Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats^Utskoltet, till hvilket förevarande nådiga framställning blifvit från samtlige Stats-UtsJcottets Memorial N:o 116. 3 Riks-Stånden öfverlemnad, har tagit detta ärende i öfvervägande; och finner sig, med hänsigt till hvad sålunda förekommit, böra hemställa, att hvad Kongl. Majit i ofvanberörda hänseende täckts i nåder föreslå, måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 12 Juni 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1863, kl. 5 e. m. Memorial, angående utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetena å södra stambanan. (R. A.) Som Rikets Ständer slädnät i olika beslut rörande åtskilliga af de i Statsutskottets Utlåtande Nio 87, angående fortsatt ulförande af jernvägsarheten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, behandlade frågor samt dessa, i följd deraf, icke torde hinna blifva slutligen afgjorda innan behof förefinnes att anvisa ytterligare medel till arbetena å södra stambanan, har Utskottet, vid det förhållande att samtlige Riks-Stånden bifallit den del af Utskottets i 4:de punkten af ofvanberörda memorial gjorda hemställan, som alser att, utaf de medel, som för fortsättande af arbetena å södra stambanan varda anvisade, 5,815,000 Riksdaler må utgå under innevarande år, ansett sig böra hemställa: att Rikets Ständer, utan att afvakta slutliga bestämmandet af det belopp, som för fullbordande af södra stambanan kommer att vid innevarande riksdag anvisas, måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, att Rikets Ständer bifallit Kongl. Majits nådiga Proposition derom, att Tre Millioner Åttahundrafemton tusen (5,815,000)
Han var röd på kinderna, men de voro magra och fingo, när han skrattade, styfva veck. Händerna voro korta och mycket små i förhållande till hans kroppsstorlek, men breda. Alldeles mörkbruna af solbränna, men ytterst omsorgsfullt vårdade. Han hade gamla kläder, som sutto väl, halfhöga stöflar, samt linne som var rent men icke stärkadt. Boaröd d. 10 Aug. 1885. Hela min vackra stämning förstörd! Jag skall resa från Boaröd med ett bittert minne och lemna en törntagg qvar. Och det hela om en obetydlighet. Jag sade åt Anna Erika, att jag tror hennes fatala min med munnen ursprungligen kommit af hennes ansträngningar att visa sig duktig. Hon blef stött och ledsen. Satt och pös. Det gjorde mig ondt. Jag ångrade min uppriktighet. Den som fredliga vill vandra genom verlden bör aldrig säga sin mening till mer än en, och anse sig öfvermåttan lycklig om han kan detta utan att göra honom till sin ovän. Jag har känt mig så frisk och så oberoende under mitt vistande på Boaröd, icke den minsta förnimmelse af tryckande skuldförbindelse för de matbitar jag ätit. Men nu kom med ens känslan af min fattigdom öfver mig igen. Samtidigt fick jag Christians bref. Det var sjukligt och sentimentalt. Han betraktar sig som en tåligt lidande martyr. Talade om att hans lif hädanefter blir en enda lång ”försakelse”. – ”Det djupaste lidandet tillströmmar oss alltid ur samma källa som skulle kunna fylla oss med salig glädje. De sår en älskad hand slår oss, svida häftigast, säger Ebers.”200 Och så hade han tecknat under: ”din ej förstådde men tillgifne make.” Det pinar mig. Icke som skulle jag ett ögonblick tänka på att skänka honom de kyssar och andra ömhetsbevis, som han menar vara ”salig glädje”. Men det gör mig ondt att jag måste tillfoga honom smärta genom att sätta mitt kalla förakt emot honom så fort han försöker närma sig. Han kan snyfta och gråta och kalla mig hjertlöst hård när jag står der så lugn och ser på hur han lamenterar och jemrar hvar gång jag huggit till honom med ett sådant der bittert ord.
KNUT BOSON. Och hvar förvaras det? ABEDISSAN. I Sancta Brigittas graf, såsom du sjelf befallt, till följd af de laglösa tider vi lefva uti. KNUT BOSON. Godt! Kyrkan och kronan behöfva nu alla hjelpmedel. Belzebub, den der ock satan kallas, har, under namnet Engelbrekt, uppstigit ur helvetet. Med trolldom och signerier intager han den ena borgen efter den andra och stormar nu emot den heliga kyrkans hälleberg. Derföre, fromma syster, måste, för att rädda själarne, jordens skatter anlitas. ABEDISSAN. Jag förstår. Olägligt är att i samma rum, hvarunder Sancta Brigitta hvilar, bor för närvarande Engelbrekts dotter, som fadren under kriget lemnat i vårt skydd. Men det blir väl råd för den saken, vördige fader. KNUT BOSON. Således i morgon bittida, fromma syster 70 ABEDISSAN. Nedstiger jag i Sancta Brigittas graf? KNUT BOSON. Dröj med det tills jag sjelf kommer. I morgon bittida är jag här och då hämtar jag alltsammans. ABEDISSAN. Alltsammans? KNUT BOSON. Det förstås, att så mycket lemnas qvar, som förslår till åtskilliga messor för våra helgon på qvinnosidan. ABEDISSAN (sagta till Knut Boson). Som inte behöfva hållas? KNUT BOSON. Tyst, fromma syster! någon kunde höra oss. (En messa sjungen af nunnor, ackompanjerad af orgel, höres från klostret.) KNUT BOSON. Hvad är det? ABEDISSAN (korsande sig). En själamessa öfver syster Gertrud, som saligen afsomnade i går natt. KNUT BOSON (korsande sig). Frid vare hennes stoft! Laga för all del, att ingen stör oss i morgon när vi upphämta skatten! (räcker handen åt Abedissan) God natt, fromma syster! ABEDISSAN (kysser hans hand). Den heliga jungfrun vare med dig, vördige fader! (går långsamt och med armarne i kors öfver bröstet in i klostret.) (Knut Boson går ut på motsatt sida.)
Det är icke heller svårt, emedan det redan innehålles uti den framställde Propositionen. Då jag med skyldig aktning för andras olika tankar bemödar mig att af -dem hämta ljus för min egen öfvertygelse i detta ämne, finner jag mera allvar och vigt uti det påstående, att Constitutions-Utskottet icke i denna §:s stadgande om omröstningar skall vara innebegripit. Men denna förmodan är ej sannolik. 37, 38 och 39 §§ handla alla tre om Utskott i allmänhet. På intet annat ställe i Regerings-Formen finnes särskildt stadgadt om omröstningarne i Constitutions-Utskottet; första raden af 38 §: Alla omröstningar i Utskotten ske ståndsvis, måste nödvändigt lämpas till Constitutions-Utskottet; hvad rätt hafva vi då att ej dit lämpa de följande raderne? Den föregående §:n gör uti en omständighet undantag för Constitutions-Utskottet; skulle i någon omständighet af denna § undantag för samma Utskott äga rum, hade det med samma skäl blifvit der tydeligen uttryckt, som i föregående § och i alla andra ställen af Regerings-Formen skett, der särskildta stadganden om Constitutions-Utskottet förekomma. Detta är således en Supposition, och denna Supposition är ej antaglig. Skulle den likväl antagas, kunde det ej, då ordalydelsen är tydelig, ske på annat sätt än det 83 § i Regerings-Formen, om förklaring af Grundlagen i all - 702 Riksdagen 1812. mänhet, stadgar, nemligen genom Constitutions-Utskottets hemställan till Ständerne och deras Riksdagen derpå tagne beslut; i hvilket fall tillika all tillämpning deraf till de väckte frågorne lika länge borde uppskjutas, och dessa således ej förfalla, utan emedlertid blifva hvilande.
Han slog sig ned utan att fråga om lof, och då han en stund sett på mig, som om han väntat, att jag skulle göra en fråga, beställde han en anrättning, liknande min egen, och hans ansikte hade hela tiden detta uttryck af på en gång hemlighetsfull lycka och förtroendefull glädje, som om han förvånat sig endast öfver en sak, nämligen att hans närvaro icke väckt min nyfikenhet. Vi kände hvarandra nämligen, ehuru endast flyktigt, redan sedan Upsalatiden, och då jag en tid lämnat universitetet för studier, som jag ej kunde fullborda annat än i hufvudstaden, hade jag ingen aning om annat, än att han fortfarande låg kvar i Upsala och läste på sin licentiat. För att säga något frågade jag honom då, om det hade händt något i lärdomsstaden. Och jag märkte genast, att jag tagit upp just det ämne, hvilket för tillfället tycktes sysselsätta honom allra mest. Han blef nämligen genast uppmärksam, betraktade mig med samma egendomliga mystifierande ansiktsuttryck, som jag förut lagt märke till, och svarade med en röst, som darrade af återhållet skratt: »Det vet jag icke.» Jag förstod, att här måtte ligga något under, och min första tanke var den, att den hygglige Tore Gam – så hette han, som sedan på sätt och vis blef min vän – hade råkat ut för någon kärlekshistoria, rest till Stockholm, så länge denna gyllene idyll varade, och nu satt här, brinnande af begär att få anförtro mig sin älskades behag och sina egna triumfer. Jag tycker om förälskade personer, jag kan inte hjälpa det. Jag tycker om deras glada själftillit och deras otroliga illuderingsförmåga. För dem leker lifvet som för unga hästar, hvilka i solskenet tumla sig på grönskande bete, och om leken ger dem blödande sår, märka de detta lika litet, som när man i pojkåren slår hål på knogarna vid ett slagsmål – notabene så länge lyckan varar. Och ju mera jag såg på honom, desto mera kände jag mig öfvertygad, att jag stod inför en af dessa lyckliga, hvilka, som dårarna bära sin hemliga tillfredsställelse inom sig och endast lida af den tanken, att ingen kan dela denna lycka, hvilken så fullständigt och till alla delar liknar den känsla, som framkallas vid vissa former af idées fixes.
Emedlertid ansåg Läns-Styrelsen frågorna om skolans flyttning och en sådan reorganisation af undervisningen, som Rikets Ständer afsett, vara af den vigt för länet, att Herr Landshöfdingen, numera Statsrådet, Sandströmer i April månad 1845 till Eders Kongl. Majit ingick med underdånig skrift i ämnet, hvarefter Eders Kongl. Majit den 26 Maj samma år biföll förslaget om skolans flyttning och derefter särskildt förordnat att kostnaden för nya skolhusbyggnaden skulle bestridas med odisponerade kollekt-medel, besparingsmedel af indragne Tide lectionen vid Hernösands gymnasium och hvad som genom försäljning af skolhuset på Frösön kunde erhållas; samt att den uti nya elementarskolan antagne läromcthod i skolan finge begagnas, samt rum till contubernium för skolungdomen i samma byggnad med skolhuset få förenas, derest landets invånare ville bestrida kostnaden; hvarefter Eders Kongl. Majit den 14 Oktober 1846 tillåtit att flyttningen af Frösö skola finge med den 1 Oktober påföljande året verkställas och undervisningen tills vidare få lemnäs i hyrd lokal. Skolans flyttning har vid föreskrifven tid försiggått och undervisningen sedan dess skett efter den i elementarskolan begagnade methoden. Då så beskaffad undervisningsanstalt förut inom länet saknats, hvarifrån ynglingar direkte till Akademien kunde dimitteras, har länets studerande ungdom måst för sådant ändamål besöka Gymnasium eller högre undervisningsverk på annan ort, hvilket för den fattige ynglingen i ekonomiskt hänseende medfört olägenheter, som ej sällan utgjort hinder för studiernas fortsättning. Genom införande af den nya under - visningsmethoden är nämnde olägenhet afhulpen och den fattige ynglingen kan numera i hemorten inhemta den bildningsgrad, som för studentexamen erfordras. Skolans flyttning till Östersund har haft mänga motståndare; men ändamålsenligheten af flyttningen bevisas af den nära nog totala förändring, som i opinionen derom inträffat.
St. gemensamt med Konungen tillerkänd, förklaras skyldige att, utan afseende derå, om deras Båtsmän under kriget afgå eller icke, oafbrutet och så länge kriget fortfar, till K. M. och Kronan utgöra det heklädnads-bidrag, som genom 5:te och p:de Momenten af Kongl. Kungörelsen den 10 Sept. 1816 blifvit fastställdt, att, under manskapets uppfordring till krigstjenst, af rotarne utgöras, såsonr vederlag för den af K. M. och Kronan uti samma Kungörelse ålagna förbindelse att Båtsmännen under kriget, likasom å passevolance, bekläda. Beträffande dernäst tiden, hvarifrån samma afgift erläggas skall, samt de grunder, som dervid i öfrigt höra följas, hafva B. St., för deras del, beslutit: att, sedan persedlarne, vid uppbrottet från Roten, blifvit till fullgod beskaffenhet aflemnade, Ro Bih. till R. St. Förslag till tind. Skrif v* N.-o 3or. tames förbindelse, att berörde Passevolanceafgift erlägga, må vidtaga: för Beklädnadspersedlarne (bestående af en Vadmals-tröja, en Vadmals-väst, ett par Vadmals-byxor, en Halsduk, en Hatt, ett par Läderskor, två par Ullstrumpor och i st. Skjortor), tolf månader från den dag Båtsmannen blifvit till tjenstgöring inmönstrad; och för Uppfordrings-persedlarne (som utgöras af en Kapprock af Vadmal, en Kappsäck af Segelduk, ett Ylletäcke och en Hängmatta af Buldan), trenne år från samma tid; att, så snart sålunda bestämda terminer ingått och Kronan alltså måste anses blifva i nödvändighet satt att nya persedlar anskaffa, dessas fulla värde, efter då för året inom hvarje
M. skulle bifalla hvad Ständerne här för deras del skulle besluta, kunde svårligen några häsl-vacance-afgifter erhållas till stort högre belopp, än Hr Lefreäi omnämnt, nemi. ett eller ett par r:st. Jag skulle derföre tro, att det vore nödvändigt, att nu, på grund af K. M:s tillkännagifvande att rusthåliarne förklarat sig vilja fortfara med häst-vacance-afgiftens erläggande, Ständerne må sådant medgifva för 3o år, och derefter möjligen öfverlemna till K. M. att, vid uppgörandet af planen för försvarsverket i allmänhet, pröfva och för Ständerna vid en kommande riksdag framlägga, huruvida dessa afsuttna cavalJeri-corpser kunna för all framtid få förblifva infanteri, samt i sådant fall äfven villkoren för rusthållare till ersättande af den fördel, som genom en bestämd häst-vacance-afgilts erläggande kan dem tillskyndas. Endast på detta sätt kan ämnet komma att ordentligt och till gagn för fäderneslandet afhandlas. Jag förnyar min begäran om återremiss. Hr Ribbing, Arvid: För några pleni-dagar sedan förevar en fråga, angtde Rikets indelning, nemi. i kyrkligt hänseende beträffande Calmar stift. Jag tog mig då friheten påstå att det vore bäst att icke till K. M. ingå med några framställningar och lind. anhållanden om Rikets indelning partiel t i det ena eller andra hänseendet, då Ständerne förut , på sätt jag åberopade, hade begärt, alt en hel plan för Riket måtte uppgöras. Den fi arnställning jag då tog mig friheten göra, vann icke understöd ; men det hindrar icke mig alt för min ringa del instämma i den framställning, som Statsrådet Frih. Gederström gjort, så mycket hellre, som den fullkomligen öfverensstämmer med de grundsatser jag trotman bör följa, för att icke möjligen motsäga sig sjelf i ft amställningen af en underordnad omständighet, sedan man för*- ut begärt en större åtgärd. 12 H. i5 "4 Dea 15 Augusti e. m. Frih. Toll uppläste följande: Jag erkänner min oförmåga ali bedomina H.
Han försäkrar henne att han – som aldrig förlorat en tidigare glädje i en senare – ännu efter åratals äktenskap skall känna samma darrande lycka som nu vid ett bref från henne. Och hon säger honom att hvarje hans bref för henne är en guldlampa, som hon ställer i en af sitt tempels nischer för att där lysa henne till lifvets slut! Båda äro i lika sällsynt grad djupa och enkla i sitt känslolif. Alla de erotiska förvecklingar, dem mer grunda eller mer sammansatta naturer framkalla, voro för dem okända. Det fullkomliga förtroendets klara dager skymmes aldrig af en maktlustens, misstrons, grymhetens eller svartsjukans skugga. Hvarje möjlighet till missförstånd, hvarje skymt af förstämning uppfattades af båda med den snabbaste vakenhet och undanröjdes med den ömmaste ifver. Båda möta hvarje önskan hos den andra med öppna armar och hvarje kärleksuttryck med böjda knän. »Endast den högsta styrkan är fullkomligt god» – detta Elisabeth Barretts djupa ord gäller äfven om den erotiska känslan. Så länge denna är svag – det vill säga innehåller en rest af brutalitet eller världslighet – är den endast en makttäflan, som utesluter godheten, men däremot när den – som här – nått sin högsta styrka innebär den äfven den fullkomligaste godhet. Det innehållsrika är icke högtrafvande och det finnes ej heller en skymt af något uppskrufvadt i deras bref. Det är för båda en allvarlig glädje att finna huru, i de djupaste ämnen, den ena uttalar den andras tankar. Men det är dem äfven en leende glädje att, medan deras vänner tro dem afhandla höga ämnen på grekiska, de i stället äro upptagna af alla kärlekens visa barnsligheter. De byta ringar och hårlockar. Han klagar att hon aldrig lyft sina ögonhår sedan deras första möte och ber henne åtminstone någon gång unna honom att återse hennes blick! Han berättar att hans förnamn blifvit förvandladt, sedan hon en gång uttalat det. Hon betviflar att hon kan ha gjort detta, »ty du har för mig endast varit HAN, den ende, inför hvilken alla namn falla tysta till marken». Han svarar: Ännu hör jag ljudet af mitt namn med din röst djupt under alla andra jordiska ljud!
För öfrigt sade en talare, att i den frågan vore ingenting att göra för nationen, ehuru det medgafs alt den var sjuk; ty egentliga frågan vore att consolidera Banken. Nu vädjar jag lill eder, mine Hrr, om J ansen det vara rätt, att skilja dessa håda frågor genom en sådan skarp distinetion, som BancoUtsk. gjort. Jag, som för min del tror det vara möjligt alt, med bibehållande af frågans enhet, besvara den på eri gång, anser åtskiljandet otillbörligt, emedan jag är ganska säker på, att de som på della viset befalla sig blott med den ena delen, skola få se alt deras afsigt att ställa folket på diet ej lyckas. Hvarföre? Jo, om man än framtager samma vackra tänkespråk från fordna riksdagar, så har man dock alltid funnit alt massornas makt, la force des choses, varit så stor, att crediliverne alltid blifvit ökade, såväl för fastighelsbelåning, som annan creditivrörelse. Intet motstånd har hjelpt, ulan allt galt igenom, och då har man blott ryckt på axlarue efteråt, sägande, alt det ej kunde hjelpas. Då man vill så strängt behandla den ena frågan, nemi. alt bankmessigt sköta Banken, så befinnes dock att afsiglen helt och hållet förfelas, emedan andra finnas, som gå sin egen stråt och icke bry sig om det der, som vilja öka sedel-emissionen, och då, säger jag, är det skäl att akta sig att åtskilja frågorna. Jag, som från riksdagens början trott mig kunna förutse hurudan utgången skulle blifva, och som nu vördsammeligen erinrar Ståndet huruledes jag försökt ali få frågorne behandlade i ett särskildt Utsk. och på ett särskildt sätt, men hvilket då, förmodligen på goda skäl, ogillades, jag måste nu för consequensens skull söka att i det längsta bibe,- hälla en förening mellan dessa båda frågor, och anhåller derföre, det täcktes R. o. Ad. medgifva återremiss af detta betänk., på det alt BancoUtsk. vid pröfuingen af utlåt.
Vi hafva i friskt minne de enkla skildringarna af Grönlands folk och natur, sanit hemlif och seder från detta för oss tämligen obekanta land. Hrad vi om förfis föregående arbete yttrat gäller afven om fortsättningen, Man återfinner samma osökta forni, samma naturliga friskhet, samt öfver det hela samina hjärtegoda enkelhet. Boken ar synnerligen lämplig som familjelasning, nien kan ock vara af stort intresse för dem, som vilja, sysselsjitta sig med kulturstudier. h y. Smaa Ting f r a ?t stort Land. t Camnierineyer. En biide rolig och lärorik bok, innehiillantle litliga teckningar f r h yariserpei !sionerna och de franska badorterna. Den kan med allt skal rekommenderas särdeles till unga damer, soni i ett eller annat syfte iiiima vistas någon tid i:, det stora landet D e n högt aktade firman Norstedt &amp; söner synes hafva gjort till sin uppgift a t t förse vår literatur med förträffliga öfversattningar af,. utlandets yppersta författare. Så hafva derifrån under detta och nastlidna år utgifvits Paul Heyses noveller samt Turgenjefs beundransvärda romaner. Senast har e n ny serie börjats, innefattande Englands och vår samtids yppersta skriftställarinna George Eliots verk, börjande med Romola. Vi anbefalla dessa publikationer till alla dem, hvilka vardera e n Iäsning, som ar fangslande och underhållande, p å samma gång den manar till eget tankande och ofta g e r en behallning för lifvet. E t t bättre motgift till tidens osunda literatur kunna hemmen icke gifva sin ungdom. Literatur i qvinnofragan. Clara Tschudi. Trc nutidskvinder. A. Schou. Tre af de qvinliga förkamparne för qvinnofrågaiis lösning presenteras för läsaren i hvar sin afdelning. Teckningen af den till karaktären storslagna, i förfaktandet af sina grundsatser hänsynslösa, på sitt område allenastående författarinnan Camille Coilett intager har ojämförligt främsta rummet. Hon ar en företeelse, allt för storartad for att blott i förbigående kunna beröras. Vi iterkomma derför till henne. '
AlsjUs t'örn)sde lVsdiAs Niliu.ebostslls-ordninA den 23 .Isnusri 1836, vid ls^s s)-n skulle undersökss oeb prökvss, buruvids ikrsAsvsrsnde sllms börs ster upptass oeb IlebvMSS eller ieke, 8smt snmodst l^onAl. 4Isj:ts Lefsllnin^sbsfvsnde stt bsrom löZs nödiA snstslt, iivsrekter lius b v Ksrsds-kstt, der denus undersökning, i Kronooeb kegeinents-bkdlmsgtiges 8sint öfrige vederbörsnde8 nsrvsro, under 8eabilds ^'ing sren 1840 oeb 1842 lörevsrit, oell egsrne st Dormsjö, Klosters oell 8tje>nsuuds kink erbjudit sig stt emot ökverlstelse st den Olverste-bostsllet Kss Kuugsgsrd tilllivrsnde, men under en liing följd sk sr iebe begsgnsde isttiglteten till sltiske vid Dormsjö oeb lksugsb^ttsn, i enligliet med bvsd tillförene egt rmn, ärligen utgikvs, Oormsjö lumksegsre ett -skeppund, 8smt Klosters oeb 8tjernsunds bruksegsre livsrders ett bsltt -skeppund eller tillbops tvs skeppund stångjern, ilvilks subud vederbörsnde Kronooeb kegements-fullmsgtige snsett sntsglige oeb kör bostsllsbsfvsren törmoldigsre, sn stt sibusen ster uppbvggs, i skgitvet utlstsude den 28 ^4pril sistnsmnde sr Istit vid den sslunds skedds öfverenskommelse bero; oell bsr keKements-Lostslis-Ilireetionen, i sinnet börd, Akuom skrifvelse den 17 psköljsnde Kovember, siA )ttrst, stt nsZot binder ieke möter, bvsrken krsn
De öppnade VoteringsSedlarne hafva innehållit 67 Ja och 52 Nej.- hvadan och som Ja vunnit, Arfvodet för Commendanlcn å Marstrands Fästning är fastställdt till 600 R:dr. Femte Voteringen; Den, som bifaller en tillökning i StatsAnsIaget för Tndcldta Arméens Befäls Aflöning på sätt StutsUtskottet föreslagit, nemi. med 4^j°00 R-dr i contant och af de till Kronan indragne Boställen 3,006 R:dr 42 sk., voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; tillökas samma Anslag med 66,000 Rd. Beta nk anden, N:o 3i6. -5j7 Denna omröstning utföll med 36 Ja oell 82 Nej; hvarjemte en Sedel, som befunnits dubbel, casserats. Nej liar alltså vunnit. Och är derigenom förut varande Statsiknslaget för Indeldta Armeens Befäls Aflöning tillökt med 66,000 B:dr B:co, Sjette Voteringen : Den som bifaller, att tillökningen i Statssumman för LifGardet till Hast förblifver den af StatsUtskottet föreslagne 5,835 R.;dr 35 sk., voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; tillökes LifGärdets till Häst Stalssumraa med 12,701 B:dr 4o sk. Vid Voteringens slut, befunnos 84 Ja och 35 Nej; Oell är således, då Ja vunnit, bifallet: att Statssumman för LifGardet till Häst tillökes med 5,835 It:dr 35 sk. Sjunde Voteringen: Den som bifaller, alt nuvarande Statssumma för K:gl. Svea LifGardet ökas med 5,3go R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner