Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorers afgifna enahanda berättelse från 1848 och 1849, jemlikt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21, uppskjutna fråga; Utlåtandet bifölls i alla dess moment, med undantag af hvad Utskottet anmält i 35 §, så vidt detta afsåg innehållet utaf 3 § i revisions-berättelsen för år 1853, i afseende hvarå Utlåtandet återremitterades, med dervid gjorda anmärkningar; Dito, N:o 202, i anledning af Kongl. Majlts nådiga Proposition i fråga om afsöndring af jord från f. d. korporals-bostället vid Skånska Hussar-regementet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län, bifölls; Dito, N:o 203, i anledning af väckt motion, angående Stats-verkets befriande från vidare utgifter för kolonien St. Barthelemy; Ståndet lät bero vid hvad Utskottet hemställt; Dito, N:o 204, i anledning af väckt motion om tryckning af någre Stats-Utskottets Betänkande N.‘o 71 följaktige skriftliga bilagor, i frågan om landtstatens lönereglering, bifölls. Memorialet, N:o 205, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 112, lades tilt handlingarne.
Skall ej en ökad förmän winnaS om anmälan rörande de högste Embeksmännen ernäs i» frän dche om sanningen, genom sjelfum Protocollerna, Upplyste män, framför andre, som, möjligen ledde bakom ljuset af hämden och illlkan, skulle pädikta Em betss - 4420 Den 19 October. ketsmän brott dem de aldrig begätt? Jag kan aldrig anse denna anmälan säsom stridande mot Regerings, Formen, utan tror den twärtom wara en nyttig, en Högst nödwändig tilläggning wid den 29 Z i RiksdagsOrdningen. Det är i den bästa, den renaste afsigt jag den yrkar; den är fullkomligen öfwercnsstämmande med mitt sawwcte, med det begrepp jag om denna sak fattat; och jag fär Medes HoS Eders Exccllence Herr Grcfwen och Ordförakden dcrbfwer begära proposition, sedan alla sig deröfwer yttrat. Friherre Eesterttrörn: Det är ej med stora ord om Fäderneslandets olycka och wädan af ett förhastande, som jag will fästa Högloft. Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet. Saken talar för sig sjelf. Det bör ej kunna'supponeras, att en Ledamot alldeles utan granskning gär fram med en anmälan i sitt Ständ. En enskilt Lswertygclsc bör ej gäla, der handlingar äro att tilgs. När han dem genomläst och granskat, och derefter, emot Majoritetens me, ving, inkommer med. en anmälan grundad pä falska uppgifter, dä sker det ej af skiljaktig öfwcrtygelse, u, lan af enskilta afsigter eller iftwillja: Och omen menniska med elaka afsigter ej skule hafwa nägot answar att frukta, hwad bleflve dss personlig och allmän säkerhet? Herr von Sckrulrenkeim:
Ja blandade med Nej, Grefve Mörnert Jag kail icke medgifva att jag förolämpat någon; må hända har det af mig nyttjade uttryck varit mindre tjenligt, men ingalunda har min tanka varit att någon förolämpa* Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, det han ansåg, att Ridderskapet och Adeln i detta ämne redan fattadt sitt beslut. Herr Schönström anmärkte, att Friherre Anckarsvärd först borde lemna sitt medgifvande, innan något beslut i ämnet kunde fattas. Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, Den 27 Januarii. 369 rade, att då Friherre Anckarsvärd redan till Ridderskapet och Adelil öfverlenmat v predh ingen af Målet, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken det Friherre Anckarsvärd således icke heslridt att förevarande fråga finge förfalla. Friherre Anckarsvärd tillkännag^af, att han endast till Herr Grefven och LandtMarskalken öfverlemnat sättet, alt utröna Ridderskapets och Adelns ogillande af Grefve Mörners emot honom nyttjade uttryck. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade å nyo, alt sedan Grefve Mörner högtideligen förklarat, det han icke haft för afsigt, att emot Friherre Anckarsvärd nyttja några förolämpande uttryck, Ridderskapet och Adelil alltså torde finna, det någon vidare åtgärd i denna sak icke erfordras. Grefve Mörner: Jag har icke ansett mig behöfva förklara de af mig emot Friherre Anckarsvärd nyttjade uttryck, liellst jag icke haft för afsigt, att honom pä något sätt förolämpa, och torde således Ridderskapet och Adeln finna, alt jag icke kan ställas till ansvar för annat, än hvad jag verkeligen yttradt och i Protocollet finnes infördt. Herr Grefven och LandtMarskalken: Då Grefve Mörner sjelf upprifvit det beslut, som Ridderskapet och Adeln redan behagat fatta; får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Ridd. 0. Ad.
»Vet du, att det är en minnesdag i dag?» »Nej.» »Jo visst! Årsdagen af juryns frikännande dom. Frihetens morgonrodnad!» Josef satt och stirrade begrundande på sin kaffekopp. Han var alltid fåordig, och i dag var han det nästan mer än vanligt. »Det har allt gått åtskilligt nedåt backe se’n dess», sade han till sist. »Jo, åtskilligt», instämde Max med öfvertygelse. »Det hade varit bättre om han blifvit dömd.» »Hvem vet? Sämre kunde det åtminstone aldrig ha blifvit.» Der kom Ansjovisen, lefnadsglad, med frisk färg i ansigtet efter en intagen bättre middag. »God dag Rosenprinsen! God dag Josef! Ni har tomt i dag vid bordet. Jag tror jag slår mig ner hos er en gång, för omvexlings skull. — Pst! Vaktmästare! kaffe och grön chartreuse! Riktigt giftig!» »Nå — hur har ni det, gossar?» vände han sig till de två, sedan han satt sig bekvämt till rätta i en stol. »Ni ser malätna ut. Ska’ ni ha en chartreuse?» »Tack, Ansjovis lille, inte för mig», sade Max. »Du är alltid så frikostig.» »Mot dig kommer jag alltid att vara det, Rosenprins. Det är så skönt att få visa sig frikostig» — han tog upp sitt cigarretui och bjöd: »Ska’ det vara en cigarr? Nej, du röker inte heller förstås! Nå, Josef? Jaså, du har. Och du tycker inte om att stoppa i fickan. - Godt! Jag ska’ komma i håg dig. Jag ska’ alltid bjuda dig på cigarr hädanefter — när jag ser, du har.» Ansjovisen smuttade på sitt kaffe, serverade sig ett glas likör och tömde det i ett enda drag. »Ni ä’ några underliga djur i alla fall», smackade han. »På sätt och vis högaktar jag er, fast jag tycker ni ä’ några idioter.» »Är du i predikohumör igen, borde du ha satt dig vid ett annat bord», sade Max. »Åh skräp! Ni gör ju sjelf inte annat än predikar.
Jag förmodar, att R. o. Ad:s öfriga ledamöter såväl som jag fått en stark impuls af den hotelse vi redan hafva sett i tidningarne, nemi. att Hr von Hartmansdorff 472 Den 26 Mars f. m. ämnade vid detta tillfälle anstränga sig på allt sätt, för att genomdrifva ett beslut, hvarigenom det skulle blifva möjligt att för en framtid hindra alla slags ändringar i grundlagen. Det är naturligt, att en sådan uppmaning, som icke kunde hafva anledningarne så alldeles emot sig, skulle uppmuntra hvar och en att här sträfva emot allt hvad han kunde. Det är i följd deraf, som jag nu också har begärt ordet. Men under discussionen har jag funnit, att talarne å ömse sidor, under ganska god bevisning för deras åsigters riktighet, blott visat, att vår grundlag i detta afseende är så beskaffad, att bryderiet endast blifver större ju mera vi derom discutera. Nu skulle jag t. ex. visserligen i afseende på slutliga resultatet vilja förena mig med Gr. Anckarsvärd och Hr Hjerta och med alla dem, som begärt återremiss, om jag i denna begäran kunde finna någon garanti, att icke Const.Utsk. ändå drifver igenom sitt prejudicat. Const..Utsk:s ledamöter hafva sjelfva gifvit tillkänna, att de anse sin makt vara sådan, att vår återremiss skulle blifva ulan verkan, och då vet jag knappt något medel att vinna ändamålet. För ett ögonblick trodde jag en utväg att komma ifrån saken vara funnen i Hr Hjertås förfarande, nemligen att taga en tome af våra protocoller för förra riksdagen och hålla på några timmar med uppläsandet af hvad som der finnes tryckt, lill dess Husets öfriga ledamöter aflägsnat sig, i hvilket fall det naturligtvis varit lätt att ensam få dictera beslutet; men då detta ej lyckats till högre grad, än att blott i eller hälften bortgått och ännu några stannat qvar, hvilket kom sig troligen deraf att uppläsandet skedde af en så ljuflig slämma, så är all verkan häraf förfelad.
Det har, i detta afseende, gått med Fulheten och Skönheten på samma sätt, som med Sjukdomen och Helsan. Det lefvande begreppet af Skönt ligger visserligen i allmänhet till grund för Menniskans gestalt; men klarast och skärast uttrycker det sig dock i Qvinnans. Det utgör nämligen, i sjelfva verket, grundbegreppet af hela hennes väsende. Egenskapen af skön måste derföre alltid hos henne visa sig såsom en väsendtligare, och på ett omedelbarare vis, än hos Mannen. Hennes kropp är enkom dertill inrättad; genom sin större spädhet, fyllighet, lenhet, lättrörlighet, och denna ömmare strålglans af blick, denna spelande skiftning af hvithet och rodnad, der alla känslor och lidelser snabbare genomskimra. Själen af allt detta är den inre fägring, till hvars trogna bild all yttre fägring var ämnad. Dock förmår den inre fägringen ännu, ehuru mycket eller litet den är af en yttre beledsagad, stadfästa sig till en evig jungfrulighet; oberoende af den kroppsliga, äfvensom af årens antal och förändringar, I det nu anförda är den ledsagarinna skildrad, som blef Adam gifven; ty med henne mötte honom Skönheten, sådan den var i sin morgon. Men det är tillika hufvud-innehållet af den undervisning, som hon sjelf, såsom flicka, förnam i Paradisets lunder; då hon, första gången såsom fullväxt, speglade sig i en af dess käljor, öfver sin egen tjusande bild glad och förvånad. Några stadier aflägsen från den park, i hvilken Adam föddes, var en annan; med ett utseende alldeles likt dennas, och med ett liknande lifs-träd i sin medelpunkt. Dit hade Adam kommit en qväll, kringvandrande i Edens aftonskymning, och sökt, öfverraskad af natten, hvila under dess lummiga grenar. I sömnen syntes honom då en skapnad, lik hans, och ändock olik; fagrare, ljufvare, vänare, än alla dittills sedda.
Beträffande vidare dels det i samma framställning gjorda förslag om Förste Landtmätarnes förordnande att hos Konungens Befallningshafvande vara föredragande i landtinäteriärenden, dels ock den derjemte föreslagna ändring i 4 mom. af 19 § i Landtmäteri-Instruktionen, att förteckningar öfver förordnanden till landtmäteriförrättningar skulle föras i Provins-Landtmäteri-kontoren i stället för i Landskanslien; så enär berörde förslag ega hufvudsakligt sammanhang med det af Ofverdirektören jemväl afgifna förslag om förordnandens till landtmäteriförrättningar utdelande i tur emellan landtmätarne i länen, hvilket sistnämnde blifvit af Utskotten uti Betänkandet N:o 15 afstyrkt, anse Utskotten desamma i följd deraf böra gemensamt dermed förfalla; dock kunna Utskotten, hvad serskildt angår den i förstnämnde afseende åsyftade förändring, eller frågan om Förste Landtmätarnes förordnande att hos Konungens Befallningshafvande vara föredragande i landtmäteriärenden, icke underlåta att framställa den anmärkning, att förslaget derutinnan synes Utskotten desto mindre lämpligt, som, utom det att i de län der icke afvittring pågår, landtmäteriärenden utgöra en så ringa del af de till Konungens Befallningshafvandes handläggning hörande göromål, att den minskning i arbete, som Landssekreterarnes befriande från deras befattning med dylika ärenden skulle för dem medföra, vore af föga betydenhet, det måste tagas i betraktande, att till bedömmande af de frågor angående landtmäteriet, som hos Konungens Befallningshafvande förekomma, icke erfordras egentlig insigt uti de till landtmäteriyrket hörande ämnen, utan fast heldre fullständig kännedom nm gällande författningar angående landtmäteriet samt förmåga att desamma tillämpa, hvilken kännedom och förmåga snarare torde vara att förvänta hos de vid tillämpning af lag och författningar vane Landssekreterarne än hos Förste Landtmätarne, hvilka i allmänhet icke varit i tiilfälle att nödig erfarenhet i dessa ämnen inhemta.
Hade jag trott en sådan tanka kunna uppstå, hade jag kanske qvåft min känsla, hellre ån att blottställa mig för en sådan misstänka. Jag torde böra återkalla i minnet hvad som år ändamålet med en Ministére. Man skall finna att menniskans ingående uti samhälle var en afsägelse af hennes naturliga frihet; men då rättigheten att begagna de fördelar som naturtillståndet och den naturliga friheten erbjuda, förmenniskan upphörde, inträdde i dess ställe ägande rätten och rättigheten att förvärfva. Men ledningen af allas bemödande till gemensamt vål påkallade en styrelse, och så uppkomma Ministérer. Deras förpligtelser blefvo att genom goda lagar styra allt till befrämjande af allmänt vål och till möjligaste lycksalighet. Grefve von Platen har förebrått mig att jag framställt skattebondens förlägenhet emot förhållandet, och han har framställt frålsebonden såsom ett motstycke, då han yttrat hans tillstånd vara sämre ån skattebondens. Jag tror att han häruti misstagit sig, ty man bör besinna, att skattebonden som år sjelf ågare till sin jord har större fordringar. Han har anspråk att ej blifva körd derifrån för sina bidrag till Staten. Den an - 58 Den i Martti, dra deremot har ingått ett frivilligt contracf, och det år en husbondes skyldighet, påkallad af hans eget interesse, att så ställa för Bonden, att han kan bibehålla sitt contract. Jag har sagt att Ministéren varit overksam. Grefve von Platen har mött mig med en uppställning af jhronföljder, krig och politiska företag. Jag får blott fråga om detta år svar på min framställning. Jag får blott hemställa huru det varit löjligt, att Ministéren då hadelemnat folket handlöst, huru de hade kunnat undgå att gifva dessa råd, hvilka man säger hafva verkat dessa stora re-r sultat, för hvilka, jag kan icke dölja mig det, vi likväl torde mera hafva att tacka lyckan, ån jnenskliga beräkningar. Men om det är det allmännas fordran att förås till sitt högsta mål of lycka genom goda lagar, om detta år hån-r delsen redan i samhällets första station, så år det ån angelägnare i den nion samhälls-bildnin-r gen stigar.
Hvad grundskatten beträffar, måste hufvudsakligen tillses, att den må motsvara det belopp, hvartill den bland Statens ordinarie inkomster är beräknad, och deremot icke bestämmas högre, än som för detta ändamål oundvikligen erfordras, då en på förhand bestämd hög beskattning alltid mäste verka menligt på yrkets förkofran, och svårigheten att, genom den årliga bevillningen, jemna oiikheterne, blifver större i samma mon, som den stående skatten är hög. Utskotten anse denna beskattning böra utgå genom en viss andel af tillverkningen, i enlighet med hvad hittills varit iagttaget; man inser icke något skäl att bestämma andelen olika för serskildta Bruk, på sätt, som hittills skett. Icke en gång de olika tillverkningsmethoderna kunna der - 6 Statssamt sill ni Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, lV:o 87 ▼ ifl tåg,is i beräkning, da den större eller mindre fördelen deraf icke med säkerhet kan pa förhand bedömas, och denna fordel således lämpligast bör utgöra föremål lör Bevillnings-taxeringen, då den högre beskattningen icke kommer i fråga vidare, än i den mon, vinsten är gifven. Om deremot grundskatten lämpas efter lillverkstnelhoden, skulle tilläfventyrs mången afhallas från bemödandet 0111 förbättringar af farhåga for den genom skatten ökade förlusten, i händelse försöket misslyckades. J Då nu, för alla Bruk, som äro privilegierade före Ar i8o3, hamma irska 11 en är bestämd lill endast en procent af tillverkningen, och en stegring för dessa Bruk skulle leda lill rubbning af de för dem meddeldU privilegierne, tro sig Utskotten redan deri finna en anledning, att hammarskalten i allmänhet bör inskränkas till det sålunda bestämda beloppet, då den af rättvisan påkallade iikheteu i beskattningen icke derförutan kan åstadkommas.
Föredrogs ånyo BorgareSt:ts d. 1 dennes bordlagda prot. utdr., innefattande inbjudning till de öfriga RiksStm att förena sig i BorgareSt:ts beslut om gemensamma öfverliiggningar angde de hvilande grundlags-förslag, som afse tillökadt antal af StatsRådets Ledamöter och inrättande af ett nytt StatsDep:t. Härvid hördes rop om bordläggning, hvarjemte anmälde sig och yl trade Hr Cederschiöld, Gustaf: Såsom jag redan vid ett före gående tillfälle yttrat, anser jag det stadgande i Grundlagen, hvarigenom R. St:r blefvo berättigade att sammanträda till gemensamma öfverlägguingar, innebära ett verkligt framsteg; och jag skall således för min del aldrig motsälta mig begäran om sådant sammanträde. Jag skulle t/o. m. önska, att samtliga till denna riksdag hvilande grundlags-ändrings-förslag biefve föremål för gemensam öfverläggning, ty det är icke blott den af BorgareSt:t framstallda frågan, som kräfver en sådan utvexling af idéer. Enligt hvad jag hört, skulle det vara BorgareSt:ts mening att påyrka, det detta förslag måtte blifva ytterligare hvilande till nästa Riksdag. Hvad skäl man kan hafva till en sådan önskan, känner jag icke. Men bland de öfriga förslagen förekommer ett till ändring af g 15 R. O., ang. BondeSt-.ts representationsrätt, och detta är ett förslag, som så mäktigt ingriper i hela vår representation, att jag tror det skulle särdeles väl lämpa sig för behandling af RiksSt:n samfäldt. Dessutom finnes det ett särskildt skäl, som gör det för R. o. Ad. af vigt att begära ett sådant sammanträde. Man har sökt i allmänna opionen utsprida det rykte, att det vore egentligen R. o. Ad., som Talaren afbröts här utaf H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., som fästade hans upmärksamhet derå, att föredragningen nu omfattade endast den fråga, huruvida de uti BorgareSt.-ls prot.-utdrag omförmälde grundlagsförslag skulle blifva föremål för gemensamma öfverläggningar; och tilläde H.
Under glada sånger och visor gick arbetet med lust och fart, och som belöning för utståndna mödor kunde man bestå sig en eller annan biljett på operans femte rad och — eget » ljuskalas ». Så en dag trädde frö- ken Dahlberg ut ur » bolaget » som bokbindare Alfr. Lundins brud, men blef dock yrket trogen. D e båda andra kompanjonerna fortsatte affären, tills för fem år sedan fröken Sjöberg afgick med döden. Ar 1883 träffades » bolaget » af en svår ekonomisk förlust. Som en af sina största kunder räknade det en firma, som visserligen gaf god betalning, men hade årsackord. Så gjorde denna firma konkurs och denna inbegrep bokbinderiets till ett par tusen kr. uppgående fordran. Mörka tunga dagar fingo nu de båda vännerna genomkämpa. Dock krisen uthärdades, och genom en framstående jurists bemedling fingo de öf rertaga den papperspåsoch kuvertfabrik, som ännu jämte bokbinderiet i n:r 8 Sergelgatan bedrifves af fröken Lindström. Huru trägen fröken Lindström än varit med sina händers arbete, har hon dock hunnit att därbredvid tillägna sig rätt stora bokliga kunskaper, ett bevis på hvad en fast vilja och ett efter vetande törstande sinne kunna åstadkomma. Och hon står ännu vid fyllda femtio år m e d lif och lust i spetsen för » sina flickor» (af hvilka en varit i hennes tjänst i tjugu år), glad och lycklig att äga fullt upp med arbete. T y sant är det, som skalden säger, att » hvarje mänskas sällhetslott mätes efter samma mått, som dess hjärtas anspråk mätes, och dess anspråks giltighet mätes af dess ödmjukhet. » Adelaide Nauckhoff. • * Gammalt mögel. et är åter ett blad af de papper, som undertecknad ärfde efter den gamla frun, född Nobilii, som här framlägges. Det har till öfverskrift de betecknande ord, som stå här of van, och denna rubrik synes mig vara mycket lämplig för det ämne, hon här behandlat.
För att undanröja alla anledningar till tvister om bränvimspannors beskaffenhet, och ej motverka en loflig industri, som, genom förbättringar i redskapens sammansättning, söker besparing af bränsle, tid eller arbetskostnad, skola hädanefter pannor eller kittlar, och öfrige för bränvinsbränning nödige redskap, vara tillåtne af hvad metall eller annat tjenligt ämne som helst, under lika vilkor för alla, att panneryraden bestämmes endast efterf jord värdet. 20 B ev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon,- Utskls Utlåtande N:o 8. i3 §. Bränvinsbrännings-redskapen indelas i sju Classer: lista Classen. Enkel redskap. Härtill räknas panna, sorn drifves omedelbart af eld, af livad form som helst, med fast eller löst bröst, der sådant finnes, hatt eller stängsel - skifva och ångrör samt afkylningsredskap. Hatten, som endast får innesluta ett tomt rum, och hvartill räknas ett fastsittande ångrör, hvaraf 6 tum närmast hatten ingå i uppmätningen, i sammanhang med densamma, må ei innehålla mer än ^rdelar af pannans rymd. Intet ångrör, som till bränvinsredskap begagnas, får i diameter hålla öfver 8 tum. aldra Classen. Enkel redskap med måskvärmare. Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd och endast användas för tillmäskningens uppvärmande genom den från pannan utgående ånga. 3idje Classen. Enkel redskap med enkel rectificator. Enkel rectificator eller klarkula eller klarblåsa, hvarhelst den till redskapen appliceras, är en sådan apparat, som innehåller blott ett enda tomt rum, och hvari ångorne omkokas, för att derifrån utgå såsom sprit eller bränvin, utan att denna apparat vidrores af eld eller ånga. 4'. de Clas se ti. Enkel redskap med dubbel rectificator.
Best - och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 8. det måtte å Riks-statens sjunde Hufvud-titel anvisas ett årligt reservations-ansiag af 70,000 R;dr R:mt, att till Post-verket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom post-skjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenad-lega komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Post-styrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande. Skulle genom afslutne entreprenader några andra hinder möta för den föreslagna förändringens genomförande än de, hvilka här blifvit af Utskottet förutsedda, torde dessa hinder dock ej [befinnas af större omfång, än att desamma, utan behof af något meddelande med Rikets Ständer, kunna af den verkställande magten undanrödjas. Utskottet anser således hvad Kommitterade i berörde afseende, pag. 54, anfört blott föranleda till den hemställan, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om vidtagande för öfrigt af alla sådana åtgärder, som kunna befinnas nödige, på det ingångna entreprenader ej må hindra verkställigheten af detta förslag. Hvad sist vidkommer här förut omförmälda motioner, mundtligt anförande, äfvensom af Kohlbäcks skjutsbolag i underdånighet gjorda framställning beträffande detta ämne; sä finner Utskottet desamma vara, genom här ofvan meddelade Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse och Kommitterades förslag, så fullständigt af Utskottet besvarade, att något vidare yttrande i anledning af dem ej från Utskottets sida erfordras. Stockholm den 11 Maj 1860. Sammans. Slatssamt Allm.
A f lä- kemedel fordras dels något lenande (t. ex. borlanolin) för skoskaf, hudlöshet e t c, någon liktornssalva och litet koncentreradt antisepticum, dels ock bomull, fint linne och gasremsor för den händelse, man skulle skada sig. Födoämnen kan man naturligtvis ej i rikligare mängd föra med sig, men något kan ofta vara af nöden. Har man t. ex. en burk cacao, kan man lätt i en stuga få kokt vatten och socker. Malteller Mellins food-biscuits innehålla ganska koncentrerad näring och äro välsmakande såväl enbart som till mjölk eller cacao. Några sockrade chocoladekakor taga ej mycket plats, men smaka utmärkt, som nog alla veta, och en strut sura karameller förkortar vägen mången solig dag. Det faller af sig själft, att man delar på de saker, som kunna brukas gemensamt, så att en tar sysakerna, en annan cacaoburken o. s. v. En apoteksvara, som vi verkligen ämnat medtaga, men glömde och sedan ej saknade, är insektspulver. Stundom kanske det dock kan vara bra att ha det, i synnerhet i sätrar. Resehandbok och karta förvaras naturligen ock i ränseln. Utom ränslarna hade vi ock en liten nattsäck, som vi sände före oss till stationer, där vi voro beslutna att stanna. Detta medför stor lindring, ty man behöfver då ej bära stora förråd af något i ränseln, utan kan fylla på, så fort man träffar samman m e d nattsäcken. Strumpor bör man hafva flere par i nattsäcken, men i öfrigt gör man klokt i att blott medföra en omgång underkläder. Man måste ändå alltid stanna öfver en dag och hvila här och hvar, och då får man lätt både tvättadt och struket. En del lappar, lika med resp. klädningar, är det lugnast att hafva med häri, ty man vet j u aldrig, hvad som kan inträffa. Om man, som vi, har en handcamera med sig, är det skönt att slippa bära på alla plå- tar och att kunna byta vid hållpunkterna.