Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla träd stodo åter nakna, med en klar vattendroppa i hvarje minsta qvist, och det trefliga knarrande ljudet af snabba steg på fast snö och frusen jord hade nu lemnat rum för ett otäckt klafsande i djup smuts, så ofta man, med långa, betänkliga steg begaf sig ut under den grå och fuktiga himmel, hvilken stundtals grät öfver alltsammans i fina, nästan omärkliga droppar, men som en ängslig sydvest då och då förde mot den redan förut drypande fönsterrutan. Gunnar och Bengt voro bortgångna. Äfven Abraham hade bedt sig lof att få gå till den der samma «fastera», nu för att få ett par «vantar», som hon lofvat honom till jul, och Elin passade på tillfälle och sade till Lotta, att hvad som skulle ske, borde ske ju förr dess heldre; «ty annars»,– tillade hon – «kan du ju icke ha’ en minuts samvetsfrid», och antingen Lotta nu ville eller ej, måste hon likväl följa med Elin, som till mor Ingrid och Lena sade sig vilja gå till Solberga by en liten stund, och bad att Lotta skulle få följa med. Det var ett verkligt vänskapsprof af Elin att följa Lotta den långa vägen, i ett så ledsamt värf, i ett sådant väder och så djupt och uselt väglag. De unga flickorna bärgade sig dock dervid helt olika, så att vid framkomsten till Solberga by voro Elins känger obetydligt smutsiga, då Lotta åter var våt och full af dy långt öfver kängerna, ehuru hon haft kortare kjolar än Elin; men Elin hade hoppat och skuttat, lätt som en fogel på tufvar och stenar, hållande upp sin fina hemväfda ylleklädning, då Lotta åter stigit på hur det föll sig, i dy och smuts, utan att bry sig om hvarken fötter eller kläder. – Du förderfvar dig, dina skodon, dina kläder, och du stänker ned mig när du så der, utan all försyn, går rakt i alla vattenpussar – hade Elin flera gånger sagt, dock utan att röna minsta verkan deraf, ty vanans makt i småsaker är långt större än i de stora.
Det kan icke wara min twka att täfla med män, som äro mig wida öfwerlägsne i Lag-kunstap och erfarenhet, men dä, wid det nu iftägawarande Lag-Utskott - 1Z4 Den 6 September. skottets Betänkande om uphäfwande af ägtenskapS-för, bud i wista skyldskapsgradcr, det synes mig, att Utskottet icke nog fästat sm upmärksamhct pä de twänne hufwudgrunder, som i min tanka mäste utgöra skälm till ett sädant förbud, torde jag fä utbedja mig att i detta afseende sä utwcckia mina tankar. All Lag mäste hafwa till fbremäl antingen en Moralisk eller Politisk nytta och, om möjeligt, förena bägge. Sälcdcs tyckes mig Lagens förbud emot ägtcnskap i wista skyldskapsgradcr hafwa till föremäl att bi» behälla sedernas renhet ibland dem fom utgöra en fa, mille eller lefwa oftare uti ett och samma hus, och det är efter denna Moraliska afsigt, i förhällande till Hwarje Lands antagna sedwanor, som ett sädant för, bud bör beräknas tvid frägan om uphäfwande eller in, fkränkning. Den Politiska nyttan äter, hwaruppä Lagstiftaren i dylika fall bör och kan hafwa afseende; är; att förekomma det igenom giftcrmäl emellan altför nära beslägtad?, egendomar möjligtwis skulle altför hastigt kunna hopas uti en mans hand, dä Statens interesse äter fordrar, att de sä mycket som möjligt blifwa för» belte i smärre lotter. Staten kan wäl ej directe befäl» la nägot häruti, men af samma skäl bör han ätminstone icke gynna en anstalt som skulle haswa en emot dest afsigt stridande werkan. Dä dessutom Lag-Utskottet om jag e) bedrager mig, föreslagit enahanda böter för Lägersmäl emellan Slägtingar, som emellan oskylda, kan jag ur intet skäl bifalla det
Vill derföre bonden se sig menskligt behandlad, så måste han icke blott hålla sina hästar tillreds för den stränge herr öfverinspektoren, så ofta denne vill göra en resa för sina affärer eller för sina nöjen, utan äfven i behaglig tid offra en fet stek åt hans kök eller en hård gulden åt hans privatkassa. Sjelf lefver bonden hela året om af potatis och med hafra uppblandadt rågbröd, och kött är en för honom oåtkomlig artikel, om icke händelsevis något boskapskreatur i byn störtat. Sådana missförhållanden kunna aldrig afhjelpas; ty större delen af egendomsherrarne lefver, år ut och år in, uti någon större stad, och de äro nöjda, om de blott regelmässigt erhålla penningar till sina stora utgifter. Ingen bryr sig om, huru bonden betalar eller om han kan betala, lika så litet som de fleste egendomsherrar i öfrigt bekymra sig om sina underlydande.» Men denna målning är nedslående. Låt oss hellre resa till Prag, der nybyggda och välbyggda stadsdelar vittna om borgareståndets i Österrike stigande välmåga och anseende, men der också härden finnes för en ny, mot den germaniska bildningens välde fiendtlig folkrörelse. Denna yttrar sig i den uppblomstrande Czechiska litteraturen, som är en frukt af vaknad nationalanda hos de slaviska stammar, hvilka, likasom de i visst hänseende ännu lyda under tyskt öfverherrskap, hittills inom de bildade klasserna varit helt och hållet slafvar af en för dem blott ytlig tysk kultur. För hvarje dag uppreser sig denna reaktion allt mera hotande mot Tyskland, ty den tyska stammen är ifrån Östersjön till Adriatiska hafvet omsluten af en kedja slaviska stammar. Och man måste medgifva, att det för en nation är mera förskräckande, då dess bildning förlorar sina inkräktningar, än om den blott nödgas återge en tillfällig landvinning. Den enas död är den andras bröd. Det ligger i sakernas ordning, att en kufvad nation återvinner sitt nationalmedvetande och sin sjelfständighet, men att den detta gör är också ett bevis på den herrskandes svaghet.
Dermed förhöll det sig så, att Hamilton (att lilla riddaftkorset under konung Oscar I: s besök i Köpenhamn i Juli 1845 af Kristian VIII, som för grefven uttalade sin glädje öfver det goda förhållandet mellan de nordiska konungarne och yttrade den för-hoppning, att Hamilton såsom guvernör för kronprinsen Carl (sedermera Carl XV) ville bidraga att äfven hos honom nära det broderliga sinnelaget mot Danmark. Att Hamilton var denna uppgift trogen och sökte verka för dess realiserande, visade till fullo hans verksamhet i den stora konflikten mellan Tyskland och Danmark. Men innan jag går att redogöra för den roll Hamilton här spelade torde en liten öfversigt af den enaktskomedi, som kallades den Schlesvig-Holsteinska frågan vara af nöden. Att denna fråga var intrasslad berodde af två omständigheter. Den ena var nationaliteternas motsats i de med Danmark förenade hertigdömena, i det att befolkningen i Holstein och Lauenburg var tysk, men i Schlesvig blandad tysk och dansk. Den andra faktoren, som härvid var att taga i betraktande, var att de statsrättsliga urkunder, som skulle reglera förhållandet mellan den danska monarkien och hertigdömena, voro så invecklade och svårtydda, att deras tolkning var en stor konst, på hvilken de tyska » kron-juristema * och de danska statsmännen pröfvade sin skarp * sinnighet. Tyskame påstodo, att Schlesvig och Holstein voro oupplösligt förenade till en stat, som allenast genom en personalunion var sammanlänkad med Danmark. Danskarne åter ville göra den åsigt gällande, att Schlesvig var genom oupplösliga band fästadt vid Danmark, under det att den danske konungen, hvad Holstein beträffar, var medlem af tyska förbundet. Att här ingå i någon utredning af anspråkens beskaffenhet skulle leda mig för långt. Alltnog, schismen var sådan, att den europeiska diplomatien ansåg sig böra taga denna sak om hand och detta så mycket mer, som olika tronföljd var gällande i monarkien och hertigdömena. Man ordnade nu tronföljden så, att Danmark icke skulle sönderfalla i två olika delar efter den barnlöse Fredrik VII: s död.
den, men i händelse af löjtnant Askenbergs ankomst, skulle jag lemna honom detta bref, (han framtar det förutnämnde brefvet.) hvars innehåll, Kyrkoherden personligen ville närmare förklara, och som han mer. hoppades skulle bereda mig tröst i mina bekymArnman (tar brefvet). hvad jag kan, för att tillfredsställa er önskan. Jag emottar detta bref, och skall sjelf göra allt 98 Birger (öfverraskad). ja utsträcka ert ädelmod ända derhän... omöjligt Arnman. inte för er, ta dem båda i försvar för verldens Jag lofvar er, Birger, att, för deras egen skull, Ni (osäker. Ni skulle vilja vil fördomar och orättvisa. Er hustrus värde känner galagt till ert bästa, bevisar storheten af hennes jag inte mer tala om. Ödet har upprest en oöfverstiglig skiljemur oss emellan min kärlek jag; den verksamhet hon under er fängelsetid ådaförträffliga själ. Hvad jag känner för Gabriella, vill måste således stum slutas inom mitt eget hjerta, och dö först en gång med mig sjelf. Obemärkt skall jag likväl för henne blifva en tröstare och ett stöd; och om menniskors obarmhertighet, skulle förfölja dem, skall jag, så vidt jag förmår, vara deras ni har mitt löfte var lugn beskydd. Således, ännu en gång, Birger Haraldson, Birger (med blicken mot himlen). att stå så förkrossad, så förödmjukad inför denne man Jag har gjort er faderlös, ... och ni ni har i dag, hämnats er värdigt! Evige Gud är då äfven detta ett straff, ovanlige man. (med dämpad röst.) Jag tackar er, Arn FJERDE SCEN. De förre, FÅNGVAKTAREN. Fångvaktaren. ka er Önskar ni se dem Er hustru och er syster, hafva tillstånd att besö- (till Fångvaktaren. de må komma! Arnman (rörd). Ha äfven den kalken, måste ännu tömmas! Fångvaktaren går.) Farväl, olycklige man! och Gabriella.) (Han går hastigt, mötande vid utgåendet Erika
Den öfning, som härmed åsyftas, förvärfva» visserligen icke på kort tid; men med afseende på den svårighet, som redan nu förefinnes att till läroverken anskaffa skicklige lärare, vågar Utskottet ej med motionären föreslå så lång tids pröfning som 2 år, ulan håller före, alt man tillsvidare bör stanna vid elt år. Härunder bör ock den unge lärarekandidaten, om tiden rätt användes, och om han under en god Rektors ledning följt med undervisningen alltifrån den lägsta graden intill den högsta, hinna förvärfva kännedom af undervisningens fortgång genom läroverkets alla klasser och ådagalägga, huruvida Bih. till B. St. Betungande K:o 118. lian för sill kall oger anlag och erforderliga egenskaper. Alt åter föreskrifva, det detta auskullerande skall försiggå i stiftsstaden, synes hvarken rätt lämpligt eller behöflig!, emedan en sådan bestämmelse icke innebär någon större garanti, samt det till och med kan inträffa, att fj så många, som del åslunda, kunna vid stiftsstadens läroverk nnslällas. All undantagsvis kortare tid än ett år kan vara tillräcklig, för alt ådagalägga vana och förmåga, torde rj böra förbises, lika litet sorn att nöjaktiga prof derpå kunna hafva lemnats, under det man varit anställd såsom extra lärare, duplikant eller vikarie; hvadan tillförlitligt vitsord derom bör få gälla lika som betyg öfver ofvan föreslagna prof. I enlighet med dessa åsigter har Utskottet formulerat sin hemställan under Lill. h. i slutet af delta betänkande. Att deremot i läroverksstadgan införa en ovilkorlig föreskrift, det ingen må till lärare i lefvande språk utnämnas, som ej viss tid vistats utrikes, torde vara mindre tjenligt, enär bestämmandet af dertill erforderliga tidsmåttet blefve ganska svårt, då den ena individen med bättre anlag och föiberedelse kan vida hastigare förvärfva nödig skicklighet än en annan, som saknar dessa fördelar, samt för öfrigt kontrollen derpå, alt vistandet utrikes — äfven om detta närmare bestämmes att betyda vistelse i det eller de länder, hvilkas språk äro i Iråga — verkligen bMfver till idkande af grundliga språkstudier använd.
Af 3f millioner kannors pannerymd i Riket, utgöras 2 millioner af pannor under s5 K:r, hvilka alla tillverka bränvinet, med kanske 5o proc. högre kostnad, än om de bestodo af 4ooo pannor på 5oo k:r hvardera, och tillverkningen fordrade då dessutom kan hända ej mer än 12 å i5oo så stora pannor. Med ett ord, en allmän och enskilt förlust uppkommer af detta förhållande. Ridderskapet och Adeln är synnerligen pligtigt att medla i denna sak, emedan Ridderskapet och Adeln inom sig har så väl den dass af medborgare, som erlägger den högsta Bevillning för Bränvinsbränning, som ock största antalet sådane personer, hvilka icke alls betala någon Bevillning af detta slag. Jag har gjort mig följande reglor för mitt bedömande af saken. Jag tror, att all öfvergång bör ske med varsamhet, och att man hör noga akta sig för hvarje steg till reactioner från förbättringar, äfven om man, i afsigt att åstadkomma desse, gått något för långt. Vår Lagstiftningshistoria visar deremot, att ett begånget fel vanligen blifvit rättadt genom öfverdrift i motsatt förhållande; och detta är äfven nu fallet med Utskottens förslag i första punkten af ifrågavarande Betänkande. Utskotten föreslå der, att blott en panna af 90 kannors rymd må utgöra det högsta, hvaraf en jordegare får, i ett Verk eller på samma egendoms bolstad, till bränvinsbränning sig begagna. Ge - Den 4 Ju nii f. ra. norn ett sådant stadgande har man beröfvat eig all möjlighet att tillverka bränvin i stort; tj Husbehofsbränningen hindrar Konungen och Rikets Ständer, att göra serskilta förordningar om fabrikshränvins-bränning. Orri Husbehofsbränningen sålunda inskränkes, är det för oss omöjligt att kunna täfla med utländningen. Då skall i stället Danskt, Franskt och Spanskt bränvin till Riket införas och vinna ökad afsättning. En annan fråga är, om det må vara enhvar tillåtet att hafva två qo-kannors pannor, eller ock att begagna den största möjliga pannerymd, obegränsad.
För min enskilda del vill jag alltså icke motsätta mig den förra talarens hemställan, men för mitt begifvande dertill åberopar jag uttryckligen den ifrågav:de embetsmannens långvariga och synnerligen utmärkta förvaltning af Expeditions-Chefseinbetet. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till Iv. M:ts ifrågavale Nåd. framställning, hvilken propos. med ja besvarades. Gr. von Platen: Visserligen vet jag att i afseende på denna punkt, ty värr, icke något står att vinna, om man uteslutande håller sig till det materiela af saken, men jag är öfvertygad, att äfven för den, det i första hand rör, skulle det vara en anledning till erkänsla och tacksamhet att se denna punkt på annat sätt af R. o. Ad. 170 Den 9 Maj f. ni. behandlad än de andra Stånden gjort; och de flera reservanter, sorn i Utsk:t anmält sig, gifva mig också anledning att anhålla om ett förändradt beslut å K. o. Ad:ns sida. Då det förefaller mig, sorn man missförstått K. Mts Propos., begagnar jag tillfället att upplysa, att deruti icke finnes ett ord yttradt om enkans nödställda belägenhet; lyckligtvis är hon i den ställning att hon icke nödvändigt är i behof af denna hjelp. Jag har försökt att uppställa ordalagen i Propos:n så, att de skulle uttrycka det behof, som finnes hos Staten att uttala, att den vet värdera det redliga uppfyllandet af pligterna mot fäderneslandet. Det skulle hos mig vara brist på uppfattning, örn jag längre sysselsatte mig med att utveckla skälen för det beslut, jag önskar att R. o. Ad. måtte fatta, nemi. bifall till K. Mits Propos. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställdes först propos. på bifall till Utskits hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till K. Mits ifrågavide framställning, hvilken propos. med ja besvarades. Utskits hemställanden biföllos. 24:de punkten.
St:s uppmärksamhet uppå de icke obetydliga besparingar, som skulle kunna vinnas, om blott några mindre nedsättningar i nummerstyrkan ägde rum, men deremot en ny organisation af befälet lemnade tillfälle till de betydligaste utgifternas minskande. Det har blifvit anmärkt, att Sverige är det enda land, der för en styrka af 8oo man hålles en reg:ts-stab af chef och fyra majorer. Det lider icke något tvifvel, att en sådan styrka kunde med fullt skäl anses endast böra utgöra en bataljon; och de flesta nationer hafva, som man vet, sina bataljoner af iooo mans styrka. Men om man ock icke skulle vilja bringa förhållandet ända derhän; om man ville medgifva, att i vårt mera couperade land bataljonernas styrka sällan med fördel kan antagas böra vara öfver 6oo man, och om det synes passande att K. gardets i likhet med öfrige reg:ters krigs-organisation grundas på indelning i tre bataljoner: synes likväl, redan med iakttagande af dessa omständigheter, en stor vinst för Staten vara möjlig att tillvägabringa. Jag vågar derföre föreslå: i:o att K. Svea och Andra Lifgardes-reg:tena måtte sammanslås till ett enda reg:te af 1200 mans styrka; 2:0 att det måtte organiseras på tre bataljoner och 12 compagnier samt reg:ts-staben endast utgöras af: i Secund-chef, 3 Bataljons-chefer, 1 Reg:ts-qvartermästare, t Reg:ls-adjutant; samt att för öfrigt, vid hvarje bataljon, en bataljons-adjutaut 34o Den 7 Mars t. m. af under-lieutenants-graden måtte tjenstgöra, med afseende på bebofvet för den ständiga garnisons-tjensten. Genom denna förändring skulle en stor besparing kunna uppkomma för statsverket, helst om, på sätt jag äfven yågar föreslå, R.
Men när nu åter, på sätt Betänkandet föreslår, Beredningen skulle afskaffas; när allt, till och med Protocollet skulle sättas ensamt i beroende af Ministern och hans underlydande StatsSecreterare, och när man vidare besinnar, att StatsRådels Protocoller icke få tryckas, så att StatsMinistrarnes höga och mägtiga förvaltning icke ens voro underkastade publicitetens controll; så frågar jag, hvari bestod, eller hurudan vore val StatsMinistrarnes och StatsSecreterarens controll? Eller fanns väl sedermera någon annan ens tänkbar, än den, som livart femte år låg hos Ständernes Eleclorer, som ägde att välja vårt ConstitutionsUtskott. Om denna nu är vanskelig, huru mycket vanskligare skulle den icke blifva då? Man har åberopat exemplet af England och Norra America; men jag ber, att vi ej må kasta oss i förvillelse: intetdera af dessa Länder äga StatsMinistrar. England och Norra America äro mångfaldigt rikare än Sverige; men åtnöjas ändock med att hafva StatsSecreterare, och Den 27 Maji. 335 det vore väl roligt att vela, hvad KrigsMinistern i England heter, eller hvad FinanceMinistern i Norra America? Vi äga också StatsSecreterare, men vi skola nu icke nöjas dermed. För oss är beliofvet starkare att hafva höga och mägtiga och dyra Herrar. Man torde invända, att titeln ingenting gör till saken; och att Englands samt Norra Americas StatsSecreterare kunna vara Ministrar, utan att kallas så; men jag frågar då: Äga vi, eller kunna vi få en lika controll på de blifvande Ministrame, sorn man har i England och Norra America?
Grefwe I)a Ia 6 ar 6 i <?. Seban deistapct och Adeln npsj tagit ett bcfiut, att de§ Ombud wid upteckningcn af förra Konungens ägendom genom Ständets samteligc Elcctorer stall utnämnas, fär jag hemställa, om det wore enligt med en nödig ordning, att widtaga en annan utwäg, den att Ridderstapct och Adeln nu sjelf skulle nämna sitt Om bud - Z2 Den L September. bud. Jag bör förklara, att om jag wore Eleckor, gäfwe jag Herr Lerkman oändeligen gerna min röstmen detta sätt att utwälja honom, kan jag för unn del icke tillstyrka. Herr klinspor, 6ersit. Hwad fräsan om de 4 Millionerne beträffar, hwilken blifwik lagd pZ bordet, fär jag föreflä, att om derigenom nägon skadlig tids utdrägt förorsakas, den wärda Ledamoten, som det prkat, sjelf för summan mätte blifwa «n swartz. Herr 8er§kmnn erinrade, att fäsom honom wore berärtadt, sturle Konung nirs Testamente ännu ligga oupbrutit i Hof, Rätten, en omständighet, hwilken wid detta tillfälle han trodde äfwett böra ihägkommas. Herr von kstsu8tvo!kki Larl 6ustrk I^eiukolst, hxmstälde, om icke sedan walet af Ombud wore gjordt, det wore i sin ordning, att en Instruktion, som bestämde detta Ombuds befattning, föreflvgcs och faststäldcS. Pä flera Ledamöters begäran proponekade Herr Grefwe» och Landt - Marskalken , att af Ridderstapets och Adelns nu fattade beslut nu genast del ät de öfrige Stänben skulle lemnäs genom Protocolls - Utdrag. BifLllS.
Dä stämpelpapper till landsorten alsändes, höra vederbörande Embetsverk eller Embetsman, till hvilka slämpelbeloppel skall afgå, derom underrättas genom skrifvelse, som hör ätiöljas af tvefaldt upprättade reversaler, hvaruti slämpelbeloppel till antal och värden behörigen specificeras. Af dessa reversaler lörblifver det ena i Landlränleriet (ill verifikation af årsräkningen, men det andra, qvitleradl och i Lands-konloret annote radt, insändes lill Stats-kontoret, för att tillställas Slämpelpappers-kassören. I landsorterna och i hvarje läns ränteri kommer stämpelpapper, under lika tillsyn och kontroll, som för Kronans uppbörd i allmänhet löresk rifygs, samt under värd emot all skada, att hällas i beredskap och till den ändan af Slats-kontoret ditsändas; hörande, i afseende pä vården af nämnde stämpelpapper, iakttagas, ali det i Landtränteriet förvarade förråd af stämpladt papper hör förvaras i skåp inom 3:ne läs, hvartill Landskamererare!) och Landliänlmastaren ega hvar sin nyckel, och den tredje innehafves af den person, sorn Kongl. Majlis Befallningshafvande dertill utser. Den som vill låta stämpla vexelblankelter, anmäle sig derom skriftligen hos Statskontoret, med bifogande af trefald uppgift ä antalet af samma blanketter samt å de värden, hvarpå de lyda. Stats-kontoret låter derefter orri sill beslut underrätta försäljningsmannen i Slockholm, hvilken del åligger att, sedan blanketternas värde i penningar blifvit hos försäljoingsmannen depoueradt, blanketterna, ät följda af förteckning derå, til Rikets Ständers Banks sedeltryckeri aflemna, för alt derstädes i vanlig ordning stämplas; börande, elter det att stämplingen med möjligaste skyndsamhet blifvit besörjd, blanketterna llän sedeltryckeriet återställas till stämpelpappers-försäljuings-kontorel, lör alt till egaren ullemnas. § 10. Försäljnivg af stiimpelpapper. l:o.
De franska resande fl härvid betala ett minimum af trettio centimer extra pr kilometer såsom gengäld för den antagna speciela hastigheten. Detta betyder på rent språk, att tredje klassens passagerare i Stor Britanien kunna resa fortare än första klassens i Frankrike. Och man måste hågkomma att denna franska train, endast medförande första klassens passagerare och intet fraktgods, är ett lätt tåg, under det att den engelska medför passagerare af alla klasser och dessutom tungt fraktgods, En annan train, den mellan London och Lei^ester (äfven medtagande tredje klassens resande), som går ett hundra femtionio och tre qvarts kilometer och det öfver svåra stigningar, tillryggalägger afståndet på hundrafemton minuter, hvilket väl må kunna räknas bland de bästa prestationer inom jernvägsverlden. De skotska hastighetsökningarna äro otvifvelaktigt jernvägs årets förnämsta företeelser, men de engelska äro icke att förakta. Sålunda förekomma några beak tans värda förbättringar inom sön-dagBtrafiken (alla engelska jernvägar hafva olika trainservis för söndagen och några af dem gå långt för att motsäga den hitiils uppstälda teorien, att jernvägsegare hysa den besynnerliga åsigten att försynen, ehuru den ogillar jernvägstrafik på söndagen, likväl kan mildras om trafiken skötes på det sätt att den är af så liten nytta som möjligt för passagerarne). Ökad hastighet och beqväm-lighet anmärkes sålunda på de skämtsamt så kallade » brödvin-nande » expresstågen, d. v. s. sådana tåg, som för affärsmän möjliggöra att dagligen fara till London och tillbaka medan deras familjer vistas vid kusten. En sådan train till favoritbadorten Hastings går på en och en half timma nittiosju kilometer utan uppehåll, och det öfver stigningar, af hvilka somliga äro de besvärligaste i England. En annan sådan » äkta mäns train » (som de äfven kallas i följd af engelsmännens egenhet att gifva allting ett binamn) går ett hundra och åtta kilometer kring de värsta karvor i England på en timme och fyrtiofem minuter. En annanmärkvärdig traio finnes äfven.