Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. vid denna Riksdag borde inskränka sig till alt anslå en summa af 5 milhr till anläggande af en jernväg, med Götheborg tili utgångspunkt och derifrån sträckande sig i den riktning, K. M. funne tjenligast. Delta förslag har till en del blifvit understödi af åtskilliga talare, men de serskilda förslag, sorn derjemte af dem framställts, torde icke, enl. min åsigt, böra godkännas. Så t. ex. har Gr. Mörner föreslagit, att R. St. måtte bevilja en summa af 5 milhr till fortsättning af en jernväg emellan Götheborg oell Stockholm. Jag tror, att om ett sådant förslag antoges, vore det liktydigt med ett bifall lill K. M:s förslag örn fortsättning af Köpiog-Hult-banan, ty när beslutet innehåller ( Den 23 September f. fii. 233 ordet fortsättning, så lillkännagifves dermed, all något redan linnes, och då SlatsUlsk. af skäl, jag förtil utvecklat, ansett sig höra afstyrka fortsättningen af en jernbana, livars fullbordande icke ens af bolaget ännu är beslutadt, anser jag mig böra hemställa lill Gr. Mörner, huruvida iian icke skulle finna lämpligt alt förändra sitt förslag sålunda, att det, med uteslutande af ordet fortsättning, innefattade ett tillstyrkande af 5 milhr till en jernbana emellan Stockholm och Götheborg. Frih. Sprengtporten har föreslagit, att R. St. skulle bevilja medel (ill anläggande af jern banor såväl från Malmö till Jönköping som ock från Götheborg till någon punkt i Wester göthland; och har summan blifvit föreslagen lill 5 milla-, hvaraf 3 skulle tillfalla den förra och 2 den 'sednare banan. Den värde Frilän har likväl icke utvecklat de skäl, hvarpå en sådan anslagets fördelning grundade sig, roen det synes såsom skuilo han gifva företräde åt den södra banan framför den vestra. Jag hyser en mot satt mening och skall äfven framlägga skäl för densamma. En jernväg, förenande Malmö roed Jönköping, skulle, på sätt den siste värde talaren utförligt utvecklat, bereda fördelar för Skåne och Småland. Hufvudskälet, hvarföre
Gårdfarihandlande, vid resor till utri kes ort (med undanlag af Norrige.) Sedan Bevilln.Ulsk. antagit, att gårdfarihandlande^ resor till Norrige, der i sednare tider god afsättning funnits för Svenska slöjdeaIster, synnerligen bomullsyafiiader, icke böra genom särskild bevil!n.a>fgift hämmas, kan det väl vara likgiltigt antingen förra afgiften af 3o r:dr för gårdfarihandlande vid resor till utrikes ort qvarstår eller afkastas; ty, mig veterligen, företagas ej nu mera sådana resor; men föreskriften, afsedd alt förhindra dem, tyckes egentligen tillhöra polis-lagstiftningen; hvilket dessutom uppenbart är fallet med bestämmelsen om afgiftens uppbärande af landssecrettn, då pass meddelas, m. m, pag. 26. Hästhandlare och f Härom åberopas an . a <inarkn:na for likartade pag. 27. Krögare, m. fl. Jfa„ yid j5 ^ pag. 28. Smidesförsäljare. Anmärkningen med hänsigt till hästhandlare är äfven hit lämplig. Såsom Bevilln.Utskts betänk, pag. 4 utvisar, har Ulsk. tillstyrkt: ”alt de uti bevilln.förordn:s 2 art. 17, 26 och 3( för arbetsfolk och öfriga, som med dem blifvit jern’’förde, så i städerna som på landet, bestämda särskilda af”gifler måtte alldeles få upphöra.” Genom vid riksdagens början gjord motion, har väl äfven jag sökt ådagalägga, att den på oriktiga grunder tillkomna beskattningen å här ifrågavar. personer vore alltför hög, i följd hvaraf jag yrkat , alt den måtte jemkas och nedsättas till det möjligen minsta belopp, som, vid billig jemförelse af personernes ställning och förmåga, kunde böra dem rättvisligen åsättas.
Eniddags väckte motion, om Postfrihet för Tid-, ningar, hvilken motion jag för min del gerna biträder, får jag till beredande för Statscassan af en motsvarande inkomst, i stället för hvad den, i händelse af bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, kommer att förlora, ödmjukast hemställa, att BevillningsUtskottet måtte höras, och till Riksens Ständer inkomma med utlåtande öfver lämpligheten och sättet att förse Tidningar samt periodiska skrifter med stämpel, hvarföre ståmpel-afgift komine att erläggas, i likhet med hvad som nu sker i de fleste Europeiska Stater, hvarest Tidningarne hvar i sin nion, på detta sått contribuera till Statsbördornes lättande. Jag anhåller vördsammast, att denna min motion måtte få åtfölja Herr von Hartinansdorffs ofvannämnde motion till Bevillnings» Utskottet. Lades på bordet. Föredrogs å nyo och remitterades till iStats-ljtskottet', Herr von Arbins, Axela den 31 sistlidne Den i Martil, 29 februarii på bordet lagde Memorial, om förändring i inqvarteringen för Wendes ArtilleriRegemente. Statsfamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: friherre Rehbinders, Johan fredric, den ai sistlidne februarii på bordet lagde Memorial, angående sättet att afhjelpa allmänna förlägenheten. c Bevillnings Utskottet'. friherre Wrangels, Henning, den 24 sistlidne februari förmiddagen på bordet lagde Memorial, om grunderne för beskattningaf fastigheter. föredrogs å nyo Herr Hammarskjölds, Lo: renzo, den 24 sistlidne Februari förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande anmärkningar emot nu gällande Skolordning. Friherre Adlerbeths Jacob, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 9) Herr Hammarskjöld, Lorenzo:
Jag liar jemväl sagt, att denna minskning icke är 54 Den ao Februarii f. m. behöflig, om Banken hade uteslutande monopolium på utgifvandet af sedlar; men ett sådant monopolium skulle för-, störa alla enskilda associationer, då jag deremot anser, att dessa böra så mycket som möjligt uppmuntras. Jag önskar sålunda icke, att den enskilda assignationsrätten indrages. Den är af allt för stor fördel för bruksrörelsen, för att man genom dess borttagande skulle lägga en ytterligare förlust till de oundvikliga, sam i alla fall måste drabba denna närings-, gren. Hvad Privatbankerne beträffar, så har Hr Hartmansdorff yttrat, att de äro obetydliga och utan väsendtligt inflytande. Man vet dock ej, hurudana de kunna blifva, sedan vi erhållit ett bestämdt mynt. Lagen angående Privatbanker hade redan flere år existerat, innan någon tillämpning deraf ifrågakom; och man trodde, att denna lagstiftning icke skulle komma att medföra någon verkan, Emed» lertid finnas nu a:ne sådana Banker. Det torde således vara ovisst, om icke deras rörelse kommer att ökas framdeles, och möjligtvis till den grad, att ett fall i myntvärdet åstad-! kommes, sorn ej kan afhjelpas annorlunda, än genom minskning af Baneosedelstocken. Hr vou Hartmansdorff, Äng.: Jag erkänner vigten af Hr von Troila önskan, att ett bestämdt förhållande emellan silfver och sedlar må äga rum; men jag befarar, att stadgandet af' en sadan bestämd proportion komme att förorsaka flera olägenheter å den ena sidan, än de fördelarman å den andra åsyftar. Jag vill minnas, att en likartad rpotion sista Riksdag väcktes, men att de betänkligheter, BancoUtsk. dervid framställde, inom Stånden gjorde sig gällande deremot. Jag tror ock, att man iqke bör gå längre, än att uttrycka den önskan, att Fuflmägtige mätte, så mycket som möjligt, söka bibehålla en viss proportion.
Circular af omförmäldte innehåll blifvit under den 28 Mars 1835 utfärdadt; och det ändamål, som Herr Hjerta åsyftat med sin motion, så vidt den angår offentlighet vid Under-Domstolar, följagtligen redan är vunnet; lärer motionen i denna del ej böra lill någon åtgärd föranleda. I öfrigt instämmer Utskottet till alla delar icke allenast uti hvad föregående Rikets Ständer i förenämnde afseende yttrat, utan ock i Lag-Utskottets å förra Riksdagen afgifna samt af Rikets Ständer bifallna förklarande, att offentlighet vid Polis-Kammare ej bör utsträckas till andra mål, än sådane, deri densamma äger domsrätt, helst det endast är i sådane mål, som rättegång vid Polis-Kammare kan sägas äga rum, och det ingalunda skulle vara välbetänkt alt, i andra fall, der Polis-magtens ändamål är, icke att skipa lag, utan alt efterspana och inhemta upplysningar, på hvilka åtal inför Domstol sedermera skall grundas, genom påbjuden offentlighet vid hvarje steg, sälta förbrytaren och dess medhjelpare i tillfälle att motarbeta och hindra brottets uppdagande. På dessa skäl kan Utskolttet ej i vidsträcktare måtto biträda motionärens förslag, än att Utskottet vördsamt tillstyrker, det Rikets Ständer för egen del besluta och till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet hemställa utfärdandet af en Författning, hvari stadgas som följer: Fid Polis-Kamrar, när sådane mål der förekomma, i hvilka Polis-Kammare domsrätt utöfvar, skall rättegång offentligen hållas; och vare förthy, så länge det ske kan, utan trängsel för dem, som till PolisKammaren höra, eller med målen hafva att skaffa, ej någon förment att innevara medan Polis-Kammaren sådane mål handlägger, der ej Polis-Kammaren nödigt finnér att öfverläggning till beslut inom lykta dörrar hålla, eller mål förekomma, som äro stötande för anständigheten och sedligheten, i hvilken händelse åhörar ne skola, på ordförandens tillsägelse, afträda. Stockholm den 7 Augusti 1840.
Jag har visserligen under förmiddagens plenum försvarat att i grundlagen icke bör intagas annat än hvad som är af djupare vigt, men att stadganden af secundär vigt icke der böra ingå. Om sjelfskrifvenhet skall finnas eller representationen vara belt och hållet grundad på val, torde likväl obestridligen tillhöra förstnämnde klass, och jag anser derföre att denna fråga bör i grundlagen afgöras. Förutsatt att R. o. Ad. icj<e vill bibehålla sjelfskrifvenheten så tjenar ju denna lattitud till intet, men vill R. o. Ad. bibehålla sjelfskrifvenheten i och för öfverläggningarna inom Ståndet, då är det vida bättre och manligare alt R. o. Ad. sådant bestämdt utsäger, än alt Adeln genom obestämda stadganden skulle ät sig bereda möjligheten ali, likasom förtäckt, bibehålla denna institution. Jag röstar för afslag å denna gemensamma tanke. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag har icke förut under loppet af denna dag deltagit i diskussionen och har gjort det derföre, att jag i allmänhet icke älskar att uttala ord som förut blifvit bättre uttalade och rikligare sagda af andra, äfvensom derföre att jag icke vill öfverhopa prot:n vid de tillfällen, då inga resultater deraf kunna vinnas. Nu deremot har jag ansett mig böra yttra ruin tanke öfver Hr Gyllenskjölds förslag derföre att det möjligen skulle kunna tillvinna sig sympatier inom huset och således leda till ett resultat. Jag får då förklara att jag i allo afstyrker detsamma, .lag har visserligen deltagit äfven i 1840 års riksdag, men jag erkänner det öppet, jag hade icke den lyckan Den 28 Maj c. ra. 337 alt vara närvarande då R. o. Ad. fallade del slorsinnade beslutet alt afsäga sig sjelfskrifvenbeten, men det oaktadt, kommer jag att med min röst vid denna och följande riksdag bereda framgång ål det beslut som dä fattades. På grund deraf kommer jag äfven att motsätta mig alla förslag, sorn blifvit gjorda till ändring i Coust.Utsk:s förslag och sorn åsyfta uphäfvande af detta beslut.
För den fattigare delen af landtbefolkningen vore det ock en lycka, om den från barndomen lärde sig att vårda och dermed äfven älska den natur, i hvars sköte den skall, ofta i saknad af andra njutningar, framlefva sina dagar. Någon egentlig slöjdskola är icke ä landet inrättad. Bristande utrymme torde, jemte andra skäl, hindra alt till flera än de antagne lärlingarne utsträcka den undervisning i slöjd och smide, som vid Länets landtbruksskola meddelas. I afseende på helsovården må anföras, att det på grund af donation af framlidne Professor Tranér inrättade sjukhus för Torpa socken blifvit fullbordad! och den dermed förenade läkare-beställningen för första gången tillsatt. Nödig läkarevård saknas i öfrigt inom några delar af Länet, som 23 äro Från städerna mera aflägse, oell har Provincial-Läkarcn jemväl öfverklagat bristen å examinerade barnmorskor, hvilkas antal emellertid sistlidne år blifvit något ökadt. Fattigvården bandhafves i öfverensstämmelse med gällande författningar och i allmänhet på ett tillfredsställande sätt. Uti några församlingar beredes de fattige förtjenst genom anskaffandet af för dem lämpligt arbete, hvilket oftast betalas med lifsförnödenheter. Såsom särdeles ändamålsenlig vitsordas arbetsinrättningen inom Gryths socken af Hammarkinds härad. De orkeslöse och mest behöfvande intagas i församlingarnes fattighus. Åt de öfrige tilldelas understöd efter fattigvårds-styrelsernas bepröfvande. Utgifterna för fattigförsörjningen bestridas dels af dertill samlade kassor, dels genom sammanskott af penningar, spanmål och matvaror, dels ock med tillfälligtvis inflytande medel och gäfvor. Flerstädes användes ock väntan af sockenmagasinernas utlånade spanmål för de fattigas behof.
Emellertid ville det sig till grannlåternas förhöjande så väl, att i samma vefvan ett norskt ombud, general Schmettow, kom till staden för att å norska regeringens vägnar tala några bevekande ord med den svenske öfverbefälhafvaren. Exellensen Essen kunde då, i följd af alla de trupper, som högtidligheten till ära blifvit beordrade in i staden, gifva Kristian Fredriks ombud en honom värdig emottagning, hvad ock skedde. Men det är mycket troligt att den norske generalen skulle hafva föredragit den största enkelhet framför denna pomp och ståt, som erinrade om det förskräckliga, hvilket nog ändå var kändt, att Norge genom ett penndrag blifvit kastadt från Danmark till Sverge. Ambasaden gällde isynnerhet att skaffa dåvarande regenten ett möte med fältmarskalken, hvarhelst denne ville bestämma det. Men Kristian Fredriks gesandter voro alltid olyckliga – så äfven nu, och det i trots deraf att generalen med stark sjelfkänsla på egna och norska nationens vägnar uttalade denna ridderliga fras: ”Ni kan tro på mitt ord, att Norge aldrig uppgifver sin oafhängighet och aldrig skall underkasta sig Sverge!” I ett bref, dateradt Strömstad i mars, skref exellensen Essen till kronprinsen Carl Johan om detta möte och fördolde icke att han med en viss skämtfullhet behandlat sakerna samt att han fullkomligt afslagit den tilltänkta konferensen Men vi vända oss nu till sommaren och sjösidan för att se en den vackraste anblick, som kan erbjudas på en glänsande junidag med genomskinlig luft. Vid de kala Långöarne – den södra omkring en fjerdedels mil från staden – låg i den så kallade Långörännan på det klara blå vattnet den öppna kanonslupseskadern, bestående af omkring 60 kanonslupar, jemte en hel del mörsarefartyg och däckade kanonslupar, så kallade snällseglare, att icke nämna alla öfriga fartyg för rekognoskering, proviantering, sjukvården, m. m., utom chefsjakterna. Det var en liten stad på vattnet.
Sikets Ständer i nåder öfverlem-. nät att bestämma, huruledes Handelsoch Sjöfartsfonden, som genom tillhandahållande af de för ändamålet erforderliga summor fått vidkännas en utgift af tillsammans 119,760 ll:dr 1.9 sk. svenskt banko, måtte för detta förskott undfå ersättning, samt Rikets Ständer till underdånigt svar härå, uti skrifvelse den 21 Juni berörde år, anmält, att, som statens för det då närvarande disponibla tillgångar icke medgåfvo godtgörandet al ifrågavarande betydliga förskottssumma, Rikets Ständer funnit densamma böra uti räkenskaperna balanceras till den - Stats-Utsko/tets Utlåtande N:o 37. 7 na riksdag, d§ Rikets Ständer finge tillfälle att rörande ersättandet deraf, sig vidare utlåta; så bär Kongl. Majit genom till Rikets nu församlade Ständer aflåten och till Ståts-Utskottet remitterad nådig Proposition behagat detta ärende till Ständerna ånyo öfverlemna.
Derföre har Utsk. borttagit utur 8o §:n Riksd.Ordn. allt som förut står i tog §:n Reg.F:n ; men det står en punkt i samma 8o§, sorn icke tinnes i den nyssnämnda iog:de, nemi.: ”riksdag må ufven slutas innan 3:ne månader tilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära.” Den meningen med någon förändring har Utsk. föreslagit att införas i iog (jtn R.eg.F:n, för att få allt som rörer riksdagstiden på ett ställe; och som detta redan af Ståndet som dess gemensamma tanke blifvit antaget, så hemställer jag, om ej det vore orimligt att vilja bibehålla detta stadgande i den 8o §:n af Riksd.- Ordn., då det redan influtit i den 109 §:n Reg.F:n, hvarigenom det ändamål Utsk. åsyftat, att icke repetera samma sak i båda grundlagarna, alldeles skulle motverkas. Frih. Tersmeden: Just den grund, hvarpå Hr Cederschjöld byggt sin argumentation, finner jag icke här vara den rätta; ty R. o. Ad. har som sin gemensamma tanke antagit Gr. Frölichs förslag, sorn endast gått ut på att förändra siffran 3 till siffran 5; och i den gamla redactionen af 109 §:n finnes icke omtaladt huru tillgå skall när riksdag skall afslutas före 3:ne månader; således måste detta stadgande införas i det nya förslaget till den 80 §:n eller också tilläggas i slutet af den iog:de, som jag tror Hr Frih. o. Landtm, ansåg möjligt, när han framställde sin proposition. Skulle det blifva R. o. Ad:s beslut, att stadgandet inflöt i den Rin 8 J ii 1 i f. nt. den 109 §:n, hvilket synes vara det lämpligaste, så skulle Utskts förslag lill den 8o:de kunna oförändrad t antagas. Hr Lagerlijelm:
Med afseende å nu anförda förhållanden hafva Rikets Ständer, dä upplyst blifvit, att en betydlig del af landet är topografiskt affattadt och enär de till antalet årligen vexande karlornes öfverlemnande åt offentligheten först efter en längre tid är att emotse, derest ej anslaget okas, beslutit, att utöfver den af E. K. Maj:t äskade anslagssumma, bevilja ett belopp af 20,000 R:dr eller för tre år 60,000 R:dr till ifrågavarande föremål, och alltså för Topografiska korpsens arbeten samt kartgravering anslagit en summa af 150,000 R:dr R:mt alt under nästkommande tre år med en tredjedel ärli gen utgå. För Arméens pensionering. 35:o.
Det kan också vara det renaste allvar. I så fall lemnar brefvet åtminstone rum för de befängdaste gissningar, bland hvilka det inte blir någon lätt sak att finna den rätta. »Högre sällskapslifvet», ja, dit får man väl räkna Felix Brauner. »En förfärlig hemlighet» med följder? Brott, som draga nya brott med sig. Men konsul Brauner är icke den man, som sölar ned sig i sådana saker som mord, stöld och dylikt. Och förfalskningar skulle ej en qvinna anse som något förfärligt brott. En qvinna har skrifvit brefvet, det är tydligt, det må nu vara mystifikation eller allvar. Och är det allvar, då lönar det mödan att taga reda på saken. Hammar stoppade plånboken i sin ficka, knäppte igen sin nattsäck och begaf sig med långsamma steg till stationen. Under vägen frågade han en poliskonstapel: – Har ni kanske hört, när polisförhöret angående elden i natt skall hållas? – I morgon klockan tolf på polisvaktkontoret. När fabrikör August Eliasson vaknade på förmiddagen efter eldsvådan, vid hvilken han närvarit ända till morgonen, befann han sig i ett mycket miserabelt lynne. Hans hustru fick veta, att hon ej kunde koka godt kaffe längre. Det smakade som diskvatten och fabrikören måste taga tre konjakar innan han kunde få någon smak på »smörjan». Jungfrun dugde inte till att borsta ett par skor en gång. Vid ronden genom sin fabrik upptäckte han att arbetarne fuskade bort »allt sammans» för honom, och mot springpojkarne var han synnerligen svår. Besöket af en envis handelsresande gjorde honom ej blidare. »Hela verlden» hade gifvit sig tusan på att reta gallfeber på honom. Han skulle just till att öppna morgonposten, då en poliskonstapel inträdde på kontoret. – Se så, det fattades bara det! Hvad vill ni? röt fabrikörn. – Bara en kallelse till polisförhöret om eldsvådan i Danielssonska fabriken. – Hvad falls? Kallar han det »bara»? – Ja, det blir ju inte så mycket besvär för fabrikörn. – Besvär! Hvem sjutton frågar efter besvär, tror han. Men hvad har jag med Danielssonska fabriken att göra? Tror han att jag har tuttat på? Hva?
Enär genom ofvanomförmäJda Kongl. Bref den 21 Januari 1859 styrelsen öfver ekeplanteringarne blifvit på Skogs-styrelsen öfverflyttad, har det synts Utskottet, som om ekeplantering shas^an äfven borde till Styrelsens disposition öfverlemnas; hvarjemte Utskottet ansett att, då skogsoch jägeribetjeningen lämpligen kunde erhålla hela befattningen med uppsigten öfver Kronans ekar, äfvensom med utsyningen deraf, samt största framgång med ekplantering, efter hvad erfarenheten visat, torde vara att förvänta, om den i samband med uppdragande af andra löfträd och barrträd företages å lämpliga ställen inom kronoparken eller andra Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 50. 69 Kronans skogar, till följd hvaraf äfven ekekulturen skulle komma atslaf Skogsstaten liandhafvas, ifrågavarande kassa kunde, på sätt Herr Gahn före tagit, utan afseende på dess ursprungliga ändamål, för skogsförvaltningen i allmänhet användas. Vid bokslut år 18G0 utgjorde Ekeplanterings-kassans behållning 444,844 R:dr 86 öre; såsom lösen för ekskog tillflyter samma kassa årligen i medeltal 2,000 R:dr. En icke obetydlig tillgång för utgifterna vid skogsväsendets första ordnande skulle alltså äfven genom användande af detta kapital kunna vinnas. Vidare anser Utskottet, att, såsom likaledes af Herr Gahn blifvit föreslaget^ de såkallade stubböres medlen, hvilka erläggas för utsyning af timmer och andra skogsalster från Kronans skogar i de norra länen, och som hittills uppburits såsom allmänna statsmedel, äfven borde till befrämjande af skogshushållningen användas, i synnerhet som dessa medel egentligen bort inflyta i skogsplanteringskassan, hvilken redan nu uppbär såväl skadeersättning för inom nämnde skogar föröfvad åverkan, som Kronans andel i åverkan sböter. Hessa stubböresmedel äro till ett belopp af 100,000 R:dr årligen för nästinstundande statsregleringsperiod beräknade bland Statsverkets ordinarie inkomster.
Nu täckes det gula höstgräset på strandängarna af en tät, hvitgnistrande duk, och på de mörka granarnas grenar lyser det frusna flingor i den kalla decemberdagern. Nu flammar brasan i salskakelugnen varmare än annars och husmor och flickorna ha stök i köket dagen i ända. Nu börjar den, s o m är borta från de sina, att räkna och räkna medårets daglängd framför sig, och sinnet längtar, m e n det längtar i lycka, t y det ligger jubel framför. Det lider emot jul. Det kommer ett stänk af vemod i mina 411 Ä n n u var det ej för sent. Ett telegram kunde nå honom - — ett telegram, s o m upplyste o m, att h o n redan funnit det sökta, ett barn s o m hon kunde älska — ja, redan älskade — och s o m skulle blifva något mer än en leksak, en vacker docka att visa fram och skryta m e d. Ett ömt leende krusade hennes läppar, då hon betraktade det blåbleka lilla ansiktet och de magra halfvissnade lemmarna. Den lilla uppfyllde i intet fall de fordringar, hon ställt på sitt fosterbarn. H o n var ej vacker och skulle troligen aldrig blifva det, och hvad visste m a n väl o m hennes börd och ^ ' de anlag till g o d t eller ondt, hon fått i arf, m e n just sådan s o m hon var — en bild af det mänskliga eländet — älskade Agnes henne och skulle kämpa om henne m o t sjukdom, synd och d ö d. Kraft därtill strömmade redan genom hennes ådror. Nu först tyckte hon sig stå midt inne i lifvet, i stället för på sidan däraf. Nu först förstod h o n: att så länge tankar och handlingar ytterst afse egna intressen och fördelar, tillvarons alla skatter och möjligheter äro ett dödt kapital och intet annat. Denna dag hade slagit en brygga mellan henne och lidande medmänniskor, som hon ej skulle skygga tillbaka att beträda. H o n hade gått egna ärenden, egna vägar, nu skulle hon gå Herrens!
Prop. JW t, om Statsverket i8S6. Hallands Bevdrings Bataljon. Vester-Norrlands Bevärings-Balaljon. Gottlands National Beväring. Lif-Drabanls-Korpsens löntagare, hvilka af Riks-statsanslaget tillgodonjuta ett motsvarande belopp, blifva på Allmänna Indragningsstaten förflyttade.» »Vid Hallands Infanterieller Bevärings-Bataljon anser jag nuvarande förhållanden jemväl föranleda till någon förhöjning i befälets löner, ehuru lill något lä gre belopp, än hvad för Lif-Bevärings-Regementets befäl här ofvan blifvit föreslaget; och sådant med afseende derå alt, då ifrågavarande befäl, i olikhet med LifBevärings-Regementets, kan emellan mölestiderne välja sin vistelseort, lefnadskostnaden för detsamma jemväl kan utfalla lindrigare. I anledning häraf hemställer jag i underdånighet, att lönerne vid Hallands Bevärigs-Bataljon måtte blifva följande: för Bataljons-Chefen 2,000 R:mt. » Kapten 1,000: — » Löjtnant 700: — » Under-Löjtnant 500: — » Sergeant 300: — » Furir 250: —; blifvande en tillökning uti nuvarande anslag för Bataljonen i följd häraf erforderlig till belopp af 2,160 Rdr Rint, enligt deröfver upprältadt förslag.» (Bil.