Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med något vidare upläsande af Ordens-Gillets förklaring, men af densamma synes, att Ordens-Gillel med största beredvillighet sökt ställa sig Revisorernes föreskrifter till efterrättelse. Endast den omständigheten, att en skrifvelse från Ordens-Gillel skulle afgå till K. Befh:de i Skaraborgs län, hvilken blifvit i revisionsberättelsen omnämnd, men ej uttryckligen tillagts att kommunikation deraf skulle meddelas öfriga Landsh-.r, endast denna omständighet har föranledt Utsk. alt tillstyrka den underd. skrifvelsen. För min del tror jag alt, då en Styrelse, emot hvilken Revisorerne framställt anmärktr, villigt efterkommer, hvad Revisorerne önskat i så målto som Styrelsen säger: vi skola aflåta en skrifvelse till den K. Befh:de, inom hvars län oordning förefallit, så synes mig, att - 301 Den 1 Februari e. ra. hvarje underd. framställning till K. M. om ytterligare påminnelser är i allo öfverflödig. Jag anhåller om afslag ä ifrågavar. punkt i betänk. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. och Landtm, först hemslåtde om R. o. Ad. behagade bifalla Utslcs tillstyrkande i denna §, och sedan denna propos. blifvit besvarad med nej, framstälde propos. till afslag å ifrågavar. tillstyrkande, hvartill svarades ja. § 38. Lades till handlingarne. § 39. Bifölls. § 40. Hr von Hartmansdorff: SlatsUtsk. bär här föreslagit en besparing för Barnhuset. Måhända leder åtgärden till besparing af penningar, men om hon derjemte befordrar barnens noggrannare vård kan vara tvifvelaktigt. Utgiften af 2 r:dr för hvarje barn är visserligen för Barnhuset af någon vigt, enär barnens antal är ganska stort, men för dem, som emottaga desse 2 r:dr, är afgiflen allt för ringa.
Utaf den form Utskottet i öfrigt gifvit sitt Utlåtande, finner jag ej, huru Rikets Ständer skola kunna tillvägabringa något resultat. StatsUtskottets Utlåtande hade i min tanka bordt innebära en allmän åsigt öf - Den 5 Mars f, m. J97 ver StatsVerkets Styrelse och förvaltning under den förflutna tiden, hvartill ej mindre Revisionsberättelserne, än Utskottets egna granskningsåtgärder bordt ligga till grund. Under den form Utskottets Utlåtande nu framträdt, anser jag det icke kunna behandlas, då meningen icke lärer kunna vara, att Rikets Ständer ifrån sina plena directe skola frambringa en klar och åskådlig framställning af StatsVerkets förvaltning; och det är likväl en sådan, nationen, ej mindre än Styrelsen, eger rätt att af nationens ombud fordra. Jag anser sjelfva planen, af detta Utlåtande så felagtigt, att jag äfven i sådant afseende, anser mig böra begära dess återremitterande. Flere hördes häruti instämma. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag vili nu fästa mig blott vid första punkten af StatsUtskottets Utlåtande, nemligen den angående vidsträcktheten af Revisorernes granskningsrätt. Utskottet tyckes antaga, och vilja bevisa, att denna granskningsrätt ej får sträckas öfver två års afslutade räkenskaper. Jag vill till bestridande af denna mening ej åberopa 1812 års Instruction; utan blott söka ledning af Urundlagen. I 68 §. Riksdagsordningen stadgas, att Revisorerne skola öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, Den 5 Mars f. m. samt emellan Riksdag arne sammanträda så ofta_, att hvarje Revision m ä k uti na omfatta tvänne års afslutade räkenskaper. Märken väl, Mina Herrar! betydelsen af det bär nyttjade uttrycket: ”må kunna.” Man finner tydligt, såväl af liela sammanhanget, sorn förnämligast af nj'ssnämnde uttryck, att 2 års afslutade räkenskaper äro det minsta Revisionen bör omfatta; men med lemnad rättighet alt sträcka sig längre.
Lagsamt Allmänna Revärsoch Ekonomi-utskotten: Herr Munck af Rosencliölds, Nils Rudolf, denna dag väckta motion, angående tillägg vid 2 inom. i 6 § af Kongl, förordningen den 17 April 1828 om forntida minnesmärkens fredande och bevarande. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet: Densammes denna dag väckta motion, angående uppgörande af plan för jernvägs-ånläggningar i riket; Densammes denna dag väckta motion, angående tillvägabringande af en inhemsk försa k r i n gsi nrä 11 n i n g mot sjöskador; Herr von Stockenströms, Garl, denna dag väckta motion, rörande ändring i föreskrifterna för kolmätningen; Friherre Raabs, Adam Christian, denna dag väckta motion, angående bildande af fögderioch läns-vis sammanträdande municipal-auctoriteter lör behandling af förfögderiel eller länets gemensamma angelägenheter. S. D. Remitterades till Stats-utskottet: Friherre A/strömers, Jonas, denna dag väckta motion, angående jernvägars anläggning, samt de dertill erforderiige medels anskaffande; Herr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolf', denna dag väckta motion, angående Biskops-lönernes indragning och anslående åt undervisningsverken; Densammes denna dag väckta motion, angående beviljande a stats-anslag till inrättande af en Adjunct ur i archaeologieu vid hvartder. universitetet; Densammes denna dag väckta motion, angående beviljande a stats-anslag för en hamnanläggning vid Råå fiskeläge; Hans Exellens Herr Grefve Löuvnhielms, Carl
N:o 52. vervägande af de fördelar, en sådan försakelse å hans sida skulle medföra för hans svagare bröder, skulle utan missnöje underkasta sig den uppoffring, förbudet komme att medföra; och har Herr Björk särskildt omförmält, att till Magistraten i Göteborg blifvit ingifven en ansökan om inskränkning i utskänkningsrätten å sönoch helgedagar, undertecknad af omkring 8,800 personer, till största delen tillhörande arbetsklassen, hvilken ansökan äfven blifvit af motionären till Utskottet öfverlemnad.” ”Beträffande åter motionärernes yrkande om inskränkning eller upphäfvande af rättigheten att i stad å sönoch helgedagar utskänka starka drycker, finner Utskottet väl, på de af jnotionärerne anförda skäl, någon ytterligare inskränkning i denna rättighet vara af behofvet påkallad, men då ett förbud mot all utskänkning å sönoch helgedagar på flera ställen säkert skulle föranleda talrika öfverträdelser, anser Utskottet det böra öfverlemnas åt städernas kommunalstyrelser att bedöma, i hvad mån en sådan inskränkning i nämnda rättighet må vara behöflig, samt åt Konungens Befallningshafvande att, efter af kommunal-styrelsen härom fattadt beslut, och sedan magistraten blifvit i ämnet hörd, utfärda påbud om dylik inskränkning;” 19:o) att Utskottet på grund häraf föreslog, att efter 2:dra mom. i 28:de § skulle införas ett så lydande stadgande: ”1 stad kan utskänkning af bränvin under sönoch helgedagar än vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest beslut derom fattas af kommunal-styrelsen samt af Konungens Befallningshafvande, efter Magistratens hörande, godkännes.”
St:r godkännas, blifvit bifallne, förekom 6:te punkten, rörande den särskildt Pastor 444 Den 20 J ali. och särskildt församlingen åliggande underhållsskyldighet af prestgårdsbvggnader. Härvid inlemnades och uplästes ett så lydande anförande af Hr af Sillén, Georg Axel: Det må visserligen anses vågat att jag vill yttra mig i detta ärende, men jag ursäktar mig med den ädle Colbjörnssons ord, då han, såsom ordförande uti danska LandtluislnsSällsk. på 1700-talet, började sitt förträffliga tal rörande Kronodomänernas styckning och försäljning med dessa ord: »Det är en ädel strid att täfla om det allmännas bästa befrämjande.» Yäl inser jag att de anmärkn:r jag ämnar framställa vid Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o .26, ang:de skyldighet att bygga prestgård m. fl. allmänna byggnader icke kommer att denna Riksdag föranleda till något betydligt resultat af förbättradt förhållande i de afseenden motionärerne framställt. Men detta skall icke från framställande af mina tankar afskrämma mig mera än den som med oslipad yxa hackar på trädets stam. Han stannar först vid blotta försöket. Trädet faller slutligen. Utsk. har mveket lätt kommit ifrån frågan om Kyrkoherdarnes åläggande att sjelfve bebygga sina boställen, dermed att denna fråga vid flera föreg:de Riksdagar blifvit afslagen. Detta skäl synes vara lika sinnrikt som att den, hvilken gått vilse i en mörk skog icke skulle vilja söka sig komma i en ljusare rymd. På sådan vacklande grund är det Utsk. anser sig kunna inskränka sig till den erinran, att
Revisions - Contoiren i Kammar - Rätten böra, så vidt ske kan , inrättas i samma ordning , som förvaltnings-grenarne, dock så, att flere af de sednare, som icke hafva uppbörd eller vidlyftig redogörelse, ingå till ett Contoir , och tvärtom i motsatt förhållande. Kammar-Rättens Revisorer och Ledamöter må ej vid redogörelsers granskning och bedömande låta bero vid vederbörande Collegiers eller andra Verks blotta anordningar , utan, då desse icke grunda sig på allmänt bekanta eller Kammar-Rätten meddela-, de Stater, böra Verken vid räkenskaperne i f?) Jetnnför härmed slutmeningen i 58 §. R«ge* ringsformen och 30 Riksd, Ordn. SCO behörig afskrift bilägga den handling, hvarå anordningen stödjer sig. I afseende på antalet af Kammar-Rattens Ledamöter , har Utskottet ansett ett antal af Sex, utom Presidenten, vara tillräckligt; äfvensom att göromålen icke blifva flere, än att de på en fördelning synas kunna medhinnas. Presidenten i Kammar Rätten lärer, i anseende till sin öfvervägande egenskap af Domare, icke böra vara godtyckligt afsättlig. Lika värdighet med Presidenterne i Rikets Hof-Rätter bör honom tilläggas , hvilka sednare förmodeligen blifva ställde i samma förhållande, som Presidenterne i Collegierne. Öfver de Kammar-Rätten underordnade tjenstemän bör dess President få samma myndighet, som andra Presidenter öfver sina underordnade. Ingen redogörare , hvars förvaltning ännu icke vöre slutligt granskad och afgjord, borde få bli ledamot eller tjensteman i Kammar-Rätten. Icke eller borde någon, med bibehållande af der egande sysla , få åtaga sig tillfälliga befattningar af Intendent eller Commiasarie i krig eller någon beställning, der egen redogörelse för Statens medel eller förråder kommer i fråga, Kammar - Rättens ämbetsmän böra utnämnas pä föredragning af Drätsel-Förvaltaren ; men i anseende till Kammar-Rättens Ledamöter bör likväl Justitiae-Ministerns yt - 201 frände förut inhemtas, såsom för juridiska ämbetsmän , lydande under de öfrige Förvaltningarne , i allmänhet är föreslaget *).
Detta betänkande bifölls af Riks-Ständens pluralitet, under det att BorgareStåndet. sorn närmast är i tillfälle att bedöma verkan af Manufaktur-diskontens rörelse samt af densammas snara minskning eller upphörande, beslöt en successiv indragning af viss summa utaf kreditivet. Ehuru någon verklig olägenhet genom inställande utaf Manufaktur-diskontens allmänna lånerörelse destoinindre är att befara, som tillfälle kunde förefinnas att, på sätt redan blifvit antyd t, i erforderlig mån öka Riksbankens fond till utlåning, tillåter jag mig dock att löija den väg. Rikets Ständer redan utstakat; och jag får således, pä ofvan anförda skäl, föreslå: att Rikets Ständer, i ändamål att bereda Manufaktur-diskontens upplösning, behagade besluta, att af Riksbankens ät Manuläktur-diskonten lenina de kreditiv skall till en början, under hvarje af åren 1864, 1865 och 1866, ett belopp af 250,000 Riksdaler till Riksbanken återbetalas. Om remiss till Höglofliga Banko-Utskottet anhälles. Stockholm den 29 November 1862. t. O. ty allenberg. 406 Motionär i Borgare-Ståndet 1862. Af Flcrr Wallenberg: Om löfbered ande åtgärder till Mamfaktur~d>skont inrältninc/ens och drus allmänna lånerörelses; upphörande.
Häjh 1 3 ComtitutionsUtskottets Memorial3 lY;o 4#« i83qårs Revisorer, ansett vara tillförlitligen utredt, att, ehuru för Landshöfdingen von Törne redan hösten i833 bordt vara kändt, att, i anseende till det understöd, Länets invånare genom enskild välgörenhet undfått, den reqvirerade samt åren i83a och i833 erhållne undsättnings-spanmålen icke varit för Länet behöflig, Kongl. Stats-Contoret likväl härom lemnats i okunnighet intill år i835, då räkenskaperne dit inkommit, hvarigenom delta Embetsverk sålunda beröfvats tillfälle att under tiden disponera berörde spanmål, som under den långvariga magasineringen tagit sådan skada, alt den uppkomna förlusten till betydlig del äfven derifrån härflutit, enär, i händelse så beskaffad anmälan af Landshöfdingen i tid gjorts, för: lusten, om sådan inträffat, bordt blifva vida mindre, än nu varit förhållandet; och hade lill följd häraf samt då Stats-TJtskottet tillika inhemtat, att sedan ersättnings-anspråk, i och för ofyanberörde Statsverket tillskyndade förlust, blifvit emot Lanshöfdingen von Törne af Kongl. Stals-Coiltoret vackt, Kongl. Maj:t, med afseende derå, att Justilice-Canzlers-Embetet ansett sig sakna skäl till målets fullföljd, genom Nådigt Bref af den 26 Maj 1837, förklarat samma påståenden icke böra till någon åtgärd föranleda, bemälde Utskott, i dess Utlåtande N:o 76, hemställt, att Riksens Ständer mätte åt deras Justitiae-Ombudsman uppdraga att, i och för den på ofvan anförda sätt Statsverket förorsakade förlust af tillsammans io,oo3 R:dr 44 sk" Banco, emot Landshöfdingen von Törne fullfölja de ersättningsanspråk, hvartill befogenhet kunde förefinnas. Men emedan denna framställning blifvit af 3:ne
Och åter kom prinsen och talte med den fröken och följde henne att spatsera och visade henne allt vackert och märkvärdigt, som fanns i trädgården; men lilla Sabina tycktes han ej bli varse. När de nu spatserade, kommo de till ett sumpigt ställe; och der satt på marken en liten fogel, som insnärjt sig i gräset, kanske i någon snara, och icke slapp upp. Och den slog med vingarna och skrek så jemmerligen och dess små ungar i boet ofvanföre räckte ut näbbarna öfver kanten af boet och skreko alla så ömkligt. "Husch, hvad der är vått", sade fröken, "fy" och så snörpte hon på sin fina näsa och förde så vackert sina fina hvita händer, och gick en annan väg. Lilla Sabina sade ingenting, utan plockade tyst några grenar, som hon kastade på det våta, skörtade smått upp sin klädning, och trippade nätt öfver dem på sina små fötter till fogeln, som befriad sjöng en glad drill och flög bort. Straxt var Sabina igen hos sin syster och prinsen, hvilka ingendera syntes ha märkt hvad hon gjort, och prinsen var öfvermåttan artig mot fröken, och så var den spatserfärden slut. Nu var det fröken Melicertas tur, och länge satt hon för spegeln, och grann var hon, och hennes blonda hår var så högt friseradt, som den största blårtott på gamla Gretas spinnrock, och de blå blommorna klädde henne så väl. Nu var prinsen redan nere i trädgården, när fröken Melicerta och Sabina kommo, och åter helsade prinsen så artigt och förde fröken omkring, och Sabina gick efter. Men så föreslog prinsen, att de skulle spatsera utåt parken, och allt längre gingo de, och fröken Melicerta var så glad, och tänkte: "se så, mig vill han visst ha, efter han går så långt". Litet rädd såg hon visst på de tjocka molnen, som skockade sig, men hon tänkte: "lappri på hvita similéklädningen och blå blommorna, nog får jag bättre när jag blir prinsessa". Sabina gick vänligt fram och sade:
Uppå gjord framställning, blef Utskottets förslag, i afseende å tullen på denna artikel, af Ridderskapet och Adeln godkändt. 4'3a Den 3o Oetofoer f. m. Fi s k , salt, torf. Herr Rosenqvist, Fredrik' Leonhard, hade inlemnat följande, sorn upplästes: Jag vidhåller min gjorda anmärkning inol den af Utskottet benämnde ringa förhöjning i tullen på salt och torr fisk, såsom tryckande för den behöfvande och fattiga folkklassen. Utskottets förhoppning, att, såsom orden i Utskottets Utlåtande märkvärdigt lyda: Sillen inom nästa Riksdag kan ankomma till Svenska kusten, är verkligen så egen och sällsam, alt Utskottet gjort sig oöfverträffligt i frambringande af skäl; ty då Utskottet sålunda öfverlemna! åt sillens discretion, att innan nästa Riksdag besöka våra kuster, vore det rätt val* om sillen, efter några decenniers bortovaro från Svenska knsterne, ville rätta sig efter våra Riksdagars terminer, och realisera Utskottets goda tankar om sillens beredvillighet att inställa sig. Jag nödgas äfven motsäga Utskottet deruti, att salt sill och torra fiskvaror mera consumeras af de förmögnare, än af de fattigare, ty förhållandet är tvertom; men troligen har Utskottet menat färsk fisk, hvilken, jag vill medge, finner mera afsättning hos de rika än hos de fattige. Jag tillstyrker alltså afslag å den ifrågavarande förhöjningen. Herr *• Den 3o O c t o b e r f. rn. 433 Herr Lefren: Då i8a3 grundsallserne för ett liberalare handelssystem gjorde sig gällande, framställdes handelsbalancen såsom ett hjernspöke; nu har samma hjernspöke smugit sig in uti Utskottets Utlåtande, men under ett annat namn, nemligen handelsväg. Jag har visserligen icke något emot sjelfva punkten vidare, än att jag anser tullen på fisk vara en consumtionsafgift, lagd på en utaf lifvets nödvändigaste förnödenheter.
Tab. Litt. F åskådliggör förhållandet med länets Brandstodsbolag. Tab. Litt. Offentliga sjukvärdsanstalterne inom länet äro länslasarettet i Linköping, lasarettet och kurhuset i Wadstena och centralhospitalet i Wadstena. Länslasarettet hade år 1860 femtio sängplatser, och hafva under perioden i medeltal 38 sådana platser varit upptagne. Utgifterna bestridas hufvudsakligen af lasarettet tillkommande andel i kurhusmedel. I medeltal har lasarettet årligen erhållit gåfvooch kollektmedel till belopp af 450 R:dr. Underhållsersättning erlägges endast af förmögna personer, hvilka å lasarettet söka vård, och beräknas sådan ersättning efter gällande dagportionspris 34 öre. Lasarettet och kurhuset i Wadstena har 62 sängplatser, af hvilka i medeltal 29 varit upptagne. F. Östergötlands med Wadstena läns Brandstodsbolags ansvarighetssumma och uttaxerade ersättningar. Ansvarighetssumma. Brandskadeersättningar. För hus. För lösegendom. För hus. Föllösegendom. Leverering. Restantier. Summa. Afkort, , . Lning. Anordning. Leverering. Restantier. Summa. Afkort|. . ning. (Oordning. Leverering. R?stan! Helsö- och sjukvård. Fattigvård. o A Centralhospitalet i Wadstena finnas 290 sängplatser, deraf i medeltal 288 varit upptagne. Inkomsten af kronotionde, hemmansräntor, tomtören och arrendemedel, som till Söderköpings indragne hospital ingått, utgjorde 1856: 9,070 R:dr 96 öre, 1857: 9,078 R:dr 95 öre, 1858: 8,853 R:dr 96 öre, 1859: 9,464 R:dr 92 öre och 1860: 9,470 R:dr 54 öre, hvilka medel till Serafimer-Ordensgillet blifvit redovisade. Enskilda sjukvårdsinrättningar äro lasarettet i Norrköping samt sjukvärdsanstalterne vid Ramfall i Ydre o härad och vid Åtvidaberg.
Vid en blick på de förhärjelser, som, ända ifrån landets nordligaste trakter till de delar af de sydliga provinserna, hvarest skogar ännu äro till finnandes, öfvergått och öfvergå dessa, kan man icke eller undertrycka en tvekan om den nu gällande lagstiftningens ändamålsenlighet till värn för ett af vårt lands mest oumbärliga naturalster, eller farhågor för framtiden, derest dessa förhärjelser tillåtas att, såsom hittills, ohejdade fortgå. Det är icke allenast ett nödigt afseende på behofvet af skogsprodukter för våra hufvudnäiingar, landtbruket, bergshandteringen och skeppsfarten, som alstrar dessa farhågor. Om man också, i öfverensstämmelse med nyare slatsekonomiska åsigter, skulle anse sig kunna öfverlemna åt den enskilda omtankan att anskaffa surrogat, icke allenast lör hvad som komme att brista i dessa näringars behof af skogsprodukter, utan äfven för näringarne sjelfva, derest dessa, i saknad af sådana produkter, icke kunde vidare fortsättas, något, som i fråga om landtbruket likväl Itigsamt Klim. Besv. och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JU 29. 3 näppeligen läte sig göra, så gifvas dock andra giltiga anledningar till bekymmer. Den erfarenhet man vunnit derom, att stora landsträckor, upplagande redan en icke obetydlig del af jordklotet, hvilka, enligt häfdatecknares utsago, i fordna tider varit bördiga och fruktbärande, numera, genom skogarnes utrotande, förvandlats till ödemarker, — såsom bevis hvarpå må niimnas det i gamla verlden för sin bördighet beprisade Palestina, samt andra delar af Asien och Alrika, i gamla lider omtalade såsom Europas kornbodar, Grekland, delar af Italien och Tyskland, Rysslands Stepper, flere af Söderhafsöarne, hvarest skogslörhärjelsen och deraf följande landels förstöring falla inom den nyare historiens minne, samt slutligen de s. k. Svältorna i Westergöthland och stora sträckor af Halland, fordom bevuxna med rika skogar, numera förvandlade till ofruktbara ljunghedar, — är i delta afseende tillräckligen varnande.
Grefiven och randt - Marskalken gjorde härefter propulnion pä Hanö kxoellsncs Herr Grefwe kuuilw och Friherre vs 6sers yttranden, hwilken med Ja besvarades» Föredrogs följande Utdrag af prorocollsr, hållet hos Riksens Ständers ksnco - Utskott wid Riksdagen i Norrköping d. 2l. April I8OO. Utdrag af ?rorooo//er, hållet hos Riksens Ständers L/rnaaUtskott, wrd Riksdagen i tAorrköping den 2l. April i8c>o. Genom Udrag af Högloflige Ridderftapets och Adelns krotocoll, under den 24. nästledne Martu, bifallit af Högwördiga Preste - samt Wällostiga Borgare - Ständen, under den 2:dra i denna mänad, och som til karwo-Utskottet ankom den iZtde uti innewarande mänad; hrr Kanco-Utskottets ofördröjcliga utlåtande blifwit mfordradt öfwer et, af Herr lUagoreu och Riddaren af Kongl. Swärds-Oräen, Walborne Alls 6öran klollk, til Högloflige Ridder,kapet och Adeln ingifwet lllemoriah, hwaruti förmäles: " Huruledes Riksens Ständers Laugue, under en läng följd af är, warit styrd under Hemlighets» och Tysthets-Eder.
Före mantals-skrifningen bör nyssnämnde längd granskas af Fattigvårdsstyrelsen och den tjenstlöse tillstädes komma, för att höras öfver orsakerne till hans tjenstlöshet. Gitter lian då styrka; alt denna tillkommit utan lians eget förvållande; att han sökt bereda sig laga tjenst eller närings-fång; att icke något serdeles besvärande varit emot bans uppförande att anmärka; och att han under den förflutna liden ärligen försörjt sig genom sitt arbete, utan att fälla någon lill lunga , vare då beiättigad att i mantal skrifvas, såsom redan nämndt är. Efter manlals-skrifningens slut bör Härads-skrifvaren, inom viss tid, insända till Konungens Befallningshafvande förteckning på alla tjenstlöse personer inom Häradet, äfvensom hvarje dylik person bör undfå ett tryckt bevis derom, att han blifvit skattskiifven, hvilket bevis han eger att till tin säkerhet förvara. Öfver såluuda skattskrifven person skall Fattigvårds - Expeditions-TJtskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 4oa< Ioo3 styrelsen ega att befalla med enahanda myndighet, som, enligt lag, tillkommer husbonde emot tjenstehjon, och vare den tjenstlöse ovilkorligen pligtig att, derest han ej redan innehafver arbete och derom bos Fattig vårds-styrelsen anmälan gjort, på denna styrelses tillsägelse, inställa sig till arbete hos den af församlingens ledamöter eller Stadens invånare, som honom först påkallar, emot den arbetslön, som Fattigvårds-styrelsen kan åt honom eller benne betinga; eller i brist deraf förrätta arbete för allmän räkning, derest sådant inom staden eller församlingen finnes att tillgå. Af arbetslönen innebålles så mycket, som motsvarar årets Krono-utskylder och afgifter till Fattigvården, hvaröfver arbetaren erhåller bevis, som vid Uppbörds-slämman bör företes; blifvande sedermera den, som innehållit medlen, för desammas behöriga erläggande ansvarig.