Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tiden at hushälla synes med fullt stät wara inne, om någonsin Swensta folket stall framdeles kunna beräknas bland sjelfständigt* folkslag, sedan en sädan förstörelscanda, som nu regerat före senaste Revolution, sä länge rasat? Men Gud näde, ännu är början icke märkbar för mina swaga ögon. Jag wägar äfwcn provocera Högwälborne Herr Grefwens och Landtmarstalkens utmärkt wäl kända ömhet för Fäderneslandet och de krigare, som äro obetalde och än widare stola trotsa uselheten och döden, at billiga min motion, som troligen ingen »vältänkande lärer lägga pä bordet; häldst samma ickeäsyftarannat, änet word - 616 Den Zi Irikir. wördsamk, underdänigt och undersäteligen wärdigt föredragande, som stillar oro och närwarande pcnninge-bekymmer, sä mycket häldre, som jaa är fullkomligen ofwertygad, at slikt för wär Nådiga och wisa Konung är ct okändt behandlingssätt, och icke star at förena med dest obeffrifweliga sorgfällighet för sit folk. Ridderffapet och Adeln yttrade härtil sit bifall. HerrG re fwen ochLandtmarsk alken: Jag fär underställa Högloft. Nidderffapet och Adeln pä hwad sätt detta mäl bör Hans Maj:L föredragas, om Nidderffapet och Adeln behagade at detsamma genom mig ffulle framföras, och om jag i sädant fall ej borde wara försedd med et Protocolls-Utdrag, hwaruti Ridderffapets och Adelns underdäniga andragande innefattades. Friherre KosenbLns, LcberinF, ansäg Ridderffapets och Adelns Beslut först böra de andra Ständen meddelas, med anmodan at deruti instämma, hwarefter en rigtig Expedition syntes honom böra af Expeditions-Utffottet formeras, som sedermera af Herr Landtmarffalken och Talemännen finge til Kongl. Maj.t öfwerlemnas.
Ingen musik, utom möjligen vid pianot der inne i hörnet, ej en aning o m dans, inga picnics, kostymeringar, bazarer och hvad allt det kan vara, s o m sysslolösa menniskor finna på att fördrifva tiden med. Endast ett eller annat » kafferep » eller möjligen en konsert af någon till fortviflan drifven kringresande artist. Det låter just icke lockande det der, och likväl besökes anstalten af bortåt tusen personer om året, och, märk väl, af dem är det ett stort antal, s o m återkommer år efter år. I första rummet måste detta naturligtvis tillskrifvas de öfver all jemförelse utmärkta baden och den höga, friska, för fukt och dimmor fullkomligt fria luften. Men, eget nog, gör äfven lifvet här på platsen sitt till. Med frånvaron af alla de der nöjena försvinna äfven lvx o c h tvång, hvar o c h en kläder, sig hur enkelt han behagar, lefver ogeneradt och lugnt samt, framför allt, hvilar sig och hemtar krafter. Man promenerar i den vackra parken eller på berget, man sprakar, äter o c h sköter sig efter egen smak. Det har mycket talats o m den religiösa prägel, s o m hvilar öfver Mössebergs badinrättning, o c h visst är, att den, som känner sig dragen åt detta håll, här träffar många meningsfränder, men någon propaganda bedrifves här ej på minsta sätt, utan gör hvar och en s o m han behagar. Hvad s o m väl ej kan bestridas är, att man, efter en på detta lugna sätt tillbringad sommar, finner sig bättre beredd att återtaga vinterns strapatser, än o m man äfven under hvilotiden arbetat ut sig, låt vara i nöjets tjenst. Och nu lemna vi vår behagliga plats, sedan vi kastat en sista blick på den vackra anläggningen med sin vattenkonst midt framför o c h de båda svandammarne på sidorna, olika många andra sådana, derigenom att de verkligen äro » befolkade » Mössebergs kallvattenkuranstalt. med svanor. Af G — s. Från stora byggningens baksida utskjuter den äfHedersamt omnämd vid Iduns 5:te pristäfling.
Kristne och rättrogne förrättade här sin andakt på samma rum och gingo tillsamman ut och in genom samma port. Så skulle det alltid ha förblifvit. Detta minne var det vackraste monumentet på det forna Damaskus’ mull. Nu förstodo rättrogne och kristne ej mer hvarann. Öfvermannad af sin känsla räckte Nelly honom sin hand, öppet, okonstladt och med värme. Hon förklarade, att om han kunde läsa vesterländska böcker, skulle han möta de mest glödande lofsånger till det förödmjukade Österlandet och dess högt begåfvade folk. Han fattade hennes hand och sköt hastigt ned den höga, gula handsken från hennes korta, marinblå klädningsärm samt kysste med en österländings lidelsefulla sinlighet hennes blottade, hvita, mjukt rundade arm. Hon drog ej tillbaka den och gjorde intet motstånd. Hon fick en högre färg och såg ned på honom, men hans framåtböjda ställning och stora turban hindrade henne att se hans ansigte. Hur besynnerligt var det icke. Här stod hon, vesterländskan, i det forntidsaktiga Damaskus bredvid en man, hvars ansigte skymdes af hans stora turban. Och hur olik henne var han ej till sitt inre! Enligt hennes uppfattning skulle de båda könen arbeta, strida och lida gemensamt; enligt hans skulle de mötas på fristunderna till lek, nöjen och hvila. De skulle dela ljuft men icke ledt. Enligt hennes föreställning skulle man älska en gång i lifvet och sedan alltid bli sin kärlek trogen. Han deremot resonerade troligen ungefär så här: Jag är tjuguåtta år. Hur skulle det vara tänkbart, att jag undgått att redan flere gånger fatta tycke för en eller annan kvinna. Men om jag gjort det, utesluter det, att jag nu kan fatta tycke för dig. Der nere i halfskummet under dem låg Johannes Döparens kyrka, som småaktiga tvister hade omgestaltat till en moské. Kalifen sjelf rigtade det första hugget mot de kristnes altare. Tolf hundra konstnärer från Byzantion smyckade den unga moskén. Mosaiker betäckte väggarne, ädelstenar glänste i bönenischernas infattning ur slingor af gyllne vinrankor och trätaket var inlagdt med guld.
Ståndet att förena sig med de trenne öfrige. Men detta fjerde Stånd kan qvarblifva vid sin mening, och då måste frågan liänskjutas till förstärkt ConstitutionsUtskott, der voteringen visserligen kan utfalla i likhet med de trenne Ståndens beslut, men också motsattsen möjligtvis inträffa, i hvilken händelse Utskottets förslag i detaljerna skulle vara antaget till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, utan att Ridderskapet och Ådeln fått yttra sig öfver dessa vigtiga frågor. Om således någon önskar göra anmärkning vid Utskottets påföljande punkter, tror jag det vara nödvändigt, att pröfningen af för - Den 37 Januari i e. m. slaget nu fortsattes, på det icke tillfället till dessa anmärkningar ina gå förloradt. Herr von Hartmansdorff: De svårigheter Herr Hjerta anmärkt, uppkomne derigenom att Utskottet, i stället att först yttra sig om grundsatserne för en förändrad Tryckfrihets-förordning, oell sedan inlemna förslag till ändringar i detaljerna, nu sammanslagit bägge delarne i samma Memorial, förefinnas visserligen. Men de kunna aflijelpas, i händelse Ridderskapet och Adeln, eller alla fyra RiksStånden, först yttra sig om grundsattserna, och emedlertid låta detaljerna hvila. Om sådant icke låter sig göra, måste man, för hvarje särskild punkt, besluta öfver detaljerna i öfverensstämmelse med de beslut om grunderna, hvilka redan äro fattade. Men att felagtiga redactioner och bristande sammanhang derigenom skola förvållas, är lätt att förutse. I alla fall är det dock fruktlöst att längre tvista om behandlingssättet, innan Herr Grefven och LandtMarskalken gifver oss tillkänna, om det är tillåtet att behandla grundsattserna serskildt. För saken vore det onekligen bäst, emedan grundsattserne då kunde afgöras genom votering i förstärkta ConstitutionsUtskottet, innan detaljerne företoges.
N:o 11, afgifna förslag om val af Ordf:de i Utsk. och andre delegationer af R. St.; och N:o 29, med voter:spropos:r rör:de Const.Ulsk:s uti dess mern. N:o 16 afgifna förslag till ändring i 49 § Riksd.Ordn. och 56 § R.F., ang:de motioner. R. o. Ad. godkände de i dessa mern. framställda volenspropostr. Vid föredragit, af StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mein. N:o 313, med förslag till sammanjemkning eller voter:spropos. , i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut; ronde StatsUtsk:s utlåt. N:o 263, ang:de anslag till inköp af en Kansli-rådet Krutmeijer tillhörig gravyrsamling, godkände R. o. Ad. den i delta mern. föreslagna votens-propos. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk.-s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 314, i anledn. af erhållen återremiss ä utlåt. Vid föredragning af StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mein. N:o 315, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 274, ang:de bildandet af en fond till understöd för afskedade folkskolelärare, yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Utsk. för sitt tillstyrkande i detta mern. icke anfört några andra skäl, än de, hvilka redan vid ärendets förra behandling af R. o. Ad. tagits i öfvervägande, så får jag hemställa huruvida icke R. o. Ad. äfvenledes ville anse sig böra vidblifva sin, vid ålerremissen af det förra betänk, i ämnet, uttryckta åsigt, att nemi. Utsk:s förslag i detta afseende icke 266 Den 16 Augusti. kan anlagas.
Derföre, att ett bref emot stadgandet i denna punkt blifvit utan frimärke inlagdt i breflåda och åtföljt posten eller diligens ett slycke väg, kan brefafsändaren icke blifva berättigad alt få sitt bref fram till den det är adresseradt. Vill man begagna sig af Postverkets åtgärd för att få ett bref befordradt till den, med hvilken man vill brefvexla, så skall man ställa sig gifna föreskrifter till efterrättelse. Missbrukar man delta och instoppar ett bref i en breflåda, utan att förse det med frimärke, så är det detsamma, som om man far förbi en tullkammare, utan att förtulla en vara. Gr. Gyldenstolpe: Om man medgifver rättigheten för brefemottagaren eller adressaten att lösa ett bref, som blifvit inlagdt i breflåda, utan att vara försedt med frimärke, så är ju intet missbruk begånget. Gr. Mörner och Frih. Palmstjerna hafva med Hr von Hartmansdorff instämt deri, att, om brefvet icke är till fullo försedt med frimärke, adressaten skall godtgöra bristen. Således, om jag försökt att undansnilla Kronan 3 eller 4 sk., kan detta ersättas på det sätt, att adressaten skall lösa brefvet med det felande beloppet. Deremot, om jag inlägger ett bref i en breflåda, utan att förse det med frimärke, har jag, enl. desse Hrrs åsigt, förlorat min rätt att få brefvet fortskaffadt till adressaten och af honom löst. Sådant anser jag vara en orättvisa. Hr Adelborg har föreslagit, att bref, som icke äro försedde med frimärken, borde, efter ankomsten lill Postkontoret, kungöras i allmänna tidningarna; men nu kan hända, att man i en breflåda emellan Tierp och Gefle inlägger ett bref, som är adresseradt till en person i Ystad. Huru skall väl denne få veta, att han har ett bref att afhemta å Tierps eller Gefle Postkontor ? Afsändes brefvet till Ystad, så underrättas adressaten, att han har ett bref å Postkontoret att lösa, och han löser det äfven.
Veteii.ska,l) salacenien. Deilim i viii; t land enastiiende 11.eclcr för. en liviiina koin henne till del för orsak.eii, på B.villrc? ; var strängt veteaskiipliga tid miste fi5rnämt neclbl.icl; iaj cl. v. s. för bennes t \ ri %l.- och bi.öilbe~: ecliiing elleii, enligt ordaljdelseii i. lia,llelsel~refvet, for. )) (le syiin.erliga ' Ynillesgåfvor fku gi.efviniiai~ oc1.1. riksr8cliiln.m iidegalagt vid h.i7mjehancla till Iinshålln.ingens nppIi,j iilpande t j iiuan.de rön och försök ». Grefviniian iiypskilt.tade. trolige.11 sitt iiivälj ande ganska ritt, dk lion i det svar, soni i1pp1iistc.s deii 17 dec., yttrade b ' liziid ai~iltlt: a t t - sh iipplyst taiiili.vai~i, som förtjänar hela IC~iropas beröin, visar genom detta val, a t t det nier af godhet ' ' m', ii öclväiidigliet b e h ~ g a t n11 taga mig till dess ledaiiiot, och shledes liaft dess afseeiide mera iipph ett goclt uppsat äii. ' Tag erliaiiiier deiiiia lj; ckan~, ti,llagger hon, &gt;~iiied s&amp; mycket större tacksaiiiliet, som Iion ej allenast tjäiiar till inin egen. ii tan till andras iiypmiiiitra.n. Hon kali. s&amp;lecles Iiäclaii efter fall a 16, iimiien, som vida öfvergii mig uti egenslrnpe~:, som forcl1.w Att uppfylla Kong1.
Riksda ler. 6) Den som förlorar sin pollet och uti RiddarhusUfskottet begår en annan , må den erhålla emot erläggande af Trettiotvå skiliingar. 3°4 jOen 18 Augusti e, nt, 7) Skulle vid de sammanträden som föf Electorer, Förstärkt Utskott eller Nämnd utsättas, så få Ledamöter af Ridderskapet och Adeln sig infinna, att val eller beslut för sådan orsak skull, ej får äga rum, då bör, så vida kallelse i behörig ordning skett, hvar och en frånvarande Ledamot, som icke erhållit LandtMarskalkens tillstånd att på viss tid lemna Riksdagsorten eller icke, kan visa laga förfall, för en slik försummelse erlägga Två Riksdaler. Att allt hvad emot oordentligheier sålunda stadgas, må till verkställighet komma, derå åligger RiddarhusFiscalen noga och utan all mannamon handhålla, och som de utstakade afgifterne skola tillfalla fattiga Adeliga Enkor, så bör RiddarhusFiscalen ovilkorligen, utan vidare omgång, afgiften hos den felande uttaga, och uti en med lås försedd sparbössa genast inlägga. Vägrar någon att på Fiscalens anmaning erlägga afgiften, då bör han af Fiscalen genast tillsägas, att å nästa sammankomst, som efter anslag sker, sig inför RiddarhusUtskottet inställa, och ifall han kallelsen, derom Fiscalen ensam vitsord åger, försummar eller ytterligare vägrar afgiften betala, då åger RiddarhusUtskottet honom från Riddarhuset utesluta, intilldess han afgiften erlagt, hvarom anmälan af Utskottet i nästa Ridderskapets och Adelns Plenum göras bör, och der först bland alla årehcler upplåsas. Datum ut supra. Bi - Dtri 20 Augusti t. m. 30-5 Bilagor tillPleni-Protocollet för den 20 Augusti, eftermiddagen. O N:o 1. Vordsamste Memorial!
— Skamstraffen åter, stämplande förbrytaren med offentlig vanära, utesluta nära nog möjligheten af hans förbättring, och, så vidt varning dermed åsyftas, förfela de helt och hållet sitt ändamål. Sedan brottslings utställande vid påle att skämmas, äfvensom stockstraffet redan blifvit upphäfda, återstår nu af skamstraffen endast ärans förlust, så vida man ej för ett straff vill anse jemväl offentlig afbön. Den allmänna och oinskränkta ärelöshet, som genom den förra påföljden afkunnas af domaren, ''motsvaras dock ej", såsom Uag-komitéen anmärker, "af något bestämdt begrepp och kunde föranleda den föreställningen, att brottslingen skulle försättas i ett absolut rättslöshetstillstånd och anses förlustig den från menniskaus förnuftiga natur oskiljaktiga rättigheten att behandlas såsom person." Afbönen åter är afsedd att utgöra en upprättelse åt den förolämpade. Men den egentliga upprättelsen består, såsom nyssnämnde komité yttrar, i domarens förklarande att den tilltalade gjort sig till ärekränkning skyldig. Ett ytterligare erkännande deraf å den sakfälldes sida synes öfverflödigt, och derigenom undanrödjes så väl svårigheten att genom tvångsmedel kunna honom dertill förmå, som de stötande uppträden inför Rätta, hvilka af den skyldiges tredska och motvilja kunna orsakas. Enligt 14 § i förslagets 16 Kap. kan dock den för falsk angifvelse eller annan ärekränkning dömde förpligtas att erlägga kostnad till tryckning i allmän eller ortens tidning af den dom, hvarigenom den förolämpade upprättelse vunnit, der denne det äskar, — och denna påföljd synes Utskottet vida förnuftsenligare än afbönen. Men då Utskottet sålunda, lika med Kongl. Maj: t, finner de ännu i lag qvarstående skamstraffen böra försvinna, anser dock Utskottet nödigt att, till förekommande af missförstånd, yttra några ord angående den i förslagets 2 Kap. 19 § stadgade princip att vissa brott medföra den påföljd att den dömde förklaras hafva förverkat medborgerligt förtroende, — för alltid eller för viss tid.
Man har sagt, att hofrätterna skulle öfverhopas af göromål; men om dom skall fullgöras för måls fullföljande äfven från första instansen, kan ej denna slutsats dragas; åtminstone kati man ej med säkerhet nu bedöma, i hvad man hofrätternas göromål skola ökas. Men uoo D c ii 6 Augusti s. m. iifven om man antager, att fullföljda inål i hofrätterna blifva talrikare, anser jag icke såsom någon särdeles olycka, att civiiai rättegångar ökas. Sådant beror af folkökningen och civilisationen och bör aldrig gifva anledning till bekymmer för statsoeconofnen. I Skåne äro rättegångarna flera än i Norrland, och skälet är, att Skåne är mera peupleradt; hvarjemte det ligger i sakens natur, att man tvistar mer om ett tunnland jord, som ger afkastning, än ett tunnland, som ingen afkastning gifver. Trätgirigheten har derföre icke ökat sig, utan endast folkmängden och dess begrepp om sin rätt, och det går icke an att nedtrycka dessa fordringar. Om således några flera ledamöter i hofrätterna skola erfordras, tror jag ej, att det skulle blifva särdeles vådligt hvarken i moraliskt eller statsceconomiskt afseende. Med den erfarenhet jag äger, tror jag mig dessutom tryggt kunna säga, att tiden medgifver för nuvar. hofrättsledamöter att göra mycket mer, än som nu göres, 0111 de lönas derefter. På olia dessa skäl kan jag ej annat än tillstyrka bifall till betänk. ; och då jag ej hört Frih. Boye framställa några skäl för återremiss, utan för afslag, samt Frih. Baabs anmärkningar äro af den natur, att de rättelser i redactionen, som han önskar, lätt kunna vinnas, då K. M. öfver förslaget kommer att höra Hofrätterna och Högsta domstolen, anhåller jag för min del om propos. till bifall å betänk. Frih. Boye: Jag går nu att besvara de anmärkningar, om blifvit gjorda emot mitt förra yttrande. Frih.
P r e n u m e r. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. Allm. Telef. Hedvig Charlotta let var fest härom kvällen i Göteborg: först å teatern, där August Lindberg firade 25:te årsdagen af sin i den svenska odlingens tjänst betydelsefulla konstnärsbana, sedan inom en trängre krets, som på gammalt nordmannavis samlats för att höja bägaren till jubilarens ära. Sedan denna första och förnämsta hedersbetygelse försiggått, framträdde Axel Krook — den gamle kritikern med silfver i hår och skägg, men med glöd i blick och ord, rosor i hjärta och penna — och ledde hyllningen till en annan närvarande gäst, hvilken med sitt snillrika spel så väsentligt höjt värdet af aftonens festföreställning. Och för h a n s inre blick hägrade nog en annan afton å Göteborgs teater, den afton, då hjältinnan i den store spanske romantikerns drama » Lifvet en dröm » framträdde å denna scen och invigde ett annat betydelsefullt skede i rikets andra stads teaterhistoria — det Ahman-Pousette ' - ska —; då de första orden under detta skede: — Ack, låt hästen gå, — min vän: TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). - r a d. Winterhjelm. Hans brott så stort som Astolfs ej kan blifva! Var han mig kär? Svor han mig trohet gifva? När, mäktigt lockad utaf friheten han flytt klingade från Lotten Forsmans läppar. Hvad då var ett löftesrikt morgonskimmer, är nu en solljus, härlig konstnärsdag. Stockholmsbarn, ingick Hedvig Charlotta Forsman IG år gammal i Kongl. teaterns elevskola. Redan vid första uppträdandet här kom en triumf henne till del: hennes sätt att framsäga svenska språket — hen nes » deklamationsprof » — röjde en så stor begåfning, att dåvarande föreståndaren för skolan, den store skådespelaren Torsslow, fritog henne från det vanliga profåret i skolan. Här utvecklades hennes sceniska anlag under först Torsslows, sedan Jolins ledning.
Uti särskilda hos Rorgareoch Ronde-Stånden väckta motioner hafva Herr Ljungberg (i motion N:o 164) och Riksdagsfullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs län (i motion N:o 505) fästat uppmärksamheten derå alt Vågskrifvaren Lorentz Ferdinand Montelius, efter alt i 40 år hafva biträdt och derunder i 28 års tid varit anställd såsom e. o. Kammarskrifvare vid Kongl. Tabellverket samt under nämnde tid hafva med utmärkt flit, noggrannhet och omsorg utfört det mödosamma och grannlaga tabellsammanräkningsarbetet, upprättandet af de s. k. ”liggarne” och de efterhand offentliggjorda generalsammandragen, numera genom nämnde embetsverks sammanslagning med Statistiska centralbyrån och en förändrad arbetsordning sett sig förhindrad att med denna befattning fortfara och sålunda blifvit beröfvad en för honora och hans familj nödig och påräknad inkomst, som under en lång följd af år uppgått lill 800 å 900 R:dr årligen; och hafva motionärerne på grund häraf föreslagit alt Montelius, hvilken nu vore 57 år gammal, och hvars synförmåga under ofvanberörda sysselsättning blifvit så försvagad, att han numera icke kunde verk ställa något ansträngande skrifvaregöromål, måtte, utan afseende derå att Montelius icke haft ordinarie anställning i nämnde verk, för sin återstående lifstid tilldelas en årlig pension af 500 lV.dr. Utskottet vill icke bestrida att ju Montelius under sin långvariga tjenstgöring vid Kongl.
Om också räntorna singö förlorade, så är det ju i allmänhet händelsen med statslån att räntorna gå förlorade, hvarföre jag icke tror det kunna innebära något afskräckande alt garantien endast vore ett förklädt statslån. 1 nästföljande punkt har flr Frilen upgifvit, hvilket man bör tro vara rälla föthållandet, dä Hr Fiilen sådant bestämdt upgifver, att beräkningen är oriktig, den nemi., att 40 år skulle behöfvas till kapitalets amortering. Jag antager derföre att Hr Frihms beräkning är den rätta och att dertill endast fordras 38 år, men kan icke antaga möjligheten af en sådan orimlighet som alt Staten kunde yIleiligare anlitas att fortfara med amorteringen i 2:ne år sedan kapitalet vore betaldt, och föreställer mig alt om än Utsk. i delta fall ej baft annan grund för sin beräkning än alt ställa den på jemna tiotal, så måste dock så yäl amortering som ränta uphöra i och med detsamma att det förskolterade kapitalet blifvit fullt återbelaldt. Det återstår emedlertid att närmare granska hvilkendera beräkningen, antingen Utskis eller Hr Frihms, må vara den verkligt rätta. En annan utväg finnes äfven att befria sig från denna långvariga amortering, nemi. om jernvägen blefve så lönande, att det blefve skäl för Slaten att inlösa densamma, på sätt i föregående punkt omförmäles. Nästföljande punkt innehåller: ”Uplysniogar saknas rör:de den lämplighet en jernväg (rån Köping åt Orebro och Hult eger företrädesvis framför en sådan uti annan sträckning. Ingen fullständig undersökning har, Utsk. vetterligen, blifvit gjord för att utröna hvilken riktning vore den fördelaktigaste för en så dyrbar anläggning, med hänseende till dess inverkan på våra förnämsta näringar. En plan, grundad på full och omfattande sakkännedom, återstår ännu att önska, fastän beslutet om ändamålsenligheten slår färdigt att fattas-” Det är möjligt att man skulle kunna utpeka någon annan jernvägslinie, som vore mera fördelaktig, men då någon sådan icke ännu kommit i fråga, så återstår endast att visa om icke den nu föreslagne år lämplig med afseende på de trakter den kommer att genomskära.
Revisorers första anmärkning, att Pastor och Kyrkovärdai innehaft större ofcpräntade behållningar, än som medgifves uti 16 — 396 — punkten af Kongl Instruktionen af den ra April 1815, inträffar icke på undertecknade, Syssloman, enär under vår förvaltningstid någon större behållning för dessa Kyrkor aldrig innestått, utom de år, då någon större reparation i vederbörlig ordning varit besluten eller påbörjad. Balansen i sist afslutade Räkenskap för Bunkeflods Kyrka visar väl en kassabehållning af aoo Rdr, mendet lilla öfverskottet af hvad enligt Instruktionen får innestå, är redan minskadt genom utbetalningar innan det nu löpatide årets inkomst inflyter. Hyllie Kyrka deremot hade endast en kontant behållning af 31 Rdr, således vida linder maximum. 2:0 Vid andra anmärkningspunkten hafva vä ingen förklaring att afgifva, enär Inventarieförteckningar alltid åtföljt Räkenskaperna för dessa Kyrkor, samt Herrar Revisorer dessutom icke uppgifvit, hvilka ds böcker och handlingar äro, sora bort finnas men saknats, 3:o Af de löner och arfvoden, till hvilka Herrar Stats-Revisorer, enligt tredje anmärkningspunkten, icke funnit orsaken hvarken tali Kongl. Instruktionen den 12 April 1815 eller uti Räkenskaperna, utgå sådana från dessa Kyrkor endast lill Klockaren och Organisten i båda Församlingarna, till Skolmästaren i Bunkeflod samt till JBälgtramparen och Barnmorskan i båda. Men af Kongl. Resolutionerna den 22 Juli 1814 ’ som tillägger Klockaren 3:ne Tunnor spanmål af hvardera Kyrkan, samt den 28 September i833, som till Skolmästaren i Bunkeflod anslår 8 Tunnor, äro vidimerade afskrifter bilagda Räkenskaperna för det första året, sorn dessa poster blifvit afförda.