Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de Handlingar som wid Berednings-Committsen blifwit insamlade, samt af det mera som till upplysning kan inhämtas, bör Taxerings - CommiltLen utröna bade Egendomarnes gängbara pris i Orten och deras godhet; Och^ esker hwilka grunder »värdet med all möjelig noggranhet bestäinmes: Börande sista försäljningspriset pä en Egendom tjena Taxerings-Committöcn till rättelst »vid wardets utsättande, sä wida icke Egendomar i allmänhet sedermera fallit uti wärdet, eller den ifrägawarande geno», eldswäda, som förstört äbyggnaden, wattustöde eller andra dylika olyckshändelser, blifwit märkeligen försämrad. rg Mom. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Trot. Utdr. d. 11 Dec. 184.0. 8g5 N:o 88, om vissa förmoners beviljande för invånarne i Westerbottens Län. Bifölls. S. D. Sedan Ståndet meddelat ledamoten i Expeditions-Utskottet Håkan JVilsson från Christianstads Län tillåtelse att besöka sin hemort, förordnades Riksdags-fullmägtigen Olof Lindbäck att, under Håkan Nilssons frånvaro, vara ledamot af nämnde Utskott från och med den 20 dennes. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande på bordet hviJande Utlåtanden blefvo nu åter föredrasrne. O N:o 115, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande N:o 84, rörande afskalfande af llelfrihets-bref och förändring, i följd deraf, i vissa delar af Kongl. Förordningen den 22 April 1829, angående passhandlingarna för fartyg, hvilka segla till utrikes ort. Bifölls. N:o 118, angående upphörande af det så kallade Hemföre-Båt-gillet i Götheborg. Bifölls. N:o 120, i anledning af väckte motioner örn Lands-Fiscals-tjensternes afskaffande. Bifölls.
Den siste talaren har åberopat erfarenheten; jag auhåller att få göra detsamma. På sätt han yttrade, har verkligen för 16 år sedan ur Bev.-förordningen utgått ordet »verklig» framför »värde»; men hvarföre skedde detta och hvad bief följden? Man gjorde det derföre att man utsatt en så hög proc.beräkning, att man icke ville uttaga den summa, man skulle få, ifall denna proc.beräkning tillämpades på verkliga värdet. Man skulle nemi. då hafva fått 3 gånger så mycket penningar som man ämnade taga, och då man icke ville fråntaga den fattige sä mycket och icke heller nedsätta procenten, återstod icke annat än att nedsätta egendomen under dess värde. Men hvad blef följden? Jo, att taxeringsvärdet erkännes af alla vara en orimlighet och osanning, såväl i den ena landsorten som den andra. Om detta kan åberopas såsom en lycklig erfarenhet, har jag orätt! Nu åter vore meningen att, i stället för att upsätta en procent högre än som behöfves för att utgöra den bevillning, sorn är den verkliga, så skall man upgifva det som egendomen man och man emellan verkligen är vard, men deremot icke begära större bevillning än den i verkligheten kan bära. När man det gör, måste man väl också på något sätt utmärka hvad man menar dermed att egendomen skall uptaxeras. Om man då säger att egendomen skall på grund af alla de faktorer, som blifvit upläste, taxeras till sitt verkliga värde, så veta alla hvad man dermed menar. Om någon frågar den siste talaren hvad en egendom i hans granskap Den 22 Augusti f. m. 201 är värd, så vet han det och upgifver hvad han vet, att den är värd så och så mångå rdr. Men om raan åter frågar honom om denna egendoms rättmätiga värde, så skall han förundra sig öfver frågan och tänka: hvad menas med rättmätigt värde. I allt fall befanns detta ord vara odugligt och borttogs ur författningen.
Det förtroende kionofogden gifver åt länsmannen, och länsmannen åt fjerdingsmannen, att uppbära contributionerna, är ett personligt förtroende och gäller ej inför landshöfdingen, då penningarne icke inkommit till sin ort. Således har kronobetjeningen icke allenast besvär utan äfven risk utaf rest längderna, och under en lid af 20 år skulle jag kunna citera betydliga förluster, som kronofogdarne lidit blott uti eli Ian, i följd af det förtroende de oundvikligen måst lemna åt länsmän och fjerdingsman. I anseende härtill önskar jag att, i händelse R. o. Ad. beviljar återremiss af betänk., alla de anmärkningar, som blifvit g jorda mot detsammas nuvar uppställning, matte lå åtfölja till Utsk., och att Utsk. deraf måtte finna sig föranlåtet alt föreslå ett stadgande i förhållande till sakens verkliga skick, och icke sådant det framställer sig för stadsbon, som icke vet huru det går till på landet; anseende jag det gamla Svenska ordspråket vara riktigt, att man bör sticka fingret i jorden och lukta derpå, för att känna hvar man är. Frih. Cederström, Jacob: I främsta rummet fäster jag mig vid formen, hvari Utsk. framställt detta betänkande. Målet är nemi. ett polisärende, som beror ensamt på Konungens beslut, och deruti Ständerne endast äga önskningslätt. Meni afseende på sjelfva saken, bör i betrak lande tagas, att om, på sätt Utsk. föreslagit, en tariff bör antagas, enligt hvilken bötesbeloppet bestämmes i mån af kronoutskyidernas storlek; hvarföre skall man då stanna vid 200 r:dr? Hvarföre skola ei böterna progressivt höjas till hvad belopp sorn helst i förhållande till contributionerna?
Hr Tham har nu enskildt upplyst mig, att ej längesedan omkring 190 oäkta barn blifvit födda inom en af Stockholms församlingar, då antalet af de äkta barnen icke var större på 2 eller 3 när. Det är således icke för ett fåtal eller för några högst sällsamma fall man här skall lagstifta. Det vill synas mig såsom man gerna kunde lemna dessa småsaker, hvarom Utsk:s Betänk, handlar, å sido, lemna sina »om» och sina »derest» och söka få reda på hufvudkällan till det onda så vida man vill komma till någon bestämd lag. Må man då först göra sig sjelf redo, huruvida detta privilegium att privera de oäkta barnen kännedomen om deras föräldrar skall fortfara eller icke. Jag för min del skulle anse, att LagUtsk. bordt hålla sig tyst i den nu förevarande frågan, till dess det afgjort hufvudsaken, samt att B. o. Ad. icke kan göra något annat än att låta detta lösliga och obestämda Betänk, ligga hvilande, till dess LagUtsk. afgjort den vida vigtigare frågan om upphäfvande af 1778 års Bref. Jag hoppas att It. o. Ad. inser, huru nära dessa frågor sammanhänga, och jag anhåller således om en återremiss af Betänk., eller ock om afslag derå eller, om icke eller detta anses lämpligt, propos. deruppå, att Betänk, måtte förklaras hvilande, till dess LagUtsk. behandlat den af mig framhållna hufvudfrågan och med Betänk, derom inkommit. Gr. Sparre, Erik-, Man befinner sig i en ganska olycklig ställning, då man icke är nog lycklig att kunna hysa den öfvertygelsen, att oäkta barn böra tillerkännas arfsrätt. Man blifver då 182 Deri 11 Mars f. nr. genast stämplad såsom en barbar, en omenniska, en person utan menskliga känslor o. s. v., och det synes såsom man icke finge, i denna likasom hvarje annan samhälls-fråga, hysa en öfvertygelse och försvara densamma. Det har blifvit sagt, att jag i min reservation endast uppstaplat vackra ord, fraser utan någon verklig betydelse.
Och hon kunde ej söka skydd hos John eller tala om sin sorg för honom. Så fullkomligt främmande föreföll han henne, der han låg i sin säng, att hon ej ens ville komma i hans närhet, i sin egen säng. Det var omöjligt. Lampan stod och brann fortfarande. Hon gick och släckte den, tog en sjal omkring sig och lade sig åter på soffan i salongen. Der låg hon vaken hela natten. Mot morgonen sjönk hon i en dvallik slummer, ur hvilken hon åter hastigt spratt upp. Hjertat började ånyo slå hårdt och plågan i bröstet ansatte henne med förnyad styrka. Men först efter en lång stund fick hon klart för sig hvarför hon var så upprörd. "Hvarför ligger du här?" frågade John, då han kom in. Alma svarade ingenting. "Är du sjuk?" "Nej." "Din panna är alldeles fuktig. Blef det för varmt i sängkammarn?" "Ja." Hon lade hufvudet på dynan och hoppades, att John skulle gå i sitt rum. Han föreföll så främmande, så fullkomligt främmande. Och hans hand, som han tryckte mot hennes panna, kändes så ovant kylig. Hon skakades af en rysning. "De elda för sent på kvällarna. Deraf kommer det sig. Men lägg dig nu ändå i din säng. Der är i alla fall bättre." Alma gjorde så. Hon stängde dörrarna och kröp ihop under täcket, liksom för att dölja sig för hela verldens ögon. Och nu brast hon omsider i gråt och grät så häftigt, att hela kroppen skakade. Dynan och lakanet genomblöttes af hennes tårar, håret föll ner i långa lockar och klibbade sig vid den fuktiga pannan. Hon grät så länge, tills ögonen ej mer gåfvo några tårar och trakten under bröstet kändes alldeles tom. Hennes kropp skakades ej mer och pulsarna bultade ej. Hon låg stilla som en död; det var knapt märkbart att hon andades. Men hon började bli varm der under täcket. Hon kastade det till hälften af sig, strök håret ur ansigtet och såg omkring sig. Hon såg på rummet, på bordslampan och på möblerna. De voro alla desamma som i går, och i förgår, och derförinnan. Hon ensam var förändrad, hade blifvit en helt annan. De voro desamma, och ändå ej desamma.
for iiii~~iieii, soni liar fonn8iien af a t t e,j l) l.ott genom s i n ' iiatlir, I ~ ~: L I I ock genom iiedä.rfd mma vara bilttxe Iiiilipad för dem. : I) P.~, kan ej iiel~as, att e t t visst os,jälfstS~ncligt e f t e r 1 r - n iiigsbegiir Ij sallaii i~itili8d; er stil~tf ' vandet fdr en l) a,ttre ' kvi.111 ig iqq~fostriwi i vLrs dagar. Uen kviiiliga slioluii skall göra all: ting efter, som forelinf ' ves i den manliga; kviiiiian skall lära sig a l l t det, SOIII inmiien 1:) ehöfver l a m sig, for a,tt riktigt visa, a t t lioii iiil 11~~ii.s andlige jaiidike. Härvid foi: * bises blott a l l t h:. lätt, att jiis,tlii&lt;: 7t,i,e / icke är det s,zmnm som 7i / clt,cd, och att den förra, långt ifrbii a t t utesluta olikhet, snarare pekax cliire ' inot. S#rskil~It af den engelska iitveclrlingsfilosofien göres ilet i oKsn d,zga.r med styrka gäll.anile, a t t en högre ~ ~ t v e c l d i i i med g nödviimdighet leder till, ja rent af besthr iiti framtriidandet af de. olika. anlag ocli för~iiö~eiilieter, soin skiljer deii ene iiitlividen, den ena personligliete~i, den ena nationen fr&amp;n den eller de nnclnt.
Domstolen i ämnet förda protokoll, härmed, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa följande förslag till Förordning angående allmänt kyrkomöte: §1- Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud hvart femte år, å dag och ort, som Konungen utsättter; Konungen dock obetagct att mötet of tare sammankalla. § 2. Svenska kyrkans ombud skola vara samtlige Biskopar i stiften, eller, der någon af dem har förfall, den af Domkapitlets ledamöter, som kapitlet i hans ställe väljer; Pastor Primarius i Stockholm eller, derest han är hindrad, annan ledamot af Stockholms stads Konsistorium, den Konsistorium utser; fyra bland theologiska fakultetens professorer eller ordinarie adjunkter, tvä från hvartdera af rikets universiteter; en vald, med fullmagt å ordinarie embete eller tjenst försedd, prestman från hvart stift och en från Stockholms stad; så ock tretio af lekmän valde ombud, ett från Stockholm och ett från hvart län, samt öfriga fem från det eller de valdistrikt, Konungen med afseende å för handen varande förhållanden bestämmer. Chefen för Ecklesiastik-departementet må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarne, men ej i besluten. § 3. Vid hvartdera af rikets universiteter viilje förenämnde till theologiska fakulteten hörande lärare inom sig, pä sätt de sig emellan öfverenskomma, de ombud, som för samma fakultet skola vid allmänt kyrkomöte tillstädesvara. § 4. I val af de presterliga ombuden för stiften och Stockholms stad deltaga de prestmän, sorn innehafva fullmagt ä ordinarie embete eller tjenst inom distriktet eller sådant embete eller tjenst förestå. Valet förrättas i den ordning Domkapitlet föreskrifver. § 5. Inom hvarje pastorat ega samtlige ä kyrkostämma röstberättigade lekmän inom sig, vid sammanträde inför kyrkostämmans ordförande, utse en elektor. Om kallelse till det sammanträde, äfvensom ställe derför, galle hvad i afseende å kyrkostämma särskildt är stadgadt. Med iakttagande, att hvarje pastorat anses tillhöra det län, hvarinom moderkyrkan är belägen, må tvä eller liera pastorat inom samma län om gemensam elektor sig förena.
Det är allmänt bekant, att Professor Selander, som är en af våra utmärktaste mathematici och astronomer, för några år sedan erbjöds en profession vid universitetet i Helsingfors mot ett ganska betydligt appointement; han qvarsiannade likväl i fäderneslandet, mot löfte att erhålla någon tjenst, med så tillräcklig lön, att han deraf kunde få åtminstone en tarflig bergning. I anledn. deraf erhöll han 1000 r:dr på extrautgiftsfonden såsom ersättning för den tjenstgöring han , i succession efter Professor Cronstrand, öfvertog vid observatorium här i Stockholm; naturligtvis skulle Professor Selander, på samma gång han blef observator, också nödvändigt bo på observatorium — och härvid gjorde Professor Cronstrand en enskild uppoffring, då han till Hr Selander, utan hyra, afstod sitt boställe. Denne sistnämnde har således haft, och har effectivt i denna stund 1000 r:drs lön jemte boställe.— StatsUtsk. har förmodligen haft den föreställning , att Hr Selander betalade hyresersältning till Professor Cronstrand, motsvar. de 200 r:dr, hvartill StatsUtsk. nedsatt hans arfvode; men då StatsUtsk. blir upplyst, alt så icke är förhållandet, lär Utsk. också finna det vara temmeligen obilligt att nedsätta Professor Selanders aflöning till en lägre summa, än han hade, då han emottog observators-tjensten och således tillintetgöra det villkor, hvarunder han uppoffrade en fördelaktigare emploj. — Jag anhåller om återremiss. 7:de punkten. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag utber mig att få åberopa hvad jag anfört vid 2:a liufvudtileln om ifrågavar. anslag. 1 o:de punkten. Hr Stjerngranat, Gust.: Med afseende å pensioner till generalspersoner, får jag hänvisa till de anmärkntr, som gjordes under föredragning af 3:dje hufvudtiteln i denna fråga; och torde beslutet rör:de generalspersoner bero af det afseende, som på anmärkntna kan fästas. De n |5 Maj c. m. Fril». Ced e r s t r ö m ,'
Herr Borgmästaren Hjertström begärde till Protocollct antecknadt, att, jemte Departements-cheferne, Herr Borgmästaren ansåg alla de tjänster inom Tull-staten, med hvilka icke följer någon befattning med Tullbevakningen, således äfven uppbörds-förval - 279 tareoch controlleurs-befattningarne, med fle. ra, böra genom fullmagter besättas. Herr Öfversten Lefrén ansåg Öfver-Tull« Directeuren icke böra ega att ensam afgöra frågor, som kunna uppkomma om för hög debitering m. m., utan att sådane frågor, äfvensom de , hvilka angå penninge-förvaltning i allmänhet, böra collegialiter afgöras; åberopande Herr Öfversten i öfrigt dess , i afseende på Tullverkets, af pluraliteten antagna egenskap af drätsel-verk, afgifna reservation. Herr Borgmästaren Hagander ansåg, att i händelse någon reorganisation af Tull-styrelsen kunde finnas nödig, densamma lämpeligen kunde verkställas på sätt Committerade i det afgifna betänkandet rörande styrelseverkets reglering föreslagit; och kunde Herr Borgmästaren, för 9in del , så mycket mindre biträda pluralitetens förslag i afseende på Tullstyrelsen, som uti dennas befattning inginge betydlig penningeförvaltning, den Herr Borgmästaren, lika med Herr Öfversten Lefrén, ansåg böra vara collegial. Herr Öfversten Lefren och Herr Cornmerce-Rådet Egge ansågo så väl Chefen för Tullverket, som Departements-cheferne samt den högre och lägre Tullbetjeningen böra allenast med constitutorialer vid sine befattningar anställas. Rörande Tullverkets styrelse och förvaltning samt verkets personal har Herr Pro - 2 80 sten Doctor Fornander afgifvit ett hh'rhos jemväl bifogadt anförande Litt. B.
Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och Borgare-Ståndet för dess del beslutat, “Agat, arbetad, oinfattad“ skall kunna afgiftsfritt införas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej bibehålies, jemlikt de tre öfriga Ståndens beslut, den införselstull af 1 R:dr 50 öre skålpundet, som derå nu är stadgad. 4:o. Den som, i enlighet med Utskottets af Borgare-Ståndet gillade förslag, anser tullfrihet böra ega rum vid införsel af “Antimonium crudum, eller spetsglans och regulus", röstar Ja; Grän. Späck. Aljot. Antimonium crudum. 4 BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. Den det ej vill, röstar Nej; Balsam. Bernsten. Bildhuggeri arbeten. Vinner Nej, kommer nuvarande införselsafgift å denna artikel, 8 öre skålpundet, att fortfarande förblifva gällande. 5:o. Den som, lika med Borgare-Ståndet, bifaller den af Utskottet föreslagna algiftsfrihet vid införsel af “Balsam, kopaive-, peruviansk och annan nativ“, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer för denna artikel, med bibehållande af det vid densamma befintliga tillägg “flaskornas vigt inbegripen11, den derå nu stadgade, af de tre öfriga Stånden utan ändring lemnade, införselstull, 15 öre skålpundet, att fortfara. Den som instämmer i Utskottets af Borgare-Ståndet gillade förslag att “Bernsten, arbetad, oinfattad11, skall tullfritt kunna införas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies, enligt de tre andra Riks-Ståndens beslut, nuvarande införselstull derå 1 R:dr 50 öre skålpundet. 7:o.
Den spann ett nät af mörka strimmor öfver öfverlädret på Ediths skor. Se så, nu slet en tallkvist sönder hennes flor! Lika godt! Torsten tyckte inte om flor. Och ibland kunde sådana vara rent af i vägen. Hur hade hon inte grämt sig öfver, att hon hade silkesvanten på, när Torsten där ute på fjärden helt oförhappandes kysste hennes lillfinger! Sen hon hämtat sig, drog hon visserligen i smyg af vanten, men då var han åter sysselsatt med manövern. Med några lätta språng var hon uppe på backen. Mycket riktigt — där stod den gamla stapeln, styf och prudentlig, som en högtidsklädd torgmadam, i rödbrun klockkjol, dito koftlif och svart krage med en massa garneringar. Nyckeln satt i dörren, som liknade en lapp på matronans breda mage. Torsten var ännu icke där. Men kyrkbåten måste likväl vara kommen. Han hade kanske följt med det öfriga sällskapet fram till kyrkan. Tyst. Nej, det var bara inspektor Söderström, som försenat sig något. Det var märkvärdigt så hennes hjärta klappade. Välsignade gamla enai-, som dolde henne så väl! Med sin guldfärgade klädning skulle hon eljes stuckit af bra mycket här uppe på höjden. Det vore just inte så roligt att bli sedd här ensam. Löjligt! Hvad hon blifvit skuggrädd. Trodde hon det stod skrifvet utanpå, hvem hon väntade? Men hvad skulle hon i alla fall ta sig till, om någon händelsevis komme hit? Studera årtalet på flöjeln eller helt enkelt låtsa beundra utsikten, som äfven här nere var sevärd. Om hon ändå tagit kikaren med sig! Alltsammans skulle bestämdt se dumt och onaturligt ut. Hu nej, det här började bli kusligt. Om Torsten ändå, ändå ville komma! Sen — fick hela världen störta samman. Han kunde väl inte redan vara uppe i stapeln? Nej. Men i alla fall ... Det skadade ju inte. Edith slog upp dörren. » Torsten. » Hennes röst lät så mjuk, att hon skämdes, men på samma gång fick hon tårar i ögonen. Nej, naturligtvis. Hur kunde hon ett enda ögonblick. Det hade ju varit ... Det luktade litet instängdt där inne. Men bara Torsten kom, skulle det nog bli » luft i luckan ».
Domhafvanden sedermera under målets handläggning vid Rätten dels icke låtit från Predikstolen kungöra Rättens sammanträde eller kalla Skiftesförrättaren så lång tid förut, som nyssberörda lagrum i slikt hänseende bestämde, dels alldeles försummat att kalla skiftesförrätfaren, dels ock sjelf underlåtit att infinna sig vid sådant sammanträde, genom hvilket allt onödig kostnad för skifteslaget och uppehåll med målets behandling vållats; att vid tre särskilda sammanträden icke ens något Protokoll syntes hafva blifvit fördt, oaktadt tillförordnade Ordföranden kunde antagas hafva varit närvarande, åtminstone vid två af dessa sammanträden; och att, när Ägodelnings-Rätten slutligen sammanträdt, vid det då förda Protokollets författande blifvit helt och hållet åsidosatta den omsorg, ordning och fullständighet, som äro oundgängliga vilkor för ett rättegångsärendes tillbörliga behandling och utredning, så att, utom det att sjelfva årtalet för målets handläggning och en annan årsuppgift syntes vara oriktigt anförda, hvilket, ehuru af jemförelsevis underordnad vigt, likväl vore vilseledande, detta Protokoll icke ens upptoge sjelfva klagoskriften; att ej heller deri omnämndes, det föregående sammanträden varit utsatta och hållits eller måst inställas; att endast kort och ofullständigt vidrördes de ämnen, hvarå klaganden talat; att, oaktadt Skiftes-Stadgan innehölle föreskrift om besvärshänvisnings meddelande, sådan icke blifvit lemnad och i Utslaget införd, samt vidare att tillförordnade Domhafvanden, emot stadgandet uti 5 § af nämnda Kapitel och Kongl.
Vid frågan om den andel i boställsskogarnes afkastning, som bör tilläggas boställshafvaren, vill Utskottet till en början hafva anmärkt, att, då skogslagstiftningen uteslutande har till uppgift att åt skogarne bereda en bättre vård och eger endast ett yttre samband med reglerandet af tjenstemännens förmåner af deras boställen, hvilket ämne bör innefattas i de särskilda boställsordningar, hvilka dels redan förefinnas, dels lära vara att förvänta, Utskottet ansett, att man i allmänhet bör inom skogslagstiftningen endast så tillvida hafva hänsyn till berörda ämne, att genom de i nämnda lagstiftning införda stadganden om hushållningen med boställenas skogar hinder icke lägges för tillämpningen af de särskilda föreskrifter om boställshafvarnes rätt till andel i afkastningen, som antingen redan kunna vara meddelade genom militieboställs-ordningen och särskilda resolutioner eller ock framdeles komma att genom nya boställsordningar stadgas. Men å andra sidan tillkommer det skogs. lagstiftningen att bestämma, huruledes Kronan, i de fall, der hon täger befattning med sjelfva skogshushållningen, skall erhålla en skälig ersättning för sina derå nedlagda kostnader, så att icke vinsten deraf utan motsvarande skyldigheter tillfaller boställshafvaren och Kronan utan motsvarande inkomst betungas med nya utgifter. Utskottet, sorn trott sig kunna antaga, att skogens afkastning genom dess regelbundna behandling och sorgfälliga vård skall kunna i framtiden åtminstone fördubblas, har derföre ansett det vara med alla billiga anspråk förenligt, att Kronan, vare sig att hon öfvertager skogshushållningen eller endast förbehåller sig kontrollen derå. tillerkänner sig hälften af skogens afkastning - Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 41 ning såsom sin andel, öfver hvilken genom boställsordningar icke må förfogas.
S:o att Förmyndare, som, utan Domarens tillstånd, underlåter att minst hvart tre^ dje år hos Domstolen förete redogörelse för sitt förmynderskap, skall böta, första gången så stort belopp, som svarar mot det arfvode Förmyndaren sig till godo beräknat eller egt beräkna under de tre eller flere år, för hvilka redovisningen ej blifvit fullgjord, och andra gången dubbelt, samt tredje och följan-r de gångerne tredubbelt; 2:0 att desse böter skola gå till tveskiftes emellan åklagaren och de fattige, samt åklagare-rätten inom de första sex månaderne från den. tid, då redogörelsen bordt företes, tillkomma endast Myndlingens fränder , men sedermera kunna utöfvas af hvem som helst ; 3:0 att Myndlingens alla tillgångar, så i fast som lös egendom, böra i redovisning gen upptagas, samt de vilkor och den säkerhet, mot hvilka den lösa egendomen blifvit fruktbar gjord, jejnväl uppgifvas, och för - !LagUtskottets Betänkande N:o 461 hållandet i Förmynderskaps-Protocollet anV tecknas j 4:0 att, derest påminnelser mot redovisning göras, elier med densammas afgifvande utöfver behörig tid fördröjes, det må på Domarens pröfning ankomma att, på längre el-, ler kortare tid, eller för alltid, entlediga För* myndaren från sin befattning; 5:0 att Förmyndare-förordnande, sorn af Domstol utfärdas, bö'r innehålla erinran orri Förmyndares redovisnings-skyldighet; och 6:0 att ändring i desse mål bör genom besvär sökas. I sammanhang med detta förslag, hat Utskottet till granskning förehaft ett af RiksdagsFullmägtigen Ilerr P. Lindqvist till Vällofl. BorgareStåndet ingifvet och till Utskottets handläggning öfverlemnadt Memorial, hvaruti, enär skiljaktige meningar rörande den ansvarsskyldighet, som, enligt 5 i a$ Cap.