Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En talare, i hvars yttrande jag till en del instämmer, nemi. Frih. Raab, har icke varit ense med mig i begäran om återremiss af Utlåt. Han har förmenat sig kunna tyda detta Utlåt, sålunda, att det sammanföll med hans egna åsigter i frågan, eller att medlen hufvudsakligen skulle användas till rustningar. Jag bekänner att jag efter genomläsande af delta Utlåt, kommit till en helt annan slutsats, ty StatsUtsk:s ordande om nödvändigheten, att under den pågående kampen uprätlhålla Sveriges oberoende och sjelfbestånd, häntyder, åtminstone 19S Den 1 November f. m. för mitt begrepp, vida mera på en afsigt att bibehålla neutraliteten än att deltaga i kriget. Del skulle naturligtvis mycket glädja mig, om jag misstagit mig i denna upfallning af SlatsUtskis lltlåt., men då jag ännu i detta hänseende sväfvar i ovisshet, måste jag fortfarande yrka ålerremiss, på det att SlalsUisk. måtte blilva i tillfälle att tydligen uttrycka sin mening uti ifrägavande hänseende. För den uplysning, Frih. Palmstjerna behagat lemna, till svar å min interpellation, angide Norriges deltagande i rustningskostnaderna, får jag hembära min upriktiga tacksamhet. Jag är förvissad, att denna uplysning är med sanna förhållandet öfverensstämmande, och något vidare yttrande af StatsUtsk. i delta hänseende är således ej behöfligt. Beträffande åter Frih. Palmstjernas ordande om den sköld af oförvitlighet, som skyddade Hr Frilun emot alla de på honom slungade pilar, ber jag att få nämna, det jag aldrig anfallit Frih. Palmstjernas oförvitlighet såsom embetsman, eller haft för afsigt, att på Hr Frih.-ns ejnbetsmannaverksamhet kasta den minsta skugga. Jag har lika litet vid delta, som vid något annat tillfälle talat om något annat än Hr Frihins politiska tänkesätt och åtgärder och det torde icke vara hvarken ovanligt eller tadelvärd!, att en representant i politiskt hänseende ogillar en Regerings-ledamots förfaranden.
Arsräkningen inom „:ne månader efter redogörelseårets sluf Alla dessa Räkningar tillika med de som af Landshöfdingätna för de af dem emottagna medel och Spannmål, blifva af särskildte vid Directionen förordnade Revisorer specielt granskade, och sedan Hufvudboken hunnit författas, öfverlemnas den till Kongl. Katnrnar-Collegium, för att komma till Kongl. Kammar-Rättens granskning. Calculations-Boken deremot förvaras vid Kongl. Directionen, till upplysning för framtiden, huru förvaltningen till Kronans mer eller min - Den 8 Mars. 337 mindre förmån utfallit; men den författade Geireral-Calculen öfverlemnäs till Konungen. Konni. Directionen, som på vårt godtfinnande låtit ankomma, om endast de ända till och med för år 1810 färdige Hufvud-Böekerna, skulle af oss till granskning företagas, eller orri Kongl. D iréctionen linge till sådant ändamål afven öfverlemna de följande arens Special-Käkningar, liar dervid anmält: att Hufvud-Böckorna blifvit, i anseende till den tid sorn fordrats, innan de specielle Råkénskaperne hunnit efter de. nya formulairen författas, något efterliggändö;, och på det redo visn! ngs-böckerna matte först blifva färdige att til! vår granskning kunna aflemnas, hafva Calculations-Böckerna mast något hvila. Kongl. Directionen, som delta förhållande till Kongl. Majrts Nådiga pröfning i underdånighet anmält, liar af Kongl.- Majrts Skrifvelse deri 1 April nästlidet år erhållit det Nådiga förordnande, att emot deri tillagdt arfvode låta Calculations-Böckerna till och med för årrSio förfärdiga till innevarande års slut, hvarefter begge Böckerne böra åtföljas och fullbordas inom förenämnde tid af s>2 år efter redogörelseårets slut. Kongl.
”Under din resa?” återtog Henriette med ett djupare och förmodligen lättande andedrag. ”Förlåt – jag trodde jag föreställde mig, att du varit nog lättsinnig att, så här straxt efter vår goda mammas död, ha blifvit kär i något fruntimmer i Stockholm.” ”Om jag rönt det intryck, som du tycks taga för afgjordt, så rönte jag det åtminstone långt innan mammas död Men en stackars resande har icke mycken tid på sig att ordna sina intryck.” ”Detta intryck torde då kanske redan vara på väg att förblekna?” ”Nu blir du nästan väl sträng i dina frågor, och jag nödgas fritaga mig från pligten att gå längre i mina svar – detta likväl med all upptänklig aktning för ditt vänskapsfulla deltagande.” I detta ögonblick stannade vagnen, och Patrik, som öppnade dörren, förkunnade att man ändtligen var vid Barkarby. ”Jag är så hungrig”, sade han, ”att jag ärnar äta upp en half skinka och ett helt tjog ägg – jag hoppas att de så här dagen före julafton ha godt om mat Vill du ha kokt mjölk med skorpor, min snärta?” ”Ah, låt mig vara, jag vill hvarken ha din mjölk eller dina skorpor!” ”Hur i herrans namn står det nu till – värre än när jag lemnade er hvad har du gjort åt Henriette, Johan?” ”Jag har försyndat mig, och jag erkänner att jag med fullt skäl fallit i onåd.” ”Hur då?” ”Jag har ej, såsom min pligt fordrat, kunnat roa min lilla svägerska.” ”Det har du dina dumma funderingar att tacka för – besitta det fallisemanget som skull förstöra nöjet af vår resa!” ”Låt oss bara komma in!” ”Ja ja, min pulla, och se’n skall jag sitta hos dig och roa dig jag – jag hörde några helvetes så roliga historier af skjutsbonden, som jag skall berätta dig.” ”Usch!” I fru Emerentias stora, vackra kammare sågs på festligheten att julaftonen inträdt. Klockan var half 7 på aftonen. I anseende till den ”öfverdådiga” skickningen från Patriks hade man kunnat rangera sig i stor skala.
Djupt under våra fötter skyndade nu väldiga molnmassor fram genom •dalen, följande dess krökar och bukter liksom vattnet i en flodbädd. Mellan dem framskymtade ibland den mäktiga bergskedjan på andra sidan och bortom den åter andra i mattare färger. Vi voro nu högre än kammen af denna kedja, och man svindlade vid åsynen af det storartade och bisarra landskap, som utbredde sig mellan gränserna af en oändlig horisont. Nu började det att hagla ytterst häftigt och fortfor så i öfver två timmar. Vi voro insvepta i ett ogenomträngligt töcken och sågo hvarken toppen eller dalen. Den eviga snön hade nu börjat, och uppstigandet var öfver ali beskrifning mödosamt i den förtunnade luften och snödrif-vorna, som dels voro lösa, dels betäckta med skare. Ändtligen kl. half 5 uppnådde vi toppen efter 12 timmars vandring. Vi slogo oss ned i lä af ett stort svafvelblock. Det blåste ytterst häftigt från Kaspiska hafvet, och temperaturen var — i,7°. Kratern var fylld med snö och utgjorde en skålformig konkavitet af ringa djup. Den är elliptisk och den långa axeln, som ligger i O. och V., är c. 200 nil., - den korta i N. och S. något öfver 100 m. lång. Kraterranden är bekransad med stora block af porfyr, lava och gediget svafvel. Atmosfären är också mättad med stark svafvellukt. På kraterrandens yttre sida finner man här och hvar, där snön är bortblåst, en hvitaktig sand, sannolikt vulkanisk aska. I denna och på sprickor i blocken finnas svafvel-kristaller och amorft svafvel i ofantligt riklig mängd. Ett par gånger syntes genom luckor i molnen Kaspiska hafvets mörka kontur och Te-heran likt en dimma på slätten. Vi stannade^ i 3 kvart på toppen, och jag gjorde därunder flera hypsometriska afläsningar.
Härmed hafva, genom anförandea till Protocollet, Herrar Schvan, Arfvidsson, föderberg, Limnelius, Lundgren, Jfestin, Noreus, Lund, Malmberg och Holm, sig förenat; hvarvid Herr Malmberg gjort det tillägg, att sä framt Kongl, Maj t och Riksens Ständ r nu icke komma att ändra det öfverklagade sättet med Tull-auctioners verkställande, Rikets öfrige Städer, utom Stockholm, i sådant fall måtte få förvara sin rätt till andel i de confiscerade varornas försäljningssumma till förmon för deras fabrikers fattigkassa; och har Herr Holm dessutom yttrat, att så länge confiscerade varor få till qvarblifvande försäljas, borde försäljningen ske på det ställe, der confi cationen skett. Det ämne, hvaröfver nu åligger Utskottet att yttra sina tankar, har redan vid sist förflutna Riksmöte varit ett hufvudsakligt föremål för Riksens Högloft. Stä ders uppmärksamhet, och öfverlemnades då till ! andläggning af Serskildta Utskottet, som uti dets Betänkande angående den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Rörelsen och om medlen till dess af hjelpande, j -mte förslag till inskränkning af främmande varors införsel och förbrukning, deröfver meddelat yttrande. Till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Circulairbref till dess B efallningshafvande, den 14 Augusti 1816, hafva sedermera samtlige Länens invånare blifvit hörde, öfver nyttan och behofvet af en Öfverflödsförordning, och deröfver, genom deputerade, afgifvit underdåniga Utlåtanden; hvarjemte uti Kun» Besv., och Ekon. Utsk. Betänkanäen. 4°7 görelsen den 30 April 1817, angående nödvändigheten af inskränkning uti införseln och förbrukningen af utländska yppighetsvaror. Rikets Inbyggare erhållit en Nådig uppmaning till iakttagande af tarflighet och enkla Seder.
Att nu utsträcka denna äfven till de återstående 9 kan väl icke inverka störande på vårt lotsverk. Då Hr lilljehöök sjelf vitsordar, att fartyg med auxiliär kraft komma att öfvertaga den kustfart, som nu lill stor del bedrifves med öpna skutor, är nu också klart, att lotsarne deri erhålla full ersättning för den möjliga förlust de nio fartygens befrielse medför. Frih. Ceder V H. 35 546 Den 6 Maj e. na. ström har trott, att orsaken, hvarföre Styrelsen afslagit de nyare ångfartygens ansökningar att slippa lots, bör sökas i de olyckshändelser, hvilka nyligen inträffat. Hr Lilljehöök bar deremot uplyst, att intet dylikt föranledt utgången, utan endast får tillskrifvas begäret att bibehålla lotsarne vid den inkomst de nu äga. Frib:n har äfven trott, att passagerare gerna underkasta sig tidsförluster blott de ej genom brist på lots utsättas för olyckshändelsen att stöta på grund. Hvad tror väl Frihm då att passagerarna på tvåtredjedelarne af alla våra fartyg, eller de, hvika redan äro befriade från nämnde skyldighet, tänka om saken. Jag har aldrig bort dem beklaga sig derföre att de kommit till bestämmelseorten 5 å 6 timmar förr än de i annat fall gjort. Då man icke lärer kunna beröfva nämnde 20 fartyg en rättighet, som de redan undfått, synes det mig vara skäl att utsträcka denna rätt äfven till de få, hvilka ännu äro i saknad deraf. Hr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Då äfven jag inom Utsk. deltagit i behandlingen af denna fråga torde jag få yttra några ord. Man har fästat sig vid att 21 ångfartyg skulle vara berättigade att gå utan lots och endast 9 sakna denna rättighet. Enl. de uplysningar jag erhållit har befrielsen från skyldigheten att taga lots blifvit från längre tider tillbaka beviljad, hvaremot ansökningar härom blifvit af K. M. i sednare tider efter inhämtande af utlåtande från Förvaltningen af Sjöärenderne, ufslagne. Om så är förhållandet och en grundsats hos K.
Justikise-Ombudömannen njure kill godo, sä wäl under som emellan Riksdagarne, samma säkerhet för sin person och tjenstebefattning som genom m H. af RegcringS-Formen för Riks» dggsmän i allmänhet stadgadt är; och anses under sin tjenstetid och intill desi han frän Embetet stiljcS eller till nköfningen af sin förut innehafva beställning äterrräder, i alla afseende» lika med Konungens Justitia' Canceller. Cleetorcrnc böra, wid samma tillfälle, da IustitlL Ombudsmannen Utses och va enahanda sätt, wäija en man af de egenskaper, som hos denne > . Em - 814 Den rz December. Embetsman erfordras, för att honom efterträda, isak han innan nästföljande Riksdag ffulle med döde» ofgä. 64» Wid hwarje Riksdag ffola Riksens Ständer i Deras särjkildta Plena, genan» allmän omröstning, wäija Tolf Ledamöter af hwardcra Skändet kill ett Nämnd, som äge arc döma, hmuwida Högsta Dom» stolens samteliga Ledamöter gjort sig förtjenke, att i Deras wigtiga kall bibehällas, eller vin wiste as dem, utan bcwisliaen begägne sel och brott, hwarom Nege» rings-FormenS ros §. handlar, likwäl ädragik sig den misttanka för »veld eller ojVicklighct, att de kunde anses hafwa förwerkat det allmänna förtroendet och borde förthy, frän ntöfningen af Konungens Domsrätt sik,!jas. Denne Nämnd träde samma dag den blif» wik wald tillsamman; en af samrelige Ledamöterne Utlottas först, hwarefter de ösrjge röster, man för man och icke Smndswis nied sinnie sedlar, öfwer den frä» gan: om aila Högste Domstolens Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra wid deras sysior bibehällas? Vcswaras denna fräga enhälligt af eller af de fleste röstande med Ja, bliswe dä Högste
För min del anser jag verkligen, att andra artiklar med ojemförligt mycket mera skäl, än denna, kunna beskattas, ty fördelen af salt tullens borttagande skulle tillfalla alla. Om man erinrar sig den tid, då salttullen var hög, torde man äfven ihågkomma huru priset å denna vara minskats, i den mån tullen derå nedgått. Ofverpris kan icke i längden bibehålla sig, ty efter någon tid utjemnas förhållandena förmedelst spekulationer. Den siste värde talaren har dessutom fästat uppmärksamheten derpå, att saltet fördyras icke blott med tullsatsens belopp, utan äfven genom tulibehandlingen åtföljande omständigheter, hvarigenom denna vara kostar landets innebyggare vida mera än den borde. Jag yrkar fortfarande bifall till Bevilln.-Utsk:ts förslag. Frih. Hamilton, Hugo: Då jag, vid alla de riksmöten jag bevistat, röstat för salttullens borttagande, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag fortfarande är af denna åsigt, samt att jag instämmer med dem, sorn yrka borttagandet af denna tull; särskildt instämmer jag till alla delar med Frih. Klinckowström. I afseende å det skäl, som af en högt aktad talare bredvid mig blifvit anfördt emot salttullens borttagande, att nemligen andra förnödenhetsvaror voro belagda med tull, som lika mycket som denna tryckte den fattige, ber jag att få erinra, att ju 486 Den 25 April f. m. genom salttullens afskalTande dock någon lättnad beredes, samt att inan icke bör handla i öfverensstämmelse med historien om den man, som menade att, om hans dragare kunde tåla det han då pålagt, kunde den också tåla litet till, och så ökade och ökade på, tills dess lasset blef stående. Man säger, att borttagandet af salttullen icke skulle komma den fattige till godo, emedan han ändå köpte så små qvantiteter, att minskningen i handelsmannens inköpskostnad icke skulle kunna fördelas på den af den fattige inköpta lilla qvantiteten.
Till vår äldste sons förtjusning läto vi sy ho IDUN 142 n o m en skolrock, af tjock » sarka » (bondvadmal), ackurat pappas jaktrock i miniatyr, m e d gröna uppslag kring hals o c h ärmar. H a n använde ej paletån den vintern, endast r o c k e n; » bussig: » var han också att se på, m e d varma klädesb y x o r inuti stöflarne (läpikor) o c h på hufvudet » savonveukko », mössa m e d läderkulle o c h skinnkanter, som vikas ned i fult väder o c h sålunda skydda nacke o c h ö r o n; uppvikna knytas kanterna bak m e d fyra band. På händerna har han » rukkaset », läderpåsvantar, o c h inuti d e m » kintat », ullvantar. Så utrustad kan en pojke trotsa hvilken köld s o m hälst. Deras måltider voro, sedan jag slutat amma d e m: äggula, hönso c h kalfbuljong, mjölk o c h skorpa, välling o c h gröt. Senare kött o c h grönsaker. På morgnarne ha de fått kakao, m e n de ledsna fort på det, då ger jag té m e d rikligt mjölk samt hvetebrödssmörgåsar. Kaffe bry de sig icke o m. D e par, tre första åren var jag n o g a med måltidstimmarna, m e n sedan få de, då de känna sig hungriga. Jag har tidigt lärt d e m att tacka, bocka o c h lyfta mössan på gatan, också nu, när lille b r o r ser sin bror lyfta mössan o c h hälsa, gör han detsamma; blyga ha de aldrig varit. Ondt för tänder ha de icke haft, o c h mässlingeu gick ganska lätt förbi, fast det var ledsamt att vara innestängd.
St. tillika i underdånighet, att E« K. M. täcktes lemna Öfver-Post-Directeuren del af detta Rikets Ständers beslut, till behörig efterrättelse, med Nådig föreskrift derjemte, att, efter de sålunda bestämda grunder, upprätta och vederbörligen allmängöra Taxor för alla Rikets Post-Contoir. Bih. till Riks. St, l'rot. 1828—i83o. lottie Somt. 3 B. 8 Il4 Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrifv. N.o 43 N:o 438. r Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adelil d. g Mars )83o. Preste-Ständet d. i i — Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående uppliäfvande af serskilda Domstolar, eller så kallade Ford Privilegiata. S. A. K. Hos R. Sl. har Iråga blifvit väckt, att, till befordrande af enhet i Lagskipningens former, de så kallade Fora Privilegiata, eller serskilda Domstolar, malte varda upphäfna. R. Sl., som, af sådan anledning, tagit detta ämne under öfvervägande, utbedja sig att å följande omständigheter, hvilka dervid kommit i betraktande, få fästa E. K. M:s Nådiga uppmärksamhet. Serskilda Domstolar för serskilda medborgare-classer och corporationer, verk och inrättningar, yrken och näringar, voro i Sveriges äldre Lagskipning lika okända som undantägs-lagar voro främmande för Lagstiftningen; men i den mon de senare infördes, åtföljdes de snart af de förre. Då Ex/).-Utsk. Forslag till tind. Skrifv.
» »Lång tids känsla som om ett hår lage på tungan.» »Bristande matlust, vedervilja för bröd och för tobaksrökning.» »Hjertklappning, obehagliga upstigningar efter fet mat.» »Slemsamlingar i strupen på morgonen,» »Spänningar öfver höfterne.» »Smärta i ryggen under natten.» »Svårighet att böja fingerlederne.» »En brännande känsla i fötterne.» »Kodnad på stortån.» &'c. Utsk. har sagt att det inom fäderneslandets läkarekorps finnes läkare, hvilka med framgång begagnat detsamma; jag för min del känner icke mer än en enda af våra läkare sorn hyllat homöopathien, och jag kan icke med den kännedom jag eger om hans i många hänseenden djupa kunskaper, och med känsla af hans utmärkt redbara karaktär och flärdlösa väsende och öfvertygelse derom att icke något charlataneri ligger härunder, annat än beklaga att han fallit på denna idé, och jag är öfvertygad att han icke uteslutande sysselsätter sig med denna s. k. vetenskap, utan att hans sunda förnuft ofta säger honom att det är galenskap. Jag måste öfvergå till något annat och så ledsamt det än är, anföra exempel rörande homöopathien i Sverige och då jag icke har mycket att välja på enär den är så inskränkt i vårt land, vill jag berätta en händelse ur min egen praktik. Jag blef en gång kallad till konsultation af en homöopatisk läkare vid ett tillfälle af häftig blodstörtning i följd af en förlossning. När jag kom dit, finner jag qvinnan nästan döende till följd af många timmars bloduttömning.
Att de, som vid Roterings - Förrättningen icke varit närvarande och Extra Roterings permanence bifallit, äfvensom de, för hvilka Förmyndare i Permanenta Roteringen ingått, måtte äga frihet, att, lika med dem, sorn bestämdt StålsUtskottets Betunkarnlen. 1727 vägrat, att Permanencen utgöra, få vid ipixtraRoieringen förblifva; 2:0 Att utredas måtte, huruvida de vid 180g års Riksdag för ExtraRoteringen i Skåne af Konung och Ständer gemensamt faststälde grunder blifvit rubbade eller icke, samt orri denna rubbning, i fall den existerat, tillkommit genom Konungs och Ständers gemensamma Beslut, emedan, om den genom Executiva Magtens åtgärd ensamt tillkommit, utan deltagande af Eagstiftande Magten, den skedt på ett sätt, som rakt skall strida emot Regerings-Formen och deri Riksens Ständer då skola äga rätt, att begära och få ändring; 3:0 Att hela Roterings - frågana återförsättes i det skick, hvari den vai, innan den sista Roteriugs-Förrättningen tillkom; samt 4:0 Att Hemmantalet, och icke Afkastningen, matte, enligt 180g års Riksdags Beslut, tagas till grund för Roteringens utgörande. Stats-Utskottet har uti dess förra Betänkande uppgifvit all3 de omständigheter, derutinnan, vid ifrågavarande Roterings-Förrättning, icke blifvit följde de vid Roterings-Förrättningar förut vanlige och föreskrifne grunder; StatsUtskottet har derigenom visat, att sådane olikheter härvid uppkommit, som icke instämma med en jemn fördelning af Roterings-Besväg ret; Och, då både rättvisa och billighet härut” innan synts påkalla jemkning och rättelse, hemställde Stats-U tskotiet, att, till vinnande af detta ändamål, Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter förnyad Instruction för Roteringens verkställande i Skånska Uänen, täck - Siats-Utskottets
Ack, de sågo så skygge och ängslige ut: Men lakejer med rykande luntor framsprungo nu plötsligt ur skogsbrynet. Eld och rök sprutade fram ur de svärmare, man fastbundit vid de stackars räfvarnes svansar. Ett koppel hundar lössläpptes. Öfver högt och lågt, öfver diken och gärdesgårdar gick det rasande tåget. När hundarne sökte fasttaga sitt flyende rof, small ett skott ur någon svärmare, som kom förföljaren att tjutande tumla till baka, allt till de förnäma damernas stora fröjd. Elsa mindes vidare hur hennes lilla fostersyster klappat i sina små händer och sett så innerligt glad ut. Men plötsligt kom der fram en dylik rasande flock och slog omkull dem båda i gräset. Mera häpen än rädd, började hennes fostersyster att gråta, då en förnäm dam, som sett det, gick fram till hennes fostersyster och klappade henne vänligt på kinden. — Hvilket vackert barn — sade hon åt sin kavaljer och smålog så godt samt framtog derefter en vacker gulddosa, ur hvilken hon gaf dem små sockergryn att äta. Elsa vände sig mot väggen. Hon var trött på dessa minnen, som förföljde henne. Men hennes mosters bild stod allt lifligare för hennes inre. Hvad hon gerna önskade att denna hade lefvat. Men så väl hon som fostersystern voro döda. Hon kände hur tårarne vätte örngottet. Ett sakta prassel utanför fönstret kom henne att häftigt spritta upp. Någonting liknande ett ansigte aftecknade sig mot den dunkla rutan. Förskräckt rusade hon upp ur bädden. Men der utanför var allt tyst och stilla. Månen sände ett matt skimmer öfver den lilla täppen, som var täckt med nyfallen snö. De nakna träden, med sina skuggor, stodo orörliga i tystnaden. Dock längst bort i den mörka vrån tyckte hon sig skönja en mensklig skepnad. Såg hon rätt eller liknade den icke till växt och hållning samme förnäme kavaljer, som gifvit henne ringen. Hon tyckte att han nickade åt henne. Men när hon lutade sig fram och öppnade fönstret var han borta. Det var kanske blott en syn, tänkte hon. Julen närmade sig.
behöfver jag inte slita ut min själ med känslor, som andra diktat, här får jag dikta själf och lefva mitt eget lif. HELGE. ångest som griper mig, då du talar som nyss. Jag Tack, min Ester! Men du kan inte tro, hvilken kommer aldrig att vara riktigt säker på dig, du lilla skiftande såpbubbla, förr än jag eger dig riktigt, förr än du blir min hustru. Blif snart min hustru, Ester, hvarför skulle vi uppskjuta. ESTER (hastigt och oroligt.) måste lära mig en hel hop saker, innan jag kan blifva din hustru. Nu skall jag börja gå i skola hos mamma och lära mig att bli ett dygdemönster, jag skall stryka tillbaka mitt hår och lägga bort både löshår och smink. (Plötsligt eftersinnande.) Men då skall du kanske inte finna mig lika vacker längre? HELGE (smeker hennes hår). Har du löshår nu? ESTER (skrattar). Ånej, din tok! Detta sitter alt fast. Det skola vi inte tala om ännu. (Glädtigt.) Jag HELGE. dig så rikt i det fallet som i alla andra. ESTER. upp mitt eget hår i lockar hvar dag. HELGE. vackrare utan alla lockar. Är du sminkad nu? ESTER. så finner jag att sminket kan jag inte lägga bort. jag säger det endast till dig och jag förlåter dig Naturligtvis! Nej, när jag tänker närmare på saken, Jag är öfvertygad om, att jag skall finna dig Åh, det skulle bli alt för besvärligt att lägga Hvad behöfver du då löshår, då naturen begåfvat Du skulle inte finna mig vacker då, ty vet du ja, aldrig, om du sprider ut det min hy är så gråblek. HELGE (ser allvarligt på henne). Var alltid lika uppriktig emot mig, Ester? ESTER (skrattar). största konst liknar mest naturen. HELGE. sminkad? Nej, säg mig allvarsamt, Ester, är du verkligen ESTER. nu. Var så god, min herre, och tänd ett ljus, bjud mig så armen och följ mig till mitt rum. Vet du, allvarsamt sagdt, så är jag verkligen sömnig Hur kan du veta, om jag nu är uppriktig. Den HELGE. Kära Ester, inte går det an! ESTER. du skall följa mig in i mitt rum, förstår du, bara till dörren.