Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den värde talaren lärer väl icke kunna neka att det är icke blott utomlands, ulan ock inom landet, som omdömen bittert klandrat de lagbud, hvarföre den åberopade personen biet ett offer; och ett allmänt omdöme, som finnér samklang både inom och utom rikets gränsor, mätte väl, utan att man derföre gör sig skyldig till en svag eftergift för opinionen, få åbe ropas såsom ledstjerna vid bedömandet af lagbudets lämplighet. Jag kan icke nog beklaga, att man här sökt drifva den satsen, att rätta medlet vid öfvergång till andra trosbekännelser vore, att ytligt bekänna statsreligionen under det man inom sig bekänner en annan — att således bära andra tankar i sitt hjerta, än dem man bekänner med sina läppar. Andra talare hafva väl redan före mig upptagit till besvarande detta yttrande, men en irrlära, så farlig som denna, kan ej nog framhållas till ogillande. Eller kan man väl tänka sig någon för helgden af den allmänna statsreligionen och för den enskildta gudsfruktan mera farlig fiende, än det tillstyrkta hyckleriet med det heligaste på jorden! En annan talare har framdragit exempel från Norra Amerika för att bevisa faran af full religionsfrihet, men jag får der - Den 29 December I. m. 507 vid erinra alt motionären icke ifrågasatt full religionsfrihet, och dessutom äro Norra Amerikas institutioner så helt olika med våra, att jag tror detta exempel icke är lämpligt. Samme talare har vidare sagt, att den, som icke från barnaåren fått inplantad hos sig känsla för religionen, icke vid mognare år kan bibringas en sådan känsla. Jag får dock förklara min öfvertygelse vara, att då en person icke har någon religiös känsla hos sig inplantad, det är bättre, alt han bibringas en sådan, äfven om den icke tillhör statsreligionen, än om han skulle framlefva hela sitt lif, utan att hafva någon religion. Talaren här midt emot förespeglade de stora faror för hvilka samhället skulle blottställas genom ett bifall till motionen. Ilan förutspådde alt deraf skulle uppslå allmän oro, och att friden inom samhället skulle störas.
Inte han heller tycktes trivas i adyterna; han gick så snart han kunde upp ifrån dem, och måste ha varit en särdeles vän av den luft, som blåste vid förstäven; ty där höll han sig mest och hade nu tänt sin cigarr igen. Fjärde kapitlet Då lutade han sig sorgsen tillbaka i sin stol och lade huvudet mot karmen. Du är utan diamant, Albert! Blunda och sov, och fäll ihop dina anspråk Sara Videbeck såg om sina saker, och dem hade hon i kappsäckar, även på fördäcket. En lär hon i synnerhet ha varit rädd om. Ty vid ett tillfälle, då ingen annan person stod där längst framme, passade hon på, klappade cigarr-rökaren förtroligt på armen och sade: Du tycker ju om, Albert, att jag ber dig om en liten tjänst? Jag har här en kappsäck, den där med mässingsbokstäverna S.V. på: laga, att ingen sätter sig på den! jag har ifrån början och hela dagen haft den liggande under seglet; men vid det där sista rumsturet drog de fram både ett och annat, seglet är uppe, och min kappsäck blott och bar. Albert tog cigarren ur munnen, såg på henne och sade: Är kappsäcken så öm, att inte en gång en så lätt kropp, som din, får sitta på den? annars kunde han lättast vaktas på det sättet. Nenej vasserra, varken jag eller du, och allraminst någon annan. Har du fullt med diamanter däri? Å då! Nå men vad? fast förlåt mig, det angår mig inte, var trygg och glad, och gå själv vart du behagar. Jag skall bevaka din kappsäck. Sara tackade honom med en blick, som om kappsäcken varit hennes eget hjärta. Hon gick bortåt att bestyra något med diverse skrin, som hon satt avsides på däck. Vad kan flickan ha i kappsäcken? tänkte Albert, där han stod, tittade ned på de blanka, gula S.V., och drog en hiskeligt lång rök ur cigarren. Hon är minsann ändå en rik docka, det slår aldrig fel. Fast det bryr jag mig inte om; pengar får jag nog ifrån (här mumlade han ett hemlighetsfullt familjenamn), och av egendomarna i Vadsbo har jag min givna intendentprocent. Bokstäverna är rätt väl gjorda; de har mässingsslagare i Lidköping, som duger.
69.000: - 8umma tillöbninA pä tredje Oukvud-d^iteln 137,386:41.10. med. tillsammans 3811 Ikunnor 8panmäl under lönerne; som sainmaiilaAllt ined nuvarande btats-anslaALt ä denna Oukvud-Htel 3,392,500: ulAör en 1o1al8unllna af 3,529,886:41. io. bvilben 8uinura, med deruli beräbnade 32,7581 3'unnor 8panmäl under lönerna, Xon^l. Naj:t alltsä köreslär ali såsom anslag för Kibs-btatens tredje dlufvud-kitel uppköras, I sam - 41 I sammanlrang Irärmed Irar Lön»!. Naj:t velat i Läder kasta Rikets 8tänder. 8 uppmärksambet ä följande serskilda ämnen, bvaroru närmare upplysningar älven innekattas uti okvanberörde Utdrag ak 8tat8-Rad8-Rrotocollet öfver Lrigs-Xrenden den 13 innevarande nränad, nemligen: a) Lnslaget kör Allmänna 6arni8ons-8juklru8et bär de senare ären vi831. sig otillräckligt; men dä orsakerna bärtil! igenkinnas i en ökver vanligbeten betydligt stegrad sjuknumer oelr körböjde varupris, bar Lön»!, Uajtt, nnder förmodan, att de88e körbällanden skola ätorgä till närmare öfverensstämmelse med dem, son, legat ti!! grund kör anslagets bestämmande, icke velat kör det närvarande väcka kräga om en ordinarie körböjning i detta anslag. /<) I anledning ak väckt kraga om ersättning kör gage oe!i 8panmäl ti!! det lVIanskap vid värkvade Regementer, 80m utöfver den till permittering emellan exereis-tiderne i 8tat 1>e8tämda styrka uti tjenstgöring ^varblikver, Irar Long!.
Efter behörigt äskande af alla, från aistledne till nu påstående Riksdags början, inför Konungen i StatsRådet förda Frotoeoll, hafva tili Utskottet blifvit öf« verlemnade Frotoeollen öfver JusliUivÄvenden, från den November 1817 till den 10 Januarii i8a§, och öfver GeneralAuditeursÄrenden, frän den 3 December 1817, 156 Constitutions-Utskottets betänhanden. till den 5 December 182a; Öfver KrigsÄrenden, från den 2 December 1817, lill den 14 Januarii 1825; Öfver KammarÄrenden, från den 25 November 1817, till den 14 Januarii 1825; Öfver Handelsoch Finance-Arenden, från den 29 Novem. 18173 till den 10 Januarii 1825; samt öfver Ecclesiastique-Ärenden, från den 29 November 1817 till den 9 Januarii 1823, jemte de till Stats-Expeditionernas Protocoll hörande Berednings-acter; hvarförutan, på begäran, Utskottet meddelats de af Hofcancellern i StatsRådet förda Protocoll öfver icke Ministeriela ärenden, och sluteligen, i visst upgifvet ämne, ett Protocoll öfver Commando-mål för Arméen. Constitutions Utskottet, omgifvet af dessa, lika skilda som talrika föremål, anser sig icke tillsLändigt att ens anmäla sådane smärre afsteg från regularisk form, som kunnat förefalla i ärendenas behandling, men ej influtit hvarken på besluten, eller på deras fullbordan. Lagstiftaren har, vid utstakandet af Utskottets verkningskrets, på samma gång utsträckt den till det stora hela, der allmänt val eller enskild rätt vore i fråga. Dess åtgärd blef, enligt klara bokstafven, inskränkt inom yrkandet af två slags ansvar, det ena inför Lagen, det andra inför Opinionen, nemli - Constitutions-Utskottets betänhanden. 157 gen till de alternativ, att antingen, efter 106 §.
Och om den, som man med förbigående af den andra, lika berättigade och lika dugliga, företrädesvis anlitar, om denne nu råkar bli otjänstbar, så står. man där! Och om man ej så envist tillhölle barnen att endast använda högra handen, skulle de utan tvifvel gärna låta den vänstra tjänstgöra minst lika mycket. Eller är inte hos de flesta barn, när de skola hälsa, lika ofta första impulsen att framräcka vänstra handen som att bjuda den h ö g r a? Hvem har inte hundratals gånger hört påminnelsen: » högra handen, barn! » Blir nu denna mycket anlitade högra hand skadad och den vänstra måste fram, är denna stackars försummade tjänare så ytterligt drumlig och okunnig, att han med rätta gör sin herre och husbonde förtviflad. Men hvems är felet? Icke tjänarens. Felet ligger hos dem, som försummat öfva tjänaren i de göromål man af honom nu fordrar. I Frankrike ser man ofta personer, som äro lika skickliga i båda händerna — eller ungefär lika skickliga, och det är ovillkorligen en fördom att ej räkna detta som en fördel. Men fördomar äro ofta så inrotade, att det nästan är som att föreslå att bryta en arm eller ett ben, om man vågar ens nämna nödvändigheten att bryta en fördom eller fäderneärfd sedvänja, som ofta är likbetydande med en fördom. Eljes skulle också kunna anföras, att detta försummande af vänstra handens tjänst äfven torde vara menligt för hälsan. Den * större uppöfning af krafter och förmåga, som kommer högra handen till del, sträcker sig nog också till den öfriga kroppen. Högra sidan blir betydligt mera utvecklad och stärkt än den vänstra. Detta bevisas tydligt och klart först därigenom att den högra handen vanligen är större än den vänstra, och sedan genom att högra handen och armen äro kraftigare, starkare än den vänstra. Detta förhållande måste bero på högra sidans kraftigare utveckling. Vänstra sidan försummas och blir efter i alla afseenden. Det torde ej vara oantagligt att månget så kallade hjärtfel har sin grund i bristande utveckling af vänstra sidan, hvaraf följer bristande utrymme för åtskilliga organer, bristande öfning för desamma, för muskler och nerver, hvarmed vänstra sidan är utrustad likaväl som den högra.
Det är redan en förlust för Gottland att uppbördsstämraorna upphörde, nemi. den fiirsta på hösten oell deu andra på våren; att, efter upp* bödsårets slut, uppbördsstämmorna skulle vidtaga inom provinsen, och således räkenskaperna oell uppbörden inflyta under det liästpåföljamie året. Man måste erinra sig, att å Gottland, lika sorn annorstädes i Sverige, minsta tillgång lill utskyldernes betalande förefinnes sommartiden, och att vid tidigt inträffande vinter, då communicationen med fasta landet är afbruten, köpmännen, som på credit tillhandlat sig hvarjehanda varor af öns jordbrukande innevånare oell andre, icke få betalningen i sina händer af omförmälda orsak, och i följd deraf icke eller kunna godtgöra sine fordringsägare med mynt, men tillgångar saknas ingalunda att kunna betala kronoutskyIderne. En sådan omständighet är ej vådligare, än att ett stort belopp kommer att som rest balanceras, och summariska redovisningen aflemnas lika fullt den sisla dagen i April månad. Det beror naturligtvis på en omtänksam landshöfding att, vid sådana tillfällen, med de skattskyldige öfverenskomma om dag, då de kunna betala sina utskylder, för att slippa att ut sökningsvis gå till väga: Så hände sig under den tid jag var landshöfding på ön, att mynt icke fans, mea väl tillgångar; i rak strid mot författningarna tillät jag ej utmätning, utan öfverenskom med de skattskvldige om viss dag, dä liqviden skulle uppgöras, anmälde förhållandet hos Konungen, som visserligen icke svarade derpå i någon skrifvelse, men enskildt sedermera gillade mitt handlingssätt, och liqviden för sig gick sedermera ganska rikligt på sagdan dag. Jag tillstyrker, lika med Frih. Palmstjerna, afslag å della belänk. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det finnes under vanliga år, när icke communicationen med fasta landet blir afbruten, icke mera skäl för framflyltning af uppbördstiden för Gottland, än för något annat län.
Dito dito, angående reglering af Allmänna Indragningsstalen (277). Om Rikets Ständers härvid meddelade beslut i de till EcklesiastikDepartemenlet hörande ärenden har Kongl. Maj:t, genom nådiga bref af den 8 Juni 1841, vederbörande till behörigt iakttagande förständigat. 425:o LandtförsvarsDepartemenlets protokollsuldrag, med öfverlemnande af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående anslag till fattigvården för manskap af värfvade armeen och flottan samt för sådane personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kunnat utrönas (411). Kongl. Majit har, under den 7 December 1841, 14 September 1842 och 18 December 1843, meddelat vederbörande underrättelse om årliga fördelningen af det för berörde ändamål beviljade anslag mellan Landtoch Sjöförsvarssamt EcklesiastikDepar temen tena, och, i afseende på sistnämnde behof, under den 7 December 1841 aflåtit Cirkulärbref till ÖfverStåthållaren och Konungens samtlige Befallningshafvande. Stockholm den 10 Juli 1844. F. O. Silfverstolpe. Tillägg lill föreslående Förteckningar: 426:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 2 Maj 1840, angående väckt fråga om förändrad lokal för Riksarkivet (8). Fortsättning från N:o 154. Den 4 Augusti 1840 har Kongl. Majrt aflåtit nådig skrifvelse lill Rikets Ständers Statsutskott, jemte underrättelse om utgången af den begärda undersökningen. Se Bihang till R. St. N:o 80. 72 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse den 11 Juli 1844. 43^:0 (leii 12 December 1840, angående upphäfvande af’ en tiel särskilda domstolar (160). Fortsättn, från N:o 37.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då någon vidare anmärkning icke blifvit gjord mot de af ConstitutionsUtskottet framstäite ifrågavarande förslag, komme desamma att, till den behandling 56 § Reg.Formen föreskrifver, hvila intill nästa Riksdag. Höglofl. Ridderskapet och Ådeln åtskiljdes kl. 3 eftermiddagen, In lidera ProlocoIIi O. J. Lagerheim. Måndagen d. 22 Februarii 183o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Företogs val af 3:ne Suppleanter till Ridderskapets och Adelns Fullmäktige i Rikets Ständers Bank; och befunnos, efter valförrättningens slut kl. en qvart till 8 eftermiddagen, sedan det öfver förrättningen sär - Den 22 Februarii e. m. 57 skilt förde protocoll blifvit uppläst, följande Herrar dertill hafva blifvit, genom fleste rösterne utsedde: Herr Rosenblad, Bernhard, Kammarherre, 100 röster; Herr Hegardt, Christian Bernh., CanzliRåd, 102 röster; Herr von Troil, Emil, Capitaine, g5 röster; - Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 dennes under N:o 122 afgifne, och den 11 derpå följde e. m. på bordet lagde, ytterligare Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 108 förut meddelte Betänkande, om Beklädnadsoch Bevärings-Directioners inrättande vid RusthållsRegementerne. Herr Hjerta, Gustaf: Jag anhåller vördsamt att första Betänkandet, eller åtminstone sjelfva de der förekommande punkterna, måtte blifva uppläste, emedan jag, som gillar de förändringar det senare Betänkandet föreslår i ^:de och urte punkterna, ville tillstyrka en förändring i 2:dra punkten.
En successiv förhöjning i prisen var således nödvändig att iakttaga, och, då derigenom jnga betydligare qvantiteter Säd kunde skyndsamt erhållas, för de angelägna behofven i Stockholm och Rikets Norra Landskaper, hvartill ingen annan tillgång gafs, än genom upphandling i Skåne, vidtogs deri utväg, att försäkra vederbörande säljare, att de skulle erhålla de priser, som under loppet af vintren blef.vo af Magazins-Directioncn bestämde. Denne utväg medförde den följd, att omkring 12, å 15,000 Tunnor uppköptes och till större delen afsändes på sistledit års öppet vatten. Om ej ett sådant förordnande vidtagits, hade ingen Spannmål erhållits, och hade det äfven varit en orättvisa, att de säljare, som visade siri beredvillighet att skyndsamt lefverera , skulle gatt miste om den liögre betalning, som inpå vintren sedermera i allmänhet erlades; Och i likstämmighet hvarmed alla sådane Lefveranter blifvit efter de till Landshöfdingen i Officiel väg uppgifna pris afliqviderade. 3:0 Vid Stats-Utskotiets anförande om Magazins-Inrättningens fordringar i Finland, har hos Högloll. Ridderskapet och Adeln anmärkt blifvit, att blott en förnyad underdånig anmälan •m dessa fordringars liqviderande borde göras, Stats-Utskottets Eetänkanden. 1S95 utan en så beskaffad utredning, som Utskottet föreslagit; b vilken anses medföra en längre tids utdrägt i afseende på fordringarnes indrifvande.
— Lika ohållbar visar sig nämnde princip deraf, att, enligt stadgandet i 8 Kap. 8 § Ärfda-Balken, ett oäkta barns efterlemnade egendom går i arf till föräldrarne, — ett stadgande, som icke blifvit infördt i de mer konse qventa lagstiftningar, hvilka beröfvat oäkta barn rätt att taga arf. Men just detta stadgande, jemfördt med de lagbud, som, utan att göra skilnad emellan äkta och oäkta börd, bestämma barns ställning till föräldrar, är synner ligen karakteristiskt för ifrågavarande del af vår lagstiftning. De oäkta barnen lemna vid sin död sin egendom såsom arf till föräldrarne och hafva emot dem jemväl i öfrigt samma skyldigheter som äkta barn, men rättigheterna äro långt ifrån desamma: arfsrätten, hvilken blifvit betecknad såsom den mest utmärkande bland dessa rättigheter, är dem beröfvad. De äro i detta hänseende ställda i alldeles samma kategori, som, enligt Ärfda-Balkens 7 Kapitel 2 §, den som »blifvit biltog lagd eller rymt af landet för grof missgerning» och hvilken derigenom förlorar sin arfsrätt. Men får en sådan brottsling »frid», så är han, enligt samma lagrum, ock berättigad till arf. Och tillsäger ett oäkta barns fader modren äktenskap, så blifver barnet arfsberältigadt; men utan en sådan fridlysning af fadren får barnet icke ens ärfva sin moder, hvilket således alltid blir förhållandet, om lädren dör innan han hunnit tillsäga om äktenskapet. Kan väl en sådan lagstiftning på giltiga skäl försvaras? Och om den verkligen vore byggd på principen om lagligt äktenskap såsom enda grunden för arfsrätt, bevisas ej just derigenom felaktigheten af denna princip, så exklusiv, som man velat göra densamma? 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. Men man kan härvid ock fråga: är val vissheten att efter en faders eller moders död få tillegna sig den allidnes egendom något väsendtligt moment i sammanhållningen af familjebandet? Är väl det utmärkande draget för familjen detsamma som för ett vanligt bolag, nemligen egendoms-gemensamheten? Skola ej tvärtom de högre etiska momenterna klarare framträda, ju mer de tillfälliga, oväsendtliga, ställas i bakgrunden?
Under åberopande af hvad så väl utaf Rikets Ständer vid föregående Riksdagar, som oek nu i den Kongl. Propositionen blifvit yttradt, angående behofvet af en ny Styrelse-Verkens organisation, anser Utskottet det icke för närvarande lämpligt, att nya löner å Stat uppföras, men då, med afseende derå, att, oaktadt framställningar om andra tillökningar i StatsConlorets löne-anslag blifvit gjorde, Kongl. Maj:t endast funnit skäl till nu ifrågasatta reglering, det måste antagas, att ytterligare en Notarie för göromålens gång erfordras, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte bevilja den äskade summan, 438 R:dr, att intill nästa Riksdag utgå, såsom arfvode till en Notarie vid Kongl. Stats-Gonloret. Vidare har Kongl. Maj:t äskat» att till aflöning åt tvänne Magazinsdrängar och en Bageridräng vid Stockholms Slottsoch förråds-magazin måLte anvisas 133 R:dr 16 sk. för hvardera, eller tillsammans 400
Lson Samzelius anmäl!, att vid hans tillträde till förvaltare-befattningen, den 1 September 1853, ved-förrådet vid Tumba skulle, enligt brukets räkenskaper, utgöra omkring 930 famnar, deruti inbegripet ett öfverskott af 137 famnar, som skall hafva funnils vid inventeringen om våren samma år, då Professoren J. Bagge frånträdde förvaltare-befattningen, och att sedermera, under hvarje vinter, ungefärliga årsbehofvel af ved blifvit inköpt, utan att likväl någon särskild inventering af vedförrådet, i anseende lill mellankomna binder, kunnat ske förr än vid början af nästlidne Januari månad, då en brist af 117 lämnar sig yppat; med anledning hvaraf, och enär vedens ullemnande och bokföring skett så noggrannt att, under förutsättning att 1853 års inventering varit riktig, annan orsak lill den ifrågavarande bristen icke kunde antagas, än den oundvikliga förlust, som genom intorkning, barkfällning m. m. mäste uppkomma, Förvaltaren anhållit att berörde brist, 117 famnar, såsom förefunnen vid 1856 års slut, mätte, uti innevarande års räkenskaper, få afskrifvas till det pris, hvartill den från 1856 lill 1857 utbalancerade ved är bokförd, eller efter 3 R:dr 39 sk. 5 r:st. Banko per famn, med 447 R:dr o sk. 9 r:st. samma mynt; och hafva Fullmäktige, under förmälan, att ved-förrådet vid Tumba, hvarken vid Professoren Bagges frånträde af Förvaltare-befattningen eller vid Magister Samzelii tillträde af samma befattning blifvit inventeradt medelst vedens uppfamning, enär både tid och utrymme derför saknats, ulan endast genom mätning af trafvarnes böjd och längd utrönt, hvadan det torde kunna antagas, att den brist, sorn numera sig yppat, till en del uppstått under föregående år, tillstyrkt att afskrifning deraf måtte beviljas. Ba.nko-Ulskollels Memorial M 60.
Om t. ex. konnossementets emottagare gör konkurs innan fraktgodset är till honom verkligen öfverlemnadt och icke heller af honom betaldt, så skulle, med tillämpning af ofvannämnde åsigt, konkursmassan hafva rätt alt emottaga varorna, och afsändaren få nöja sig med att i massan bevaka deras värde såsom en oprioriterad fordran, för hvilken måhända en ringa eller ingen dividend vid slutliga utredningen erhölls». »Äfven om man antager konnossementets öfverlemnande såsom en symbolisk tradition af fraktgodset (eller rättare en fingerad, ty symbolisk i Romersk mening blir den icke), så kan en sådan tradition hafva egt rum till emottagaren i egenskap endast af agent, speditör, kommissionär. 1 detta fall är klart, att ingen eganderätt blifvit öfverlemnad. Afsändaren kari återkalla fullmakten antingen genom att till tredje man afsända nytt konnossement, eller annorledes». »Har åter konnossemenlet blifvit öfversändt till emottagaren i egenskap af varornas köpare, så iakttager man allmännast numera i praxis hvad äfven till lagstiftningen börjat öfvergå, följande modifierande reglor: l:o i den händelse konnossementet ännu är i emottagarens hand. Afsändaren får icke återkalla detsamma, så framt ej något särskildt vilkor är betingadt, som icke blifvit uppfyldt, eller emottagaren gjort konkurs utan alt hafva betalt varorna, eller nekar att acceptera den för vprorna dragna vexel, oaktadt denna icke står i strid med föregående aftal; 2:o 0111 emottagaren har till tredje man öfverlemnat konnossementet. I slikt fall förbi i Iver tredje mans rätt oförkränkt och afsändaren får icke vindicera varan från honom, men eger rättighet fordra, det han med ed skall intyga sin bona fides, och alltså att han icke vid konnossementets öfverlåtelse hade sig bekant någon omständighet, som betog hans fångesman rätt till varorna». »Genom dessa reglor har man ej alltför mycket gynnat handeln med konnossementer, den der ej sällan bedrifves af köpmän, som inlåtit sig i alltför vidsträckta spekulationer i förhållande till sina tillgångar».
Det är måhända någon, som tvillar på, att dessa åsigter innehållas i mill förslag, och jag anhåller derföre, att Ridd.secret. ville uppläsa den sista delen af 5:te punkten i detta förslag. Sedan den begärda uppläsningen skett fortfor Hr Akerman: Häraf torde R. o. Ad. (inna, att det endast är den personliga sjelfskrifvenheten, som jag föreslagit måtte upphöra, och icke Adelns existens såsom ett. politiskt element, ty jag anser, att i ett monarkiskt samhälle, der Adeln existerat i århundraden, behöfves den ännu för fäderneslandets väl. Jag kan icke förstå huru en verklig monarki kan äga bestånd, om densamma utgör det enda ärftliga elementet i samhället. Det måste finnas ett annat inom samhället, som dermed öfverensstämmer, och delta är Adeln. Jag hoppas och önskar, att Adeln, äfven om det vore endast af detta skäl, malle stå qvar. Hvad är det då, som jag föreslagit, för hvilket man så mycket skrämmer Huset; är det för att Adeln skall upphöra? Det kan det visserligen icke vara, ty någon anledn. till sådan farhåga finnes icke. Men om, för att försäkra sig derom, Sandel skulle såsom sin gemensamma tanka antaga ett förslag, som har fem Stånd, hvad är det då som, man menar med dessa fern Stånd? Jag förstår det ej. Icke hafva de numera någon historisk betydelse och ej eller någon verklig. Förr funnos, men numera hafva vi icke pura Stånd, bestående af Prester, Borgare och Bönder. Eller hvad är RondeSt., sedan man upphört att låta dess ledamöter vid riksdag samlas i ett eget rum? Hvad är definitionen på en bonde? Om man går till RondeSt. sådant som det nu är sammansatt, så finner man otvifvelaktig! både bönder, sådana som Const.Utsk, med ett nog obestämdt 8 H. 29 Deli 12 Mars e. m. ord kallar allmoge, men äfven sådana som Ulsk. otvifvelaktig! velat insätta i ståndspersonsclassen. Likaså är förhållandet med brukspatronerne i BorgareSt., hvilka mera tillhöra landtmanna-än stadsmannanäringarne.