Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid många tillfällen och under hvarje riksmöte har det inträffat, att Stats-Utskottet, dels på grund af enskilda motioner upptagit och sjelf förskaffat sig alla behöfliga utredningar i frågor, hvarom Kongl. Majt icke meddelat någon framställning, dels oek i ämnen, hvilka Kongl. Majt framställt, omfattat helt andra åsigter än dem, som legat till grund för regeringens förslag, samt till och med uppgjort fullständiga organisationsförslag, ganska afvikande från Kongl. Majits Propositioner (t. ex. i frågan om elementarläroverken vid förra riksdagen). I sådana fall har för Utskottet aldrig mött någon svårighet att erhålla hvilka upplysningar och utredningar sorn än funnits nödiga. Riksdags-Ordningens 42 § föreskrifver ock den väg, Utskottet för sådant ändamål har att beträda. Hvarföre har man nu afvikit från det sätt, som så ofta varit med framgång begagnadt? — Anses frågan om Stockholms befästande vara af så underordnad beskaffenhet, att den, i strid mot all praxis inom Stats-Utskottet, bör handlöst kastas öfver bord endast derföre att man funnit den Kongl. Propositionen icke innehålla tillräckliga utredningar i ämnet? Skulle det då icke lönat mödan, att Utskottet åtminstone försökt, att, med begagnande af den i Grundlagen angifna utväg, förskaffa sig de upplysningar, som saknas? Jag kan, för min del, ej finna att Utskottet åt denna fråga egnat den allvarliga pröfning, den noggranna undersökning, sorn sakens vigt och beskaffenhet fordrar; och likasom jag i Utskottet yrkat, att ärendet skulle visas åter till Utgifts-afdelningon, för att undergå en förnyad behandling, får jag, då denna åsigt icke lyckades göra sig gällande, nu vördsamt hemställa, att frågan måtte af Rikets Ständer återremitteras till StatsUtskottet, med föreläggande att inkomma med ett utlåtande, som icke är endast formelt, utan afser sjelfva saken.” Häruti instämde Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Skogman.
I alla fall är det nogsamt bekant att den som styr Ryssland, ganska väl vet att i sitt land införa hvad som han finnér klokt och ändamålsenligt, och om han i afseende på sådane förhållanden, som dem, hvarom nu fråga är, skulle hafva på samma sätt gått tillväga, som Den 1 Februari f. ra. 245 man i England med lycklig framgång gjort, kan jag deruti icke finna någon anledning för oss att tro att detsamma icke äfven hos oss skulle kunna vara nyttigt. Dea siste värde talaren liar äfven anmärkt, att det vore orätt att vid fattandet af ett beslut, låta sig ledas af något annat, än sin öfvertygelse; någon annan grund har säkerligen aldrig dikterat detta Stånds beslut och åtgöranden, och jag är öfvertygad om att det ej eller någonsin kommer att göra det. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: En talare å detta rum har skarpt klandrat Const.Utsk., derföre att det ansett frågan om afvägandet af Statsmakternas inbördes rättigheter i detta liksom i andra fall vara af öfvervägande vigt. Talaren har förmenat, att Utsk., med förbiseende af den, såsom han uttryckte sig, tomt abstrakta eller theoretiska grundsatsen, alt icke rubba det engång utstakade förhållandet emellan Statsmakterna, bordt i denna fråga mera hafva afsett den praktiska nytta, K. M:s Propos. ansetts skola medföra. Ett sådant påstående skulle visserligen ej väckt min förundran, om det blifvit framställt i någon lagstiftande församling, som sammanträdt i akt och mening att, vända upp och ned på det bestående samhällsskicket; men jag måste bekänna, att jag aldrig väntat mig ett dylikt yttrande inom detta hus, kändt för dess uprätthållande samhällsåsigter. Att ingå i någon vederläggning af detta yttrande anser jag desto mindre behöfligt, som jag icke en gång kan föreställa mig, att det blifvit på fullt alfvar afgifvet. En af Konungens rådgifvare, som här upträdt, har icke blott förnekat, att genom det ifrågavar:de förslaget någon minskning af Ständernas lagstiftningsmakt i afseende å tullbevillningen skulle ega rum, utan t. o. m. påstått, att denna makt snarare skulle blifva förökad.
För det priswärda bemödande eon8t!tut;on8- Utstottet gifwit sig wid författandet af en Regeringsform , som stal bereda Rikets bestånd och folkets sällhet, förtjenar det witzerligen Ridderstapets och Adelns erkänsla, dä det fordrat stora insigter, mycken omtanka, at kunna förena twänne hwarandra sä motwerkande krafter, som den Monarchista och den Republikanska, til et helt, der jämnwigten blifwit träffad, sä utmärker detta huru lyckligt Ridderstapet och Adeln warit i fit wal, dä de lemnat sit förtroende ät de wärda Ledamöterna i detta Utstött. Dock men - Den 2 Junit. 483 mennistors lott är icke fullkomlighet; mä det derföre tillätas mig, ehuru jag fär bekänna mig i insigter och kundstap wara wiva under de Her. rar och Män, som utarbetat xrojecwr til Regerings-formen, at derwid gora nägra anmärkningar: om de gätt nationens önskan til mötes derutinnan, at Konungens magt blifwit sa tilräckelig, at Riket med styrka och kraft kan styras och fredas; folkets lagbundna frihet och rätt sa iakttagas och förwaras, at en förr saknad säkerhet och witz kännedom om sina rättigheter nu wunnits, sä stär i denna delen ingen ting widare at önsta. Men en annan hufwudomständighet, som folket wäntat, som Rikets olyckliga ställning kräfwer, tyckes helt och hällit undfallit LonLtimtion8-Utstottets upmärksamhet.
Af försträckningen skola två tredjedelar utgå i form af lån och återstående en tredjedel såsom kreditiv; men åtriöjes Filial bank med försträckning ej öfverstigande 200,000 R:dr R:mt, må densamma till hela beloppet såsom kreditiv utgå. e) Den del af försträckningen, som meddelas i form af lån, utgifver Riks-banken på grund af reqvisition, och skall lånet ovilkorligen inom 2 år, efter det Filial-bank trädt i verksamhet, vara till hela beloppet från Riks-banken uttaget. f) På kreditivet åter eger Filial-bank att, efter behof, utfärda icke allenast till viss man eller order ställda och vid uppvisandet betalbara vexlar å 100 R:dr och derutöfver, äfven i brutna tal, utan ock assignationer å valörerne 100 R:dr, 500 R:dr och 1,000 R:dr; och gäller härvid för öfrigt till efterrättelse, att till så väl vexlar som assignationer begagnas tryckta blanketter, hvilka, uppå reqvisition Banko^Utskottels Betänkande M 25. 89 reqvisition, mot betalning frän Fullmägtige utiemnas; att vexlarne icke få in blanko transporteras, samt att, med först afgående post efter vexlarnes eller assignationernes utfärdande, förteckning å desamma, med uppgift å deras nummer, datum och summa, till Riksbanken insändes. g) Filial-bank erlägger till Riks-banken å lånet 3 procent ränta.
Vid öfvervägande af hvad så väl i ofvanomförmälte måtto är vordet föreslaget, som ock de skäl, hvilka till de sökta rättelser och ändringar uti förtberörde Författning blifvit anförde, hafva Utskotten väl ansett dessa sistnämnde innefatta så beskaffade åsigter , hvilka vid en fullkomlig omarbetning af författningen synas böra komma i betraktande; men som verkställigheten deraf lämpligast synes kunna företagas i förening med det öfverseende af nu gällande Enskiftes och Storskiftes Författningar, hvarom Bik sens - Den 7 Juli. 7*9 sens Högloft., Stander vid 180g och t8io arens Riksdag hos Kongl. Majit gjort underdånig anhållan, och hvilket arbete, efter hvad Utskotten hafva sig kunnigt, är af Kongl. Majit till vissa dertill i Nåder förordnade Committerade uppdraget; alltså, och enär de föreslagne ändringarjemväl äro af den beskaffenhet, att de oundvikligen skulle, vid antagandet deraf, rubba de grunder, hvarå stadgandet i hela dess vidd sig stöder, hafva Utskotten funnit flera betänkligheter möta för vidtagandet af sådana partiela anstalter, heldst efter Utskottets tanka fråga äfven kan vara, huruvida Författningen i alla hänsenden är för alla orter i Riket efter local och andra omständigheter passande och verkställbar ; utan tillstyrka Utskotten, att emedlertid och intilldess en fullständig granskning deraf, hvarom Riksens Högloft. Ständer borde hös Kopgl. Majit anmäla underdånig önskan, kan. hinna fullbordas, stadgandet må blifva i dess befintliga skick o. rubbadt. Hetta varder dock Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamt underställdt. Stockholm den 4 Juli 1815. På Riksens Högloft. Ständers Uagsamt Allmänna Resvärsoch Oeconom ie - Utskotts vägnar. På Högh Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar H. F■ Strömfelt. A■ Lantingshausen. På Högv. Prest-Ståfidets Ledamöters vägnar Johan Olof Wallin, J. Ek.
Till detta tillökte Anslag och de redan förut för Indelte Hegementerne anslagne Gontante Medel hafva ej kunnat anvisas disponible HemraansRäntor, att ytterligare indelas; men Utskottet tror likväl, att, om Officerare af gamla Stammen hufvudsakligen förses med Indelningar, efter behofvet behörigen förbättrade, och Löner tilldelas i Contant, der Indelningar för dem saknas, de tillagde Anslagen i Penningar skola, synnerligen efter vunnen stadga i Rikets Myntväsende, blifva svarande emot ändamålet; kommande vid Skånska InfanteriRegementerne, hvilka uti Löne-regieringen äro inbegripna och hvilka böra erhålla de för Befälet nödige Boställen af dem, som vid Skånska CavallerieRegeraenterne kunna indragas, hela Befälet att, för öfrigt såsom hittills, erhålla Aflöning i Contant med derunder varande Spannmålsberäkning. De Grader, hvilka K. M:t i Nåder föreslagit bora fortfarande med Boställen vara försedde, äro vid Cavalleriet; Öfverstar. ÖfversteLieutenanter. Majorer. Regements-Qvartermästare. Underofficerare. Trompetare, som ej äro i Numer.' samt vid Infanteriet.- Öfversta:1. ÖfversteLieutenanter. Majorer. Capitainerne af Gamla Stammen. 2 Underofficerare vid hvarje Compagnie af Dito; hvarutom K. M:t i Nåder förbehållit sig att tillägga den 3:dje Underofficeraren enahanda vilkor, der locala omständigheter det medgifva: äfvensom K. M:t i öfrigt förbehåller sig att kunna göra de modificationer, som af locala förhållanden påkallas i afseende så väl å Boställen och Löner, som i hvad med Löneregleringen i öfrigt äger gemenskap, alltid under iagttagande, att sådane jemkningar icke i någon mon göra tillökning i hvad R. St:r för ändamålet anslå; börande de efter verkstäld reglering öfverblifvande Boställen till Kronans disposition öfverlemnas. Till hvad K.
Majit af sådan anledning funnit denna allmänning vara af enahanda natur med kronoparkerne, hvartill Kronan hade både egandeoch dispositions-rält; och som de fleste hemman i Tierps socken hade enskild skog och socknen äfven egde en allmänning, Södra Allmänningen kallad, hvadan hemmmansegarne icke vore i verkligt behof af förstnämnde allmänning, derifrån ock utsyning endast för allmännare behof varit dem meddelad, hade Kongl. Majit funnit någon skogsutsynings-rätt icke kunna socknemännen tillerkännas, likasom icke eller någon laglig betesrätt derå egde rum; varande, i sammanhang härmed, i Nåder förordnadt, att nämnde kronopark borde för Kronans räkning bibehållas och efter nya skogshushållningssättet behandlas, samt hvad skogen kunde afkasta årligen försäljas och de inflytande medlen till Skogsplanterings-Cassan ingå. Då nu den af motionären ifrågaställde, emot gällande författningar angående kronoparkers förvaltning stridande, utsyningsrätt, till hvars beviljande, såsom undantag, någon giltig anledning icke synes vara för handen, otvifvelaktigt skulle från andra landsorter framkalla anspråk på lillgodonjutande af enahanda förmon, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att Per Olssons förevarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Februari 1840. Bih. till R. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Febr. kl. 11 f. no. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för innehafvare af Kronolägenheter i de Norra Länen att anlägga sågqvarnar, och der till bräder och plankor förbruka sine skogseffecter. Från Hederv. Bonde-Ståndet liar Stats-Utskottet erhållit remiss å en af Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlund väckt motion, deruti anföres: att Kongl. Maj:t, enligt Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 11 April nästlidet år, beviljat innehafvare af kronolägenheter inom Westerbottens och Norrbottens
Ständers bepröfvande; och som de skäl, hvilka grundlagt ett förkastande af detsamma, ännu qvarstå, anser Utskottet sig nu allenast böra erinra, att, genom lånetidens förlängning, vida större förluster Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 35 skola för diskontverken uppstå, än hitintills varit händelsen, enär gäldenärens ekonomiska ställning kan under den långa tiden af ett år undergå betydliga förändringar, oberäknadt, att vederbörande låntagare svårligen skulle kunna anskaffa antaglige löftesmän för en lånetid, utsträckt till fern år. Med stöd häraf, tillstyrker Utskottet, 63:o att nu gällande grunder för utlåningen på namn och reverser med omsättningsrätt må förblifva oförändrade. C. Utlåning genom Handelsoch Närings-diskonten. Denna utlåning skiljer sig för närvarande i 2:ne afdelningar, nemligen a) Diskontering af inrikes vexlar och accepterade invisningar; samt b) utlåning emot hypothek af enskildes löpande förskrifningar och accepterade invisningar eller af inrikes vexlar. Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets förslag, angående rättighet för enskilde till erhållande af kassa-kreditiv, uppkommer en 3:dje afdelning utaf handelsoch närings-diskonten, eller c) Kassa-kreditiv åt enskilde personer. Utskottet skall derför till behandling företaga hvardera af berörda underafdelningar för sig; men torde derförinnan böra afgifva yttrande, i fråga om beloppet af den för de 2:ne första afdelningarna gemensamma fond. Denna fond utgör nu, enligt 219 § i Banko-reglementet, 3,500,000 r:dr, af hvilka omkring 1/3:del varit under de sednare åren oullånad.
B:co årligen; men den år 1815 ytterligare anslagne Löntillökning har icke Stats-Utskoltets Betciukandcn. /joy kommit honom tillgodo, emedan han sedan 1810 års utgång, då Cancellic-Bokhållare tjenstcn tillsattes, varit tjenstfri; och enär Registrator n Berndtson sålunda redan erhållit ali den vedergällning för dess tjenstgöring, sorn slutligen kunnat honom tilläggas, anser Utskottet sig icke höra tillstyrka något afseende å den, om förbättring i hans Lönevilkor, nu väckte Motionen, hälst sådant skulle förorsaka rubbning i de för Lönförbättringars meddelande stadgade grunder, och berättiga många andra i lika förhållande, att af en slik förmån komma i åtnjutande. Hvilket till Riksens Högloft, Ständers bepröfvande vördsamligen hemställes. Ankom »ten i April 1823. Utlåtande ofver Riksdags-Fullmågtigen Joh. Longbergs Memorial, om granskning af Besparingarnes användande och om Cours - Controlleurernes arfvoden. Uu Protocolls-Utdrag af den 3:dje i denna månad, har Jlederv. Bonde-Ståndet lill Stats-Utskottet remitterat ett Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Johan Longbergj frän 4io Stats-Utskottets Betänkandeti.
som blifvit lagdt i kvinuans liand, d % det ej gäller nå.got mindre an att värna on1 våra hem och skydda vara barn! Hvilken ä r den första plikt vi har 17id lag böra ha för ögonen, fortfor talarinnan? Är det ej den, att i hemmet barnens iiatnrliga blygsamhet aktas som en ömtålig blomma, bilkel1 första kalla eller orena pust kan komma a t t förblekna? Men om vi äii göra a1l.t för a t t, ingjuta en ren anda i vara hem, söka odla våra barns siiine för det sköiia, och ratta, öfvervaka deras umgänge och nöjen, hvad förmå vi för bevarandet af denna blygsamhet, som ar den unga kvinnans sliönkste prydnad, den unge inaiiilens kraftigaste stöd iiar passioneriia vaclats, di % vid första trädaidet ut i lifvet ungdomeii mijtes af taflor, bilder, ord ocli scener som stöta blygsamhetskai~slaii? Det är har staten kan och bör ingripa, det ar Iiär ~i st&amp; vanmäktige om ej lagens arm larriiiax oss sitt stöd. I fyamsta riimmet gäller det, a t t g&amp; i härnad mot den dåliga litterat~~reii, mot de böcker, som uiidergrafva. blygsamlietskäilslail ocli iippjaga en osniid fantasi. Och detta så väl livad deii tolererade smutslitteratureii beträffar so111 den bräiinmärkta, hvilken ej öppet får säljas, men som lätt faller i gossens och ynglingens liä~lcler och af lionom läses i smyg. F ö r a t t ej tala om dessa skälldliga fotografier, so111 iiiiieliållas i cigarroch cigarettlådor och säljas i sådana massor, att det lär löna sig a t t i nilnonskostnader liarför iitgifva flera tusen kronor Ailigeii! Äfven på m h g a andra omr&amp;den är ett reiisningsarbete i sedliglieteiis namn af nöden.
Men hon fortfar att bemöta mig som ett barn och uttrycker sig med detta föraktliga: min flicka lilla; hvaraf hon alltid begagnade sig då det skulle vara väl. Icke på ett enda ställe i brefvet: min syster, eller något ord af hjertlighet. I sanning, Emelie! när jag tänker på att jag för mina närmaste anförvandter, min far och min syster är så likgiltig, att jag af dem är så föga älskad, då blir jag rätt innerligt sorgsen. Det är då som jag kastar mig i mormors armar och gråtande tackar henne, som oaktadt de många milen och sina sextiofyra år, reste till Stockholm för att helsa på oss och tog mig ur ett hus, hvilket visst var mitt rätta hem, men der jag ej fann ett hjerta som förstod mig. Det är i sådana mulna stunder jag önskade äga ditt snille, Emilie! O hvad jag då vore tröstad, tycker jag. Hur är det möjligt att personer med en skapande inbillningskraft någonsin kunna vara rätt olyckliga? Snillet, denna gudafackla, kan ju upplysa det mörkaste fängelse och omskapa en öcken till elysé. Hvad konst är det för dig att tänka dig i de alldra behagligaste lägen, att framtrolla omkring dig ett paradis, med myrtenlunder, orangeskogar, sjungande näktergalar, smekande dufvor, mildt sorlande bäckar, klart tindrande stjernor, o.s.v. Allt detta kan du i din lilla kammare förskaffa dig, derpå har jag svart på hvitt, och jag föreställer mig att du i dessa stunder måste vara outsägligt lycklig. Låt vara att allt detta är en dröm, men – en skön dröm. Jag kan icke fatta all den salighet ett skaldebröst njuter, men jag kan till någon del föreställa mig den. Lägg då dertill all den aktning man visar en snillrik person och huru den i alla samqväm är hyllad och säg sedan om jag icke bör afundas ... nej icke afundas, men lyckönska den af sånggudinnorna begåfvade. Har jag nu inte skrifvit ett ändlöst bref. Goda Emelie gack du och gör sammaledes. Skrif snart och omständligt. Låt mig veta hur du finner dig sedan du flyttade till din pappa och syster.
Och framför allt synes det vara i sin ordning, att den stora planen, så vidt den må sammanhänga med planen till ett förändradt aflöningssystem för landets domare, icke förr går i slutlig fullbordan, än Ständerne godkänt grundsatsen för en sådan förändring och, i följd deraf, åtagit sig den förlust för staten, som kan uppkomma genom afskaffande af sportler, hvilka för närvarande utgöra vida största delen af häradshöfdingarnes aflöning, och genom ett motsvarande belopps uppförande på riksstaten emot den ersättning, som kan vinnas uti stämpladt papper 0) eller annat sätt att af rättsökande uppbära den afgift, hvilken anses böra fortfarande dem skäligen affordras för lagskipningens anlitande. Slutligen har under resan en företeelse, som synnerligen fästat min uppmärksamhet, påmint mig om ett ämne för lagstiftarens behjertande, hvarmed jag redan förut sysselsatt mig, och hvaröfver jag tillåter mig att här i förbigående antyda en åsigt, som jag ännu ej öfvergifvit. *) Ett af de sämsta mig bekanta beskattningssätt. 174 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. I de orter, jag nu genomreste, äro lyckligtvis dessa företeelser ännu sällsynta (jag såg deraf blott en enda — man vet, att de annorstädes äro många), der ägaren af ett gods, som varit bebodt af landbönder eller bergade jordtorpare, gripen af en högre spekulationsanda i jordbruket, förelager sig att experimentera för utrönande af den högsta möjliga behållning, att på en gång uppdrifva jordens bördighet, så långt sig göra låter, och nedsätla dess brukningskostnad genom minskning af arbetsbehof och arbetets erhållande för bästa pris, och finner dertill rätta utvägen i sina underhafvandes fördrifvande, deras boningars jemnande med jorden och deras ersättande med statfolk eller daglönare. Det gagn, som husbonden hämtar af ett sådant hushållssätt, har varit föremål för delade meningar. Att gagnet tillfaller någon annan än husbonden, har dock mig veterligen ingen ännu påstått; och från synpunkten af allmänt intresse torde sakens förderflighet svårligen bestridas.
Till stöd för denna anhållan har, bland mycket annat, blifvit anfördt: att den nu i riket befintliga mosaiska befolkningen till största delen består af här i landet födde afkomlingar af föräldrar, hvilka genom rikets regering för nära sjuttio år tillbaka uppmuntrades att sig härstädes bosätta; att de tala landets språk, följa dess seder, deltaga i nationalförslaget, i alla skattebördor och i allt uppfylla sina skyldigheter, samt att det derföre syntes rättvist, att de finge åtnjuta samma fördelar, som andre infödde Svenske män, och att i de få fall, der religiösa bosformers olikhet kunde erfordra någon skiljaktighet i sättet för dessa rättigheters utöfning, sådant torde böra i lagen derefter lämpas, utan att sjelfva behörigheten derföre tillintetgjordes eller förminskades; att, enligt den Mosaiska trosbekännelsen, iikasom efter den kristna, sedoläran vore rättesnöret för den blifvande medborgarens uppfostran, undervisning och uppförande, och blefve sålunda grundvalen för hans handlingssätt, då de borgerliga och politiska pligternas och rättigheternas utöfning ifrågakomme, och att, då sedoläran nu vore enahanda, änskönt religionsformens skiftande, statskyrkans värdighet icke, genom vidtagande af den önskade förändringen, skulle trädas för nära, helst dess höga ståndpunkt lika litet vore i behof af något från religionstvång hemtadt stöd, som den genom ett sådant stöd kunde vinna i styrka och glans, hvaremot, om möjligt, sådant skulle ernås genom aflägsnandet af dessa kring-gärdningar, hvilka icke tyckas vara egnade att framställa henne såsom grundad på öfvertygelsens fasta klippa m. m. 6 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. Då motionären icke ifrågaställt någon allmännare eller vidsträcktare utvidgning af judarnes rättigheter, än att de skola få bosatta sig och besitta fast egendom hvarhelst i riket, så har Utskottet ansett sig, för undvikande af alltför stor vidlyftighet, här ej böra intaga Kommers-kollegii och öfrige vederbörandes yttranden öfver berörda ansöknings alla punkter, utan endast så vidt de med nämnde frågor ega sammanhang.
Prop. N:o i, om Statsverket i859. 21 siastik-lönds tillgångar måtte i nåder anslås en stimma al' 5,000 Rdr Riksmynt til' inköp af det utaf kapellboerna föreslagna hemman, såsom boställe åt bemälde predikant, och hvilken lägenhet äfven torde vara tillräcklig för en i framtiden möjligen blifvande Råstor derstädes, än ock alt, i öfverensstämmelse med del underdåniga förslag lill lönereglering för Lappmarkens presterskap i allmänhet, som Consistorium under den 20 sisllidne April framställt, åt kapellpredikanten måtteanvisas så stort årligt penningeanslag, sorn erfordras till lönens fyllande till 1,000 Rdr Riksmynt, efter afdrag för värdet af de lönebidrag in natura, som kapellboerne erbjudit sig all til! kapellpredikanten utgifva; — dels af Eders Maj:ls och Rikets Stats-kontor, som anfört, att Rikets sednast församlade Ständer, vid liknande förhållande med förevarande, beviljade dels 4,500 Rdr till anskaffande af boställe åt en predikant i Tyngsjö kapell i Dalarne, dels 4,800 Rdr för inköp af boställe åt Predikanten uti en inom Pajala socken i Norrbottens Län bildad ny kapellförsamling, Muonionalusta kallad, hvarjemte anslogs åt hvardera af de blifvande kapellpresterne 600 Rdr om året; och bar det synts Stats-kontoret som anledning skulle förefinnas att äfven till förmån för Malå församling uti nådig proposition till Rikets Ständer äska 5,000 Rdr för en gång till boställe och 600 Rdr till årlig aflöning åt kapellpredikanten derstädes, hvilken summa Stats-kontoret antagit torde böra utgå utan beräkning af hvad församlingen in natura erlägger.