Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan nemligen i regeln taga för gifvet, att hvarje ort snarare öfverskattar sitt eget och underskattar en medtäflares; och framställningens värma och utförlighet beror vanligen af en eller annan individs större eller mindre nit och förmåga att föra ortens talan. Endast i det fall, att en ort, genomträngd af medvetandet om behofvet, sjelf helt och hållet eller åtminstone hufvudsakligen vill bekosta den dyrbara jernvägs-anläggningen, kan ortens uttryck om behofvet af jernväg tillmätas något vitsord. Ett sådant erbjudande har, såsom bekant, blifvit af den enskilda företagsamheten gjordt, hvad angår linien Stockholm—Upsala, öster om Sigtuna-fjärden; och den allmänna föreställningen, icke blott inom orten utan vida derutom, betraktar ett dylikt företag med förtroende. I sjelfva verket innefattar detta, enligt min tanke, ett ytterligare bevis till förmån för norra stambanans anläggning i denna riktning, hvilken i allt fall med stambanans hufvudsakliga ändamål fullkomligt öfverensstämmer. Ty der rörelsen redan uppnått en sådan liflighet, att den enskilda spekulationen med fullt allvar ifrågasätter byggandet af jernväg, der, om någonsin, eger också den allmänna regel, åt hvilken Kommittéen vid bestämmandet af statsbanornas riktning ensamt velat inrymma afseende, nemligen att »jernväg bör läggas der den är företrädesvis behöflig,» sin fulla och obestridliga tillämpning. Visserligen har också under sistlidne riksdag framställning dels till Kongl. Maj:t och dels till Rikets Ständer förekommit om, statsbidrag för en jernväg, som af enskildt bolag skulle byggas från 4 Stockholm öfver halföame Bro och Håbo till Westmanland, eller alternativt, att staten måtte bygga stambana till Almarestäket, hvarefter det enskilda bolaget ville fortsätta vägen i nyssnämnde riktning. Att denna framställning icke tillvann sig något afseende hos Rikets Ständer, då deremot samtidigt väckt förslag, om statsbidrag till ett bolag för byggande af jernväg öster om Sigtunafjarden till Upsala, föll för endast ringa röstöfvervigt," synes mig alltför betecknande, för att här alldeles förbigås.
Jag anmälde mig genast hos vår konsulsagent härstädes Hr Bokti, en Levantinare, född i Gizeh, här i granskapet; blef af honom på det välvilligaste emottagen och af hans janitschar, en gammal hjerttrogen Arnaut Amin Agha, beledsagad till Tantawis bror och några andra, till hvilka jag från honom hade bref, samt vidare omkring i staden för att söka mig ett hus. Jag stannade slutligen vid ett qvarter, bestående af en stor orientalisk ka'ah och några andra små lägenheter, som kök &c. Den fullkomligen Arabiska smaken i detta qvarters inredning intog mig för det. Det var beläget i Kopternas qvarter i Asbukijeh och der bo utom mig äfven 4 Fransoser. Det var färdigt möbleradt, så att jag ej hade besvär med anskaffandet af husgeråd. Dock upptogs den första veckan nästan hel och hållen med ordnandet af mitt hus, allehanda uppköp af nödig provision och anskaffandet af en tjenare. Jag kom slutligen i ordning och började tänka på anskaffandet af en lärare samt att göra bekantskaper. Jag gjorde sådana med lätthet bland här boende Européer, såsom läkaren Prunner, hvilken under fälttåget Hegaz tjenstgjort vid Egyptiska armén, färdats och vistats ibland Vahabiterne och för öfrigt är en högst älskvärd, insigtsfull man. Vidare med en annan Tysk Palme, som gjort en färd i Abyssinien och publicerat en beskrifning derom. Vidare med Hr Wrede, en Hannovrare, nyligen hit återvänd från sin resa i Jemen, der han samlat Himjaritiska inscriptioner. Han, såväl som Palme, har lärt sig Arabiskan blott genom praktik, de kunna för öfrigt hvarken läsa eller skrifva språket och känna föga eller intet af dess litteratur. Den senare är hitkommen för omkring 10 år sedan såsom spritfabrikant, har sedan vistats här med allehanda göromål, färdats med resande såsom tolk och säges vara en äfventyrare. Men jag var ej hitkommen för att lefva bland Européer och göra bekantskaper bland dem, såsom jag ej heller önskade det. Jag tänkte således blott på att få sådana bland Araberne.
Jemte det kommitterade i nuvarande § 13 infört den föreskrift att någon tullrestitution icke medgifves för af utländskt råämne tillverkade varor, sorn till Norrige afsändas, hvilket stadgande öfverensslämde med en af hufvud-grunderne för det uppgjorda förslaget till mellan-rikslag, hade, såsom en följd af bestämmelserne i kommitterades förslag till tulltaxa, blifvit, i stället för nu stadgade lull—restilutioner, föreslagne följande bestämmelser i afseende på de artiklar, för hvilka tull-restitution skulle medgifvas och dessa restilutioners belopp. 1 ctE raffineradt socker, alla slag 9 öre. i » Tobak, arbetad, alla slag 12 » 1 » Bomulls-väfnad af garn i finhet af JVs 32 eller deröfver, efter Engelsk beräkning . 12 » 1 » Läder, alla slag, beredt af utländska hudar . 4 » Med godkännande af detta förslag i öfrigt har Kongl. Majit ansett tullrestitutions-beloppet för raffineradt socker böra bestämmas till 10 öre skålpundet och för läder till 2 R:dr 30 öre eentnern. Derest Utskottets förslag om nedsättning till 1 R:dr 23 öre af den utaf Kongl. Majit till 2 Ridr per centner för oberedda torra, saltade eller bestrukna hudar och skinn antagne tullsats samt om fullkomlig tullfrihet för våtsaltade och andra slag hudar bifalles, torde någon tull-restitution för läder af utländskt råämne icke vidare vara behöflig eller böra medgifvas, helst en kontroll i afseende på riktig angifning af det slag oberedda hudar, hvaraf det utförda lädret blifvit beredt, icke Bih. lill R. St. Prof. 1886 & 1887. 8 Sami. 1 Åfd. 10 Haft. 9 § 14. § 15. 66 Bcvillnings-Ulskollets Betänkande 10. utan förändring af de i allmänhet stadgade vilkoren för tull-restitution kan med behörig säkerhet handhafvas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Domstolens tle8ts Dekamoter, I,vitte dels i berörde granskning deltagit, dels vorg ak enut,svets åsigt, 80,v dä blifvit, tillbännagikvev, nu endast boi s till868, att okvanomförmälka ak klommitterade akgikne Dörkattnings-korslag varder bringakt till närmare ökverensstämmelse viek de stadganden, bvilba, ester bvak vik okvannämnole granskning kilvo, ket tillstyrkt, skulls bomma stt i ken n^a Lrottsmäls-Dagen upptagas oeb anmärktes säleoles vik Dorkattnings-ko, slagets 2 §. Denna §. är berntsd kräv 8 §. i ii Lap. 8tralk-DaIben, vien Högste Domstolen, bur vik granskning ak sistnämnde §. gjort följande erinran: "Dä en folkmängd samlat 8ig, 80vi antingen äclagalake aksigt att mek förenadt valk sätta sig „pp emot ken lagligs inagten, etter oeb eljest störde lugnet eller allmänna orkningen, bunke koljderne sällan beräbnas, oell ken passivs olydnaden emot okkentlig myndig!,els lil! kolksamlingen gikna befallning att skingras, innekattade dä rekan ett brott, som ej borke utan ansvar aflöpa, belst skyndsam börsambet i sakana sall, vanligen vore ett villbo,- lör usböjanke ak större vakor. Da grund kerst oeb niek alseenke a svärigbeten att emot viss person åstadkomma bevisning om ket i korslaget omkörmälde trottsanke mekelst oljud, smädeord eller bot, tillstvrktes, att orden: ''utan trottsa mek oljud, smädeord eller bot," mätte trän denna uteslutas. I öfverensstämmelse bärmek, tillstyrkte Ikogste Domstolens fleste Dekamöter, att krän Dörlattnings-korslagets 2 §. mätte uteslutas orden:
Men i sådant skick, som saken nu är, och då frågan är ganska obetydlig, och på det alt man må undvika den svårigheten, att tilläfventyrs olika beslut i alla Stånden fattas, och slutligen förstärkt Exped.Utsk. får afgöra, huruvida det skall stå 60 §:n Reg.Fm eller 60 §:n Riksd.- Ordn. i en nnderd. skrifvelse till K. M. ang:de lheatrarna, så får jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga Utsk:s visserligen felaktiga förslag med den termen, att R. o. Ad. låter dervid bero. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag hade önskat och hoppats, att denna gång ej behöfva upptaga R. o. Ad:s tid i en fråga af så ringa politisk och slatsekonomisk vigt, som denna; men behandlingen af en fråga kan stundom göra den mera vigtig, än densamma eljest är, och jag nödgas således nu yttra några ord derom. Då delta Exped.Utskrs 558 Den 3i Mars. skrifvelseförslag återremitterades ifrån RiksSt:n, skedde detta ifrån ett Stånd med åberopande oell godkännande af det af mig afgifnn contraförslag. Af ledamöter i de öfriga Stånden var mitt förslag föroidadt från flera håll. Deremot var Ulskts förslag underkandt af samtliga RiksSlrn. Då således frågan återkom till Exped.Utsk , hade det, enligt min tanke, varit Ulskts skyldighet att helt och hållet frångå sitt förra förslag. Detta har Utsk. likväl icke gjort, utan nämnde förslag är åter för R. St. framlagdt, endast med förändring af ett par ord i slutet deraf, och dessutom en annan mera vigtig förändring, sorn jag förmådde Ulsk. att göra och som jag sedermera skall komma till. Uti detta förslag finnas likväl flere oi iktigheter. Den första i sjelfva höl jan, der man åberopar något som passerat vid fordna riksdagar, oell som ej ledt till något beslut. Delta är formvidrig! och oriktigt, och sådant hafva vi i allmänhet inom Ulsk. sökt undvika. Det är ej ens rätt tillständig!, att för K.
Sif fåbait aitlebitiitg flad Sewidning jentwäl affortad, när, tilt wiititaitbe af fäterfet ocf reba för ©tatend infontfter, Sewidning majt påförad eller erläg Te af allmogen, font ega eder britia fernman, fwillad wärbe ide öfwetflU ger (Stt Titfeitbe 9i:br Santo, torpare, gerningdmän, infffedfjoit, brufd fjäraböffrifmarett npptage fåbaita utinberårige barn i ntantatdlängb titt namn, föbetfeår od) äfivett föbelfebag för bet ätbfia af be minberårige, famt utföre i be tmänne tittöfta cotuntner fräntft beråd antal, font få eftergift på itämnbe grmtb från mantalspenningar, od) bernalt be barud antal, för Ijmilfa SSeautlningd Sldntogeit i ^»erjeåbaten famt £)fter Sålt, ä fm en font i @(fbat)td od) fyvyfdbat)td gittn Sätt, befriad titt bätften ifrån SBemittuiug efter i:fta od) anbra 2(rt.; be åter af Stttmogen i kopparbergs Sålt, font afbörba jtg mantatdpenningarne ttteb fot tilt ©tora kopparbergs bergslag, njuta befrietfe tilt t)ätften af Semitt SBefrietfe tid bätften af SSemidningett efter i:fta Sitt. njuta, intid näfta ätifdbag, $iffare i SBobtud Sätt, font icfe ega jörb, ibfa näring eder f)aftua annat yrfe, famt be af admogen i äöejlerbottend, 5forr SSefallningdbafmanbe till 9iifdgälbd STill pttermera mijjo l)ofwe wi welat betta allt rneb 2öåre nämnd unbcrffrif
“Det tror jag Esse om,“ svarade Greta; “Maja, fattig flicka, får nog icke någon annan man, än den, han ger henne. Gud vare med honom nu och alltid!“ tillade Greta. Det var en solig juliafton 1797; bröderna Tegnér närmade sig det hem, som för någon tid skulle blifva deras. “På ett näs, omkransadt af fur och björk“, låg på en terrasslik sluttning den vänligt vinkande gården. Under några ögonblick stod Esaias och hans broder stilla och betraktade den natursköna tafla, som låg utbredd framför dem. Det föreföll Esaias, som om Gretas ord, att han skulle få “ett godt hem, uppfylldt af mycken kärlek“, upprepats af de susande löfven. Det flög genom ynglingens själ en aning om, att här, under detta tak, bodde hans framtida sällhet, och hans aning bedrog honom icke. Här fann han alla de skatter, han trängtade efter, och vi lämna honom där, att ur de digra bokskåpen hämta näring för sin vettgirighet och af den sköna naturen stoff till sina poetiska drömmar. På slutet af sommaren gjorde Esaias ett kort besök i sin födelsebygd och hälsade då äfven på Greta. Maja var hemma hos modern, men hon liknade icke de andra flickorna i bygden. Hon var “lärdare“ än de, och därför sömmade hon nu fina och vackra dukar åt bondhustrurna och sydde ut deras mössor med guld och silke, och så läste hon i bok lika snällt som en präst och kunde skrifva riktigt grant. Esaias var helt belåten med sin första elev, som så snällt underhållit de kunskaper, han bibragt henne. Maja var därjämte from till sinnes och sedesam, så att hon allmänt berömdes för sin vandel och sitt förstånd. Greta var stolt öfver henne och menade, att Maja blifvit bättre än de andra, därför att hon fått vara med den “välsignade Esaias“, som varit ett underbarn alltifrån begynnelsen. Om Herman talade hvarken Esaias eller Maja. Då Esaias reste från hemmet, sade han i afskedsstunden till Maja: “Kom ihåg, Maja, att jag lofvat dig en man och att du icke får gifta dig, utan att först erhålla mitt samtycke.“
Förmenar sedermera Mästaren eller Lärlin» gen, att contractet, å andra sidan, icke blifvit nöjaktigt uppfylldt, pröfve det Magistrat ten , och ege , om så åstundas, samt förutan lagligt skadestånd, i öfrigt Mästare att blifva skiljd vid Lärling , som ej uppfyllt hvad honom ålegat, samt Lärling att blifva entledigad från Mästare , som icke uppfyllt hvad på honom ankommit att fullgöra, eller ock^ om han vill qvarblifva , att erhålla behörig tillsyn derå, att Mästaren sitt åliggande fullgör. Upptager Mästare i lära fattiga barn; de der icke hafva målsmän, som om tid och vilkor kunna contract upprätta, ege öfver dem Lagsamt Allm. Besv.o.OeC.Uitk. Bet. 17 dem föräldra.rätt, till dess de uppnått myndiga år, dock ined rättighet för den sålunda upptagne att, vid 18 års ålder, blifva för Gesäll förklarad, om han visar sig ega erforderlig skicklighet. Öfver Lärlingarne ege Mästaren lagligt husbonde-valde , så vidt ej annorlunda är i Contracten förbehållet { dock att han icke, utan uttryckligt medgifvande i samma contract, må begagna dera till andra göromål , än det handtverks tillhörande. §. 3- Dör Mästare, medan Lärling i hans bröd är , ege Lärlingen hålla sig till Enkan eller Sterbhuset, om fullgörandet af hvad han sig af Mästaren betingat; likasom Enkan eller Sterbhuset, å sin sida, är obetaget att, under sådana vilkor, samt med Lärlingens eller dess målsmans begifvande , å annor Mästare öfverlåta rättigheten till Lärlingens biträde. Kommer Mästare eller dess Sterbhus på obestånd , så att förbindelsen å deras sida ej kan fullgöras, vände sig Lärlingen eller hans målsman till Handtverks Societeten , som bör söka skaffa honom inträde hos annan Mä Bik, till Rikt-St.
Den 23 December f. m. 409 öfrige bergslager, allt missbruk i afseende å kolmätning och kolleverering blifver undanröjdt; få R. St. härmed i und. anhålla, det E. K. M. täcktes i nåder medgifva den utvidgning af förenämnde för Stora Kopparbergs bergslag utfärdade reglementariska stadgande, att detsamma jemväl må omfatta och blifva gällande för öfrige bergslager inom riket.” K. M. fann icke för godt att denna begäran i nåder bifalla, utan utfärdade i stället K. förordn:n af d. 19 Juni 1843, hvarigenom, med undantag för Stora Kopparbergs bergslag, all kröning af kolskryndorne upphörde. Anseende nämnde K. författning för en god ordning vid kolhandeln mindre lämplig, anhåller jag vördsamt att få föreslå, det R. St., uti und. skrifvelse till K. M., mätte begära författningens upphäfvande och utfärdande i stället af en nådig förordning, som stadgar, att alla fordon, som till koltransport användas, böra vara lill rymden uppmätte och behörigen krönte, såsom förut för St. Kopparbergs bergslag är vordet bestämdt. Om remiss till vederbör. Utsk. anhåller jag vördsamligen. Remitterades lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogos och lades på bordet K. M:s nedannämnde nyss ankomna nåd. propostr och skrifvelser till R. St.: l-.o K. M:s nåd. propos. af d. 17 dennes, med förslag till lag om aktie-bolag; 2:o K. M:s nåd. propos. af d. 20 dennes, ang:de särskilda jemkningar uti det af K. M. och R.
‘ Första momentet. För hvarje uti delta mom. upptagen benämning, skall bevillning utgöras med 5 proc. af all den sammanräknade inkomst, yrket tillskyndar; dock icke till mindre bevillntsbelopp, un hur nedanefter finnas utfördt: Advocater och sakförare som biträda med utförande af andras talan Acteurer, tillhörande privatas theatertrupp . A c t riser dito ... A u c t i o n sfö r va 11 a re å landet Artister Badare, som hålla rakstuga Bokhållare hos private Bo-utredningsman, så i städerna som å landet Byggmästare af alla slag, utom skepps Belgmakare vid bruk Brännvinsminutering se §5 11 > 18 Art. lil. Biljard, som hålles allmänheten tillhanda eller der s. k. parti-penningar betalas; för hvarje biljard Anmärk n.: för biljarder vid helsobrunnar erlägges icke bevillning, så vida de blott begagnas under brunnster miner na. Chirurger och Fält sk är er, af praktik utom tjensten Casseurer hos privata C o m m i s s i o n ä r e r se § 12, Art. III. Dansmästare Di rect eurer för privatas theatertrupper Disponenter af annans fasta egendom Doc t o rer, medicinae eller läkare, af praktik utom tjensten Entreprenörer, renhållningsoch lyckttändnings-, m. fl. d Fartyg och båtar, däckade eller odäckade, under fem svåra lästers drägt F a c t o r e Fogdar vid bruk, grufvor eller annan egendom Fiskare Försäljare och försäljer skor för andras räkning i bod eller andra ställen inom hus Den i Februari. Föreståndare vid bruk och bergverk, som icke särskildt äro nämnde Färjor och p råma r Glasblåsare.^ Glasoch pos 11 i n s-för säl ja r e, kringresande, eller med stadig vistelse på grund af Konungens Befh:des tillstånds-resolutioner Gerningsmän af hvilket handtverk som helst .
Vid de af fullmäktige anförda och vitsordade förhållanden, samt då 3 mom. af förut åberopade § i Riksgälds-kontorets reglemente innehåller: att efter den 1 Januari 1850, till hvilken dag lånen linge räntefritt och utan kapital-afbetaluing innehafvas, borde, under 3 års tid, årligen erläggas tre för hundra i ränta för lån å tegelstenoch kalkbrukshus, samt tegelklädda trädhus: men fyra för hundra i ränta för lån å trädhus, samt derefter, eller från den 1 Januari 1853, sex för hundra årligen å primitiva lånesumman, dervid räntan skulle liqvideras efter nyssnämnde beräkningsgrund, och återstoden utgå såsom kapital-afbetalning, synes den omständigheten, att skuldsedlarne för ofvaubemäldte 6 husegares lån blifvit i stadgad or - ning före den tid, då de intecknade nya husen, utan äfventyr för desammas framtida bestånd, kunnat, på ett ändamålsenligt sätt, utvändigt beklädas med tegel och kalkbruk, icke böra betaga dessa låneinuehafvare förmånen af den lägre ränteberäkning, som vid låneunderstödets beviljande bestämdes, för att derigenom befrämja uppförandet af sten eller andra, här uppräknade, mindre eldfarliga hus; hvadan och då syftemålet med denna sålunda bestämda lindrigare ränta kan, i fråga om de uti meranämnde låutagases hus intecknade byggnadslån,' anses vara vunnet, Utskottet får tillstyrka Rikets Ständer att medgifva, det räntan för dessa lån, oaktadt densamma i skuldförbindelserna är utfäst till fyra för hundra, må från och med 1850 års början, samt framgent beräknas och liqvideras efter tre för hundra årligen. 3: o. Angående ränteheräkningen för ett, apothekaren R. F. Apiarie, tilldeladt byggnadslån.
Så t. ex. kan StatsKont. redan nu veta att för år 1857 tullupbörden blir ungefärligen lika stor som för år 1855; att bränvinsskatten blir något större samt de öfriga Statsinkomsterna ungefärligen de samma; och som de RiksgrsKont. tillkommande öfverskottsmedel för 1855 utgjorde i rundt tal 2,700,000 Rdr Bko så får StatsKont. redan nu veta att för 1857 högst betydliga öfverskottsmedel skola tillkomma Riksg:sKont., men ändock skall påbörjandet af Riksbokslutet afvaktas hvilket icke sker förr än på hösten 1858. Jag förstår sannerligen icke, hvarföre stadgandet, rörande Riksbokslutsarbetets påbörjande tillkommit. Öfverskottsmedlen, hvilka icke böra i StatsKont. qvarblifva längre än nödigt är, äro en Riksg:sKont:s egendom och få of K. M. icke disponeras. Dessa medel få icke heller användas af StatsKont. och förblifva i dess vård fullkomligt döda. Det är således en stor fördel, att de så fort som möjligt komma RiksgtsKont. tillhanda. Den 3 December f. m. 1 afsido åter på den sednare delen af punkten har Sfven jag mina betänkligheter, men tror dock, att den icke är förtjent af all den fördömelse man öfver densamma uttalat. Man har nemi. sagt, att den innebär ett ingrepp i Konungamakten och att denna göres beroende af Fullmäktige i Riksg:sKont. Upfattar man denna del af punkten såsom StatsUtsk,. tänkt sig den, så skall man emedlertid finna, atfr meningen varit, att om vid något tillfälle StatsKont. innehade stone kontant kassa än som behöfdes, skulle, om K. AI. pröfvade sådant skäligt, Fullmäktige i RiksgisKont göra dessa medel på vanligt sätt fruktbärande, men med skyldighet att på utsatt tid återställa medlen. Utskis afsigt har aldrig varit, att någon annan än K. M. skall bestämma, när sådana medel skola öfverleinnas till Fullmäktige i RiksgisKont.
Slott den 26 Maji »8,2. protocoll, ballet inför Longi. Maj.t i Stads-Rader, hwarwid Hans Long!. Höghet Lronprinsen war tillstädes. Närwarande: Hans Excellence Justitie-Stats-Ministern Herr Grefwe Gyllenborg, Hans b Excellence Stats-Ministerst för Utrikes Arcnderne Herr Friherre v. Engeström, Stads-Räden Hans Excellence Herr Friherre Rosenblad, Herr Friherre Fleming, Herr Friherre Adlercreutz, Friherre Adlerbeth, Undertecknad Hos-Cantzler. Undertecknad Hof-Cantzler anmälte och uppläste i underdånighet ett pä Kongl. Masils Nädiga befallning försattadt Privect til! Kongl. Måms Nädiga Proposition kill Rstsens Ständer, rörande Tryckfriheten, hwllket af Kongl. Maj:t pa SkatsMädets Ledamöters enhälliga underdäniaa tillstyrkande i Noder gillades, och skulle af undertecknad Hof-Cantzler contrasigneradt, pä wanligt sätt till Riks-St ndcn expedieras» in stärmkrowcolli, 6 »s ^Vstterkteät 366 Den 26 Maji. Ilppläst hos Ridd. och Adeln d. 28 Maji. Prestc-Standet den 28 s » - Borgare-Stäiidet d. 28 BondcrStändet den 28 Rsngl. Majlis Mstdiga Proposition till Aikets Ständer, rörande Tryckfriheten. Gifwen (Örebro Slott den 26 Maji ,812. I^tan twifwel erinra sig Rikets Stander, att da Kong!- Majtt, i stunden af Fäderneslandets fall, antog sig desi sak, utgiorde Tryckfrihetens återställande ett af Desi första föremal. Förd af samma tänkesätt, fann Kongl. Maj-t äsiven i den nya Regeringsformen antagne fadane grundsatser för denna frihet, hwilka instämde med Desi egna ädla afsigler.
Till Utrikes orter: År 1837 23,997 tunnor spannemål „ 1838 380 dito „ 1839 Endast till inrikes orter: „ 1838 . „ 1839 . „ 1840 . 1841 . Ängs-odlingen har deremot under sednare åren icke vunnit särdeles framgång, och ehuru några mindre öfver vattningar på ett och annat ställe blifvit försökte, har, i anseende till den mindre skala, hvaruti företaget skelt, resultatet icke blifvit anmäldt. Ängsmarken är i förhållande till öppna åkerjorden ganska ringa, och som gamla ängen anses för mindre gifvande, har den för det mästa blifvit uppvänd till åker, medelst plogeller flåhaekning. Häraf må man likväl icke sluta att hö-afkastningen blifvit mindre. Införskrifningen af klöfver och andra gräsfrön, som för några år sedan uppgick till 2 ä 3,000 &, stiger nu till flera hundra tusendetals af hvilka det mesta utsås här i Länet och de gamla förut litet gifvande ängar framstå såsom artificiella med förädlade växter till mångdubblade qvantiteter. Häraf, och ehuru betesmarkerne jemväl förminskats i samma mån som odlingen tilltagit, har hästoch boskapsskötseln, ortens andra hufvudnäring, kunnat fortgå och lill och med varit i lilltagandé. Höga priser så väl pä hästar som fäkreatur hafva varit en mäktig väckelse till pålägg och uppfödande af kreatur. Få stuterier finnas å herregårdarne och hästafveln är till betydlig del kommen i allmogens händer, hvartill förändringen af Flyinge stuteri till Hingst-depot med ökadt antal hingstar, bidragit. Hågen för uppfödande af haifbioJoch helblod-hästar snarare afän tilltager, emedan dessa kreatur anses mindre passande för vårt kalla klimat och tyngre arbete vid jordbruket, hvilket fordrar starkare och grofvare hästkreatur, som, då tillgång saknas i orten, esomoftast iuförskrifvas från Danmark; dock har man inom Torna härad anskaffat en clevelands-hingst af ovanlig storlek och stark kroppsbyggnad, hvilken blifvit begagnad till en mängd stons betäckande.