Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
U. B. N:o r3, » 100,000: 4:o Till inlösen af HeNimaNet Holmtill Boställe, St. U. B. N:o 206 . 4,666: Z2. 5:o Stads-utstpldrr till Nyköpings Stad för Residence-huset» St. U. B. N:v 2,3, omkring ... 5oc>: -^° 6:0 Profesior Ling för utgifwattdct af en Lärobok. St. U. B. N:o 217 2,000: 7:0 Lfwcrstc-Lieutcnant Mottoni Lön-ersättning. St. U. B. N:o ,40, lärer göra omkring ... Z-400: 8:0 H. M. Drottningens ÄröningS-kost nad. St. U. B. N:d 290 « 3i,§oo: 9:0 Anstag till Vetcrmär-Inrättningrn. St. u. B. N:o 3c>7 . Z,ooo: 10:0 Betalning till Riksg. Cont:s Tjcnsteinän för granstning af flitna R. G. Sedlar. St. U. B. N:o 3«, 1,2 r 5: >0. 6. -4 344 Statsoch Banco-Utskottens n:o Till wägars anläggning i Wermland. St. och Ekon. U. V. N:o L 12:0 För Ekplantering. St. och Ekon. U. B. N:o 34 13:o Afbetalning ä Statslänet till Banken >4:o Afstrisning för Skcpps-handeln . i5:o Tit.
Ofta kunde det komma öfver henne en pinande förnimmelse, någonting liknande svartsjuka — mot en eller annan kvinna ur hans förflutna. Detta kände hon dock aldrig gentemot fru Heine. Det var som om han å sin sida haft en förnimmelse af, att Margot ringaktade hans hustru, och detta tycktes irritera honom. Han sökte alltid omsorgsfullt dölja fru Mathildes brist på intelligens och själsfinhet. Liksom han kroppsligen klädde henne i siden, spetsar och juveler, så skylde han henne alltid andligen i en rik skrud, väfd af tacksamhet för den lycka, hon skänkt honom. Och i denna skrud ville han, att också andra skulle se henne. En dag gaf han Margot, i manuskript, nedanstående dikt att läsa: Mitt lilla lam, jag herden var som dig igenom verlden bar. Jag skyddade ditt lif för nöd, jag gaf dig vatten, jag gaf dig bröd; jag var din hjelp, jag var din tröst, jag värmde dig invid mitt bröst. Med mina armar jag sökt dig skyla mot höstens regn och vinterns kyla. Du räddes ej, då stormen bröt in öfver oss, då ulfven tjöt, och bäcken sitt skum mot klipporna stänkte, ja, till och med då blixten blänkte och splittrade tallarne med larm då sof du tryggt invid min barm. Min arm blir svag, min kind blir blek, och döden kommer; vår herdelek sig snart i djupaste allvar vänder. O Gud, jag lägger i dina händer tillbaka min trygga herdestaf, den du mig till stöd på vägen gaf. Beskydda nu du mitt stackars lam! Tag törnena bort från den väg, hon går fram. Ja, värna pelsen för törnehäckar och ullen, den hvita, för smutsiga fläckar. Låt öfverallt, der hon foten sätter spira de skönaste foderrätter och låt henne sorglöst slumra in, som förr hon sof, vid barmen min. »Den är från min religiösa period», sade han, när hon slutat. Och han tillade med ett litet gäckande småleende: »Vet du, till hvem den är skrifven?» »Ja. Till någon som aldrig läst den» — hon besvarade hans leende. »Tycker du, att dikten är vacker?» »Ja.»
För min del anser jag fortfarande Lagbered* ningens förslag i detta afseende ega företräde framför Utsk:ts, och jag kan alldeles icke finna, att det hvarken för den rättslärde eller icke rättslärde kan vara en vinst, att, i stället för de 2:v.e gg, deri Lagberedningen sammanfattar vilkoren för tvungen konkurs i allmänhet, såsom Utsk:t, hafva 6 å 7 gg, en § med 4 mom:r, samt slutligen 2 särskilte mom:r både i den 6:te och 7:de g:n. Jag finner det således vida tydligare att alla de stadganden, sorn i allmänhet röra grunderna för borgenärs rätt att söka gäldenärs försättande i konkurstillstånd, föras tillsammans å ett ställe, på sätt Lagberedningen gjort. Hvad. beträffar mina anmärkningar mot 4:de mom:t af ifrågav:de g, så vill jag icke dermed envisas, men anhåller ändock 48 Den 11 Juli e. m. om återremiss af gm, på det de öfriga af Gr. Mörner och mig gjorda anmärkningarne måtte af Utskit tagas i öfvervägande. Gr. Sparre: Jag beklagar att jag ännu en gång måste erinra Gr. Mörner derom att han begått ett stort misstag i sina anföranden. Örn vi läsa 7 § 2 inom., står der: »Ar konkurs ansokning af borgenär gjord; förelägge domaren galdenären lämpligen kortaste tid och, der han är aflägset boende, högst en vecka efter delfåendet, att sig deröfver förklara.» I 3:dje mom:t af samma § står vidare: »varde, der gäldenär sig ej inom förelagd tid inställer, saken till rätten hä risk juten.» Detta angår förfärandet i stad. Samma kallelse omnärnnes i fråga om landet i 3 mom. af 7 g; mea kommer galdenären icke, hänsk jutes saken till rätta. Domaren eger således endast att kalla galdenären till inställelse, men uteblifver galdenären, hänskjutes saken till rätten.
Om med det till jemkning ifrågavarande Båtsmanshåll bör förstås endast Städernas ordinarie eller gamla Båtsmanshåll, med undantag af den före detta upphörda fimlubblingen, och om detta, sammanräknadt för alla under Sveriges Krona nu lydande Städer, bör oförändradt bibehållas till det genom Kongl. Bref - & Statssamt Oec.-TJ tsh. Uti. N:o iiö, vet den 2T November 1720 för samma Städet samt för Pitea, Umeå och Luleå, i följd af serskildt derom afslutade Contract, stadgade Båtsmansarital och ett sådant antal, utan tillökning, emellan Städerna mera jemnt och billigt efter deras nuvarande förhållande fördelas. 2:0 Om icke Riksdags-Besluten af den 20 December 1620, den 7 Junii 1631 och den 19 .Mars 1689» såsom allmänt gällande föreskrifter böra anses och så förstås, att Städernas gamla Båtsmanshåll utgöres endast af Borgerskapet i och för dess borgerliga rörelse, handel och näring, utan att Städernas jordar dervid ingå i någon beräkning vidare, än i anseende till sådana Gårdstomter, Kåloch Trädgårdar inom Städernas stakett, som ej äro Embetsman, i och för tjensten, eller till publikt behof anslagne , eller innehafvas af sådana personer, som, enligt Privilegier och Författningar, böra från Båtsmanshåll vara frie; hvilken inskränkning för deltagandet i gamla Båtsmanshållet, i Collegiernas tanka, vöre så mycket billigare, som Städerna vunnit en minskning till hälften deraf, genom eftergift af Båtsrnansfördubblingen. 3:0 Om icke, derest en sådan grund finge antagas och följas, utan hinder af dé olika beslut för serskilda Städer, angående deltagandet 1 Båtsmanshållet, som hitintills kunnat blifva utfärdade, Commerce-Gollegium, hvilket eger närmaste och säkraste kännedom af hvarje Stada borgerliga Statssamt Oac,-Tilsit, Uti.
På herrvisitkort utsättas i allmänhet innehafvarens stånd och nedtill till höger bostadsort o c h adress. Gifta damer foga allmänt till sitt namn äfven sitt fadersnamn och begagna sin makes förnamn t. ex. Fru Ernst Wolter, född Schmidt o. s. v. Att vika hörnet för alt ange besökets afsikt eller art, är ej mera brukligt. Man vek det öfre vänstra hörnet vid en sorgvisit, det öfre högra vid en gratulation, det nedre vänstra vid ett afskedsbesök, det nedre högra vid en första introduktionsvisit. Den nu rådande enkelheten har ej alltid varit bruklig, tvärtom ha äfven visitkorten i gångna tider varit, underkastade de brokigaste o c h mest växlande moder. I synnerhet var detta fallet i förra århundradet. Färgade kartonger, på hvilket trycket ofta var anbragt i ännu en annan färg, täflade med hvarandra i bjärthet. Därtill kommo färglagda blomsterguirlander, yppiga roccocoarabe sker, vapen o c h emblem, utsikter af slott och stä- der, allegoriska o c h mytologiska figurer; man satte sitt namn i gyllene bokstäfver på en antik urna, lät en genius inskrifva detta namn på en marmortafla o c h dylikt mer. Denna dåliga smak varade ända till trettiotalet af vårt århundrade, då man ännu i de bättre kretsarne kunde få se visitkort lika brokiga som vinetiketter. Äfven med afseende pä kortens format förekommo de största vexlingar mellan stort och litet. 1 Frankrike härskar samma enkelhet s o m hos oss, o c h bruken äro ungefär desamma. Några olikheter framvisa England och Nord-Amerika. Engelsmännen beteckna efter namnet titel, akade misk grad, någon hög orden o. s. v. med enstaka bokstäfver, så exempelvis 7v ". B. P. N. T. — Royal Ingeneer, ingeniörofficer o. s. v. På damvisitkort utsattes i vänstra nederhörnet moltagningsdagen, i högra bostadsadressen. Det senaste är helt visst ganska praktiskt o c h borde föranleda till efterföljd. Sen till, att Idun och Idiins Modetidning finnas hos alla edra bekanta! Ytterst bränslebesparande.
Cederström, som hade ordet näst efter mig, yttrade, att det endast vore en fras hvad man anmärkt emot Coust.Utsk:s förslag, att det blott vöre ett enkarnmarsystem. Jag får hänvisa den värde talaren i detta afseende till de reservationer, som äro Ulsk:s betänk, vidfogade af Hrr Fries, Tersmeden och mig. Rån han vederlägga de skäl, som deruti linnas upptagne för detta påstående, så vill jag genast afstå derifrån. — Den följande talaren anmärkte, alt om Adeln och PrcsteSt. komme alt utgöra den ena kammaren, så skulle deraf en förhatlig spänning uppkomma. Jag får derpå svara, att onågot sådant har icke blifvit föreslaget; väl innehålla både Hr Åkermans och milt förslag, alt båda dessa samhällsclasser skola vara i en kammare förenade, men jemte dem skulle också deruti ingå en del af BorgareSt. och hälften af alla nu orepresenterade, samt en del af Konungen valde ledamöter. — Grefve Gyldenstolpe har funnit, alt de olika qvalilicationer, som af Ulsk. bestämmas, äro tillräckliga för att gifva kamrarne en nödig karaklersskillnad. Det är redan anmärkt, att om det är en möjlighet, att en sådan karaktersskillnad skulle uppkomma kamrarne emellan, så är det likväl ganska ovisst, ty det finnes ingenting som garanterar, att icke en högre embetsmannaerfarenhet m. m. kunde komma i den lägre kammaren och tvertom. — En följande talare har förklarat Hr Åkermans förslag vara det farligaste af dem alla. Jag måste säga, alt om det ålåge mig att bestämma mig antingen emellan Hr Akermans eller Ulsk:s förslag, så mäste jag föredraga Hr Åkermans. Jag fruktar icke för de obestämdheter, som deruti finnas, emedan den auetoritet, som kommer att behandla förslaget, vare sig alt det blir Const.Utsk. eller någon comité', jemväl måste behandla de opinioner, som inom alla Stånden gjort sig gällande.
Thorild en viss aktning för de trenne hufvudmännen Kant, Fichte, Schelling, och beklagar ”das Schicksal so hoher Geister”, att endast icke kunna se ”das Angenscheinlichste in der Welt”, d. v. s. att, ägande föröfrigt alla förträffligheter, endast vara – förryckta). 2. ”Die Welt der Eleganz. An den Ordner der Zeitung für die elegante Welt”. (Denne hade anhållit hos Thorild om bidrag, och – såsom det tyckes – helst beträffande Sverige eller Norden. Thorild säger nämligen: ”An eine Welt denken Sie, und suchen daher auch für den Norden einen Nordmann, von dem Sie vermuthen, er habe einen Weltblick. Aber”, tillägger han, ”nicht bloss einen, sondern seinen Blick hat er; und diesen müssen Sie ihm lassen. Nun, der Blick Ihres Nordmannes ist hoch verwöhnt: ans Erhabene seiner Alpen, ans Kühne der Felsen und ihrer Wasserfälle, ans Dunkle der Wälder, ans Tiefe der Thäler. Nicht die kleinliche Eleganz der Welt liebt er: sondern die Welt der Eleganz”. Och nu följer en öfverblick af denna och dess trenne regioner: Elegans, Humanitet, Sublimitet; d. ä. Bildens, Lifvets, ändtligen det Verlds-helas – eller det Gudomligas eget – harmoniska uttryck.
Den stränga åtgärden måste verkställas, huru hårdt den ock kommer att drabba jordbrukarne, isynnerhet som skörden synes vara lefvande och man ännu ej hunnit så inrätta sin hushållning, alt bränvinsbränningen - Den 15 Juli e. m. 337 bränningen är umbärlig. Men då blifver just frågan, huruvida icke all bränvinsbränning bör sättas i samma kathegori. Jag för min del anser, alt alla bränvinsbrännarne böra lika behandlas och att, då nödvändigheten tvingar till inställande af den allmänna bränningen i höst, samma nödvändighet förefinnes i afseende å den monopoliserade bränvinsbränning, som eger rum under hela året. Hvarföre skall då icke K. M. använda sitt prerogatif emot 7 bränvinsbrännare, då han ansett att delsamma bör begagnas emot hela den öfriga jordbrukande klassen? K. M. har ju uttryckligen förklarat, att de enskildtes rätt att bränna bränvin i höst måste vika för det allmännas bästa, emedan Staten eljest skulle få vidkännas en alltför stor förlust uti minskad skatt af denna näring påföljande är, och dä således de enskildtes rätt i allmänhet mäste vika, hör väl äfven de 7 monopoliserade bränvinsbrännarnes rätt vika. Man säger, att den enskildtes rätt ärhelig. Detta är ganska sannt, men får ej anses så helig, att den ej bör vika för det allmännas räll, dä de komma i kollision med hvarandra. Men, invänder man ytterligare, då K. M. icke funnit skäl att inskränka den monopoliserade bränvinsbränningen, så behöfva icke R. St:r ingå till K. M. med anhållan i sådan syftning. Enl. denna åsigt skulle R. St:r aldrig hafva skäl att lill K. M. frambära sina underd. önskningar i ekonomiska frågor, men denna åsigt malte ej hafva blifvit delad af mina värde motståndare, då fråga var om en underd. anhållan, det K. M. behagade inställa all bränvinsbränning i höst. Jag för min del försvarar R.
Dessa principer iiro antagna i hela den nyare Europeiska konkurs-rätten, och förslagets stadganden öfverensstämma helt och hållet med den Fransyska konkurs-lagen (art 503). Nu bar emellertid Herr Dalman, som dock gillat förslaget om fordrings-rättens bibehållande för framtiden, mot stadgandet i öfrigt anmärkt, att det »dels förnärmade borgenärerna, precist i samma mån som afskaffandet af preklusions-terminen i andra rätlstvister skulle förnärma deras rätt, som i behörig tid anmält sina anspråk eller sin klagan, dels ock tvifvelsutan vid många tillfällen skulle leda till trassel och tvister samt ovilkorligen till fördröjd definitiv utredning af massan.» Häremot kan såsom en generel regel erinras, att hvarje i lagen bestämd preskriptionstid, efter hvilken en talan är afskuren eller en rättighet förlorad, är i och för sig rättsvidrig och endast kan försvaras såsom af andra omständigheter oundgängligen påkallad, — hvilket dock i förevarande fall ingalunda är förhållandet, sedan det fordna benefcium ccssionis bonorum försvunnit. Vidare bör anmärkas, att konkursen icke efter förslaget betraktas såsom en rältslvist, utan endast såsom en liqvidations-åtgärd, der en hvar fordringsägare måste anses berättigad alt erhålla betalning, när han sig anmäler, så vida ännu något finnes qvar att utdela. För behörigheten atl tala uti de rättslvister, som under liqvidations-åtgärden uppstå, är visserligen preklusion bibehållen. I öfrigt bör erinras, att för utländska borgenärers rätt ifrågavarande grundsatsers antagande är af högsta vigt, äfvensom alt de otvifvelaktig! utgöra den verksammaste sporre för borgenärerne att påskynda boets utredning. Beträffande farhågan, att preklusionens borttagande skulle föranleda sena bevakningar, de der åter kunde gifva anledning till långvariga rättegångar, så torde denna farhåga försvinna vid en blick på förslagets stadganden i öfrigt
Angående Directionens öfwer Drottning, huset i Stockholm hos Kongl. Maj:t gjorde under, däniga ansökning om tillökning a den för detta Barmhertighets-werk i stat ansiagne summa. z:o. I anledning af gjorda anmärkningar wid Betänkandet, rörande ersättning af kostnaden till Capetter at Extra Roteringsmanffapct. 4:0. I anledning af fragan om förhöjning i Post,skjuts'Legan m. m. 5:0. öfwer hos Högloft. Ridderffapet och Adeln gjorde anmärkningar wid MffoltetS Betan, kande om de under sista Kriget fängne ogifte Ossieerares och Under-Officerares till Stats,Merkel in, dragne halfwa Löners ersättning. 6:0. I anledning af Hederwärda Bonde-Stan, detS remifi i fraga om den till Fromma Stiftelser anslagne Krono-Tionde Spannemälens för-auclionerande. ?:o. I anledning af Herr Capitainen C. O. af Forselles Memorial, om anslående as medel till understöd för a Utrikes ort »varande Swenskt Sjöfolks bemsörssaffande till Fäderneslandet. 8:0. Angående Kongl. Maj-ts Nådiga Skrif, wclse af den 12 Junit t 812, rörande det Pro,'ect, fom inkommit, till en bättre ärendernas behandling inom Rikets Slyrelse-werk, och hwad i detta amne blifwit tillgjordt. 9:0. Wid Utskottets utlåtande i anledning af Högloft. Ridderffapets och Adelns remifi af Rid, darchus-Kamereraren Herr Commerce-Rädet Strå, kes redogörelse kör uppburit förskott till Riksdags, kostnader, hade Ridderffapet och Adeln ej något att rrindra. sugr». Lx ?rotocollo, 6. Lilverstolge. Den 9 Julik. »481 Utdrag af protocollet, hältet hos högloft. Ridderskapct och Adeli, wid llrtima Riksdagen i (örebro den 9 Julli »812. S. D. Cedern Ridderffapet och Adeln Veu 9 sistl.
Ledamöter af Nämnden må ej uteslutas från utöfningen af deras Riksdagsmanna-rätt i Stånden, men träde tillsammans dagen efter den, då valet i Stånden lörrättadt är, och skiljes ej åt förr, än de flesta rösterna om en person sig förenat. Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med slutna sedlar. Hvar och en af Nämnden uppgifva, ibland dg al Stånden föreslagne, den han anser böra utköras. Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstandes antal, på En Man, vare han behörigen vald. Äro åter rösterna så delade, att en sådan full pluralitet icke äger rum, anställes, enligt det i 55 § beskrifna voterings-sätt, ny omröstning, till antagande af den, sorn flesta rösterna erhållit, och, om han ej antages, af den. om hvilken, näst efter honom, de fleste af Nämnden sig förenat. Inträffar den händelse, att Två eller Tre Personer undfå de flesta och lika många röster, anställes först särskild votering, enligt sistnämnde §, öfver den ordning, hvarutinnan om dessa personer bör röstas; och skall sedan, vid hvarje ny omröstning, på enahanda sätt en voteringssedel afläggas, , intilldess en bestämd pluralitet är gifven. Hafva Riksens Ständers och Norriges Storthings val inträffat på samma Person, vare Han lagligen utkorad till Konung eller Thronföljare. Skulle åter hvartdera Riket hafva valt en olika Person, förhälles på sätt i Riks-Åkten stadgas, u Konslilutiont-Ut.skottets Memorial JM 8. §• 62. Skola Riksens Ständer, gemensamt med Norriges Storthing, jemlikt Riks-Akten, tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde Riksens Ständer sist dagen efter den, då Riksdagen å Rikssalen öppnad blifvit, och utvälje, genom allmän omröstning, i deras särskilda Plena, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, hvilka röste per Capita om de af Plena' lill antalet bestämda Förmyndare, som skola vara antingen En, Tre eller Fem.
December förlidet år inkommit med berörda utlåtande, samt dervid jemväl öfverlemnat särskilda af Bergsskolans Föreståndare och Bruks-societeten till Kollegium afgifna yttranden i ämnet, dels Föreståndaren för Teknologiska Institutet, Ofver-Direktören K. Styffe, hvilken blifvit anmodad att låta uppgöra förslag å den kostnad, som kunde erfordras till uppförande å Institutets tomt af en byggnad utaf den omfattning, att den lemnade tillräckligt utrymme lör 20 elever, uti en den 17 nästlidne Februari till Chefen för Civil-departementet afgifven Promemoria, öfverlemnat en af Professoreu F. W. Scholander med ledning af dertill utaf Öfver-Dircktören gjorda utkast till planer, upprättad och af Ofver-Intendents-embetet godkänd byggnadsritning jemte dertill hörande kostnadsförslag, hade Kongl. Majit å nyo tagit denna fråga under pröfning, samt derefter den 20 i sistberörda månad till Rikets Stäuder aflåtit nådig Proposition i ämnet.
Nio 35 i fråga örn passevolaneeafgiften, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. återremittera öfvannämnde ut låt. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 55. Nej — 3i. Frih. Silfverskjöld, Garl: Hindrad af tjenstgöYomål att vidare fortfara med utöfningen af mitt ledamotskap i StatsUtsk., får jag härmedelst äran afsäga mig detsamma, under anhållan att likväl få bibehålla min riksdagsmannarätt. Frih. Silfverskjölds begäran blef af R. o. Ad. bifallen. Hr Stuart, Carl Gust., uppläste följande: Då det, enligt min åsigt, är en oeftergiflig pligt för hvar och en, som begagnar sin rättighet att vara representant, att icke, utan de mest giltiga skäl, i något hänseende undandraga sig representanlkallets mödor och besvär, ansåg jag mig böra emottaga den ledamolsplats uti Exped.Utsk., hvartill jag, genom H. R. o. Adis förtroende, vid riksdagens början kallades. Jag har äfven, så vidt min förmåga medgifvit, sökt att uppfylla mina åligganden såsom ledamot uti detta Utsk., ehuruväl mina bemödanden i detta afseende, inom Utsk. motarbetade, i allmänhet icke rönt en framgång eller lyckats vinna ett afseende, motsvarande det nit, hvaraf desamma varit framkallade.
Vi ha utvalt detta bland minga andra, emedan det synes oss af sarskildt intresse för de däri uttalade isikterna om kviiinouppfostran, hvilka visa, a t t den framstiiende statsmannen i denna fråga innehade en ståndpunkt, som för hans tid och ställniiig siikerligen kan betraktas som ovanlig. Stockholm den 8 okt. Mitt kara barn! Detta träffar dig förmodligen ännu i Paris, men p % de sista dagarna af eder sejour dar - och tankarna börja allts % att vanda sig mot norden. Dar vänta dig vii1 kyla och snö, men i friska vindar andas man lätt, och varma hjärtan upplifra all kyla. En rariii kammare i norden, då ovädret laärjar utanför, ar ock mycket trefligare # n någon parisersalong. J a g bör ej uppehklla ' dig därmed huru mycket återseendets ögonblick ar oss ' dyrbart; du kanner det sjalf. - Var välkommen, öfver all beskrifning välkommen! - Dn måste nödvändigt lägga dig till med något varmt plagg af sidentyg till hemfärden med något slags foder af felb eller skinn. Kom ihkg Tysklands slätter, huru genomträngande kallt där blåser i oktober. Ditt bref från Paris erhöll0 vi till var synnerliga glädje i dag. Nogsamt ä r din tid upptagen i en glad omväxling af nöjen och iustruction. Allt detta a r dig så innerligen g u n a undt; tag shledes ut med fullt mått hvad som erbjudes för dina yttre sinnen och behk11 det som elt kapital, hvaraf bhde dn sjalf drar en lifranta, och dina . — Jean Bilptiste Berton, Brigadgeneral. Iiiliit sig efter Restamationeii i politiska stiimplingar, för Iivilka lian diimdes till clöcleii och afriittadcs den 5 oktob-er 1822. l) e vanner einaellanåt en liten utdelning, såsoin p$ geografiska inrattniiigens aktie. Du är snart inne i den. klder, da man liar belöning för de uppoffringar det kostat att ordna sitt förstånd och förvarfva kunskaper.
Desse bisittare äro, till en del, sjelfve Kyrkoherdar, och om de än böra så vara, för att inhemta nödig kännedom om pastoral-vårdens fordringar: så medförer det likväl benägenhet till öfverseende hos underlydande Kyrkoherdar, med sådana försummelser, hvilka Consistoriales sjelfva låta komma sig till last. Om en Biskop råkat i strid med sitt Consistorium, och dess fleste ledamöter mot honom hålla tillsammans: så kan han, för hela sin embetstid, förblifva af dem öfverröstad, uttröttad, och till sin verksamhet förlamad, emedan hvarje ny Lector tillsattes, hvarken af Biskopen, eller på hans förslag, af Konungen, utan af Consistorii flertal, hvilket redan innehar magten, och lika ogerna som andra, plägar vilja släppa henne ur sina händer. För att hafva fred, och kunna något uträtta, måste Biskopen följagtligen, i mycket, om ej det mesta, foga sig efter sina underlydande Consistoriales, och ofta se genom finger med dem. Så försvagas äfven hans inflytande på de underlydande Prestérna och deras befordran. De flesta af dem hafva, bland Consistorii ledamöter, om icke släglingar, åtminstone gamla skolkamrater och vänner, som dels skydda, dels söka framhafva dem. Det är svårt för en Biskop, att genomskåda alla dessa förbindelser, samt ännu svårare att hindra deras menliga verkan på kyrkans angelägenheter. Om någon Prest skall, för fel, i lära eller lefverne, eller i embetets utöfning, inför Domkapitlet åtalas:,så finnes der ingen af lagen bestämd åklagare. Följden af dessa förhållanden har varit, och är, att olika plägseder utbildats, och genom det långvariga bruket stadgats inom stiften. Vill Depart:ts-Chefen bringa olikheterna till enhet: så stöter han emot, icke blott häfden, utan äfven mot Biskoparnes urgamla myndighet.