Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också kunde han knappt afvakta den stund, då »grefven af Lille» högtidligen gått ner för estraden och fram till Constance, hvars båda händer han tryckte, och han i sin ordning fick fatta hennes hand och föra den till sina läppar och hålla den kvar så länge, att det väckte uppseende. Kungen sade till Constance, att så ifrig han än var att få höra ännu flera prof på den charmanta näktergalens förmåga, ville han efter den sång han nyss hört, och som Constances hjärta helt visst ingifvit henne att sjunga, ej höra något annat. Med denna sång ännu genljudande i sina öron som i sitt hjärta, ville han inslumra under hennes tak. Hvarpå han bjöd henne och gästerna godnatt. Ännu några komplimanger, och de höga herrarne drogo sig tillbaka till sina rum för att där intaga en lätt supé. – Jag drar mig tillbaka till en sömnlös natt, hviskade hertigen af Berry betagen, när han för sista gången denna afton kysste Constances hand. Constance gick omkring som i ett rus bland sina öfriga gäster, hvilka snarast möjligt bröto upp och åkte hem, hvar och en af dem djupt gripen af de höga gästernas älskvärdhet och deras graciösa sätt att säga till enhvar just det, som denne helst ville höra. John Hall var den ende, som ej fått någon komplimang, ej ens för sin sköna Constance, men han hade också envist hållit sig undan bakom en af fönstergardinerna, hvarifrån han ostörd kunde betrakta Constance vid harpan och tänka på att han var lycklig och glad denna afton, och att detta var ackurat som i salig fars tid, att detta var något, som salig far skulle tyckt om. John Hall hade bitterligen känt, att det var ingenting, som gamle far skulle tyckt om af det, som passerat under senaste halfåret, och han hade försökt att icke tänka på honom för att icke blifva till rof för den våldsammaste förtviflan, men i afton kom den gamles älskade och saknade bild själfmant fram för honom. Han såg honom i den blå högtidsdräkten med spetskråset och de stora guldspännena på knäbyxor och skor och det pudrade och ombundna håret, görande les honneurs för de bourbonska prinsarne.
Mina barn lefra i landsflykt; jag har mist se det ena efter det andra af dem nedstiga i grnken. Sjtilf a.r jag g a m d och ofvergifven och lefver utrtn glans och hoghet. Uen and; skulle jag ej vilja utbyta mitt lif mot den maktigaste drottnings i viirlden)). Eller vid ett annat tillfalle: %Man bor lefva efter sin stallning. X ' ar man ej langre hor till denna varldens hogt nppsatte, ar det lojligt att liitsa sig vara det. Ringarna pryda vAra fingrar; det hander dock, att de falla af, men fingrarna hafva vi kvaro. 89dan r m Xadames filosofi, och man mBste erkiinna, sager Cherbuliee i sin essay, att nar det gdlde att finna trostegrunder, den gamla damen formidde lika mycket som trots nfigon filosof. ~ n n u dystrare skulle dock lifvet kommna att te sig for henne. Profningarnas mitt var icke riigadt. Yid 80 firs dlder foll hon omkull under en promenad och afbrot lirbenet. Tillstindet r a r i biirjan betankligt, men hennes mark~ardigt stnrka fysik segrade. Benbrottet kunde dock iclre lakas, hvadan Madame for sin Bterstbende lefnadannu sex &amp; r - fann sig berofvad formdgan att fritt rora sig. Kort tid diirefter drabbades hon af en ny olycka, hon blef niimligen fullstandigt blind pA bAda ogonen. PA detta satt afstangd friin den yttre viklden, koncentrerade hon sina tankar kring den underbare man, B t hvilken hon gifvit lifvet. Glansen af ha.ns makt och ara hade fordom niigon gLng skurit i hennes ogon; nu mildrades det starka skenet a€ den sloja, som tiden lagt diirofver. ~ l l mera t viinder hon sig dock friin sonewkejsarens ininne och dterglr sL g a r m till hnns barndomsoch ungdomsdagar.
Maj t till Bikels Ständers pröfning i Nåder öfverlemnade förslaget till förnyad Förordning, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller annan lägenhet fiån hemman, samma Utlåtande blifvit af Wällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda BondeStåndet bifallet, men att så väl Iloglofl. Ridderskapet och Adeln, som det Högvördiga Preste-Slåndet beslutat åtskilliga förändringar och tillägg i det af Utskotten tillstyrkta Författnings-förslaget; hvilka beslut blifvit, uppå skedde inbjudningar tili deltagande, af de öfrige Stånden i mer eller mindre tnon biträdde. Till följd häraf, och då det är Utskoltens åliggande att afgifva förslag lill de skiljagtige meningarnes samman jemkande, få Utskotten härigenom, efter §§:s ordningsföljd i det vid Utlåtandet N:o 28, fogade Författnings-förslaget, de skiljagtiga besluten anföra, med förslag till deras sammanjemkande i de fall, då frågan anses icke kunna förfalla. 1 Capitlet. * §. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har beslutat, att det här förekommande ordet: ”utskjlder” bör utbytas mot orden: allmänna onera, och i6 Lag-samt Allm, Besa.- och Ekon.-VIskottens Memorial, No 72.' ordet: "underhållas” mot uttrycket: hafva sin bergning; hvari, uppå skedd inbjudning, Wällofl. Borgare-Ståndet sig förenat, men de öfriga tvänne Stånden funnit sig icke kunna instämma.
Ut supra. S, D. Vid förnyad föredragning af Förstärkta StatsUiskottets den 29 sistledne September afgifne, samt den 3 denneB eftermiddagen på bordet lagä de, Memorial; Nio 503. Angående Lön - tillökning för Secreteraren och Cantzlisten vid Öfverlntendent». Umbetet. Ben 7 October f. m. N:o 504. Angående understöd af Staten till någre Inqvarteringsskyldige Städer. N:0 j05i Angående pension För framlidna RiksRådet Grefve Liljencrantz’* dotter Friherrin* nan Tornerhjelm; Fann Ridderskap®! och Adeln, att berörde gine Memorial borde till StatsUtskottet öfverlemna*. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den a dennes under N:o 506 afgifne, samt den s derpåföljde eftermiddagen på bordet lagdé, Utlåtande, angående den summa, sorn för Statsoch RiksgäldsVerkens behof erfordras, att genom Allmänna Bevillningen utgöras; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande borde till BevillningsUtskottet öfverlemna*. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följan* de från nedannämnde Utskott inkomne, samt dén 3 dennes eftermiddagen på bordel lagde, Utlå* tanden: Från StatsUtskottet: Af den 20 sistledne September: I fråga om hvad Casseurerné vid RiksgäldsContoirets CreditSedel Verk såsom miseräkningspenningar tillkomma bör; Af den 34 sistledne September; 509. 1 anledning af gjorde anmärk* Den 7 Octo her /, vt. 131 ningar vid Utskottets förut meddeldta Betänkan, de i frägan om ersättning för förlorade Angar m. m. vid gränslinien mot Ryssland ; Brån Statssamt Allmänna B ejvår tcck Oeconomit Ut/botten: Af den 2o sistledne September; N:o 510. Om Skattläggningsme hoden af Såg' och Mjölqvarnar.
Det kan icke förundra någon, alt den siste värde talaren, som motsatt sig decimal-systemets införande i fråga om mynt, i hvilket afseende likväl R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, nu jemväl vill motsätta sig det ifrågavar:de förslaget. Men då R. o. Ad. i afseende på myntet redan tillkännagifvit sin benägenhet för decimal-systemet, så förmodar jag, att R. o. Ad., i motsats mot Hr von Hartmansdorff, äfven i fråga om måll, mål och vigt, skall visa samma benägenhet för systemet. De vådor, som af detta system skulle, enl. nämnde talares åsigt, för del allmänna upkomma, det löje, som han deråt sökt gifva, fruktar jag icke skall på R. o. Ad., som i denna fråga vid flere föreg:de Riksdagar uttalat och ständigt vidblifvit sin mening, göra något serdeles intryck. Att mot dicimal-systemet, sådant det nu i Utskms Betänk, blifvit i öfverensstämmelse med K. Propos. föreslaget, söka skäl af de svårigheter dess införande rönt i Frankrike, synes mig så mycket besynnerligare, som just i den punkt, hvilken här i landet skulle medföra lika stora svårigheter som i Frankrike, Utsk:n afstyrkt en så beskaffad förändring, och i stället förordat en mera lämplig, hvars genomförande vore förenad med mindre olägenheter i handel och vandel. Orsakerna till de svårigheter, som mött systemets införande i Frankrike, beslodo nemi. just deruti, att de gamla enheterna icke bibehöllos, utan att man tog andra mått, hvilka för folket voro helt och hållet främmande. Det är detta, som Utsk:n afstyrkt och på denna grund hafva Utsk:n jemväl afstyrkt Hr Wallenbergs motin, hvilken hemställan blifvit af R. o. Ad. gillad. Då Hr von Hartmansdorff åberopade en föreg:de talares, Hr von Kraemers, yttrande i denna fråga, glömde Hr von Hartmansdorff, att han talat i samma syftning, som jag nu gör. Han talade nemi. emot införandet af enheter, som af folket icke vore kända.
Jag läser i dessa spalter, fyllda med allt det nonsens, som är samladt i de tidningar, hvilka publiken läser, detta nervkittlande, hetsande, kryddade, förvrängda och förvrängande godtköpskram, hvilket är bestämdt att intagas vid måltiderna af öfverretade hjärnor, hvilka icke ens i vaket tillstånd tåla att ett ögonblick befinna sig i hvila. Medan jag läser, försvinner småningom hela den besynnerliga känsla, hvilken kommit mig att frukta den stund, då jag skulle tvingas att röra därvid med mitt minsta finger, och jag blir hvad jag förbundit mig att vara, en ödmjuk tidningsneger, hvilken låter udda vara jämt och för resten gör sin skyldighet. Jag öfvar mig i konsten att söka ut bagatellerna, som äro pikanta, och lämna allvaret, som endast är värdefullt, åt sitt öde. Och jag skrifver, skrifver och skrifver. Naturligtvis i den stil, som är angifven, och som skall begagnas. Jag gör mig en alldeles ny moralprincip. Jag skrifver nämligen aldrig mot min öfvertygelse. Detta blir mig så mycket lättare, som i hvad jag skall skrifva aldrig några öfvertygelser komma i fråga. Och det synes mig oändligen löjligt, att jag har eller haft en öfvertygelse. Det är kanske inte så säkert, att jag ens har någon sådan. Beskrifver icke Darwin utförligt och med sakkunskap, huru vissa organ hos människan saknas, under det att de finnas hos djuren. Men af dessa organ förekommer ett rudiment, hvilket på ett skämtsamt sätt erinrar om, hvad som tillhör öfvervunna stadier. Dessa organ hafva försvunnit genom att de icke blifvit begagnade, och att de icke blifvit begagnade, kommer däraf, att de befunnits onödiga vid en stigande utveckling. Så lär till exempel vara med svansen, hvilken människan slutat att använda mot ohyra, sedan hon lyckats öfva upp de för detta framfötterna till händer. Men månne icke vår så kallade öfvertygelse kan blifva en sådan svans, som krymper ihop till en löjlig, osynlig stump, hvilken döljes innanför skinnet? Man skulle kunna tro det, när man ser, hur föga den kommer i fråga att användas.
Utskrn hafva ej heller gjort någon rubbning deruti, såsom Grefven anfört, och ej heller har t mitt förslag något annat blifvit ifrågasatt, Med sådana afgifter förhåller det sig alltid så, Den 8 Murs c. m. att de kunna förandras, när den person, vare sig barnmorska eller skolmästare m. fl. som här nämndes, afgår eller det med en sådan person afslutade coniract löper lill ända. Alltså hjelper det icke att säga, det afgifterna skola bestämmas lör hvarje år, emedan contracterna kunna vara uppgjorda för längre tid, och likaledes, derigenom att contracterna Under årets lopp tilländagå, förändring kan uppkomma. Jag lior att den siste värde talaren, om han närmare fästat sig vid de förändringar jag föreslagit, måhända icke funnit skäl alt dem afstyrka. Annat är att i sockenstämma indraga, såsom lian nämnde, alla slags gerningsmän och mindre bemedlade personer, som i församlingen finnas, blidt de någonting hafva alt betala; annat är att lala dem, hvilka betala tillin i ridrs bevillning efter 2 art., få en rösträtt härvid. Vi hafva församlingar på manga stallen, der falu iksinrättningar och större handtverkerier finnas, t. ex. på Gottland. Detsamma äger ruin i Calmar län och i alla provinser, sorn ligga vid kusten, iler köpingar finnas, hvilka tillhöra landsförsamlingarna och hafva en mängd personer, sorn i deras mån böra bidraga lill allmänna fattigförsörjningen, till skolundervisningen och till allmänna anstalter för helsovurden. Del är väl icke skiil, att de, som oftast mest bidraga alt öka kostnaderna i sådant afseende, skola blifva alldeles befriade derifrån. När man 1111 icke går längre, än, såsom jag haft ä~ rån föreslå, till dem hvilka erlägga en bevillning af 2 rtdr för näring, rörelse eller lägenhet, så mäste det viii vara skäl att desse deltaga i de allmänna afgifterna. Men icke må de komma in och rösta med församlingen i fråga 0111 andra saker, som de icke hafva att bekosta.
Ständer hemställas. 5:0 Förut, då Octroyen innefatta le ett Contracf, hvarigenom Bolaget åtog sig att med bestämda vilkor på iöreskrifven tid fullborda Canalen , var Statens förhållande tili Bolaget annorlunda än nu, då Bolaget anser Staten ensam böra vidkännas det deficit som uppkommer sedan hela Actie capitalet och Bolagets öfriga ägande tillgångar äro använda. Förut var administrationen Bolagets ensak och Banco Styrelsens rättighet och åliggande endast att tillse , det arbetet och Discont-rörelsen så förvaltades, att Bankens Säkerhet vore förvarad. Nu mera och särdeles om anslag skulle göras för längre tid, verkar administrationssättet nära lika mycket till Statens som till Bolagets directa fördel eller skada, hvarföre ock Utskotten föreslå att Banken och det Verk hvarifrån bidraget utgår må tilläggas ovilkorlig rättighet, att erhålla fullständiga upplysningar och förslag öfver det verkställda och tilärnade arbetet , samt att anmärka allt som finnes anmärkningsvärd!, med rättighet att innehålla anslagen intilldess afseende göres å det som till rättelse är uppgifvet. 6:0 Om under någotdera af de 6 åren allt påräknadt arbete icke skulle kunna utföras, så tillstyrka Utskotten att den besparde summan må det påföljande året få begagnas; men att den del 1550- Den 17 Juli. del af änslags-summorna ■, sorn år 1820 Icke är till arbetets fortsättning disponerad, ingalunda ina anses såsom en Bolagets ovilkorliga fordran; dock kommer denna punkt att förfalla i händelse bidraget skulle bestämmas att fortfara under tio års tid. 7:0 Emot de nu föreslagna ytterligare biträden anse Utskotten all af Ganal-Bolaget upp^ gifven pretention å ersättning af Stats - Verket helt och hållet försvinna. Angående de medel, hvilka skulle kunna utses till det nu för Götha Canal Bolag före* slagna lån-biträde, så, och efter det Stats-Utskottet ganska bestämdt förklarat, det hvarken uti Kongl.
Detta är likväl icke annat än partiella förhållanden, och det hindrar icke att i allmänhet förhållandet varit så bedröfligt, att det varit anledning för Ländshöfdingarne i Stockholms och de nästintill gränsande län, att hos K. M. göra und. förfrågningar huru i denna sak borde förhållas. Jag nekar icke att jag var den siste af Konungens Bef:h:de, som vidtog detta steg, och måhända hade jag icke gjort det, såvida icke mina embetsbroder varit mina företrädare; ty jag har förutsett hvad som möjligen derigenom skulle kunna inträffa och huru svårt det skulle kunna blifva för Konungens Bef:h:de att här uppträda emellan räntegifvare och räntetagare i detta afseende. Det förhållande, som här är uppgifvet ifrån en räntetagare i detta afseende, tyckes gifva anledning lill att äfven den nu vidtagna åtgärden kan medföra olägenheter, och om än Konungens Bef:h:de inom Stockholms län för delta år varit fritagen ifrån den svåra befattning att här uppträda såsom arbitrair domare emellan räntetagare och räntegifvare, så tror jag åtminstone att detta har sin grund i mycken beredvillighet å båda sidor, men icke vågar jag tro att detta alltid skall inträffa. Således får jag för min del bestämdt afstyrka detta förslag i 6 punkten, såvida det icke sättes i sammanhang med den 7, nemi. att för hvarje år en minimivigt måtte utsättas för räntespanmål. Jag tror visserligen icke att vid ett sådant tillfälle minimivigten kommer att bestämmas efter den sämre sädens beskaffenhet, utan förmodar jag, att den ärlighet och den redbarhet hos de ma^-kegångssättande personerna finnas, att de eftertänka noga huruvida icke någon skillnad kan äga rum emellan den säd, som i anseende till årsväxten är sämre och den, som blifvit försämrad genom missvårdad skörd. Jag skulle vid detta tillfälle önska, att discus - Den 29 Mars. 523 sion fmgé på en gång omfatta både 6 och 7 punkterna, ty jag bekänner uppriktigt, att så gerna jag ville godkänna den 6 punkten, så vågar jag det icke i händelse R. St. skulle underkänna hvad som är föreslaget uti den 7 punkten. Hr von Hohenhausen: Frih.
: det i vara skolor ett allt för stort antal ynglingar, som, agna sig åt praktiska varf, för att dessa bör&amp; betraktas som en onderordnaa beståndsdel oc11 det Pr alltid ett ej ringa fåtal flickor, livilka ej * våga sätta sin lit till den osiikraste af alla försörjniiig~väga~ - den liiisinoderliga. För det andra finnes det ett berättigadt lwaf pli realisin i undervisning och ga att skolan slrall ned dela kiiiiskaper för lifvet. Detta kraf ghr e j i olika riktning. för de bida könen och bör kunna iippfyllas, iitaii att inan inskriinker sig till ett ytligt encyklopediskt vetande. Flickskolan liar varit i detta fall ett larorikt experiinentalfalt för de iiya id6erna, sainskolonia koinma utan tvifvel att Blifva ett annat. Experimenten liafv? sin bedröfliga sida, det kan inte iiekas, men det @ ler i pedagogiken som i ' medicinen, livar skulle vi st5 utan dem? ' E11 annan inviiudning, som riktats. mot det praktiska i anordnaiidet af samskolan ar, att flickorna till. följd af att deras intelligens vore antingen svagare eller olikartad, ej kunde följa den undervisning, soin ineddelades gossarne. Redogörelserna för de olika ländernas samskolor äro dock eniga, att i detta fall ingen svårighet föreligger. &amp; t finnes andra sk21 till den ringa del kvinnan haft i inänsk-, ', 9 liglietens intellektuela arbete an en underliigsenliet i hennes intelligens, och inan idiste för att verkligen finna reda p % den omtalade olikheten i de båda könens begåfniiig, som skulle göra samundervisningen till rent af eii skada, vänta till dess saniskolorna lainnat oss en större erfarenhet härutinnan. De jämförelser, som hitintills gjorts, lida namligen af betänkliga inotsagelser. Si har iilan t. ex. i Norge funnit, att flickorna ha svarare an gossarne för inateinatik, och i Amerika har man kommit till motsatt resultat.
Fiskeskären Norrsten och Wässarön, utarrenderade hvardera för 2 fjer - Expeditions-Utskoltets Förslåg till und. Skrifvelse j N.-o 223. »lingar strömming, utgörande för det förra mindre och för det senare mera, än derå varande grundränta. Frötuna Skeppslag, Frötuna Socken. Fiskeskären Dyngskär, Inre och Yttre Fredlarne samt Källskär, alla ritan grundi äntå, men utarrenderade, det förstnämnde för 2 R:dr 24 sk.; Fredlarne för 5 R:dr 8 sk. och Källskär för 10 R:dr; samt fiskeskären Gillöga och Skarf, utarrenderade, det förra för 2 tunnor, 3 fjerd ingar och det senare för 3 fjerd ingar strömming, hvilka arrenden utgöra mindre än den lägenheterna åsalte grundränta. Götheborgs och Bohus Län. I Orousts och Tjörns fögderi: Holmarne Stubbersholmen och Ly k torsholmen i Morlanda socken, upplåtne under arrende för 10 sk. Banco årligen; samt i Norrvikens fögderi: Holmarne Olskär, Nödet, Svartskär, Makrilskär, oell Kläholmarne ,utarrenderade för 3 R:dr 4 sk. årligen, holmarne Skarpudden, Wattenholmen och Wedholmen, upplåtne under arrende för 37 sk. årligen, holmarne Ölhören eller Öbbören, stora och lilla Brattholmen, Kållen, Måskär, Häskär, Wester Srnåskär samt stora och lilla Klöfskär i Tanums socken, å hvilka vid utlysta auctioner under flera år något arrende-anbud icke blifvit gjordt, samt oskattlagde och till enskild besittningsrätt ej upplåtne holmarne
Någon fara synes ej eller skola härflyta deraf, att den redan gifna tillåtelsen, att utmätning må följa Underrätts dom, jemväl tillämpades å exekutorers beslut i utsökningsmål, enär härvid förekommer, att Konungens Befallningshafvande ej kan döma till utmätning för annat än klar och tydlig fordran, eller der den sökte ej har ringaste skäl för de jäf, han emot fordringen kan anföra, hvadan oek hans klagan icke bör i detta fall medföra större verkan, än sorn blifvit tillerkänd det emot Underrättens beslut erlagda vadet. Det är följaktligen enahanda verkan, som Rikets Ständer ansett böra tillerkännas de Konungens Befallningshafvandes och exekutorers beslut, för hvilkas verkställighet sökt ändring nu utgör ett hinder enligt 1 §:n 9 Kap. Utsöknings-balken; och för åstadkommande af denna, efter Rikets Ständers omdöme, vigtiga förbättring i exekutions-väsendet, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdandet af en Författning, lydande, som föijer: I likhet med hvad genom 1 §:n 9 Kap. Utsöknings-balken, 2 §:n 2 Kap. samma Balk, sådan den lyder i Kongl. Förordningen ilen 29 November 1823, samt Kongl. Förordningen den 18 nästpåföljda December redan blifvit stadgadt i afseende på verkställighet af Konungeus Befallningshafvandes utslag i skuldfordringsmål, der saken ej går öfver tre hundra daler elier der gäldenäreu hos Konungens Befallningshafvande uteblifvit eller utau allt jäf eller invändning skulden erkänt; varder förordnadt, att utmätning å Konungens Befallningshafvandes utslag äfven i öfrige mål må, utan hinder af deremot anförda besvär, genast följa, med rättighet för den sökande att det utmätta godset, emot full borgen, lyfta. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Maj 1851. 128 ExpeditionsKisko t leta Förslag till tind. Skrifvelse, N.-o 71.
Utskottet tror allts % .på izågon slags * ha9.monia prcetaóilita, som låter äktenskap i tidig ålder endalst ingås af kvinnor, som mognat i tidig ålder. Se der om nå.- gonsin en rosenröd optimism, som i all sin idealistiska, att nu ej säga ideologiska älskvärdhet tager sig skäligen oväntadt ut hos vhrt realpolitiska lagutskott. Den som något känner hur det går till på landet, der tidiga äktenskap äro vanligast, vet nog också, att de ej slutas af de tidigast mogna, utan af dem, der välvisa pappor och mammor nied lock och pock förmå dertill, - och det är kanske ntigot mindre idealistisk t. Bifall till ansökningar om äktenskap af omyndige har motiongren tänkt sig bura gifvas endast i trängande fall, hvilket naturligtvis skulle göra pröfningen af dem vida lättare, än utskottet. förmenar, och dermed afven minska deras antal. Ned ett ord, utskottets skiil mot reformen iiro mycket svaga. Men det ar ej p&amp; dem dess öde beror. Den skall ha att genomgå sin pröfvotid, siisom rUt nytt h k i viislden. Den skall ' falla, och falla om igen; - * &gt; B. Siz. För behandlingen af PEï Bo: p förra hiiftet omtalade motion, har har ofvan utförligare blifvit redogj jordt. Bland öfriga dels afgjorda, dels p&amp; vidare utedning beroende arenden må nämnas: om upphäfvande af s. k.
På begäran om del af prot. häröfver, har ruan väl fått vela beloppet, som sålunda varit utlemnadt, men ej fått uppgift på actiernas serie, nummer och valör, hvilket föranledt mig att skriftligen begära en sådan uppgift på de actier, som varit ullemnade, som dock ej kunnat erhållas, enär derom ingenting influtit i prot. Jag anhåller, att BancoUtsk. måtte lemna del af fullmäktiges och discont-directionens oraröstningsprot. i dessa alseenden, äfvensom i dem, der Utsk. icke gillat fullmäktiges beslut; att Utsk. ville tillika upplysa förhållandet med bankens och Riksg.verkets förenämnda ombud i Götha-canaldireclion och Tit. Grapengiesser samt den instruction, dessa ombud haft för utöfningen af sitt kall, i och för begagnandet af de till bevakning, som ofvan nämdt är, från disconten utlemnade Gölha-canal-actier; med hvad rätt banken under sednasle bolagsstämmorna medgifvit utlemnande af några och icke alla i Bancodisconten belånta actier, och hvarföre ombuden icke blifvit med fullmakter försedde, och som bort vid bolagsstämmorna uppvisas; ty som nu förhållandet varit, synes Bancoslyrelsen med skäl misstänkas att hafva blifvit inledde i en intrig, alldeles främmande för så Don 10 J ii n i f. m. val bankens styrelse, sorn förnärmande Götlia-canal-bolngs ratt, samt möjligen ledande till framtida reconventions-anspråk emot Banco-discontverket. Af alla dessa förenade anledntr anliåller jag om återremiss af betänkandet. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Den omständighet, hvarvid Frih. Cederström fästat uppmärksamhet, är heil enkelt sådan, att reglorna för Götha-cänal-bolag föreskrifva, alt actierna icke behöfva af actieägarne företes, utan blott bevis, att de äro belånta i banken eller deponerade i ränteriet; men dessa bevis skola tillika innehålla, alt actierna icke återställas, innan bevisen blifvit återlemnade.