Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På läkarens inrådan, som ville ha ett ostördt lugn för sin patient, begåfvo vi oss i andra rummet, och trefnaden infann sig åter. I anledning af några jemförelser mellan landtoch stadslif, yttrade jag, att jag denna sommar vore i tillfälle att någorlunda njuta det förstnämnda, emedan jag, jemte ett par kamrater, skulle ha uppsigt öfver ett arbetskommando, som skulle rödja upp en vidsträckt plan invid X kyrka i N. socken, för att göra planen tjenlig till exercis. «Ack hur roligt!» utbrast Leonna, «vi bli då grannar! Väl ligger Grönskog två mil derifrån, men hvad vill det säga? Jag får ofta följa med pappa till kyrkan om söndagarna. Det rödmålade huset nära invid planen tillhör pappa. Det vindsrum, som har sina fönster åt den sidan, är min kammare. Vi kunna då åtminstone utbyta en helsning, till dess kusin Feodor blir bekant med pappa. I detta glada öppna förtroende ligger ej en skymt af koketteri. Hon anser mig som en barndomsbekant, en nära slägting. Måtte hennes föräldrar tänka på samma sätt! Jag erhåller då lätt inträde i deras hus. Väl lär jag då äfven få den äran, att räkna någon sort aflägsen skyldskap med en viss sikter af samma namn, men huru nära, det har jag aldrig velat fråga, ty på den krabaten spiller jag icke ett ord. Det var endast ett löst rykte, som lockade mig ifrån Rönnbacka. Jag har således haft tid att skrifva ett så vidlöftigt bref. Du ursäktar väl din pratsjuke vän ¯Feodor.¯ När löjtnanten efter fem dagars frånvaro, åter kom till Rönnbacka, mottogs han af fru Palman, som sysselsatt i köket, endast kunde be honom stiga in i salen. Majoren låg i mera upprest ställning, armen låg spjälad. Garçon utgjorde hans enda sällskap. Vänskapsfullt räckte han den friska handen mot vännen, som å sin sida fägnade sig öfver de omisskänneliga tecken till återkommande helsa, som röjdes i majorens utseende. «Ja du har rätt, jag känner mig ofta må bättre än före den händelsen, som bragte mig på detta läger,» svarade majoren, «och din närvaro skall bidraga att muntra mitt sinne.
Statsobligation nerne emottagas med begärlighet i all handel, då i brist på annat mynt man såg sig dertill föranlåten, och i en framtid då man ger.om en störe vana, bedömde dem såsom en handelsvara, vöre det att förmoda, det sila creditförhållanden jemnat sig, och förtroenden af sig sjelft återkommit. Man behöfver aldrig frukta det icke Statsobligationerna empttogos, då de af Ständer voro garanterade och skedde det icke i tidens längd, skulle det blott bevittoa tillräckeligheten af Riksmyntet i jämnföyelse med productionen; om våra Förfäder hade lemnat oss flera millioner Statsskuld, så vöre säkerligen vår produktion vida större än den är. För omkring 40 år sedan, hade England endast 9 millioner i Statsinkomster, nu har det 50 milioner, skulden har ju då ökadt productionen. Tidens allmänna betryck, kan halv» Ben ii April f. m. i45 oräkneliga andra orsaker, än StaPskulden, och några af ordsakerna ligga i öppen dager; i England till exempel veikade krigets upphörande, att tusende slags derpå använda arbeten och krafter kommo ur verksamhet sorn tills vidare ä»o onyttiga, och endast öka förlägenheten i i Sverige synes åter RörelseCapitalets allt ör hastiga förminskning jemte felaktiga E*.onom:fka Författningar, och de på handeln och industrien lagda fjettrar, vara til 1- räckeliga orsaker som förklara den trånad, och det'sjukdoms tillstånd, hvilket till fördel för några få individer hotar att förstöra oss. Genom HypothekBanker, Privata Banker, och enskilda Assignationer, kommer småningom mindre behof af lån att existera, och således försvinner äfven speculationen att af differenceråntan göra sig en vinst; men om man kan uii vissa cassör lagligen låta nedsätta räntan, så kan man också antyda, att icke utlåna åt andra, än de som mot fullkomlig säkerhet bevisligen äro näringsidkare.
St ats-U t skottets Utlåtandet N.o St - 9 N:o 81, Ank. lill Exp. UUk. den 29 April, kl. I e. m. Utlåtande^ i anledning af S. F. Lannges ansökning om prolongation af arrendet å Lunda Kronohemman j eller skatteköp derå. (I. A.) Medelst Nådig remiss af den 24 sistlidne Mars, har Kongl. Majit behagat till Sta ts-Ulsk ottel öfverlemna en af arrendatorn utaf Lunda Kronohemman 1 mantal i Lofö socken Färentuna Härad af Stockholms Län Salomon F. Lannge> lill Kongl. Maj:t i underdånighet ingifven skrift, deruti Lannge, under anförande, huru som han å nämnde egendom dels redan verkställt, dels vöre sinnad ytterligare företaga odlingar och förbättringar, hvaraf någon kostnaden motsvarande afkastning dock ej vore förr, än efter en längre tids förlopp, alt förvänta, äfvensom all en ovilkorlig förlust skulle för honom uppslå, derest han vid nuvarande arrendetidens slut, midfastan år 1846, nödgades, i brist af nöjaktig ersättning, bortflytta de för hemmansbruket nödvändiga hus, han derstädes låtit uppföra, anhållit, att honom måtte förunnas antingen 3o års prolongation af nu innehafvande arrende, eller ock rättighet att omförmälde hemman lill skatte lösa; öfver hvilken ansökning Kongl. Majlis Befallningshafvande i Länet, samt Kongl. Majlis och Rikets Kammar-Collegium afgifvit infordrade underdåniga utlåtanden. Vid öfvervägande af hvad i detta ärende förekommit, har Utskottet icke funnit skäl tillstyrka Rikets Ständer bifall till förevarande ansökning, för så vidt den angår fråga om skatteköp af Lunda kronohemman. Deremot och enär, enligt hvad Kongl. Majlis Befallningshafvande i Stockholms
Moder, kanske inte högre Och ändå är det inte bara för din skull, utan för min egen. Det skall bli så godt att få hvila; jag är så trött, så trött. Det hade varit svårare att dö, om jag inte hade lefvat. Det är dig jag har att tacka för det, för kärleken, för lifvet. Tack, älskade och förlåt —. Mina ögon stodo fulla af tårar, när jag lemnade brefvet tillbaka. — Nu vet ni hur Dagny Selmer slutade, sade fru Melby sakta. Andra, våra vänner här, ha blott reda på att hon den morgonen sam ut för långt, fick kramp och drunknade. Det är nu öfver tre år sedan. Min son gifte sig i våras med en ung flicka, i intet afseende olik andra unga flickor eller lik Dagny — så jag har ju alla skäl att vara nöjd och belåten och hålla af henne. Hon sade ej om hon gjorde det. Men jag såg henne med sin band smekande fara öfver porträttet, och jag hörde henne hviska: — Mitt stackars barn! TVÅ FÅGELUNGAR. Hon såg ut som en fågelunge, en liten ful, ruggig fågelunge: små, pigga ögon, en något krokig näsa, allt för stor för det smala, spetsiga barnansiktet, otämdt, krusigt hår och en flaxande oro i alla rörelser. Hon hade fått sin plats vid den nedersta pulpeten i den stora skolsalen och ett ganska stort mellanrum skilde henne från hennes närmaste granne. Maja hade ej varit många dagar i skolan, förrän hon blifvit placerad så. Fröken Berenius hade sagt, att det var en »nödvändig åtgärd». Där satt hon nu med sin grammatik. Det var en afskyvärd vana de hade i skolan att låta dem, som ej kunnat, sitta kvar på lofvet, tills de läst öfver ordentligt. Fröken tyckte visst också, att det var odrägligt. Hon såg alldeles uttröttad ut, där hon satt i katedern. När hon hade sin hufvudvärk blefvo hennes ögon rödkantade och näsan svullen. Och hon hade ofta hufvudvärk. Maja kunde ej låta bli att undra om hon var lika ful som fröken Berenius. Hon visste, att hon var ful. Skolkamraterna hade sagt henne det genast, vid första bekantskapen.
För hvad som blifvit inhägnadt och odladt anser jag skatten icke vara för hög; men för den ännu oinliägnade delen, hvilken är af sådan beskaffenhet, att den icke lönar mödan att inhägna, är skatten, efter min tanka, både för hög och orättvis. Det är bekant, att Öländningarna alltsedan 1818 anhållit om rättelse häri, eller åtminstone om en undersökning, hvaråt jag finnér det vara obilligt och oklokt att icke lemna uppmärksamhet, då sökanderna sjelfva vilja bekosta undersökningen och en jenmkning synes kunna ske utan särdeles förlust för statsverket. Öland kan icke i godhet jemnföras med andra provinser, såsom t. ex. Westergöthland, men är hårdare skattlagdt och har ändock aldrig besvärat med begäran om understöd. Vid sådant förhållande synes billigheten kräfva, att man fäster något afseende på motionärernas fordringar, och jag kan på grund häraf ej annat än tillstyrka bifall till Statsoch Oecon.- TJtsk:ns ifrågavar. betänk. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: It. o. Ad. lärer icke af mig vänta den kännedom om skattläggningsmethoderna, sorn erfordras för att bestämma, om Utsk:n haft rätt eller orätt i sin åsigt, och icke heller den localkännedom, som behöfdes för att afgöra, om Öländningarna hafva rätt eller orätt i sin klagan; men af handlingarna har det synts mig, som denna klagan icke vore utan ali anledning, och då K. M:s Bef:h:de i länet för sin del tillstyrkt en undersökning samt sökanderna erbjudit sig att sjelfva bekosta den, skulle jag tro, att Utskrns tillstyrkande åtminstone är oskadligt. Befinnes det vid undersökningen, att sökanderna klagat utan skäl, få dc sjelfva vidkännas följderna deraf; men hafva de åter skäl, vet jag ej, hvarföre man skall neka dem 11 H. »4- t85 Dea 0 Augusti c. ra. en undersökning. Det Ur väl sannt, att KammarCclkm afstyrkt undersökuingen; men å andra sidan har K.
Jag anhåller vördsamt att få i denna dagens prot. införd min reservation emot det beslut, som R. o. Ad. i går på eftermiddagen, då jag icke hade tillfälle att här vara närvar., fattade i anledn. af Lagoch Oecon.-Utsk:ns betänk. N:o 7, hvarigenom R. o. Ad. för sin del, såvida jag rätt uppfattat saken, öfverlemnat åt den andra Statsmagten all den magt i frågan, som skulle tillhöra denna. Min reservation afser icke resultatet i detta fall; långt ifrån att dermed vara missnöjd, är jag öfvertygad, att den författning, som kommer att utgå från K. M., eller de åtgärder, som K. M. i detta ämne vidtager, blifva vida förståndigare, än om de blifvit uppgjorda af Lagoch Oecon.- TJtskin. Jag är säker derpå, sä myckel mer, som jag med full förtröstan på Konungens personlighet kan förutsätta, att K. Mis beslut mera otvifvelaktig!, än de, som fattas af Ständerna sjelfva, skola stå i full öfverensstämmelse med den af honom besvurna Reg.-formen. Men jag anser stridande, icke allenast mot vår grundlag, utan äfven mot principen af en conslitulionel monarki, att den ena Statsmagten uppdrager sin magt åt den andra, och jag kan ej underlåta att derjemte fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, huru det tillgår, så snart en sak förekommer, som står inom nomenclaluren af de liberala ideerna. Då skall allt gå fram, och man ser ei på, hvad man gör, endast de förträffliga liberala ide'erna kunna vinna insteg, hvilket ännu utgör ett problem, hvad Sverige angår. Jag anhåller, att detta yttrande må få inflyta i protocollet. * Den 8 Juli. a35 Ånyo föredrogos och biföllos Oecon.-Utsk:s d. 3o sistl. Juni e. in. på bordet lagda utlåtanden: N:o 81. i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, rör:de ett, på R.
Hwad detta ongär will jag »val annu mrdgifwa att de till Silfwer-Werket anflagne Recognitions» Skogar ma derwid bidehöllas; men i all sin widd allenast sä länge som Kronan muter af Silfwer - tillwerkningen 200 Marker Silfwer, hwaremot Recognitions' rättigheten bör aftaga t samma sörhällande som Sllswerstatten minstas. 6:0 Att om Bergslaget finner sig i ständ att i Jern-Werks anläggning tnqä stall anhällan derom wara Bergslaget osörwägradk; sä mycket - 5V2 Den rv Janusrsi. ket som af os»v»nnämnde slcecognikions Alstnänrnn. rar sär Brukens behof ersordros de samma o» wager'gen ansins/ sä länge arver t i SliswerGosman stulle fortfara och Kronan deras erhälla sina 200 Marker Eillwer, stall vckiä för Jernlill, verkningen endast erkrl Hammarsta!! och Tack» jerns bläsaigen wara iftän Tiondewfgstt befriad. Men ssullGttiswon helt och hållet nedläMaS och Kronan icke erhålla sin örliaa inkomst as 200 Marker lödig Silfwer, stall, för det Smide Bergslaget begagnar samma asgifcec erlaagas som för gamla JernWerk al samma egenstap, c6) som äro i ätnjutandet as enahanda förmäner." Det'a anstr jag böra antingen alldeles isrän Betänkandet ukgä eller ock »ned lä vid endast böra nämnas att dwad den Jern - W-rks anlaLgr-ing angar ffm Bergs ags-Jntercsieiikerne begärt, rnä lädank i underdånighet ö »verlemnas Konitngen att l stöd af de u;r detta amne gällande Försatte ningar räta »vidtaga hivad nyttigast wara kan.
R:dr årligen, eller för nyssnämnde tre år tillsammans 150,000: — c) till en serskild fond, att, efter Kongl. Maj:ts nådiga godtfin nande, användas såsom anslag, utan återbetalningsskyldighet för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, 50,000 R:dr årligen, eller för ifrågavarande tre år tillsammans 150,000: — dock, icke blott under dervid fästadt serskildt vilkor att till samma arbetsföretag tillskott, motsvarande minst hälften af den beräknade kostnaden, bör utgå inom orterna, antingen från föreningar af de i företagen närmast intresserade jordägare, eller från kommunerna i följd af derom fattade beslut, eller från blifvande landsting, utan ock med iakttagande för öfrigt hufvudsakligen af de vilkor, som i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i nämnde sex län underdåniga framställning i ämnet finnas upptagna; samt Transport R:mt R:dr 2,079,600: — 54 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Transport R:mt R:dr 2,079,600; — d) till fond för understödjande af mindre hamnbyggnader samt upprensningar af äar och farleder 20,000
Rörande dessa slafvars belägenhet och vilkor, synes väl af Guvernörens ofvanberörde underdåniga utlåtande af den 9 Juni 1842: att deras tillstånd kan anses vara vida fördelaktigare, än på någon af de Westindiska öar, om hvilka Guvernören egt kunskap; att de hvarken äro betungade af allt för strängt arbete, eller underkastade någon hård och grym behandling af sina egare, och att de sednares rätt att disponera öfver slafvarne redan blifvit så till vida inskränkt, alt desse ej kunna mot sin vilja försäljas till exportation från ön; men, på sätt Guvernören äfven vidare utvecklat, slafven är, genom saknaden af rättigheten att råda öfver sig sjelf och sina anlag, nedsatt till sitt menskliga värde, för alltid bunden till en viss ort och vissa lefnadsvilkor, öfver hvilka han ej ens kan hoppas att höja sig; och, i sina naturligaste och ömaste känslor beroende af en annans godtycke, blir det för honom ej möjligt att, såsom dea fria menniskan, fatta och eftersträfva sedligt värde. Sedan derföre frågan om slafveriets upphörande på denna, under Sveriges krona lydande, besittning blifvit väckt, anser Utskottet det icke vara förenligt med mensklighetens bud och Nationens anseende, ait låta densamma åter förfalla. För möjligheten att verkställa detta förslag, utan förnärmande af slafegarnes rätt, äro af Guvernören uppgifne tvänne utvägar, den ena, hvarigenom med ett anslag i ett för allt af 97,320 Spanska Piastrar, slafvarnes frihet skulle kunna genast och på en gång beredas, den andra, enligt hvilken emancipationen endast småningom och i den nion tillfällen yppades till inlösen af slafvar, till lägre pris skulle ega rum, och hvarföre Stats-Utskottets Utlåtande j Nto 116. 5 kostnaden beräknats till 10,000 Piastrar årligen under lem år, tillsammans 50,000 Piastrar, eller något mer än hälften af ofvanuppgifne summa.
Å gästgifveri, der rörelsen år mellan flere åboer fördelad, skall en, af kronobetjent påtecknad, uppgift om den tid, hvardera åboen år till brånvinsutskånkning berättigad, vara anslagen hos den, som för tillfället försäljningsrätten utöfvar, och hos honom, under samma tid, jemväl skylt vara anbragt, på sått i § 39 föreskrifves. § 39. Der minuthandel med eller utskänkning af bränvin idkas, skall vara anbragt skylt, som rörelsen utvisar. § 40. Af denna förordning bör å det ställe, der minuthandel med eller utskänkning af bränvin idkas, ett exemplar alltid vara i försåljningsrummet anslaget. § 41. Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvårfvat rättighet, eller som, på sått i § 3 sågs, mellan flere köpare fördelar bränvin, bote första gången från och med 30 till och med 60 R:dr, andra gången från 60 till och med 120 R:dr och tredje gången från 120 till och med 240 R:dr. Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse betrådes, dömes till fängelse från och med två månader till och med ett år. Förbrytaren varde derjemte dömd att utgifva minuthandelseller utskånkningsafgift för det kannetal, som, efter hvad utredas kan, blifvit föryttradt, dock ej under det belopp, som svarar mot en fjerdedel af hvad, enligt de i §§ 17 och 18 stadgade grunder, för år minst utgå bör. Dessutom vare det i försåljningsrummet befintliga bränvin till och med 60 kannor, tillika med kärl, som för bränvinets afhemtning tjenliga åro, underkastade beslag och förbrutna. Har förbrytelsen skett å söneller helgedag, ökas straffet med böter från och med 15 till och med 30 R:dr. § 42. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
Sig böra antaga följande beräkning: Ständiga inkomster: l:o. Ordinarie räntan. Den del deraf, som är indeld, att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, och hvars värde således icke inverkar på beräkningen af de disponibla tillgångarne, upptogs vid sednaste riksdagen till 1,762,000 r:dr. Genom deD reglering af utgiftsstaterne, som Kongl. Maj:t nu föreslår, skulle väl några indelta anslag komma att upphöra: men då de äro af mindre betydenhet, och dylika anslag å allmänna Indragnings-staten med fullt motsvarande belopp öfverstiga hvad å samma stat vid förra riksdagen upptogs, bibehålies förstnämnde beräkning eller Rdr 1,762,000: Den till statsverket inflytande andelen af räntan, som vid sednaste statsregleringen beräknades till 575,000 rdr, har uppgått: för år 1844 till Rdr 572,113: „ 1845 „ „ 570,311: „ 1846 „ 593,131: „ 1847 607,701: „ 1848 „ 610,S27: hvaraf medium utgör 590,816; men, i anseende till markegångens föränderlighet, bibehålies äfven här förra beräkningen med Rdr 575,000: 2:o. Afrads-spannmälen, som är kronan behållen och kan förändras genom nya hemmans skattläggning eller gamlas förmedling, beräknades vid sista riksdagen till 41,725 tunnor, och har, enligt sednast afslutade riks-hufvudboken, eller för år 1848, utgjort 42,804 tunnor, hvaruti likväl ingå 1182 tunnor hafre, hvilken anses blott innefatta halfva värdet emot råg och korn. Kongl. Maj:t föreslår derföre bibehållande af förra beräkningen, eller 41,725 tunnor å 6 rdr med Rdr 250,350: 3:o. Kronotionde-spannmålen.
Ber. g lä.) Af 1858 års Revisions-berättelse inhemtas, att sammanräknade beloppet af de för Bankens räkning köpta vexlar, hvilka vid den i November månad 1857 inträffade allmänna penningeförlägenhet blefvo protesterade, uppgick till R:dr R:mt 1,472,124: 17. och uti Fullmägtiges till Utskottet vid riksdagens början afgifna berättelse förmäles, bland annat, att’ beloppet af protesterade, då ännu ej infriade vexlar utgjorde ... » 121,673: 27. att ytterligare afbetalning vore med säkerhet att påräkna för » 15,750: 9. att på återstoden R:dr R:mt 105,923: 18. något visserligen borde inflyta genom utdelning i hittills icke utredda konkursmassor inom landet och genom inbetalning från vederbörande acceptanter i Hamburg, men att, äfven om ett motsatt förhållande antoges, så komme, med beräkning af dels den kursvinst som uppstått vid inköpet af vexlar, hvilka sedermera blifvit protesterade, dels vinsten å de under nasti, och innevarande år slutbetalda så beskaffade vexlar, utgörande tillsammans R:dr R:mt 104,293: 13. den högsta möjliga förlust för Banken å protesterade vexlar att inskränka sig till » 1,630: 5. Efter Banko-Utskottets Berättelse M 6. !)
Hvad Hr Gr. i denna del yttrat, är till den grad sammanstäldt med yttrandena om K. Mis nåd. tal, hvarom jag tror, att någon öfverläggning här icke kan äga rum, att — jag upprepar det — jag sannerligen tvekar, om jag icke här borde stadna. Deri 4 Maj, Jag torde likväl få fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ehuru [748 års vexelstadga visserligen varit af K. M. till R. St. framställd, samt af R. St., såsom orden lyda, ”vedertagen,” har sådant icke något egentligt samband med nafvar, förhållande, emedan vi nu endast äga att stalla oss till efterrättelse 1809 års grundlag och hvad som efter dess stiftande tillkommit. Jag anhåller då till en början att få uppläsa en period ur R. St:s und. skrifvelse till K. M. af d. 7 Aug. 1815. Den lyder, som följer: ”R. St. fa ”yttra den und. önskan, att kunnige och redlige män må af ”E. K. M. i nåder förordnas att granska och öfverse de nu ”gällande författningar, atig:de vexelröresen i Riket, samt i ”und. föreslå de ändringar oell förbättringar i dessa stadgar, ”sorn, efter sednare tiders erfarenhet, kunna finnas lämpliga ”och nödvändiga.” Det torde häraf vara tydligt, att R. St. verkligen 181$ måste hafva betraktat målet såsom varande af oeconomisk egenskap. Orden ”i und. föreslå” torde nemi. icke kunna lämpas på något, som skulle underställas R. St, utan mäste hafva afseende på ett föremål, hvaröfver K. M. ägde att besluta. För öfrigt vill jag icke ingå med Hr Gr. i någon discussion, huruvida yttre vexelstadgan bör eller icke hör, rationelt tahult, vara föremål för civil eiler oeconomisk lagstiftning; jag har blott velat ådagalägga, att hittills varit så practiseradt, att den varit ansedd och behandlad såsom oeconomisk författning.
(R:gs-Afd.) Stats-Utskottet får härmedelst aflemna och underställa Rikets Ständers pröfning och godkännande förslag till sladganden i ofvannämnda reglemente, angående anslagen till folkundervisningen, riksdags-kostnaderna, äfvensom de med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter samt de å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver; och får Utskottet i alseende på de föreslagna §§:nas nummer-ordning åberopa sin i Memorialet N:o 282 framställda erinran. 184 angående de vid sednaste Riksdag för folkundervisningens befrämjande beviljade ocb, såsom outtagna, i Riksgälds-kontorets räkenskaper ännu balanserade anslags-summor, motsvarar 156 § af 1854 års reglemente, samt innehåller enahanda stadgande, som i denna § förekommer i afseende på hvad af dessa medel under mellantiden intill nästa Riksdag icke varder af Kongl. Maj:t disponerad!. Biti. till li. St.
Agathas kammarjungfru var icke van vid, och icke anbefalld någon förbehållsamhet, ty hennes matmor – fullkomligt utan alla fördomar – bytte om älskare lika lätt som hon bytte om strumpor, och innan andra dagens afton visste han med säkerhet, att Edvard icke längre – till utseendet åtminstone – var ensam om hennes gunst. Emellertid förskräcktes han vid tanken på Edvards vrede och sorg vid denna upptäckt, och hade i sitt sinne öfverläst ett långt tröstande och lugnande tal såsom inledning dertill. Men den kloka Didrik bedrog sig, hans oro var fullkomligt onödig; Edvards kärlek – i fall hans känsla för den sköna aktrisen kunde få detta namn – var endast denna naturliga, ofrivilliga dragningskraft, som hvarje vacker qvinna utöfvar på en ynglings sinnen, och dessutom just genom den omåttliga njutningen deraf redan i aftagande; han var öfvermätt, förslappad och trött, men en öfverlefva af ömhet och välvilja, som man alltid har för det första föremålet för ens tycke, det må då hafva varit hurudant som helst, qvarhöll honom ännu. Agatha märkte mer än väl att hon icke längre förmådde fängsla detta unga friska sinne, som, allt för ädelt och kraftfullt att länge tåla de bojor en usel passion pålagt det, redan vämjdes dervid, och sträfvade att göra sig fri – och hon skyndade att ersätta hans plats; ty hvar och en har sin fåfänga, och Agathas var att aldrig blifva den öfvergifna, den förskjutna, och tack vare hennes förmåga och skyndsamhet hade denna skandal hittills också aldrig händt henne. – Du tror således att Agatha är mig otrogen? sade Edvard, helt lugnt afbrytande Didriks varsamma inledning. – Jag är fullkomligt öfvertygad derom, – sade Didrik, helt glad öfver det förstånd hans unge husbonde visade. – Hur vet du det? – återtog Edvard med en lindrig rodnad af förtrytelse, ty det är en utmärkande egenhet hos männerna, att ehuru de ofta ingenting högre önska, än att qvinnorna skola gifva dem anledning att bryta med dem, blifva vi likväl i hög grad förgrymmade, och förakta dem af hela sin själ, när det inträffar.