Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omkring tio dagar efter den omnämnda händelsen, arbetade sig ett par uttröttade skjutshästar med en trilla den djupa vägen i snöslasket fram till staden. Det var redan sent på aftonen, och den resande, i hvilken vi återfinna vår doktor, hann, utan att mötas af någon enda bekant, fram till sin ensliga boning. Uttröttad och upprörd af hvad som händt och skulle hända, hastade han att njuta några timmars orolig hvila. Ryktet om hans ankomst hade snart spridt sig i staden, och knappt var han följande morgon uppe, förrän vänner och bekanta strömmade in, för att helsa honom välkommen och beklaga hans sorg. Det var ej förrän på eftermiddagen han kunde förskaffa sig en ledig stund, en stund att besöka den, som nu med innerlig längtan väntade honom, och hvilken han för alltid skulle bjuda farväl. Detta besök var så svårt och af så grannlaga beskaffenhet, att vår hjelte befann sig alldeles obesluten, huru han borde handla. Emellertid måste det ske, och med tunga steg och ännu tyngre hjerta begaf han sig till den fordom efterlängtade boningen. Fru von Horst var denna eftermiddag på besök hos en vän, och Maria var ensam, då Klein inträdde. Med ett utrop af glädje sprang hon upp från sitt arbete, men tog förlägen och bestört några steg tillbaka, då hon varseblef den märkbara förändringen i hans anletsdrag, hans väsende, kort sagdt, i hela hans person. Klein gjorde en stum bugning, och medan han bemödade sig att vinna nog sjelfbeherrskning öfver sina häftiga sinnesrörelser, hemtade sig Maria, bjöd honom en stol, och sade med innerligt deltagande: ”Jag ser på er drägt den förlust ni gjort, och på ert utseende huru djupt ni sörjer; men lugna er, bäste herr doktor, och låt hopp och frid återvända till er själ!” ”O, Maria! tala ej med mig om frid och hopp; det senare finnes ej mera för mig, och den förra vinner jag ej förrän detta hjertas oroliga slag för alltid upphöra.” ”Gud! huru kan ni tala så? Har då någon annan olycka träffat er, än er fars död?” ”Ja, en ännu större olycka har min fars död dragit med sig, än sjelfva hans bortgång, så högt jag ock älskade honom.
Vid straff-fängelset i Carlskrona » dito i Christianstad » dito i Landskrona » dito å Ny-Elfsborg » dito i Warberg per medium 4:o. kronoarbetskarlar: Vid l:sta kompaniet » 2;dra, 3:dje och 4:de dito » 5:te dito ... » 10: de dito » ll:te dito per medium 5:o. fånge i länsoch krono-cellfängelserna: Stockholms stads kronohäkten Blekinge länsfängelse ^ Kalmar dito Christianstads dito Elfsborgs dito Gefleborgs dito Götheborgs dito Hallands dito Kopparbergs dito Kronobergs dito Malmöhus dito Norrbottens dito Skaraborgs dito Stockholms dito Wermlands dito Westmanlands dito Östergöthlands dito För år. För dag. För år. För dag. Örebro dito per medium 6:to. fånge i länsoch krono-gemensamliétsfängelserna: por medium S. till 1861 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 139. För arbetenas bedrifvande i stat beräknade utgifter. nettoinkomst. bestridd utgift. Dito i Christianstad — ! \ — 139 — § 4. Uti Fångvårds-styrelsens den 31
Att då tjädertupp, under för densamma tillåten tid, nära nog är oåtkomlig i de delar af landet, der ej giller eller s. k. stockfällar få begagnas, tillåtelse må blifva gifven, att på spel skjuta tjädertupp efter den 1 Maj, vid hvilken tid man de flesta år kan taga för afgjordt, att hönorna äro be fruktade och redan ligga. Denna min vördsamt föreslagna förändring af Jagtstadgan är jag öfvertygad om skulle blifva i och för tjäderfogelns förökande af stor nytta, då jag har flera exempel på, att hos de jägare, hvilka öfverträda Jagstadgans föreskrifter och om våren undanskjuta de gamla tjädertupparne, der ökas tjäderfogeln, då åter på de ställen, der den laglydige jägaren, enl. Jagtstadgans bud, sparar tjädertuppen, der minskas tjäderfogeln, och träffas der oftare gallhöns och hönor med få ungar, hvilket med säkerhet icke kan tillskrifvas någon an nan orsak än den, att de gamla tupparne ej kunna af den laglydige jägaren undanskjutas. Om remiss af denna min motion till vederb. Utsk. får jag vördsamt anhålla. I H. 21 322 Den 22 November, 3:0 I samma mån som landet upodlas och skogarne minskas, blir det äfven lättare för de med hvarje år tilltagande krypskyttarne att, tillsammans med rofdjuren, utrota det nyttiga vilda, som vårt land rikeligen kunde erbjuda, såvida ej lagarne skärpas, på samma gång, som okynnet och liknöjdheten för jagtens vårdande tilltager. För att bevara det nyttiga vilda under den årstid det bör, enl. den Nåd. Jagtstadgan och naturens ordning sparas, vågar jag vördsamt föreslå: Att de i K. M:s Nåd.
Man har visserligen sagt, att det skulle kunna falla Fullmäktige in att säga, att i det utfärdade reglementet är stadgadt, att medlen skola till RiksgisKont. öfverlemnas. Punkten 5 innehåller likväl, att utom öfverskottsmedien bör hvad af Statsverkets kontanta behållning kan un* der någon tid utan olägenhet eller hinder för de StatsKont. åliggande utbetalningarnas behöriga verkställighet undvaras, till Riksgis Kont. öfverlemnas. Att det skulle falla Fullmäktige in att säga, att nu finnas penningar i StatsKont., hvilka skola öfverlemnas till RiksgisKont. för att göras fruktbärande, anser jag så mycket omöjligare, som i nu gällande reglemente på otaliga ställen är föreskrifvet, att extra anslag skola utbetalas i mån af behof, men ännu hafva Fullmäktige aldrig företagit sig att pröfva, huruvida behof af medlens utbetalande förefunnits eller icke, utan medlen hafva utlemnats, då K. AI. eller det förvaltande verket, till hvars disposition de blifvit ställde, hos Fullmäktige reqvirerat medlen. Denna pröfning, nemi. huruvida StatsKont. skulle på någon tid kunna lemna penningarne till RiksgisKont., skulle, enl. Utskis åsigt tillkomma K. 51. eller, om K. 51. finner sådant lämpligt, StatsKont. Att emottaga dylika medel till förvaltning, har RiksgisKont. nu icke till skyldighet, och Utsk. ansåg det vara välgörande, att, om K, M. funne sådant nyttigt för allmänna rörelsen, RiksgisKont. skulle vara skyldigt att emottaga till utlåning de i någon större mängd i StatsKont. hopade medlen. Då Fullmäktige nu äga att ställa sig endast 11. Stirs föreskrifter till efterrättelse, och man ville förekomma l^ullmäktiges försök att motsätta sig K. 51. befallningar, infördes i g stadgandet, att Fullmäktige skola förränta medlen. Förslaget innehåller således ingen inskränkning utan tvärtom en utvidgning af Konungamakten. Jag sade nyss, att jag har betänkligheter emot punktens godkännande. Den är i främsta rummet icke tydlig. Utskis tanke är bestämd men ordalagen uttrycka icke nog ofqrtydbart denna tanke.
Sprengtporten har, efter anförandet och besvarandet af de emot fondpappers utlemnande i allmänna rörelsen samt en under nuvarande förhållanden inom riket företagen betydligare upplåning hufvudsakligen framställda anmärkningar, företrädesvis förordat ett sådant »consolideradt lånesystem», som i andra länder visat sig mest nyttigt och verksamt, och i afseende derpå upplysningsvis erinrat, att det icke vore stats-skuldens nominela kapital-belopp, som betungade Staten såsom låntagare, utan den verkliga räntesumman, hvilken vore densamma för ett mot 5 procents ränta al pari och mot 4 procents ränta, men med 20 procents kapitalrabatt, upptaget lån; att, om än Staten komme att förlora en eller annan procent vid skuldens genom obligations inköp skeende amortering, hade den deremot uti inträffad stegring af obligationernas kurs en mätare af sin kredit och en anledning till förmånligare vilkors betingande, då nya obliga tioner utfärdades; samt att stats-papperens rörlighet just vore den egenskap, hvilken åstadkomme deras tjenlighet såsom förlagskapita! för näringarne och motverkade olägenheterna af skuld-sättningen; men denna rörlighet tillhörde likväl ej sådana obligationer, som utgåfves för al pari lån och hvilka lätteligen förvandlades till skrinlagda kapital, emedan då Staten, till undvikande af förluster, måste för dessa obligationer betinga sig uppsägningsrätt, kunde desamma till sitt gångbara värde endast obetydligt omvexla, och således icke gerna utgöra föremål för handels spekulationer. Enligt hvad Friherre Sprengtporten i sin motion, angående grunderna för Statens upplåningar, föreslagit, borde minst en tredjedel af hela det belopp, som, tili följd af Rikets Ständers beslut skulle genom lån anskaffas för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, upplänas inom riket och borde i sådant afseende landets invånare, genom en af Kongl. Maj:t utfärdad och i tidningarne införd Kungörelse inbjudas till ett national-låns sanimauskjutande.
Alt saken är af vigt, är gifvet; och på (lenna grund hör man låta det sig destomera angeläget vara, att på det strängaste och noggrannaste låta ärendet undergå alla de behandlings-stadier som dess inneboende beskaffenhet lagligen fordrar. Jag vidblifver således min tanke, alt frågan bör underkastas votering i förstärkt StatsUtsk. Aterremiss torde vara öfverflödig, då Bevilln.Utsk. så bestämdt uttalat sin åsigt i ämnet, hvilken lordebända ej lärer hos flertalet af dess ledamöter rubbas. Tidsutdrägten blefve då den enda säkra påföljden af en sådan återförvisning. Såsom den enklaste och öpnaste utväg ville jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att; med ogillande af detta Utsk:s yttrande, förklara, att R. o. Ad. anser frågan om tulllindringarnes uphörande vara af bevilln. natur, hvaröfver votering i förstärkt StatsUtsk. bör ega rum. Gr. Gyldenstolpe, Anlon Gabr.: Efter den af Hr Gripenstedt lemnade utredning, huruvida frågan är af bevilln:s natur eller icke, har jag intet att i det hänseendet tillägga. I anledn. af den siste talarens yttrade förundran deröfver, att K. M. hemställt frågan till R. St , då hon kan anses vara af den beskaffenhet, att K. M. ensam kan i henne besluta, tillåter jag mig, att upläsa 89 §:n RF. så lydande: ”Uti R. St:s plena må frågor väckas om förändring, förklaring och uphäfvande af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning röra; om sådana nya lagars stiftande samt om grunderne för allmänna inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allm. Besv:s o. Ekon.Utsk. förvisas. R. St. ege dock icke makt, alt i dessa mål annat eller mera be sluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Statsrådet deröfver blifvit hördt, gore det afseende Han för riket nyttigt finnér. Vill Konungen åt R. St.
Varggårdar samt vargoch räfgropar underhållas äfven, förutom det att åtskilliga andra sätt, såsom saxar, beten samt stockfällar, användas att fånga eller döda dessa fiender till husdjuren. Angående antalet af husdjur, som under perioden blifvit af rofdjur dödade, hafva uppgifter visserligen blifvit infordrade och äfven från några orter inkommit, ehuru på dem icke kunna grundas beräkningar af ens något värde. i:o 7. E) Bergsoch brukshandtering. Tabellen N:o 7 lemnar upplysning om antalet, så väl af samtlige grufvor, bergverk och bruk inom länet, som ock af den personal, hvilken vid femårsperiodens slut varit upptagen af denna handtering; och som beloppen af bergsoch brukshandteringens produkter finnas fullständigt upptagne uti Kommerse-Kollegii årliga berättelser, anser Länsstyrelsen redogörelse härför i allmänhet icke erforitt. g. derlig; men, beträffande åtgången af brännmaterial vid de inom länet anlagda bruk och bergverk, så meddelas, enligt vunna upplysningar, att vid nedannämnde verk åtgått det belopp kol, som i nedanstående tab. Litt. G. linnes upptaget. Bergsoch bruksrörelsen har under femårsperioden fortgått utan andra större vexlingar, än dem, som under periodens senare år i bruksrörelsen förorsakats af brist på nödigt driftvatten, men denna olägenhet, som i icke obetydlig mån hämmat brukens gång, har, åtminstone hvad angår Löfsta, Gimo och österby bruk, numera blifvit för framtiden afhjelpt genom anläggande af ånghammare vid dessa bruk, hvilka hammare dock användas endast när vattenbrist inträffar, och smidet sålunda icke kan drifvas med de vanliga vattenhamrarne. I afseende å Dannemora grufvor har anmärkts, att malmtillgången derstädes kan anses vara i aftagande, ehuru malmfångsten under de år, denna berättelse afser, blifvit något ökad, i följd af nyanlagde ändamålsenligare uppfordringsverk samt åtskillige förbättringar i arbetssättet.
Men då man tror Sedel myntet jämt skola falla, hålles vanligen icke på det, utan söker realisera det genom köp , hvarföre alltid mera liflighet är i handel och rörelse, så länge ett Sedelmynt är jemnt i fallande värde, en förmon, som jag likväl medger icke ersätter olägenheterna häraf. Vårt Rörelse Capital är nära dubbelt mindre än 1812, då vi hade en medelcours af 87^ , när man sammanlagdt betraktar det bade i afseende på valeuren och numerairen, hvilken senare har minskats så väl genom indragning, som utvandring, utom genom förstöring. jag nämnde att medelcoursen år 18x2 var 875 sk. Då hade vi många Millioner Sedlar mera i omlopp än nu. Det säkraste erfa» renhets-bevis på min satts, att Sedelmyntets värde beror hufvudsakligen af annat, än Sedelstockens förhållande till Silf ret i BanquenMan har ej heller skiljt emellan den Sedelstock* som är ur Banquen och på Banquens credit utgifven, samt den hvilken finnes i vårt Land och i omlopp der. Den förra skulie kanske kunna vara tillräcklig ännu, men den sednare icke. Rörelse Capitalet var derföre redan l8i£ Den 23 April. 173 för litet, i forhällande till de redan stadgads Fastighetsoch väru-pnser samt productionskostnader. Det var således icke blott genom Disconternes sistledne höst iråkade förlägenhet för litet, Utskotten vilja göra det ännu mindre, oaktadt' det i allt fall sjelf gör sig mindre, isynnerhet genom utvandring till Finland. Dessa Utskott hafva, enligt min tanka, misstagit sig ej blott om hufvudsalcligaste orsaken till penninge-bristen i Sverige , utan ock om principen för ett Rörelse-Capitals tillräcklighet i allmänhet när detta består i Sedlar, som ej vid uppvisning honoreras. I ett Land, hvars Rörelse-Capita! är redbart Mynt, skapas och ökes Rörelse-Capitalet på en naturlig väg genom Näringsfrihet, kloka Stats-Oeconomiska Författningar, ökad production och öfvervigt i handel.
Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, som, till vinnande af behörig verkställighet eller rättelse härutinnan, anses böra vidtagas; e) att dessutom till laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fullmägtige eller Kontorets embetsoch tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; f) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige ansett sig böra med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och yttranden Fullmägtige meddela; g) att pröfva och afgöra besvär, sorn af Kontorets embetsoch tjenstemän eller andra personer blifvit hos Revisorerne, i föreskrifven ordning, anförda öfver Fullmägtiges åtgärder och beslut i klaganderna rörande mål; dock kan, i följd af Revisorernes angående befordringsfrågor meddelade yttranden, skedd befordran icke återgå; och h) att, der anledning dertill skulle förefinnas, äfven utan anförda klagomål, göra erinringar emot Fullmägtiges beslut i frågor om tjensters tillsättande samt löners eller pensioners beviljande. § 3. För öfrigt böra Revisorerne, under utförandet af revisions-förrättningen, noggrann! iakttaga, ej mindre hvad Riksdags-ordniugen, i afseende pä dem, innehåller, än hvad den för Fullmägtige utfärdade ansvarighetslag, uti der förutsatta fäll, stadgar. § 4. Med undantag af här nedan omförmälda arfvoden och ersättningar, må Revisorerne icke ingå i något slags disposition af Riksgälds-kontorets medel, under hvilken ExpeditionsU Is k o lie Is Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 151. 45 titel eller till hvad behof det vara må; ej heller ega Revisorerne att på annat sätt, än i 2 § stadgadt är, befatta sig med befordringar eller löneoch pensionsfrågor. § 5.
Discont - biträde, enär dess nödvändighet af Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret blifvit uppgifven och bestyrkt samt af Banco-Fullmägtige pröfvad och godkänd, till ett belopp af högst 500,oco R:dr, RiksgäldsContoiret beviljas, men under förbehåll att Riksgälds Sedelstocken icke intill nästa Riksdag, på något sätt må kunna ökas utöfver dess den I Januarii i8iy varande belopp. Så väl å förenämnde tillökning som å sistberörde biträde, i fall det begagnas, kommer 2 proCents Ränta, jemlikt vanlig Discont-Liquide, att beräknas. ” Utan att på något sätt vilja klandra det framfarna, har jag dock i egenskap af Fullinägtig i Riksgälds-Contoiret trott mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vådan af den synbara skiljagtighet, som finnes emellan Riksens Höglofl. Ständers Beslut i förevarande ämne och Banco-Utskottets föreskrift, på det Riksens Höglofl. Ständer härifrån måtte hämta anledning, att foga sådan anstallt, att de föreskrifter, hvilka skola vara gemensamma för Riksens Ständers båda Pcnninge-Verk , blifva öfverensstämmande både till mening och ordalag, och hvilket troligen skul* le kunna säkrast vinnas derigenom, att, innan 622 Den 30 December. dessa föreskrifter expedieras, de uti Statsoch Banco-Utskotten gemensamt justeras. Friherre Tersmeden anhol!s att hans Memorial måtte till Statsoch Banco-Utskotten remitteras, samt med de öfrige Riks-Ståndea Communiceras. Begärdes på Bordet. Herr Oxehufvud, Bo, anförde skrifteligen: Ibland de olägenheter, som ännu icke hunnit blifva för Jordbrukaren undanröjde, ära otvifvelagtigt det sätt, hvarpå Krono-Tionde och Afrads-Lefvereringen nu verkställes, hvilket hvarje år lemnar så många anledningar, till chicaner, gräl och missnöje emellan Medborgare; hvarföre det torde tillåtas mig, att fästa Högloft.
För min del kan jag ingalunda tillstyrka denna utgift; och jag anhåller; att, i fall Statsutskottets Betänkande återremitteras, mitt yttrande må få medfölja, Herr Rothlieb, Axel\ Det vore önskligt, att Veterinärinrättningen erhölle den utsträckning, att DjurLäkare kunde derifrån i Lands-! ven g Julli J. m. orterne utspridas Sådane äro der mycket behöflige; helst hofslagares kunskaper, i de orter der de finnas, merändeis sträcker sig endast tili att curera hästar. Jag delar en lika åsigt med Friherre Ridderstolpe i detta ämne, och, under åberopande af hans yttrande, anhåller jag om återremiss af StatsUtskottets Betänkande. Friherre Cederfiröm, Jacob: Det är redan af Herr von Weigel och Friherre Ridderstolpe anmärkt och utredt, hvad som vid Veterinairlnrättningen bör ändras, i afseende på personalen, anslagen m. m. Jag vill derföre endast lemna underrättelse om ett factum, som kan lända till stöd för nyttan af denna inrättning. Den farsot bland husdjuren, som förledit år hemsökte Gottland, var af den betänkligaste art, och sträckte sig till alla slags husdjur. En skicklig Djurläkare vid namn Söderberg blef från VeterinaireInrättningen härstädes ditskickad, och hans verksamhet bidrog dertill att smittan innan korrt upphörde. En mängd kreatur blefvo af honom curerade, och endast några få dogo af dem han fått under sin vård, för hvilka han äfven förutsade tiden då de skulle dö. Detta har jag trott mig böra anföra såsom ett bevis, att skicklige DjurLäfcare ifrån inrättningen redan utgått. Friherre af Nordin har anmärkt att orsaken, hvarföre blott åtta elever funnits vara af nöden, skulle vara den, att endast åtta Län reqvirent VeterinaireLäkare. Men Ben 5 Julli t, mi Men Friherren borde dervid ock hafva, upplyst, att skälet, hvarföre ingen sådan ifrån andra och deribland det mig nådigst anförtrodde
St. Vret, i834• 4 Sami. 1,-sta A/d. 1 22:dra Häftet, Sfats-TJtskottets Utlåtande N.o 86. slag lill Stater för nämnde Inrättningar; och har Kongl. Maj:t yttrat Sigförvänta alt, sedan erforderliga byggnader nu blifvit fullbordade och de fängsliges ai bets-förtjenst, hädanefter mera än förut, kan för det löpande underhållet användas, kostnaderne för fångars vård och transport samt för Corrections-Inrällningarne icke skota framgent uppgå till så hetydligt belopp, som under de senare åren, helst åtgärder, åsyftande minskning i Correctionisternes antal, tillika blifvit vidtagne. Till utrönande, i hvad man de år ifrån år under denna Titel stegrade kostnaderne falla antingen Corrections-Iniättningarne eller fångvården i allmänhet till last, har Utskottet i senare hänseendet låtit ur Länens räkenskaper göra följande utdrag, hvaraf inheintast att för långars skjuts, underhåll, m. in. utgått i 1826. Upsala
Med ett ord, jag känner intet exempel att religionstvång gagnat eller religionsfrihet skadat ett land; allt tyckes tverlom bevisa motsatsen. Sådan är då den beprisade kyrkliga enheten! Den är i hög grad ytlig, och kan ej uprälthållas utan eli för Stat och kyrka lika förderfligt religionstvång. Och om man gåfve till spillo denna Statskyrkliga enhet, hvilken i sanning ej har stort mera värde än den, hvari Katholska kyrkan en gång ville intvinga hela kristenheten, skulle säkerligen hvarken religion, kyrka eller Stat derpå lida. Man varnar oss för Katholicismen, hvilken i vår tid och synnerligen i England gör betydliga framsteg. Men man bör komma ihåg, att Katholicismen i detta land aldrig varit utan anhängare, att Episkopal-kyrkan i religionsbruk och författning, mer än någon annan Protestantisk kyrka närmar sig till den Katholska. Dessa anledn:r till öfvergång föreflnnas ej i vårt land, der oviljan mot Påfvedömet öfvergålt nära nog till nationalhat. 1 närvaride lid är faran från det hållet så mycket mindre, som den andeliga rörelse, hvilken så mäktigt pågår i vårt land, just härflyter från närmare bekantskap med Luthers skrifter, och Luthers ande således är mera lefvande ibland oss än kanske någonsin. Man säger att vårt folk ännu ej är moget för religionsfrihet, emedan det ännu ej skall ega nog andlig uplysning. Då har i sanning vår Statskyrka illa upfyllt sitt upfostringsvärf, om vårt folk skulle vara det enda Protestantiska, som ej är moget för religionsfrihet. Och är del väl sannolikt att det under religionstvånget skall blifva mognare än det år? Om man svårligen kan påstå, alt Gudakligheten tilltagit under det halft andra sekel, som förflutit sedan vår kyrkoförfattning kom lill stadga, så lär väl denne ej hädanefter bättre förmå lyfta vårt folk i andligt afseende. Skulle ock någon främmande kyrka vinna insteg ibland oss, vore dermed så mycket förloradt?
Det förra utlåtandet framlade för Rikets Ständer, huruledes från stadens sida framställning blifvit gjord om statsanslag för bestridande af kostnaderne för anlägg - 12 Stats-Utskollds Memorial, M 226. ning af en ny inkörsväg till staden, oaktadt åtskiliige egendomsegare i grannskapet af Kalmar förut serskilda gånger erbjudit sig att bekosta samma väg, endast emot rättighet att under vissa år få uppbära de bropenningar, om hvilkas tillgodonjutande staden nu vetat bereda sig en försäkran äfven för framtiden, till föga fromma för de trafikerande. Sedan detta förhållande kommit till allmän kännedom, har man nu mera insett omöjligheten, att för nyssnämnda väg-anläggning begära statens understöd, men yrkandet om statsbidrag för hamnens förbättring har man deremot så mycket ifrigare fortsatt. Det torde då vara skäl erinra: att Kalmar icke för närvarande är i saknad af hamn, utan har en jemförelsevis ganska trygg sådan, der man ej försport några olyckor hafva inträffat; att staden sjelf funnit sina inkomster af hamnen så tillräckliga, att den för flere år sedan sökt och erhållit nedsättning af den derstädes förut påbjudne tolag; att för den hufvudsakligen inom Östersjön inskränkta sjöfart, som ifrån Kalmar bedrifves, hamnen ej saknar tillräckligt djup; samt att något hvar, som till Kalmar anländt mied de på Tyskland gående Ångfartygen, torde varit i tillfälle erfara, att det är snarare bristen på lämpliga bryggor, som är att i Kalmar öfverklaga, än saknaden af säker hamn. Då nu härtill kommer att staden icke erbjudit sig att i någon mån deltaga i kostnaden för hamnens förbättring, utan påyrkat att staten till och med skulle lemna tillskottet för anskaffande åt densamma af ett nytt Mudderverk, i stället för det odugliga, som staden nu eger, och dessutom de för Rikets