Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse af den 29 i samma månad, rörande företrädesrätt till besittning af Icrono-jord. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial har Riksdagsfullmäktigen Olof Nilsson från Westerbottens län, med hvilken Riksdagsfullmäktige Olof Lindström och P A. Nyström från samma län sig förenat, på andragna skäl föreslagit, att omförmälda författningar måtte sålunda rättas, att en nyodlare å krono-lägenhet lemnades rättighet att försälja eller afstå lägenheten med lika rätt, han den innehade, åt hvem han ville, skyld eller oskyld, eller åtminstone till det af sina barn, till hvilket han hade det mesta förtroendet, dock med rätt för barnen, i händelse de blefvo förbigångna, att, på sätt om börd vore föreskrifvet, få, mot erläggande af den betingade köpeskillingen och utfästade förmåner samt de nödiga kostnader, köparen å hemmansdelen nedlagt, densamma inlösa. Detta memorial, hvaröfver Lag-Utskottets yttrande blifvit infordradt, har den 1 4 innevarande månad hit ankommit; men då omförmälde stadganden, hvilka afse hushållningen med Kronans jord och beröra frågor, som ej utgöra föremål för Domstolarnas pröfning, utan i administrativ väg handläggas och afgöras, icke äro att hänföra till sådana ämnen, med hvilka Lag-Utskottet, enligt 53 § Regeringsformen och 33 § Riksdagsordningen, eger att sig befatta, föranlåtes Utskottet att ifrågakomne memorial till Hederv. Bonde-Ståndet återlemna; hvilket, jemlikt Riksdagsordningens 44 §, för samtlige Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 17 November 1859. Bih. lill U. St. Alik. till Exp.-Utsk. den 24 Nov. 1859, kl. 1 e. m.
Riksmynt för hvarje tryckt ark; att, vid prenumerations-teckningen, 1 R:dr SO öre må i prenumerations-afgift förskottsvis erläggas för hvarje samling, hvarå prenumereras, och prenumeranten först vid uppgörande slutlig liqvid för sista bandet af samlingen godtgöras, men deremot hvarje band, som dessförinnan uttages, dervid liqvideras efter tre öre för arket; att det må vara prenumeranten öppet lemnadt att, allt efter som tryckningen verkställes, häftevis kunna uttaga den eller de samlingar, hvarå han prenumererat, med liqvidations-skyldighet då sista häftet af ett band utbekommes, samt slutligen, att den närmare tillsynen öfver denna prenumeration, så under innevarande riksdag, som under tiden mellan densamma och den nästiöljande, jemte omsorgen om åtgärders vidtagande till att förekomma omtryckning af vissa handlingar, såsom Rikets Ständers Revisorers och Justitie-ombudsmans berättelser, Landshöfdingarnes femärs-berättelser, riksdagsbeslutet m. II., för Bihangets fuilsländigande, äfvensom att vissa dertill bestämda 'exemplar af Bihanget vederbörligen utdelas bland Rikets Ständer vid början af nästa riksmöte, måtte Riksgälds-kontoret anförtros, — alltsammans i likhet med hvad under sistförllutna riksdag egt rum, på grund af Rikets Ständers bifall till dåvarande Expeditions-Utskotts Memorial N:o 3, Stockholm den 1 November i8t>2. 4 Expeditiqns-Utskottels Utlåtande N:o 4, I¥:o 4. Utlåtande, i anledning af en utaf Kommitterade till tryckfrihetens vård gjord framställning, angående förändradt sätt för tryckningen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelser.
Sparre jemväl åberopat, stadgar lagen visserligen skyldighet för en kärande, sorn fått tredskodom, att derom underrätta sin vederpart; men den föreskrifver tillika, att detta skall ske först när laga tid till vad ute är; således måste svaranden passa på sitt mål för att bevara sin rätt till vad. Detta är min åsigt angående rätta tillämpningen af Jagens närvarande stadgande i denna del; och i motsats emot Utsk:t anser jag icke den föreslagna förändringen i detta hänseende böra ega rum. Det är ett ganska ringa omak för en svarande att göra sig underrättad örn hvad uti rättegången förelupit, Deremot kan det ofta för käranden vara förenadt med ganska stor kostnad och besvär att gång efter annan delgifvä sin vederpart rättens beslut, Enligt närvarande rättegångsordning åligger det domaren att ingripa i målets gång och efter bästa förmåga söka utleta sanningen; och vid sådant förhållande måste det sorn allmän regel antagas, att båda parterne skola vara tillstädes. Undantag från denna regel kunna endast få ega rum i enkla skuldfordringsinål, der svarandens närvaro i allmänhet ej är af nöden. Dessa åsigter gjorde sig gällande vid 1856-58 årens riksdag, då Lag-Utsk:t med samtliga Riks-Ståndens godkännande, gaf åt lagen den tydning, jag nu tagit mig friheten framställa. Af dessa i korthet anförda skäl, och då någon förklaring af ifrågavarande lagrum icke torde vara af nöden, får jag förena mig uti det yrkande, sorn blifvit af Frih. Leuhusen framstäldt. Frih. Leijonhufvud, Carl Gustaf: Då denna fråga förra gången förevar till behandling, tog jag mig friheten yttra några ord till försvar för den åsigt, Gr.
Men, säger man, och kanske icke utan skäl, det blifver då först i en mycket aflägsen framlid, sorn Svenska nationen kan få enhet i sina förhållanden, enhet i sina beskallningsgrunder, enhet i allmänna skyldigheter i afseende på rikets försvar, enbet i allmänna onera. Ja väl! ly det går icke an att bryta sönder alla dessa nuvarande förhållanden, annorlunda än emot ersättning åt dem, som skulle dervid förlora, det går ej an att genom en författning, en ukas förklara, alt till ex. bär icke finnes någon jordbeskattning, ulan efter bevillning, ly då plundrade man halfva nationen, för att skänka åt den andra den egendom, som af den förra hälften blifvit lagen. Sådana förhållanden sönderslita folken, men bereda ingen sällhet för framtiden. Man måste således, vid frågor om representationers ombildning, utgå ifrån en grund sådan att icke byggnaden må ramla innan första våningen är uppförd: iakttager man ej cn sådan försigtighet, så är det ett ömkligt försök att plåstra med ideer, att framkasta, hvar och en efter sitt bästa förstånd, mer och mindre skickligt uppställda förslager, hemtade dels ifrån främmande länder, dels ifrån eget land, samt ifrån hoppet att kunna organisera den blifvande representationen så, att den lemnar ett alldeles fritt spel för intriger och ärelystnaden. Bien alla dessa elementor, åsigter och ändamål vill jag lemna å sido, såsom icke hörande till ämnet; men de äro likväl af beskaffenhet att utaf hvar och en af eder, mine Hrr, kunna besinnas, då man hörer fraser uttalas om ordning och sättet för sådane organisationer. Jag kan ej neka, att jag håller mig för min del strängt lill grundlagens form, för bestämmande af öfverläggningssältet vid grundlagarnes förändring, och derföre Den 12 Mars f. m. 157 inskränker mig till att först begära Hr Gr. o. Landtnäs yttrande, huruvida, efter deno upplysning jag lemnat om behandlingen i Const.Utsk. af Hr Åkermans förslag, och det svar han derifrån erhållit, denna Hr Åkermans framställning icke skall anses för en ny, inom Ståndet väckt fråga, och som således icke kan till pröfning upptagas.
Sorcttä cxpcbttton tilt SSfyaftoct 8,000: — 95:o Sitt ponorartum ocp foflnabSserfåttnmg åt Sftagiftcr TI. SBtBerg för cn af ponom uppfunnen oct) utförb råfncmaffin 8,000: — 96:d Itnbcrftöb för ot gång åt förre haftorn tutb ©rocnfta förfamttngen t (Stjicago uti Skorra Stmcrifa ©uftaf UnontuS 3,000: •—• 97:o ©obtgöretfe titt afttbne ©feppättmmermannen 21. ^ebfirömä arftotngar, för cn Gtiefen å fcbcrmera förotpefabe fors tretten Gfartöfrona teumab förftråcEntng 5,850: 66. 98:o Söneförpöjntng åt 9icftorn lotb lägre etcmcutartårotocr Sitt ytterligare fofhtaber för Bpggnaberna famt anbra arbeten lotb ben npa poäpitatéMnrättningen å tågenpetcrna §eb Sitt förluattningås ocp unberpåttS Sitt fortfättanbe ocp futtBorbanbe af Bpggnab§ 104:o g-ör Btyggnabåsarficten å beit åt ©tocfl)olm§ 33eterts närstnrättntng utlåtna egenbom 15,000: •— 105:o fyöt tfiånbfättanbc af ltämubc $eterittärstnrättntng3 fmebja 15,000: — lOG:o fyöt fttfop af fetntffa c rf) ft;ftjfa gtaS famt appara* ter ttt. m. mib famina inrättning 2,000: — 107:o fyör itppföranbc af ett ni;tt fjufftall fantt ett mitibre rtb Sitt fåfont
Med författningarne är det visserligen instämmande, att Klafböhle Laxfiske, efter den sålunda i Nåder prolongerade Arrendetidens förlopp, till nytt Arrende utbjudes; Men, som den afgift Lieutenanten Berghmark derföre nu erlägger, blifvit vid allmän Auction bestämd, och någon anledning alltså icke förekommer, att högre Arrende framdeles kan erhållas, samt härtill kommer, att, då Lieutenanten Berghmark, under utöfningen af Statens tjenst, blifvit till den grad skadad, att han är oförmögen Siats-Utskottets Betänk anden. §43 fortsätta de yrken, som utgjort egontliga föremålen för hans verkningsförmåga , och derigenom utur ständ att försörja sig med Hustru och en talrik famille, Staten skäligen icke lärer kunna undandraga sig att, för Berghmarks öfriga lifstid, anslå en mot hans af förmän vitsordade nit och välförhållande lämpad pension, som, derest densamma komme att utgå, på sätt Committerade öfver Strömrensningarne i underdånighet föreslagit, samt tillförene, i dylike fall varit vanligt, till betydligt belopp skall medtaga Cominitterades, till andra behof påräknade tillgångar, men hvilken utgift kunde undvikas, såvida Lieutenanten Berghmark vunne sin önskan, att, på ytterligare i5 år, varda vid Arrendet af detta Laxfiske bibehållen; hemställer Stats - UtskoLtet, om icke Riksens Högloft. Ständer, i betraktande af desse särskildte omständigheter, skulle finna lämpeligt, att en sådan förlängning af ifrågavarande Arrende beviljas, emot det att Lieutenanten Berghmark afsäger sig allt anspråk å bidrag af Staten i förenämnde afseende, samt med vilkor, att han för öfrigt fullgör hvad honom, enligt Kongl. Brefvet d. 22 December 1822 åligger, att nemligen vara försedd med 944 Stats-Utskottets Betänkanden. tillräckligt arbetsfolk , som förhindra det byggnaderne vid Fisket ej måga taga skada af Yedflottningarne i Elfven; Och torde Riksens Högloft.
Finér åsamkade och efter hans den 20 Mars 1837 inträffade död yppade balans af de till uppbördsoch kassörs-kassorna för åren 1836 och 1837 hörande medel, fastställd efter föregången utredning till ett sammanräknadt belopp af 172,997 R:dr 3 sk. 3 r:st., men sedermera genom särskilde levereringar nedsatt till 123,344 R:dr 15 sk. 4 r:st., Kongl. Majit genom Dess Högsta Domstol medelst utslag den 6 Maj 1843, ibland annat, ålagt Departements-Chefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerius, att, näst efter förre Kontrollören vid bemälde Kongl. Styrelses Uppbördskontor Paul Middendorff och förre Kamererare!) vid samma Styrelses Kammarkontor, Kammarrlitts-Rådet J. Winroth, ej mindre betala den brist, som efter proportionerlig fördelning på kassor och år uppstod å de 20,000 R:dr, hvilka under Valerii tjenstetid såsom Kameral-Departements-Chef blifvit dels år 1836, dels ock år 1837, anordnade till Kassörskassan för bestridandet af 1836 års utgifter och hvilken brist uppginge till 3,176 R:dr 38 sk. 8 rist., än äfven ersätta 1837 års balans i uppbördskassan, 7,645 R:dr 26 sk. 11 rist. pcb i kassörskassan, 2,985 Ridr 9 sk., tillsammans utgörande en summa af 13,807 Ridr 26 sk. 7 rist., Kongl. Majit, i anledning af Kansli-Rådet Valerii underdåniga ansökning att varda befriad från den honom sålunda ådömda ersättningsskyldighet, har, uti till Rikets Ständer den 19 Augusti 1844 aQåten nådig proBih. till R. St.
Dessutom hade, genom den tolkning Konungens Befallningshafvande gilvit åt nämnde utslag, ytterligare orättvisa blifvit, enligt motionärens åsigt, tiondegifvarne tillskyndad, hvarpå an;öres några exempel; och då detta allt skulle hafva tillkommit i följd af otydligh-, t i författningarne, hvilka det, enligt motionärens förmenande, tillhört Rikets Ständer att bringa i det skick, att tvist af ifrågavarande beskaffenhet icke bort uppkomma, samt den fattiga befolkningen i nämnde församling icke borde tillskyndas något lidande derföre, att den icke hade nog insigt i gällande författningar, har motionären begärt ersättning af allmänna medel till nämnde tiondegifvare för hvad de sedan är 1844 nödgats i berörde hänseende oriktigt utgifva. Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då ifrågavarande tionde ej till Statsverket influtit, samt motionärens framställning grundar sig å sädane enskilda förhållanden, hvarmed Staten hvarken bör eller kan taga befattning, saknar Utskottet ali anledning förorda förevarande motion, hvilken alltså torde af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m. Ullålande, i anledning af väckt motion, angående befrielse för egare af skaitefrälsehemman från utgifvande af forsellön å ränlespanmål. (I. A.) Genom remiss från Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet fått emottaga en inom nämnde Stånd af Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén frän Calmar län väckt motion. Bih. till Ii. St. Fröt.
Vid den tidpunkt, hvartill vi kommit i föregående lilla öfversigt af Norges ställning, hade Strömstad redan under långa månader varit, så att säga, öfverspoladt af krigsfolk från högsta till lägsta graden, liksom krigsfolket i nejderna vidt deromkring overksamt väntande på att de långvariga kabinettsunderhandlingarne skulle framskrida så mycket att ett resultat blefve skönjbart, hvilket vidare kunde utveckla den kommande verksamheten. Och väntade trupperna och befälet, hvad skulle då staden göra – staden, som, hvart än blicken vändes, hade framför sig ett ändlöst perspektiv, så länge Norge stretade emot, ty vare sig att pennkrig eller svärdskrig blefve öfvervägande, finge staden ändå behålla sina ovälkomna gäster långt efter det beslut tagits om krig eller fred skulle komma till stånd. Och dertill rådde nu, då ”matfrierier” icke behöfdes, då inga sjuka halfnakna landtvärnister togo omsorgerna i anspråk och inga ”cirklar” för spinnande af politiska hemligheter voro af nöden, en anda af positivitet, stundom öfvergående ända till öfversitteri, som om man befunnit sig i fiendeland. Kronprinsens rykte och segrar, jemte det anseende hvartill Sverge åter lyftat sig, utgjorde förenadt något, som visst var godt och väl för både krigaren och patrioten – och hvilken ansåg sig ej för patriot – men det var en mäkta stor skilnad på att i all sköns ro hålla tal om dessa lysande förmåner på orter, der ingenting annat förspordes än sådant som rörde sakernas grannaste sida, mot att hålla tal på de orter, der man, så godt som kastad ur hus och hem, såg hela sin yttre, stundom sin inre existens flyga bort lik röken för vinden. Här kunde jubelropen öfver den 14 januari – Norges lofvade förening med Sverge – icke skrikas alldeles så högt som på andra ställen, icke ens på den dagen, då man särskilt fick befallning att öfver denna lycka jubla i sky, d. v. s. på den 6 mars 1814, då fältmarskalken Essen hade sitt högqvarter i Strömstad.
Remisser icke kunna vidtagas förr , än Stats-Utskottet, efter att hafva fått emottaga den i Kgl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition omnämnde Redogörelse för förvaltningen af Slussverkets inkomster och öfriga till ämnet hörande handlingar samt med den tillgång Utskottet kunde äga till de för målets behöriga utredande erforderliga upplysningar, först granskat nu varande Interessenters med Kongl. Maj:t och Kronan in» gangne Contract och de anledningar bemälte Interessenter trott sig äga att detsamma uppsäga, samt Den 17 Juli. samt derefter sa val i dessa omständigheter, som i allt öfrigt dess utlåtande meddelt. Den af Kongl, Maj:t i Mader omförinälte undersökning lärer , enligt den anledning Kgl. Majus Mådiga Proposition gifver, ännu icke kunnat blifva verkstäld och synes ej eller vara att förvänta under denna nu till slut stundande Riksdagen; och sorn i saknad deraf frågan, om Gontraclet med nu varande Slussverks Inferessenter må upphöra och hvad anstalt sorn i sådant fall kunde böra vidtagas till Inrättningens iståndsättande och framtida förvaltning , icke kan korn» ma under öfvervägande; så har vid ett sådant förevetande Stats-Utskottet funnit någon annanåtgärd vid delta ärende nu icke äga rum, än att till Kongl. Maj.t i underdånighet öfverlemnas, att sedan vederöd lig undersökning skett huruvida Inteiessenterne i Slussverket fullgjort hvad det med Kronan ingångna Contract af år 17G9 om Verkets underhållande kan dem föreskrifva, samt Inrättningens tillstånd och öfriga omständigheter blifvit upplysta och utredda , i Nåder pröfva och bestämma hvad understöd, som utaf nionde Hufvud-titelns till Jordbrukets, Handelns och Näringarnes undsättning och förkofran på Stat anslagna Fond, må kunna tills vidare meddelas för Slussverks • inrättningens vidrnagthållande. Hvilket till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen heniställes. Stockholm den 15 Juli 1815, På Den 17 JuTi. Pä Högloft. Riddersk. och Ad.
Fältjägare-regemente, sora vederbörande Rotehållare, enligt med dem, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga bref den 6 Juni och 10 Augusti 1826, afslutade och sedermera, till följd af Kongl. Brefven deri 14 November 1846 och 16 Mars 1847, för en tid af SO år förnyade kontrakter, förbundit sig att till Kongl. Majtt och Kronan erlägga; att fonden, som ursprungligen förvaltades af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län, sedermera blifvit, till följd af Kongl. Brefvet den 30 November 1840, till Kongl. Krigs-kollegium öfverflyttad och genom dess försorg förräntad; att, genom Kongl. Brefvet den 30 September 1831, aflöningsoch beklädnadsm. fl. kostnader för Artilleriets l4:de sexpundiga, i Hernösand förlagda, batteri blifvit i nåder anvisade att utgå från denna loud; och att, ehuru inrättandet af den med fondens samlande afsedda kavalleri-trupp ännu icke blifvit i nåder anbefaldt, sådant likväl torde ifrågakomma, åtminstone i händelse af krig, under hvilket förhållande en för ändamålet påräknad tillgång, som, i den mån vakans-afgifter inflyta, kunde genom förräntning tillvexa, möjligen komme att saknas, om den hos Rikets Ständer ifrågasätta dispositionen af fondens kapitaltillgångar ginge i verkställighet; Y olani är-vakansmedcls-fonden, att denna fond, hvars ändamål, jemlikt Kongl. Brefvet den 12 Mars 1836, vore att utgöra en tillgång, hvaraf kostnaderna för Arméens Under-olficerares bildning skulle bestridas, i sådant afseende och i öfverensstämmelse med hvad tid efter annan i nåder föreskrilvits, bekostat de i en del garnisons-orter inrättade korporalskolors förseende med deras förnödenheter, skjuts och traktamente till det belaI, som kommenderats att öfvervara examina i nämnde skolor, utgifterna för de år 1845 å
Rikets Ständer hafva, vid pröfning af denna framställning, väl ansett, att ofvan åberopade stadganden icke upphäfva ifrågavarande i Kongl. Rrefvet till Kommers-kollegium den 23 Juni 1722 omlörmälda och till 1 procent bestämda afgift, hvilken redan på grund af raspoch spinnbusordningen af år 1698, § 8, till raspoch spinnhuset i hufvudstaden utgått. Att samma afgift ej af förbiseende, utan på grund af lag, fortfarande utgår, synes äfven deraf, att densamma, efter alt tid efter annan hafva till olika ändamål blifvit anordnad, sednast genom Kongl. Rrefvet den 17 Oktober 1851 öfverflyllats till Stadsnämnden från och med 1852 års början, dock med vilkor, att medlen skola användas till den förbättringsanstalt för vilseförd ungdom, som i hufvudstaden finnes inrättad under benämning af ”Stockholms Stads llppfostrings-inrättning Jör värnlösa barn”. Men då testamentstagare lika litet i hufvudstaden, som annorstädes i Riket, äro befriade från erläggande af den för testamenten bestämda bevillning, synes det Rikets Ständer med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att den för dessa handlingar i nämnda stad, under namn af raspoch spinnhusmedel, jemväl föreskrilna och till £ procent bestämda afgift bör upphöra; Och få Rikets Ständer fördenskull hos E. K. Majit i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att någon afgift under namn af raspoch spinnhusmedel icke vidare skall för testamenten i hufvudstaden erläggas. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 26 Mars 1863. Åte rremilteradt af Ridd. och Adeln den 30 Mars 1863. Uppläst och godkändt hos Preste-Ståndet den 8 April — Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Första Hufvudtitel.
Jag öfverlemnar åt en hvar att öfvertänka, huruvida det är rimligt att man hvart 3:dje år genom ett enda penndrag skall kunna betaga denna industri all möjlighet till utveckling, och jag frågar huru man under så osäkra förhållanden . skall kunna våga att använda betydligare kapitaler på en om än aldrig så lönande näringsgren, och huru det skulle vara möjligt 1 för de landsorter, som till sin hufvudnäring begagna husfliten och handslöjderna, att kunna i en framtid ega bestånd? Vi vete att husfliten är i vårt land nödvändig under de långa mörka årstiderna, och att den lemnar ett säkert bröd åt de landsorter, der naturen varit nidsk på bördigare jordmån. Det är derföre med verklig förvåning som man i allmänhet betraktar detta Const. Utsk:s Den 1 Februari f. m. 225 Utsk:s beteende, och jag får således med anledn. af hvad jag nu yttrat, äfvensom med anledn. af den reservation Doktor Broman afgifvil; oCh i hvilken Hr Stjerngranat sig förenat, samt i anledn. af hvad tvenne föreg.-de talare yttrat, vördsamt anhålla att det förevaride Betänk, måtte afslås och K. M:s Nåd. Propos. blifva hvilande till grundlagsenlig behandling nästa Riksdag. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Såsom ledamot af Const. Utsk. må det tillåtas mig att så godt jag förmår taga Ulsk. i försvar emot de beskyllningar, som blifvit emot detsamma framställde. Jag tror att hufvudgrunden till dessa beskyllningar ligger deruti, att de talare, som här yttrat sig, utgått från den öfvertygelse, att den uti den Nåd. Propos:n föreslagna förändringen i 61 § Reg.F. verkligen skulle medföra stadga i vår tulllagstiftning, då Utsk. deremot i sitt Betänk, utgått ifrån den motsatta åsigt, att den föreslagna förändringen icke skulle medföra den stadga man åsyftat; och Utsk. har, vid sådant förhållande, icke ansett sig böra tillstyrka ett förslag, som innebär en rubbning i Konungens och Ständernas ömsesidiga rättigheter.
Comiten kan vid detta förhållande ej inse, det Revisorerne varit i saknad af tillräcklig upplysning derom, hvarifrån skiljaktigheten härutinnan sig härledde, men vill likväl, i anledning af hvad de framställt, gifva den ännu fattligare form åt redovisningen i denna del hädanefter, som Revisorerne åsyftat. 2:0 Den uti denna punkt af Revisorerne ådagalagda missräkning till Fondens fördel af Tre R:dr 38 skill. 2 r:st., för år i832 inlöst Salpeter, har, då någon rättelse deri af de Lefveranter, som vidkänts densamma, icke blifvit sökt, destomindre kunnat af Comiten anses förtjena afseende, som densamma skolat kräfva en vidlyftig undersökning i speciella redovisningen uti de uppgifna 3:ne Län, å hvilkas sammanslagne uppbörd den finnes hafva uppkommit. 3:o Hvad Revisorerne, med hämtad anledning af i Eder Kongl. Maj:ts och Rikets KammarRätt förut gjord anmärkning, i denna punkt framställt, att nemligen i Hufvudbokens sammandrag öfver Salpeterintägten saknades den åren i832 och i833 på Gottland inlösta Salpeter, liar, på sätt Revisorerne sjelfve härvid tillika upplyst, följt af det särskildta förhållande med uppbörden derstädes, att densamma icke directe och genast, såsom för öfriga Länen, redovisas hos Comiten, utan först efter uppbördsårets förlopp, då Räkningen från Länet inkommer och tillägges Hufvudboken, hvaruti berörde uppbörd sålunda, ehuru serskildt, blifvit redovisad. Då Revisorerne dock funnit sig böra omnämna detta förhållande, får Comiten härvid jemväl i underdånighet upplysa, att den ifrågasatta fullständigheten i berörde sammandrag för den påföljda tiden redan blifvit iakttagen. 4:o Del häruti omförmälda belopp 8 R:dr 16 sk., utgörande förskjuten resekostnad och ersättning åt ExpeditionsKronofogden J.