Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till anläggande af dag-orter eller så kallade stollar för malmfältens undersökande och nya fyndigheters upptäckande eller för ernående af en lättare bergoch valten-utfordring, vare alltid grufegare eller grufvebolag, som bos Bergmästaren sig dertill anmäla, närmast berättigade, då de äro delegare i grufvof inom det malmfält, hvarigenom dag-orten skall framdrifvas; och må jordegare elleN annan enskild grufegare i samma fält icke kunna hindra verkställigheten af stoll—arbete, som med vederbörligt tillstånd är påbörjadt. § 33. Den, som inom eller utom grufvefält, antingen nytt stoll-arbete företager efter att dertill, på gjord anmälan, halva erhållit Bergmästare-embetets tillåtelse, eller ock sådant förut påbegynt arbete fullföljer, skall dervid åtnjuta följande förmåner, nemligen: l:o Hela uppfinnareoch halfva jordegare-rätten till de förut icke under arbete varande malmer och mineralier, som han med dag-orten yppar, jemte rätt till utmål derför inom otnuladt fält; hvaremot återstående halfva jordegare-andelen tillkommer grundegaren. 2:o Lika rätt tillgodo njute ock den, som stoll-arbete drifver inom annans ut - Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, 28. 21 mål, då förut obekant eller obegagnad fyndighet anträffas, dock endast så länge och intilldess att utrnåls-egaren med ort-arbete möter. 3:o Påträffar den, sorn stollen drifver, sådan malmeller mineral-fyndighet, hvarå förut gruf-arbete är anlagdt, ege då rätt att erhålla ’/4-del af det, som derstädes vinnes, dock endast intilldess att grufegaren med sitt arbete honom till mötes kommer. 4:o
Dessa förhållanden kunna visserligen göra det önskvärd!, att han måtte kunna tillerkännas befrielse från hvad han och hans borgensmän äro oförmögne att erlägga; men, mine herrar! formen för detta beslut är det, hvarom vi nu tala -— alldeles icke sjelfva saken. Jag har varit bland dem, som tillstyrkt återremiss på betänk., på det alt det måtte återkomma till R. St. i det skick, att vi må kunna vinna det mål, som vi alla önska, men ulan alt öfverträda formen. Man har anklagat mig för rojalism. Nå väl, mine herrar! så länge Sveriges grundlag bjuder, att Riket skall sly - Den 3o Maj f. m. 453 ras af en Konung, så är det min pligt att tillse, att icke de former, som skydda Konungamakten, inkräktas af den myndighet, som jemte den förra deltager uti lagstiftningen eller uti vissa fall allena är lagstiftare, såsom händelsen är i detta fall; men det är icke såsom en simpel Konungamaktens anhängare jag försvarar dessa former, utan såsom medborgare af detta land; och det är såsom medborgare jag yrkar, att de lagar, som äro stiftade till skilnad emellan Konungs och Ständers myndighet, må blifva noggrannt iakttagna. Hr von Hartmansdorff: Den anmärkn., som Frih. (Jederström, Anders, gjort, föranleder mig att frånträda mitt yttrande. Det är tydligt af sid. 2 i betänk., att det här blott är fråga om afskrifning af en bestämd summa, som R. St. kunna efterskänka eller icke. Gr. Wirse'ns sterbhus bar öfvertagit arrendet, således har Hr Krutmejer icke vidare något dermed att skaffa. Det fortfar till arrendetidens slut att utgå lill bestämdt belopp; ingen afvikelse från arrende-contractet eller något undantag från grunderna för förvaltningen af Kronans gods begäres. Frågan är blott den: vilja R. St. afskrifva den skuld, som Hr Krutmejer har till Kronan för skilnaden mellan det arrendebelopp, han åtagit sig, och det, hvartill egendomen blifvit upplåten åtWirsenska sterbhuset?
Sistnämnde behållnings-summa, hvilken bildats af de öfverskott, som, efter hvad af föregångne årens räkenskaper inhemtas, årligen uppkommit å berörde anslag af handelsoch sjöfarts-fonden, synes utvisa, att detta anslag är större än behofvet erfordrar. Revisorerne hafva dock icke nu funnit skäl till någon framställning i ifrågavarande hänseende, enär Revisorerne erhållit kännedom derom att Kongl. Majit i nådigt bref af den 6 Augusti innevarande år anbefallt Kongl. Kommerse-kollegium att till Kongl. Konvoy-kommissariatet öfverlemna den behållning af 15,007 R:dr 67 öre R:mt, som då å ifrågavarande medel förefanns, samt dervid tillika meddelat den nådiga föreskrift, det Kongl. Kollegium ägde att, derest något år det årliga anslaget, hvarmed numera endast utgifter för Svenske, men ej för Norske, undersåter finge bestridas, skulle för ändamålet finnas otillräckligt, till Kongl. Majit inkomma med underdånig anmälan i ämnet, hvarefter Kongl. Majit ville om bristens fyllande i nåder förordna. 9 Revisorerne hafva, vid granskningen af samtlige ofvannämnde räkenskaper, i afseende å ziffran icke funnit något att anmärka; och äro uppgifterna angående de i Rikets Ständers Bank vid revisions-årets slut innestående behållningar genom vederbörliga attester styrkta. Af Ombudsmannens lagsöknings-diarier samt de utaf honom afgifna särskilda berättelser, angående fondernas balanserade fordringar, hafva Revisorerne jemväl tagit kännedom och dervid icke funnit något att erinra beträffande det sätt, hvarpå bevakningen och indrifningen af de förlälina fordringarne blifvit besörjda. Fondernas ägande lånehandlingar hafva, vid anställd inventering, befunnits omsorgsfullt ordnade och säkert förvarade. För de uti denna revisions-berättelse förekommande ziffer-uppgifter ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin instruktion, till Kongl. Maj:t i underdånighet insändt ett exemplar af denna berättelse.
Äfven om dess sammankallande nu skulle fördröjas under några år, för att det sedermera värdigare skulle öpnas, så hoppas vi dock, att den förnyade förm, stiftsmötena sedan sednaste Biksdag erhållit, skola väsendtligt gagna åtminstone till kyrkotuktens delvisa uprätthållande. Dessa stiftsmöten skola äfven säkrare förbereda ett allmänt kyrkomöte. Med stöd häraf, våga vi vördsamt föreslå till det upgifna ändamålets vinnande, att B. St:r ville förena sig att, under tillkännagifvande att de vilja anslå medel till omkostnaden för ett kyrkomötes hållande, hos K. M. anhålla, att K. M. ville, till nästa Biksdag låta utarbeta och förelägga B. St:r en lag för allmänt kyrkomötes hållande, under loppet af årén 1860 eller 1861. Om remiss till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. anhålles vördsamt. Bemitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Hr Brakel, Mauritz Gust.: Sisth Biksmöte väckte jag motion om Bänkmansvalens uphörande och de direkta elektorsvalens införande. När denna motion sedermera vid slutet af Biksdagen förevar på detta rum, hade större delen af landtadeln redan lemnat Biksmötet, och om jag ej missminner mig, voro endast omkring 30 personer närvarande. Jag ansåg sålunda mindre grannlaga mot B. o. Ad., att förfäkta denna motion, och den förkastades. Olägenheterna af Bnnkmansvalet äro på detta rum så många gånger diskuterade,' att jag anser det onödigt att ytterligare utveckla desamma. Jag skall endast bedja B. o. Ad. att få i största korthet påpeka dem. Den första olämpligheten, som framstälI H. 7 98 Ben 8 November. ler sig, är den bevisade möjligheten för en minoritet inom detta Stånd, att tillsätta Bänkman och i följd deraf Elektorer och ledamöter inom Utsk:n mot hvad majoriteten önskar. För det andraupstå genom bänkmansvalen partier, som härigenom söka göra sitt inflytande gällande.
M:ts nådiga Kungörelse den 8 September 1824 stadgade tid för anspråk på fordringar hos Statsverket, kunde Landshöfdinge-Embetet ansökningen icke bifalla; anhållande Klaganden i underd:het, att deräst, tvärtemot hvad han föreställt sig, högstberörde nådiga Kungörelse skulle kunna afse jemväl sådane medel, som sålunda kommit i fråga, och tillika medföra retroactif verkan, K. M:t i anseende till Klagandens moders utblottade tillstånd med sju oförsörjda barn, af gunst och nåd täckes tillåta benne att få desse penningar uppbära. Af de den nådiga Remissen bilagde Handlingar har Utskottet inhemtat, att den af Sterbhuset efter aflidne ÖfverJägrnästaren Munthe hos K. M:ts Befh:de i Calmar Län gjorde ansökning om utbekommande af ifrågavarande, under åren i8i5 med 1821 ådömde, samt i nämnde Läns Ränteri lefvererade Bötesmedel först är daterad den 23 October 1825, hvadan ock med tillämpning af K. Kungörelsen den 8 September 1824, sorn bestämmer att anmälan om fordriugars utbekommande hos StatsVerket bör göras inom slutet af December månad, året näst efter det hvarunder fordringarne tillkommit, Sterbhuset förlorat rättigheten Betan kanden. iq att medlen utfå; men som härvid förekommer, att genom ÖfverJägmästaren Muntbes under tiden inträffade dödsfall, dess Sterbhus, bestående af Enka med många oförsörjde barn, möjligen varit okunnigt så om fordringens tillvaro, som tiden för dess utkräfvande; så har Utskottet, i betraktande af de harvid sig företeende särskilte bevekande omständigheter, så mycket heldre ansett sig böra föreslå, det R. St:r måtte i underdånighet hemställa till K.
Ständer att afgöra, huruvida den af Lanell försummade prasscriptions - tid må honom återställas; men hvilket Stats-Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka. Beträffande sedermera sjelfva hufvudsaken eller Lanells underdåniga anhållan örn understöd, för hvilken, såsom bevekande skäl, blifvit åberopad den förmenta misshandling, så väl af Domstolarne, som af Riksens Ständers Fullmäktige i Riksgälds-Conroiret, Lanell skall undergått, så får Stats-Utskottet, i afseende på anmärkningen emot Domstolarne, andraga, att, enär 90 §. i 180g års Regetings-Form innehåller, att Regeringsoch Domare-makternes Beslut, Resolutioner och Utslag icke må komma under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar, Stats-Utskottet ansett sig icke tillständigt, att ens företaga någon granskning, af Lanells i denne del förde klagan; Och beträffande Lanells klander af de år 1800 varande Fullmäktiges vid Riksgälds - Contoiret förhållande och det förmenta lidande, som af dem skall blifvit Lanell tillfogadt , så, enär desse Fullmäktiges Förvaltning undergått granskning, så väl af Riksens Ständers Revisorer, sorn af Stats-Utskottet vid 180g och 1810 arens Riksdag, vid hvi'ka tillfällen Lanell ägt öppen rättighet, att sine klagomål andraga och söka den upprättelse, hvartill han trott sig berättigad, 17 5 i Stats-Vtskottets Betänkanden. har Stats-Utskottét jemväl funnit <let vara utom gränsen af Sin befattning, att ingi uti någon undersökning af nämnde Fulmäktiges förvaltnings åtgärder.
Ridderskapel och Adeln. S. D, Vid förnyad föredragning af Ex^ 6 Vrot. lil dr, d. p Jari. r#if, peditions - Utskottets > dea 5 dennes, under N:o 10 , aflåtne, och samina dag pä bordet lagda Memorial, angående de öfriga Utskottens förm ständigande om iakttagelser i afseende pä tryckning-n af Bihanget till Riks - Stundens Protocoll; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med bifall till hvad Expeditions - Utskottet derom hemställt, meddela samtlige de öfrige Utskotten, till behörig kännedom och efterrättelse, att utaf deras Betänkande!!, Protocolls - Utdrag eller förklaringar tvänne exemplar, efter skedd justering, genast börj utskrifvas, och jemte tillhörande Bilagor till Expeditions - Utskottet, uti hvarje sadan Akt åsatt Nurnerföljd, aflemnas; det ena utan afvaktan af underskrifter, för att med möjligaste skyndsamhet vid tryckningen användas, och det andra med Underskrifter försedt, för att såsom Original begagnas vid det tryckta rättelse-arkets genomläsning, och derefter bland Expeditions-Utskottets handlingar förvaras, hvarförutan, och enär Ridderskapet och Adeln beslutat, att de, efter utdelning bland Riks-Ståndens Ledamöter,j utaf det till tryckning fastställde antalet, öfverblifvande exemplar, genast skola ohäftade till Riksgälds - Gontoret öfverlernnas, för att derifrån i nion af behof utdelas; Att vidare prenumeration till samma pris, soin hittills, Trot. XJtdr, d. g Jan. isae. y eller t sk. Banco per Ark, får tecknas i Riksgälds •
Jag öfverlemnar detta vördsamma anförande till Högled. Ridderskapets och Adelns benägna bifall, och anhåller ödmjukast, alt llöglod. Ridderskapet och Adeln täcktes med sina MedStänder communicera detsamma , samt det beslut Höglod. Ridderskapet och Adeln deröfver tager; hvilket, såsom jag hoppas, blifver till Kongl. Maj:ts, Hennes Maj:t Drottningens och den Kongl. Prinsessans höga nöje och tillfredsställelse. 9 Herr Zibet tilläde muntligen, det han borde tro , att det sista årets inkomst af en Bevillning, sorn utgjorde vida större summa än den förra, mätte kunna medgifva, om ej det hela, åtmindstone en del eller hälften af hvad han föreslagit; varandes för öfrigt StatsUtskottet i belägenhet att sådant känna och pröfva. Tians Excellcnce, Herr Grefven och handt Marskalken förmälte sig ej kunna göra Proposition på Herr Zibéts förslag cm Dé?i 5 Juli. f. m. >53 Hofstatssummorr.as beräknande från innevarande års början, enär det af Riddgrskapet och Adeln fattade beslut icke hade kunnat blifva mer än ett bifall till Statsutskottets Betänkande, alldenstund någon återremiss deraf icke föregått beslutet; sådant vore ej conslitutionellt; och vore således saken nu mera att anse för afgjord. i Herr Zibet yrkade ytterligare upptagandet af sin motion; inen uppå Herr LandtMarskalkens förnyade, föreställning om sakens närvarande skick', åtnöjdes Herr Zibet med att få sin tanke i Protocollet förvarad.
FrSgar man flickorna huru de haft det i Danmark, fSr man emellertid vanligen svaret: " Möe gödtn, uttaladt med dansk brytning. Och det ar ju ganska naturligt att de, dS de i m h g a fall utvandrat mot föraldrars och ntistan alltid mot pastors inrldan, skola tala val om den ort, der de varit, och dit de amna Stervända ngsta Sr. Men talar man vid hyggliga kviunor, som efter flerilrig vistelse i Danmark blifvit bofasta i hemtrakten, far man höra att lifvet i Danmark i de flesta fall varit ganska tungt och fullt af frestelser och faror. Danskorna sjalfva htilla sig numera för goda att arbeta sSsom hvitbetplockerskor, ladugardsoch vardshuspigor, och innan svenskorna började anvtindas 9, dessa omrSden, var det endast de sämsta danska kvinnorna, som &amp; togo sig niinida arbeten. Orden " malkepigen, " roe pigen och " vaerdshuspige " hafva derigenom fStt dSlig klang. De iiro ofta liktydiga med offentligt fruntimmer. gSrdarna, der ladugbrdspigor och hvitbetplockerskor arbeta och inkaserneras, föres ofta ett vildt lif. Kvinnorna hafva visserligen sina rum skiljda frhn karlarnas, men att de g6ra besök i hvarandras bo a stader siival om dsgen som om natten &amp; r ej ovanligt. " S&amp; fort som di 8 ' ladugirdspigor, blir di inte extimerade af sitt herrskap, utan det &amp; r ofta ingen tillsyu alls, och vanoraas ii9 sidana vid girdarna, s&amp; kommer kararne inte in genom dörrarna, s&amp; kryper di in genom fönstren eller pigorna ut *. En jurist berattade hurn stold en natt hade blifvit begingen i e# rum, der tio svenska kvinnor legat. Vid polisundersökningen visade det sig, att under natten tio karlar afven varit i summet.
De allierade är o här Bankens favoriserade debitorer, och samtelige arbetarne på Rikets Ständers myntverkstäder; den gemensamma fienden är BancoOrdningens 44 §•> som ålägger BancoStyrelsen att i uppläningsväg emottaga frugtlösa Capitaler. 5o H. l5 27.6 Den 50 November f. tn. Härmed torde uppliofvet till de rådande begreppen om upplåningsåtgärdens natur vara förklaradt; förklaradt hvarföre, sedan de tider längesedan försvunnit, då man kallade ocker och slem vinning att taga ränta för penningar, som för en bestämd tid lenmades till annan mans dispositionde från dessa okunnighetstider ännu i minnet qvarlefvande benämningar, vändas såsom vapen mot hvarje försök att i stort, och till det allmännas båtnad, begagna förkofringsmedel, hvilkas nytta, och hvilkas oumbärlighet i allmänhet man icke kan bestrida. Såsom i andra länder förvillande be-a grepp om menniskans högre bestämmelse, underhållne af egennyttan, föranledt blodiga strider vid hvarje försök att rätta dem, så hafva ock bär, under en tidrymd af mer än 200 år, förvillande begrepp om myntets natur och dess inverkan på samhällets trefnad, beröfvat mången idog arbetare sitt under dess anletes svett förvärfvade välstånd. Såsom i andra länder, ifrån och med barfotamunken till och med den blifvande Storlnquisitorn kalla gudlöshet hvarje bemödande att sprida ljusare begrepp, emedan, der de finnas, det är slut på deras charlataneri, så finnér man ock här en liga, hvars första länk utgöres af Lumpsamlaren, hvilken i införandet utaf hvad i alla andra Det) 20 November f. in. länder kallas ordning ser ett upphörande af åtnjutna fördelar, och derföre såsom landsförderfliga oell olycksbådande utskrika åtgärder, hvilka, ehvad än den yttre anledningen till deras vidtagande varit eller är — vittna om ordning och om sans. Der dylika förhållanden existera, må man ej förundra sig öfver de hos mängden rådande begrepp; mången, som äger dem, vet ej, hvarifrån han fått dem.
Den a 9 November. 61 medel, söka uppdaga sanningen, för att bevisa sin oskuld och derigenom frälsa sin välfärd; men sundt förnuft är intet alltid tillräckeligt, dä fråga är om tillämpning af Lagarne. Emedlertid anser jag icke att Baron Boye, i grund af 18 §. Riksdags-Ordningen kan vägras inträde på Riddarhuset. Det är icke hans skuld, att Domaren ej ålagt vederdelomannen bevisa de gjorde tillmålen, hvarigenom den skugga kunnat skingrats, som blifvit kastad på honom, om Vederdelomannen till äfventyrs brustit i bevis. Uppå Friherre Stael von Hollsteins härefter gjorde begäran upplästes iS §• i Riksdags-Ordningen. Herr Pahlman , Otto Fredric'. Sedan Friherre Anckarsvärd fullkomligt utvecklat det skäl, hvarföre Friherre Boye ej kan från deltagande i Ridderskapets och Adelns öfverläggningar lagligen uteslutas, får jag för min del instämma i Friherre Anckarsvärds yttrande, under anhållan tillika, att, enär 7 §. i Riddarhus - Ordningen både är otydlig och från 18 §. i Riksdags-Ordningen i vissa delar skiljagtig, en förändrad redaction af 7 §. alltså mätte af Riddarhus-Utskottet i öfverensstämmelse med sistnämnde §. verkställas. Friherre Cederström, Jacob: I anledning af hvad flere värda Ledamöter yttradt om olikheten af stadgandet i 7 §. Riddarhus - Ordningen med det i 18 §• Riksdags - Ordningen, får jag nämna, att då Riddarhus - Ordningen antogs af Rjdderskapet och Adeln och af Konungen stad - 62 Den 29 November. fastades 1810» mäste så väl Ridderskapet och Adeln, som Hans Maj:t Konungen ansett orden i 7 §. Riddarhus - Ordningen: Brott af ilen egenskap , att det efter Lag ej kan med pennlnge - böter försonas , uttrycka orden i Riksdags - Ordningen: Nesligt brott. Det tillhör icke mig att nu bedomina huruvida Ridderskapet och Adeln då hade rätt, men sedan fråga om rätta förståndet af 7 §.
Mi iller, e 8'^aeZ von //o/^e/n^ Mnnt/re, tkillerre /'e^von, briken e -/Voec/ecc/aZ^, 8ZZ/vev^oZ^)6, Z^cevn, tkilierre L/^ZZengranat, .lustitire-Räden: ^em/ikancZev, 8^c?/e. Rans Kxeellenee, Herr .1u8titike-8tst8-AIini8teril föredrog i underdänignet: - korslag till IVndig proposition till Rikets 8tänder, angående förändrad Ivdelse al 1 § i 23 t>ap. ^rlda-öalken oell tillägg till 7 § i 20 (lap. »k samma Valk; öfver livilket förslag Longi. Äa/lr ?roposr2io», IV: o LA. ä täckts i Näder inlordrn Rögste Domstolens underdåniga vttrnnde, oell i anledning livnrnl Rögste Domstolen, enligt dess protoeoll kör den 28 i samma månsd, sig utlät i t oell tillstyrkt, ntt det »seilna lörslnget, bvilket ölverensstämde med de äsigter, som Rögste Domstolens lleste uärvnrnude Rednmöter, nemligen .lustitire-Däden /^öer-g, ^/rge/^az-t, oell Orelve redan yttrat i Rögste Domstolen den 23 Alms 1840, vid du jlörelinld remiss nl gjorde lrnmställningsr uti bitbörsnde ämnen, mätte genom Nödig proposition ölverlemnns till Rikets Ständer. is' ^ustitise-Rädet äberopnde nu i underdänigbet Högste Dom stolens slgikua utlåtande, bvnri.lusti tue-Rädet deltagit. .lustitire-Rädet niilöide:
Biskops-skrnd, i anledning af väckt motion om afskaflande af nu brukliga: B. I. 521, 555, A. 555. Bladin, F„ Verkmästare vid Tumba bruk, i anledning af hans anhållan om ersättning för en resa till expositionen i London och andra utrikes orter: B. lil. 87, 177, 233, A. 233. — B — 35 Blekinge, i anledning af väckt motion om vissa förmaner för den nyroterade jorden i nämnde landskap, oell om anslag till betäckande af härigenom uppkommande brist: B. 11. 458, 462, A. 462. Blockhus-udden, i anledning af väckt motion om indragning af sjötullen vid —: B. II. 209, 233, 237, A. 242. Blomstedt, Carl Reinbold, dess yttranden: I 44; VI. 433. Blomstedt, Christian, dess yttrande: lil. 543. Bodum, i anledning af väckt motion, angående nämnde församlings Kyrkoherde-boställes förvandling från skattetill prestehords-natur: B. lil. 466, 485, A. 485. Bokhandel, angående förslag till ändring i lista §:n, 12:te momentet, samt 4:de §:n, lille momentet, Trycklrihefs-Förordniugen, i fråga om anmälan hos .luslilie-Stats-Minislern af bokhandels idkande, m. m.: Boktryckare, angående deras åliggande att aflemna fri exemplar af tryckta arbeten: B. III. Bollmen, angående statsanslag lill en jernvägsanläganing mellan nämnde sjö och Wislanda station å södra stambanan; motion af Grefve Carl Mörner: se Motioner. Bonde, Friherre Knut, dess yttranden: I. Bonde-Ståndets Protokolls-Utdrag: se Protokolls-Utdrag.
Man bör derföre bespara, der man kan; och jag finner ej något hinder i vägen för att taga bort Soupeerne på LandtMarskalksKlubben. Jag vill ej ingå i granskning af förhållandet i afseende på Riksdagskostnaderne för de andre Stånden; men det vore ett värdigt exempel af sjelfförsakelse, om Ridderskapet och Adeln, som ensamt vidkännes kostnaden att uppehålla sig vid Riksdagarne, äfven vidtog beslut till indragning af sådane Riksdagskostnader, som ej äro nödvändige. På desse grunder anhåller jag om återremiss af Betänkandet. Herr Tham} Wolrath: När motionen gjordes om indragning af mathållningen å LandtMarskalksKlubben, log jag mig frihe - Den 3 F e b r u a r i i e. ro. i55 ten motsäga densamma, af det skäl, att jag trodde denna mathållning vara nödvändig, för att sammanhålla sällskapet, som eljest skulle skingras, då det tvingades att från Klubben .gå bort till Värdshus. Såvida man vill bibehålla desse ganska nyttiga LandtMarskalksSoireer, och man ej önskar deras upphörande, så bör äfven mathållningen derstädes fortfara. Ett annat af mig anfördt skäl härtill var äfven, att LandtMarskalkslvlubben icke kan anses uteslutande tillhöra Ridderskapet och Adeln enskildt, sedan Ståndet beslutit anmoda Herr Grefven och LandlMarskalken att inbjuda de öfrige Standell till besök å denna Klubb; hvilket äfven skett och numera är ett hinder för Ridderskapet och Adeln att besluta mathållningens upphörande. Till desse skäl får jag nu ytterligare åberopa det af StatsTJtskottet anförda. Då de andre Ståndens Talmän af Staten erhålla representationspenningar, men LandlMarskalken icke; och de öfrige SlåndsKlubbarne medföra ganska stora kostnader; synes det icke vara obilligt, att i stället mathållningen å LandtMarskalksKlubben fortfar; helst man genom indragning deraf skulle risquera ätt få Klubben förstörd.
Man antager ock att byarne i allmänhet begagnade sig af den härigenom vunna lindring i stängselbesväret och nyttjade jorden i sambruk;' men om ena byn al ett eller annat skäl ville hafva sin jord afslängd, var sådant utan allt inflytande pa den andra, och då gällde alltid såsom ursprunglig regel, att den, sorn ville halva stängsel, borde hålla den sjelf. Ehuru således, vid det brukliga ärsombytel med åkerjorden, behofvet af mellanstängsel, dä en bys besådda åkergärdc gränsade till on annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den ena byn det ena äret och den andra byn det andra, beräknades likväl stängseln i början blott för ett enda är och borttogs sedan grodan blifvit inbergad, och' landbo var då enligt lag berättigad att-vid afflyttning taga gärdesgård med sig. I längden kunde man likväl ej undgå att inse, det en varaktigare inrättad hägnad, sorn kunde begagnas i flera år, medförde större förmån, och att det var lättare ”för hvardera byn alt underhålla den stående hägnaden, än alt hvartannat är uppföra hela stängseln ånyo. Så uppstod öfverenskommelse att gemensamt underhålla stängseln, och det var af de förut bestående förhållandena en gifven följd, att hvardera byn hade fika nytta deraf Och att den således skulle i hägnaden taga lika del.