Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då, såsom redan förut af en annan talare blifvit anmärkt, remiss till JustitiaeCanzleren innebär skyldighet för honom att anställa åtal, bör man icke förmoda, att JustitieCanzleren icke uppfyller denna skyldighet, och sådant kan dessutom icke genom författningar förekommas mera hos den ena, änden andra åklagaren. Jag vågar för öfrigt tro det icke vara så illa beräknadt, att högre Embetsman och Collegier fredas från tilltal, till följd af förhastade anmärkningar. Jag ser ingen våda af en sådan procedure, och jag bekänner, att jag icke finner hela anmärkningen af sådan vigt, som Anmärkaren sjelf funnit. Jag kan ej heller dela hans farhåga för 1807 års författning, som anses så opassande. Jag skulle tro, att den högre åklagaremakten blifvit tillsatt för att vaka öfver Embetsmännen och vara en controll på dem, men att Embetsmännen ej böra vara blottställde för nödvändigheten, att vid alla tillfällen försvara sig mot en kittslig eller missledd enskild parts ensidi - 12^ Den 19 Mars e. m. ga klander. — Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet. Friherre Cederström, Jacob: Då man beskyllt Utskottet, alt ej nied alfvar hafva behandlat ämnet, föreställer jag mi" att man sjelf hade bordt vara noggrann om formerne. Herr Hjerta har uppläst ett Circulaire af GeneralTullstyrelsen, hvilket lian ansett klandervärdt. Han har då förbisett, att denna handling ej kan vara föremål, hvarken för Rikets Ständers, eller deras Utskotts, behandling. I afseende på frågan om ouppsålliga förbrytelser, är det underligt att en person, som haft så mycken befattning med Statsverket, kan sätta sådant i fråga. Om en requirent, till exempel, genom den afsändandes misstag eller vårdslöshet, får in en vara lös, i stället för i säckar eller fastager, så måtte väl den person, som i rätter tid uppgifver varan, okunnig om emballagen, befinnas ouppsåteligen hafva brutet, och således slippa att derföre plikta. Likväl liar varan inkommit på ett sätt, som gör den conliscabel.
Bon le ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskol tels behandling remitterat ett af riksdagsfullmäktigen Sven Isacsson från Kalmar län afgifvetl memorial, innefattande anhållan derom, att då 10 och 14 §§ af Kongl. Maj:ts nådiga instruktion för skogsoch jägeri-slaten i riket den 16 Mars 1838, jemte föreskrift, att utsyning af vilke skall af vederbörande jägeri-betjente, så vidt sig göra låter, inom den 10 Oktober hvarje år verkställas, — hvilket stadgande, efter motionärens tanka, gåfve anledning till den förmodan, att fällning och afhemlning af virket dagarna derpå borde ega rum, — tillika innehåller, att det fällda virket får afhemtas ända till medlet af nästpåföljande April månad, hvaraf äter inträffat, att de, som en dylik utsyning erhållit, utom den resa, de för sådant ändamål företagit, ytterligare besVärats medtvenne färder, nemligen en för virkets fällning och en för detsammas afhemtande, Rikets Ständer måtte, lill afhjelpande af ett sådant förhållande, hvilket, serdeles för mera aflägse boende hemmansegare, vore i hög grad betungande, öfver omförmälda 10 och 14 §§ af ofvan åberopade nådiga instruktion meddela den förklaring, att fällning oell afhemtning af det virke, som blifvit utsynadt, må följande dagar efter utsyningen verkställas af de hemmansegare, hvilka sådant åstunda, och icke, såsom nu eger rum, utsträckas till April månad, vid hvilken årstid hellof af ved mindre är förhanden, samt tjenligt väglag för densammas afhemtning dessutom vanligen saknas. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och ehuru 14 § i ofvan åberopade Kongl, instruktion synes åsyfta, att liden för afhemtning af utslämpladt virke, hvilken är utsträckt till medlet af April månad, af vederbörande sålunda beslämmes, atl, så fort tjenligt väglag efter fällningen inträffar, kungörelse om afhemtning utfärdas; likväl och som, efter Bih.
Den ar ej direkt poleniisk, ej hufvuds&amp;ligen ett gendrifvande af motpartietu satrser; den iir också något annat och bättre. Genom att framhålla högre och sannare &amp; silrt~r, söker förf. undantriinga laga och skeha. Tonen iir ansprtildös, snarare spörjande iin demonstrerande; men fragorna iiro ofta så ställda, att de innebiirn förf: s outtalade, men dock pB goda grunder hvilande svar. Hennes st&amp;ndpuulrt iir afgjordt religiös, men icke obskurantistisk, och hennes uppträdande vittnar om innerlig trosvisshet och om en lifsåsikt, viisentligon olik den estetiserande, rotlösa och kompromissande hållning, som nu ofta karakteriserar tiinkande men osjalfstiindiga individer. Det iir sallsynt att möta en förf. så oberörd af tidens upplijsande idkströmningar, men dock så vaken för dess basta reformstriifvanden. Hennes ande tycks öfverviigande nart sig af v h t lands friimsta författare och deras basta verk. Wikner och Rydberg, Geijer och Schuck iiro hennes andliga fader. Historisk lhsning, lofnadsteckningar öfver miinsklighetens iidlaste representanter och frimst studiet af böclrernas bok Iriinneteckna hennes skrift. M m niistan frestas önska, att citaten, ehuru vii1 valda och anslaende, dock oj va&amp; s&amp; ininga; boken skulle clkrigenom gifvit mer iiitryck af sjjalfstiindighet och hade sannolikt ej förlorat i fformelt afseende; ty förf. behöfvor ej låna Iuaftord af andra, hon eger sjiilf förmigan ritt uttrycka sig klart, iidelt och lifligt. Kanske slrall var nylrtrs tid beskylls henne för sentimentalitet, inen kanslan ar iiktn. Hennes poetiskt och etiskt högstiilinda skrift meddelar ett ~eilerkvickaiido lugn likt det, en vindrifven seglaro erfar, db han f r h öppna hnfrets stormiga vfigsvall glider io i mindre upprörda farvatten.
Plena underställas. 2:0 Yppar sig den ofvan före skrifva är. §• 33* 1:0 Lagutskottet utom Krigs staten. 2:0 Justitiae - Ombudsmannens denna Berättelse förvises. §• 34- 1:0 Allmänna Besvärs ... är stadgadt. 2:0 Vilja Riksens Ständer böra afgöras. Utom förenämnda ; Konungens yttranden. 2.0 Stånden kunna besvär och angelägenheter. 3 o Skulle Riksens Ständer Con stitutionsUtskottet. 40 Blifva göromålen förfalle frågan. §• 57- 1:0 Alin Riksens Ständer , till Ståndens Plena inkomma. e o Intet Utskott omedelbarligen öfverlemnas. 44* 1:0 Konungens Propositioner • betänkandens afgifvande. 2:0 Hvarje Riksstånd härom meddelas. 3:0 Vill Utskott • frågan bör för visas. 96 Constitutions-Vtskottets betänhnnden. §• 49* i;o Hvar och en allmän fråga ovägerligen fattas. 2:0 Då saken Acter och Hand lingar. 3:0 Återförvsies till expedition betagas. §• 57- 1:0 De allmänna beslut uppe hållas. 2:o Af ProtocollsUtdragen högt uppläsas. §. 63. 1:0 Till följd af Regeringens Former - . behörigen fullgöra. 2;o Denne Riksens Ständers der till åter väljas. 3:0 Justities - Ombudsmannen Justitias-Canceller. 4*.o Electorerna böra skulle med döden afgå, §. 70. Constilutions Utskottets betänkanden. 98 §. 70. 1:0 Till Fullmäktige .. skyndsamt föranstalta. 2;o Fullmäktige och Revisorer Riksdagsmän tillägga, Ex Protocollo J. D. Valerius. Ankom d 14 Maj i3'23’ Memorial, till Riksens Ständer, tued for* slag till ändring i 37 §. Riksdags• Or damsten. I 57' §.
Ständers bestut 1809 kommer d una SMa wid nasta ledighet art indragas och qöromä- len derefter bekörjas af Riksaälds-Lontoirets OÄbudSHian ,ll r Ivis dennes äigang Atzi>'ance - Lonkoirets Oinbyvsnian tillträda hans Systla med lika tjenstgöring. t Bokhallare tvid t:sta R)iariurtt - 2O2 ^ zoe — ^Da Bokhållaren wid s:dra Dia ium saftar , indrag s dest tjenst, htvars gö- >xomal förrättas af Bokhållaren ivid tr: >a Diarium hwar. mot han af d n Ibksparde Lönen får njuta den Utförd /skillnaden ioo R:d, ärligen, enligt Rikfssens Höglo-. Ständers beslut I809, - Bokhällaren tvid Lidra Diärrunt s tZÄ I5ö — Zfndrages enligt förberörde bestut» 150 4 Kammarskr ifware L r rzo; —. ^ 8 os 600 tDeke Kammarssrifware förestås att erIhLlla 25 preeents tillökning wiö hwärje ^arS flut dä^ årets avanee het sti dgiffwer, enligt Stats - llkstvttrtä betäm vande. InlösningenL Commisiarier L » 500: 2 Kamererare L 420:, « 800: Niisiräktiingspenningar L 33: t6:, 66: 32: _ lööv 866 Z2 iooo 866 Z2 ^Indrages ivid Jnnehafwärens afgång; lach af^besparingen tillägges 50 R:d. ärligen ät hwardcra af de sme KaMmärIikriftvame wid omsättningarne; ostligt ^Riksens Höglo-. Ständers bestut 1809. r Kammar skrifware wiö Renovation - 152 — 152 f K Kammarskrifware wik Ömsättnin» garne ^ - ioö: Bokflutö - Lontoiret.
Sedan, enligt protokollsutdrag af den 28, 29 och 30 nästlidne September, samtliga Riks-Stånden bifallit Utskottets förslag i Memorialet N:o 55, har Utskottet till förnyad behandling företagit de punkter af Betänkandet N:o 44, angående förändrade föreskrifter i l:sta, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet, som omförmälas i berörda Memorial N:o 55 eller punkterna 4:o, 8:o, 9:o, 12:o, 15:o, 16:o, 25:o och 36:o. I punkten 4:o hade Utskottet afgifvit förslag till föreskrift, motsvarande 31 § i Banko-reglemeutet. Denna punkt är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men återremitterad al öfriga två Riks-Stånd, i följd af det enahanda beslut, som af dem fattats, beträffande frågan om Under-styrelsens upphörande; varande någon erinran emot uppställningen af det föreslagna stadgandet icke gjord. Yid sådant förhållande får Utskottet förnya det i 4:de punkten framlagda förslag till motsvarighet af ofvannämnda 31 § i reglementet, så lydande: l:o. Göromålen inom Banko-verket äro fördelade på följande kontor, nemligen: a) Kassa-kontoret, hvartill hänföres: l:o vården af Bankens behållningar: i ädla metaller, i sedlar och i kopparmynt: 2:o insättningar, 3:o uttagningar, 4:o myntvexling, 5:o redovisning för kontorets dagliga verksamhet i berörda hänseenden; Bih. till B. St.
Skiljd från elen öfvertygelse, hvarpå förslaget grundats, att det åt Ståndens eget godtfinnande lemnade fria val att trycka protocollen in extenso eller i justeradt sammandrag skulle leda till kostnadsbesparing, tror jag tvärtom, att kostnaden just derigenom skall förökas; ty om Ståndet, i händelse Grundlags-förslaget antages, sedermera beslutar, att tryckningen stall ske i sammandrag, månne då icke vidlyftiga debatter vid hvarje Plenum skola föranledas af olika meningar om den större eller mindre vidd, sammandraget bör äga, och månne icke vidlyftiga protocoll, tidsutdrägt och Riksdagens förlängande samt följaktligen ökade kostnader skola blifva påtagliga följder deraf; och då således, efter min öfvertygelse, ingen nytta, men mångfaldigt större skada är förenad med ifrågavarande grundlags-förslag, än med det gamla stadgandet, så, ehuru jag inser nödvändigheten af en nyttig förändring af det sistnämnda, finner jag mig likväl böra afstyrka antagandet af det hvilande förslaget, äfven af det skäl, att då, å ena sidan, den i Grundlagen uttryckta controll icke bör försvinna, som åt hvar och en förvarar hans rättighet alt i protocollet få införd! hvad han behagar, bör, å andra sidan, denna rättighet icke kunna begränsas af en debatt, som möjligen kunde blifva vidlyftigare, än den ifrågaställde. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag skall utbe mig att få erinra om anledningen till den motion, sorn Const.-Utsk. vid sista Riksdag gjorde, angående ändring af 59 §. Riksd.-Ordn. Man hade nemligen i många år hört genom Publicitetens organer klagas öfver de ofantliga protocolls-massor, som endast voro ämnade åt snusbodarna, emedan deras vidlyftighet afskräckte från att läsa dem. Man hade erfarenhet af 1809 års protocoll, hvilka i början omfattades med allmänt intresse, men mot slutet af Riksdagen icke mer kunde säljas, utan måste vid i8i5 års Riksdag afyttras som maculatur, med undantag af exemplar, som förvarades för allmänheten, och hvilka förmodligen alla ännu äro i behåll.
Då uti det tryckta utdraget af Riksgälds-kontorets redogörelse för år 1860 för de till jernvägsbyggnaderna upplånta medel skulden för de fonderade premieobligationerna endast upptagas till 2,000,000 Thaler, ehuru de utfärdade och vid 1860 års slut utelöpande obligationerna uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 2,400,000 Thaler, samt då skulden uti 1861 års räkenskapsutdrag vid samma års slut upptages till endast 1,953,750 Tlilr, ehuru det då icke förfallna obligations-beloppet uppgick till 2,344,500 Thlr, har Stats-Utskottet desto heldre ansett sig böra biträda Revisorernes hemställan i afseende på de tryckta räkenskaps-utdragens uppställning i denna del, som onekligt är, att allmänheten svårligen torde kunna föreställa sig annat, än att skilnaden mellan dessa 1,953,750 Thlr och ursprungliga nominalbeioppet vid sistlidet års slut redan hade blifvit liqvideradt, så att de utelöpande obligationernas nominalvärde då endast utgjorde 1,953,750 Thlr. Utskottet anser sig derföre böra hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att samma anteckning i afseende på premielåne-obligationer na, som förekommer i utgående balans-konto af sjelfva rä kenskapen, jemväl bör inflyta uti det utdrag af nämnda konto, hvilket ingår i det tryckta räkenskaps-utdraget. 6:» Stals-tltskotleli Utlåtande Avo Si 25 6:0. Riksgälds-kon tore Is kreditiv i Rikets Ständers Bank. (1861 års Rev.-ber. sid. 54. Fullmägt:s uti. sid. 83.)
FinansKomitéens arbeten hafva dock icke något direkt sammanhang med den fråga, som skulle blifva föremål tor den allmänna öfverläggningen, enär den endast afser uptagande af lån för ett specielt fall — för jernvägarnes fullbordande. Detta har icke kunnat ligga och ej eller legat inom det updrag, Koraitéen haft, och således ej eller blifvit föremål för någon särskild behandling inom Komitéen. Det är visserligen sann t, att, om utredningen af den ekonomiska ställningen nu vore fullbordad, skulle slutsatser kunna dragas, huruvida landet kan bära en så beskaffad utländsk skuld; men dft nu icke är fråga om annat, än att för Statens räkning uptaga ett lån för ofvannämnde ändamål, till ett jemförelsevis mindre belopp, så är jag öfvertygad om, att man kan med full trygghet deröfver besluta, utan att ega kännedom om de resultater, hvartill FinansKomitéens utredning kan komma att leda, endast man tillser att Riksg.Kont. har tillgång att betala de årliga annuiteterne. Gr. Liljencrants har yttrat, att han anser denna fråga så utredd, att något allmänt sammanträde för bibringande af öfvertygelse, grundad på något nytt skäl, icke vöre behöfligt. Jag tror deremot, att detta är en af de frågor, deri utredning behöfves; det är säkerligen icke ett särdeles stort antal personer, som grundligt tänkt sig in i detta ämne, och jag är öfvertygad, att hvar och en i sin stad är öppen för goda skäl. Detta är orsaken, hvarföre jag ansett, att i denna fråga allmänna sammanträden företrädesvis böra ega rum, och af det uplästa prot.utdraget från BorgareSt:t har jag sett, att äfven det anser sådana sammanträden behöfliga, och det kan icke nekas, att. detta Stånd bör vara mest hemmastadt med sådana angelägenheter. Jag anhåller, att It. o. Ad. måtte bifalla förslaget. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Våra finanser, som mellan Itiksdagarne handläggas af 3:ne särskilda af hvarandra oberoende Departementet', hafva under denna Riksdag utgjort föremål för 3:ne särskildta Utsk:s behandling, hvilka hvart och ett hafva gått sin egen väg.
Men då nu här tvänne Konungens Rådgifvare gifvit oss försäkran, att ifrågavarande Författning skall blifva iakttagen, anser jag öfverflödigt alt yrka en sådan anhållan, och, tryggande mig vid att detta löfte af tvänne Konungens Rådgifvare skall blifva uppfyllt, vill jag ej vidare yrka på något förbehåll, utan tillstyrker bifall, anseende mig hafva erhållit samma resultat genom min första erinran, som om Rikets Ständer hade beledsagat sin Skrifvelse med en underdånig anhållan. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, sedan Herr Munck af Rosenschöld afstått från yrkande af det ifrågastäldte förbehållet, Herr Rosenqvist jemväl behagade derifrån afstå. Herr Rosenqvist: Då Herr Munck af Rosenschöld afstått, och det torde vara Ridderskapets och Adelns mening att detta Utlåtande bör bifallas, skall jag äfven afstå från ifrågavarande förbehåll, anhållandes likväl att det må komma till Pro - Den 28 December f. m. tocollet, att jag anser en sådan auction för det enda vilkor, hvarigenom man tryggas, att byggnaden inom viss tid verkställes. Uppå derefter framställd proposition, hlef StatsUtskottets förevarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Sedan härvid votering blifvit begärd, uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den, som bifaller, att, såsom Revilln:s-Utsk. föreslagit införsels-tullen å Smör må bestämmas till 1 R:dr pr Lfå, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. införsels-tullen å nämnde artikel böra nedsättas till 32 sk. pr LU. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer Ja — 37. Nej — 67. Socker och Strup. I fråga om dessa artiklar yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels ock den förändring i samma förslag, att för såväl ”krossadt Lump-, Havanna-, Terressamt andra till sockerhalten lika slag”, som ”Topp-, Candioch Kaksocker” införsels-tullen måtte nedsättas till 4 sk., eller 4 sk. 6 rst. pr få, om hvilken sednare tullsats de ledamöter, som icke gillade Utsk:s förslag, slutligen förenade sig; och då propos. till bifall å Utsk:s förslag blef framställd, ropades starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Efter härvid framställd, men sedermera återkallad begäran om votering, upskjöts fortsättningen af förevande ärendes pröfning till nästa plenum, samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. J 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. D en 10 M aj f. m. 83 Onsdagen den 10 Maj 1854. Plenum kl. 10 f. m. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz, anförde skriftligen:
— älskvärda publik. V i tillropa er: må enhvar blifva rik På fyllda förhoppningar, hälsa och fröjd; Och tröst skänkas den, som af lidandet böjd Mot kommande dagar blott skådar med Mitt bäf7an! Idun Stockholm, N:r 50 (313) F r e d a g e n den 15 december 1893. Prenumerationspris pr år: tr Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr. 9: — I d u n m. Modet, u t a n kol. pl. Redaktör utgifvare: HELLBERG. Allm. Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. 70 ö r e pr n o n p. - r a d. Drakenberg, född V / tV et var en gång på &lt; %t 1860-talet en liten (^T flicka,som i skoL lan, där hon gick, var sina lärarinnors och. kamraters synnerliga gunstling. Den lilla, med sin raka hållning, sitt ljusa hår och framförallt sina vänliga blå ögon, satt där som ett riktigt litet solsken, och en liten sol var hon, hvars strålar gingo rakt in i hjärtat, smälte isen och kom blommorna därinne att spira upp. Det var klassens arbetsammaste och mest plikttrogna elev och den gladaste bland kamraterna. Denna glädtighet hade dock intet med upptåg och pojkaktighet att göra, det var solstrålens ur de mörka molnen. Hon kunde icke se ett mulet ansikte, det måste le, och så försökte hon med skämt eller allvar att framkalla leendet. Också knöts redan på skolbänken kring henne en vänkrets, i hvilken hon än i dag, fastän frånvarande, är medelpunkten, och där endast namnet Fanny verker som hon själf: sol i blickarna. och FRITHIOF Iduns Roempke. Den glada / lilla flickan växte upp, slutade skolan och blef strax därpå förlofvad. Härmed var, som hon trodde, hennes lefnadsbana utstakad, och hon använde de år, hvilka föregingo hennes giftermål, att utbilda sig så, att hon en dag i eget hem som husmor och maka kunde fylla sina plikter.
Kan du förstå mig, när jag säger dig, att jag gläder mig åt, att detta aldrig skall ske? Jag gläder mig däråt, därför, att jag vet, att det aldrig skulle göra dig någon glädje. Du har aldrig sagt mig det, aldrig med ett ord antydt det ens, du har varit så god emot mig, du har varit min sol i lifvet, från första stunden jag såg dig. Ingen är som du, men jag tycker ibland, att det är så tungt att veta, att jag står dig i vägen, och att bland främmande människor, som jag inte känner och aldrig får se, skall du finna allt det, som jag icke kunnat ge dig. Det är så underligt att säga, att jag ingenting kunnat ge dig, jag, som velat gifva dig allt. Första gången jag fick veta, att vi skulle flytta hit till denna stora stad, där allt är buller, oro och förvirring, då slog det mig som en mörk aning, att jag aldrig här skulle äga dig, som jag gjorde i Upsala i våra små rum, där de stora träden skuggade för våra fönster. Jag var så lycklig där, Tage, min egen Tage. Jag var så lycklig, som du nog aldrig varit i hela ditt lif, så lycklig, som jag icke kunnat göra dig, och som jag gråtit öfver bittert många gånger, när det blifvit mörkt omkring oss, och du inte längre kunde se mig. På de tiden grät jag inte, och aldrig hade jag heller vetat, hvad det var att gråta. Jag grät bara ibland af glädje, när jag var ensam, därför att jag tyckte, jag var så lycklig. Men här och under det sista året har jag lärt mig det. När jag nu skrifver detta, då tycker jag nästan, att det är grymt af mig att säga dig allt det, som du kanske aldrig eljes skulle ha vetat. Men när man skall dö, vill man så gärna, att de, hvilka man hållit af, skola minnas den, som är borta. Jag har ingen, som jag vill skall minnas mig, ingen på den vida jorden mer än dig. Och om du aldrig läser detta bref, då skall du glömma mig mycket snart. Ty jag har aldrig kunnat lära dig, att älska mig riktigt. Du tror nog, att jag säger detta, därför att du var så otålig emot mig, när jag ej kunde låta bli att längta till vårt gamla hem och våra gamla vänner. Det är nog inte så.
Jag får således för min del tillstyrka att låta saken på ett enkelt och naturligt sätt utreda sig; och efter hvad jag förmodar, bör ingen svårighet uppstå för sjelfva saken, äfven om det skulle inträffa att i förstärkt StatsUtsk. afgiften blefve nedsatt till 6-| procent. flr Nordensköld: Jag bar af Frill. Sprengtportens yttrande ej blifvit öfvertygad, att de 10 procm skulle vara af bevillningsnatur. De ingå nu till Stats-cont. och komma derifrån Gonvojcommissariatet tillhanda. De hafva sedan längre tid tillbaka blifvit så behandlade och aldrig ansetts vara af bevillningsnatur. Jag kan ej inse annat än att de aro att betrakta rent af såsom statsanslag och tror derföre ej att någon votering om dem bör äga rum, sedan tre Stånd stannat i samma beslut. Frih. Sprengtporten bar anfört, att då tvänne andra Stånd beslutat en sådan votering, så böra vi villfara den och ej sätta oss deremot, helst det kunde illa anses, eller något dylikt, om jag ej misshört mig. Jag kan ej gilla att man alltid här omtalar att detta Stånd bör villfara tvänne andra Stånds mening eller vilja. Äfven detta bör hafva en gräns, helst dessa Stånd ej visat någon benägenhet att villfara våra önskningar. Hvad som är rätt bör dessutom ske, men hvad som är orätt, icke ske. Jag anhåller om återremiss. Hr Rosenblad: Då Frih. Sprengtporten omnämnt de särskilda tillgångar, som handelsoch sjöfartsfonden äger för att uppfylla sina förbindelser, vill jag blott erinra, att Frih:n ej uppgifvit alla de förbindelser, som denna fond äger. Föröfrigt kunde jag visserligen tillägga något ytterligare, men då Hr Frih:n icke upptagit den jemförelse jag