Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitlen häröfver afgitvit infordrade utlåtanden, har Kongl. Majit under den 27 September 1861 förordnat professoren vid Upsala Universitet, doktor G. A. Torén, att vid ärendets handläggning inom Eeclesiastik-departementet biträda, samt att besöka åtskilliga andra protestantiska länder för att inhemta närmare kännedom om sättet för religionsundervisningens meddelande derstädes. 44:o af den 15 September 1860, angående beviljadt anslag till Mag. M. Wiberg, såsom honorarium för en af honom uppfunnen räknemaskin m. m. (129.) Kongl. Majit har, under den 27 September 1860, för Magister Wibergs förständigande, i nåder meddelat Vetenskaps-akademien underrättelse angående Rikets Ständers beslut. 45:o af den 26 September 1860, angående grunderna för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning. (135.) nådig författning i ärendet har blifvit utfärdad under den 11 Juli 1862. 46:o af den 5 Oktober 1860, angående folkskoie-afgiftens utgörande. (140.) Med föranledande häraf har Kongl. Majit under den 17 Maj 1861 låtit utfärda nådig kungörelse angående folkskoie-afgiftens belopp. 47m af den 5 Oktober 1860, angående förändring i föreskrifterna rörande vilkoren för kyrkors sammanbyggnad. (142.) Efter inhämtande af Kammar-kollegii utlåtande, har Kongl. Majit under den 11 Juli 1862 låtit utfärda nådig kungörelse i ämnet. 48:o af den 12 Oktober 1860, angående ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings domkyrka. (149.) Sedan Ofver-jntendents-embetet, på nådig befallning, inkommit med upprättad arbetsplan jemte kostnadsförslag till fortsättning af reparationerna å nämnda domkyrka, har Kongl. Majit, vid underdånig föredragning den 26 Mars 1861, berörda arbetsplan till efterrättelse fastställt.
Utspisade portioner Brutto-inkomst Behållning sedan utgifterna för arbetet blifvit bestridda Behållåt overkåt fångar, som utgjort dagsverken, af ett dagsverke. af ett dagsverke. ning fördelad på ’ samtliga samma fångar. för fängelsets eget behof. med påräknad arbets, förtjenst. Summa. af samtliga dagsverken. af samtliga dagsverken. utspisade portioner. Dito i Warberg Varands, för det sednare året, dylika uppgifter icke i den underdåniga berättelsen meddelade, angående straff-fängelserna i Landskrona och Warberg. Angående dem, har Styrelsen, jemlikt föreskriften i Kongl, cirkulärbrefvet den 30 December 1835, gjort anmälan hos vederbörande Domkapitel, som dervid, likasom under föregående år, förklarat den anmärkta okunnigheten hafva varit föranledd icke af försumlighet å presterskapets sida utan af den okunniges egen lättja och föregående kringstrykande lefnadssätt^ varande för öfrigt, i afseende å fångarnes moraliska förbättring, upplyst att det inom de gamla fängelserna icke vöre möjligt att åstadkomma någon sådan förbättring; att deremot inom ett och annat straff-fängelse förhoppning dertill visat sig under en sednare tid; samt att de nya cellfängelserna fortfarande utöfvade en särdeles fördelaktig verkan i berörde afseende, fastän en sådan förbättring fortfarande i väsendtlig mån motverkades genom fångarnes transporterande till häradsfängelserna, der, likasom under transporten, de sammanträffade med andra, ofta gröfre och mera förhärdade, förbrytare, till följd hvaraf den föregående ensamhetens helsosamma verkan ej sällan gått helt och hållet förlorad, och mången fånge, som under synbar ånger för predikanten gjort sin bekännelse och lofvat att vidhålla den inför domstolen, återkommit i en helt annan sinnesstämning efter att hafva fräckt lörnekat sitt brott. Ehuru Eevisorerne erkänna, att
Det är gifvet att vexelhandeln, om den skall med fördel bedrifvas, och att så hittills varit förhållandet kan icke nekas, 374 Den 13 Juli e. m. fordrar ganska mycken betänksamhet och affärsvana. Nu vill jag icke neka att lika skickliga deputerade kunna erhållas i Götheborg som hittills varit i Stockholm, ehuru det sätt, hvarpå vexelhandeln här bedrifvits, varit ovanligt lyckadt, men äfven om så blir fallet, är det icke sagdt att vexel-deputerade i Götheborg hafva precist samma åsigter som deputerade i Stockholm, och således skulle kunna hända att affårerne i Götheborg och Stockholm sköttes något olika. Det är visserligen sannt att deputerade skola till Fullmäktige afgifva rapporter, men det blir i alla fall omöjligt för Fullmäktige att genom bestämda föreskrifter så binda händerna på vexel-deputerade att, ifall de ledas af olika åsigter, detta icke äfven skall gifva sig tillkänna i det sätt hvarpå de handla. Det skulle då icke återstå för Fullmäktige annat än att skaffa sig andra deputerade, hvilket naturligtvis möter ganska stora svårigheter, då man skulle vara nödsakad att söka personer, som icke allenast i allmänhet vore skickliga, utan äfven hyste samma åsigter som de hvilka handla i Stockholm. Hela saken medför så stora svårigheter att den hittills icke kommit till stånd. Att nu föreskrifva det så skall ske, kan jag icke finna på något sätt af nödvändigheten rättfardiggjordt. Jag tror mig hafva visat hvilka olägenheter saken medför, att den kan lända till någon nytta kan jag icke heller finna; ty om, på sätt jag nämnt, någon handlande i Götheborg behöfver sälja vexlar, kan han få det i Stockholm. Behöfver Banken köpa vexlar, så har det visat sig att detta icke heller möter någon svårighet i Stockholm.
Vid förnyad föredragning af Stats-LJtskottets, på bordet hvilande memorial, N\o 61, med uppgift å de vid innevarande Riksdag, för tillfälliga stats-ulgifter disponibla tillgångar, beslöt Bonde-Ståndet, utan att vilja ingå i pröfning af de tillgångars belopp, som Stats-Utskottet anser sig ega, lill bestridande af åtskilliga ännu ej pröfvade anslag, meddela Utskottet det svar, att Utskottet bör beräkna utgifterna efter för hand varande tillgångar och under denna gräns; företrädesvis, tillstyrka sådana anslag, som afse folkundervisningen, större odiingsföretag och vägars förbätt - 350 Prat.-Utdrag; deri vy November 1844' D e n 27 K 0 v e mb e r. Från Högiofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Expeditions-Utskottets, under I\:o 9, afgifne memorial till Högiofl. Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess återremiss å skrifvelse-förslaget, N:o 20, och memorialet, JN:o 7, Lief sagde memorial, N:o 9, af Ridderskapet och Adeln, som nu tili justering företog och godkände berörde skrifvelse-förslag, lagdt till liandlingarne. S. D. 351 Den i 71 <§ tillstyrkta underdåniga skrifvelse, ansågs, i anseende lill nu förhanden varande förhållanden, icke vara af beholvet påkallad; §§ 82 och 86 ansågos förfalla till följd af de beslut, Ridderskapet och Adeln fattat, rörande §§ 23 och 77; Slutligen lät Ridderskapet och Adeln bero vid hvad Utskottet i § 105 yttrat. S. D.
Uti den j S §•, sorn nu blifver ' den 20, har Herr von Hartmansdorff förment sig finna tvetydighet, hvadan Utskottet till förebyggande deraf , ansett sig böra utförligare än hittills skett, uttrycka meningen i förra redactionen. Hvilket dock allt till Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 2,5 Julii 1823, På Riddarhus-Utskottets vägnar, C. G Spens. N. Snoilsky. 239 Dtn 18 Augusti e, mt T or ny eidt Förslag till Första Afdelningen af RiddarhusOr drängen. §. i. På Riddarhuset eller vid Ridderskapetsoch Adelns sammankomster under Riksdag, åge hvar och en introducerad Ätt, efter den vid 1809 års Riksdag stadgade nummerföljd, såte och stämma, på sått denna Riddarhusordning föreskrifver. §. 2. De personer hvilka af Kongl. Maj:t blifvit till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjde eller med Adelskap benådade, men inom tvenne år efter utnämnandet icke hafva sig till vinnande af Introduetion å Riddarhuset anmält, hafva all vidare rätt dertill, enligt Kongl. Förordningen den 8;d.e Maji 1775 Svarar mot 1 §. i 1818 års RiddarhusOrd. ning. Ändrad §, jemför 5 £ §. i RiddarhusOrdningen. Den 18 Augusti e, m, 25g och Kongl. Brefvet den 11 Februarii 1800, förlorat, så framt ej Kgl, Maj:t tåckes, genom särskild Nådig Resolution, den försulne tiden åter-j ställa ; åliggandes RiddarhusDirectionen noga tillse , att hvad ofvanberörde Författningar så vål hårom, som i Öfrigt rörande Introduetioner stadga, varder noggrant iagttagit.
Hon hade bott i huset bredvid palazzo Palmeri, och hon hade alltid suttit i portgången med sitt arbete, så att donna Micaela hade sett henne tusen gånger. Hon hade brukat sitta och sjunga och hon hade visst bara kunnat en enda canzon. Alltid, alltid hade hon sjungit samma visa. »Jag har klippt en lock ur mitt svarta hår,» hade hon sjungit. »Jag har löst upp min svarta, glänsande fläta och klippt en lock ur mitt hår. Jag har gjort det för att glädja min vän, som är bedröfvad. Ack, min älskade sitter i fängelse, min älskade skall aldrig mer linda mitt hår mellan sina fingrar. Jag har sändt honom en lock af mitt hår för att påminna honom om de lena bojor, hvilka aldrig mera skola omsluta honom.» Donna Micaela kom väl ihåg denna sång. Det var som hade den ljudit genom hela hennes barndom för att båda henne det lidande, som väntade henne. Donna Micaela satt under denna tid ofta på stentrappan till kyrkan San Pasquale. Hon såg då underbara händelser tilldraga sig borta på det sagorika Etna. Öfver den svarta lavamarken kom ett järnvägståg glidande på nylagda, glänsande skenor. Det var ett festtåg. Det var flaggor längs vägen, det var kransar på vagnarna, sittplatserna voro täckta med purpurkuddar. Vid stationerna stod folk och ropade i festjubel: »Lefve konungen, lefve drottningen, lefve den nya järnvägen!» Hon hörde det så väl, hon var själf med på tåget. Ack, så hedrad, så hedrad hon var! Hon kallades inför konungen och drottningen, och de tackade henne för den nya järnvägen. »Begär en nåd af oss, furstinna!» sade konungen, gifvande henne den titel, som damerna af Alagonas släkt fordom burit. »Sire,» svarade hon, som man svarar i sagor, »skänk friheten åt den siste Alagona!» Och det blef henne beviljadt. Konungen kunde ej säga nej till en bön från henne, som byggt denna goda järnväg, som skall ge rikedom åt hela Etna. Då donna Micaela lyfte armen, så att klädningsärmen gled upp, såg man, att hon bar som armband en ring af rostigt järn.
Mörner åberopat till stöd för sin åsigt, har jag icke kunnat undgå alt hnna, de 202 Den 13 Augusti. af Gr:n härutinnan framställda åsigter vara al en nog vådlig beskaffenhet. Gr. Mörner har dervid omnämnt grundsatser, som inom StatsUtsk. varit antagna. Jag tror likväl för min del, att man, i detta afseende, icke har rättighet att åberopa andra grundsatser än dem, som genom lagens anda och bokstaf blifvit helgade och uphöjda till regel. Men lill dessas antal hörer ingalunda den s. k. grundsats eller rättare sagdt, den föresats, att icke låta de vid skedd återreraiss från tvenne Stånd meddelade uplysningar inverka till någon ändring. Gr:n har äfven talat om, alt man inora Utsk. sökt ”sätta voterings-mekanismen i rörelse,” samt att ”Utsk:s förändrade utlåt, icke kan antagas härflyta ifrån några förebragta nya skäl, utan är följden af en tillfällig majoritets utveckling af sin makt”. Jag hade trott all en person, med så mycken bildning och så mycket omdöme, som Gr. Mörner icke skulle låta häuföra sig lill sådana insinuationer emot sina kamrater inom Utsk., eller till ett så ofördragsamt underkännande af de skäl, som torde varit öfvertygande nog för Utsk:sledamöternes flertal, fastän icke för reservanten. Jag tillhör icke bemäldta Utsk. men kan, såsom riksdagsman icke med likgiltighet förnimma så hårda och säkerligen oförtjenta bedömanden af andras föreställningssätt och förfarande. R. o. Ad. lärer nogsamt inse svårigheten att döma fullt opartiskt, när man låter af en förutfattad mening sig till den grad intagas.
Sparares emot mig; men då tystnad i det afseendel skulle kunna anses såsom om jag böjde mig under haus spira eller funne mig tillrättavisad af hans suffisanta yttrande; så svarar jag endast med hemställan till Eder, mine Hrr! hvem af oss begge, som först angripit personligheten, då jag å min sida endast anfört det faktiska förhållande, ‘att Hr Grefven på förhand lillkänuagifvit alt Lag Ulsk. skulle komma alt afstyrka förslaget. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Ämnet är visserligen reden så nltömdt, att icke mycket återstår att derom vidare anföra. Jag anhåller dock ali få yttra några ord. Här har blifvit sagdt, all om man icke vill äliigga landshme, såsom en skyldighet, att vara enskildes ombud i s. k. promotorialmål, sä borde man deremot förbjuda dem all någonsin emottaga och utföra sådane mål. Man bar visserligen redan å andra sidan framhållit skälen hvarföre ett sådant förbud icke bör komma i fråga. Men jag anhåller alt dertill få lägga ännu ett, nemi. att ett så beskaffadt förbud vore fruktlöst, och att få styrka min mening med ett exempel, hemtadt från R. St:s bank. Det torde vara bekant, att man förbjudit bankofullmäktige vara ombud för lånesökande i diskonten. Hvar och en som närmare känner förhållandet vet likväl huru efterlefnaden tillgår, nemi. att ett sådant orabudsmannaskap i sjelfva verket och i trots af förbudet af somliga ulöfvas, ehuru det sker uti någon annan persons namn. Så skulle det förmodligen gå äfven i detta hänseende. Dessutom komme, i följd af förslagets godkännande, det olämpliga förhållandet att inträda, det landshin blefve ombud för ett annat läns innebyggare emot sina egna. Vill man nödvändigt göra landshtne till ombud, så borde de väl hellre vara det för innevånarne i deras egna län, hvilkas fördel de i allmänhet böra bevaka, på sätt 2:ue af dem i dag gjort; men huru ginge det då med ovälden hos domaren? Aldra rättast torde då kanske vara all K. bef:de blefve ombud för båda parlerne.
En nästan lika stor obekantskap syntes vara rådande i afseende å den Svenska jordens verkliga beskaffenhet; — och under erkännande af denna brist samt med öfvertygelse om vigten af dess afhjelpande, hade do vid Åttonde allmänna landtbrukaremötet i Jönköping år 1858 församlade jordbrukare, i enlighet med dervid fattadt beslut, ingått med underdånig anhållan, det nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om anslag till inrättande af ofvannämnde tvänne agrikultur-kemiska försöks-stationer. Instämmande häruti, hemställde akademien i underdånighet, att Kongl. Maj:t jemväl måtte af Rikets Ständer begära nödigt anslag till fullbordande af den vid akademiens experimentalfält under organisation varande anstalt i samma syftning; hvarjemte akademien afgifvit underdånigt förslag, angående kostnaderna för organiserandet af försöksanstalterna vid Ultuna och Alnarp, enligt hvilket de årliga utgifterna skulle uppgå till 4,500 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. R:dr för hvardera stationen, samt till verkställande af nödiga nybyggnader för en gång erfordras vid Alnarp 10,000 R:dr, och vid Ultuna, oberäknadt de större byggnader, om hvilkas uppförande särskild framställning blifvit till Kongl. Maj:t ingifven, 3,000 R:dr till uppsättande af försöksanstaltens laboratorium.
Jag har nemligen trott, att, örn å dessa papper bestämdes 5 pro - Banco-Utsh:s Betänkande, N:o gr. 5 cenls ränta, sådant möjligen kunde föranleda några, som nu hafva sina penningar placerade emot pant af Fastighet, att uppsäga dem, för att i stället köpa Ränte-CouponSj då endast r procents förlust derafuppkornme i den nu egande afkaslningen; hvaremot skillnaden emellan 6 och 4 och en half procent är så betydlig, att sådant icke bör kunna rimligen befaras. Å andra sidan åter, om räntan bestämdes lägre än 4 och en half procent, kan det möjligen befaras, att dessa Ränte-Coupons icke vinna hos allmänheten den begärlighet, som är ett vilkor för åtgärdens framgång. Skulle Rikets Ständer, emot förmodan, icke finna angeläget vara, att, på sätt nu nämndt är, använda Coupons-försäljning till beredande af nya Lån-fonder för Fastighetsegare och handeln; så synes mig, att Banco-Fullmägtige i alla fall böra medgifvas rättigheten att sålunda göra en del af de gamla Fastighets-Lånen rörlige, för de tillfällen då Banken behöfde bereda sig utvägar till upprätthållande af Silfverutvexlingens fortgång.” Jemte Remissen från Ilögloflige Ridderskapet och Adeln hafva åtföljt yttranden af Friherre Kantzow_, J. A., Herrar Uggla, C. W., Cederschjöld-, P. G., Rosenblad, 11., Friherre Boije-, L., Grefve von Schwerin^ F. B-, Herrar Tham-, W.j Rosenqvist-, F. 6 Banco-Utsh:s Betänkande, N:o gr. L.j von Troilj E., Friherre Sprengtporten, J. JF.j Herr DalmaUj L. J., och Motionairen sjelf, dels emot, och dels till stöd för förslaget.
Men en morgon, då Nils mötte Sofi utanför ladugårdsdörren, frågade han henne, om hon hade nå- gon sjal eller klädningskjol eller tygstycke att aflåta. » Jag vet icke, » sade hon helt förundrad, » jag ska si efter — eller — jag ska fråga Ingeborg. » » Nej! nej! » utropade Nils häftigt. » Kan inte Sofi ' ^• (fP tänka ut något själf, som skulle passa som möbeltyg till mormors stol? Jag är säker pä, » tillade han hjärtligt, » att Sofi skulle vilja göra mormor denna tjänst. » » Jaså till stolen — » Det låg en liten tvekan i tonfallet, men så knyckte hon helt morskt på hufvudet o c h utropade modigt och beslutsamt: » Ja, Ingeborg får säja, hva ' hon vill, men du ska få min röda redgarnsklädning. » » Tack så mycket! » Hans svar lät så hjärtligt och varmt. » Jag visste och trodde j u alltid, att ... » Hvad han visste o c h trodde, fick Sofi icke höra, ty Ingeborg kom i detsamma ut ifrån ladugården med en mjölkflaska i handen, och fastän hon hvarken med ord eller blick låtsade märka honom, kom sig dock icke Nils för att afsluta den påbörjade meningen, utan stod tankfull och följde med ögonen den höga, smärta gestalten, ända till dess hon försvann inom byggningen. Därpå gick han hastigt in i stallet. Då Sofi längre fram på dagen skulle taga fram sin röda kjol för att öfverlämna den åt Nils, mötte hon just i dörren till deras rum på vinden Ingeborg, som bar denna kjol på armen. Idun PRENUMERATIONSPRIS IDUN. — KR. 5: — IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. J 5: — IDUNS MODETIDN. UTAN PL. &gt; 3: — GREFVINNAN BJÖRNÖ, FÖDD CLARA R E D A K T Ö R UTGIFNINGSDAGAR '. PR Å R: D E N 28 JANUARI 1899. O C H UTGIFVARE: HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG.
Maj, under vissa vilkor medgifne tullnedsättning för fabrikanter, efter ansökning hos Commerce-Collegium, af 8 sk. pr U för det färgade och 6 sk. för det ofärgade garnet, eller ännu lägre tullafgift måtte för berörde garnsorter i allmänhet medgifvas och utan serskild derom gjord ansökning få tillgodonjutas; äfvensom att införselstullen å finare ull borde nedsättas till högst 4 s^-> enär senare årens erfarenhet visat, att den finare fårafveln icke är för landet passande; samt slutligen dels att i allmänhet ordet förbud bör ur taxan utgå och en efter behofvet lämpad skyddstull för fabrikerne i stället åsättas, dock att en sådan ändring icke bör träda i verkställighet förr än vid 1845 års slut, och dels att alla sådana lyxartiklar, som genom en mindre volym lätt kunna insmugglas, böra åsättas en så låg tull, att risken, kostnaden och besväret med smuggling öfverväga eller åtminstone äro jemförlige med tull-afgiften, men deremot öfverflödssaker med större volym och besvärlige att inBih. till R. StProl. 1844• 5 Sami. 1 AJd. 6 Haft. 3 i8 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 12. smuggla, deribland viner m. m., beläggas med en efter varans beskaffenhet förböjd tull. Af Herr Biskop Bruhn och Mathias Hjort, hvilka i serskilda motioner yrkat, att då glas-tillverkningen i Sverige under de sednast förflutne trettio åren vunnit den utvidgning och förbättring, att den är fullt tillräcklig för landets behof och i vissa fall bättre än den utländska, men detta lyckliga förhållande, föranledt af det skydd genom dels förbud dels höga tullafgifter, som varit näringen ifrån början lemnadt, och af de uppoffringar, dess idkare gjort genom kostsamma anläggningar och införskrifvande af utländska arbetare, vore nära att upphöra till följd af de på sednare tiden successivt gjorda nedsättningar i införsels-tullen, utländskt glas, åtminstone fönsterglas, matte antingen till införsel förbjudas eller ock såväl b v i 11 som grönt glas beläggas med en tull af minst 33 R:dr 16 sk.
Konung JOHAN IHldje har genom Dess gifne Bref af den 5 Junii 1570 tillåtit, att Hospitalet, som förut tillika med Sraden blifvit af Fienden uppbrändt, skulle å ny o uppbyggas och år 1583 och 1526 förlänte Hospitalet 1 Hemmman samt Krono - Tionden uii åtskilliga Soclinar. Samma Förläningar äro sedermera af de följande Konungar confirrnerade och med andre förmåner fördkte. För år 1754 består inkomsten, efter ingifvit och af Hands - Contoiret öfversedt Förslag, uti 282 Tunnor 1 fj:g Krono-Tionde Spännemål. Räntan af mant. Quarn och en Utjord • - 119 Q& ör. Interesse-Penningar 67: 13. För försåld Spannemal influtit - 562: 4* Tillsammans Penninge Inkomst 964 D.r 7 ör. Silfvermynt. i6jO Stats-Utskottets Retiinkandvnl Lunds Stift. 23x> Malmö Hospital. Detta Hospitals uppkomst ar kommen af tle förstörde Klostren, och blifvit af de Dan» ske Konungar tid efter annan med Inkomster sa val uti Krona-Tionde Spannemål, sorn Hernjnäns-Räntor, utom andre ovisse inkomster, forsed! ; hvilka inkomster, sedan Skåne kommit tinder Sverige, hafva sedermera af Sveriges Konungar blifvit stadfästade och förbättrade, jemväl äro de förökte igenom Private personers. Donationer. Kongl M j':t har för detta Hospital utfärdadt Stat och Spisordning den 30 December 1699, Inkomsterne äro, efter ingifvet Förslag för ar 1754: Krouo-Tionde “ 432 T:r 2 fjtr Alrads och annor Spannemal - 214 — 4 — Tillsammans 633 T:r 6 fp* Spannememål. Uti Penningar: Hemmans-Räntor af 4.I mantal 204: 16.
Majit gillade underdåniga framställning, Serafimer-ordens-gillet den 27 Februari innevarande år till E. K. Majit aflemnat fullständig redogörelse ej mindre för hospitalsfondens samtliga tillgångar, än ock för fondens årliga utgifter; dervid utgifterna upptagits i enlighet med innevarande års stater, arrende-afgifterna utförts i enlighet med sist upprättade arrende-kontrakt, samt för öfriga inkomster och utgifter lagts till grund det hos Ordens-gillet sednast verktälida bokslut, eller det för år 1861. Ehuru det således torde kunna antagas att förslag i den syftning Departements-chefen förordat kommer att framdeles för Rikets Ständer framläggas, hafva Rikets Ständer, som hufvudsakligen dela den af nämnde Departements-chef härutinnan yttrade åsigt, föreställt sig det icke vara olämpligt, om äfven Rikets 86 Fxpediticns-TJtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 160. Ständer för E. K. Maj:t uttalade sin önskan i detta hänseende; och med uppmärksamheten jemväl fästad derå att Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af hvad som då förekommit vid behandlingen af frågor, rörande liospitalsväsendet, i underdånig skrifvelse anhållit, det E. K. Majit täcktes i nåder tillse, huruvida icke hospitalerna i riket kunde ställas under annan öfverstyrelse än den nuvarande, och att åtgärder, som af E. K. Majit ansåges lämpliga, måtte i sådant hänseende vidtagas, hafva Rikets Ständer häraf ansett sig ega anledning att, jemte förnyande af sin vid sistlidne riksdag hos E. Iv. Majit framställda underdåniga anhållan, det E. K. Majit täcktes låta tillse, huruvida icke en förändrad styrelse öfver hospitalerna i riket må anses lämplig och böra införas, tillika begära, det E. K.