Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e förälska sig tvärt emot välvilliga råd och anvisningar ofta i föremål, om hvilka hela den kvinnliga bekantkretsen utbrister: » Kan någon begripa, hvad han har sett för märkvärdigt hos henne! » Å andra sidan händer det icke sällan, att riktiga mönsterflickor, riktiga små underverk af sedesamhet och god uppfostran, uppfostrarinnornas favoriter, få sitta vackert där de sitta, medan herrarne på friarestråten gå dem vördnadsfullt förbi. Det ena som det andra må anses ledsamt och ländande männen till föga berömmelse. Värre är, att förhållandet synes ohjälpligt. Mannen är och blir ytlig i sin uppfattning vis ä vis det motsatta könet, så länge han drömmer sig kärlekens lycka som det härligaste i lifvet och kärleken till sin natursida lyder naturlagar och ej moraliska inflytanden. Den unge mannen, som fattar tycke för en ung flicka, attraheras i de flesta fall — han må inse det själf eller ej — mindre af hennes förträffliga egenskaper som människa än af hennes just på hans individualitet anslå- ende egenskaper som kvinna. Det är kvinnan, ej den feminina människan, som i första hand förtjusar honom. af Häraf låter männens toleranta uppfattning kvinnors koketteri lätt förklara sig. Att männen i detta hänseende verkligen icke äro så värst stränga bedömare, torde nog vara allom bekant. Höra de en flicka utmålas som » odrägligt kokett », rynka de ö g o n b r y n e D — men v i s 3 t inte åt den » odrägliga » — nej ingalunda — henne äro de tvärtom, just emedan hon väckt fruntimrens misshag, benägna att föreställa sig såsom mycket dräglig, för att inte säga högst intagande, och det gör e j det minsta intryck på dem, att förkastelsedomen kommer från kompetentaste håll, från kvinnor, som själfva varit unga och således i viss mån äro sakkunniga. Om man undantager dem, som själfva kokettera, äro fruntimren afgjordt fiendtligt stämda mot koketterier af alla slag och alla grader. Undantagandes dem, som hafva för många korgar att rufva öfver, tycka männen om koketta flickor. Naturligtvis med vissa inskränkningar. Det gifves arter af koketteri, som måste rubriceras som oarter. Det finns fint koketteri och smaklöst.
B:co, till Konungen öfverlemnat att derom efter godtfinnande dispone-i ra, hvilken synts Riksens Ständer vara så myc-, ket mera till föremålen tillräcklig, sorn Riksens Ständer i StatsRegleringen dea 22 November 1809 ställt i fråga möjligheten af besparing derå, med yttrad förhoppning att dea måtte komma Statsverket till godo, så torde extra utgifter af hemlig egenskap, om sådane någon gång blafvo beköflige, derå troligen kunna utgå, men om så icke vore, skulle jag anse lämpligare att Riksens Ständer tilläde Mi£ nisteranslääget elier serskildt 10,000 R:dr B:co till extra utgifter utan allmän redovisning, under förbehåll likväl af allmän redovisning för ifrågastäldte 100,000 K;dr, eller denna del af extra utgifternes bela anslag , till Konungens höga disposition, hvilken redovisning icke för dispositionsrätten, lägger något hinder i vägen. Likheten med Herr Lagmannen Grefve Gyllenborgs hos Riksens Höglcfi. Ständers Revisorer är i32 2 väckte Motion betygar. L, G. ar Sillén, JJen 7 Juhi e, m, N;o 9- Grefve von Schverin, Fredric Bogislans; Ridderskapet och Adeln har af det uppläste Betänkandet inhämtat, hurusom, då i anledning af befunnen otillräcklighet af sist församlade Ständer* anslag till bestridande afRefoch Skattläggningskostnaden i de Norra Provincerna, Kongl. StatsContoiret, vid afgifvandet af *itt yttrande utgått ifrån den sats:
Hon stängde dörren så godt sig göra lät, drog sin kista framför den och satte sig sedan, alt ännu andfådd och röd af vreden, på sängkanten för att tänka öfver det skedda. Jaså! det var således hvad de tänkte om henne! Trodde att hvem som bara hade lust utan vidare kunde tränga in till henne och väntade kanske att hon skulle niga och tacka ännu på köpet. Låset hade den lufvern först förstört, det hade nog ingen annan gjort, och så kom han som en tjuf och en röfvare. Det här skall bli slut och det i morgon dag. Hon var så ond att hon nästan kände sig frästad att gråta, och för att få någon afledare begynte hon genast tömma sina byrålådor och packa deras innehåll i kistan, där den stod mot dörren. Arbetet lugnade henne något så att hon kunde tänka klarare i saken och då fick hon också syn på den andra sidan. Det var inte utan att hon kände ett stygn af saknad då hon såg sig omkring i sitt rum, som var så oändligt mycket prydligare än något hon förut haft ett riktigt herrskapsrum. Och pengar hade hon ju förtjänat glupskt, hundra dollars på knapt ett halft år utom alt hvad hon köpt. Nog var det bittert att lämna altsamman och kanske få vänta länge på annan tjänst. Så kom hon ihåg att hon inte hade mera än ett par dollars i behåll sedan hon på förmiddagen skickat den stora summan hem till modern. Det gjorde ställningen ändå svårare, men lika fullt vacklade hon inte i sitt beslut. Följande dag skulle hon flytta och det utan prut. Här i landet behöfdes ju inga orlofsedlar, det hade Tuominen själf sagt, och då kunde ingen häller tvinga en att stanna till årets slut. Om flyttningen rörde sig sedan hennes tankar ända tills hon somnade efter det hon ändå gråtit en stump, när hela osäkerheten af framtiden stod klar för henne. Morgonen fann henne emellertid lika bestämd som någonsin. Då hon kom ned var hennes husbonde redan i rörelse och i full färd med att sopa krogsalen det var som om han erfarit ett behof att göra bot för föregående afton, och för att gifva något uttryck däråt tog han till kvasten. Inte är du väl ond numera? sade han i den vänligaste ton som stod honom till buds, då hon inte svarade något på hans "god morgon".
Uti Andra punkten hafva Revisorerne uppgifvit beloppet af Saltpetertillverkningen i de Län, der den i synnerhet Eedrifves, och då dervid befunnes, att från Westerbottens ringa befolkade Län år 1829 blifvit lefvererade 7,475 •§- Lispund och år i83o,. 9,33o -f Lispund, utgörande vid pass f:delar af all dessa åren lefvererad Saltpeter, ansett sig böra detta egna förhållande anmäla. Då häraf kunde hämtas den föreställning, som skulle en så betydlig lefverering uti Westerbottens Län ej hafva kunnat ske af dess egen production, får Comitén härvid i underdånighet upplysa, att utom de controller, som Tullförfattningarne föreskrifva emot utländsk Saltpeters införande i Riket, stadgades uti det åren 1829 och i83o ännu gällande Reglementet för Saltpeterns emottagande af den 26 November 1816, i3 § 1 morn., huruledes den lefvererade Saltpeterns in - ( *5 ) liemska tillverkning borde vara styrkt med behöriga Sockenstämmöbevis, jemte Saltpeter-Sjuderi-Styresmannens attest, hvilket alltid blifvit iakttaget. Comiten bar ej heller underlåtit att i de föreskrifter om Saltpeter-uppbörden, som årligen blifvit utfärdade, ytterligare härå fästa uppmärksamhet; hvarförutan med afseende å den betydliga lefverering, som i Westerbottens Län skett de sednare åren, och enär denna ort äger en lätt communication sjöledes med Finland, der Saltpeter-tillverkningen varit en längre tid idkad och förut hunnit en större höjd, Comiten förlidit år lät, genom tillförordnade SaltpeterSjuderi-Styresmannen i Östergöthlands Län G. C. Silfversparre, anställa en noggrann undersökning i berörda jemte angränsande
Det är en bitter slumpens lek att medan denna mörka kvarlefva af det en gång så mäktiga klostrets brott blifvit jemförelsevis väl bevarad, har förstörelsen dess mer vanställande gått fram öfver de många arkitektoniska skönheterna och de många i trä och sten formade bilderna, hvilka med sin svärmiska lutning på hufvudet, sin pregel af drömmande blidhet återgåfvo det innerliga känslolif, den djupa hänförelse som i klostertidens morgon äfven bott inom dessa väggar. Det är otroligt hvad menniskan, som annars fordrar dryg betalning för sitt arbete och som med skäl anser hvilan för en eftersträfvansvärd njutning, kan svettas utan dagspenning, då det gäller att förstöra. Det är så naturligt att hon, då hatet flammar upp, vill förstöra det förhatade; men det förhatade var härvidlag munkligan. Att sköfla en byggnad, som är den slutliga produkten af så många hundra menniskors gemensamma arbete, är ju egentligen att förstöra något som indirekt är allas gemensamma egendom. Det är att slå ut en tand på sig sjelf. Det är emellertid icke tiden utan menniskan som sköflat Walkenried. Förgäfves slungades vid klostrets grundläggning mot den som vågade tillfoga det någon skada en förbannelse, hvilken jag tar mig friheten att afskrifva efter en tysk uppsats i all sin dråpliga längd, ehuru sjelfva språkbehandlingen dess värre väl är något moderniserad: Renässans Så väl inom litteraturen som inom de bildande konsterna eger endast en skola sundhet och lifskraft så länge hon ännu hyser hopp att i sin riktning kunna utföra något, som ännu är ogjordt. Så snart skolan icke längre eger ett sådant hopp, inträder en tid af stiltje, af långsamt bortdöende, af liflös efterbildning, eller också följer hastig kris. De nya talanger som framträda vägra att följa skolans program. De brinna af otålig längtan att manifestera sig sjelfva, att göra en sjelfständig insats, att, med ett ord, frambringa något relativt nytt.
Jugorsundet och Kariska porten blifva tidigt fria från fast is, men besväras i stället länge af betydande drifismassor, som af de här med ebb och flod vexlande hafsströmmarne föras af och an i bugterna på ömse sidor om sunden. Dessutom saknas åtminstone vid Jugorsundet goda hamnar, till följd hvaraf de kringdrifvande ismassorna kunna blifva af stor olägenhet för de fartyg, hvilka söka på dessa vägar tränga in i det Kariska hafvet. Matotschkin-sundet åter bildar en nära hundra kilometer lång, trång, men djup och, med undantag af ett par till läget kända grund, ren kanal, som visserligen först i senare hälften af juli plägar blifva fri från fast is, men som å andra sidan, till följd af hafskustens gestalt, är mindre besvärad af drifis än de södra sunden. Goda hamnar finnas vid sundets östra mynning. Åren 1875 och 1876 voro så väl sundet som de utanför liggande hafven fullkomligt isfria i slutet af augusti, men långt tidigare var isen så skingrad äfven på östra sidan, att ett fartyg utan fara kunde leta sig en väg mellan de spridda drifisstyckena. Den del af Novaja Semlja, som af fångstmännen först angöres om våren, plägar ofta vara just vestkusten utanför Matotschkin. I fall ej mindre vanliga väderleksförhållanden inträffa i de här ifrågavarande trakterna under loppet af föroch högsommaren 1878, t. ex. mycket ihållande sydliga vindar, som tidigt skulle föra drifisen bort från kusten af fasta landet, anser jag det, med anledning af hvad jag har antydt, vara för expeditionen tryggast att välja vägen genom Matotschkin-sundet. Man kan dock icke påräkna att redan i början af augusti härifrån hafva ett öppet farvatten rakt mot Dicksons hamn vid Jenisej-mynningen, utan måste man göra sig beredd på en betydlig omväg mot söder för att undvika de i Kariska hafvet ända till början af september kringdrifvande ismassorna.
Nej jemte några Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det förslag till beslut som Gr. af Ugglas afgifvit, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 7:de punkten, ang:de § 7; hvarjemte förekom Utsk:s förslag till förändrad lydelse af nämnde §. R. o. Ad. biföll denna punkt jemte berörde redaktions förslag. 8:de punkten, ang:de §9; hvarjemte förekom Utsk. förslag till förändrad lydelse af denna g. Frih. Raab: Yi komma nu till de §§:r uti förordningen, som innhålla både minimi-tariffer och klassifikation af personer. Jag hemställer, om dessa minimi-tariffer någonsin varit annat än vilseledande. I följande gg:r stadgas, att TaxeringsKomité må ega att efter sig företeende omständigheter och på grund af inbemtade uplysningar både höja och minska minimi-afgifterna. TaxeringsKomitéerna hafva också i många fall begagnat sig af denna dem medgifna rättighet och höjt inkomsten om icke till dubbelt, åtminstone till ganska betydligt. Då fördenskull sådant, oaktadt minimi-tarifferna, kan ega rum, tror jag dessa vara fullkomligt onyttiga och endast ledande till trassel och oreda samt är förvissad om, att derest de borttagas, bevillningsbeloppet i allmänhet skulle ganska ansenligt höjas. Klassifikationen af städerna anser jag dessutom icke utgöra någon rättvis grund för bestämmandet af derstädes näringsidkande personers inkomster; ty vi känna allt för väl handtverkare, manufakturister, m. fl. i de mindre städerna, som drifva betydligt större rörelse än deras motsvarande yrkesbröder i de större. Jag tror således att så väl den ifrågav:de klassifikationen som minimi-tarifferna böra bortagas, hvilket jag anser skulle vara en ganska lycklig förändring, samt anhåller om propos. å detta mitt yrkande. Hr Hjerta:
Vi skratta som om vi voro tjugu personer tillsammans Vår middag få vi från en trattoria och bli fullt mätta af fågel och chianti; vi supera på kastanjer och drufvor. Elias och liljorna på marken hade ej färre matbekymmer! Jag slipper till och med ordinera middagen och äfven att slå i kaffet är ett deladt arbete. När jag endast är så god att låta mig bäras uppför trappor och änglalik nog att ligga stilla på soffan – då anses mina plikter fyllda med tillbedjansvärd fullkomlighet! Bland deras visa grundsatser för samlifvet var äfven den, att hvardera skulle arbeta alldeles för sig själf och aldrig visa den andra hvad de höllo på med – förr än det var färdigt, en regel, som han någon gång bröt, men hon aldrig. När han en gång, 1846, i sin oro att hon för honom försummade sin diktning, frågade om hon alls intet skref, svarade hon; »jo, jag har verkligen något, men det blir först i Pisa du får se det». En dag på nyåret 1847 stod Browning i fönstret, då han hörde hustruns steg bakom sig; hon grep honom i axeln för att hindra honom vända sig om, då hon stack till honom ett manuskript, »som han skulle läsa och rifva sönder, ifall han ej tyckte om det; det var helt och hållet hans tillhörighet» – hvarpå hon flydde ur rummet. Sålunda – sparade till lyckans fullhetsstund – fick Browning i sin hand de fyrtiofyra sonetter i hvilka hans hustru under deras förlofningstid uttryckt de känslor, dem de redan anförda brefutdragen omedelbart skildra. Hela den upplefvade verkligheten ler, rodnar, strålar genom tårar i dessa dikter, hvilka med lidelsefullt sammanpressade tonfall förtälja diktarinnans kärleksoro och kärlekslycka. Bakom orden anar man en känslans styrka, som orden ej mäkta bära. Och dock, hur starka äro icke här äfven orden! Nu samsmälte allt, hvad Elisabeth Barrett Brownings poetiska stil vunnit i kraft, med en känsla hvars hvita glöd brände bort hvarje oformlighet och skingrade hvarje oklarhet.
Maj — 8 — 84 — b. 9 Maj b. 2 Maj Båtsmans-roleringen, angående lindring i 4 2 48 b. 10 Febr. b. 4 Febr. b. 10 Febr. a. 4 Febr. 224 20 Böda Kronopark på Oland, om upphäfvande af vissa förbud angående b. 19 Aug. g. 19 Aug. — 4 2 13 — b. 19 Aug. b. 19 Aug. Bördsrätt, om upphäfvande af, m. m. Mars | b. 3 Mars om ingående till Staten af — 4 2 63 — b. 3 Mars c. 1 Kongl. Proposit. 1 eller Skrifvelser. 3 5' « jj Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Kiks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. j Riksdags-Beslut. Ridd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN:o N:o Sid. Adeln. Ståndet.' Ståndet. N:o § Calmar f. d. fästning, om upplå- telse af vissa lägenheter, hö- rande till Calmare Sund, om.rätt för visse inbyggare på Oland till utsträckt fraktning öfver Carlberg, om indragning eller förändring af Krigs-Akademien vid Carlshamn, om försäljning af en tomtplats efter ett Kronans hus i Carlskrona, om anslag för en Vattenledning i Carlstad och Kanikenäset, om statsbidrag för anläggning af en kanal mellan Cederströms, Enka, om pension för framlidne Presidenten m. m. Friherre Jacob Christianstad, om anslag eller lån för betäckande af kostnaderne i anledning af Kolera-farsoten 1857 i staden Voterings-propositioner Voterings-resultat » angående anslaget till ombyggnad af Längebro vid Civil-Departementet, se Statsreglering, Sjette Hufvud-Titeln. Civile Tjenstemän, om skyldighet förblifvande, att låta sig examineras i Unions-rikets statsförfattning samt Straffoch Privat-rätt se vidare:
Med större skäl, än uti 2:dra punkten, hade Utskottet bort i 5:dje och liera andra punkter skilja emellan lagstiftningsoch verkställighets-åtgärder, öfver hvilka senare omröstning, innan de förstnämnde blifvit i vederbörlig ordning antagna, alldeles icke, och derefter endast på grund af 75 g sista perioden Riks dags-ordningen, kan ega rum; och Utskottet har till ett sådant särskiljande haft desto mera anledning, som ej mindre Riddersknpet och Adeln, än Presteståndet, med fästadt afseende å denna i flera punkter förekommande sammanblandning af olikartade frågor, vid fattandet af sina beslut fördelat och afgjort hvarje sak för sig; vid hvilket förhållande, och då vid ärendenas slutliga afgörande inom Riksstånden proposition enligt 54 § Riksdagsordningen bör anställas öfver hvarje del af ettämne, som serskild diskurs föranledt, jag föreställer mig, att det varit Utskottets pligt att sina voteringspropositioner inrätta i enlighet med Ståndens öfver hvarje punkt fattade serskilda beslut. Orimligheten af de propositioner, Utskottet föreslagit, blifver genom olika frågors sammanföring i en och samma voteringspropo sition icke förminskad, men det blifver derigenom ännu omöjligare för Stånden att så beskaffade propositioner godkänna. — Sålunda är början af ifrågavarande 3:dje punkt till och med orden: »den 1 Mars 1830», en ren lagstiftningsfråga, hvilken , så länge Rikets Ständers Bank fortfar att inlösa sina sedlar med silfver efter deras lydelse, icke kan ega ringaste inflytande till minskning eller förökande af statens inkomster, men, förutsatt att Banken en gång härefter, såsom tillförene, vägrar att efter lydelsen invexla sina sedlar, skulle desto mera förstörande ingripa på ej mindre statens, än enskildas rätt. Derföre anser jag denna del af 3:dje punkten, till följe af de inom Riksstånden deröfver fattade serskilda beslut, hafva Slals-Ulskollels Memorial, N:o 319.
In fidem protocolli Alberl Munck. lien 10 December f. m. Onsdagen den 10 December 1856. Plenum kl. 10 f. m. Just. 5 prot.utdr. för d. 8 dennes. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh., anförde skrift ligen : Med anledn. af den behandling min motion om tillsättandet af ett serskildt Utsk. för reorganisation af Arméen och embets verken i Måndagens plenum fick röna, och mot utgången deraf får jag härmed afgifva min reservation. Af motiverna för motionen ådagalägges tydligen att den afsåg, att göra det möjligt för R. St:r, att, utan att handlöst bortkasta större eller mindre summor, kunna före denna Riksdags afslutande bevilja den af K. M. äskade löneförhöjningen för Rikets embetsed) tjenstemän i alla grenar af Statsförvaltn:n och Försvarsverket, sedan det nemi. blifvit utrönt och bestämdt hvilka de embeten och tjenster äro, som verkligen äro behöflige för denna förvaltnrs raska och oafhrutna gång, samt för Rikets försvar och sjelfbestånd och under förutsättning att förhöjningen i öfrigt är billig och ändamålsenlig. Oå jag icke kan inso att detta af mig framställda förslag i någon mån är otjenligt eller obefogadt, så frågar jag: Hvad var det då som vållade att min motion så tvärt afklipptes och afslogs? Var det emedan den var stridande emot grundlagens tydliga stadganden? Nej, ty då hade någon propos. på bifall eller afslag deraf ej kunnat utaf Hr Landtm, framställas, — blef den af mig föreslagna reorganisationen af någon af mina motståndare ansedd elier förklarad obehöflig eller skadlig? Nej, tvertom var en sådan partielt föreslagen af en bland dem sjelfva, och flera andra dylika förslag i andra grenar af förvaltn:n väckta af andra ledamöter. Hvilka skäl för afslaget var det då som anfördes?
Kioto är en af hufvudorterna för förfärdigande af fajans, porslin och »cloisonné». Den japanska keramikens alster äro, såsom bekant, utmärkta genom smakfulla former och vackra färger samt stå hos kännare i högt värde, hvarför de i stor skala utföras till Europa och Amerika. Verkstäderna äro många och små samt egas för det mesta af familjer, hvilka i en lång följd af slägtled egnat sig åt samma yrke. Godset brännes i mycket små ugnar och försäljes vanligen i en salubod, som står i omedelbart sammanhang med fabriken. Porslinstillverkningen bär derfor i Japan mer prägeln af handtverk, än af fabriksindustri. Varan vinner härigenom otroligt i konstnärligt hänseende. Den förhåller sig till de stora europeiska fabrikernas alster som en konstnärs teckning till ett grant färgtryck. Men priset blir äfven derefter, och det japanska porslinet är för dyrt för hvardagsbruk äfven i eget land. Nästan alla större uppsättningar af bordsporslin, som jag såg i Japan, voro derför införskrifna från utlandet. De koppar, som infödingarne sjelfva begagna till ris, te och saki, äro dock af inhemsk tillverkning, men så finnes äfven i ett välförsedt japanskt hushåll knappast så mycket porslinskärl, som behöfves för ett ordentligt kafferep i hemlandet. På aftonen hade landshöfdingen bjudit oss till en middag, som gafs i en våning, tillhörande ett vittert sällskap i staden. Rummen voro delvis möblerade i europeisk stil, med bord, stolar, brysselmattor m.m. Vid middagen följdes europeisk mat-, vinoch talordning. Maten och vinerna kringbjödos i riklig mängd och i stor omvexling. Stämningen var synnerligen upprymd, och värden tycktes blifva högeligen belåten, då jag kom att nämna, det jag å ett af de ställen, jag under dagens lopp besökt, sett en vägg prydd med ett af honom författadt tänkespråk. Han lofvade genast författa ett dylikt åt mig med anledning af mitt besök i staden, och då han några ögonblick derpå hade första raden färdig, uppmanade han sina japanska gäster att skrifva den andra. De försökte nu under gladt skämt en god stund att hitta på något passande slut, men förgäfves.
Arrhere sk biläkanson erindrade, all meningen endast more alr vggiswa ett präsumtisr warde. Grefwe Xlörrmr: Jag tror, der ej stada art ägaren sjelf upger hivad han anser sin egendom ward. Nar Lek icke binder kaxeringsmännen, fan det ändock ibland tjena kill jernföreksegrund. Grefwe 6^IIonborZ anmärkte ytterligare, under åberopande af hwad han, -.vid Bewillnings.Mstoklets betänkande, förut anmärkt, alt i stadgandet att laga förfall borde företes, för ukeblisivande af den, som wvre wald tilt ledamot i taxeringar, borde ordet saga utgå, som wid alia föregående Riksdagar Nidderstapet och Adeln aldrig medgifmir att införas, för atr kunna förbindas till inställelse wid taxeringar, och dä för Nidderstapet och Adeln förbindelse icke är akt bewista Riksdagar och en analogie deraf borde lämpas till taxeringar, hmarisrän man dock ej lär undandraga sig, dä det beror pä fri wilja, borde twäng aldrig fä äga rum, warandes icke akt förmoda, att Ridderstam och A Leln flulle nu frängä cn i alla lid:r fölgd princip. Grefwe körner: Jag tror det wore smärt för 66o Den ic> 2lugusti. för Ridderskapet och Adeln att undandraga s-g eli sädant answar, nar de andra Sländen underkasta ftg dek; mevborgeliga pligker mäste af a'la, sä midt möjeligt ar, lika delas, och exempel saknas ej att Ridde: skåpet och Adelns Ledamöter uran laga sörfall attrör ofta uttbltt i.