Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag läcktes Kongl. Majit, genom Nådig Proposition, lill Rikets Ständer öfverlemna en af invånarne i Borås i underdånighet gjord ansökning om afskrifning af det lill stadens nya planläggning anslagna lånebelopp och om nedsättning af räntan för 5 procentslånet till 3 procent. Rikets Ständer ansågo sig likväl icke kunna härtill lemna bifall; men medgåfvo i stället, dels anstånd till innevarande år 1840 med de capital-afbetalningar å sistberörde lån, hvilka eljest skulle tagit sin början år i835, dels ock den lindring, i de förut för detta lån stadgade betalningsvilkor, att endast 8 procent å hela lånesumman behöfde inom hvarje års slut från och med år 1840 till Riksgälds-Contoret inbetalas, deraf, sedan 5 procents ränta å det innestående capitalet först blifvit beräknad, återstoden skulle å sjelfva lånebeloppet afskrifvas, intilldess detsamma på detta sätt var till fullo godtgjordt. Enligt hvad ofvan åberopade anförande och dervid fogade handlingar ådagalägga, har visserligen välståndet inom Borås stad under senare åren aftagit, oaktadt de staden af Rikets Ständer vid de 3:ne sistförflutne Riksdagarne beviljade förmoner; men Utskottet kan dock ingalunda anse delta förhållande, som härigenom således icke kunnat förekommas, innefatta tillräckliga skäl för Rikets Ständer att nu helt och hållet efterskänka RiksgäldsContorets hos staden egande fordringar, som för närvarande, utom upplupna, men obetalda räntor, utgöra tillsammans 166,980 R:dr 35 sk. 1 rst. Då ifrågavarande understöd till stadens återuppbyggande beviljades, érhöllos desamma, endast i egenskap af lån emot föreskrifven säkerhet och med bestämd ovilkorlig återbetalnings-skyldighet. Rikets sist församlade Ständer funno ej eller den då sökta afskrifningen af en, till ett för hela staden gemensamt föremål anslagen andel af dessa lån kunna bifallas.
Sirs beslut, 5: te §. af 1824 års Kongl. Kungörelse, angående Brännvinsbränningen, hvilken §. handlar om medgifna undanlag från det allmänna stadgande, att den åt Hemmansegare dittills lemnade tillåtelse alt, emot ökad afgift, begagna, högsta pannerymden för EXpcditi o ns-Ut*ko t tets Memorial i N:o 37 4- tät för den dass, hvarinom Hemmanets rätta pannerymd inskränktes, skulle dädanefter upphöra, alldeles utgått i R, Sirs nu lifgifvande förslag till ny Förordning i berörde afseende, har Expeditions-Utskottet, som ansett deraf vara en ovilkoriig följd, att den i to §. af högstberörde Nådiga Kungörelse befintliga mellanmening: ”elller ock uppgifvit annan än den högsta panne”rymdj hvaraf de till enkel afgift hinde sig ”begagnaj” böra utur ifrågavarande förslag uteslutas, alltså vid förslagets redaction sådant iakttagit, och-tijl R. II. Sits gillande skolat vördsamt öfverlemna. Vidare, och då, enligt elen underrättelse Utskottet erhållit, tiden för Bränneri-Bolagens i Städerne Stockholm och Carlscrona Brännvinsbränningsoch Destilleringsrättighet, på grund, af Kongl, Brefvet den 18 Äng, 1824» Upphört med den 1 Jan. i8a5, samt Arrende-Contractet med fram lidno Commerce-Rådet Björnbergj rörande Brännvinsbränningsoch Destilleringsrättighet i Götheborg upphörer med Mars månad innevarande år, har Utskottet ansett 13 i oftanämnde Kongl, Kungörelse, eller 12 §. i den af de sammansatte Utskotten föreslagna nya Förordningen böra derifrån utgå; och är alltså samma §. uti närlagde förslag utesluten.
Om det kunnat vara ett för Regeringen giltigt skäl, att till förekommande af en farlig crisis i allmänna penningeverket, i det längsta dölja förhållandet för Allmänheten, så var intet skäl för Committéen att dölja förhållandet för Regeringen. 2) Deremot, att då, oaktadt Rikets Ständers vid sistledne Riksdag på ConstilutionsUtskottets tillstyrkan framförde underdåniga ön - Den 27 Maji. 417 skan, Grundlagens ovilkorliga föreskrift i afseende på vederbörande publika Verks börande, likväl ofta, ja hela sessioner af StatsRådet igenom, äfven i Besvärsmål, blifvit uraktlåten, Utskottet icke en gång velat, som jag föreslagit, tillstyrka Rikets Ständer ett förnyande af samma underdåniga önskan. 3) Deremot, att då flere af de underdåniga önskningar, som Ständerne framställt vid sista Riksdag, icke förr än nära den nuvarande Riksdagens tillstundande blifvit inför Konungen föredragne, Utskottet icke heller velat antaga mitt förslag, att tillstyrka Rikets Ständer framförandet af den underdåniga anhållan, det Vederbörande Föredragande måtte erinras, att i framtiden tidigare uppfylla sin pligt, och iakttaga den Rikets Ständer skyldiga aktning i detta afseende. 4) Deremot att Utskottet, oaktadt det upptagit anmärkningar mot måls oriktiga föredragning i Commandoväg, låtit anmärkningar root måls orätta föredragning i Handelsoch FinanceExpeditionen alldeles förfalla, och sedan ändå ej velat åtminstone tillstyrka, att Rikets Ständer hos Konungen i underdånighet gjorde en anhållan, till förebyggande för framtiden af samma misstag. 5) Och i allmänhet deremot, att Utskottet låtit alla anmärkningar mot de civila Ex Ridd. 0. Ad. Prat. VI C. IT Ahl. 53, 54, 418 Den 27 Maji. peclitioner förfalla, och endast upptagit deni som angått krigsärender. 6)
Hon föll på knä vid sängen och lät de små händerna lekande plaska i det ljumma vattnet, ända tills den lilla lät höra ett skratt af förtjusning, hvilket dock genast dog bort, liksom om barnet blifvit förskräckt öfver sin egen djärfhet. Hennes hand for nästan smekande öfver det lilla hufvudet, när hon skulle bringa reda i ostyriga lingula hårtestar. Och när slutligen den lilla med ett jollrande » tack, syster Lena », betygade sin erkänslaför vården, då såg man sköterskan, följande ögonblickets ingifvelse, böja sig ned, sluta den späda varelsen: sin famn och trycka den ena kyssen efter den andra på bleka små läppar. Men tiden led och många sjuka hade ännu icke fått någon omvårdnad. Sakta lösgjorde syster Helena sig från barnets famntag och gick att fortsätta ronden. Ändtligen stod hon vid den sista sängen i raden. En ung flicka, som ännu ej lämnat ton-åren bakom sig, hade här fått sin plats. Syster Helena kände väl den unga bonddottern, vackra Anna kallad, ty hon hade mer än en gång förut haft henne som patient. Men denna gång var det, mänskligt att se, för sista gången, som hon intagits på sjukhuset. Hon hade inte långt kvar, hade doktorn sagt, och det var icke heller svårt att se äfven för ett mera ovant öga. En tärande lungsjukdom hade ödelagt en skönhet, som ännu blott var knoppens, icke den utslagna blommans. De ihåliga kinderna och insjunkna tinningarna kommo ögonen att se onaturligt stora ut. Mörka voro de, dessa ögon, nästan svarta och af ett sällsym djup. Man glömde de tärda dragen, den gulaktiga blekheten, som endast tycktes förhöjas af en hektiskt röd fläck på hvardera kindbenet, och man såg endast dessa ögon, hvilka ännu fått hvarken yrselns beslöjande eller dödens underligt fjärrskådande uttryck utan blickade emot en så genomträngande och ändå så djupt sorgset. När sjuksköterskan satte sig på stolen bredvid sängen, reste den unga flickan sig i sittande ställning och frågade med en ifrig hes hviskning, om syster Helena hade tid att sitta hos henne en stund. Denna skakade på hufvudet.
Ungefär så har man gått till väga i fråga om de särskilda bansträckningarne norr och söder om Mälaren. Allt hvad som kan sägas till fördel för den ena och mot den andra, är med omsorg framdraget, men med lika sorgfällighet både den förras brister och den sednares, förtjenster, förbigångne. Detta anser jag icke vara rätt, ty jag tror, att samma grunder böra gälla för bedömmandet af en hana söder om Mälaren, som för en norr om denna sjö. Jag vill nu först betrakta frågan om jernvägens sträckning öfver Upsala till Sala och vidare till Frövi. Denna väg så långt som till Sala var ursprungligen af mig föreslagen, och min undersökning öfver sträckan från Upsala till Sala, hvaröfver jag sålt mina ritningar och profiler till Statens arkiv, är den enda man äger och kan begagna till ledning för terrängens bedömande. Man vill derföre slå mig med mina egna vapen. Men jag valde denna riktning öfver Upsala och Sala till Westerås samt vidare till Köping endast derföre, att jag ansåg det nära omöjligt, åtminstone alltför kostbart att komma fram i den rakare riktningen på Westerås. Sedan det emellertid genom de sorgfä 11 iga undersökningar, som några år sednare på mitt föranstaltande verkställdes af en utmärkt skicklig Engelsk ingeniör Hr Lloyd, visade sig, att det gafs en möjlighet att utan alltför stora upoffringar och kostnader leda en jernväg öfver AlmareStäke, kunde jag icke tveka att gifva denna riktning företrädet och att från denna hufvudbana gå med en kort grannbana till Upsala. Om emellertid den direkta linien till sistmde stad skulle antagas, anser jag densamma likväl, såsom den i K. M:s Propos. uptages, vida mindre lämplig än den af mig föreslagna, ty så vida den princip är riktig, att man bör gå djupare in i landet med stambanorna, förefaller det besynnerligt, att man för att inbespara några tusen alnar, genast är färdig att föredraga denna linea, som närmar sig Mälaren så mycket som möjligt, och hvilken går genom en mycket mindre bördig trakt samt icke heller kommer i beröring med skogstrakterne, såsom förhållandet är med den andra.
I allt öfrigt, som ej beror af årstiderna, hafva vi hunnit till ringare skicklighet än andra. Vår ved, i afseende på jordbruken, är tiil lindrigare pris än Stenkolen. Det stor* öfvertag som England har, beror hufvudstkligen ai la division de travail. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Det år en dast för att bestrida en värd tihrcs tvenne 47» pen 14 Augusti J. r/t. gånger yttrade öfvertygelse, att antagandet af första punkten skulle lägga band på Regeringens rättigheter, som jag anhåller att få yttra mig. Såsom jag uppfattat andan af Betänkandet, tror jag , att den princip, som der bli T. Vit framstäld, haft för ändamål, dels att motivera den tulltaxa, som blifvit föreslagen, dels att sätta Riksens Ständer i tillfälle, om de deruti förena sig, att kunna tillkännagifva sin bestämda grundsatts i ämnet. Cetti kan ej lägga band på Regeringen , men väl kan det gagna den, att känna ett bestämdt uttryck af Riksens Ständers öfvertygelse, då den ej förut, ens i önskningsväg, blifvit framstäld. Detta är ej emot Grundlagen, och jag anser det alltid, vid öfverläggningarne nyttigt för Regeringen , att kann* nationens bestämda öfvertygelse i hvarje ämne. Herr Grefven och Landt‘Mar [kalken gjorde proposition till bifall af irsta punkten i BevilR ningsUtskottets Utlåtande. Ropades starka ja och Nej. Herr Lefrin begärde votering. Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde derefter följande votsrings-proposition; Den som bifaller irsta punkten uti Bevillningsutskottets Utlåtande, rörande de genom J)e.n 14 Augusti f. m. 471 Slöra SjöTullen inflytande Bevillningsmedel, voterar Ja y Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej» anses berörde punkt i nämnde Utlåtande vara al Ridderskapet och Adeln afslagen j hvilken voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Oss och kronan utgöras af svenska fartyg med tolf och af främmande fartyg, då annorlunda icke är öfverenskommet, med trettiosex skillingar banko för hvarje läst, beräknad efter svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång, både vid inkommande och utgående; dock om ett inhemskt eller med inhemska lika berättigadt främmande fartyg under loppet af ett kallenderår gör flera resor imellan Sverige och utrikes ort, erläggas dessa umgälder för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast när fartyget innehar last. För bestämmandet härvid om fartyg må anses lastadt eller barlastadt, skall tjena tili efterrättelse hvad i 16 § 33 6 inom. af Wår nådiga förordning den 16 Maj 1827 angående lotsoch båkinrättningen i riket finnes stadgadt. § 5‘ 1:0 Å inkommande varor, sorn enligt taxan förtullas efter vissa procent af värdet, eller för hvilka olika tull efter olika värde eger rum, hör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assurans, frakt och all annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten anländt, och å utgående varor deras partipris i lastningsorten. Godsegarens angifningsinlaga å inkommande sådana varor hör styrkas af faktura och konnässement, äfvensom assyransräkning, då försäkring tagen är. Vid. saknad af faktura, förliålles enligt 31 § af seglationsordningen, och bör, då plaka tstämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket tullvärde varan blifvit förtullad. 2:o När en vara blifvit sålunda till fortullning angifven, skall, genast efter besigtningen, anslag å packhusdörren ovilkorligen ske, då hvar, som inom tre söknedagar, anslagsdagen inberäknad, är högstbjudande, ege att varan inlösa, såvidt anbudet uppgår till minst det angifna värdebeloppet, med tillägg af tio procent, samt under vilkor, att summan ofördröjligen i tullkassan kontant nedsättes. Anbud af sådan person, hvars Vederhäftighet ej är tillförlitligen känd, skall, på vederbörande tulltjenstemans anfordran, beledsagas af antaglig borgen för anbudets behöriga uppfyllande.
Allmänna Magazins-Directionens Berättelse till Riksens Högloft' Ständers tillförordnade Herrar Revisorer om förhällandet med Magazins-Inrättningeus Räkenskaper• (^edan, uti Nådig Skrifvelse af dert 7 November 1811, Kongl. Maj:t täckts förständiga, Dess Ali* manna Magazins-Directiori, att efter Riksens Ständers uti underdånig Skrifvelse deri 17 Octobet 1810 gjorda förbehåll, böra Magazins-Tnrättningens Räkenskaper, lika med Stats Verkets, vara ställde under en sådan allmän granskning af Riksens Ständer och deras Revisorer, sorn 30 och 68 § § i Riksdags-Ordningen föreskrifva, samt att Protocoll och Handlingar skola lemnäs till deras Revisorers kännedom; så . har Kongl. Dixectionen, till upplysning om förhållandet med MagazinsInrättningens Räkenskaper, trott sig böra följande vänligen meddela: 1 Den 8 Mars. IM n: Brännerioch Magazins-tnrättningens första början har den Iläkenskaps-tnethöd annetts hodvätrdig, att den borde innehålla ej allenast behörig redogörelse, utan ock den vinst eller förlust, desse inrättningar Kongl, Majit och Krönan tillskyndade. I det sednare afseende! är någon, annan Kronans Räkenskap ej inrättad; och soin dertill Fordras ett vidlyftigt och ganska mödosamt Bokslut., emedan både Spannmål, Matérialier, Persedlar och alla öfriga Effecter, böra löpa med Värden och efter deras mångfälldiga förändringar och olika upphandlings-pris Calcujeras; så fördra*1 des längre tid, efter redogörelse-årets slut, innan en så beskaffad Hufvud-Bok kunde hinnas färdig. På det sä val den tid mätte, så vidt möjligt vore, förkortas, som, till vinnande af mera enkelhet
Undantag göra förnämligast: i Götheborgs fögderi Landvetters samt en del af Härryda och Råda socknar, der jordmånen består mest af sand och klapper samt hvad man kallar ör; i Inlands fögderi en del af Solberga, Romelanda, Westerlanda, Ucklums och Hjertums socknar samt Fräkne härad, der de intill bergsträckorna belägna hemmanen i allmänhet hafva en svag sandblandad jord; i Orousts och Tjörns fögderi spridda ställen, hvarest förekomma sandblandad fimjord och bränntorf; i Sunnervikens fögderi, mindre delar af Lahne och Tunge härader, der sand och fimjord förekomma, samt Sörbygdens härad, som höjer sig till en del 200 fot öfver hafvet och har i allmänhet ett hårdare klimat, än de närmare saltsjön belägne delar af Länet, och hvarest jordmånen mera allmänt är svagare, af sandig och fjella k tig beskaffenhet; samt i Norrvikens fögderi Bullarens härad och den del af Watte och Tanums härader, som gränsar derintill, h varest jordmånen ullmänligast består af sand, fjelloch myrjord. Man har anmärkt, att jorden närmast intill hafskusterne i allmänhet har en starkare alstringskraft, och alt den åkerjord, sorn från äldsta tider varit upptagen, innehåller god lera, med svartmylla lill matjord och grundlager af mergel. 1 liera delar af Länet, ända till en mil från hafskusten och deröfver, förekomma större och mindre bäddar af fossila snackoch mussel-skal, tillhörande ännu i hafvet förekommande arter, och som i geologiskt afseende märkvärdiga, äro det icke mindre i ekonomiskt genom de rika mergel-lager, som de bilda, hvars nytta och användbarhet såsom gödningsämne ortens jordbrukare mer och mer lärt sig att uppskatta. § 2. Invånare. Enligt mantalsoch skattskrifningslängderna utgjorde Länets folkmängd är 1850: Mantalsskrifne, å landet: Mankön 37,883 » » Qvinkön 38,950 g q ggg » i städerne:
St., med afseende jemväl derå, alt saknaden af föreskrift i Lagen, inom hvad lid kärande parter böra under Lagnians-Ting sin talan i lagvadda saker fullfölja, medförer flerehanda olägenheter, så väl för svarande parter som för Domare och Nämnd samt förorsakar långsamhet och oordning i ärendenas behandling, funnit skål antaga de här ofvaninförda, af E, K, M:t i Nåder föreslagna förändrade redaclioner af 25 Cap. i §. samt i a Cap. a §. a mom. R:g. B:n; dock få R. St derjemte i underdånighet anmäla, att, deTest E. K. M:t skulle i Nåder bifalla den under R. St:s pröfning varande fråga om Laginaus-Rätlerues och flera andra Domstolars indragning, torde i sammanhang dermed ofvannämnda Lagrum erfordra en förändrad lydelse, lill hvilken jemte flera andra Lagrums förändring R. St. skola underdånigt förslag afgifva. Rikets Ständer framhärda etc. Exp. Utsk. Förslag till und. Skrif». Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d, 11 Febr. i83o. Preste-Ståndet d. 12 Borgare-Ståndet d. ta Boude-Ståndet d. i5 — •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Förklaring öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 18 December 18 n3, S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad å den olika tydning, hvilken gifvits åt E. K.
Af Herr Adelsköld, C . ”Rikets Höglofliga Ständers Stats-Utskott, sorn, i afseende på bibanorna, för öfrigt vidhållit den efter min åsigt fullkomligt rigtiga princip att Staten med sin kredit bör understödja dylika anläggningar, både fö? att derigenom tili aflägsnare trakter sprida hufvudjernvägarnes nyttiga verkningar, och på samma gång leda trafiken till dessa lillämnade pulsådror för landets rörelse, bar likväl ansett sig ej kunna tillstyrka det begärda låneunderstödet för en bibana från Herrljunga station å vestra stambanan till Wenersborg. Detta beslut tycks vara så mycket mera inkonseqvent, som denna bana, —- hvilken skulle komma att genomskära en af landets bördigaste och mest befolkade orter, förena stambanan med tvänne hamnar, bereda tillfälle till lättadt utbyte mellan Westergötlands jordbruksalster och manufakturvaror med Wermlands jern och öppna en vidsträckt afsättning för norra Bohusläns rika fisken, — måste blifva af synnerlig vigt för alla dessa provinsers innevånare, men ej mindre för Staten genom den ökade trafikinkomst, som genom densamma otvifveiaktigt skulle tillföras vestra stambanan. Kostnadsförslaget till ifrågavarande jernväg, om 6j mils längd, uppgår till ej högre belopp än 2,800,000 R:dr. Statens bidrag skulle således, under förutsättning alt lånebidrag lemnades till | af den beräknade anläggningskostnaden, mot 4 procent ränta och 1 procent amortering, komma alt uppgå till endast 18,666 R;dr årligen, under den tid amorteringen varade, för åvägabringande af 6i mil allmännyttig jernväg, hvilket jemförelsevis ringa belopp väl ingen vill bestrida skulle Staten flerdubbelt återgäldas, indirekt genom ökad rörelse och välmåga, inom de orter, som genom denna bibana ställdes i förbindelse med landets hufvudkommunikations-leder, och direkt genom ökad trafikinkomst på Statens egna jernvägar.
Afven jag hyser sålunda för denna nyttiga och hitintills väl administrerade läroanstalt all högaktning, och skulle gerna vilja anslå fullt tillräckliga medel för skolans utvidgning, derest icke Statens för mera samhällsvigtiga behof i anspråk tagna tillgångar manade mig att iakttaga en nödvändig, om äfven påkostande sparsamhet. Jag anser det derföre vara rådligast att bifalla Utsk. förevar:de hemställan, ty jag föreställer mig, på sätt förut antydt blifvit, att, vid'frågans återkomst till StatsUlsk. de från landsorten hit församlade folkombuden, lätt kunde blifva upmärksamma på det ringa understöd, skolan af Stockholms stad åtnjuter, helst om man upställer en jemförelse med hvad Götheborgs samhälle påkostar sin slöjdskola, och, vid betraktande deraf, finna sig snarare benägen att minska, än att öka, det en gång tillstyrkta anslaget. Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propus, å bifall till denna punkt. Frih. Klinkowström: Inom detta hus lära icke åsigterna om ifrågavande skolas nytta vara delade, utan är det endast anslagets belopp, som utgör föremål för meningsskiljaktigheten, enär några talare ansett summan vara tillräcklig för ändamålet och andra äter funnit densamma aldeles för liten. Jag för min del får förklara, att jag delar den sistberörde åsigten och således anser att det af StatsUtsk. tillstyrkta anslaget bör förhöjas. Bevisningen för denna min åsigt torde ej vara särdeles svår att åstadkomma. StalsUtsk. har icke vederlagt, upgiften derom, att antalet af lärare vid skolan är otillräckligt för att bestrida undervisningen derstädes, så alt en stor mängd af personer, som begärt att få begagna sig af under - Den 20 April. 241 undervisningen, icke kunnat erhålla tillträde dertill.
I det inre af landet, der dessa strömmar framgå inom mera låga och släta bäddar, förorsakas derigenom betydlig uppdämning å ängsoch betesmarkerna, hvaraf så kallade mader och kärr uppkomma: så genomlöper Lyckeby å, på en sträcka af 1 å 2 mil, släta marker, som till flere tusen tunnlands vidd lida af vattenstånd; på samma sätt Nettraby å, vid dess lopp genom Tvings och Fridlefstads socknar, och Silltorps å inom Rödeby socken; äfvensom hela trakten omkring insjön Wesan i gränsen emellan Ysane och Gammaltorps socknar är i hög grad vattensjuk; oberäknadt alla smärre kärrtrakter vid mindre bäckar och sjöar. Klimatet liknar i det närmaste Skånes: strängare vintrar äro sällsynta och våren börjar tidigare, än i det högre liggande Småland. Länet innefattar 4 härader, nemligen Östra, Medelstad, Brak ne och Listers härader, utgörande, i kameralt och administiatift hänseende, två fögderier, af h vilka det ena omfattar Östra och Medelstads härader, samt det andra Bräkne och Listers härader. I afseende på lagskipningen, har länet hittills varit på enahanda sätt fördeladt i två domsagor; men sedan vacance i begge domsagorna numera inträffat, kommer, till följd af Kongl. Maj:ts derom fattade beslut, delning att äga rum, så att hvartdera häradet hädanefter skall utgöra särskild domsaga; och antalet af domsagor blir således fyra. Landtsocknarnes antal är 30 och utgöra 18 pastorater, oberäknadt Asarums socken, som är förenad med Carlshamns stadspastorat, samt Sölvesborgs landtförsamling, hvilken har gemensam kyrka med Sölvesborgs stad. § 2. Länets invånare. Folkmängden, som, enligt 1842 års mantalslängd, utgjorde å landet 76,147 och i städerne 16,719, eller tillsammans 92,866 personer, utgör efter 1847 års mantalslängd: 5 På landet. Mankön. Qvinkön. Skattskrifva 19,577 21,320. Uti städerne.