Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga skrifvelsen förekommande serskilda fråga om Spanmålstullen, i hvilket afseende Kongl. Majit förklarat Sig finna skäl vara förhanden till bibehållande af nu gällande bestämmelser för denna nödvändighetsvara under ytterligare tre år, eller till 1847 års slut, under enahanda villkor, som Rikets Ständer vid sisla Riksdag medgåfvo i afseende på dispositionen af den för utländsk spannmål inflytande tull, får Utskottet, som anser fördelarna afen stadigvarande tull å spanmål icke vara färre, än å andra varor, och alltså icke erfordra serskildt Bevillnings-Utskottets BetänkandeIV.-o 12. 33 serskilt bevisning, samt jemväl för sin del funnit nu gällande tullbestämmelser ändamålsenlige, hemställa, att Rikets Ständer ville biträda Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om dessa tullbestämmelsers bibehållande till slulet af år 1847 samt medgifva, att den tullinkomst, som för utländsk spanmål under tiden inflyter, varder öfverlemnad till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till undsättning åt inbyggarne i de orter, som af missväxt hemsökas.
Skola vi nästa Riksmöte nödgas ytterligare invänta 5 år för att vinna en nödig rättelse, och slutligen möjligtvis falla in i en tidepunkt, då just genom den ökade kraft, som det nyss omtalta moraliska väldet hunnit förvärfva, det ej mera vore görligt, att i lagliga former tillvägabringa den rättelse, hvars oundgänglighet alltför sent blifvi t insedd? Herr Crusenstolpe > Magnus Jacob: ConstitutionsUtskottets förslag har den förtjenst, att hafva omklädt ganska svaga motiver uti ganska hänförande ord . Utskottet har haft för afsigt, att unda11 rödja ett 382 Den 25 Januarii e. m. af hindren för vår Tryckfrihet, men Utskottet har blundat för de nya fjettrar, af vida värre natur, som inan velat pålägga oss. Jag blef vän af publiciteten i sjelfva födseln, och ur denna anda skall jag anhålla att få yttra några ord om de tre hufvudprinciper, som förekomma i Utskottets Memorial. Jag skall dock så mycket mindre falla Ridderskapet och Adeln besvärlig, som de anföranden, hvilka redan äro afgifne, utgöra, så att säga, ett Bibliothek för sig sjelfva. Borgen för tidningar vore detsamma, som borgen för att bruka sitt förnuft; den skulle innefatta en garantie för missbruk, hvilka endast äro en följd af Indragningsmagten, ty endast deraf kommer, att man måste taga personer för att så till sägandes skjuta framför sig vid utgifvandet af en tidning, enär man förut haft den olyckan att få sin tidning indragen. Faller Indragningsmagten, faller äfven detta. Jag mäste derföre på det högsta ogilla förslaget om borgen, synnerligen i en tidpunkt, då den financiella ställningen för transactioner man och man emellan icke är gynnande. Den andra principen Utskottet framställer, är att Tryckfrihetsmålen skola afdömas vid Domstolarne. Det har, såsom fördel af denna förändring blifvit anfördt, att man då skulle kunna fullfölja ett mål ända till högsta Domare-instancen. Jag får deremot anmärka, att det icke är afgjordt, huruvida Instance - Den 9.5 Januari! e. m.
Då förstår jag, att Celia icke menar jordiska utmärkelser, yttre ära och stjernor. De stjernor äro bäst, som bäras ... innanför. Dock tycker jag, att det vore en stor lycka, ja väl den allra största, att kunna på något sätt höja sig i deras ögon, hvilka vi älska. Låt vara, att fosterlandet är vår älskarinna, då skola vi icke sky att uppoffra oss för detsamma. Man bör vara beredd att tillochmed dö för det man älskar. Då blir troheten beseglad genom döden. Ja, det vore ljuft att dö för sådant! Ja, det är sannt. Men jag ville nästan, att jag icke vore qvinna. Det var bra, att Celia tillade detta nästan. Eljest skulle jag hafva en motsatt, besynnerlig önskning. Jag ville icke alls vara. De blommor, som vända sig mot solen hade icke glada dar, om solen vore borta. Hastigt förändrande ton sade han småleende: Celia lär finna, att jag lärt mig att säga komplimanger. Lofva mig att hädanefter använda dem sparsamt sade jag. Lofva mig att hädanefter vara en annan, än Celia är svarade Axel. Kotiljongen slutade assembléen. Följande dagen foro vi af till Mainola. Clinton och Anna satte sig i en släde, kaptenen naturligtvis med sin fru i en annan. Mig blef intet val öfrigt. Jag måste sitta med Axel i den tredje släden. Till min ledsnad måste jag medge, att så fort resan aflopp med Axel, hade den troligen icke aflupit med någon annan. Han var glad och treflig, och använde ytterst sparsamt ... komplimanger. Lilla Emma, som säkert haft mycket ledsamt, emottog oss med en barnslig glädje. Men visst såg hon bra förvånad på Axel. d. 12 Jan. Axel har blifvit en stor favorit hos farbror och faster, så kallar jag nuförtiden kaptenen och kaptenskan. Faster är förtjust i hans belefvenhet och artighet, farbror i hans »förmåga att kunna följa med,« samt hans qvicka infall. Jag sjelf, huru må det vara med mig? Naturligtvis fröjdar det mycket Celia, att den person, hon sjelf håller af, äfven blir afhållen af andra, dem hon håller af. Personen vinner derigenom i ökad glans.
Nej! om de hade gifvit föreskrifter eller befallningar i Förvaltningsverken, På denna grand har jag ej heller, under utarbetandet af denna nya insttuction, ett enda ögonblick fruktat, att vår nu regerande Konung skult, le behandla ämnat på annat sätt; och om möjligen någon tvehågsenhet kunnat hos Honom uppstå, i fall han hort detsamma språk, som vi; här hafva hort föras, är jag likväl innerligen öfveytygad, att Han skall göra rättvisa åt Sin företrädares minne och handlingssätt, samt hellre låta oss få bibthålla l81a års Instruction, i fall Han skulle anse Sig böra vägra att utfärda den, i min öfvertygelse vigtiga och fullständiga, sorn ITtskot. %9* tua framlagt, än sanktionera en ny, af dea Ben 29 Oelober ). m. 48? beskaffenhet, att gransknings-rätten ej gagnade Svenska Folket. Man har mycket onlat om den föreskrifna tryckningen af Bevisorernes Berättelser. Jag anhåller att i detta afseende få fästa uppmärksamheten på Tryckfrihetslagens stadgande, som tillerkänner hvarje Svensk man rättighet att uttaga och trycka allmänna Handlingar, som icke äro af hemlig natur. Man invänder väl, att föreskriften, det Bevisorernes Berättelse skola förseglads förvaras intill påföljande Biksdag, skall vara ett bevis derpå, att de ej dessförinnan få tryckas. Jag kan ej inse detta. Jag tror endast detta vara föreskrifvet för kontrollens skull. Väl med-’ gifver jag, att då ifrån början dessa Berättelser ej trycktes, var det en nyhet, då Bikets Ständer sista Biksdag derom beslöto; men sedan detta skett, sedan Kongl. Majit icke ansett sig böra hindra detta Ständernes beslut, utan till och med befallt, att Embetsverkens förklaringar äfven skulla tryckas och medfölja, såsom ock skett, så tror jag StatsUtskottet hafva, handlat ganska rigtigf, gom ej gjort någon ändring deruti, samt att, hvad Embetsverkens förklaringars tryckning angar,] det' ta icke tillkommer Ständetne att befalla, utan verkställande Makten sjelf; hvarföre Utskottet gör rätt, att sig dermed ej befatta.
Jordegaren må, under försöks-arbetet, när han vill, hos inmutaren anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, antingen till fullo eller till någon viss del, och njute, från den tid sådan anmälan bevisligen skett, delaktighet i gi uf-anläggningen, dock med förbindelse, att vidkännas motsvarande andel i alla kostnader, som för grufvedriften derefter erfordras, äfvensom att i enahanda förhållande ersätta värdet af de för arbetet nödiga och nyttiga byggnader eller redskaper och förråder, som dessförinnan af inmutaren blifvit anskaffade; men i kostnad, som inmutaren förut haft för skärpning eiler annat arbete till fyndighetens undersökning och blottande, vare jordegaren ej skyldig att taga del, hvaremot ock grufvans afkastning under samma tid inmutaren odeladt tillhör. Uppstår tvist om beloppet af den ersättning jordegaren till inmutaren gifva bör, gånge med bestämmandet deraf enligt 14 §, och jordegaren njute icke destomindre under tiden sin andel i gruf-anläggniugen till godo, der han säkerhet för ersättningen ställer. § 22. Försummar jordegaren att, sednast vid utmåls-läggningen, anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, håfve, med det undantag, som i 25 § sägs, förlorat all rätt ej mindre lill det mineral, som då är under bearbetning, än till hvarje annan fyndighet, som sedermera inom utmålet kan anträffas, der ej annorlunda mellan honom och grufegaren öfverenskommet är. § 23. Äro inom ett utmål flere jordegare med laga skilnad sig emellan, njuten de jordegare-andelen, hvar inom sitt område, så framt fyndigheten 30 Kongl. Maj:ts Nåd.
Jag bar velat afgifva denna förklaring, emedan jag tror, alt vi vid dessa öfverläggningar kunna misstaga oss, jag såväl som någon annan, men att vi böra högakta hvarandras afsigter; ty i annat fall vet jag icke, hvar vi skola stadna. Hr Cederschjöld: I anledn. af den siste värde talarens erinringar skall jag utbedja mig att få i minnet återkalla, att jag ej tillåtit mig några omdömen öfver andra menniskors motiver, allraminst öfver Konungens rådgifvares; men jag har antydt, huru allmänheten och historien kunde komma att bedöma dem. Hr Dalman: Jag är glad att kunna upplysa H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt om ett misstag i dess sista yttrande, hvilket antyder den uppfattning af mitt, som skulle jag sökt framställa den mening, att H. Ex:s afsigt vore alt tillintetgöra den förevar, hufvudfrågan. Jag tror tvärtom, att H. Ex:s önskan är, att hufvudfrågan må vinna framgång; men jag har tagit mig friheten framställa, dels att det sätt, hvarpå H. Ex. velat vinna sitt ändamål, nemi. genom upphäfvande af ett redan af It. o. Ad. fattadt beslut, icke i min tanka är öfverensstämmande med grundlagen, och dels att, sedan StatsUtsk. afgifvit sitt betänk, öfver Frill. Palmsljernas motion och funnit sig icke kunna upptaga densamma, föga sannolikhet finnes, alt med en vida mer formstridig motion kunde vinnas något annat ändamål än uppskof, särdeles då den, äfveh i händelse StatsUtsk. skulle dertill tillstyrka bifall, svårligen kunde vinna de andra Ståndens bifall. Ur denna åsigt har jag ansett bäst, att K. o. Ad. nu afgjorde frågan, och att man med uppskof ej vunne något, men ostridligen förlorade åtminstone tid, hvaraf jag ytterligare dragit den slutsats, att troligen uppskof vore, hvad som egentligen lage dem om hjertat, som envisades att få motionen remitterad. Sådant tror jag ej vara detsamma, som att ingå på afsigternas område, eller att framställningen af denna förmodan förutsätter ingen prophetisk förmåga.
Jemte tillkännagifvande, att den uti flere föregående revision s-berättelser omförmälda mötes-passevolans-fondernas fordran hos aflidne Regements-qvartermästaren vid Westerbottens f. d. regemente, Kaptenen C. A. von Essens konkurs-massa fortfarande i räkenskapen balanseras med ett belopp af 276 R:dr 58 öre, samt att berörda fordran, enligt — 86 — anteckning, är beroende på utredning i konkurs, — få Re viso verne meddela följande från räkenskaperne liemtade upplysningar, beträffande nämnde fonders öfrige lån, hvilka jemväl bero på konkurs-utredning och vid årets slut redovisades sålunda: till aflidne Krigs-kommissarien O. W. Invenius: Ränta och lånepåkostnader 2,240: 59. 3(769: 55. till Enkefru A. W. Rosenborg: Af de till Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond genom vakans-afgifter från en del indragna nummer af Westerbottens fältjägare-regemente anvisade medel bestrides, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 30 September 1851, en del af kostnaden för underhållet af Artilleriets 14:de sexpundiga, i Hernösand förlagda batteri. § 3. Genom de till volontär-vakansmedels-fonden, bildad af tillfälliga besparingar å vakans-afgifter för till volontärers aflönande anslagna rustoch rothålls-nummer, ingående medel utgöras kostnaderna för de å en del garnisonsorter äfvensom vid regementen och korpser inrättade korporalskolor. § 4. Antalet af Wadstena krigsmanshus-kassas underhållstagare, som vid 1857 års slut utgjorde 10,263 och vid 1858 års utgång 10,014 man, har under revisions-året minskats med 249 man. Såsom en följd häraf har pensions-staten, hvilken, vid slutet af förutnämnda år, utvisade en summa af 187,403 R:dr, under revisions-året undergått någon förminskning, så att densamma den 31 December 1858 uppgick till endast 184,025 R:dr. § 5.
Spiritus Sancte, Deus. MANSR. korsa sig, resa sig och falla på knä. Miserere nobis! Rösterna stiga i ton och höjas. KVINNOR. Deus Sancta Trinitas, unus MANSR. Miserere nobis! KVINNOR. Sancta Maria MANSR. OCH FLAGELL. människor, som deltaga i Litanian och gissla sig under ett slags högtidlig dans. Flagellanterna in, halfnakna Ora pro nobis. FOLKUNGA-SAGAN. KVINNOR. INGEBORG. Sancta Dei genitrix. MANSR. OCH FLAGELL. samma art? Hvem har tillställt detta? PORSE. Är det flera upptåg af Ora pro nobis. KVINNOR. Sancta virgo virginum! MANSR. OCH FLAGELL skrika. stånd! Är det galningar eller gycklare? BLANCHE. Detta öfvergår mitt för Ora pro nobis! KVINNOR. som kommit österifrån. INGEBORG. Ve! Det är Gisslarne! Mater Kristi! MANSR. OCH FLAGELL. Hvad är det för ena? BLANCHE. Ora pro nobis! KVINNOR. Religiösa svärmare, som säga att domen är nära! INGEBORG reser sig. Yttersta dagens bröder! Mater purissima! MANSR. OCH FLAGELL. Ora pro nobis! KVINNOR. Nej, jag står icke ut! Låt blåsa i trumpeterna! PORSE. Mater Castissima! MANSR. OCH FLAGELL. Ja, men gå icke, ty då Ora pro nobis! kastar sig folket öfver oss! FJÄRDE AKTEN KVINNOR. Refugium peccatorum! MANSR. OCH FLAGELL. blåsa Svensk lösen! PORSE. Vi stanna, men låt oss Ora pro nobis! KVINNOR. Svensk lösen! Trumpetare! upp med Consolatrix afflictorum! blåsa medan Litanian pågår. MANSR. OCH FLAGELL. TRUMPETARNE blåsa medan Litanian pågår. TRUMPETARNE Ora pro nobis! KVINNOR. rum! Auxilium Christiano
Armfelt, Grefvinnan Löwenhjelm (född Fersen) o. s. v. En af mina vänner har hört Hjortsberg säga, att Bellman hade sjelf skrifvit åt sig Marktschreierns rol. Det kan vara möjligt. Likväl öfverstiger den ingalunda Hallmans krafter; och i dennes ”Skeppar Rolf” förekommer en dylik redan förut. En Fändrik Morian hade 1779 på en källare företagit sig det oråd, att göra narr af Bellman. Den härigenom förvärfvade välförtjenta (och i det årets Stockholms-Post – fastän utan titel – införda) snäsan, som i Prof. Blads samlingar uttryckligen bar öfverskriften ”Till Fändrik Morian som förolämpat Bellman på en källare”, har för vår sednare krigshistoria en viss märkvärdighet genom sin profetiska afslutning. Poemet lyder så: I Monomotapa jag på ett värdshus satt, Och hade kappan om, för det jag mådde illa, Drack eljest ett glas vin, men teg som muren stilla; Men väcktes ur mitt lugn af salfvor utaf skratt. En Morian, med fjädrar i sin hatt, Sin martialska röst lät höra: Han pekade på mig, och såg förfärlig ut. Jag frågade min värd till slut: ”Månn’ jag så mycken fröjd den unga Herrn kan göra? Det skulle fägna mig, minsann! Ser jag så rolig ut”? – ”Å, Herre”, svarar han, ”Han är en Morian; bör ni deröfver undra? Sin spegel han i fickan bär, Och skrattar jemt åt den, som honom olik är. Ack! slika narrar ha vi hundra; Se, tvenne 158 sitta der! På käringar att voltigera Och genom blåsrör lossa skott, Är, hvad han hittills har förmått: Och bör man, i hans år, af honom fordra mera”? ”Men”, föll jag in, ”hvad är hans syssla då”? Min värd i mössan tog, och svarade mig så: ”Ni kan det se, om er behagar; Ty af den lans, det koger som han bär, Begrips, att han en hjelte är. Gud gifve frid i våra dagar”! Olyckan var, att Gud icke gaf frid.
Det linnes icke iner än ett sätt att skifta lätt i detta fall, och detta är, att återgå lill den tillförene begagnade metoden af procentberäkning, beqväm att tillämpa, och hvarigenom den skallskyldige komme att erlägga bevilln. för det han verkligen åtnjutit, men icke mer, icke heller mindre. § 4. ”Under lön förstås <&c loppet af året blifvit för vä rf vad." Torde menas föregående årets lön, så mycket mer, som det just nr delta och icke del löpande årets, som uppgifvas till comiteen. Det ligger och i sakeus natur, emedan man icke förr, än året är tilländalupet, k a 11 veta hvad inkomst man derunder förvärfvat. § 8. Uti 5 4 står: att det är löpande årets inkomst, men deremot uti § 8, att det är nästföregående årets, som skall beskattas: hvarföre skall löntagande iner an andra samhälls-classer praenumerationsvis beskattas? Slik principlöshet förekommer visserligen i 1835 års bevilln.- stadga, men man hade icke väntat en öfverflyttning deraf på den nu föreslagna. § 10. ”Om uppgift öfver ägande fartyg,” hänvisas man till § 66, — men der finnes ingenting om den saken. Den som har behof att veta något derom, och har tid att läsa igenom sjelfva stadgan, så hittar han väl någorstädes hvad som sökes, ty så är stadgan inrättad. § 11. (Till classificationen.) Då Utsk. har sagt, all det är inkomsten, som skall taxeras, så frågas billigt: hvarföre denna classification städerna emellan? — Det måtte väl vara siffran och icke stadens betydenhet, som bestämmer innevånarens inkomst? — Om en skomakare haft 5oo r:drs inkomst under året, måste det vara bevilln.stadgan likgiltigt, om han bor i Stockholm eller Sköfde. Äger detta sin riktighet, så hade den gamla af allmänna omdömet längesedan förkastade classificationen bort uteslutas i den nya bevilln.stadgan. Också leder denna classification endast till irriga begrepp hos mången skattskyldig, som der - Dan 39 Maj.
1830 års realisationsgrund. f) Att vid yttersta förlägenhet och missgynnande konjunkturer, det må vara medgifvet alt sedelstocken, sedan den blifvit återbragdt till motsvarighet af metallisk valuta eller redbara säkerheter, må kunna förökas under olyckligaste förhållanden till | utöfver säkerheternas belopp, men skall detta missförhållande årligen genom den blifvande Banko-vinsten återställas på sätt nämndt är; dock skall en sådan åtgärd icke kunna vidtagas, utan hela finance-styrelsens gemensamma beslut. Lane-Banken skall i sin helhet bedrifva all kreditivoch låne-rörelse, samt föra upoch afskrifningsräkningen, och sålunda inom hela landet emellan långifvande och låntagande förmedla penninge-circulationen och erhålla sitt rörelsekapital från Riksbanken, samt genom allmänna verks och privata personers insättningar på upoch afskrifning och med berättigande, att bereda sig kreditiv ä utrikes ort, dock detta blott då Riks-Bankens och 428 Oen 16 April f. m. Riksg:s-kont:s öfverstyrelse sådant tillstyrker, och utöfvar sin verksamhet i allmänhet sålunda: l:o Att hufvudkont. förblifver i Stockholm, men afdelningskontor uti alla Läns residence-släder, hvarest lånerörelsen hufvudsakligen bedrifvcs såsom f. n. sker genom Riksbanken och Privatbankerna, dock med den väsendlliga förändring, att all kreditiv-ränta förblifver till en början ömsesidigt 4 proc. å hvad som uttages och insättes, samt proc. af det belopp, som till lyftning medgifves och vid insättning på upoch afskrifningsräkning godtgöres 4 proc. å belopp insatte på 12 månaders upsägning, 3 proc. å medel med 9 månaders upsägning, 2 proc. å medel med 4 månaders och 1 proc. med 2 månaders upsägning. Vid diskonteringslån betalas 6 proc. Att vid diskontering aldrig omsättning får ega rum, eller lån beviljas på längre tid än halft år.
Under Riksdagarne må likväl Introduction ej beviljas förr ån RiddarhusDirectionen hos RiddarhusUtskottettillkånnagifvet, och Riddarhus - Utskottet hos Ridderskapet och Adeln anmält det vederbörliga praestanda blifvit fullgjorde samt Ridderskapet och Adeln derefter till Introductionen in Pleno tillstånd gifvit. ;§• 5- Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller Vapen, med mindre han , efter uppvisande af Åttens Med - Ny §. Jemför 54 §. i Riddarhusordningen. ?4<> Den 18 Augusti e, m. lemmars uttryckeliga » samtycke dertill, undfått Konungans Nådiga tillstånd. 5 Alla de CommendeursÅtter, hvilka tillkommit före den dag då den nu gillande RegeringsFormenblef af Kgl. Maj:t och Riksens Ständer fastställd , äga att bibehålla det högre Säte å Riddarhuset som dem blifvit för detta tillagdt; men under ingen förevändning må hädanefter någon ny sådan Ätt bildas , ej eller någon ätt ur sin ordning flyttas. §. 5. i:o Inom såväl gamla som nya Adeln anses såsom Stamfader för en Adelig ätt den som till samma ätts värdighet först upphöjd blifvit, oeh såsom Åt~ ternau, så väl hvar och Svarar mot 9 §. i 1818 års Riddarhusordning. Andrad §. svarar mot den 4:de i Utskottets förra Förslag, och mot den 2:dra och io-de i 1818 års Riddarhusordning, en Deh 18 Augusti e. m, en af ättens värdighet lagligen delaktig blifven man, som ock den, hvilken denna värdighet ärfva kan och sjelf är introducerad Svensk Adelsma-n. Hufvudman är den ättemän, hvars ättegren år äldre ån någon af de öfriges , och har varit det i hvart och ett led, från och nied stamfadrens barns i till och med hans eget. Fjermare elier yngre i ätten är den ättemän, som sednare eiler icke utan fleres bortgång kan blifva hufvudman ; närmare eller äldre i ätten den , som förr skulle blifva det»
Hvad beträffar frågan att bygga 2:ne jernvägar norrut från Stockholm och derigenom förlika de skilj la intressena, så vore detta visserligen ganska bra, blott ej statens intresse dervid finge sitta emellan, ty den har ej råd att först hygga 2 vägar i ungefär samma riktning och sedermera i alla tider trafikera dem båda, hvilket blefve ganska dyrt, enär hvarje mil kostar att trafikera minst 20 rdr pr dag och man ej kan beräkna någon afsevärdare tillökning i trafik å de båda vägarne StockholmUpsala och Stockholm—Sala, än å endast Slockholm—Upsala —Sala. Ett giltigt skäl till misstroende mot en stambana vester om Sigtunafjärden är ock det, att man aldrig tyckes kunna komma öfverens om huru man vill hafva denna bana förlagd, ty inom en kortare tid hafva ej mindre än fem olika förslager i detta afseende varit framkastade och understödda, nemi. linien Stockholm —Örsundsbro—Sala, med bibana till Upsala; Stockholm—Örsundsbro—Sevalla — Sala, med bibana till Upsala ; —StockholmHusbv-Odensala—.Gran—örsundsbro—Sala ; Stockholm — Kål hammar—Gran—Örsundsbro—Sevalla—Sala; och slutligen Stockholm—Edsberg—Släket—Gran—Sala. Kan det verkligen vara klokt att anslå medel till en bana så omtvistad och i strid med all sund ekonomisk beräkning. En mängd skäl kunde ytterligare anföras emot denna sträckning af stambanan; men så mycket är derom redan ordadt, att jag inskränker mig till att instämma i Gr. Taubes yrkande om propos. på anslag till en stambana öster orri Sigtunafjärden till Upsala och för påbörjande af jernvägen derifrån åt Sala. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Ordspråk finnas, som i alla länder äro lika; och jag har i dag funnit ett dylikt ordspråk, hvilket, är särdeles användbart på Gr. Taubes sednaste anförande.
St:s pröfning, förrän frågan om den fria kolhandeln, hvilken nu är under utarbetning, blifvit definitivt afgjord, såsom utgörande sjelfva grunden, hvarpå mö]liga förändringar i denna gren af vår hushållning kunna och böra uppgöras, utan öfverlemna!' jag denna vigtiga angelägenhet till R. o. Ad:s pröfning och behjertande, i den säkra förhoppning, alt det beslut, R. o. Ad. nu går att fatta, måtte afse så väl Svenska jernhandteringens framtida bestånd och förkofran, som fäderneslandets derpå beroende väl; och ehuru jag nogsamt inser, att R. o. Ad:s blifvande beslut är likgiltigt, sedan de tre andra Stånden redan bifallit betänk, och sålunda afgjort frågan, önskade jag att R. o. Ad. för sin del behagade ogilla förslaget, på del att, vid frågans slutliga behandling å högre ort, K. M. må äga något stöd alt vägra sin sanction å denna R. St:s begäran, samt förnyar min anhållan om Hr Frih. o. Landlmrs propos. å det tillägg i den und. skrifvelsen, att denna sak må förklaras hvilande, intilldess frågan om den fria kolhandeln blifvit definitivt afgjord. Upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.utdr. af den 6 dennes, af innehåll att Ståndet bifallit Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s utlåt. N:o i4°, med de förändringar, att, uti 1 punkten, litt. b) skulle erhålla följande lydelse: ”Vid tackjernshytta inom bergslagen, der blåsningen under åren frän celi med 18 31 lill och med 1840 uppgått till minst 25oo Si? årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrält. Tackjernshyttor åter, vid hvilka lackjernsblåsningen under förenämnde år icke uppgått till nu fastställde belopp, 2Öoo Si?, Den 28 A p r i t, f. m.