Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med lika skäl, som man ålägger dem att i skiljelinien stänga lika utan afseende hvarken på hemmantal eller egoinnehaf, kunde man ålägga dem lika skjutsningsoch rustnings-besvär. Det vore så beqvämt att uppbuda lika många hästar hos hvardera åboen; Att hvardera utrustade en soldat eller båtsman, eller åtminstone så, att de hade hvardera lika lott i rustningstyngden; man kunde äfven påstå att väghållningsskyldigheten delades lika, ty om den fattige bonden icke sliter vägen så mycket med åkning, går han honom desto oftare, detta vore likväl en vacker princip, att alla vägstycken inom socken eller härad voro lika långa, dessutom blefvo vägdelningar mera lätta att verkställa; Om alla öfriga skatLer och onera blefvo lika, utan beräkning att utgöras efter hemmantal, vinnes mera enkelhet och lätthet vid debitering och uppbörd, och man kunde säga detta vara en jemlikhets-prineip, bugnande för dem som ega de större hemmanen, men man måste äfven tillse bur det kan gå an för de mindre jordegarne; kan det gå an att antaga jemlikhetseller hälften-principen för stängselskyldighelens utgörande, hvilken är ett af de svårare onus, som vidlåda jordbruket, måhända kan det tillämpas äfven för de öfrige utskylderne; —- Jag tror likvisst att det icke går an, hvar - 30 Lagsamt Allm Rest:.- och Ekon -Utskottens Betänkande, N:o 30. ken i det ena eller andra afseende!; Jag kan ej annat föreställa mig, än att den gamla grunden, den nemligen, alt den som för mera ligger skall mer stänga, är eu sund princip, som både kan och bör tillämpas äfven under nuvarande nymodiga tidsförhållanden; jag måste således uttala mitt ogillande af sammansatta UlskotLens förslag.
De så kallade allmänna valen hafva alldeles icke något så afgjordt företräde,antingen de praeiiskt bedömas efter erfarenhetens vittnesbörd, eller theoretiskt, då de alltid skola finnas lida af en främmande och nog tillfällig bestämning, i följd af hvilken de ock för framtiden äro illa försäkrade mot faran af ett öfvervägande rikedoms-interesse. Deremot mäste jag reservera mig från den strängare, och snart sagdt absoluta förkastelse af du allmänna valen, hvilken Utskottet adopterat. Til 1— fbrlitlighetea af de härför andragne grunder må deslomera Lelviflas, som CoHStitutions-Vt skottets Mern. IS'.o 35. i3 detta valsätt allestädes ingått såsom element i den nyare lidens constitulionela byggnader, och det skulle obestridligt vara ett ämne för den bittraste klagan öfver förvillelsens magt, om den så fattat menniskosinnet i Europas flera Stater och Nord-Americas, alt deras antagna oell stadgade valordning upphäfde sjelfva begreppet om Stat och'Fädernesland, eller, i mildrad t uttryck, illa motsvarade detsamma. Ty en sanning dr, att om Representationen — den må vara vald huru som helst — sönderfaller i enskildheter, sora blott bevaka den närvarande personlighetens in toressen, sä är Staten i ett tillstånd af upplösning, lika ofelbart, sorö det Bläste medgifva», alt om speculationen uppfattar Staten i dess helhet och samband, icke såsom en sluten, i sig sjelf sammanhängande, i tiden sig utvecklande organism, utan såsom ett ti liliij I ig t Bolag, med inga andra, än Ögonblickets in te ressen, fattar den ett oling, endast befintligt inom abstractionens liflösa rymder. Utskottet har underlåtit att framställa det mål, dit all representation, äfven den i serskilda Stund fördelade, bör ytterst syfia, och hvilket sammanhåller och till ett helt förbinder den annars spridda verksamheten, Härutaf härrör, aLt Staten, efter Betänkandets uppställning, företer sig endast såsom en sammanfattning af flera isolerade, genom intet högre samband sins emellan förlik ta och afvägda interesse», de der skola af de serskilda fyra Stånden bevakas.
Stander öfwerlemnade Memorial , innehällande swar rörande KonglMaj:ts Nadigä Proposition om en allman Pastevolance-Jn, rättning. Efter anförande af desia anmärkningar will nu klcstottet söka meddela de Förklaringar och Tillägg till sitt förra tillstyrkande, hwarigcnvm Utskottet tror sig dermed kunna förena allas sinnen, att pä en gang gä Kongl. Majus wisa och Nätziga assigter till mötes, och fylla de fordringar, som billige» af hemmawarantze Principaler kunna göras. Högrvördige Prest-Ständet har anfört, att, ehuru del wore öfwertygatzt att Kongl. Majus Nådiga Proposition, i händelse den af Riksens Ständer blefwe bifallen, ffulle medföra mycken nytta, ej mindre i sig sjelf, än för Staten, dock likwäl, och dä Den 9 Julik.' »471 dä härwid manga locala omständigheter pä olika ställen kunna förekomma, som torde göra Rotchällarnes hörande, om icke alldeles nödwändigt, åtminstone nyttigt, samt emedan detzas hörande, långt ifrän att motwerka Kongl. Majus Nätziga aisigt, snarare torde till befrämjande deraf bidraga, och derjemte det Hederwarda Bonde-Ständet, som af beslutet om della ämne synes haswa ten betydligaste fördel, denna fräga äterförwisat, n ille PrcstSrändet i samma äkerremih sig förena, pä del ämnet af Utskottet närmare mätte utredas.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr von Troil: Den långt framskridna (iden ålägger mig alt vara kort och jag skall således endast uptaga några ord af mina motståndares yttranden. Del egna förhållande företer sig här, alt de, som i sitt hjerta icke vilja hafva några jernvägar, och de, som vilja att jernbanor skola fä uteslutande anläggas och underhållas af enskilta personer, de hafva slutit ett ömt förbund, och båda dessa åsigters förfäktare önska nu antingen återremiss eller förändring i förslaget. Hvad beträffar del redaktionsförslag, som den siste värde talaren upgifvit, så kan jag icke erinra mig dess lydelse. Jag upfattade endast en kort mening, nemi. att arbetet skulle ske under Statens ledning. Jag ber då få fråga, hvad är detta annat, än hvad som nu sker med Köping-Hults banan I. ex. Har icke Sta ten en ledning, en tillsyn deröfver? Föreskrifver icke Staten vilkor, har icke Staten Ingeniörer, som vaka öfver verkställigheten? Skulle derföre R. o. Ad. låta förleda sig, att ingå på ett dylikt förslag, så är det icke annat, än att kasta sig in på den grundsatsen, att stambanor skola af bolag inrättas. Jag har ansett mig skyldig att uptaga ett yttrande,som en annan talare här haft, nemi att han tycker del; vara orättvist, att roan utesluter enskilta och kommuner från att sörja för deras eget välstånd. Jag ber då få erinra, att i 2:dra punkten af Utsk:s förslag har Utgik. hemställt, att det må vara enskilte obetaget, att, der de finna lämpligt, deltaga i anläggning af stambanor efter af Regeringen fastställda grunder, och att hvad alla bibanor beträffar, de kunna få byggas af enskilta. Jag tror således icke att raan kan säga med billighet och rättvisa, alt SlatsUtsk. velat förneka enskilte att sörja för sitt eget välstånd. Det är gifvet, att om den punkt gioge igenom, hvarigenom SlatsUtsk. velat ställa anslag till K.
Med åberopande af den värde Talarens egen. träffande liknelse i ett annat ämne vågar jag derföre erinra att om Samhällskroppen skalf bestå böra lemmarne icke genom ensidige åsigte^ afundas hvarandras fördelar, emedan de bero af hvarandra och fördelame efter en full,. Ständig calcul äro, gemensamme, under ledning och jemkning af en vis och omsorgsfull Styreise. Den 7 Jpril e. /». Äfven oaktadt de klokaste beräkningar kunna införselförbud eller sorn leder till detsamma hög tull skada det land, hvars interesse man dermed åsyftat. Så har det inträffat genom den förhöjde tullen å Finsk Spanmål. Denna product, som i Sverige småningom i den grad iallit, att den i Finland de sednare åren gällt i å 3 Rdr Banco mera än härstädes haff? med ti.lägg af fragt äfven tullfritt ej med förmån kunnat hit förås. Tvärtom öppnades för Sverige afsättning på Finland hvilken ock. till någon del ägde rum år 1821, och hade med än större förmån år 1822 kunnat fortfara , då Rågtunnan uppgick ända till 9 å 10 R:dr Banco» om icke Finska administrationen med iakttagande af reciprocitet höjt tullen iden man, att Svensk införsel af Spannemål måste afstanna.
Vid jemnförelse af de serskilda stadganderna i den s. k. expropriations-lagen af d. 20 No v. 1845, synes mig tydligt, att lagens mening är, att man väl kan åläggas att för allmänna behof afstå eganderätten till sin jord; men att deremot ingalunda någon kan förpligtas alt afstå större eller mindre del af besittningsrätten till jorden eller tåla någon last eller tunga på densamma, hvilket åter motionären synes åsyfta. Hr von Heland liar likväl endast föreslagit ett tillägg till berörde författning af följande lydelse: ”Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man tillhör, begagnas skall för utläggning af elektriska ledningstrådar, vare egare pligtig, att uplåta hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider”, etc. -Detsamma innehålles redan i 1 § af nämnde K. Författning, hvilken § lyder sålunda: ”Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man eller menighet tillhörer, antingen till rikets försvar, allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, lill torg eller gata i stad, till ultappning eller sänkning af sjö, lill strömrensning, farled, eller annan vattenledning, till allman byggnad, eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver”. Om man i l:a §, der en del af de inrältninningar för allmänna behof, lill hvilka jord skall afstås, finnes upräknad, tilläde orden ”för elektriska telegraf-inrättningar; eller utläggning af elektriska ledningstrådar”, sä bifölles allt hvad motionären föreslagit utan alt sådant likväl ledde till det af honom åsyftade ändamålet, enär Författningens mening, hvilken synes mindre af 1 §, än af de följande, såsom t. ex. 2, 13 och 14 ~§§, äfvensom vid jemnförelse med K. Kungörelsen d. 27 Nov. 1845, i allt fall qvarstode oförändrad.
De begge ynglingarne kommo öfver lådan, funno der en hop frimurarepapper och läste dem begärligt. De beredde sig utväg, att fortsätta dessa hemlighetsfulla studier och blefvo snart temligen hemmastadde med åtskilliga af de föregifna mysterierna. Händelsevis upptäcktes ynglingarnes hemlighet, och nu hjelptes saken dermed, att de begge upptogos i frimureriet och fingo der lika många grader, som de blifvit på egen hand bekante med i generalens papper 42. – «Så, att Horn ändtligen fick det blå bandet.« – «Äfvensom Sprengtporten; Saltza blef grefve; men den befängdaste af alla nådebetygelser vid kronprinsen Gustaf Adolfs födelse är, att unge Brahe, som blott är 22 år gammal och således ej hunnit bli torr bakom öronen, och som ej heller skall varit med när krutet fanns upp, fått lika värdighet och företrädesrättigheter med Riksens Råd, under den vidunderliga titeln: «En bland Rikets Herrar«, den kungen sjelf hittat på och vill hafva ansedd motsvarande Spaniens Grander. Jag gissar, att det är ett knep för att minska anseendet hos senatorerne, dem han ej tror mer än jemnt, oaktadt de redan blifvit så nedsatte och medgörlige.« – «Jo, jo (flåsar långa hvirflar tobaksrök ur pipan) – Hvad Brahe anbelangar, så torde väl egentligen orsaken till hans uppsparkande vara att finna på afrättsplatsen anno 56. Jag tycker hvad han nu skall pösa, liksom fadren gjort före honom 43! Dessutom tänker väl den listige kungen med tacksamhetens band fastknyta förste grefven vid thronarfvingen, hvars födelse föranledt Brahes lycka. – «I sådant fall har beräkningen redan burit frukt. Grefve – eller, som han numera kallas: «Hans Excellens« – Brahe har tagit temligen på hand, både för sig och i adelns namn, i afseende på tänkesätt och uppförande framdeles mot den nyfödde prinsen. Brahe anförde en deputation till drottningen, vid början af riksdagen, och vid dess öppnande på rikssalen talade han å ståndets vägnar.
I hemmet ock sätter barnet sjelft in allt sitt lifsintresse. Och dess makt öfver barnets sinne skulle icke vara större än alla andra verldens magter förenade, onda eller goda?! * * * En icke minst vigtig sida i uppfostran, der hemmet obetingadt måste vara förste man, är barnets fostrande till samhällslif. Det vill till att begynna i tid och från roten för att till kommande dagar dana verkligt dugande och gode medborgare för vårt fosterland. Hemmet är framför allt egnadt härtill. Hemmet är, så att säga, ett » mikrokosmos », ett samWintei: hälle i smått. Det är dess pligt att hos barnet utveckla de sidor, som äro af natur att göra oss skickelige i samhällslifvet med medmenniskor, dess pligt att undertrycka eller förädla de egenskaper, som strida häremot. Djupt in i det växande barnets sinne skall det inprägla läran om den försakelse, som vet att slå af på egna personliga kraf, när dessa ej godt stämma med de andres, det allmännas — inprägla, ej med tomma ord och munnens fraser, utan med föredömets lefvande kraft. Det första kapitlet är lifvet i hemmet, det andra kapitlet blir lifvet i samhället. Och det skall aldrig vara värdt att söka » fuska sig igenom » kapitel 2 för den, som ej med allvar och under förståndig och kärleksfull ledning fått gå igenom det l:sta. Lägger icke hemmet grunden, hvarpå skall då samhället bygga? Ouppfostrade eller illa fostrade sinnen äro som lösan sand: den glider under byggnadens murar. Så småningom — men en dag störtar det hela samman med stor förödelse och förfäran! Och den dagen skall det sägas, att det var fåkunniga mö- drar och kärleksljumma fäder, som lade den förrädiska sanden, der de hade bort bygga på hälleberg. * Men för att här nå ett godt resultat fordras först och sist ett: lär ditt barn att vara nyttigt, verkligt prakt-iskt nyttigt i hemmet. Hur ofta är det icke fallet, att unge junkeru på 1 0 — 1 2 år betjenas och krusas vida mer än sjelfve fadern i huset! Ett barn får så oändligt lätt det intrycket, att hela hemmet är till egentligen endast för att betjena det samma.
Några timmar sednare skickade hon bud till Rudolph, af innehåll att hon ej kunde komma med på slädpartiet, att hon beslutit stanna hemma hos den sjuka. Samma bud medförde följande ord, skrifna i hast och med synbar rörelse: ”Du vill icke komma. Välan! välj mellan honom och mig. Kl. 3 afhemtar jag dig, eller — emottag min dom.” Elisabeth vacklade åter. ”Jag måste följa honom,” utbrast hon ångestfullt, och gick att göra sig färdig till afresan. Kl. 3 stannade en vacker kasansk släda, dragen af tvenne glänsande svarta hästar, framför porten till Lindmarkska huset. Rudolph sprang ur och in i huset, men på trappan mötte han Elisabeth, redan färdig. Han tryckte tacksamt hennes hand, hviskande: ”tack,” och förde henne till slädan. Ett gällt och hjertslitande barnrop skallade efter dem, dervid Elisabeth ångestfullt bortvände hufvudet. Likväl satte hon sig vid Rudolphs sida i den eleganta, beqväma slädan, lät med tålamod svepa kring sig den varma björnhudsfällen, såg alla de tusende omsorger, Rudolph hade för hennes beqvämlighet, under tystnad, och då ändteligen de otåliga, frustande hästarne fingo sträcka af, suckade hon djupt och kände tyngden i sitt bröst lättad af färden på den klara vinterdagen, i dess rena luft. Med en hemlig känsla af triumf såg Rudolph det tysta qval, som fyllde Elisabeths hjerta, såg att hon lidit och stridit mycket, innan kärleken till honom vunnit seger öfver hennes pligter, och denna erfarenhet gjorde honom glädje, ty den visade honom huru mägtig hennes kärlek var. O, männer, männer, edert hjerta är dock ett hem för allt hvad egoism heter; I kunnen för er egenkärlek uppoffra dens hela sällhet, som I älsken. Ve eder, ty en sådan orättvisa bär aldrig god frukt! Elisabeth satt tyst och sorgsen vid hans sida. Hon tänkte med grämelse på sitt barn, som vid hennes bortgång upphäfde rop af saknad och smärta, hon förebrådde sig bittert att ha lemnat henne.
Om de värde Ledamöter, hvilka sednast yttrat sig, behaga taga närmare kännedom af förslaget, torde de inhämta, att meningen med begäran om räkenskapernes framläggande går derpå ut, att få se, huruvida de anslagne medlen blifva för ändamålet tillräcklige, enligt den plan, som Konungen låter uppgöra, och hvilken skulle komma att äfvenledes föreläggas Ständerne. Jag tror således, att den sednare delen af förslaget åtminstone är oskadlig, och gerna kan qvarstå. Herr Hjerta: De ifrågavarande räkenskapernes framläggande är en gifven följd af Ständernes granskningsrätt, och då de hittills icke blifvit Ständerne undanliållne, ser jag icke, hvartill en påminnelse skulle tjena. Herr Ribbing: För min del skall jag gerna afstå från sednare delen af mitt förslag, enär man synes anse den hinderlig för antagande af förslaget i öfrigt. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade i så måtto antaga det af Herr Ribbing föreslagne tillägg, att underdånig anhållan borde hos Kongl. Den 14 October f. m. i53 Maj:t framställas derom, att Kongl. Maj:t täcktes vid nästa Riksdag låta för Rikets Ständer i nåder framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptoge det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven de åtgärder Kongl. Maj:t kunde anse böra för framtiden följas, till vinnande af de i ekonomiskt och militairiskt afseende så högst vigtiga ändamål, som med dessa anstalter åsyftas. Ropades Ja. 2z/.r/e Punkten. Saltpetternäringen. Herr Hjerta:
Hr Rosenblad har börjat med att klandra, det man tänker pä att anlägga jernvägar i Sverige, då Götha kanal ännu existerar. Hr Rosenblad har på ett eget sätt tydt orsaken till denna kanals, jag vill ej säga misslyckade, men högst ofullkomliga uppfyllande af dess bestämmelse. Jag tyder den på ett belt annat sätt. Den Svenska ingeniör-vetenskapen låg, så att säga, i sin linda, dä Götha kanal påtänktes af ett ibland våra största snillen en af de kraftigaste män, som någonsin funnits inom vårt land. Förlåten mig, mine Hrr! den rörelse jag ej kan undertrycka, då jag talar om Gr. von Platen. Denna man har haft ett alltför afgörande inflytande på min förflutna lefnadsbana och äfvenså på min återstående, för att jag skulle kunna vilja på något sätt förklena el ler nedrifva något af bans verk. Vare långt ifrån mig att vilja på något sätt mäta mig i förmåga med denne store man, med detta snille; men i känslan för mitt fädernesland, i begäret att tjena detsamma, eftergifver jag honom icke en hårsmån, icke det Den 29 Juli f. m. 307 ringasto. J veten, mine Hrr! huru Göta kanal uppköra. Sverige var utraattadt efter en blodig och långvarig strid; sinnena voro nedtryckta, industrien hade nästan upphört, och det fanns ingenting som uppehöll den sjunkande nationalkänslan. Det var dä nödvändigt att åter upplyfta den; man måste skapa något, som äterväckle Svensken till känslan af sitt eget värde, sin egen förmåga. Det var dä ej underligt, att tre millioner r:dr b:co blefvo tecknade på 3 dagar. Sedermera först uppgjorde. man, att, jag må så säga, kanalens anläggning, och det var just i detta förhållande som ett misstag låg. Och likväl förebrår mig Gr. Anckarsvärd att jag ej ännu har aktieteckningen färdig. Hr Rosenblad har förebrått mig alt jag framkommit med planen till jernvägarnes anläggning, då del bordt vara Staten, som skulle gjort det. Jag äter tror, att de fleste af mine åhörare ej skola tillräkna mig delta såsom ett fel.
Denna Cassa bidrager till Arméens rörlighet, och få af denna natur, hafva under dess närvarande Jorm, varit mera gagnande, inom deras bestämda gränsor; dess styrelseoch förhållande utgör ingen hemlighet. Contracten för dess bestånd, stälde under 15 år upphöra 1827. Under Mötespavolence Cassan, har Hans Maj;t Konungen i nåder funnit för godt att tills vidare ställa LöningsCassan, utgörande en fond af too,ooo Rtdr Banco, sorn af Hans Maj.ts tnfhilta uppoffrade tillgångar, är uppkommen. Den 7 Martti. €-5 Häraf utgå årligen 6,000 R.dr Banco, tillför-; ökande af 6 särskilte Regementets aflöning. Att detta mitt vördsamma anförande får åtfölja Herr von Hartmansdorff* memorial anhåller jag ödmjukast. Herr Hegardt, Christian Bernhard; T anledning af Herr Gripenstedts yttrande om fÖljderne af en i frågagtäld Realisation af Rancosedlarne, uther jag mig vördsamt att få göra några erinringar. Öm med Realisation förstås endast och allenast en bestämning af BancoSedetns värde, enligt dess nu varande förhållande till det metalliska mynt den skall föreställa, samt en anstalt, syftande att upprätthålla det, och förekomma dess ytterligare försämring, så väl som dess lörhöjning, så synas ingalunda de olägenheter deraf Vara att befara, uppå hvilka Herr Gripenstedt velat fästa uppmärksamhet. Han befarar att capitalisten eller fördringsägaren skulle deraf foranlåtas, att till betalning uppsäga sina utlånte penningar. Jag tror att just motsatsen bör efter all sannolikhet förväntas, och att Capitalisten, genom se° Bil. till Ridd. 0, Ad.
Jag anser ieke, att consumtionsafgifterna böra utgå i den form, han föreslagit; men jag tror lika med honom, att en consumtionsafgifl på spel är af vigt och nyttig, då den lagges på korten. Jag tror det vara möjligt att deraf få en stor inkomst, som återfaller på de spelande, nemi. genom en högre stämpel. Det är denna grund, Gr. v. Fersen antagit för sitt förslag. Han har exempelvis anfört åtskilligt. Jag önskade, att 1\. o. Ad. ville slå upp hans reservation och se, huru han ansett åtskilliga delar af beskattningen kunna öfverflyttas. Jag hade hoppats, att Bevilln. Utsk. tagit detta förslag i närmare besinnande. Jagskall bedja att i anledn. af detta betänk, få gifva tillkänna, att bland många andra ett exempel finnes, huru man kan lyckas att indirect bereda betydliga inkomster, hvarigenom de di vecta kunna minskas. Ett sådant är ehartse-sigillatae-afgiften, hvilken nu, olämpligen fördelad, ej ger den inkomst, som man deraf bör hafva, och hvilken, utan alt trycka annorlunda än jernet för alla, som ingå i transactioner, skulle kunna betydligen ökas. Jag anser det vara en missförstådd ide' att lägga alltför stor chartae-valör på åtskilliga afhandlingar; det föranleder endast till underslef och emot verkliga förhållandet nedsatta köpeskillingar. Jag är ganska öfvertygad, att när Ulsk. kommer att behandla den frågan, Utsk. af uppgjorda calculer skall finna den satsen vara riktig, att del ej är från de större valörerna, sorn den betydliga inkomsten härflyter, utan alt det är från de små valörerna, 2- och 3-sk:s-ehartorna. För min del skall jag bedja att fä fästa Utskrs uppmärksamhet derpå, alt om det ginge till hos oss med charta sig i 1 la ta som i andra lander, der den gifvet1 en betydlig inkomst, nemi. att alla transactioner skola skrifvas på en låg ehai tae-stämpel, skulle en betydlig inkomst uppkomma, och skatten skulle föga kännas för andra än dem, som göra stora affärer, och för dem vore den af föga betydenhet.
Denna hemställan godkändes af Rikets Ständer; och ett vid 18SO—1831 års Riksdag, i anledning af en då väckt enahanda (notion, u'af Stats-Utskottet i samma syftning afgifvet utlåtande blef likaledes af samtlige Riks Stånden bifallet. Då nu motionären icke ens uppgifvit, än mindre styrkt, att några sådana förändrade förhållanden inträffat, som borde föranleda Rikets Ständer att frånträda sitt i detta ämne tillförene meddeldta beslut, finnér Utskottet icke skäl att, i anledning af förevarande motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 13 Mars 1837, STOCKHOLM, TRTCKT HOS JOH. RICKMAN. 1837 Siats-Utskottets Utlåtande N.-o 48. 1 M:» 48. Arik. till Exp.-Utsk. den 27 Mars 1857, kl. lo f. m. (Jt lälunda, i anledning af /longi. Maj:Is Nådiga Proposition, angående en med Danmark ajslutad Traktat om uppkörande af Öresunds ka tullen, m. m. Från samtliga Riks-Stånden har Ståts-Utskottet fått emottaga remiss af Kongl. Maj:ls högslherörda Nådiga Proposition, lydande, som följer: ‘“Den urgamla rättighet, som Svenska fartyg åtnjutit, att vid farten genom Öresund och Balterna icke, såsom andra nationers fartyg, vara underkastade tull (ill Dauska Kronan, erkändes uttryckligen genom del är 1570 mellan Sverige och Danmark i Stettin alslutade fördrag och bekräftades vid liera derpå följande fredsslut mellan hegge rikena, men gick omsider förlorad genom den i Stockholm den 3 Juni 1720 undertecknade (reds-traktat, uti hvars 9:de artikel Sverige afstod från tullfriheten uti öresund och Balterna samt förpliglade sig erlägga lull till Danska Kronan för så väl fartyg som varor. Lii de sedermera emellan Sverige och