Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discontränta utlånas; under vilkor likväl, att, i den mån dessa medel varda af Regeringen, efter 2:ne månaders uppsägning, återfordrade, de må tillhandahållas. 2:0 Att till lika utlåning af Disconten dit må aflemnas, ej allenast den Staten tillhörige andel af Bancovinsten, utan äfven öfverskotten på InkomstTitlarne, och Bevillningen, tullmedlen inberäknade, för hvilket allt Disconten må till StatsVerket erlägga 3 procent, å de lider hvarje insättning begagnas; man kan ej betvifla, att i den kedja af insättning och utlagning, som skulle äga rum, den alltid innevarande summan ju blef tillräckligt stor, att gifva betydlig lättnad åt allmänna rörelsen. De tillgångar jag här uppgifvit, äro icke, och kunna icke vara okända för BancoUtskottet; men då Utskottet, hel 1 cl re än att dem, ehuru för handen liggande, antaga, föreslagit, såsom tillgång, en upplåning utur rörelsen, som troligen öfverstiger .allt hvad derifrån kan erhållas; samt jemväl för samma upplåning föreslagit en uppsägningstid, sorn, i min tanka, motverkar än - 72 Den 18 November f. m. damålet; och då de.ssulorn samma tillgång blifvit, af en annan värd Motionair, Herr Lefrén, påräknad, för en anstalt, åt hvilken jag önskar framgång; så får lill Ridderskapet och Adeln jag vördsamt hemställa, om icke de af mig här föreslagne utvägar skulle mera vittna inför Nationen om den alfvar i viljanj som hon af Ständerne har rätt att vänta. Gerna medgifver jag, att dessa och dylika medel icke äro ti 11 räck lige att lugna tänkaren för farorne af Sveriges financiella tillstånd.
Icke kunde Kongl. Maj:ts vishet tillåta, att i detta, mer ån i andra fall, vilja styra den privata industrien uti dess bemödanden för enskild vinst, genom bestämda föreskrifter om större eller mindre drift, om mer eller mindre full gång af en Manufactur-inråttning, Tiden har de sednare åren varit högst missgynnande för de flesta sådana, äfven redan för längre tider anlagde. Flere af Rikets äldsta och största Manufactur-verk, hafva dels blifvit uedlagde, dels åro hotade att nedläggas, eller stå under concurs. Såsom exempel torde få anföras: Vedevågs Manufactur-inråttning, Gusums och andra Messingsbruk, Klådes-Fabrikerne på Elfvik och på Barnängen, Appelroth - Revisorers Berättelse. i Sg ska Linneoch Bomulls-Fabriken samt den gamla Segelduks-Fabriken i Stockholm, utom flere andra, som drifvas med förlust. Att i en så litet gynnande period vilja, utan förlag till materialier, utan credit och utan möjlighet till afsättning, öfver försigtighetens gråns utsträcka en ny dylik, vore att sjelfvilligt kasta sig in i faran af en uppenbar ruin. Min föresats har ock från början varit, att sedan inrättningen var fullbordad, öfverlemna driften deraf, äfvensom profiten åt någon annan, i fall en person funnits, som i dessa tider velat ingå i ett så vådligt företag. Icke eller har jag trott rått passande, att, genom en större utsträckning för egen del af en Fabrik, vilja ingå uti och dela interesset af en samhållsclass, öfver hvars stridigheter och rättigheter jag genom mitt Embete var satt till Domare. Ännu mindre, och då hvar och en sådan inrättning omöjligen kan drifvas med förmån, utan den närmast dagliga tillsyn af egaren sjelf, kunde Kongl. Maj:ts rättvisa fordra, eller ens anse möjligt, att förena den med de flera nya särskilda Åmbets-skyldigheter, som mig sedan genom Landtbiuks-Akademien och en mängd Committéer blefvo ålagde.
Äfvensom Hrr Justitie Rihlen Grefve Snoilsky och Grefve Carl Sparre > under förklarande, att de icke eller ansågo sig kunna lagligen ingå på Hr JustitieRådet Stråles ofvanberörde förslag, yttrade: ”genom de särskilda åtgärder, som föregått Kongl. Majrts beslut angående utfärdandet af Förordningen den 10 Juni 1841, rörande bysättning, har den fråga, som nu är under afgörande, kommit i det invecklade skick, att lösningen deraf, på ett för alla tillfredsställande sätt, svårligen torde numera vara möjlig. Uppmanade ej mindre af frågans egen vigt, än af vår pligt i allmänhet såsom beklädde med Konungens dyrbara förtroende att vara ledamöter i Högsta Domstolen, bafve vi åt berörde grannlaga ämne egnat all den uppmärksamhet och det begrundande, som stått i vår förmåga. De betänkligheter, som dervid mött, hafva således icke kunnat undfalla oss; ock vi hade gerna sett oss frikal lade från skyldigheten att lemna ett direkt yttrande, om sådant kunnat med lag förenas, och i stället öfverlemnat frågans afgörande jR. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 59 till Konungens högre vishet. Men då ett sådant undandragande skulle, enligt vår åsigt, innefattat ett uppenbart fel emot 19 § Regeringsformen, som förmår, att då ”till Konungen inkomma förfrågningar om Lagens rätta mening i sådane fall, som till domares åtgärd höra, Högsta Domstolen äger att de sålunda sökta förklaringar gifva,” har för oss ej återstått annat, än att, efter sig företeende omständigheter, pröfva frågan och efter bästa förstånd deröfver oss utlåta. Det hafva vi gjort, och i den stund, vi afgåfvo våra meningar, kunde majoritetens lanke och den utgång, målet derigenom skulle erhålla, icke vara för oss känd. Visserligen medgifver 23 Kap. 6 § Rättegångsbalken den rättighet åt domare att, sedan omröstningen i ett mål är slutad, sin mening ändra eller förklara, dock endast när goda skäl och orsaker dertill sig förete.
Om den allmännä räntan nu vore 2 procent, skulle Herr Munck af Rosenschjöld hafva rätt deri, att Utskottets förslag till förhöjd ränta å Odlingslånen innefattade en inconsequence mot Utskottets raissonement, att följden af åter*- ‘ställd ordning i myntväsendet skall hlifvå na Den 27 November. en efter liand skeende nedsättning i räntan ; roen då allmänna räntan för närvarande är 3 gånger större, och till och med ännu högre, om man tager i beräkning alla omkostnader för en lånsökande, så skulle jag tro det icke allenast vara consequent handladt, utan äfven en pligt, att återbringa Bankens lånerörelse till ordning, genom upphäfvande af en ränta, som endast leder till missbruk. När man genomgår Bankens böcker, blir man lätt öfvertygad om de väldiga missbruk, hvartill den låga räntan pä odlingslån föranledt, enär största delen af dessa lån blifvit begagnade endast för den låga räntan skull, utan att låntagarne tänkt på odlingarne annorlunda än såsom vehikel för lånens erhållande. Bankens förlust bar dock varit störst på denna låne-anstalt; och jag är öfvertygad, att den halfannan million, som i denna väg utgått sedan 1815, icke framkallat odlingar för kanske 100,000 R:drs värde utöfver dem, som i alla fall skulle hafva blifvit företagne. Jag tillstyrker bifall å Utskottets förslag. Herr von Troil, Emil: Jag vill icke ingå uti undersökning om hvad Herr Munck af Rosenschöld framställt, angående odlingslånens verkan på produktionen och myntvärdet; jag vill blott fästa uppmärksamheten på obetydligheten af den sak, som Den 27 November. 113 som här är i fråga. Hela den fond, som för de nu beslutade nja odlingslånen in Lill nästa Riksdag kan komma att ulga, utgör icke mera än omkring 3o,ooo R:dr, hvarå räntan gör, efter 2 procent, 1000 R:dr Riksgäld, och efter 3 procent samma summa i Råneo, så att hela skillnaden är 5oo R:dr Riksgäld.
Jag måste hem för att skära nya åt dig.» — »Men hur har du fått veta det?» — »Jag var nere vid postvagnen klockan två i natt. Rosa Alfari var med, och hon berättade mig alltsammans.» — »Så väl, att du gick ned till postvagnen! Så väl att du fick den tanken att gå ned till postvagnen!» — »Ja, var det icke väl!» sade Gaetano. Och om en knapp timme stod Gaetano åter inne på sin verkstad, och donna Elisa, som alls icke hade något att göra i sin tomma bod, kom oupphörligen i dörren till verkstaden och såg på honom. Nej, att han verkligen stod därinne och snidade! Hon kunde ej låta fem minuter gå utan att komma och se honom. Men då donna Micaela hörde, att han var kommen åter, kände hon ingen glädje, utan snarast vrede och förtviflan. Ty hon var rädd, att Gaetano skulle komma som en frestare för att locka henne. Hon hade ju fått höra, att en rik engelska kommit till Diamante den dagen klockorna ringde. Hon blef djupt gripen, då hon hörde, att det var just damen med Kristusbilden, som kommit. Han hade då kommit så snart hon anropat honom. Regnet och klockringningen voro hans verk! Hon sökte nu fröjda sitt hjärta med den tanken, att ett under hade skett för hennes skull. Det skulle vara henne mer än all jordisk lycka och kärlek, att hon kände sig omsluten af Guds nåd. Hon ville ej, att något jordiskt skulle komma och rycka ned henne från denna välsignade hänförelse. Men då hon mötte Gaetano på gatan, såg han knappast på henne, och när hon träffade honom hos donna Elisa, tog han ej hennes hand och talade alls icke till henne. Ty sanningen var, att ehuru Gaetano kommit hem, därför att det varit honom för tungt att resa utan donna Micaela, så ville han ej alls fresta och locka henne. Han såg, att hon stod under helgonens hägn, och hon hade blifvit honom så helig, att han knappast vågade drömma om henne. Han ville vara i hennes närhet, ej för att älska henne, utan därför att han trodde, att hennes lefnad skulle komma att blomstra af heliga gärningar. Gaetano längtade efter under, såsom en trädgårdsodlare längtar efter den första rosen om våren.
Missgerningsbalken lagligen kunnat äga rum, erbjöd sig vidare och i afseende å det af HäradsRätten de sakfällde, i stället för tjufvaböterna, ådömda kroppsstraff, samma anmärkning, som angående likartad fråga förut blifvit framställd, att nemligen, med stöd af Kongl. Brefven den 20 December 1787 och den 1 Maj 1745, de sakfällde bordt åläggas, icke åtta, utan blott fyra dagars fängelse vid valten och bröd, såsom motsvarande antingen det stulnas dubbla värde, eller det straff aftvå par spö, som äfven kunnat ifrågakomma; och hvaraf följde, alt, genom HäradsRättens Utslag, de sakfälides i allt fall obehöriga lidande jAterligare ökats. Sedan, inför Kongl. IdofRätten, AdvokatFiskalsEmbetet derstädes, likmätigt dessa grunder, anställt talan emot Häradshöfdingen, såsom för HäradsRättens beslut ansvarig, denne sistnämnde åter, i afgifvet svar derå, sökt visa, att HäradsRätten i bägge klandrade afseenderne rätteligen förfarit, men AdvokatFiskalsEmbetet icke destomindre vidare fullföljt åtalet och påstått, att Häradshöfdingen, för anmärkta lagskipningsfelen, måtte dömas till ansvar enligt 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, jemte ersättning till Kronan för större kostnad än vederbordt till de sakfälides underhåll i häktet; har Kongl. Idof Rätten häröfver den 20 December sistlidna år meddelat dess Utslag, af innehåll, att Kongl. HofRätten i öfvervägande tagit, dels att tillgrepp af sådane jordalster, å hvilka arbete blifvit användt, vore af Lagen i allmänhet svårare ansedt, än annat enkelt tillgrepp, så att, enligt 43 Kap. x §. Missgerningsbalken, jemförd med Kongl. Brefvet den 1 Maj 56 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840.
Milis du Iiur fattigt det var för oss, då hon kom till verlden ' r ' Och iiiir jag nu sitt ' er och syr på dina nya skjortor, tänker jag jämt ' det är inte åt främmande - Frans skall ha dem ', och clu kan inte tro så stor skilnad det är. " Så satt hon och talade, som om de först i går börjat detta sitt nya bekymmerfria lif. Ingen af dem var i själfva verket riktigt inne i det ännu - det var alltjämt nytt. Han satt nästan tyst, passade bara clå och då in ett: " nja, ja, det har du nog rätt i. " Och s&amp; gjorde hon upp framtidsplaner och ordnade i tankarna allt föl. barnen. Tänk, när de skulle komma och hälsa på i det ganila hemmet! Och så roligt att ha det så, att man alltid kiinde ge demmågot! Hon satt redan och nästan gjorde upp hvad hon skulle kunna gifva barnen, Det hade blifvit höst, en regnig, kall efterhöst. Planteringen utanför den lilla trerumslägenheten var dyster under höststormarna. 15 Ett och annat blad hängde ännu qvar på grenarna och skälfcie och darrade i blåsten. Marken var genomblöt och förvandlad till en tjock, gytjig smörja. Uppe i lägenheten var allt huller om buller och fullt med folk, som smutsade ner med sina våta skor på de förut så rena och hvita golfven. " Hur var det egentligen de råskade i olycka? " frågade en gammal qvinna, som gått och snokat i hvarje vrå af vå- ningen. Den tillfrågade, en gumma, som såg ut att vara intresserad af sin nästa, svarade: " Åh, han gick i borgen. Den der Göransson, byggmä- staren, hade inbillat honom att det var alls ingen risk. Han var j u alltid godtrogen så han visste väl knapt hvad det var fråga om när han skref under. " " " hen hans fru? Det var j u en diigtig människa?) ' " Ja, hon hade inte reda på någonting förrän de allra sista dagarpa. J a, det blir väl hon som får försörja dem nu med sin linnesöm, för han är sh förbi, så han kan ingenting. " " Men hvad skall det bli af barnen? De hade j u två små? "
Protocoll hållet i Riksens Högloft. Ständers Gonstilutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 12 Junii 1812, kl. 10 f. m. Justerades föroch eftermiddagens Protocoll för den 11 dennes. Upplästes Utdrag af Protocollet, hållet hos Vällofl. Borgare-Ståndet den 9 dennes, innehållande, utom redan upptagne yttranden, remiss till Constitutions-Utskottet af Stads-Majoren Westins anförande: Att hvarje Tidningsutgifvare väl bör anmäla sig hos Hof-Canzler en, men han icke äga magt att tillståndet förvägra. Att Utgifvare af Dagblad blott i det fall bör stadna i ansvarsförbindelse derför, när han icke kan framställa Författaren, eller uppvisa hans namnsedel. Föredrogs Utdrag af Protocollet, hållet hos Hedervärda Bonde-Ståndet den 1 dennes, innefattande remiss till Constitutions-Utskottet af Riksdagsmannen Anders Danielssons från Elfsborgs Län Memorial af innehåll: Att den af Constitutions-Utskottet sistlidne Riksdag i 4 § 2 Mom. föreslagne Controll på Dagblad är nog inskränkt både i afseende på tid och möjlighet. Att då det i 4 § 3 Morn. tillåtes Hof-Canzleren att före utgifvandet med qvarstad belägga låta Dagblad eller Veckoskrift, som felar mot 9 och 10 Mom. i 3 §, men mot de öfrige der uppräknade Momenter icke förr än efter utgifvandet, så kan man ej utan förundran deribland läsa 7 Mom. angående tydlig uppmaning till my - Bilaga J till Mern. N:o 3. 365 teri och uppror, hvilket dock måtte vara mycket farligare än att förbryta sig emot en Utrikes Minister. Efter inhemtande af desse anmärkningar, och sedan Beredningen, till följe af Riks-Ståndens remisser, företagit sig att pröfva Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förbättringar i Tryckfrihets-Lagen i sammanhang med Constitutions-Utskottets dervid under sistlidne Riksdag gjorde anmärkningar, så upplästes 1 § af Tryckfrihets-Lagen.
Under de titlar, som af hemmansnaturerne härflyta, upptogos för närvarande efter hemmanen serskilda lägenheter under olika afdeluingar för hvarje af de benämningar utaf ängar, utjordar, ur fjel la r ro. ro., som de af ålder innehaft. Dessa måoga serskilda underafdelningar hafva kommitterade ansett utan olägenhet kunna undvikas och sammanföras under titel: jordlägenheter, hvarvid för hvarje lägenhet kunde till nödig upplysning upptagas dess ifrågavarande serskilda benämning. Äfvenså syntes qvarnar och andra inrättningar kunna antecknas under en gemensam rubrik af: verk och inrättningar. Då föröfrigt fisken borde utgöra serskild titel, förekommo således, utom de till mantal satta egendomar, endast trenne afdelningar för hvarje jordnatur. Beträffande räntornas antecknande i jordeboken, så ansågo kommitterade, att äfven om förenkling af dem på ett eller annat sätt tillvägabragtes, angelägenheten likväl fordrade, att, ej mindre för beredande af tillförlitlig kontroll å förvandlingen, än framtida upplysning härom, hvarje hemmans och lägen - Stats-Utskollets Utlåtandej N.o 2.J2. 25 genhets då varande ränta först upptoges med de förvandlings-bpräkningar, som till grund för nya räntans bestämmande erfordrades, samt denna sednare ränta derefter, i enlighet med hvad derom stadgadts, utsattes. — Likaså hafva kommitterade ansett, att, då rusttjensten vore ett frälse-egendomar åliggande onus, upplysning om de hvarje sådan egendom åliggande rusttjenstmarker böra i jordeboken förtfinnas, och således föreskrift derom för framliden meddelas.
Kellgren, lade i det gemensamma försöket en storsinnighet, som bevarade det ifrån att (liksom t. ex. vanligtvis hos Metastasio) slå öfver till parodi; och ingenting är föröfrigt begripligare, än att det, genom sin glans och sin framgång, måste i ej ringa mån blända deras eget omdöme. Uttänkt af Konungen i ett snillrikt utkast; satt af en Kellgren i verser, sådana som de allbekanta ”Ädla skuggor, vördade fäder”127 och så många andra, vid hvilka ännu hvarje svenskt hjärta eldigt klappar; bragt i musik af en Naumann, – åt hvilken jemväl Geijer tillkänner plats ”bland Europas yppersta tonsättare”; spelad af en Karsten, en Fru Müller, en Stenborg, en De Broen; smyckad af en Desprez med de praktfullaste dekorationer; uppförd i det nya tempel, som nyss var ”åt de fosterländska Sånggudinnorna” invigdt af den konungslige författaren128: huru skulle denna behandling af ett ämne, som redan i sig sjelft var egnadt att röra och lyfta alla svenska själar, kunnat förfela att mottagas med en allmän och gränslös hänförelse? Men i detta sångspel var Kellgren ändock icke uppfordrad af sjelfva ämnets beskaffenhet, att vidga sitt poetiska handsekreterarskap till det mått af oberoende och egen uppfinning, hvarigenom han i det sednare – ”Gustaf Adolf och Ebba Brahe” – kom att uppenbara omfånget af sin lyriska förmåga. Lyckligtvis gaf honom Konungens plan i det sistnämnda stycket dertill anledning och utrymme: genom sina antydningar till den i hjeltens kärleks-äfventyr inflätade idylliska afdelningen. Man märke:
St. nu vilja godkänna vilkoren, men icke personen, kan följden deraf blifva att hela saken blir om intet eller åtminstone uppskjuten. Jag tror derföre att R. o. Ad. nu genast bör bifalla betänk., möjligen med tillägg af de af mig här ofvan omnämnda orden. Hr von Hartmansdorff: Jag vill hvarken godkänna eller ogilla valet af den ifrågavande personen. Jag tror visserligen att StatsUtsk. vändt sig till rätter man, men det är icke R. St. tillständig! att på det föreslagna sättet gå Konungen förbi, och göra en utnämning, som Honom ensamt tillhörer. Man kan visserligen tycka, att det nu är fråga om en oskyldig sak, dä Konungen troligen icke kommer att utse någon annan. Men då är det ju onödigt för Ständerna att taga sig ifrågavande myndighet, och prejudikatet vore farligt; ty hafva R. St. en gång börjat att utnämna personer för ett eller annat ändamål, så lära de icke underlåta att förnya försöken och åberopa det en gång fattade beslutet såsom stöd för ytterligare tilltag i samma riktning. Sådant vill jag dock, så vidt på mig beror söka förekomma. Jag hoppas äfven att R. o. Ad, icke tager något steg, som förnärmar Konungamakten. Hvad kammarrättens återomnämnde ferier beträffar anhåller jag blott att få nämna det presidenten icke har några sådana. Han sitter på båda vakanserne om rätten skall blifva fulltalig och har således ingen nytta deraf antingen R. St. bestämma den af Utsk. föreslagna, eller någon annan tid. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i afseende på den nu föredragna punkten blifvit yrkadt, dels bifall dels återremiss, dels ock af Hr von Troil bifall med den förändring, att, uti Utsk:s hemställan, skulle efter t. f. Statskommisarien Fredins namn, der det första gången förekommer, tilläggas orden ”eller annan sakkunnig person”, och dels af Gr. Lagerbjelke bifall med den förändring ... Den 1 Juli f. m. 385 Hr Gr. o. Landtm, behagade härvid afbryta sin framställning och på begäran uppropa Gr.
Som denna förändring icke har inflytande på den föreslagna summan, föreställer jag mig, alt, i händelse R. o. Ad. finner mitt förslag lämpligt, R. o. Ad. utan återremiss kan besluta en dylik förändring i redaktionen. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då jag är öfverlygad om nyttan af Gr. Lagerbjelkes nu afgifna förslag, tillstyrker jag att R. 238 Den 26 Juni e. m. o. Ad. malte vidtaga i Ulsk:s betänk, denna förändring, för hvilken en återremiss icke är behöflig. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jn nödvändigare förändringen är, desto nödvändigare synes det mig vara alt betänk, återremitteras, på del att man må kunna erhålla icke hiöll R. o. Ad:s utan äfven de öfrige Sims beslut derå, och på dessa skäl anhåller jag om återremiss. Frih. Palmstjerna: Om de öfriga St:n bifalla betänk, oförändradt gagnar en återremiss lill intet, och R. o. Ad:s beslut blir då utan all verkan. Fatta åter de öfriga Sl:n enahanda beslut, så är ändamålet vunnet. Om de öfriga St:n återremittera betänk., kan, med kännedom om R. o. Ad:s beslut, Utsk., såvida, såsom jag förmodar, det är af samma mening, tillstyrka de öfriga Sl:n vid besvarandet af återremissen, att då frågan kommer under ny pröfning antaga R. o. Adis beslut. Skulle äter två Ständ återremittera och andra Iva Stånd bifalla Utsk:s betänk., kan Utsk. i alla fall genom en inbjudning i sitt förnyade utlåt., hemställa till de öfrige Stin att förena sig med R. o. Adis beslut, hvadan jag icke kan inse att någon återremiss är behöflig. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: I likhet med hvad Frih. Palmstjerna nu yttrat, tror jag att för den ifrägavar:de förändringen en återremiss icke är behöflig, men jag tror, att ett annat skäl förefinnes för en återremiss.
Departements chefen upplyst, i allmänhet den från hvarje prebende utgående kyrkoherde-lön, boställsafkastning o. s. v. är tillräcklig att med aflöning förse dess pastor, helst församlingarne torde kuuna antagas vara benägna att något höja sina afgifter, dä de erhålla egna pa storer. Undantagsvis vore dock ett eller annat prebende så ringa, att det syntes icke kunna lemna medel till en pastors anständiga bergning och för sådana fall finner Utskottet lämpligast, att det åt Kongl. Maj:ts särskilda nådiga pröfning öfverlemnas huru dermed bör förhållas, hvarvid Utskottet föreställer sig att den utväg, som i detta afseende egentligen borde kunna komma i fråga, blifver sådana pastoraters sammanslagning med andra närgränsande. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt hemställer Utskottet, att denna punkt må erhålla följande lydelse: Om beloppet af de inkomster, som sålunda från ett Biskops-embete till ofvannåmnde fond ingå, tillhopa med den inkomst, som efter utredning /innes vara att påräkna aj de till samma embete för närvarande hörande prebende-pastorat, öfverstiger beloppet af den lön, embetet enligt ändra punkten bör tillkomma, med så stort vfir - 14 Allm. Ben.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 183. de, som svarar emot af kastningen af el t, flera eller alla dermed förenade prebende-pastorat, bör det eller de derifrån skiljas och pastor der tillsåttas i den ordning, som för regala gäll är stadgad, derest icke utredes att pastoratet, innan det klef anslaget till prebende, var, i afseende på ordningen för pastors tillsättande, af konsistoriel egenskap, i hvilket fall det bör samma egenskap återfå. Skulle prebende-pastorat vara så litet, att det icke förmår aflöna egen pastor, må af Kongl. Maj:ts särskilda pröfning bero huru dermed skall förhållas. 5:0.