Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A Södra teatern utföi-as nu de förnämsta rollerna af hrr G. Bergström, R. o c h E. Wagner, Ekelund, Stavenow o c h A n d e r samt fru Stavenow o c h fröken Ohlsson. V i återkomma. En svensk romans-afton beredde oss i torsdags f. v. fru Dagmar Möller m e d biträde af hrr Tor Aulin, V. Stenhammar, V. Peterson-Berger o c h W. AViklund. Programmet var särdeles underhållande. Tonsättare sådana s o m Lindblad; Geijer, Josephson, Hallström o c h Söderman förskaffa åhöraren alltid angenäma stunder, särskildt då deras kompositioner få en så varm o c h känslig tolkning, s o m fru Möller förmår att skänka dem. Som förmedlare mellan de nyssnämnda tonsättarne o c h den nyaste tidens representanter å programmet, hrr Sjögren, Stenhammar och Peterson-Berger — alla tre m e d vackra och tilltalande saker — stodo L a g o, Körling o c h Svedbom äfvenledes väl företrädda. G e n o m samtliga dessa romansers föredrag visade fru M. till fullo, att hon är en romanssångerska af rang och säkerligen den bästa, vi för närvarande äga härstädes. Stämman är visserligen något spröd o c h tunn, m e n detta glömmer man lätt på grund af det förträffliga o c h spirituella föredraget. U t o m romanserna upptog programmet trenne karaktärsstycken för violin och piano af Ludv. Norman, hvilka af hrr Aulin o c h Stenhammar erhöllo en särdeles g o d tolkning. Den fulltaliga publiken hyllade de uppträdande o c h särskildt naturligtvis fru Möller m e d de lifligaste applåder. Aulinska kvartettens 50-de kammarmusiksoaré och 10-års-jubileum. Tisdagen den 16 d:s var det fest i Vetenskapsakademiens gamla minnesrika hörsal. Där gaf nämligen då den högt uppburna Aulinska kvartetten sin slutkonsert för säsongen, den 50:de i ordningen under sällskapets tillvarelsetid, decenniet 1887 — 1897. Programmet upptog Beethovens stråkkvartett e-moll, o p.
I stad, der vederbörligen faststäldt reglemente för förvaltningen af stadens drätsel redan finnes, må dervid förblifva, så vida det med de i denna lag stadgade grunder är förenligt. 76 § (§ 69). Drätselkammaren skall bestå af en utaf Magistraten tillsatt magistratsperson, en af stadsnämnden bland sig utsedd ledamot samt i öfrigt af så många af stadens äldste eller allmänna rådstugan valde ledamöter, som i hvarje stads drätsel-reglemente stadgadt är. Ledamöterne böra, efter viss stadgad tid, ombytas. 77 § (§ 70). En hvar medlem af en stadskommun vare i allmänhet skyldig, att till de utgifter, som enligt 5 § böra uttaxeras, lemna bidrag i förhållande till den sammanlagda bevillning för hus och tomt, jord, näring och rörelse samt lön eller pension, som i nästförut upprättade bevillnings-taxeringslängd blifvit honom påförd; dervid dock iakttages, att de i 26 § omförmälta afgifter för bränvins tillverkning och försäljning samt bevillning, som påförts utan hänsigt till motsvarig inkomst, ej må vid stadsutskylds bestämmande i beräkning tagas. Personliga tjenstbarheter, hvilka i en stad utgjorts efter förut lagligen antagna grunder, skola fortfarande, till dess annorlunda varder förordnadt, efter samma grunder utgöras. Stadsutskylder påföras under följande fyra särskilda titlar: Husoch tomtskatt, som lägges på hus och tomt jemte stadsjord, som kan vara till tomten lagd; Jordskatt, sorn lägges på annan jord, än som till hus och tomt hörer; Näringsskott, sorn lägges på näring och rörelse, samt Löningsskatt, sorn lägges på lön och pension. 203 79 § (§ 71). Der i lag och allmän författning stadgadt är, att vissa stadsbidrag skola efter andra än de i denna lag bestämda allmänna grunder utgå. eller att vissa, enligt samma lag, från skattskyldighet eljest befriade innevånare skola till fyllande af särskilda behof bidraga, gälle till efterrättelse hvad i ty fall förordnadt är.
Fan få bela fttt bebof fullt ut, ocb att 460,000 91:br änbocf blifroa öfroer på 5 år titt (lanaler ocb ©trömrenéningar, fallit att 200,000 9?:br berutöfroer blifroa att tillgå om man äfroen tager näfta Sliföbagöår i beräfning, feban på befi eftra fiffgån* gar förjl blifroit afbragne PlifSbagcfoffnaberna. Sitt görfroaréroerfet äfroen bör framfor danalcr ocb ©trömrenöningar utbeFounna fnvab år. S)?aj:t begärt, är min mening; emeban fFaban af briftanbe förfroaröanjfalter i fa* rånö fltutb, antingen är obielpelig, etter odF fiörre, än fbr* luften på Ganalcrö ocb ©frömrcnöningarS förbröjba full* borban. Pligtigbeten att jemroät för näflfommanbe 91 i f ö b a g 3
Det har väl varit stadgadt, att vid forsling af Fångar, som för svärare förbrytelser varit lagförde eller dömde, eller för ett våldsamt och listigt uppförande kända, en Kronobetjent alltid skolat vara följagtig , m n vid den vanliga KronoBetjeningens, så mycket i senare tider förökade göromål, hor delta Stadgande blifvit på flera sätt gjordt utan verkan, dels genom serkilda, för hvarje fall gift a förklaringar öfver hvad som gjort en sådan Fångens nogare bevakande undtr forslingen nödvändig , dels genom den tydningen , att Fångiöraren, ehuru dertill utsedd, blott genom tillfälligheten att han innehade eller brukade ett till Fångtöring anslaget Hemman, likväl i sjelfva sin egenskap af Fångförare vore en slags Kronobetjent, hvilken egenskap af Kronobetjent, som han sjelf så oskyldigt erhållit, han icke heller dragit i betänkande att öfverlåta på sin Son eller Dräng, någon gäng till och med på sin Hustru eller Piga. Många förnyade brott hafva af de Rymmare , sorn genom denna bristfälliga bevakning fått tillfälle undkomma , blifvit föröfvade * månglalldiga Rättegångar rörande förvållande till Fångars flygt uppstått, hvaraf följden blifvit, att den, som aldrig bestämdt åtagit sig vissa skyldigheter, och aldrig fått eller kunnat få någon underrättelse pm, hvaruti de egentligen bestodo , ibland blifvit straffad för ett välment oförstånd, ibland fått njuta okunnigheten lill godo såsom ursägt för ett verkligt straffbart förhållande. Då en noggrann bevakning af de Personer, hvilka den allmänna säkeiheten 326
Då det icke mera kan vara obekant, att jag yttrat ett afgjordt nit för en förbättrad uppfostran i allmänhet inom fäderneslandet, så är det rimligt nog, att jag, genom mitt motstånd i denna fråga, ådrager mig beskyllning för att hysa ensidig förkärlek till en viss form, till den grad att jag skulle orättvisligen förneka våra nuvarande läroanstalter allt värde, eller missunsamt vil ja beröfva dem rätt till allt deltagande af Nationen. Likväl kände jag mig icke träffad, om en så beskaffad tydning af mine åsigter och moliver skulle gifvas. Jag har gjort mig sjelf reda för dem, och anhåller att få framlägga dem ytterligare, än hvad som redan skett. Om jag icke finner våra närvarande Läroverk så förträffliga, som deras nitiske försvarare påstå, lärer jag icke vara ensam i en sådan mening, den jag hämtat, både från theoretisk forskning, egen erfarenhet och såsom slutsats af den verkan de åstadkommit på Nationens närvarande bildning. Om jag fritt yttrar den mening, alt samtlige behöfva väsendlliga reformer ej allenast till undervisningssätt och omfång, utan äfven hnfvudsakligast till organisationen af deras styrelse och ekonomi, så torde jag till stöd för verkligheten af ett sådant be - Den 14 Augusti f. ra. 35 hof blott få åberopa de Revisioner och Committeer, hvilkas blotta tillkomst ådagalägger en allmännare känsla och öfvertygelse derom. Då en sådan reform af omständigheterne försvåras och uppskjutes till en obegränsad framtid, så må det vara förlåtligt, om deraf uppkommer nedslagenhet och bekymmer för just denna stundande framtid, och jag bekänner öppet, alt så är min sinnesstämning; men deraf följer icke, att jag är afvog mot nuvarande Läroverk, eller att jag missunnar Lärarepersonalen goda lönevilkor! — Tvertom ville jag gerna bevilja förökning för desse, som för andre löntagare, om landets och StatsCassans tillstånd gjorde sådant till en lätt sak, och om jag derjemte kunde öfvertyga mig, att endast löneförbättringar voro nog för att vinna det hufvudsakliga ändamålet: förbättrad uppfostran.
Det är, tänker den också, och hvilken bleckslagare som helst jag mig, något liknande som föräldrar, fastän i bör kunna tillverka en dylik. Ett litet rör följer långt högre grad, erfara, då de se den unga utmed » bleckmåttets » insida ned mot bottnen, dottern harmoniskt atvecklas både till kropp och och upptill mötes detsamma af det tvärs öfver själ och plötsligt — utan att de egentligen veta huru det gått till — finna barnet förvandladt till sprutan ligganda rör, som man blåser i. Såsom ett bevis på, huru man kan få » pjåska » en älsklig och älskvärd ungmö. Samma häpenmed fröplantorna — i deras » grönasteungdom het, samma förundran! » Hvad hon är skön, vår — vill jag nämna att jag mången gång spjälat blomma! » itu en tändsticka, för att få nog fina stöd till » Men alla blommor äi-o icke vackra, » hör jag veka &gt;glox » - plantor, och nyttjat fin tråd till bindnågon invända. Säg mig dock, hvilken blomma garn. Det faller af sig själft att man måste kan kallas ful? Icke någon, skulle jag tro. Nej handtera de små plantorna med öm varsamhet. mer och mindre vackra äro de, livar efter sin För att från de finludna bladen afiägsna en eller art, åtminstone tycka blomstervänner så. Och annan jordsmula eller dampartikel, som ej på » tycke och smak kan ingen förta ' ». annat sätt kunnat bortskaffas, har jag begagnat I hopp om att många af Iduns läsarinnor älska mig af — ett sädeskorn. Ja, vet ni, det går rikblommor och vidare förutsatt att de icke tröttna tigt bra. Och där borta i stråbuketten fann jag, på mina små uppsatser, vill jag någon gång återhvad jag i den vägen behöfde. komma, för att i korthet redogöra för mina erHvad egentligen angår skötseln af frösådden, farenheter angående några blomsterbarn, hvilka har jag nu icke något vidare att tillägga. Härjag fostrat upp från frö. vidlag, som i mycket annat, torde man vinna Au revoir! mest genom praktiken.
Ledamöter, som röstat derför» erkänna "att om de ifrågavarande FordringsAnspråken vöre af alldeles lika beskaffenhet med dem som 1812 till liquid upptages och godkändes (och sådane torde det tillåtas mig alt framvisa) så hade en sådan omständighet, icke 111 a u skäl kunnat åberopas för godkännandet äfven af förenämnde lie c lama-: lione r,” Någre Afdelningars Ledamöter görg Ufven en Väsentlig skilnad mellan E nili a r g o "som kunde af samma Regering (sorn dem ålagt) efter behag fri gifvas eller ersättas" och uppbi-ingningar pller kaperi er, som ehuru af deras Regering medgifne icke varit af densamma anbefalde; och destomindre kunde medföra någon omedelbar Ersättningsskyldighet för denna Regering, § t a t s-U tskottets Betan kan den. 17 3 sorn sådane Ka per iers Behörighet, skall af vederbörande Domstolar p r ö f v a s. Hufvudfrågan syims sålunda hero på rigtigheten af dessa åsigter, och jag anhåller derföre få till Utskottets a K görande hemställa; Om det ej för den lidande Medborgaren är alldeles lik-: giltigt, om lian genom den ena eller andra åtgärden (af Magter med hvijka Riket varit i Plt fredligt förhållande) förlorar sin i jofliga Näfingsfqretag och i skydd af Tractater, på Hafvet vågade Egendom? Vidkommande
Vid betraktande af denna indelning måste det erkännas, hvad pastoratsindelningen beträffar, att å ena sidan en och annan socken alltför ofta låter locka sig att söka skilsmessa från det pastorat, hvartill den af ålder hört, utan att betänka de kostnader, för hvilka den utsätter sig, och utan afseende derå, att den Kyrkoherde, de skulle få, beredes en knapp utkomst, men å andra sidan måste det ock medgifvas, att ett och annat pastorat är större, än att dess Pastor, med möjligen bästa vilja, kan besörja själavården till egen och försam o lingens tillfredsställelse. Samma förhållande är med domsagorna, synnerligen Södra Ångermanlands, hvilken o icke möjligen kan hinna skötas af en domare, och Södra Ångermanlands fögderi borde äfven delas i tvenne, emedan det för en Kronofogde och en Häradsskrifvare vill, när folkmängden år ifrån år tilltager, blifva vanskligt att sköta de med hvarje år sig ökande göromålen. Af länsmansdistrikterna äro flera alltför stora och fordra klyfning. Af sådan beskaffenhet är Ramsele distrikt, som innefattar en areal mera än dubbelt så stor som hela Blekinge län, och om såväl fögderiets som detta distrikts fördelning i tvenne har jag nödgats hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning. Länet har tvenne städer, Hernösand och Sundsvall, begge sjö- och stapelstäder, samt en köping, örn o sköldsvik, belägen i Själevads socken af Norra Ångermanland och lydande under Själevads pastorat samt Norra Ångermanlands domsaga. Om denna köpings upphöjande till stad har under qvinqvenniet ansökan blifvit gjord, men som afslagits genom Kongl. Brefvet den 13 April 1858. Under qvinqvenniet har i den administrativa och ecklesiastika indelningen den förändring blifvit vidtagen, att Gåreleselet, genom Kongl. Brefvet den 8 Januari 1858, i administrativt och ecklesiastikt hänseende flyttades från Ramsele till Junsele socken; men vid qvinqvenniets slut återstodo dock följande oregelbundenheter i den administrativa indelningen, nemligen: Hafverö socken.
Utan att förneka vidden af den arbitrerande magt i så beskaffade frågor, hvilken, genom 8 mom. 4 § Tryckfrihets-Förordningen, är Hof-Cancelleren preliminairt och Konungen definitivt tillerkänd, hyser dock Utskottet, lika med Justitiae-Cancelleren och Tillförordnade Stats-Secreteraren, som bägge afstyrkt bifall till indragningen, den mening att, då, vid Skrifters bedömande, obestämda slutföljder icke må dragas af tvälydiga uttryck, det i Gonversations-Bladets anmärkta artiklar nyttjade framställnings-sätt, hvarken varit smädligt, ej eller af någon förledande och vådlig egenskap; börandes emedlertid Utskottet tillägga, att, bland nio fastställda Tidnings-indragningar, denna ensamt kunnat af Utskottet anmärkas. 2:0 Emot Stats-Rådet oeh Föredraganden, rådgifvande åtgärderna i Krigs-Expe - 4 Cons titutions-Ut skottets Memorial. N.o 36. ditionen till uppdragandet af handelstransaction om Örlogs-skepp åt en enda Embetsman, tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af vederbörande Förvaltningsverk. Af Stats-Råds-Protocollen inheintas, bland annat, att, vid föredragningen af Handelshusets härstädes Micliaelsons &C Benedicks underdåniga ansökning att få tillhandla sig Linie-Skeppet Tapperheten eller Manligheten, fullt tackladt och utredt, och om köpe-vilkoren med H. E. Herr General-Amiralen Grefve Cederström öfverenskomma, Stats-Secreteraren och Siats-Rådet den 22 Februarii 1825 i underdånighet hemställt, det Herr Grefven måtte anbefallas att från sökanderne infordra bestämdare uppgift å anbudet, och, efter intagna nödiga upplysningar, angående
I afseende å 1860 års förordm, ang:de ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, måste jag bekänna, att det är en lycka så länge dess lista § icke föranleder mer olägenhet, split och förföljelse är den, så vidt för mig är bekant, hittills gjort. Detta måste likväl, i min tanke, tillskrifvas den omständighet, att §:n icke får tillämpas med mindre domkapitlet förklarat skäl till åtals anställande vara för handen; och att ännu domkapitlen visat sig fogliga. Någon garanti har man dock icke för fortvaro häraf, och således kunna hvilken dag som helst för den menskliga känslan sårande uppträden föranledas. Jag tror det förtjenar att tagas i öfvervägande att §:n kan för närvide qvarstå endast derigenom, att temmeligen uppenbara lagbrott tolereras. Men då den är alldeles onödig, synes mig att den bör så snart som möjligt borttagas, ty att bestämmelser qvarstå, som icke kunna tillämpas, främjar ingalunda i allmänhet lagens helgd. Helst skulle jag derföre önska att lista och 7:de §§:ne alldeles upphäfdes och citaterna i 3:dje och 6:te §§:na derefter rättades, men om Lag-Utsk:t skulle finna betänkligt att gå så långt, vill jag alternativt föreslå, att den magt, som 7:de §:n tillerkänner domkapitlet, lades i K. M:s egna händer, och domkapitlet ålades att inkomma med utlåtande i målet. Då följdes öfver hela riket samma princip och man behöfde icke befara anställande af rättegångar, som utmärkte religiös förföljelse. 7:de §:n skulle då ändras till följide lydelse: »För villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i lista §:n sågs, må ej åtal ega rum med mindre Konungen, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang och domkapitlets hörande, förordnat att åtal anställas må». Mot syftningen med § 2 i denna förordn. tror jag icke att någon grundad anmärkning kan framställas.
Jag yrkar således afslag på detta lånebi» tr^de, så mycket mer som det skäl, man anfort, att Aeademiens^ fonder i Ranken lidit genom myntets försämring är mindre grundadt, emedan det icke är Academien, sorn lidit, utan de fattige Studerande, sorn af dessa fonder njuta Stipendier. Att nu bevilja ett lånebiträde a£ detta skäl, vore att, i omvändt förhållande, förnya historien om Smeden och Bagaren. Herr von Heyne, Georg : Jag tviflar icke,' att ju Upsala Academie är i behof af det begärta lånet, då den förmoöeligen noga betänkt sig, innan den addresserat sig derom till H. K. H, Kronprinsen. Om Banken hade sådana tillgångar, att den kunde utlåna summan, eller tillskapa nya sedlar, så kunde Upsala Acadeinie få begagna så val denna fördel, sotp någon annan. Men då nu inga andra lån blifvit föreslagne än Discontoch Fastighetslån, som icke få gå till så stor summa, så är ingen annan utväg öfrig, än att taga sin tillflykt till StatsObligationer, hvilka icke torde böra utgifvas till andra företag, än sådana, Den 19 September /. m. 2ol - som tillbaka skola blifva vinstgifvande i framtiden. Jag finner intet skäl, hvarföre Staten skall upplåna penningar, för att sjelf utlåna dem till Upsala Academie, och får således förena mig uti anhållan om afslag å Betänkandet. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold , anförde skrifteligen». (Se Bilagan N:o 2). Hvarefter Herr Bråkenhjelm munteligen tilläde : För Öfrigt får jag i anledning af de Herrars anföranden, som yttrat sig i ämnet, vördnadsfullt upplysa, att byggnaden är företagen på Kongl, befallning. Friherre Cederström, jacob: Det är egentligen den anmärkning, att, enligt Ständernes beslut, intet lån öfver en viss summa får. till någon individ utlånas, som jag vill uppta tili vederläggning. Jag vet icke, hvarföre Upsala Academie skall anses som en individ, då den är en allmän anstalt för hela Eilet.
Upplästes sjette punkten i första Betänkandet, så lydande: 0;n under något dera af de sex aren ålit påräknadt arbete icke skulle kunna utföras, så tillstyrka Utskotten, att den besparda summan må det påföljande året rå begagnas; men att den del af anslagssummorna, sorn är lRao icke är till arbetets fortsättning, disponerad, ingalunda må anses såsom en Bolagets . o vi! k örliga fordran. Dock kommer denna punkt alt förfalla, i händelse bidraget skulle bestämmas att fortfara under 10 års tid. Den förra delen af denna punkt biföll?, såsom stående i Sammanhang med ftidkerska pets och Adelns beslut om biträdets anslående för sex år. Den sjunde punkten, att all Bolagets ** uppgifna er*ättningspreten'tion af Statsver ket skulle helt och hållet försvinna. Bifölls. Upplåstes Utskottens tillstyrkande i det sednare utlåtandet, att för de lånbiträden ^Disconträttigheten undantagen), sorn Bolaget meddelas, icke må, under byggnadsåren, äskas någon renta och Capitalafbetalning, samt efter byggnadsårens slut icke heller komma i fråga förr, än Actieägarne af Discontoch Canal-inkomst njutit och allt Den 29 luli e. m. *4.97 framgent, för hvarje år, få njuta oafkortadt 5 ProCents renta ä deras inbetaldta Actie* Capital. Bifölls. Upplästes Utskottens tillstyrkande i samina utlåtande, att det.måtte tillåtas GöthaCa» iial Bolag att inom trenne månader efter det Artier åro hemfallne, desamma öfverlåta till andra personer, sorn de återstående iit* bf-talningarna fullgöra; men att, efter dessa trenne månaders förlopp, de odisponerade Actierna böra hembjudas Riksens Ständers Bank, mot inbetalning af den icke erlagda elei af ActieCapitalet, på samma sätt sorn för öfriga Actieägare är föreskrifvet. Bifölls. Sluteligen upplästes Utskottens tillstyrkande uti sistberörda utlåtande, att de, på.
Det hufvudsakligaste inkastet anser jag hämtas från saken, sedd såsom beskattningsfråga efter den princip, alf en enkel majoritet skulle kunna tvinga minoriteten till en utgift. Men om äfven detta inkast är af någon vigt, tror jag likväl, att, i fall den princip någonsin bär i landet kunde vinna tillämpning, att icke enkel pluralitet, ulan en viss större majoritet erfordrades för bestämmande af besluten, alt, säger jag, i sådant fall man endast ger ett del billigaste offer åt upplysningen , om man vid detta tillfälle ej afser ett slikt tvång å minoriteten, helst något annat medel icke gifves emot alla de hinder för ändamålet, som genom Presters och andras intriger inom församlingarne uppstå. Jag tror ej heller, att en, till högst tre fjerdingsväg förlängd, kyrkoväg kan gifva anledning till afslag eller återremiss af Ullå - a38 Den 6 Februarii e. m. landet, som enligt min tanka innehåller så tillräckliga garantier mot alla missbruk, att dec bör bifallas. Friherre Cederström, Jacob: Såsom ett tillägg till hvad Herr Hjerta yttrat, i anledning af Herr von Ilartmansdorffs anmärkningar, får jag endast fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det visserligen icke skulle leda till besparing för någon, om den föreslagne sammanbyggnaden ej blef tillåten; ty då det ingår såsom ett vilkor derför, att begge socknarnes kyrkor skola fordra ombyggnad på samma gång, skall det naturligtvis för bägge falla sig dyrare, att hvar för sig ombygga kyrka, än alt genom sammanbyggnad endast bygga en. Dessutom äro våra nuvarande många kyrkor, liksom mycket annat, en lemning från den tid, då Catholicismen till Presternes enskildte fördel befordrade deras anläggande inom ett ringa hemmantal; hvarföre jag anser af stor vigt, att detta missbruk successift upphäfves, serdeles som Presterskapet sjelf börjat inse olägenheterne af att a, 3 å 4 gånger om dagen hålla predikningar, hvilka ej kunna vara synnerligen lärorika, emedan lärarne nödvändigt måste tröttna vid en sådan tjenstgöring.
Den väsendtligaste af dessa är en ojemn och tryckande fördelning. Utomdess har äfven det sedan 1812 följda Bevillnings-system visat prof på en stor misscalcul, fast den bestått deruti, att bevillnings-summan vida öfverstigit beräkningen, och i ett fattigt land vore en misscalcul, som leder till en för liten bevillningssumma, mera förlåtlig, än den som föranleder en allt för stor. I allt fall kunna båda dessa slags misscalculer genom erfarenheten rättas, Jag vill ej trötta Ridderskapet och Ädeln, samt, uppriktigt sagdt, icke heller mig sjelf, med att noga granska de oss nu förelaggde grunder för Bevillningen. Jag vill blott göra några anmärkningar. Det synes mig vara en motsägelse deruti, att man å ena sidan ålägger Embetsmän bevillning för deras lön, och å den andra föreslår löneförhöjningar. Det vore ju enklare, att börja med att befria sådane Era? betsmän från Bevillning för deras löner.—> 284 Den 3o Mars f. m. Man tror sig ej kunna träffa Copitalisten genom direct afgift; men Gäldenärens uppgift på sine skulder kan controllera Capitalistens på sine fordringar. Äfven tror jag, att TaxeringsComiteerna kunna något när utröna Capitalisternes tillgångar, utan att, som Herr Tham föreslagit, bevillningen derföre skulle behöfva i vissa förut bestämda summor fördelas på hvart Län, Härad och Socken särskilt. De betydligare capitaltillgångar äro något nära kände på hvar ort. Att Capitalisterne för det mesta varit befriade från bevillning, kunde vara billigt, så länge de lingö vidkännas en indirect beskattning genom myntets fortfarande försämring. Men sedan i8i5 och isynnerhet sedan 1818 hafva deras capitaler stigit i värde, i förhållande till fastigheter och till de fleste inrikes, i synnerhet jordbrukets, producter. De böra således nu underkastas en direct bevillning, helst de haft i ersättning för låne-capitalets försämring en högre ränta, än i nästan något annat land.