Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru Drakenberg var änka, och med en liten son vid handen återvände hon till sin moders hem i Göteborg .. Där, i samma hus där hon lekt sin barndoms glada lekar och hvarest hon som fullvuxen stått vid sin faders dödsbädd, byggde hon nu af spillror sitt ensamma lilla bo, men både för utkomst och af behof att komma i verksamhet såg hon sig om efter en plats. Det syntes henne nästan omöjligt att finna en passande sådan, då hon en afton i ett sällskap träffade föreståndarinnan vid skolan för vanföra i Göteborg, fru Alice Bonthron, som erbjöd henne en verksamhet liknande hennes egen. Såväl i Stockholm vid Eugeniahemmet som i Helsingborg planlades då dylika skolor. Fru Drakenberg tog med tacksamhet emot det vänliga anbudet. Praktisk och driftig som hon är, satte hon sig lätt in i att som lam, blind eller i saknad af högra handen dels utföra de arbeten, hon var van vid, dels lära sig nya. Det värsta var att dagligen nödgas se så mycket elände och lidande, men hennes glädtighet tog ut sin rätt, hon visste hvad sorg ville säga, men ock hvad kärlek kunde göra, och så blef det solsken äfven här. I detta, att bland dessa arma sprida ljus och kärlek, är hon visst icke ensam, ty så göra alla de kvinnor, hvilka arbeta i skolorna för lytta och vanföra, och ett besök där stärker därför vår tro på det goda och värmer upp kärleken till de lidande. I oktober år 1887 tillträdde fru Drakenberg sin plats vid den då öppnade skolan för vanföra i Helsingborg. Den började anspråkslöst, men redan följande år behöfdes en biträdande lärarinna, och hösten därpå inflyttade skolan i en större lokal. Fyra flickor fingo hel inackordering och åt alla eleverna serverades middagar. - ' — A a _ c n t. till Hemmet för vanföra. Den fick ett eget, hälsosamt beläget hus med den vackraste utsikt öfver Sundet. Elevantalet växlade mellan 16 — 30, däraf 12 — 20 i sender bodde i skolan. Sista året var den besökt af 45 elever.
Men icke alltid uppstå dylika tvister, utan att likväl derföre antagas kan, att åborätten lagligen tillhör den som till skatteköps erhållande sig anmäler, såsom då händelsen är, hvarpå jag, un der min tjenstgöringstid i K. kammar-coll., sett mer än ett exempel, att en interirasvis antagen äbo söker skatteköp å ett hemman, hvarå besittningsrätten tillhör hans myndlingar, de der naturligtvis ej kunnat emot ansökningen anmäla någon protest och sin lagliga rätt försvara. Det är vid dessa och andra dermed likartade fall som faran af förändringen ligger för öppen dager. Hos kammar-coll. der prov.-kontor finnas, hvilka först skola granska och sig yttra öfver beskaffenheten af skatteköpssökandens åtkomsthandlingar, och der pröfningen af dem sedan verkställes collectift af flera ledamöter, äger den värnlöse ett kraftigt skydd mot hvarje försök till förnärmande af hans rättigheter; och jag har mer än en gång, såsom protocollsförande varit vittne dertill, huruledes skatteköps ansökningar, som i behörig ordning varit kungjorde i orten, utan att någon protest skett emot desamma och som af K. beftde med dess förord varit understödde, hvaraf således med full visshet kan antagas, alt de vunnit bifall hos länsstyrelsen, i händelse den haft pröfningsrätten öfver dem sig anförtrodd, likväl af K. kammar-coll. blifvit afslagne på den grund att sökandens åtkomst till hemmanet icke varit så fullständigt styrkt, att han kunnat anses vara till skatteköp å detsamma lagligen berättigad. Nu skulle pröfningen af dessa så grannlaga och ofta invecklade ärenden öfverlemnas ensamt ät en embetsmyndighet, hvars chef om än aldrig så upplyst och rättrådig, likväl af mångfaldiga andra vigliga och magtpåliggande värf är förhindrad, att åt nämnde ärenden ägna tillräcklig uppmärksamhet; och denna pröfning skulle således falla i händerne på en enda person, nemi. landskontorets föreståndare. Hvar har man säkerheten derföre, att denna tjensteman, ibland mängden af sina göromål ens kan åt skatleköpsfrågor ägna den sorgfälliga granskning, som det sker hos ett riks-coll:m? Hvar säkerheten derföre, alt samma oväld som råder der jemväl af honom iakttages?
Det är nemi. just Oecon.Utsk., som både vid denna och föregående riksdagar gifvit de flesta exemplen på en sådan underlåtenhet att bos K. St. anmäla de frågor, sorn genom RiksSt:ns stridiga beslut förfallit, — en anmälan, hvilken också synes mig vara helt och hållet öfverflödig, enär RiksSt;n alltid genom prot.-utdr, meddela hvarandra sina beslut i hvarje fiåga. Såsom ledamot af Exped.Utsk. har jag vid innevar. riksdag varit nödsakad taga en närmare kännedom om det sätt, hvarpå de flesta riksdagsärender blifvit afgjorda, och denna kännedom har endast vunnits genom berörde prot.-utdr., utan att jag kan erinra mig, det Utsk:n vid andra tillfällen, än då sammanjemnkn. af de skiljaktiga besluten i någon eller några delar af ett betänk, eller omröstning i förstärkt Utsk. ansetts böra äga rum, hos R. St. anmält, huru frågorna blifvit af de särskilda RiksStrn slutligen afgjorda. I anledn, af Gr. Horns yrkande, att BancoUtsk. måtte casseras, torde det tillåtas mig fästaden stränge ledamotens uppmärksamhet derpå, att i händelse ingen annan cassationsgrund förefinnes än Utsk:s behandling af nu ifrågavar. ärende, måste, derest samma förfarande skall medföra samma följder, såväl Hr Gr. och ordföranden som de öfriga ledamöterna uti Oecon.Utsk, komma att jemväl, i sällskap med BancoUtskrs pluralitet, casseras. — Jag kan visserligen ej räknas bland dem, som söka tillvälla Utsktn en myndighet öfver R. St. Jag hatar tvärtom denna likasom ali annan ustirperad magt; men jag anser Utskrns ledamöter äga en ovilkorlig rättighet att handla enligt sin öfvertygelse om våra grundlagars rätta mening uti de frågor, som tillhöra Utsk:ns afgörande. Ogillas åter deras förfarande af R. St. och föreskrifva dessa ett annat handlingssätt, inträder skyldigheten för utskrsledamöterna att antingen ställa sig sådana föreskrifter till efterrättelse eller frånträda sina platser.
Då jag nu yttrat mig öfver hvad som förekommer rörande 2:dra punkten, hvilken äfven står i sammanhang med den 4:de, anhåller jag att om denna sednare få säga några ord. Hvad som gör att den 4 § inbegripes i denna är följande ord: »för all annan fastighet etc.” Nu lyder 4 § sålunda: »på landet: å hvarje särskildt hemman och hemmansdel samt från annan egendom för alltid eller under viss tid afsöndrad eller mot bestämd 48 Don 9 Maj e. m. afgift eller utan arbetsskyldighet eller tjenstbarhet upplåten lägenhet, äfvensom å byggnader, hvilka antingen användas till annat föremål, än jordbruket tillhörande näringar, eller äro upförda på lustställen eller andra dermed jemförliga mindre lägenheter och utgöra dessa ställens och lägenheters egentliga värde.» Den ena afdelningen, nemligen dessa byggnader, som användas till annat föremål, än jordbruket tillhörande näringar, är en helt ny klass, som, olika med hvad i den gamla BevillmsFörordningen eger rum, af Utsk:t blifvit upptagen. Jag tior att så väl Komitén som TJtsk:t häri begått ett väsendtligt misstag. Om man närmare undersöker författningen, så ser man att meningen här är att ställa förhållandena lika emellan stad och land, så att, då en fastighet i stad, den må användas till boningshus eller fabrik, beskattas, så borde enahanda förhållande ega rum med boningshus på landet. Man har likväl dervid förbisett några förhållanden, till hvilka jag straxt skall återkomma. Dessutom har Utsk:t längre fram föreslagit, att, då afdrag får ega rum på ränta af förlag, så anses dessa byggnader för näringar också för ett förlag eller, såsom Utsk:t yttrar sig, skälig hyra för dessa byggnader får afdragas. Det är således ett slags dubbelt konto, som här af Beredningen skall föras, då å ena sidan upsättes taxeringsvärdet å byggnader och inkomster af näringar och på den andra afdrages räntan på taxeringsvärdet, såsom hyra o. s. v. samt förlagskostnader i och för näringarne. Således tjenar hela denna taxering till ingenting, då den endast är ett slags upoch afföring.
I afseende på denna princip om skatteköpens underlättande, anhåller jag fä fästa uppmärksamheten derpå, att den alldeles icke är någon ny princip, ty den är erkänd af flere äldre författare i kameral-lagfarenheten, hvilket hvar och en som läst Botin om Svenske hemman kan intyga. Denna princip har icke heller någon här bestridt. Nu är det också blott fråga derom att underlätta denna sak. Motiverna till denna önskan äro hämtade från den erfarenhet man vunvit, att det är den enskildes och Statens ömsesidiga fördel att jordegendomar fritt må kunna disponeras af sina innehafvare, emedan de derigenom föranledas, att genom nedlagda kostnader förbättra jorden. Genom de underlätlaudeu Utsk. föreslagit uppslår egentligen en dubbel vinst för Staten, först och främst genom tillökning i årliga beloppet af denna inkomsttitel, derigenom att flera skatteköp årligen verkställas; för det andraså drager Staten, hvilken måste betraktas såsom en förening af alla enskifte en indirekt fördel deraf alt den enskilte förkofrar sin förmögenhet. Hvar och en som erkänner båda dessa satser mäste också, skulle jag tro, ledas till erkännande af riktigheten utaf Regeringens och Utskts förslag. Den motsatta idéen kan jag icke härleda frän någonting annat än en alltför stor karghet ä den moraliska idées vägnar, som man plägar kalla Staten, och begär att vilja öka centralisationen af dess magt och egendomar på samma sätt, som de gamla klostren sökte arrondera sig. Ett sådant kringgripande medför icke någon fördelaktig verkan. Då nu, på sätt jag haft äran nämna Utsk:s förslag innefattar cn utväg att verka en dub - 24 Den 7 September f. m. bel fördel för Staten, tror jag att raan gör väl i att bifalla detsamma. Hr Stuart: Det är egentligen i anledn. af Hr Sandströmers hemställan, alt jag måtte instämma uti bans förslag, sorn jag begärt ordet. I sjelfva saken kan visserligen vara detsamma hvilketdera amendement antages. Men då jag anser att K.
Om man sammanställer dessa båda yttranden, sä mäste man, utan att på något sätt vilja framkasta den åsigt, att någon ledning blifvit för den I(. Proposm hetntad från hvad som vid förra Riksdagen förekommit, likväl medgifva, att dessa tvenne yttranden hafva ett ganska starkt syskontycke. Går man deremot till den conclussion som af dessa motiver blifvit en följd uti den Nåd. Proposrn, sä försvinner all öfverensstämmelse. Jag tog mig friheten anmärka, då frågan förra gången förevar, att jag just på de skäl, sorn förekomma både i mitt nu uplästa an för: de vid förra Riksdagen och i K. M:s Nåd. Propus., föreslog att insättandet af benämnde s. k. legokarlar skulle uphöra. livad sjelfva legningen som princip beträffar, så anser jag visserligen det rättaste vara, att ingen legning tillätes, men den är af de slags onda, som man ännu någon tid måste tålas vid; men jag tror icke att man derföre behöfver falla in i något ännu sämre, nemi. att antaga sådana individer, som icke äro dugliga alt försvara fosterlandet. Jag föreslog att de, som ville vinna befrielse från beväringspliglen, skulle betala en viss summa, hvilken borde insättas i Riksg:s-Kont., och besparas för vissa upgifna ändamål. Jag ansåg att denna afgift borde vara lika hög som den, hvilken nu erlägges i vakanceafgilt af oroterad jord. Pä grund af denna åsigt hade jag uträknat, hvad den summa skulle utgjort, som skolat inflyta till Statsverket, i händelse denna praxis blifvit antagen och följd alltifrån 1812, och besynnerligt nog skulle denna summa hafva stigit till icke mindre än 50,000,000 R:dr. Man torde anmärka, att detta tal är för högt tilltaget, och att icke så många personer som nu hade begagnat denna rättighet, i händelse afgiften varit bestämd till det af mig föreslagna belopp.
Ansökan om sådan destilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall bos Konungens Befallningshafvande derom genast göra anmälan." \ 302 Prot.-Utdrag den 15 Juli 1854. 21 8 1 mom. antogs af denna lydelse: ”Den, som sålunda vunnit rättighet till destillering, skall, minst 14 dagar före hvarje gång han destillering företager, sådant hos Konungens Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifva den tid, hvarunder, och det ställe, hvarest han vill destilleringen utöfva, äfvensom destillerings-redskapens rymd och beskaffenhet; bifoge ock i hufvudskrift eller bevittnad afskrift justerares mälnings-bevis om redskapen.” 2:dra och 3:dje momenten; godkändes enligt det sednare förslaget. 22 och 23 88; ansågos böra utgå. Den hemställan, som finnes, pag. 7, med afseende å 58 § uti det sednare förslaget, bifölls. Utskottets hemställan, pag. 8, angående redaktionen af 75 § uti det sednare förslaget. Denna redaktion gillades, med uteslutande af orden: ”eller öfverträdes .förbud, som i 23 § gifvet är.” Hvad, som anföres, pag. 8, angående 38 och 40 §8 eller, uti det sednare förslaget, 42 och 44 88. Lades till handlingarne. Hvad nedanföre å samma sida hemställes, i afseende å ett tillägg vid den tarif, som sammanhänger med 1 mom. uti det sednare förslagets 108 8 samt slutunderrättelsen i 44 §, godkändes ; och 2.'o Förfaltnings-förslaget, bifogadt Memorialet, N:o 11; godkändes dels med de förändringar, som redan ärö vid Memorialets pröfning boslutade, dels med dem, som här nedan uppräknas:
Författning kungjord, så att anledning deraf kunnat bemtas för Rikets öfriga Handels-Corps att om lika förmån göra underdånig ansökning, lärer detta förfarande böra anses såsom en uraktlåtenhet af den uti 10 § Regerings-Formen meddelte föreskrift om vederbörandes hörande uti Ärender, som hos Konungen uti Stats-Rådet föredragas, och i sådan form tillstyrker jag derföre, att detta mål må hos Riksens Ständer anmälas till den åtgärd de sjelfva finna densamma förtjena. Herr Doctor Falk ansåg vägen vara stängd till anmärkningens fullföljande i anledning af 10 § RegeringsFormen genom utgången af voteringen och trodde, att något särskildt expeditionssätt icke fanns, samt förenade sig med Herr Commérce-Rådet Egge. Herr Lagman Nensén förenade sig med Herr Borgmästaren Ullberg i så måtto, som saken redan gjort för mycket uppseende, att af Utskottet utan all uppmärksamhet lemnäs. Herr Commerce-Rådet Egge föreslog, att en ny votering måtte anställas, om anmärkning skall äga rum eller icke, då, i händelse Ja vinner, Utskottets Beredning anmodas att utarbeta formen för anmärkningens framställande. Herr Baron och Ordföranden framstälde derpå följande justerade proposition: Finner Utskottet, att någon anmärkning skall göras vid detta mål? Den, det vill, skrifver Ja. Den, det ej vill, skrifver Nej. Vinner Ja, sä remitteras till Beredningen att ut - Bilaga K till Mern. 945 arbeta formen under hvilken anmärkningen skall framställas. Vinner Nej, förfaller all anmärkning vid detta mål. Rösterne uppbrötos och befunnos: Höglofl. Ridderskapet och Adeln: Ja 5 Nej 1. Högvördige Preste-Ståndet: Vällofl. Borgare-Ståndet: Ja 5 Nej 1. Hedervärda Bonde-Ståndet:
Bref, det äfven vore otvifvelaktig!, alt det i samma Kongl. Bref föreskrifna dödsstraff för tredje gången inbrottsstöld upphört, och att i stället fästningsarbete, jemte kroppsplikten uträknad efter Ijufnadens värde, borde den brottslige ådömas, men att likväl, enär hos tjuf, som för tredje gången öfvad inbrottsstöld blifvit lag förd och ej låtit sig rätta af de förut honom ågångna straff, föga bättring vore att förvänta, den lill sådant brott skyldige, ehvad det stulna voro litet eller mycket, skulle lifstidsarbete åläggas; och komme för öfrigt det i 1773 års Kongl. Bref, för den, som andra gången med inbrottsstöld beträdes, utöfver lagens sladgande utsatta två års fästningsarbete att till rättelse uti dömande följas. I anledning af gjord förfrågan, meddelades vidare, uti Kongl. Brefvet till Götha HofRält af den 18 Juni 1807, det förklarande, att tredje resan tjufnad af mindre värde än etthundra daler, sorn tillika utgjorde andra resan inbrottsstöld, skulle, jemte bestraffning i öfrigt efter lag, beläggas med fem års straffarbete, hvaraf tre år belöpte för tjufnaden, såsom tredje gången ulöfvad, och två år för det tjufven en gång förut under inbrott stulit. Slutligen utfärdades Kongl. Brefvet den 21 Juni 1820, kungjordt genom HofRälternas Cirkulär och innehållande, att Kongl. Majit, som fästat uppmärksamhet å befunnen olika tillämpning af 1773 års Kongl. Bref, jemte sedermera utkomna författningar, angående bestraffning för andra resan inbrott, hvilken ömsom är vorden ådömd, ömsom uteblilvit viel de tillfällen, då värdet af det som genom skedt inbrott tillgripits ”icke fullt uppgått till 3 R:dr 16 sk.,” varit omtänkt att genom förklarande af rätta förståndet i detta ämne förekomma en sådan olikhet i lagskipningen, och i anledning deraf velat gifva åt förenämnde
Det är en helt naturlig känsla, att en tjensteman, som har enskild förmögenhet, vill bevisa sin välvilja för det embetsverk hvarinom han verkat och med hvars tjenstemän han tillbragt ett angenämt kamratlif, och denna välvilja yttrar sig någon gång deri, att han donerar eller testapnenterar en större eller mindre summa till verkets pensionskassa. Vi ega ej anledning alt betvifla, att ju denna ganska naturliga känsla fortfarande skall komma att göra sig gällande, utan kunna snarare hoppas, att samma frikostighet skall äfven hädanefter komma att bevisas de enskilda pensionsinrättningarne om de förblifva orubbade. Skulle deremot alla pensionskassor komma att sammanslås, så att det Liefve en för alla slag af tjenstemän gemensam pensionsinrättning, så fruktar jag, att man icke finge erfara sådana verkningar af den enskilda välviljan, emedan bevekelsegrunderna icke mer voro desamma. Af hvad jag nu anfört torde R. o. Ad. finna, att förslaget icke låter praktiskt lösa sig, hvarföre jag för min del anser mig böra anhålla om Ståndets bifall till Betänk. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: De sammansatta Utskm hafva uli förevaride Utlåtide medgifvit, att åtskilliga hristfälligheter och ofullkomligheter vidlåda det nuvaride pensionsväsendet, men Utskm hafva sådant oaktadt afstyrkt all åtgärd med anledning af de väckta motionerna, emedan det deri föreslagna botemedlet synts vara förknippadt med nästan oöfvervinneliga svårigheter. Uti detta yttrande hafva likväl Utskm endast afsett ett enda särskildt sätt till svårigheternas öfvervinnande, nemi. att sammanföra alla de spridda pensionsanstalterna till en gemensam pensionsinrättning. För min del måste jag erkänna, att jag helt och hållet instämmer i motionärernes framställning om de stora bristerna i det nuvaride sättet för pensioneringen, samt alt jag följaktligen anser desammas a {hjelpande vara en sak af ej ringa vigt och väl förtjent af R. Stirs upmärksamhet.
Och det skulle nödwandigt sa gä, ty i det samma man öpnade wägen för uplySning och sanning, ha, de man, mindre bekant med det mätt och dek hof, som äro sä nödige att iakttaga wid all lagstiftning, haft den owarfanrheten att tillika nedrifwa all bom för hämden, haker och illwiljan, hwilka, lange spe, jande pa tillfälle att utbryta, nu funno ett, lika ypperligt som begivämligt. i en gränslös yttrande rätt, och i anonymiteten. Tryckfrihetslagen, som bordt hlifwa snillets, förnuftets och den wisa patriotismens rättighet alt gagna Fäderneslandet, blef sä? lunda, genom selande mätta i sin stiftning, arghetens, orolighets-andans och wanwettets jernbref, atf onäpst fä mihfirma regering och lagar, förnedra snillen och förtjenster, skaka samhället» och söndersiira medborgare till wärde och heder. Häraf war en naturlig fölgd, att gode författare skulle ännu mera lallan än förut uphöja sin röst. Ingen förnuftig menniska kunde heller begära, att de skulle blanda den med skränet af anarkistens, äreskändarens, en ursinnig wikterhets, och den förwridnaste filosofis förenade stämmor. Hwilka skreswo da? ^ — Jag wet der ej.
Minuthandeln är temligen lönande i anseende till den mängd menniskor som dels på kanalen dels landvägen passera detta ställe; men handtverkarne kunna ej finna den sysselsättning, som fodras för att hinna något välstånd. Waldemarsvik. Denna plats fortfar att vara en under Söderköpings stapelstads rättigheter tydande exportort, ganska gagnelig för kringliggande landsbygd. AfskeppningeH till utrikes ort derifrån har år 1843 ägt rum med 23 40 fartyg, och utgjorts af något utöfver 2,000 skeppund jern och spik, 3o spiror samt 6,820 tolfter plank och bräder, förutan till inrikes orter med 117 fartyg försände i,65o skeppund jern, 2,000 skeppund jernmalm, jemte tegel, planck, bräder, ved och andra varor. Invånarnes antal är nu 311, och gårdarnes 46. Hamnen är förträfflig och rörelsen i stigande, fastän den är betungad med umgälder, som icke bereda handeln den beqvämlighet hvartill de ursprungligen varit afsedde. Linköpings Slott den 29 Juni 1844- C. O. PALMSTJERNA. TV. Ygberg. L. Norin. Si* @ 1® Ce Efie IKE Jk J $ ® ^ BEFALLNIN GSH AF V ANDES UTI Myfcéplngs Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Arén 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842. TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. i :o Länets allmänna beskaffenhet. [Nyköpings
Ide till belopp af 655,313: 2 4, 1. 691,6{3: /5, 10. hvarefter en summa af R:dr 394,650: 40, 1 1. utgör den behållning, som vid 1833 års slut i Beklädnads-Direclionernés Cassör varit innestående och till bestridande af nya anskaffningar är påräknad att användas. För öfrigt har härvid vidare blifvit upplyst: att sammanlagda behållningen hos Beklädnads-Directionerne, under loppet af förutnämnde fyra år, hufvudsakligen i följd af de årliga anslagens nedsättning, förminskats med io5,284 R:dr 24 sk. 2 r., eller något mer än en fjerdedel af det belopp, hvartill denna behållning den 3i December 1829 var i räkenskaperne balancerad; alt denna minskning i tillgångar är betydligast inom Uplands, Skaraborgs, Kronobergs och Westmanlands Regementen; samt att Beklädnads-Directionernes vid Helsingeoch Dahl-Regemenlena samt Westerbottens Fältjägare-Regemente räkenskaper väl utvisa en vunnen tillökning i de tillgångar, som den 1 Januarii iS3o i dessa Regementens Beklädnads-Cassor förefunnos, men att dessa blott synbara öfverskott ega rum i följd af uppskjutne anskaffningar, hvilka återstå att ofördröjligen besörjas. Vid ett sådant förhållande, och om också antagas må, att de förminskade anslag för Bekläd nads-undei hållet, som från i83o års början de indelta Infanterie-Regementena uppburit, åtminstone tills vidare och under en fortfarande iakttagen omtänksam och ändamålsenlig hushållning å vederbörande
Då nu åter föredrogs Särskildta Utskottets den 5 Juli afgifna, och förlidne dag på bordet lagda Memorial, rörande nytt Reglemente för Judiska Nationens här i Riket varande Medlemnar , blef detsamma af .Borgare Ståndet afslaget, med det tillägg, att Judar hädanefter icke vidare må tillåtas i Riket inkomma. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. s. D. Lemnade Borgare-Ståndet nu, vid förnyad föredragning, sitt bifall till Rag-Utskottets den io Juli på bordet lagda Betänkanden: 1:0 af den 37 Juni, om ansvar för åverkan å Trädplanteringar, 3:0 af samma dag, i hvad andra alternativet innehåller rörande skärpning i straffet för Skogs-åverkan, 3:0 af den 4 Juli, i anledning af återre miss i frågan om forum för mål , som röra för summad Väglagning och Kronoskjuts , 4:0 af samma dag, angående tillägg vid 9 Cap. 6 §. Handels-Balken, äfvensom 5:te Bandet. 133. 134. 5:0 97» Den 11 Juli. 5:0 sedab Utskottet, under den 30 Juni. ineddeit sitt förnyade Betänkande , angående ändringar i Concours-författningarna, hvilket ock den 10 Juli lades på bordet, Ståndet biföll det förra Betänkandet af den g Maj , ined de förändringar och tillägg det sednare innehåller. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Upplästes och gillades Constitutions-Utskoltets uti Memorial af den 6 Juli å nyo gjorda förslag till förändrad redaction af 28 §. Regeringsformen, sådan den , i anledning af Högh Ridd. och Adelns anmärkning vid förra förslaget och med uteslutande af tillägget i afseende på utländska Språk och Exercitite-Mästare samt Idkare af de fria Konsterna, borde förblifva. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn.