Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en sådan åtgärd klefve hvar och en, Den 8 Januari e. m. 119 t , som upprätlar ett domcument, hvilket bör charteras, nödsakad att göra det i den föresiittning, att han någon gång skall behöfva använda det till sitt försvar, ty om charta icke genast är bilagd lill vederbörligt belopp, så kan han icke sedermera erhålla behölliga chartor, stämplade med det rätta årlalet, och dä kommer hela handlingen att tjena honom till ingenting. Genom det föreslagna årliga ombytet af chartmförråderna har man nemi. förvissadt sig derom, att ingen kan i en framtid, äfven med bäsla vilja och bästa penuingetillgång, corrigera sin försummelse. Detta torde således vara det säkraste medel alt försäkra Stateu om den inkomst af ifrågavar. bevillning, som man för Slaten vill bereda. Jag anhåller om äterremiss af denna punkt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Bland aliade talare, som jag baft den förmånen alt i delta ämne afhöra, får jag förklara, alt den som närmast uttryckt de begrepp, jag gör mig om ämnet, är den sist talande ledamoten, Hr Akerman. I det hela har jag trott mig förmärka, alt man i denna fråga, såsom ty värr ofta nog här i lifvet, går öfver ån efter vatten. Man har samlat ihop alla möjliga arter af controll, inventerat olika slag deraf, men alltid galt förbi den aldra enklaste af alla, nemi. den, som flera andra före mig yrkat, bestående deruti, att hvarje handling skall skrifvas på chartaepapper. Någon annan och tillförlitligare controll gifves icke, mine Hrr! Det är alldeles fåfängt att försöka åstadkomma några andra controller. 1 Kammarrättens förslag har jag visserligen funnit mycken omtanka och mycken sakkännedom i detta afseende, sä vidt controller kunna finnas: men att detta icke är möjligt i ett land, der roan, såsom i Sverige, i allmänhet är mer eller mindre slapp alt uppfy 11 a sådana pligler, anser jag gifvet. Jag äger personligen kännedom af en direction, bestående af mycket nitiska ledamöter, som Gud bevare mig ifrån att här nämna.
Dock får jag göra den erinran, att 0111 något ändamål med tillhandahållandet af anteckningarna skall afses, så må det vara tillåtet att justera hvar och en sina yttranden, i händelse referenten skulle illa hafva uppfattat en talares mening; ty eljest vet jag ej hvartill tillhandahållandet skall tjena. Gr. Horn: Jag ber om ursägt, att jag ånyo uppträ der, men jag önskar att R. o. Ad. icke fattar något beslut, sorn Ståndet kommer att ångra. Jag begär derföre alt här måtte uppläsas del omtalade Ridd.Utskts beslut, hvilket Ridd.direcUn bort ställa sig lill efterrättelse. Del är nödvändigt, att se hurudant det beslutet är, och om det är rätt förs låd t. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Ridd.direcims förevar, anmälan eller tillkännagifvande innefattar egentligen 2 frågor. Den ena angår referenternes placerande och är, efter hvad jag kan förstå, redan godkänd, hvadan dervid ingenting är vidare att åtgöra. Den andra är en ny fråga, huruvida det tillkännagiivandet bör officielt till Ståndet anmälas, att någon viss tid på dagen referenternes uppfattning af härvarande talares yttranden varder i cancelliet till genomseende tillgängliga. De fleste talare, som yttrat sig, hafva funnit olämpligheten af detta tillkännagifvande; med dem instämmer jag, och hemställer att R. o. Ad. ville ogilla den sista delen af directms anmälan och blott godkänna den förslå. Upplästes Ridd.Utsk:s prot.utdr. af den 22 Augusti, så lydande: Afskrift. Utdrag af protocollet, hållet hos Högh RiddarhusUtskoltct den 22 Augusti 1840. S. D. Medelst beslut den 19 uti denna månad, som genom prot.utdr. den 21 dennes kommit Utsk. tillhanda, hade R. o. Ad. till Ridd.Utskts handläggning remitterat en af Frih. Roye, Fredr., ej mindre såsom ledamot af R. o. Den 3o September.
Och hvad bevisar detta, mine Hrr, om ej att det är omöjligt att träffa på någonting, som i denna sak skall kunna tillfredsställa allas åsigter? Och hvad är i sådant fall att göra annat, än att för sig fastställa ett visst mål, och sedermera Den 18 Februari f. m. 451 fortgå mot detta mål med de båsta medel man kan uptänka, utan afseende på anmärkn:r, som hafva sin grund uti helt andra utgångspunkter och endast derifrån hämta stöd? På sådant sätt tror jag också, att det kan sägas hafva tillvägagått med detta förslag. Men hvilket är då det mål man velat upnå? Jo, att, med erkännande af den hittills bestående Interims-regeringens olämplig—, het i alla afseenden, söka aflägsna tillämpningen af en sådan emot den monarkiska principen stridande styrelseform till det yttersta nödfall, då ingen annan utväg finnes. Der håfven J, mine Hrr, det mål, hvartill förslaget syftar, och jag hemställer lill hvar och en som gjort sig någon reda för den i RiksAkten nu stadgade Interims-regeringens beskaffenhet, om det icke verkligen är ett mål, som af hvarje den monarkiska principens anhängare måste eftersträfvas? Jag kan icke tänka mig, att i ett monarkiskt samhälle det skall kunna vara fördelaktigt, att under det man erkänner den monarkiska principens företräde framför alla andra styrelsesätt under normala förhållanden, d. v. s. då Konungen Sjelf utöfvar Styrelsen, man i samma stund Han tillfälligtvis blifvit derifrån förhindrad, skall kasta principen öfver hord och i st. införa ett af vissa embetsman beslående mångvälde, med mindre än att man dertill blir tvungen genom brist på alla andra utvägar. Jag kan således icke föreställa mig annat, än att man här i Sverige, likasom man går till väga i alla andra monarkiska stater, bör uprätthålla den monarkiska principen genom tillförordnande, vid de tillfällen, då sådant är af nöden, af ett Regentskap, bestående antingen, och naturligtvis i första rummet, af Thronföljaren, eller, då Han icke är i tillfälle att föra Regeringen, af någon annan Prins af del Regerande huset, dervid det i allmänhet, ju närmare
Hvad 2:dra mom. beträffar, öfverlemnar jag till R. o. Ad:s öfriga ledamöter att på lämpligaste sättet deröfver besluta. Det är visserligen sannt, alt 2:ne Stånd redan bifallit Betänk, i dess helhet och således äfven denna punkt, men detta torde likväl icke utgöra ett skäl för R. o. Ad. att gilla stadgandet och i sådana ämnen, der man icke vet hvad man bör göra eller icke, torde det kanhända vara bäst all 2 Stånd stanna mot 2, sä alt K. M. icke genom ett bestämdt beslut af R. St. möjligen sättes i förlägenhet, utan får besluta pä sätt Honom bäst synes. Hr Braunerhjelm: Så vida det i mom. begagnade uttryck befatta sig med dylik handtering verkligen skulle innefattay alt en egendomsegare sjelf skall lägga hand vid handteringen, så medgifver jag att, på sätt Frih. von Kraemer yttrat, min anmärkn. ej håller streck; men jag tror icke att Utsk:s mening med uttrycket varit sådan. Jag tror, alt de stora bränvinsbrännarne i allmänhet icke sjelfva lägga hand vid tillverkningen, utan öfverlåta delta ät underordnade personer, hvarföre Ulsk:s mening utan tvifvel måste hafva vai il, all bränvinsbränning ej får ega rum på embetsmåns egendomar, ulan afseende å den omständighet, huruvida egendomsherren sjelf lägger hand vid tillverkningen eller icke. Om denna min upfatlning af stadgandet är riktig, så är icke heller min förra anmärkn. vederlagd och jag fortfar således i mitt redan gjorda yrkande. Gr. Mörner, Carl: Man kan måhända anse mig tala i egen sak, då jag i denua fråga mig yttrar, men jag tror mig undvika denna anmärkn., om jag på förhand tillkännagifver, att jag icke tillverkar bränvin på det boställe jag innehafver. Lika med Hr Braunerhjelm anser jag, att Ofver-Stålh., Underställa. , Landsh., Lands-Sekret. och Lands-Kamer. utan någon våda gerna kunna ega rättighet att å deras enskildta egendomar, om de finna sådant för godt, idka bränvinsbränning.
Folktingets beslut godkännande af proposition eller motion, med eller utan ändring, och Landstinget samma beslut oförändradt amager, vare det såsom Riksförsamlingens beslut gällande; antagerf Landstinget det icke varde det med afslag eller alldring till Folktinget återvisadt. Folkunge! företage då målet till ny öfverläggning och ege sedan att antingen Landstingets beslut ofötändradt antaga, hvilket i sådan händelse blifve gällande, som ofvan är sagdt, eller att sitt eget beslut, med eller utan ändring till Landstinget ånyo öfverlemna. Amager dä Landstinget, efter förnyad ompröfning, Folk t ingets beslut olörändradt, blifve det såsom Riksförsamlingens gällande; antager Landstinget det icke, varde frågan till Riksförsamlingen hänskjuien. Ankomme dock på Folkt nget att låta frågan förfalla, derest Lands! nget dess beslut helt och hållet förkastat. Innefattar Folktingets först afgifna beslut afslag å proposition eller motion, ege då Landstinget rätt att pä uppgifne skäl proposition eller motion upplaga och till Folktinget med eller utan ändring återvisa, och förfares med frågan så, sorn ofvan är sagdt; så att Folktinget ege att Landstingets beslut antaga, eller med afslag eller ändring återlemna Landstinget att denna ändring godkänna, eiler sitt beslut med elier man ändring vidblifva och till Folktinget ånyo förvisa; hvarefter Folktmget måste amingen Landstingets beslut oföräudradt godkänna, eller låta frågan pä Riksförsamlingens beslut bero. Ankomme dock i detta fall på Landstinget, att låta frågan förfalla, derest Folktinget dess beslut helt och hållet förkastat. Vid Riksförsamlingens sammanträde må väl öfverläggning ega rum, men ingen ändring i någotdera Tingets beslut vidtagas. Då ontrösias skall, utgör Folktingets beslut ja proposition och Landstingets nej-proposition, och blifve det beslut såsom Riksförsamlingens gällande, om hvilket de flesta rösterna sig förena. Huru grundlags-, beskattningsoch ordnings-frågor skola behandlas, derom är i 108, 135 och 136 §§ stadgadt. § 133.
Han hade på inbjudning af Rolf, den gamle soldaten, och i sällskap med denne, som naturligtvis icke heller försummat att bevista förhöret, ridit till hans, en åttondedels mil derifrån belägna gård, för att der tillbringa natten. – Nåväl, bäste herr Adolf, sade Rolf under vägen, – hvad säger ni? Kan ni ännu betvifla, att frestaren har ett finger med i dethär spelet? Ack, det är ju förskräckligt! Gud bevare oss alla! Men Adolf besvarade icke denna fråga, utan började tala om helt andra saker, om vårarbetet, väderleken och annat, hvilket icke litet förvånade Rolf, hvars hela själ var uppfylld af det, som han under tingsförhöret erfarit. Rolf sökte derför åtskilliga gånger återföra samtalet på dagens fråga, men erhöll blott undvikande svar och märkte slutligen, att detta samtalsämne icke behagade den unge herren. Detta, såväl som Adolfs dystra väsende, gaf honom anledning till åtskilliga funderingar. – Det måtte således vara sannt, tänkte han för sig sjelf, hvad folket påstår, att herr Adolf blifvit genom en trolldryck förhexad af den leda Ingrid. Stackars gosse, fortfor han för sig sjelf och fäste en medlidsam blick på ynglingen, som red bredvid honom, – måtte detta sluta väl Herr lagmannen har stora bekymmer för honom: det har jag sjelf märkt ... jag undrar, hvad de sade hvarandra, då de i morse efter gudstjensten samtalade med hvarandra! Det var bara få ord, men de måste varit svåra: det såg jag på lagmannens ansigte ... Ja, ja, det måste vara någonting mer än vanligt, något obegripligt, som kan skilja en så bra fars och en så god sons hjertan från hvarandra ... Men jag tackar Gud, det jag slapp ifrån att hjelpa de begge hexorna på flykten. Jag skulle annars i dag stått der med ondt samvete bland åhörarne; ja, kanske hade jag nu varit med bland de anklagade ... – Nådig herre, tillade han högt, – säg mig uppriktigt, ni tror väl nu icke mer, att Ingrid och hennes dotter äro oskyldiga? – Rolf, sade Adolf, – gör mig icke sådane frågor!
Herr Erik hade, jemte andra krigsöfverstar, varit sysselsatt att vidmakthålla ordning bland knektarne, och tillhålla dem att ej betunga allmogen mera, än oundvikligt var, och att qväfva uppror och oordningar, som ännu här och der utbröto. Djupt och af redligt hjerta, sörjde han Flemings död, så väl för den oersättliga förlust, som drabbat konungens sak, som för den enskildta vänskap, han hyste för sin höge vän. Han skulle nu gerna hafva återfört Siri hem, sedan lugnet tycktes temmeligen återstäldt och ej heller biskopen mera syntes erna göra någon sak af Siris föregifna öfvergång till katholicismen; men Karin och Hebla bådo så hjertligt att hon måtte qvarstadna, dem till tröst och trefnad, att han ej ville motsäga dem. De unga flickorna voro glada, att stundom få utbyta slottets tjocka murar och små fönster, emot det vackra Qvidjas parker och lundar. Äfven fru Ebba sjelf reste någon gång ditut, för att låta ordna sin herres graf. Hon ville icke låta flytta hans stoft bort från Åbo, innan allt vore färdigt. I Pargas kyrka hvilade redan förut hans fader, herr Erik Fleming; invid dennes stora grafsten skulle nu grafven muras för herr Klas och anläggas så, att äfven fru Ebba sjelf der med tiden finge hvila. Äfven skulle ett monument uppsättas öfver grafven. På Qvidja reste sig ett högt gråstenstorn; det qvarstår der än i dag som en skepnad från forntiden, och talar om den tid, då Klas Fleming och hans ädla maka brukade vistas derinom. Men i de rum, derifrån ofta Klas Fleming, enväldigare än mången konung, styrde Finland, der gnaga nu råttorna på de rika sädesförråderna från Qvidjas vidsträckta åkrar. De första årtiondena af detta sekel stodo ännu de tvänne rum, som utgjorde tornets tredje våning, i gammaldagsdrägt. I de djupa fönsternischerna funnos stolar med Adam och Eva broderade, jemte kunskapens träd, på hvarje dyna.
Frågan är nu blott den : skall Betänkandet om detta års BidragsSumma till Canai-arbetet'bifallas eller afslås? Och jag anhåller om Proposition till bifall. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: Då den anmärkning här blifvit gjord, att det skulle se underligt ut i våra Protocoll, att nu förevarande preliminaire fråga blifvit afgjord förrän sjelfva hufvudsaken blifvit pröfvad, hemställer jag, om det ej skulle se vida underl gare ut, att Ridderskapet och Adeln satt i fråga att stadfästa ett af Riksens Ständer för. ut fattadt beslut. En annan värd Ledamot har yttrat, angående Naturen af den årliga Bidrags Summan till Canalen, att den vore en Bevillning. Förhållandet är sådant, att de till Barquen inflytande RänteMedel användas till Odlingsoch FastighetsLån, och att bidraget till Götha Canal utgår af helt andra anslag, och således ej genom Bevillning. Om det är tillåtit att till Historien om Canalens uppkomst göra några tillägg, tror jag, med rättighet till trovärdighet 6åsom ett uppmärksamt vittne till Den 13 Maji, 327 händelsernas gång, kunna erinra, attnär, i anledning af Kongl. Majus Proposition, Canalanläggningen år 1810 beslöts, funnos innom detta Samfund agtningsvärde män, kända för vidsträckta kunskaper såsom Statsmän, hvilka yttrade den mening, att det vore något som bevisade mindre nit och känsla för Fäderneslandet, att icke s mtycka till Canal Arbetets företagande. Sådan var Opinionen då; nu är den förändrad. Då 1815 års anslag, efter Stän dernas beslut, ej skulle upphöra förr än år 1820, eller i fall Riksdag icke inträffade, först med den näst derpå följande, bör det ej af 1 8r8 års Ständer kunna Canalen frånerkännas, hellst nu varande Ständers Beslut ej kan bli retroactivt eller gällande förr än för nästa år. I grund deraf anser jag BancoFullmägtige utan någon serskilt hemställan hafva bordt och kunnat genast utassignera ifrågavarande Anslagssumma, och tillstyrker således, att hvad BancoUtskottet nu föreslagit, måtte beviljas.
Är åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillnings-summans förhållande lill den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsKontoret, att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utförda. §. 102. Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti Stånd, Nämnd eller Utskott, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit gerom ett uttryckligt beslut, deruti fem Förslag till ändring i Grundlag. — Regerings-Formen. 107 Sigt beslut, deruti Fem sjettedelaT af Ståndets vid omröstningen in Pleno tillstädesvarande' Ledamöter instämt. Ej eller skall någon Riksdagsman kunna förvisas från den ort, der Riksdag hålles. Skulle någon enskild Man eller någon Corps, Militär eller Civil, eller ock någon Menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens Ständer eller deras Utskott eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksens Ständer att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. §. lil. Blifver någon Riksdagsman, under påstående Riksdag eller under dess resor lill och ifrån Riksdagen, med ord elier < gerningar ofredad, sedan han tillkännagifvit, att han i sådant ärende stadd är, då skall sådant såsom Edsöresbrott anses och straffas. §• 112. e Uti Riksdagsmannaval må icke någon Embetsoch - Tjensteman med sin Embetsmyndighet obehörigen verka. Gör någon det, miste Sysslan. §. 113. Taxeringsman, som Riksens Ständers Bevillnings föreskrifter å deras vägnar tillämpa, skola ej för Debitering eller Taxering kunna lill något ansvar ställas. sjettedelar af Ståndets vid omröstningen in Pleno lillslädesvarande Ledamöter instämt.
Då den deputation, jag hade äran anföra för att på R. o. Ad:s vägnar helsa MedStm, derifrån återkom, var plenum hos R. o. Ad. redan afslutadt. Jag får derföre nu vördsamt meddela, det vi blifvit anmodade att till R. o. Ad. återföra uttrycken af de öfriga Ståndens högaktning, vänskap och förtroende. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf härefter att R. o. Ad:s Bänkmansfördelning blifvit upprättad och att tryckta exemplar deraf funnos att tillgå i RiddarhusKansliet; äfvensom att val af R. o. Ad:s Bänkman komme att ega rum i morgondagens plenum. Den J5 Oktober. 15 Sedan de 2:ne Härolder, som skulle gå framför R. o. Ad., ankommit, afgick H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, med R. o. Ad. nära kl. 11 till Storkyrkan, der Riksdagspredikan blef hållen af Biskopen i Karlstads Stift, Magistern Johan Anton Millén. Efter slutad Gudstjenst begaf sig R. o. Ad. till K. Slottet samt åtföljde H. M. Konungen till RiksSalen, hvarest H. M. med ett tal i Nåder helsade R. St:r. Härefter uppläste H. Exc. Hr StatsMinistern för Utrikes Ärendena K. Maj:ts Nådiga Berättelse om hvad i Riket och dess Styrelse sig tilldragit sedan sista Riksdag; hvaruppå och sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, samt Talmännen uti underdåniga tal tolkat RiksStms underd. vördnad och tillgifvenhet, R. o. Ad. åtföljde H. M. Konungen till dess rum i K. Slottet, der R. o. Ad., enligt före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, åtskiljdes kl. £ 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Tisdagen den 25 Oktober 1859. Plenum kl. 10 f. m. Föredrogs och lades till handlingarne K.
Den 3 Hctobek. irbstan beröfwa ost de krafter wi äga öfriga akt äten, wända; wi inse med ledsnad att om emot önskan) kopp och det nitfnllaste bemödande, icke fred någorlunda snaut winncS, om den lystligen crhällcn icke skulle ägd ett längre beständ, torde wi ock icke bliftva lycklige nog akt fä se wara mödor belönas med de'sälla följder wi päräknat; men dä j>g ä andra sidan wägar s!aistra mig med det tillfredsställande hopp, att ej Rikets krafter-ännu btifwit sä förswagade, dest fordrings - ägares kredit pKwälfäih sä förspillde, att strwägar saknas till eknäs enchet af hmad wi ifrigt önska, .sä anser jag för den ömmaste pligt, att .med iakttagande af ofwannämde förcstnfier, wi stä faste wid den föresats, att redeligen och fullt utbetala allt hwad,wi äro skyldige, hwarifrän wi icke pä annat sätt kunna afwika, än gtt dch pmöj. lighcten nekar wcrkställighcten strax, wi mäste, inskränka ost dcrwid att göra det ester hand; men dock sä sort wi sinna att det möjligen kan Verkställas.
R:dr. öre. arnt 14 \ skålp. 25 Fri 1 skålp. — 1 \ skålp. Qvantitet för Införselstull. Tullberäkningen. Riksmynt. Vii/nader: bomulls-: tyll i skålp. R:dr. 2 öre. 75 andra slag: oblekta och ofärgade i skålp. r. 40 blekta eller färgade . 1 skålp. — 70 tryckta eller pressade . i skålp. — 90 bomulls-, med blandning till större eller mindre del af lin eller hampa: bolstervar 1 skålp, 40 damast i skålp. — 90 dräll 1 skålp. — 6b mattväfnad i skålp. — 18 andra slag tullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena, ylle-, af ull allena eller blandad till större eller mindre del med bomull, lin eller andra ämnen utom silke: filtar och mattor, derunder mbegripne kantade resfiltar i skålp. 40 machinfilt, rundväfd för fabnksbehof; se Redskap och Machinerier samt delar deraf, pressduk i skålp. 1 12 andra slag i skålp. bO linneoch hamp-: blaggarn, buldan, kanfas och sadelgjordsväf 1 skålp. 15 bolstervar 1 skålp. — 40 batist, flor, kammarduk och linön 1 skålp. 3 — lärft, alla slag, äfvensom damast \ skålp. 1 —■ mattväfnad af hampa eller af hampa i förening med annat i taxan ej specificeradt ämne 1 skålp. — 18 segelduk och tältduk i skålp. — 8 andra slag, drällsväfnader derunder inbegripna 1 skålp. — 65 håroch tagel-: 1 skålp. — bO nöthårsfilt Fri. i Förslag till Tull-taxa. 49 Qvantitet för Införsels lull Tullbcräkningen. Riksmynt. 1 R;dr. öre.
Han anvancerade till kapten vid regementet; men krigarens lifsgerning i fredstider tillfredsställde icke hans kraf på sig sjelf, och han behöfde icke för brödets skull stå kvar i rullorna. Han begärde sitt afsked, hvilket beviljades i nåder, och åtföljdes af en utnämning till major i armén. Vid tretio års ålder befann han sig ledig på torget med en titel hög nog för hans år, men utan något arbete att mätta sin verksamhetslust och sin ärelystnad med. Han valde då att lefva uteslutande för sitt skönhetssinne: han reste, besökte Italien, Grekland och österlandet, studerade språk och folkseder, lät sina ögon fråssa i varma färgtoner och vackra konturer. Faderns död kallade honom hem och här låg nu hans lifsgering och väntade. Han öfvertog administrationen af fädernegodset med dess stora domäner, ett arbete som fordrade sin mans hela energi och intelligens. Schöngeisten blef landtbrukare, den orolige turisten slog rot i sitt hemlands torfva, hans intresse för österländsk och florentinsk byggnadsstil tvangs öfver till ett mera praktiskt intresse för rationella ladugårdsoch ekonomibyggnader; på hans bokhylla stodo små tunna landtbruksbroschyrer sida vid sida med verldsliteraturens mästerverk, och i hans minne stodo långa kolonner af tal och siffror endrägteligen samman med de brokiga bilderna af allt hvad han under sina resor sett och upplefvat. Så gifte han sig helt oförmodadt. Det väckte hela traktens indignation, att han tagit ett så vigtigt steg utan att fråga någon menniska till råds; man visste icke ens hvarifrån hon — fruntimret — förskref sig. Det sades att hon var prestdotter från Blekinge och att majoren blifvit bekant med henne utomlands. Hon var blek och stilla. Två stora blå ögon beherskade hela ansigtet och gaf det sitt uttryck af hjelplöshet och godhet. Hon var genomskinlig och spenslig; man tyckte sig nästan kunna blåsa henne bort. När det senaste danska kriget bröt ut gick hon med deras första barn under sitt hjerta. Att lemna henne då skulle vara detsamma som att döda henne. Det fans icke ett ögonblicks tvekan; men långt efteråt låg det öfver honom liksom en känsla af blygsel.