Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T\ !■ k'i-;A0 - b:£ (sf;-’'' ' 03. i!J3 ?> ' - ■ i ... ; r-ji: swal ->r> , Tabell, tillhörande sid. 155. i Straffoch arbetsfängelset å Långholmen Dito dito i Malmö Dito dito å Norrmalm Dito dito i Norrköping Arbetsfängelset i Götheborg - Straff-fängelset å Kronan Dito i Landskrona Dito i Warberg Krono-arbetskorpsens La kompani Dito 2:dra, 3:dje och 4:de dito Dito 5:te dito Länsfängelset i Wisby Dito i Mariestad Dito i Upsala Dito i Örebro Summa För arbetens bedrifvande Netto-inkomsten, fördelad i stat beräknade I utgifter. netto-inkomst. I ; erliällen netto 1 bestridd utgift. inkomBt. Till upplysning rörande kostnaden i medeltal under revisions-året för fångars och krono-arbetskarlars underhåll, beklädnad och sängkläder vid de särskilda sträftoch arbets-fängelserna samt kronoarbets-kompanierna, få Revisorerne meddela följande tabellariska sammandrag: (Bil. Litt. R.) § 5. Vidkommande de arbeten, hvartill de särskilda kompanierna af Kronoarbetskorpsen varit använde, äfvensom beträffande fångarnes sysselsättning vid straffoch. arbetsfängelserna, få Revisororne hänvisa till de uppgifter, som derom förekomma uti sist afgifna revisionsberättelse, enär annan hufvudsaklig förändring deri ej inträffat, än att en del af fångpersonalen vid straffock arbetsfängelset å Långholmen varit under revisionsåret sysselsatt vid arbetet å Statens vestra jernvägs-stambana. För att meddela upplysningar i hvad mån fångarnes sysselsättning verkat till minskning i Statens utgifter för deras underhåll, bifogas följande i Fångvårds-styrelsens under den 29
Min sömmerska, som i parentes sagdt, syr alldeles utmärkt, hör för öfrigt just icke till de mest genialiska personligheter, och kan omöjligt förstå hur jag vill hafva det, utan att få ett prof derpå. Jag och Beate, Elises svärmor, fara nu hvarje förmiddag omkring i bodarne, för att göra uppköp. Pappa ger Elise 10,000 kronor och hennes svärföräldrar lika mycket till utstyrsel. Jag sjelf syr allt linne hemma, det roar mig ofantligt att ordna hennes trousseau och göra den så elegant och smakfull som möjligt. Lilla Elise sjelf gör ingenting; hon blott sväfvar omkring på en sky af beundran och kärlek – blir hon icke totalt bortskämd, så är det tur. För öfrigt råder det mellan oss och våra blifvande slägtingar en harmoni, som är rigtigt underbar; man gör icke annat än beundrar och komplimenterar hvarandra; Ernst trifves förträffligt med sin nya svärson och sjunger hans lof ifrån morgon till qväll. Det är en lycka, som nästan är öfverväldigande! En af mina bekanta sade häromdagen åt mig: kan det väl på jorden finnas en menniska, som haft mera framgång i lifvet än du! Nej – svarade jag – det fins det troligen icke. Ibland känner jag mig litet ensam, det kan jag ej neka till. Om förmiddagarne arbetar jag, så att då hinner jag ej känna hvarken sorg eller glädje; men om eftermiddagarne, då Ernst sofver middag – af finkänslighet mot Elise sofver han numera alltid dubbelt så länge som förr – och de begge förlofvade sitta och svärma i en soffa, då sitter jag ensam och tänker, och mina tankar och jag inverka numera icke godt på hvarandra. Jag önskar att Elises bröllop vore förbi. Det är besynnerligt, jag ser bort mot denna tidpunkt som mot någonting ljusnande och bättre. Jag vet icke hvad det är – kanske blott detta lockande, som en dunkel framtid alltid har för ett oförnöjdt sinne. Elise helsar dig, hon vet att jag skrifver. Hon ber mig säga att du måste komma på hennes bröllop. Det samma säger äfven Din gamla trofasta vän Elise. Den 1 December. Klockan är 2 på natten.
Grundlagen ålägger Riksens Ständers Justitieombudsman, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer aflemna en allmän redogörelse, för förvaltningen af det honom anförtrodde Embete. Grundlagen tillstädjer att genom nytt val, vid hvarje Riksdag åt samma person förnya Riksens Ständers dyrbara förtroende af detta Embete; men Grundlagen föreskrifver ej, huru granskningen af denna Embetsförvaltning bör föregå; huru och på hvad sätt Riksens Ständer kunna öfver dea Den xg Februarii, 477 uttrycka sin tillfredsställelse eller sitt missnöje; och då ombytet af person, genom ett nytt val ej alltid med säkerhet uttrycker annat, än de väljandes* mer eller mindre välvilja för person; så synes mig, att någon uppmärksamhet å Embetets förvaltning nödvändigt bör föregå årerbesättandet deraf; ej mindre till vägledning för omdömet öfver det fram farna, än till beredande af någon stadgad opinion, såsom ett rättesnöre för en framtida förvaltning af detta magtpåliggande Embete. Då lagstiftaren för lagstiftningens sammanträden stadgade ett mellanrum af 5 år, synes det tydligt huru han vacklat emellan vissheten om Statsbyggnadens behof af representationens tätare sammanträden, och fruktan för de oeconomiske olägenheterne som visade sig genom vår närvarande Stånds-sammansättning i vårt Land, derigenom kunna uppkomma. Justitia;- Ombudsmans-Embetet synes varit den utväg man uttänkt, att fylla luckan af representationens femåriga overksamhet; JustiliaeOmbudsmans Instruction visar tydligen, att lagstiftanren med Embetet åsyftat, att under mellantiderne af representations sammanträden bilda en stadigvarande organ af representationen. JustitiasOmbudsmans Instructionen lemnar åt Embetet de vidsträcktaste rättigheter, att vaka öfver lagarnes helgd, författningars och instructioners efterlefnad : att anmärka sådane af Embetsmän begångne fel, som kunna bereda en allmän osäkerhet för medborgares rättigheter: att vid RiksRätt låta tilltala den, eller de, af Högsta Domstolens Ledamöter, som skulle 4?8
Ej må Riksdagsman häktas för mindre förbrytelse eller för skuld insättas; vare dock hans egendom ej från laga utmätning frikaliad. Icke heller kan någon Riksdagsman från annan ort, medan han för Riksdagens skull sig ä Riksdagsorten uppehåller, utom i ofvanförmälde svårare fall, dragas derstädes inför Rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der åsamkat. Ingen vare tillåtet att från dem, som till Riksdagen från landsorterne anländt, utan husbondens lof och minne till krigstjenst värfva något tjenstehjon. §. 141. Skulle någon enskild man, eller någon Corps, Militair eller Civil, eller ock någon Menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, dess Nämnd eller Utskott, eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksförsamlingen att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. §. 142. Riksförsamlingens Fullmägtige och Revisorer njute för sine gerningar 44 lior till Constitutions-Ulskottets Memoi ial, N:o 26. och yttranden, under sin befattning, samma säkerhet, som i föregående blifvit Riksdagsmän tillagd. Taxeringsman, som Riksförsamlingens Bevillnings-föreskrifter å dess vägnar tillämpa, skola ej för debitering eller taxering kunna till ansvar ställas. §. 143. För de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomne constitutionella förhållanden galle, hvad Riks-Acten af den 31 Juli och 6 Augusti 1815 stadgar, och må samma Riks-Act, i anseende till Sverige, icke ändras, utan att Konungen och Riksförsamlingen, i den ordning, 105 §. af denna Regeringsform bjuder, till den ändring samtyckt. Sersfeflde Paragraplier. Litt.
Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvinsförsiiljning vittne bära endast pä den grund, att han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt. § 60. Förbrytelser mot denna förordning böra vid allmänna domstolarne åtalas och afdömes, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsiiljning i de städer, der poliskammare finnes, uti hvilka dylika frågor skola i hittills vanlig ordning behandlas. STOCKHOLM, TEYCKT HOS JOH. BECKII AM, 1866. Sammans. Bevilln.- samt Allm. Besvoch Ekon.-UisJc. Anti. till Exp.-Utsk. d n 4 Juni 1866, kl. 12 aidel. Utlåtande, i anledning af Kongl Maj:ts nådiga Proposition angående förändrad grund för uttaxering af Landstingsmedel. På förslag af Rikets sednast församlade Ständer blef genom Kongl. Kungörelsen den 15 September 1863 föreskrifvet, att 58 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse å landet, beträffande grunden för kommunalutskylders utgörande skulle förändras derhän, att jordbruksfastighet utan afseende å mantalssättning komme alt påföras en fyrk för 5 öre bevillning och derunder samt annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål en fyrk för 10 öre bevillning och derunder, äfvensom att för sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning ej erlades, fyrktal påfördes efter det belopp, som, derest bevillning för densamma enligt Art. II i Bevillningsstadgan skulle utgå, på grund af taxeringsvärdet svarade emot sådan bevillning, hvaremot inkomst af arrende för sådan fastighet ej skulle i fyrktal sättas. Då denna förändring i grunden för kommunalutskyldernas utgörande jemväl syntes påkalla dels en i hufvudsakligen enahanda rigtning gående förändring i bestämmelserna om de afgifter, som af Laudstinget, jemlikt § 47 i Kongl.
Endast för näringarnes uphjelpande, beviljar man deras idkare större lån, eller gifver man, lill stalsbehofvens fyllande, försvarsverket, eller hvilka andra grenar af statsförvaltningen, som häldst, större bidrag af Banken, än som äro förenliga med silfverutvexlingens uprätthållande; och Bankrut len sker. Regeringen har svårt ali vägra anslags emottagande; och Ständerna kunna, i alla fall, på riksdagsmäns motioner, gifva, oberoende af Konungen, huru stora lån, eller anslag, de behaga. Under sådana omständigheter, beror myntvärdets uprätthållande på dem bland RiksSlms medlemmar, hvilka mera se på det allmänna bästa, än på egen vinning, mera på framtida olyckor, än på ögonblicklig fördel. Månne sådane män äro de fleste? Om de icke äro det, inom riket i det hela, så hoppas jag dock, att de äro det bland R. St. Pä denna förutsättning är det jag förnämligast grundar mitt hopp att framställningen af de faror, som genom myntförsämring hota riket, skall från detsamma afvända deras orsak. Styrelsen allena synes mig dertill vara oförmögen, ehuru hon borde hafva största skäl och mesta kraft att afböja dem. Styrelsen, som står i spetsen för Statsförvaltningen, och skall, 0 H. 17 258 Den 19 April. med anslag i penningar, bestrida embelsmäns löner, försvarsoch läroverks underhåll samt stats-utgifter af hvad slag, som häldst, bör naturligtvis vara angelägnast om myntvärdets uprälthållande. Likväl är del hon, som, genom förevar. propos:r, anvisat rikets mägtigaste medborgare en utväg, genom hvilken de kunna vinna ett stort prsemium på alla andras bekostnad, och med detsamma på rikets obestånd. Det har visserligen icke varit styrelsens afsigt; men det kan blifva följden af hennes ålgärd. Den förutan, skulle jordegarne troligen icke hafva föreställt sig möjligheten af hennes samtycke till räntepersedlars förvandling i fast penningeskatt, eller smickrat sig med förhoppning att få sina grundräntor nedsatta genom myntförsämring. Styrelsen vill otvifvelaktigt förhindra det allt hvad hon kan.
Sparre har här haft ett yttrande, sorn jag måste bestrida, ehuru jag beklagar, att jag mäste vända mig emot en så värd och aktad ledamot af Ståndet. Jag nekar visserligen icke den af honom framställda sals, att idcerna först måste utkämpas, men jag påslår, att de i tbeoreliskt afseende redan uti ifrågavarande ämne äro fullkomligt utkämpade, och att denna fråga på vetenskapens fält blifvit helt och hållet empirisk. Då representationsfrågan förra gången förevar, så tog jag mig friheten framställa såsom det hufvudsakliga skälet, hvarföre jag vågade förorda det fiirslag, som då var å bane, ali inom hvarje fack, der en doctrin har uppstått uti ideernas verld, ser man huru den också gör sig väg framåt äfven på erfarenhetens gchiet eller i det concreta. Så är det äfven i politiken med det democraliska elementets framskridande. Det måste framåt, och ju mera man på ett moderat sätt kan söka bereda framgång deråt, desto mera tror jag att ett folk undviker obehagliga brytningar. I det fallet bestrider jag således Gr. Sparres yttrande, att idéerna icke skulle vara mognade för en representationsreform. I afseende på det exempel, som Ge. Sparre framtagit, om den långa tid, som åtgick i England för reformbillen, så hemställer jag om det faus någon enda ledamot af Englands representation eller snart sagdt någon enda person i hela Europa, som icke erkände nyttan och rättvisan af den förändring, som reformbillen innebar. Men orsaken till de långa hindren, mine Hrr, låg hos ägarne lill dessa rotten boroughs, som icke ville medgifva någon förändring i de orimliga privilegier, som de ägde, då de för en liten fläck stundom tillsatte två representanter, under det alt städer med 2 å 300,000 innevånare, såsom t. ex. Liverpool, icke fingo tillsätta någon.
April P. 572, 58o, 627. — angående närmare bestämmande i hvad fall ProvincialMedici besigtningar äro nödvändige, vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person vådligen omkommit eller icke. April P. 624. Junii P. 732. RättegångsBalken och 2 §. uti Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798. April P. 624. Sept. P. 8, 99. — angående förändradt sätt för Författningars uppläsande i kyrkorne. April P. 624. Maji P. 3i, 77. Julii P. 479» ^45, ^85. — angående bestämmande af viss grund för fastighetsvärde vid Bouppteckningar, hvarefter en åttondedels fattigprocenten må beräknas. April P. 625. Junii P. 6o3. Julii P. 106, 115. — om upphäfvande af de Författningar, som hindra sakägares fria val af RättegångsOm - 207 huli. Oct. P. 43i. LagUtskottets Betänkande!!, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående skärpning af Lagarne rörande tjenstledighet för Domare. Maji P. 161, 23o, 267, 3i2, 34iJulii P. 791, 1092, 1135- — angående en lag i afseende på förbrytelser, begångne af åhörare inom RiksStåndens Plena eller Riksens Ständers Plena Plenorum. Maji P. 161. •— angående rättighet för en hvar att utan. behof af allmän åklagare, utföra talan mot Domare för Embetsfel. Julii P. 1243. Aug. P. i33, 197. — rörande granskning af de så väl i Allmänna Lagen som i särskilte Författningar föreskrifne Edsformulairer. Aug. P. 736. Oct. 2 A. P. 171. — angående ändring i 3 och 4 §§• i 21 Gap. RättegångsBalken.
H o n kan inte hålla sig beskedlig, hon kan inte. H o n flyttas från den ena till den andra af dessa primitiva anstalter, som i Bergen då voro afsedda för den mindre burgna medelklassens barn o c h som sköttes af någon gammal fru eller mamsell m e d själftagen myndighet s o m lärarinna, m e n Lucie pratar under lektionerna, h o n galnas m e d kamraterna, hon skall få grammatiken till lifs af en äldre yngling, hennes kusin, men när han tar magisterton, så explicerar hon för h o n o m satsen, att han är dum, ty hans långa pronomen kan inte ersätta hennes nomen, o c h hennes adjektiv äro flere än hans, eller hvad det nu är h o n säger. Lekkamraten Johannes Brun, den blifvande store skådespelaren, också han ett Bergensbarn och lika full af yr barnslighet s o m hon, är hennes jämnåriga och beständige förtrogne o c h alla deras upptåg äro verkligen » meget forn0ie 254 lige », såsom författarinnan berättar d e m m e d en för ett teaterlynne naturlig frisk barnslighet. En ypperlig historia o m hvad barnungar kunna hitta på skildrar bland annat, huru de leka cirkus m e d grisen på garfverigården. Johannes slår ett rep o m grisens hals, Lucie sätter sig u p p på hans rygg, o c h när h o n fallit af, rider Johannes m e d strama tyglar gården rundt, till dess det halfkväfda djuret i sin förtvinan springer ned i ett af garfverikaren, hvarur det m e d m y c k e n m ö d a uppfiskas. Det är icke blott m o t djur, utan äfven m o t människor de båda upptågsmakarna utspela sina strider, o c h särskildt ett planlagdt puts skulle godt kunna försvara sin plats i ett af Moliéres lustspel, emedan det just är offrets drumlighet som utgör komikens höjdpunkt.
Hof - Rättens pröfning understäldt, vare lika tid till de underdåniga besvärens inlemnande, ifrån den dag parter af Utslaget bevisligen undfått del. ”Böter, ersättning för Rättegångskostnad och hvad Hofeller Öfver-Rätt derjemte ålagt den iniss - 8o Den 3 Juni'. missnöjde parten att gälda, skola nedsättas hos Kongl Majes Befallningshafvande, Magistrat eller Kronofogde i orten, samt bevis derom bifogas de underdåniga besvären. Är den sakfällde så fattig, att häri ej kan utgifva de medel Hofeller Ofver - Batt honom ådömt, bör, jemte besvären, företes intygande derom af Domstol eller Domare, eller, om det ej ske kr i, af, vederbörande Krono - Betjente eller Kyrkoherden i den Församling, der den sakfällde bor och har sitt hemvist. Jemväl åligger klaganden att ställa sig till efterrättelse Kongl. Majis Kungörelse af den l October 1812, em hvad som bör iakttagas vid besvärsskrifters författande och inlemnande. Försummas något ■ af hvad salunda är föreskrifvet, skall den klagande anses hafva förlorat sin talan och hans besvär ej komma under pröfning. ”1 afseende på brottmål, der den tilltalade är häktad, förhålles enligt 29 och 30 punkterna af Kongl. Förklaringen 'den 23 Mars 1807. ”Ehvad missnöje emot Hofeller ÖfverKätts Utslag i brottmål anmäles eller icke, bör Utslaget alltid innehålla tydlig, noggrann och fullständig underrättelse om allt hvad som parten vid ändringssökandet hos Kongl. Maj:t har att iakttaga.” Utskottet* som dels funnit, att ofvan omförmälte
Hon talade äfven om – ganska naivt och roligt – huru hon en natt vaknat, sett ett långt, hvitt spöke, minst fyra alnar högt, stå i ena hörnet af rummet: sett det röra sig, sväfva af och an, och slutligen med ett litet hvinande – totalt försvinna lika som genom golfvet; och hvar och en skrattade rätt godt när grefvinnan ändteligen upptäckte att hela spöket bestod i det fuktiga badlakan som hennes kammarjungfru behagat upphänga på spjället aftonen förut, och som genom något luftdrag blifvit satt i rörelse, och slutligen nedfallit. Man skrattade väl, men några tyckte dock inom sig, att det var en dålig och alldeles för kort spökhistoria – fast temligen bra berättad – och de hoppades framdeles på bättre, d. v. s. långt hemskare och förfärligare tilldragelser; men som sällskapet var temligen stort, blef man som oftast ganska lurad, och fick höra långa, tråkiga, omtuggade händelser, med oändeliga parentheser och repetitioner, som dock slutligen developperade sig till – en rotta, en hund, en katt, en tupp eller något dylikt. En ung fjortonåring, kadett på sitt handtverk, nevö till grefven och värden i huset, och som öfver Julen varit nog säll att få lemna Carlberg, berättade under hemskt och högljudt skratt, huru fasligt, förfärligt, alldeles förskräckligt, och framför allt – rysligt rädd han blifvit en gång, då han i en af gångarne som förde till logementet, mött en af sina kamrater, gående på styltor, med fosforus i mun, och för resten omsvepad med ett hvitt lakan eller filt – han mindes ej rätt hvilketdera. Kadetten förvånades mycket öfver att sällskapet ej delade hans skrämsel, knappast fattade den; och öfverste W. rådde den unga kamraten att en annan gång, när han ville öfverraska sina åhörare med ofvanstående berättelse, aldrig börja med att berätta namnet på den brodren Kadett som anställt spökscenen, emedan en sådan upptäckt i början något mycket förtog effekten af det hela.
Friherre Lagerbjelke, Johan: StatsUtskottet har i detta Betänkande ungefärligen nyttjat samma skål, som i det, hvilket nyss förevar, nemligen, att sam ej någon proposition kommit Den 7 Julii c. m, 3i3 ifrån Regeringen, Utskottet ansett sig böra afslå den våckta frågan. Det år likväl en sanning, som Utskottet upplyst, att Kongl. Majit uti ett Nådigt Bref förklarat sig derom vilja göra Nådig proposition till Riksens Ständer. Hvarföre den uteblifvit kånner jag ej; men det år otvifvelaktigt, att manskapet år i behof af denna inqvartering, ty daglönerne åro så små, att det år svårt att få Folk vid Varfyen för de dagspenningar dem beviljas, och i Stockholm samt Götheborg får man i allmänhet blott de såmsta Timmermånner, der_ före att de åro för litet aflönte. Sorn StåtsUtskottet likväl ej precist afslagit saken, utan Öfverlemnat den till Kongl. Maj:t, vill jag ej yrka återremiss, utan anhåller blott att hvad jag anfört måtte upptagas uti Protocollet. Grefve Löfwenhjelm, Carl Axel: Det år endast för att berigtiga något, som jag anhåller få anföra några ord. Utskottets Betänkande innehåller, att Kongl. Mäjits i Betänkandet omförmåldte skrifvelse gifvit anledning till den förmodan, att Kongl. Majit ville af andra medel lemna den ifrågavarande ersättningen. Jag vet sannerligen icke, hvilka de medel skulle vara, och Hans Maj;t har säkerligen icke velat utlofva något utan att hålla. Han Jiar ej sådane medel, hvarmed denna utgift kan betåckas, utan det beror på Riksens Ständer att bevilja eller afslå den. 3i4 Den 7 Juli i e, m. Friherre Lagerbjelke: Upplysningsvis får jag nämna, att ifrågavarande Stater hafva sin ordinarie aflöning på Flottans Extra Ordinarie eller NybyggnadsStat, och att inqvarteringen äfven möjligen kan utgå af denna.
15 nas en för hvar och en af dem betydlig minskning i sin aflöning, i händelse de måste emottaga lösen för spanmålen efter medelmarkegångspris, enär rotehållarne icke torde, på grund af nu med manskapet gällande öfverenskommelser, anse sig förbundne eller kunna förpligtas att lemna dem ersättning för hvad genom det nya sättet för spanmålsprisets beräkning skuile förloras, hade Kongl. Maj:t, till förekommande af den betydliga förlust, som för manskapet skulle uppkomma derigenom att årsmarkegångs-priset i iNyköpings län vore 4 Ridr 27 sk. 7 r:st. högre än medelpriset, jemväl i nåder anbefallt Stats-kontoret att äfvenledes förskjuta hvad som för år 1855 kunde erfordras till betäckande af den sålunda belöpande skillnaden i värdet för en tunna spanmål efter ortens årsmarkegångspris och de tio årens medelmarkegång, spanmåls-tunnan beräknad till det kappe-antal, som hittills för manskapet utgått, af hvilken förmån samtliga manskapet vid Södermanlands regemente borde komma i åtnjutande, samt vid anordningen och utbetalningen af pris-skillnaden i öfrigt förfara på sätt uti 2:dra punkten här ofvanföre angående korporalers ersättning finnes bestämdt. Med tillkännagifvande af hvad sålunda i detta ärende förekommit samt af de af Kongl. Majit vidtagne åtgärderne, har Kongl. Majit nu uti nådig proposition af den 21 November 1856, hvilken blifvit från Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterad, till Rikets Ständer öfverlemnat att förordna om afskrifning eller ersättning för den utgift, som härigenom i och för ifrågavarande så väl korporaler som soldater kan uppstå för Stats-verket under år 1855; hvarjemte Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer, att, till betäckande af den under år 1856 och påföljande år möjligen uppkommande prisskillnad för korporalernes spanmål, antingen på stat uppföra ett derför afpassadt förslags-anslag eller ock medgifva att för de år, då sådan utgift för Staten kan ifrågakomma, densamma får bestridas utaf öfverskotten på Stats-verkets inkomster.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Maj 1851. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 17 — •— Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tillägg uti Kongl, stadgan om jagt och djurfång den 13 April 1808. (Lagsamt Allm. Besv:s o. Ekon.-Utsk. Bet:de, N:o 7.) S. A. K. Enär tillgången på fridlyst vildfogel under sednare tider för hvarje ar allt märkbarare skall hafva minskats, bar, till förekommande af nämnda villebråds utödande genom oloflig jagt, fråga hos Rikets Ständer väckts derom, att nu gällande Kongl, stadga om jagt och djurfång af den 13 April 1808 jemväl måtte komma att innefatta föreskrift rörande ansvar för den, som under förbuden tid köper fridlyst vildt; vid öfvervägande af hvilken framställning Rikets Ständer ansett det kunna antagas, att i de flesta fall, då villebråd under förbuden tid fångas eller Pålles, förbudets öfverträdande varit föranledt af begäret efter den vinning, sorn genom fångstens föryttrande kan erhållas, samt att frestelsen till öfverträdelsens begående alltså lämpligast motverkas derigenom, att möjligheten till villebrådets afyttrande försvåras.