Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Du ä' också ensam! DAHLMAN. som har dig, tösen min... (Paus.) Men han, reste bort på en tid, ändå. Jag? Ah, på mig går det väl ingen nöd, stackars gosse! Det kanske vore bäst, om vi ­ 134 ­ KERSTIN. kommer igen. Ja, så kan det kanske bli som förr, när vi DAHLMAN. någon där ute. (Öppnar dörren.) Jag undrar, om han gått. (Lyssnar.) Det går KERSTIN. pappa! Låt honom inte märka, att du vet något, DAHLMAN. Nej, naturligtvis. Jaså, det ä' Eriksson! (Till Kerstin.) talas vid. (Går.) Jag kommer strax in igen, så få vi Femte scenen. KERSTIN. KAROLINA. Jag höll rakt på att glömma bort brasan, jag! KERSTIN. KAROLINA (med ved). åt henne.) Jag kunde tro det. (Sätter sig vid bordet med ryggen KAROLINA (sätter in veden i kakelugnen och tänder). sommaren! Protokollsekterns, som jag tjente hos i fem år, de var reela menniskor, de, och de sluta att elda den femtonde april och börja igen den kyrkan, det. Kors, att det inte vill ta sig! femtonde oktober. Det var så visst, som amen i Det ä' då också en idé att ha brasor midt i ­ 135 ­ Sjette scenen. DE FÖRRA. SUNDIN. SUNDIN (från tamburen). det. Förlåt, ä' fabrikörn hemma? Jungfrun trodde KAROLINA (i dörren). SUNDIN. Ska jag gå efter honom? (Går mot dörren till Dahlmans rum.) Nej tack, jag går själf. (Karolina går.) Ursäkta! KERSTIN. (Paus.) SUNDIN. Herr Sundin Kan jag stå till tjenst med någonting? Jag ville bara veta en sak. Hvad då? KERSTIN. SUNDIN. (Paus.) KERSTIN. SUNDIN Hur mår tant? Bra. Var det det, ni ville veta? ­ 136 ­ KERSTIN. burit mig mycket illa åt? Nej, inte just det. (Paus.)
Det hade varit mycket bättre, att du aldrig vetat något därom, » sade hennes m a n hälft missnöjd. » Jag tyckte nästan i första ögonblicket, » fortfor hon, » att jag blifvit straffad för min nyfikenhet. Men jag ångrar den dock inte — förr eller senare hade jag i alla fall fått höra talas därom. Det finns knappt någonting så seglifvadt som gamla sägner. Man tror dem vara döda och begrafna, och så stå de likafullt upp igen scm gamla vålnader; eller — de tillhöra huset liksom de gamla porträtten därinne och vittna om tider, som en gång varit, fast mer eller mindre utstofferade och färglagda, just som de. Jag älskar gamla sägner. Och något innehåll h a de oftast — det är någon sanning, som de innesluta. Din ätt tyckes verkligen i många afseenden h a haft en sorglig historia, min Erik !&gt; » Jag vet det, » sade grefven, » — men jag är på samma gång öfvertygad, » fortsatte han ömt, i det h a n drog sin maka närmare intill sig, » att den härefter skall ta en annan riktning, då en så god ande nu kommit in i huset! » — » Det vill jag gärna hoppas att den gör, » sade hon varmt, » ty vi äga den skatt, som så många af dina förfäder i detta hus tyckas h a saknat — ömsesidig kärlek och förtroende! — Men det är en sak j a g vill bedja dig om, Erik! » återtog hon plötsligt efter ett litet uppehåll. » Det kan jag utan tvifvel bevilja på förhand, » sade han leende. » Du sade, » fortfor hon, » då du framtog de vackra, dyrbara juvelerna ur skåpet, att de voro mina. Får jag då göra med dem, hvad jag vill? » » Fullkomligt! — Men du tror väl inte, som gamla Brita, att det är de, som medföra olyckor? » » Det tror jag inte, Erik; och jag vill gärna, ifall du önskar det, bära dem någon gång. — Men det kan inte göra mig själf någon glädje, att ikläda mig hvad så många burit med tungt hjärta. De skulle kännas mig som en börda, då jag tänkte på deras ägarinnors sorgliga öden. Jag tycker inte om, att de liksom befästa minnet däraf i vårt hus.
O M JAG E J misstar mig, utkom för några år sedan en liten lärorik bok med titeln: » Mamma, hvad ska jag göra? » Och den arma mamma, som ej visste, hvarmed hon skulle kunna sysselsätta sina småttingar, fann sannolikt i det lilla nyttiga arbetet anvisning på en hel del medel därtill. Detta påminner mig om en klagan, som man i våra dagar ofta nog får höra från de unga s. k. familjeflickorna, jag menar därmed i allmänhet de unga flickor, som ej ha tillfälle eller behof af a t t försörja sig själf va, nämligen denna: hvad ska vi göra? — Det förefaller, som om det hos vår tids ungdom skulle finnas ett otvifvelaktigt kraf på a t t få göra någon nytta, men, egendomligt nog, får man på samma gång det öfverraskande intrycket af, a t t ingenting mer skulle finnas a t t uträtta, när man ändå ständigt och alltjämt åter hör klagoropet: Hvad skola vi göra? Vi h a ingenting a t t göra, och vi vilja så gärna göra någonting. Och ändå finnes det åtminstone ett verksamhetsfält, som är oändligt stort och rikt och oändligt välsignelsebringande: barnen. Verksamhetsfältet är för öfrigt icke nyupptäckt. Det finns redan någonting, som kallas Kindergarten (man frågar sig, I förbigående, hvarför det inte kan få ha ett svenskt namn? ), ett slags lekoch handarbetsskola för små barn, och det finnes också s. k. barnkrubbor, där fattiga mö- drar, som tvingas a t t hela dagen arbeta utom hemmet, under den tiden kunna vara vissa om, a t t deras småttingar få vård och tillsyn. Men det, som är n y t t — åtminstone alldeles nytt i vårt land — är den » Småttingarnas skola », som fröken Margit Holmgren I höst öppnat i Upsala. Det är en skola för barn från och med två till och med sex år, således för åren efter C a r l A .. B e r g, F. D. MARTIN MATTSSON, AIIM. TE !.
Den S Mars f. m. 103 Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, och då Hr Landtm, sedermera hemstälde om R. o. Ad. ville afslå detta betänk., ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Hr von Hartmansdorff och Hr Oxehufvud begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag lill voteringspropos.: Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. N:o 40 voterar jai den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses berörde betänk, vara af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 44. Nej -— 61. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs d. 4 dennes e. m. på bordet lagde betänk. N:o 41, i anledn. af väckt motion om förklaring af bandels-orduingen d. 22 Dec. 1846, i fråga om förbud för glasförare m. fl., att, för bedrifvande af detta yrke, i riket kringresa. Föredrogs ånyo Ridd.Ulskts d. 19 och 28 sisth Febr. på bordet lagda mern. N:o 8, med utlät, öfver Ridd.Direktionens riksdagsberätlelse. Delta mern. företogs punktvis till pröfning. § 1. Utsk:s i denna § gjorda hemställan, blef af R. o. Ad. bifallen. § 2. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Statsverkets nuvarande mindre fördelaktiga ställning obestridligen påkallar den största möjliga inskränkning i utgifterna för nästkommande statsreglerings-period; och enär Utskottet, fastän erkännande fördelarne deraf, att Flottan, på sätt Kongl. Maj:t åsyftat, må småningom förses med nya, efter tidens fordringar inrättade krigsfartyg, likväl anser ordnandet af kustförsvaret och skärgårdsflottan vara för vårt land i främsta rummet angeläget, samt Utskottet icke heller betvillar, att med det nu anmälda behofvets afhjelpande kan, utan påfallande olägenhet, anstå till en kommande riksdag, då rikligare tillgångar torde för Staten vara att påräkna, — föranlåtes alltså Utskottet att för närvarande afstyrka beviljandet af omförmälda anslag. Anskorvetten Thors reparulion: 44:o) Enär anslaget till Flottans underhåll icke lemnade tillgång för alla ifrågakommande större reparationer å fartyg och byggnader, och sålunda af detta anslag ej kunde beredas erforderliga medel till ångkorvetten Thors af behofvet påkallade reparation och förseende med nya pannor, har, enligt Departements-chefens hemställan, Kongl. Maj:t i nåder äskat, att den härför behöfliga, till 96,000 R:dr beräknade, utgifts-summa finge under år 1861 för en gång utgå.
Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-kollegii kreditiv för Manufaktur-diskonten, emot 3 procents årlig ränta å det begagnade kapitalet, 1,800,000: Obetald ränta vid 1857 års slut 25,855: 41. Agrell. Brandel. Kapital-slut öfver Ull-diskont-fondeu för år 1857, omfattande, jemlikt kongl, brefvet den 110 Januari samma år. de förut i särskilda räkenskaper upptagne så kallade gamla oell nya Ull-diskont-fonderua. Debet. Balans från år 1856, Skuld: Enligt gamla ull-diskont-fondens hufvudbok; Till Manufaktur-diskonten för lemnade förskott, kapital 11,440: ränta 373: 26. 7. 11,813: 26. 7. Enligt nya ull-diskont-fondens hufvudbok: Afskrifning: Enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 30 Januari 1857, a) af värdet för ullmagasins-huset i Norrköping 36,000: b) af värdet för gamla ull-diskontens inventarier.. c) af värdet för nya ull-diskontens inventarier cl) af värdet för ull-kontorets i Norrköping inventarier Enligt Kongl. Transport R:dr j 109,323|44j 2 Credit. Balans från år 1856. Tillgång: Enligt gamla ull-diskont-fondens hufvudbok: l:o Säkra fordringar: Enligt nya ull-diskont-fondens hufvudbok, l:o Vinstoch förlust-konto. Inkomster: U tgifter: Tillgång: l:o Säkra fordringar: Aflöning till ull-kontorets tjenstemän och betjening 2,328: 42. 8. Omkostnader för ullmagasins-huset 71: — 7. Skuld:
- Men nej, fortfor han i sorgsen ton, Narkissos är döv för den himmelska rösten, han är förtrollad av en ljugande bild, han är fängslad av en lögn. Ve den förhärdade, som icke lyssnar till en bedjande Gud! Snart är hans sista stund kommen, och hans dom förkunnad. Myten säger, att han, nedförd i de underjordiskas boning, ännu speglar sig i den stygiska vågen. Myten säger sant. Hans straff varder evigt. Evig trånad, evig smärta. Ve, ve den olycklige Den okände hade knappt uttalat denna förskräckliga varning, förrän han svepte manteln omkring sig, lämnade de häpna kvinnorna och gick bort genom aulan. I det ögonblick han skred genom ingången, som förenade aulan med fruntimmersgården, inträdde två i lysande dräkter klädda män, som närmade sig gruppen vid springbrunnen, sällade sig till den och gåvo det förstummade samtalet en ny riktning. Den ene av dessa besökande var Julias make, gardestribunen Ammianus Marcellinus, den andre prokonsuln över Akaja, Annжus Domitius. Vid skymningen hade den krets, som var samlad kring Hermione, upplöst sig och lämnat henne. Hermione var ensam i sin lilla kammare. Hon väntade sin faders hemkomst. Emellertid förflöt timme efter timme. Himmelens stjärnor blickade, medan de skredo förbi, mellan altandörrens gardiner in till den i vemodigt drömmande försjunkna flickan. Det finns en känslostämning, som icke lämnar rum åt klara tankar, men vari själen känner sig själv mer hel och hållen, emedan denna stämning är förorsakad av hennes samlade intryck. Hermione var länge försänkt i en sådan. Människosjälen är en aldrig vilande konstnär: stunder som denna äro hennes musik; när hon alstrar klara bilder, för hon mejseln eller penseln. Ur Hermiones obestämda drömmar uppsteg slutligen minnet av en händelse, som av allt vad hon på senare tiden rönt hade kvarlämnat det djupaste intrycket, nämligen vistelsen i det delfiska templet under den stormiga natten.
Utdrag ur Lundegårds ”En tanke”. — Ett blekt ansigte, hatten käckt på nacken, under dess brätten det kortklippta håret framvågande i en sjelfsvåldig, yfvig tagelsvart lugg. Och midt i denna omgifning de der ögonen, stålblå, kalla, metalliskt glänsande. – Omkring munnen ett vackert drag af fasthet, för närvarande mildradt af en nästan omärklig strimma satir. Ingenting af qvinlig vekhet i dragen – endast ungdom, friskhet och en viss sjelfmedvetenhet. Han kom att tänka på Boströms ”Lif är sjelfmedvetande”. – Ja nog såg det så ut här! — Ett sådant ögonpar, som denna flicka hade – så djupa – der blinkade en själ ur dem! Undrar hur det skulle vara, att i långa timmar fördjupa sig i dem, tränga allt längre och längre ned till botten? – Man kunde drunkna. – Nå, en härlig död vore det i alla fall. Sådana fantasier. Framåt rullar tåget, framåt i enformig söfvande skakning. Och nu drömmer han igen, men icke om solsken och njutning. Nej en dröm om lifvets allvar, om ett jembördigt väsen, som står vid hans sida, som fattar och förstår hans hjertas innersta tankar, om ett par stålglänsande ögon, ur hvilka han kan hemta styrka och bifall när modet sviker, när han vacklar i kampen för det sanna och rätta, om en kamrat i striden, en qvinna, som framför allt är menniska, som tänker, känner och handlar såsom sådan, för hvilken lifvet ej är sitt eget mål, ej blott ett jägtande efter själlösa njutningar och tomma tidsfördrif, som har ett högre mål än det lumpna jaget – hvars själ ej är förkrympt af den konventionella uppfostrans vanställande snörlif. –85 Du, mitt kära alter ego, är ju den enda menniska för hvilken jag har verkligt förtroende, den enda till hvilken jag kan säga alla de förflugna tankar, som jag har så godt om, hvad under då att du får höra så många dumheter! Jag börjar tro att Lundegård verkligen har rätt: att han förlorar på att bli studerad på närmare håll.
Bemäldte embels-verk bar emedlertid nu i underdånighet framställt ett i någon mån förändrädt förslag lill samma staters reglerande, enligt hvilket: vid Carlskrona station månadslönarnes antal skulla ökas med 2 och invalidernes med 10, men daglönarnes deremot minskas med 4, samt vid Stockholms station åter månadslönarnes minskas med 2, men daglönarnes ökas med 12, äfvensom aflöningarne lör personalen efter uppgifna olika grunder förhöjas, jemte det inqvarterings-penningarne ökades för månadslönarne med 50 procent eller från 24 lill 36 R:dr R:mt ochfördaglönarne med 100 procent, eller från 6 till 12 R:dr R:mt; hvaremot bandtverkarepersonalen vid Göteborgs depot och inachlnist-stalen, såsom reglerade år 1854, lemnats utan förändring; och är af Förvaltningen, i sammanhang dermed, bland annat vidare hemstäldt: att de föreslagna indragningarne måtte, till undvikande af särskild indragningsstat, verkställas endast i mån af skeende afgång eller medelst förflyttning af de indragna befaltningarnes innehafvare lill andra beställningar, i hvilket sednare fäll den från befattning med högre benämning förflyttade borde för sin person få bibehålla den förra benämningen; att den från mekaniska korpsen till Carlskrona stations handtverksstat öfverflyttade instrumentoch kompassmakare» måtte, i anseende lill den särskilda beskaffenheten af hans åligganden, bibehållas vid årlig lön; att antalet af ordningsmän eller kompani-chefs-biträden, med 6 öre daglig aflnningstillökning hvardera, mätte bestämmas lill 13 vid Carlskrona station och 2 vid Stockholms, samt af tillsyningsman eller förhandskarlar, med uppmuntringspenningar, till 28 å 12 öre och 40 å 6 öre för hvarje arbetsdag vid Carlskrona station och 5 å 12 öre samt lika många å 6 öre vid Stockholms station; att till stations-befälhafvarncs' disposition måtte, för att på varfschefens förslag såsom arfvoden tilldelas de personer, som för varfvets behof utföra ritningar eller andra tillfälliga uppdrag, få å stat upptagas, för Carlskrona station 750 och för Stockholms 285 R.dr R:mt; att, i likhet med hvad författningsenligt redan tillkommer sjuke daglönare vid varfvet, samtlige daglönarne vid ofvannämnde stat måtte för Sönoch Helgdagar få tillgodonjuta half daglön, samt att den af varfscheferoe vid så väl Carlskrona som
Sådant anser jag vara billigt, och tillstyrker att Utsktn måtte i öfverensstämmelse dermed jemka sitt förslag. 8:0 "Att hvar och en, som vill anses behörig att söka lärare-befattning vid folk-skola, skall minst ett år begagna fofklärare-seminarium eller annat motsvarande läroverk , samt i begge fallén vid seminarium aflägga prof och, enligt betyg af dess föreståndare, äga full färdighet i rätt-och välskrifning jemte innanläsning, samt fullgilltig insigt och ådagalagd förmåga att undervisa i följande ämnen: biblisk historia , allmän pedagogik och catechetik , kyrkosång, fysisk och politisk geographi i säker öfversigt, äfvensom fäderneslandets historia och huFvhddragen i allmänna historien, räk10 Ii. 19 i4<3 D en 'n Juli f. ra. nekonylen, så väl théoretiskt sorn praktiskt lill och ined sammansatt regula de tri, samt räkning i hufvudet, allmänna begreppen om geometri och linearleckning saint naturläian oci) skicklighet att undervisa i fristående gymnastik; hvarförutan lian mäste innehafva de egenskaper, sorn åligga klockare på landet, alt äga kunskap i choralsång, vaccination och åderlåtning; hörande vid folklärares antagande afseende i törsta rummet fästas vid deras gudsfruktan, christliga sinne, fromhet och ödmjukhet.’’ Jag anser dessa fordringar vara, till en början , alltför högt uppsatta. Det leder icke till något annat än alt fordringarna stå på papperet, men att kunskaperna saknas i verkligheten; ty hellre an att vara utan all undervisning i folkskolan , taga för samlingarna personer, som hufva ringare, men dock för ändamålet tillräckliga kunskaper. Det är också för mycket begärd), att man för den lön af 180 r:dr, som här utsattes, skall få en person med berörde kunskaper. Bättre gjorde man, synes mig, 0111 man i stället stadgade alt dessa ämnen väl utgöra föiemål för examen med skollärare , men att måttet af kunskaper deri graderades olika.
Väckes derigenom förargelse är visserligen borgerligt straff här på sitt ställe. Men alfallet i och för sig är någonting, som helt och hållet ligger inom tankens och trons område och bör således ej kunna utgöra föremål för kriminallagstiftning. ”Sanningen hvilar hos Gud, oss tillhör forskningen”, säger en berömd författare. Att under forskningar vilsefara är menskligt, är en olycka, en ännu större den, att motstå den sig erbjudande sanningen; men ett sådant motstånd är sitt eget straff, af så intensiv art, att yttre, dertill lagda skärpningar ej verka annat än bitterhet och förhärdelse. Att göra dylika affiällingar till ett slags martyrer — en utmärkelse, som måhända bos flera bland dem utgjort en af öfvergångens bevekelsegrunder — är en åtgärd, hvarmed Sveriges Stat och Kyrka icke horde sig befatta: att låta dem i stillhet slutas inom skötet af den församling, hvars lärör de hylla, vore den enklaste utväg att göra sig af med dem. Afven om härigenom till en Den 22 December e. m. 0 början affallens antal skulle ökas, hade kyrkan deraf den oberäkneliga fördelen att ej längre nödgas sluta inom sitt sköte verkliga dissenters, hvilka af fruktan för straff tvingas att derjemte blifva verkliga skrymtare. På dessa anförda skäl får jag vördsammast föreslå, alt ej mindre stadgandet i 1 kap. 2 § sista mom. af nu gällande Kyrkolag än de, som innehållas i A.B:ns 7 kap. 4 § och Missg.B:ns 1 kap. 3 § mätte lill all kraft och verkan uphäfvas. 2:o Vördsammast får jag föreslå uphäfvandet af det stadgande i. Kongl. Kung. af d. 24 Januari 1781, som vid vite af 10 daler förbjuder alt bevista främmande religionsöfningar. Detta stadgande innebär visserligen en mildring af den förut i Kyrkolagens 1 kap. 3 § gifna straffbestämmelse, enl. hvilken för denna s. k. förbrytelse ålades ett vite af 100 d:r s:r:m., en på den tiden icke obetydlig summa, hvaremot det genom berörde Kongl.
Nu får hon ej mer höra denna röst, de trofasta ögonen med sin allvarliga blick skola ej mera möta hennes, den starka handen, som ledsagat henne, som skyddat henne för vinningslystnadens anlopp, o c h som hållit upp skölden mot förtalets stenkastningar — denna hand har hon förblindad stött ifrån sig, hon har för sista gången tryckt henne, för sista gången, och detta för en uslings skull. Hon stirrade med orörlig blick in i den slocknande kaminen. Det klingade så underbart, så högtidligt, detta » för sista gången » — liksom det dofva ljudet af mullen, som nedkastas i grafven öfver ett älskadt väsen. En tår glänste i hennes öga. » Nej, » ropade hon, » nej — inte för sista gången! » Hon störtade till skrifbordet ryckte ett pappersblad ur portföljen o c h nedkastade i flygande hast ett par rader på det samma. Derefter ringde hon, kuverterade biljetten o c h sade till den inträdande kammarjungfrun: » Tag en vagn o c h laga, att detta bref kommer till sin adress. Om du ej träffar doktorn hemma, så far till jernvägsstationen — han tänkte afresa med kurirtåget. Du ansvarar mig för, att det blir uträttadt. Skynda dig! » Flickan lydde. Då doktorn dagen derpå i stilla salighet höll den älskade qvinnans hand i sin, och detta för lifvet, frågade han också till slut: » Och hvarpå hängde då denna upptäckt, Maria? » Hon log och svarade med en hemlighetsfull min: » På ett hår! » T i l l v i d p r e n u m e r a t i o n! Personer boende i hufrudstaden, kunna prenumerera å Idun antingen hos redaktionen, Sturegatan S, å Stadspostens hufvudkontor, Klara v. kyrkogata 3 A, i de större boklådorna eller å tidningskontoren. Tidningen hemsändes kostnadsfritt. Personer, boende å annan ort i riket, böra prenumerera å närmaste postanstalt, då tidningen genom postverkets försorg kommer dem till hända. I dessa smalare spalter ärna vi i hvarje nummer under en mängd olika hufvudrubriker meddela alla möjliga praktiska och nyttiga råd och rön på de områden, som höra till qvinnans verksamhet inom och för hemmet.
Efter att sålunda hafva redogjort för de allmänna grunder, som vid 4 Stats-TJlskottels Utlåtande, N.-o 44. stats-regleringens uppgörande af Utskottet blifvit följda, öfvergår Utskottet ill de serskilda anslags-titlarne, uti den ordning, de i Riksstaten förekomma. l:o Kongl. Krigs-Collegium och Utrednings-för rådén. I afseende å aflöningen för Krigs-Collegium, har Kongl. Maj:t dels föreslagit uppförande på Stat af de 163i tunnor spanmål, sorn vid Collegii nya organisation erfordrats utöfver gamla anslaget af spanmål under lönerna, dels å uyo äskat, att lön för en President i Collegium må uti Staten upptagas med 4,200 R:dr; men då Utskottet antager, att, såsom en följd, af den vid innevarande Riksdag beslutade nya organisation af Stats-Rådet, en förändring måste förestå i sammansättningen af armeens och försvars-verkets styrelse, bar Utskottet icke trott sig ega anledning tillstyrka Rikets Ständer beviljandet at det, jemväl af sist församlade Ständer vägrade anslag, hvilket Kongl. Maj:t äskat, såsom lön för en President. Af samma skäl afstyrker Utskottet äfven uppförandet på Stat af de 163-1 tunnor spanmål, hvilka vid Collegii nya organisation erfordrats utöfver lönerna. Anslaget för Kongl. Krigs-Collegium med utrednings-förrådena ulföres sålunda oförändrad t till samma belopp, som i sista stats-regleringen. 2:o Kongl. Kr igs-Hof-Rätten. Med afseende å detta Embets-verk, hafva Rikets Ständers Revisorer i Revisions-Berättelsen för år 1839 (pag. 131) yttrat: att Kongl.
N:o 39. 1045 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående det af Norriges Rikes Storting gifna enstämmiga bifall åt förslaget om Konungens myndighetsålder m. m.; gifven Stockholms Slott den 19 Juli 1815. Kongl. Maj:t öfverlemnar härmedelst till Riksens Ständer, så väl i afskrift som öfversättning, det beslut, som, i öfverensstämmelse med hvad af Riksens Ständer är vidtaget, af Norriges Rikes Storting blifvit fattadt, att fastställa Konungs myndighetsålder till fyllda Aderton år, samt den Sanction, Kongl. Maj:t under gårdagens datum derå låtit utfärda. Likaledes meddelar Kongl. Maj:t härmedelst till Riksens Ständers kunskap och närmare åtgärd en afskrift af Norriges Rikes Stortings beslut, i afseende på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om bestämmande af de frågors natur, som angå eller stå i sammanhang med Föreningen mellan Sverige och Norrige. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. CARL. G. af Wetterstedt. Öfversättning. Kongl. Majit har i anledning af Grundlagens 8 § i Nåder meddelat Konungariket Norriges Lagtima Storting underrättelse om ett af Sveriges Rikes Ständer enhälligt fattadt beslut: att Konungs myndighetsålder sålunda borde förändras, att i stället för 21 år, enligt RegeringsEox-men af år 1809, denna myndighetsålder må bestämmas till fyllda Aderton år. Derjemte har Stortinget emottagit Kongl. Majits Nådiga Proposition att å Norriges sida fatta ett dermed öfverensstämmande beslut och att likaledes bestämma Konungs myndighetsålder till fyllda Aderton år. Sedan denna sak, i öfverensstämmelse med de i Stortinget gällande föreskrifter, blifvit företagen, hafva Norriges Rikes Representanter enhälligt beslutit: 1046 Riksdagen 1815. »Att Konungs myndighetsålder skall vara fyllda Aderton år».