksamhet. Sålunda hade äfven en utaf de skickligaste idkarne af den astronomiska vetenskapen, Magister Daniel Georg Lindhagen, allt ifrån år 1848 varit anställd såsom Akademie-adjunkt vid Ryska Centralobservatoriet i Pulkowa; men oaktadt den fördelaktiga ställning denne vetenskapsman derstädes innehaft, och ehuru genom de närmaste slägtskapsband bunden vid sitt nya hem, hade dock hans fosterlandskärlek förmått honom att försaka dessa fördelar för att återvända till fäderneslandet, utan andra utsigter för sin bergning, än det ringa arfvode af 600 R:dr R.mt, Kongl. Vetenskaps-akademien kunnat erbjuda honom.
Det som likväl mest smärtade honom, och under hvarje annan tidpunkt, mindre upptagen af kinkiga affärer, skulle gjort honom alldeles rasande, var den bittra, för hans egenkärlek sårande öfvertygelsen, att Hilda kunde fördraga sin förlust med ett så beundransvärdt tålamod. Det hade han likväl icke förtjent, för den häftiga kärlek han både fordom och nu hyste för henne. ”Men sådana äro qvinnorna, otacksamma, hjertlösa, lättsinniga; sådana hafva de alltid varit, och Hilda utgör ej något undantag.” Det var en mulen, men temligen mild Decembereftermiddag, då Rosa Widen drog i klocksnöret till professorns yttre rum. Den gamla hushållerskan, madam Brun, öppnade och förde henne till dörren af husbondens enskilda kammare. ”Bara jag icke stör honom, min goda madam Brun?” sade Rosa sakta och fruktande. ”Åh nej, mamsell! professorn har redan tagit sin middagslur, och han är nu vid det allra bästa lynne. Stig in, stig in!” – Vid dessa ord lemnade husets enda värdinna den lilla salongen, och icke utan en häftig hjertklappning knackade Rosa på dörren. ”Hvem der, kom in!” ljöd professorns djupa röst. Raskt öppnade flickan dörren och inträdde. Det var professorns arbetsrum, oförändradt detsamma sedan öfver tjugu år, dystert och dammigt, klädt med mörkblå tapeter, och i hvarje vrå i den grad öfverlastadt med böcker och handskrifter, att knappast en fläck af en stol fanns ledig. Professor Ling satt i en mycket gammalmodig länstol, framför ett stort uppslaget bord, höljdt med dammiga luntor och otaliga spridda papperslappar. Han var klädd i en lång, grå rock, hvilken, begagnad äfven vid dess egares middagslur, derigenom var alldeles öfverhöljd med dun; åtminstone kunde den kallas spräcklig. Professorns fötter voro insvepta i flanell, och ytterligare instuckna i ett par ofantliga, äfvenledes spräckliga tofflor af fordom grönt saffian. På hufvudet bar han en stickad röd och hvit nattmössa, och på näsan ett par väldiga glasögon.
Derföre hemställer jag, att för detta sistnämnda ändamål 7000 rtdr måtte särskildt anordnas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det synes tydligt, alt orsaken, hvarför BorgareSt. bifallit ett särskildt anslag för vägs anläggning emellan Öfveroch NederCalix, är den, att förslaget derom är af helt annan beskaffenhet än det, för hvilket den större summan af 200,000 r:dr blifvit beviljad. Denna summa är gifven för vägars omläggning och förbättring; nu åter angår det uppbrytning af en spritt ny väg. Sedan R. o. Ad. ökat anslaget ifrån 15o,000 r:dr till 200,000 r:dr, så vill jag visserligen icke motsätta mig, att deraf må tagas hvad som erfordras för den ifrågakomna nya vägen; men då skulle jag också önska, att StatsUtsk:s förslag, sådant det nu befinner sig, blefve bifallet, blott med ändring af siffran i5o,ooo lill 200,000, och att icke någon särskild summa utsattes för Calixvägen. Instämmer åter R. o. Ad. icke i denna min åsigt, då anser jag också lämpligt att en särskild summa för nämnda väganläggning anslås. Hvad vigten af detta företag beträffar, så får jag säga, att ÖfverCalix är en betydande socken, som ej sommartiden har annan väg än den oroliga Calixelfven utföre, på hvilken transporten af innevånarnes producter kan gå lätt nog; men deremot är passagen tillbaka med spanmål och lifsförnödenheter desto Den 29 Mars e. m. 537 desto svårare. Dessutom ligga ofvanföre Öfver-Calix Gellivare malmstreck, dit transporten ar ytterst svår och derföre bör lättas allt hvad möjligt ar. Socknens innebyggare äro föröfrigt fattige och kunna omöjligen sjelfve mäkla att uppbryta denna väg, hvarför jag tillstyrker att bidrag måtte lemnäs, dock med det oeftergifliga villkor, alt underhållsskyldigheten komme att åligga socknen, så mycket mera sorn Kårbölevägen är ett varnande exempel att icke anlägga vägar innan man bestämt hvem som skall desamma underhålla.
Tunna blod» ONKEL PAUL » ^ OCH DET TRÄNS VA ÄLSKA FOLKRÅDET. Ja, t. o. m. under sömnens timmar plågar du mig, du ställer dig vid min hufvudgärd, antager en älskad faders drag o c h talar g r y m m a ord o m saknadens tårar, gjutna af den bästa bland mödrar. Så lägges gisslet n e r; ö g o n e n lysa svärmiskt, kinderna betäckas m e d en skarp rodnad, o c h något liknande ett leende upplyser d e tärda dragen. Snart skall jag ha hunnit målet, ha eröfrat det himmelska Kanaan, mina drömmars, min längtans förlofvade l a n d ». IDUN — 1899. S:t Laurentii kloster skall mottaga en gäst i dag, en gäst, som man här städse sträfvar att mottaga på ett värdigt sätt. Också hälsas han af klostrets flesta invånare m e d glädje. Men icke är det i allmänhet m e d jublande fröjd han mottages, n e j, han hälsas oftast m e d en dämpad glädje. En uttröttad och utsliten själ ser ändtligen tillfredsställd sin årslånga trängtan efter hvila o c h ro. Stilla träder han öfver tröskeln, går fram till bädden o c h stannar v i d munkens hufvudgärd. Därpå lägger han sin kalla hand på dennes feberheta panna. Broder Sigfrid ser u p p, känner igen befriaren, s o m k o m m e r för att lyfta oket från hans sargade skuldror o c h hälsar h o n o m m e d ett lycksaligt leende. Men plötsligt s k y m m e r det för hans ögon, o c h m ö r k a gestalter, liknande dimfigurer från afgrunden, omgifva hans bädd. Så förändras synen. Skuggorna vika, o c h b r o d e r Sigfrid ser framför sig endast det ändlösa hafvet, hvars andra strand det spanande ögat aldrig skådat, men tanke o c h fantasi utmålat s o m ett undrens och sagornas land.
i sin samhällslära begrepp som intressera oss alla, föreställningar som dagligen förekomma, med ett ord det är allas våra passioner, fördomar och illusioner, han vidrör med sitt kritiska trollspö på ett sätt så att de uppenbara sitt innersta väsen. Blott ännu ett prof af detta slag, på ett par rader. Hvem har ej hört klagomål öfver tjenstefolks otålighet i våra dagar, öfver deras ständigt växande » pretentioner »! Men samma personer, som uppstämma dessa klagovisor öfver att domestikerna icke vilja stanna qvar som möbler i étt hus, de anse för egen del fullkomligt i sin ordning att efter bästa förmåga förbättra sina vilkor, att t. ex. söka transport från ett sämre pastorat till ett bättre m. m. dylikk Utan tvifvel hafva förläggaren och öfversättaren gjort ett särdeles lyckligt val, då de i svensk drägt framlagt The study of sociology. Bland Spencers större arbeten, torde detta vara det mest populära, och det fins väl icke många böcker här i yerlden, som kunna läsas med större gagn än denna. Om någon skulle klandra densamma för » longörer » och for stundom en smula tröttande utvecklingar, så är detta ett fel som ofta vidlåder den engelska liter&amp;tureu, och det är icke desto mindre ett högst intressant yserk, fullt af genomträngande och öfverraskande vyer, egnade att väcka hvar och en till eftertanke. Mera klandervärda än longö-rerna, äro de paradoxer, som onekligen här och der förekomma. Om någon ville säga till Spencer: » Hvilken befängd idé! Ingen delar er öfvertygelse och ni står ensam mot hela verlden », så skulle han troligtvis svara: » Så mycket bättre! Det är just hvad jag begär. Menniskors allmänna åsigt är för mig en så litet betydande auktoritet, att hvarhelst jag träffar personer, som mycket högt och dyrt försäkra) någonting, anar jag genast, att motsatsen är det sanna. Den atenaren var ganska förnuftig, som vid hopens bifall frågade: hvilken, dumhet har jag nu sagt? » — Det skulle kunna framhållas, och det har verkligen äfven blifvit framhållet — af Paul Janet i Revue des deux Mondes — att Spencer, genom sin mördande kritik af » stora män » m. fl.