Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maria blir himmelsdrottningen, som hela tidskiftet ägnade en hyllning full af svärmeri och öfversinnligt galanteri, och teologerna öfverflyttade på henne all den poetiska kärlekslängtan, hvilken de under utrop af hat och afsky sökt utrota ur sina hjärtan. Allt steg mot den himmelska jungfruns tron med en trånad, hvilkens hetsiga rosendoft inga teologiska rökelsemoln förmådde dämpa. Medeltidens profanlitteratur erbjuder samma växling mellan de båda polerna. Den satiriska bitterhetens uppfattning af könslifvet kom dock först fram i 11- och 1200-talens berättelselitteratur hos Frankrikes contörer och senare hos Italiens novellister. Det var med bourgeoisiens första i framryckande på världsskådeplatsen, som den cyniska anekdoten skapade en konst, hvilkens misstrogna världsklokhet och skadeglada skratt afspeglade klassens egen brist på idealitet. Ett starkt inflytande från österlandet gaf denna stämning de litterära motiven, ty från orienten stamma två tredjedelar af dessa outslitliga historier om kvinnolist och kvinnofalskhet, i hvilka västerlandets borgare tolkade sina egna missräkningar och sina egna låga hjärtan, karrikerande det sexuella lifvet till ett groteskt och skamlöst intrigspel. Hela denna riktning faller alldeles utom Dantes natur. Den var lika främmande för hans ungdoms svärmeri som för hans mandoms patos och andaktsbehof och kan så här stillatigande lämnas ur räkningen. Helt annorlunda är fallet med den storartade erotiska idealisering, som till en förnäm och spetsfundig lära utvecklades af provençalska trubadurer, franska chevaleriskalder och italienska kärleksmystici, och i hvilken Vita Nuovas hvita fruktträdgård har sina rötter. Om de första erotiska sångerna voro visor, som Poitous och Limousins unga kvinnor sjöngo vid majfesterna, då de hand i hand dansade öfver ängarna, är det den provençalska poesien, som först af vårdriften mellan man och kvinna bildade en upphöjd och subtil kärleksteori. Redan hos Bernard de Ventadour, som dock diktade, innan den provençalska poesien stelnat i schablon, märker man ansatserna till detta.
» Men kanske du, min stumpa, vill hjälpa Men nu häller jag på att trassla in mig i mamma i stället? Vi ha ingen mamsell i huspetsarne, om också icke bokstaflligen. » Reveset längre, som du vet, och mamma arbetar nons därför! » som kammarherrinnan säger. som en slaf, fastän så illa är det inte, att Eftermiddagen förflöt mycket trefligt, så att hon kan behöfva det. » det var sena kvällen, innan jag visste ordet af. I ett huj fick jag armarne om halsen på Åh, hvad vi pratade! Ja, egentligen Ann-Sofi, mamma och kysste henne på båda ögonen, som förstås! Jag har inte varit så mycket ute på sågo så trötta ut, det märkte jag nu. sista tiden och kan därför inte ha så noga » Får jag se, hvad lilla gumman gör », frä- reda på, hvad som händer bland våra bekanta, gade jag. som Ann-Sofi kan. Hon såsom ung fru får Och utan att vänta på svar fick jag hennes vara med öfverallt. Det måtte vara förtjusömnad ur knät pä henne. sande att få rå om sig själf så där! Det var lille brors jacka, som hon höll på Det var riktigt roligt. Och mellan det vi att reparera. » slamrade », åto vi äkta turkisk konfekt, som » Och sådant anstränger mamma sig med », Ann-Sofis man haft med sig från sin expediutbrast jag, och jag kände, att jag fick tärarnc tion med korvetten. Det var egentligen inte i ögonen. » Medan jag är borta och roar mig! » Idunsspalter — pris fem hundra kronor. 3) Den bästa utredning af frågan: - » Huru skall kvinnan bäst kunna bidraga till höjande af familjens ekonomi? » med omfång af 20 ä Emma H — n. » Men du hade ju arbete med dig », invände mamma fogligt. » Det är inte rätt af er båda », sade jag litet trotsigt, » att hålla mig som ett bortskämdt barn längre. Jag begär att få del af era bekymmer, käraste pappa och mamma. » » Du skall få det, liten, » sade pappa och satte mig på sitt knä, medan mamma fattade den hand, som jag inte höll om halsen på honom och strök den sakta.
Om nu denna claffification Ikulle finnas tillfredsflällande, få återfiår alltid federmera den frågan: huru och på hvad fätt skola della oreprefenterade komma till delaktighet uti Reprefentation ? Det har inom Utlkottet kommit .i fråga, att efter belkafienheten af deras olika yrken och lefnadsfätt lemna dem tillträde i något af de andra Stånden, allt efter forn de med defs hufvudnäring hade mer eller mindre gemenfkap. Således har det blifvit förflagsvis uppgifvit, att det hedervärda Bonde - Ståndet ville ibland fig upptaga fådana ofrälfe ägare afFrälfe jord, forn fjelfve bruka fitt Säteri eller Hemman, fådane idkare af bergshandteringen fora med Bergsman hafva uärmafte gemenlkap; och änteiigen vifla i ikärgården conftituerade fjelf-' beroende Filkare. Ibland det vällofl. BorgareStåndet har likaledes blifvit föreflagit, att al-* la de Pofleffionater eller Fabriksidkare Ikulle kunna upptagas, forn antingen förut idkat Borgerlig näring, eller genom lin befattning hafva gemenlkap dermed. Det Högvördig^ PrefteStåndet har önlkat, att ibland Cg upptaga och till delaktighet i valen befordra dem, forn hitintills flått under Prell • privilegierne, utan att äga en fådan rättighet. Sluteligen har man, i anledning af ett ifrån Högloft. Ridderlkapet och Adeln remitteradtMemorial i detta ämne, anfett fådane ftörre Pofleffionater af Säteri och Frälfeegendom eller Brukshandtering, hvilka hitintills, »• i anledning af innehafde eller ägande tjenftebefattningar och caracterer, icke ibland de an-? dra Stånden kunde upptagas, böra ibland Ridderlkapet och Adela emottagas och utgöra en ny del af detta ftand, hvilken genom val Ikulle få utöfva fin reprefentations-rätt.
Det skulis verfceligen vara för mig ganska smärtande, om jag blifvit så missförstådd , när jag sist yttrade mig , att man deraf, att jag nämnde det RiddarhusSecreteraren vore Folkets Embetsman, skulle kunna draga den slutföljd, att jag ansett Ridderskapet och Adeln ensam representera Svenska Folket. Jag föreställer mig icke möjligheten af en sådan slutföljd, men då jag hört en värd Ledamot taga SS Beti 17 Of t sier c. m. idensamma för gifven, anhåller jag nu att få re»ervera mig emot en sådan tydning af mitt yttrande. Hvad i öfrigt angår frågan, huruvida mia motion må förblifva hvilande eller icke, så tyckes det alfvarsamma sätt, hvarpå denna motion i dag blifvit behandlad, tillkännagifva, att den, icke är utan interesse; och jag förnyar derföre, min anhållan om remiss deraf, Herr Riben: En värd Ledamot har anställt t«n jemförelse mella,n RiddarhusSecreterare-Embetet och Fullmägtigskapet i Banken och RiksgäldsContoiret, och då det sednare icke är oförenligt med ett Embete i Statems tjenst, så har den värde Ledamoten trott, att äfven samma förhållande borde vara med det förra. Det torde dock dervid hafva undfallit friherre Cederström, att Fullmägtige i Banken väljas endast från Riksdag till Riksdag, dä deremot en RiddarhusSecreterare troligen aldrig blir skiljd, från sitt Embete annorlunda än genom döden, egen anhållan em afsked, eller ransakning 9?h doga, Herr Tham’. Jag ber, om förlåtelse att jag ytterligare upptager tiden, men jag skall vara ganska kort. Det är alldeles icke för att, ingå i någon vederläggning af hvad sorn emot mitt anförande blifvit yttradt efiersom. jag ingalunda tror detsamma vara ved.erlagdt \ det är blott för gtt rätta, ett misstag, sorn jag begärt ordet.
Där står hon framför honom och niger och niger, ty hon vet alltför väl, att han nu är en mäktig herre; men hon koketterar icke, hon är sorgsen och resignerad och har blott en liten önskan: att få anförtro honom sitt lifs historia. Och han sätter sig i bersån midt emot henne, på andra sidan om det runda bordet, och lyssnar. – Ser du, Jan Friede – säger hon vemodigt – Jag har aldrig kunnat komma öfver detta, att jag svek dig – den gången, du ville gifta dig med mig och jag vägrade. Sedan dess hörde jag ju ständigt talas om, hur du kom dig upp i grädden – och det grämde mig, så jag kunde gå åt, att jag, genom min egen dumhet gått miste om all lifvets lycka. För ser du – det var ändå amour, amour pure, som jag hyste för dig, fast jag icke visste af det själf, ty hvem kan skilja på godt och ondt här i lifvet. Men med min glädje var det slut – och när jag hörde, att gården var till salu, bestämde jag mig för att köpa den för att sedan kunna sitta här hela mitt återstående lif och tänka på dig och på den lycka jag haft i min hand. — För några dar sedan såg jag dig åka genom gatorna i samma vagn som drottningen – och förstod att allt hopp var ute Så talar hon länge. Hon vet att allt är slut och hyser inga illusioner. Men hennes hjärta blir mer och mer fullt af gamla minnen och innan han går, skänker hon den forna vännen sitt fulla förtroende och begär hans råd. – Ser du fastän min lycka är för alltid begrafven blir det tungt i längden att lefva sitt lif i ensamheten. Och nu är här en bryggare, som begär min hand ja – tilllägger hon rodnande, då hon ser hans småleende – tro icke att det – i det här fallet – varit på samma sätt som med dig! Ack nej! Han är i allo en respektabel person och hur tycker du, jag skall göra, Jan Friede? – Du skall gifta dig, Ottilie – råder han med återhållen munterhet – två gånger skall man icke säga nej till lyckan. – Nej, nej ! – säger hon, djupt begrundande. – Du har nog rätt. Han är för resten alltigenom solid. – Ja, tack då för rådet! Och lycka till själf.
Den måste snart framtvingas af sakernas inneboende kraft. Af R. o. Ad. nu högsinnad! gifven, skall den utan tvifvel åt detta Stånd till väsendtlig del återeröfra det anseende och de sympathier, som R. o. Ad. fordom ägt, men till stor del nu förlorat, förnämligast till följe af Ståndets oformliga sammansättning, hvilken visserligen icke sann t uttrycker majoritetens af R. o. Ad. verkliga opinion, och sorn gör det möjligt, att Ståndets beslut, fattade den ena dagen af ett talrikt och den andra af ett fåtaligt antal ledamöter, måste sakna den conseqvens och den karakter, som ensamt ingifver aktning åt folkets representanter. Hr Rosenblad, Bernh.: Hufvudfrågan, mine herrar! i det vigtiga ämne, öfver hvilket vi nu öfverlägga, är icke, huruvida Svenska folkets representation bör grundas på ett så kalladt etttvå- eller fy r k a m ma r-s y s te m e, utanom det bör hvila på en förment rationel eller på en nationel grund. Utsk. har utlåtit sig för den första grundsatsen, om ock i tillämpningen det funnit sig oförhindradt att godtyckligen derifrån afvika — måhända ett nytt bevis lör sjelfva grundsatsens oanvändbarliet. Det yttrar sig nemi. sid. 18: ”Då TJtsk. här genast uttalar den öfvertygelsen, att hvarje medborgare, med sin bestämmelse för evigheten, har lika heliga anspråk på Staten, som denna, med sin genom tidell längre fortfarande tillvaro, har på honom, följaktligen också, att i mån af sin förmåga sjelf vaka öfver, att dess anspråk i Statens lagar iakttagas, följer häraf ock, att Utsk. icke kan anse valet af nationens representanter såsom några Stånds, eller classers, utan såsom hvarje medborgares angelägenhet, och således anser det vara både en rätt och en pligt för hvarje medborgare, som lemnar den borgen för insigt och oberoende, som Staten både för hans och sin skull äger fordra, att deltaga i val af de representanter, hvilka äga att å Den 2i Octobcr c. ra.
Hvarje Lön, Härad eller Pastorat organisera inrätt ningen ester hvar och en orks behof. Z:o Alt desse Oircctioner böra försiagswiZ ttprästa och till Ofver - Oircctioncns granstning öfverlemna serstildte ester hvarje orts beskaffenhet lämpade Jnstructioner, som innefattade desaillcrna af Barnens pndcrhällS - och upfostrings-sätt, samt huru lange de borde ätnjuta publikt understöd, hvarvid i synnerhet hord? komma i betragtande, alt sill undvikande af kostsamma Byggnader och Betjening, Barnen kunde j Sochnarne hos redligt Folk inaccordcras, Säfom understöd och tilgängar för desse Inrättningar har sttskptktt trott sig ödra päräkna: s) Tredjedelen sf behällningen i Kyrko-T!onHen uti Skäne, Halland, Blekinge och Bohus-Län, med undantag af de Fvrsam-ingar derstädes, som hafva ^us, katrormtus. b) Sockne-Vagazincrnes öfverstokts inkomster, frivillige sammanstött vid Begrafnrngar och Husför, HLr, samt för detta ändamäl päbudne Collectcr jemte en viss Procent utaf avgifter för erhällne Fullmakter, Diplomer och Ordnar, c) Cn ftrstild Fatiig - Procent i ett Lkabt förhållande efter förmögenheten af ogifte eller barnlöse Personers qwarlätenstap; hvilken pä samma sätt och pä samma gäng skulle lttgä, som den hittills vid Bouptckningar päbudne vanliga Fattig - Procent, st) Böter till Kyrkan för LönAaläge och rm-erhällsmcdlen för vägla barn. e) We« Den i September. 7Z o) Wederlags - Spninemälen, i händelse ben bfweralt tomine att indragas.
s 336—- 338, bif. af Preste - 4« Ståndet, IX s 90, återrem. af BorgareStåndet, IX s 93, bif. af BondeStåndet, IX s 95, af Adeln, IX s 97. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 5i5, bif. af BorgareStåndet, IX s i4o. Broderier af guld och silfver, om afskaffande af. Se, Nationalitetens upplifvande, om. Brottmåls-Domares tillförordnande, om sårskilde. Motion, remitt. till Statsoch LagUtskotten, II s i23o, 1292. Utskottens Utlåtande, IV s 26 — 3i, bif. af PresteStåndet, IX s 719, af BondeStåndet, IX s 734, af Adeln, IX s 845. Ytterligare Utlåtande. Adelns beslut deröfver, IX s 1177, PresteStåndets, IX s 1 184» bif. af BondeStåndet, IX s 1187. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 27. BränvinsBrännings-afgift, I 1. s 842. om fördelande af, mellan afoch tillträdande å försålde Hemman. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1201. — Att de för Bränvinsminutering stadgade afgifter må i BevillningsFörordningen upptagas. Motion, remitt. Lill Bev. Utskottet, II s i332. Bevilln.
Ilan bar försl ansett olämpligt, alt kannetalsbéstämningarne skulle göras pä olika lång tid för gästgifverierne och för andra utskänknings-ställen. Det är likväl den betydliga skillnad emellan dessa, att bränvins-utskänkarne, eller krögarne, hafva sina rättigheter på högst 3 år, men de hittills varande gästgifvarne deremot på obestämd lid, och det vore således omöjligt, att för den tid, dessa sednare hafva sina rättigheter, bestämma något visst kannetal. De gästgifvare deremot, som få sina rättigheter efter den nya förfatlnrn, stå i alldeles samma förhållande som öfriga krögare, och för dem bestämmes kannelalet alldeles på samma sätt som för de sednare. Det är dessutom den skillnad emellan ett gästgifveri och en vanlig krog, att om gästgifvaren upphör med sin krogrörelse, så qvarstår han likväl såsom gästgifvare, men en vanlig krögare, som förlorar sina krogrättigheter, han qvarstår som intet. Jag tror mig härmed tillräckligt hafva bemött Ilr Printzensköld» första anmärkn. Ytterligare har af samme värde talare blifvit anmärkt, att i Utsk:s förfatlningsförslag stadgar den §, som talar om bestämmande af kannelalet för gästgifverierna, uttryckligen, alt Taxerings-Kommitéens beslut kan öfverklagas, hvaremot mitt förslag derom ingenting innehåller. Jag skulle för min del snarare tro, att ett fel ligger uti den § af Utsk:s förslag, som stadgar sådant, enär ett dylikt stadgande ingalunda behöfves, utan följer af de allmänna föreskrifterna i ämnet, och då uti den af mig föreslagna redaktionen af 15:de §:n något annat stadgande icke är uttryckt, än att t. ex. Kommitéerna skola i detta fall besluta, så är det äfven gifvet, att detta beslut kan pä vanligt sätt öfverklagas. Slutligen halden värde talaren sagt, att det vore orimligt, att Taxerings-Kommitéerna skulle bestämma kannelalet för hela den lid, för hvilken tiilständs-resolutionen är gifven, och att detta stod i uppenbar strid emot hvad om bevillnms bestämmande i allmänhet är stadgadt.
IV.-o 3,6. 5j köpte, skola, i den ordning Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1824 stadgar, förrättas. Der dessa besigtningar icke ännu blifvit hällne, böra de, på första året efter Kongl. Majrts härom utkommande Nådiga kungörelse, verkställas. Efter laga husesyn må dock icke, utan synnerliga skäl, sådan besigtning hållas, förr än 5 år efter husesynen förflutit. 2:0 Contracts-Prosten anmäle, tidigt på året och sist inom Februarii månad, hos Konungens Befallningshafvande, hvilka Oeconomiska besigtningar inom Prosteriet, enligt nyss anförde Kongl. Kungörelses föreskrift, eller i anseende till förekommande vigtiga skäl, erfordras. Konungens Befallningshafvande gifve genast derefter den Kronobetjent, som skall besigtningen förrätta, dertill behörigt förordnande med föreskrift att, i samråd med Prosten, minst en månad innan hvarje förrättning, dertill utsätta dag, om hvilken Prosten genast derpå gifve Boställs-innehafvaren underrättelse. Der Församlingen har vid bostället byggnads-skyldighet, åligge Boställs-innehafvaren, att låta Församlingens Ledamöter kallas till ordentligen utlyst Sockenstämma, 58 Las,- samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Utt.
Misstroende till myntet och fruktan för dess förändring kunna icke ha verkat dess undanhållande ur rörelsen, ty capitali6ten mäste väl ha insett, att Banco* sedeln hos honom förvarad, varit underkastad samma förändring, som om den till en annan vsrit utlånad. Snarare må man antaga, att öfvertygelsen om omöjligheten, för Gäldenären, att med ejt minskadt Rörelsecapita] godtgöra de fordringsanspråk, som en öfvergående con-“ junctur alstrat, verkat misstroendet till enskiltas förbindelser j att man alltså mera funnit sin aekning vid, att genom myntets undanhållande, ge detsamma ett högre värde, och att man närt det hoppet, att på de skuldsatte näringar, nes bekostnad, få den förlorade räntan mångfalldigt ersatt genom en fördelaktig Financeoperation. k Att motsatta interessen uppkommit och en slags afundsamhet emellan jordbrukaren och capitalisten, bestrider jag icke, men väl att den varit ömsesidig; ty det har berodt af capitalisten att blifva jordbrukare, men icke tvärtom Ett fiendtligt tillstånd emellan gäl4 denär och fordringsägare skulle naturligen uppJ komma, så snart den förre såg sig öfveriemnad åt den senares godtycke^ men striden måste upphöra, tr.r Gäldenären förlorat allt och fordringsägaren icke har mera att vinna. Strid kan icke tänkas emelian dem, som äga, och dem, sorn hafva intet att förlora, ty de senare ha intet intresse att förfäckta. Jag har också hört föras dessa olika intressens talan, 3II Ilen i “ April f, m. men jag har icke hort yrkas återgången af Sedelmyntets värde till det ursprungliga eller Silfreta, och ännu mindre ständigt nya tillökningar af pappersmynt utan motsvarande garantier; ehuru jag icke saknat tillfälle att erfara hvad gäldenärs-classen, till befordrande af sitt intresse önskat. Att denna, sorn icke sällan yttrat klagan öfver sitt betryck och önskningar om förbättring af sitt tillstånd, derföre skulle beskyllas att hysa det hoppet, att en gång afbörda sin gäld i ett nytt slag afassignater, förefaller mig högst oväntadt, äfvensom Comitéens yttrande om vådan af en sådan förhoppning.
Departementschefen i underdånighet följande underdåniga framställningar om serskilda anslag utöfver ordinarie statsbehofven under riksstatens Sjette hufvudtitel, dels för vissa år, dels för en gång, nemligen: A) Styrelsens öfver allmänna vägoch vattenbyggnader under den 19 Oktober allåtne memorial, hvaruti, jemte summarisk, af tillhörande tabeller åtföljd, berättelse, rörande användandet af de medel, Rikets Ständer till allmänna arbeten och öfrige under styrelsens inseende och kontroll ställde föremål, för åren 1845, 1846 och 1847 anvisat, bemälde styrelse, med uppgift om inkomne planer och sökte understöd för dylika företag, afgifvit underdånigt förslag å erforderlige statsbidrag till deras utförande, hvarvid styrelsen, som hänfört dessa arbeten till tre klasser, omfattande lista klassen sådane, som syntes vara af synnerlig vigt; 2:dra klassen dem som jemförelsevis kunde anses af något mindre allmän nytta, och 3:dje klassen de anläggningar, som, endast i den händelse att inga angelägnare företag under tiden anmäldes, skulle, om tillgångarne medgifva, af staten understödjas, i underdånighet ansett följande belopp ifrågakomma att hos Rikets snart sammanträdande Ständer, till anslående för instundande tre år, genom nådig proposition föreslås, nemligen: a) till hamn-, kanal-, slussoch brobyggnader samt elfrensningar: i l:a klassen för hamnarbeten vid städerne Westerås, Lidköping, Calmar, Christinehamn, Cimbrishamn, Wisby och Linköping, kanaloch slussarbeten mellan Philipstad och Sjöändans lastageplats, samt båtleds öppnande mellan Örebro och Järle Bil.
Från Vä Ilo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragning af Stat s-Ut skottets Utlåtande, N:o 2o3, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition 0111 Stats-Werkels till,- stånd och behof, i hvad densamma afser ett extra Statsanslag af Tre millioner Rdr till Försvars-Verkets iståndsättandc, allmänna arbeten 111. m. A.f Afdelningen, För sv ar s-Verket till lands, återremitterades ffte, 8:de, gide och io:de punkterne, afslogs d«n 7:de punkten och biföllos 1 i:te,'i2ite, i3:de, izjtde och i5:de punkterne, äfvensom Ståndet för närvarande ej fann någon åtgärd erfordras, i anledning af Utskottets vid slutet af nämnde Afdelning, pag. 7 af Utlåtandet, gjorde hemställan; Afdelningarne: Försvaret till sjös och Allmänna Undervisningen, biföllos; och 28 Trot. JJtdr. d. 2-S Aug. 1834. AfJelningarne Fyrar och Bakar samt Vaitencomunicationer m. ra. återremitterades. S. I). Yid förnya i föredragning, återremitterades Stats-Utskotlets Betänkande och förslag, N:o 204, i afseende på Riksgälds-Contorets behof ifrån oell med år i835 till och med år 183c^. S. D. Till Banco Utskottet remitterades: 1:0
Hus i Stad kan icke anses wara mera redbart än pä Landet, hälst ekt sädank uti de fleste taber sällan gttwer mer afkastning. Revenuen c.t hus pä ena eiler andra stället komma l alla fall ott anses elter Inkomst-tariffen och undgär säledes icke en tilibötlig bestallning, och z o Att Den 5 Ja,mani-, Z5Y g:o Att Skyddsafgift skulle endast drabba en sakligare Medborgare, som i alla soll icke kunna komma i fräga att betala efter Inkomst,tariffen. Jag kan icke undgä här tillika upprepa säfom mäst l ögon fallande, den olika princip Uistottet söftdt, dä pä ena sta let belydlige och dyrdare Abyggnader ä landet, jagas ej fä komma i berak, ning kil! Skyddsafgift, men ä ett annot, att alla hus, sälcdes ä»wen de ustaste kojor i Städer stola uppskattas. Widare, art Ulstoltet t Författningens i §. af i Art. anser hwar och en frän sine ärlige inkomster böra fä afdraga utbetald Hushyra, hwtlket förutsätter att man bör äga tak öfwer hust wud utan särskild afgift, men i 2 s). äligger den som sjelf äger detta tak betalning derföre. Slutligen torde äfwen böra ihägkommas att utom den swärjghet tvid Egendomars uppskattning, som onekeligen blir der bryösammaste af hela Taxeringen 1 Städerne och der skulle mängdubbla den tid för Taxerings förrättningen i sila fall fordras, är ock uppgilne normen, Brandförsäkrings,wärd. t sä mycket olämpligare, som gansta mänga exempel torde gifwas, pä lä wäl mycket under, som wida öfwer werkliga warder försäkrade Fastigheter. Dä i följd af skedde anmärkningar inom gme af de Nelpective Gränden frägan om dem af Högloft.