Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som, i händelse de till Kronoskjuts skyldige Hemmansägare och Aboer villja begagna den i omförmälte Kongl. Förordning dem förundte förrberörde rättighet, det otvifvelaktigt för dem skall, i synnerhet uti vidsträktare Länsmans - Districter, blifva svårt att på lämpeligt sätt sammankomma, för att förrätta valet af de Deputerade, hvilka böra, under loppet af året, besörja den befattning, som uti fjerde puncten af samma Nådiga Förordning är nämnd; Alltså, och dä Utskotten anse, att lägligaste tillfälle till de Kronoskjutsskyldiges sammankomst i berörde ändamål skulle, på sätt Matts Ericsson hemställt, blifva vid något af de "Lagtima Ting, som i Häradet hållas, finna Utskotten sig böra föreslå utfärdande af en sådan Förklaring utaf merbemälte stadgande, det de Kronoskjuts-skyldige uti hvarje Länsmans-District äga, att å första Rättegångsdagen af det Lagtima Ting i Häradet, som först på året infaller, genom förut dertill utsedde Sockne-Fullmäktige, sig inställa, för att Lag - och Besvärs-Utskottens Betänkanden. 1311 inför Härads-Rätten välja det antal af högst Trenne Deputerade, hvilka, intill det påföljande året inträffande berörde Lagtima Ting, böra af Krono-Betjente emottaga och granska de afskrifter af Kronoskjuts-längder oell Marche* router, som desse äro pligtige att genast efter hvar och en förrättad Kronoskjuts till bemälte Deputerade aflemna, hvilka sistnämnde sedan är öppet, att, om de finna, det någon af de skjutsskyldige för när skedt, sådant hos Konungens Befallningshafvande 1 Länet anmäla tili behörig rättelse. Till Riksens Höglofl. Ständers pröfning varder detta vördsamt öfverlemnadt. Lag - samt Allmänna Besvärs - och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, angående föreslagen skyldighet för de uti 25 Cap2 och 4 §. §.
Upplästes och lades till handlingarne Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 219» angående grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, samt för värdering af fastigheter. Från Hedervärda BondeStåndet* S. D. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens på bordet hvilande ytterligare Utlåtande , N:o 53, rörande den så kallade Gårdfarihandeln, lades samma Utlåtande till handr lingarne. S. D. Enär nu föredrogs förstärkta StatsUtskottets denna dag ankomna Memorial, N:o 219, angående Voteringen öfver grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen tamt för värdering af fastigheter, beslöt J>8 Prut. Utdrag dtn 27 Augusti igag, Ssändft atr meddela Bevillnings - Utskotta} innehållet af samma Memorial» S. D, Vid förnyad föredragning af Lag* »arnt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut» akottens på bordet hvilande Utlåtande , N:o 49 , 1 anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, Nio aa, angående åtskilliga forändringar i de med Skolhushåll^ ningen gemenskap egande Lagar och Författningar, stannade Bonde-Ståndet i följande beslut: irsta ^ 4:de 6 te ^ 7lde och Side punktsrne i Betänkandet N:o 23 biföllos 5 2:dra punkten af samma Betänkande afslogs; I afseende på 3:dje punkten af Betänkandet, beslöt Ståndet, lika med Högvördig© Preste-Ståndet, att sista Momentet af 1 §. i i5 Capitlet Byggninga-Balken borde erhålla följande
Såsom jag ofvan haft nåden anföra, har ett sä beskaffad! växelbruk, som är fö renadt med odling af foderväxter, icke inom orten blifvit anlaget, utan inskränker sig ängsodlingen dertill, att ett eller annat stycke af den naturliga ängen upplöjcs, erhåller gödning i den män lillgångarne medgifva, besås 2 å 3 år å rad samt sedermera åter igenlägges, för all, efter som de naturligen växande grässlagen lunna utveckla sig, åter begagnas lil slolt. Förhållandet emelian a ('kastningen, af åker och af äng anses derföre vara såsom 1 lill 4 å 5, och ängens afkastning uppgifves variera emellan 20 och 150 hö per tunnland. Af den under bruk vid gården varande mark användes ingen del till bete förrän höskörden är förbi och, då beteshagar höra till sällsyntheterne, mäste derföre kreaturen på våren, sedan hö- och halmtillgången är slut, antingen utsläppas på ett magert skogsbete ä hemskogen, eiler, med uppoffring af dagsverken för transport och skötsel, föras till ofta 3 32 k 4 mil aflägse fäbodar, vanligast tillhörande kreaturens egare, men någon gång andra personer, som då erhålla ersättning för belesrälligheten. I fjällsocknarne äro dock betestillgångarne håde ymnigare och bättre, hvaraf äfven resultaterne visa sig uti den större afsättning af ladugurdsprodukter, som derifrån äger runi. Myckel bidrager ock den rättighet till begagnande af slotteslägenheter och mulbete å kronans skogsmarker, som, innan dispositionen af dessa marker genom den derå fortgående afviltringen blifvit bestämd, varit af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande åt kringboende hemmansegare upplåten emot erläggande till Kronan af en årlig ränta, utsatt i smör.
Sonen åter harmades öfver att några af de sysslolösa, och öfvermodige grannarne benämnde hans faders hus med: «fiskarfamiljen»; derföre antog ¯han¯ tjenst. Snart fattade han tycke derför, och har likasom mången annan Finne, på denna bana gjort heder åt sin nation. Föregående sommar hade friherrinnan Perlkrans åter gjort ett besök på Johanneshof. Majorskan hade då det nöjet, och företrädet framför R—ska familjen, att se henne hos sig. Hon fann stället både trefligt och väl odladt och nämnde sedan ofta majorskan som ett exempel för husmödrar. En blick i framtiden visar oss Emma som en svärdotter, som träder i den driftiga husmodrens fotspår. Nu lemne vi dessa flygtiga bekantskaper för att draga kretsen närmare omkring de handlande personerne i vårt lilla drama. Hvar och en, vi läre känna under vandringen i lifvet, har dock gerna en slags individualité, åtminstone en egen uppfattning af lifvet; sitt eget sätt att behandla andra. På vårt öde kunna de blott sällan inverka, men desto mera på vårt tänkesätt, vårt omdöme. För den reflekterande, äro menniskorna äfvenså olika till sitt inre värde, som yttre utseende. Leonna. «Ach, om icke du skönheten såg i lidandets stunder. Aldrig du skönheten sett.» ¯Schiller.¯ Nu bedja vi läsaren följa oss till — kyrkbyn; det är en eftermiddag i september, någon tid efter sedan vi gjorde våra visiter. Befallningsmannens schäs står förespänd på gården. Sedan han är väl borta, inträda vi i hans boning. Salsdörren står öppen till förstugan, men vi se ingen; likväl höra vi bekanta röster; Hedda är åter hos sin syster. «Huru var det nu med Leonna?» frågade Marie. «Hvad har hon för sig?» «Hon sofver», svarade Hedda. «Hon har eljest skrifvit både i går och i dag. Det måste vara rörande epistlar, ty hennes ögon voro uppsvällda af gråt, när jag förde upp hennes middag, som nästan står orörd ännu.» Marie svarade icke. En välljudande barnröst frågade nu: «Hvad är detta för ett kort, söta moster?
Till utförande af dessa arbeten äro af statsmedel lemnade bidrag till belopp af 42,568 R:dr 32 sk. banko; hvarförutan de vägbyggnadsskyldige på flera ställen bidragit med penningar och dagsverken. Trafiken 17 Trafiken å Södertelge och Wäddö kanaler har under ifrågavarande tidrymd ökats. Genom Södertelge kanal passerade: År 1843 1,540 fartyg, som erlade i kanalafgift 9,864: 29. — » 1844 1,605 » » )) 9,562: 31. — » 1845 1,896 » )) » 11,498: 43. » 1846 2,256 » )) )) 14,516: 32. — » 1847 2,141 » » )) 12,993: 44. - Su mma 9,438 fartyg. Summa 2,807 fartyg. — För försäkring af byggnader och lösegendom har inom länet bildats ett bolag, derföre Kong). Muj:t den 8 Februari 1844 i nåder fastställt reglemente. Bolaget har fortfarande vunnit allt flera delägare och vid slutet af det brandstodsår, som utgick den 14 Mars 1848, uppsteg försäkringsvärdet för byggnader till 6,898,380 R:dr och för lös egendom till 4,776,730 R:dr, tillsammans 11,675,060 R:dr. Till befrämjande af landtbruket och andra nyttiga landtmannaföretag har ett Hushållnings-sällskap för länet, enligt af Kongl. Maj:t den 9 Januari 1847 gillade stadgar, Lrädt i verksamhet. De, enligt Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 29 Augusti 1843, bildade Sockennämnder å landet synas blifva medverkande till god ordning i socknarne.
S. D. Föred rogos ånyo Constitutions-Utskottels Memorial N:o ro, angående Herr V. F; Dalmans anmärkningsanledniiig, med afseende å förslaget till Lag för Banken, jen/te N:o 23, med Utlåtande, öfver återremisserna af Memorialen Nrris 10 och ir; N:o xr, angående fullbordad granskning af de i Stals-Rådet förde Protocoll; N:o 22, angående Stats Utskottets anmärkningsanledning, i fråga om dispositionen af f. d. Cancellie-Styrelsens Hand-Cassa; N:o 5, angående Riksdagsfullmägtigen af Bonde-Ståndet Sven Tleurlins anmärkningsanledning emot Stats-Rådet och samtlige Föredragande; hvilka alla lades till liandlingarne. N:o 27, i anledning af återremisserna på Memorialet N:o. x5; och Freu ZJtär. den v8 Äng, 18'54‘ N:o 28, med förslag lill ytterligare redactionsändringar i 60 §, Regerings-Formen; dl vilka bägge Memorial gillades, till grundlagsenlig behandling vid iiäsla Riksdag» F r å n V ä 110 fl. Borgaxe-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Höglöflige Ridderskapets och Adelns Pretocolls-Utdrag för deri i3 dennes och Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll den i3 och i5 dennes med inbjudningar, att förena sig uti nämnde tvenne Riks-Stånds beslut, i anledning af irsta punkten uti Siats-Utskottets Utlåtande, R:o 80, och irsta punkten uti samma Utskotts Utlåtande Rro 214» angående regleringen af utgifterna under RiksStatens Andra Hufvud-Titel, blefvo samma inbjudningar afslagne. S, D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande N;o io3, i anledning af väckta motioner om åtskilliga förändringar i Författningarne, rörande Bergsoch Jernliandteringen i Riket; hvilket Betänkande återremitterades.
Akta väl, låt ej friarn vidröra dig. Vi skola vakta dig noga". Året gick, isen smalt, gräset växte, vissnade och drifvan lade sig åter. Ännu tjenade Reka. Ännu hade han ej lyckats få vidröra flickan. Om blott en fingerspets syntes undan kläderna, stodo qvinnorna vakt. Ville då Reka nalkas, funnos sex händer färdiga att slå honom, trettio fingrar att klösa honom. För Rekas spjut faller björnen, zoblarnes skinn hemtar han knipptals. Eitel glädjes öfver sin tjenare. Skall han ej snart hafva tjenat nog för att vinna en hustru? Amulamela är stark, hon kan göra mycken nytta. Hon orkar bära bränsle och vatten, utan att snart förtröttas. Hon förstår att hitta skogsråttans bo, och att derur hemta rötter för vintern. Hvarföre skulle väl Eitel gifva henne åt en fremmande man, utan tillräcklig ersättning? Har du inöfvat en god hund att draga slädan raskt, icke skänker du den åt en fremling. Eitel ernar fara till skogen efter jagtbyte. Släden står förespänd med fem raska hundar. De tjuta. Amulamela delar mellan dem en fisk som hon hittat vid stranden. De gläffsa argt, men tystna när de bli varse den unga. Ovänliga, vilda mot alla andra, äro de dock spaka mot Amulamela. Glädtigt hoppar hon opp i slädan, hundarne rycka sig löst, hon hinner ej ens fatta styrkäppen, innan de störta utför branten och inom ett ögonblick ligger slädan upp och nedvänd och flickans hufvud slaget emot en sten. Reka har skidor på fötterna och är redan vid hennes sida. Han öppnar knäppet på hennes pels, lägger sin arm kring hennes hals och bär in den afsvimmade. Reka har vidrört Amulamelas hull. Han har vunnit henne. Bröllop drickes. Åter har gräset vuxit och vissnat, åter en gång har is och snö höljt vatten och land, och åter har drifvan smultit. Barnet hvilar på Amulamelas arm, hon sjunger för barnet: "sof sött, sof godt. Väl sitter
Det kan ej vara annat än med en serdeles tillfredsställelse, som jag funnit att StatsUtsk. i förevande betänk, gjort full rättvisa åt Styrelsens bemödande att lösa en ganska svår och ömtålig fråga, samt att Utsk. nästan helt och hållet gillat de utvägar, som af K. M. blifvit i detta afseende föreslagna. Dessa utvägar hafva varit valda ur en rent praktisk synpunkt, om jag så får uttrycka mig; man har npställt för sig hvilka olägénheter som vidlåda vårt nuvande skatteväsende, och sedan man derför gjort sig redo, har man tänkt sig de lämpligaste medlen att dem afhjelpa. Jag har ej hört någon, som ej medgifvit, att ju icke hela vårt skatteväsende är allt för inveckladt, till skada så väl för upbörd, som redovisning och kontroll, hvilken sednare, synnerligast, för den skallskyldige, blir allt för svår, för att af honom sjelf kunna med nödig lätthet och säkerhet, utöfvas; vidare att en ganska obillig olikhet mellan indelta och icke indelta räntegifvare existerar i afseende på skatternas utgörande, samt slutligen att den betydliga ojemnhet som upstår i skattebeloppet, derigenom att delta utgöres efter årligen faststäld markegång, är en ganska stor olägenhet, alldenstund skattelillökningen alltid träffar den skattskyldige just då han har den minsta förmågan alt densamma utgöra. I afseende på medlen att tillvägabringa rättelse, i dessa missförhållanden skall jag nu inskränka mig till l:sta punkten, rörande räntornas förenkling, hvilken för nämnde är föredragen. Det är säkert hvar och en på delta rum bekant hvilken lång tid det nuvar:de förhållandet blifvit öfverklagadt, och huru man under mera än 100 år, nästan oafbrutet varit sysselsatt med olika förslager till de erkända olägenheternas afhjelpande.
Att jag är en lampa det sen J alla, att äfven jag någongång lyst, det tron J utan att jag behöfver säga det, och ehuru J sen, att jag endast är af simpel lera, så förmodar jag att J icke derföre ansen mig för ringare, ty J veten väl att den simplaste lerlampa kan lysa den vise, under det den slösande oduglingen bränner doftande oljor i dyrbara gyllene käril. Hvad viljen J derföre att jag skall säga eder? Hvad jag gjort? hvad stort jag uträttat. Men anstår det väl mig att omtala mina egna förtjenster? Dock, J åstunden det, jag vill öfvervinna mig sjelf, för att göra eder till viljes. Ty om än blygsamheten är en helig pligt, så finnes dock en, som är större, den nemligen, att med beredvillighet gå det allmännas önskningar till mötes. Jag vill alltså säga eder, att det första minne jag har, är af en tid, som var mig ganska ärofull. Jag lyste då för en Romare, värdig detta namn. Han lemnade sitt hem, en liten enkel boning, för att rädda fäderneslandet. Jag följde honom i hans tält och lyste hans nattliga vakor för fosterlandet, jag lyste honom ännu då hans själ kämpande flydde ur kroppen. Hans egendom tillföll hans son, och denne föraktade den ringa lerlampan. En slaf bar mig till sitt usla hem, men endast sällan tvangs jag att belysa hans elände, ty han ägde ej olja att gifva mig. Men en natt påtände han min veke. Han gick för att tända eld på den boning, hvilken tillhörde hans husbonde, hvilken agat honom tyranniskt för ett ringa fel. Han blef röjd och dödades. Han hade fällt mig ur handen, jag blef gömd i mullen och låg der länge, länge. Jag sörjde att mitt lif skulle förflyta utan nytta, men – huru ofta föranleder icke en ringa tillfällighet en stor förändring i vårt öde! En dag kom en fattig enka gående, hon fällde ur handen en liten penning och började söka den, och så fann hon mig. Hon bar mig till sin boning, köpte olja för sin penning och tillbragte sin natt i bön och arbete för sina begge små sofvande barn. Hon var Christen.
Rev* Ber, ff. 8 <lr 10 öfver en och annan fråga, i afseende pä Banquens Odlingsman* 33anqueris Utlåning till befrämjande af nyttiga Odlingar, gaf redan vid förra Riksdagen ämnen för brydsamma öfverläggningar, ej min - Banco-Utskottets Betitnkanden. cire hos dåvarande Banco-Utskott än hos Bikets Högloft. Ständer, Fern års erfarenhet har sedermera visat, dels, att de för denna Utlåning anslagne Fonder, efter ali sannolik-» het Yarit för högt beräknade, dels att ett nog-» grant iakttagande af de ytterligare éontroller, Som Bikets Ständer då funno lämpligt föreskrifva, icke gjort tillfyllest att freda Banco-» Verket för äfventyr och förlust, samt inveck* ling uti en mängd vidt utseende Bättegångar och Concourser; det må blott exempelvis narn* nas, att bland 775 st. Fån, som utafOdlingsFåne-Fonden i ett för allt utgått, omkring 350 st. enligt Banca-Fiscala-Ämbetets afgift!© Berättelse, redan kommit under lagsökning 5 att för ett enda, jämlikt Förfaaningarnes fö* reskrift, utgifvet Odlings-Eån, 0 2 trier och mindre vidlyftiga Expeditioner från Ban.mens Fiscals-Ambete emanerat, samt att för öfrigt étt exempel finnes, att en Ferson erhållit Be* tyg från Domaren i sin hemort öfver vederhäftighet såsom Cautionist för högsta tillåtna Odlings-Låne-Summa eller B:dr 2000 B:co, i samma månad, som han för hristanrle tillgång till 100 Btdr B;gd, dömdes att med arbete aftjena detta skuldbelopp hos en privat Fordrings* egare; och sådant, fastän denria Herson, enligt egen uppgift, icke förut utider Fyra|års tid innehaft någon Fastighet eller annan Egen* dom. Banco-Utskottet förbehåller sig att längre fram, i samband med öfriga Finansiella Begle jingar, afgifva dess Utlåtande sa val öfve?
Hennig, skulle, mot hvad de nu förklarat, vilja ingå på utbyte mot statsanslag af nu innebafvande landtgillen, erfordras, enligt gjord beräkning, för kollega Holmgren 14: 85. samt för kollega Hennig 21: 55. R:d7 56: 40. som här utföres med . 40: — Tillsammans R:dr R:mt 220: — hvilken summa skulle å Riks-statens nionde Hufvudtitel och allmänna Indragningsstaten upptagas. Inom Halland!» län. S t ä n d i ga anslag: Halmstads lägre elementarläroverk: En af läroverkets kassor 5: — Rektor 168: 71 171: 71 Warbergs lägre element ar läroverk: Rektor. l:ste Kollega . 50: — Laholms pedagogi: Skolkassan 21: 11. Pedagogen, det i staden till fyllnad i allöningens normalbelopp beräknade värdet å 5 Life smör 19: 75. hvaremot skilnaden af detta värde och värdet efter årlig markegång skulle för nuvarande pedagogen såsom tillfälligt anslag uppföras 40: 86. Summa R:dr Runt 262: 57. sorn, i händelse Rikets Ständer beviljade detta ersättningsbelopp, borde upptagas å åttonde Hufvudtiteln och anslaget till elementarläroverken med R:dr 221: 71. och å samma Hufvudtitel, anslaget till pedagogier och folkskolor med 40: 86. Summa R:dr R;mt 262; 57. 44 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 80. Tillfälliga anslag: Kollega emeritus Gullbrandsson, kontant — 47.
Mitt yttrande har sålunda endast varit föränledt af min enskilda öfvertygelse om angelägenheten deraf, att detta lagstadgande, om det skulle blifva gällande, blefve redigeradt pä ett försigtigare säll, än som nu skett, och har jag blott velat i prot. nedlägga denna min tanke, på det alt jag Den 21 Maj. Cll icke skulle synas hafva instämt uti Utsk:s förslag. Gr. Frölich har visserligen anmärkt, att del icke står i förslaget, att hela nämnden skall tagas frän annat härad än det, der brottet blifvit begånget; men ordalagen äro likväl sädane, att de icke lägga hinder i vägen för domaren alt, med uteslutande af hela nämnden inom det härad, der gerningen blifvit föröfvad, taga den nämnd, sorn skall öfvervara ransakningen, frän ett helt annat härad. Detta anser jag likväl vara en sak, som kan rättas. Alt elt gemensamt häradsfängelse kan finnas tili domsagor, som utgöras af 2 och lill och med 3 härader, sorn ligga intill hvarandra, det vill jag ieke bestrida; men alt det i manga domsagor icke later sig göra, derom är jag fullkomligt öfvertygad. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Gr. Frölich har sagt, att när 3 Stånd redan fattat sitt beslut, så skulle K. o. Ad:s derifrån möjligen afvikande mening blott vara en opinionsyttring, ulan verkan på sak. Hvarje beslut, som ett Stånd fattar, är naturligtvis en yttring af dess opinion, och sålunda är saken i det fallet densamma, antingen flere eller färre Stånd instämma, ehuru verkan kan blifva olika. Men äfven om 3:ne Stånd fattat sitt beslut, sä är det icke skäl att R. o. Ad. deruti instämmer, i fall beslutet anses mindre lämpligt. Jag har mina betänkligheter deremot och anhåller att få dem vördsamt anföra. Efter den gamla ordningen inom vårt land, var del icke domstolen, som skulle rälta sig efter brottslingen, ulan brottslingen och hans förvaringsrum, som skulle rättas efter domstolen. Fängelset förlädes följaktligen dit, hvarest domstolen hade sina sammankomster.
Peyron ansåg sig kunna tillsäga sökanden att i berörde hänseende vara fullkomligen lugn, samt Friherre Peyron, enligt hvad sökanden vidare uppgifvit vid samma tillfälle, jemväl yttrat, att Kongl. Majit icke begärde det omöjliga och att så länge t. f. Presidentens i Krigs-kollegium anbefallda rapporter innehöllo, att arbetet med erforderlig drift fortgick, komme intet albrott i detsamma att ega rum; likväl och som berörde af Friherre Peyron gjorda förklarande, änskönt sökanden kunde hafva egt anledning att anse dem tillfyllestgörande eller innebärande säkerhet för honom att tiden för arbetet skulle blifva utsträckt så långt, som erfordrades för arbetets bringande till slut elter den antagne planen, i allt fall icke kunde lydas derhän, att derigenom ofvanberörde i Kongl. Brefvet den 8 Augusti 1844 föreskrifna vilkor i afseende å tiden, inom hvilken Författnings-samlingen skulle vara utarbetad och tryckt, blifvit af Kongl. Majit eftergifvet samt en sådan eftergift å Kongl. Majlis och Kronans sida ej heller kunde anses vara gjord derigenom att, med anledning af hvad t. f. Presidenten i Krigs-kollegium, uti afgifna arbetsrapporter, jemte vitsordande af redaktörernes flit och bemödanden vid För fa ttnings-samlingsarbetet, hemställt. Kongl.
Efter hvad jag hört berättas, har jn uti ett bränneri här i trakten af hufvudstaden man kommit ända derhän, att tillverkningen under dygn med en enkel panna, titan mäskvärmare, npsligit ända till 1| gånger pannerymden, då deremot, enl. Utsk:s beräkning, en sådan pannas afverkningsförmåga endast skulle upgå till af pannerymden. Averkningen med denna panna är således mera än dubbel emot den afverkningsförmåga, Utsk. antagit, och vid sådant förhållande kan det väl icke vara likgiltigt, att skatten, som blifvit beräknad att utgöra 16 sk. b:ko per k:a, i sjelfva verket icke skulle komma att utgå med mera än 8 sk. Då flera mill:r k:r bränvin onekligen komma alt tillverkas med enkel redskap, så låter det såsom mig synes, svårligen försvara sig, att man, oaktadt man har exemplet af ett missbruk i så stor skala som det omnämnde för ögonen, likväl uraktlåter att vidtaga en åtgärd, som så lätt skulle kunna förekomma detsamma. Jag har icke hört anföras någon enda verklig olägenhet, som skulle blifva en följd af ifrågavarule förslag till begränsning af pannornas vidd och då man erkänt och måste erkänna, att bränvinsbrännaren på nu antydda väg kan undandraga sig den beskattning, som R. Stvid tillverkningen afsett, kan jag icke rätt begripa, hvarföre man mot - Den 27 April e. ra. 541 sätter sig en bestämmelse, hvarigenom en sådan försnillning skulle göras omöjlig, aldra helst då det, på sätt Frih. Haab sednast yttrade, eljest lärer blifva svårt för K. M. att vidtaga denna åtgärd, enär den utöfvar ett inflytande på beskattningen. Jag vidblifver min anhållan att den begränsning af de enkla pannornas vidd, som Frih. Raab föreslagit, mätte af R. o. Ad. gillas. Frih. Raab: