Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit alltså funne de underdåniga besvären ej kunna till pröfning upptagas. Emot vice Häradshöfdingen Joli. Fr. Lindbäck, såsom tillförordnad Ordförande i Kållands Häradsrätt, har åtal, efter mitt förordnande, blifvit inför Kongl. Göta Hofrätt anstäldt för innehållet af ett den 13 Januari 1848 gifvet utslag, hvarigenom böter, som enligt 40 kap. 2 och 6 §§ Missg.-balken blifvit nu mera aflidne Torparen Anders Andersson från Brohagen för andra resan stöld med inbrott ådömda, i förhållande till ett stöldvärde af 3 R:dr 36 sk., R. St. Just. Ombud,sm Emb.-Berätlclse för år 1851. 16 — 74 — äro vordne så förvandlade, att de jemte ansvaret för första resan inbrott skulle umgällas i ena bot med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd; och har Kongl. Hofrätten häröfver genom utslag den 4 Juli 1851 sig utlåtit, att som Anders Andersson för det honom till last förda brott bordt alstraffas med femton dagars fängelse vid vatten och bröd, men Häradsrätten, under ordförande af bemälte vice Häradshöfdinge, ådiimt Anders Andersson tjugu dagars dylikt fängelse; Kongl. Hofrätten alltså pröfvade rättvist att, med stöd af 1 kap. 12 § Rätteg. balken, döma vice Häradshöfdingen Lindbäck att för anmärkta origtiga förfarande i utöfningen af domareembetet böta sexton R:dr 32 sk. banco till treskiftes samt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Anders Anderssons underhåll i Skaraborgs länshäkte, fem dagar längre än vederbordt, med sammanräknade 31 sk. 8 rst. banco; varande detta utslag icke hos Kongl. Majit öfverklagadt.
F SAMMA F Ä R G OCH SNITT SOM GREFVINNAN BEATE-SOPHIES PÅ BREDAS RYKTDET VAR SOM OM HVARENDA GENERATION AF DEN GAMLA Ä T T E N HADE HIT INA B A RA FLYTTAT SINA H Ö G S T SKATTADE OCH DYRBARASTE Ä G O D E L A R OCH L Ä M N A T DEM E F T E R SIG PORTRÄTT. MEN DET VAR OCKSÅ EN KLÄDSAM KOSTYM FÖR EN GAMMAL Ö R N Ä M DAM, DET VISSTE HON, DÄR HON S A T T I SIN BRUNA, B R O D E R A D E SIDENSOM D Y R B A R A OCH VÄL VÅRDADE MINNEN. DETTA VAR DET, SOM GAF RUMMET DESS F R O C K MED SPETSFICHYN L A G D I KORS Ö F V E R BRÖSTET, SAMMANHÅLLEN AF GREFEGENDOMLIGA FÖRNÄMA OCH PÅ SAMMA GÅNG INTIMA OCH PERSONLIGA PRÄGEL. IDUNS JULNUMMER » Det är Maja-Lisas flicka. M o d e r n har fått igen sina svåra plågor, och h o n tror att h o n skall dö. » » Det tror h o n alltid. » » Ja, o c h så ber hon, o m hennes nåd ville vara så innerligt g o d o c h skicka någon af drängarne in till staden efter medikamenter. » » Säg till unge inspektören, att han ställer o m det. Mamsell Esther ger j u tösen mat, innan h o n går hem, o c h lägger lite i hennes knyte till Maja Lisa. Och glöm inte att skicka något stärkande till Johannes m e d Sven. Yrar det mycket? » » Ja, det är ett vargaväder. Nu skall jag inte hindra hennes nåd längre. Den patiencen går ut, det syns tydligt. » » Jag hoppas det, mamsell Esther. » H e n n e s nåd fortsatte att flytta korten för att visa att audiensen var slut.
Ett annat skäl, som motionairen väl icke omnämnde, men som ganska tydligt framställde sig, var jemväl, att då Konungen äger rättighet att efter 4 månaders förlopp upplösa en Riksdag, var det egentligen Konungen, som bestämde tiden för nästa sammanträde, så länge Rikets Ständer ovilkorligen skulle sammankomma jemt 5 år efter föregående Riksdagens slut. Deremot anförde Gahn, såsom ett annat skäl, att den i förväg bestämda tidpunkten ofta skulle medföra obeqväma årstider för Riksdagarnes början, och att det derföre vore bättre att lemna Ständerne ett friare utrymme vid val af liden för påföljande Riksdag. Syftemålet var visserligen äfven, att alltid en Lagtima Riksdag skulle hållas på 5 år, eller icke mer än 4 år och hvad Rikets Ständer derutöfver ville bestämma, skulle, mellan de lagtima Riksdagarne, förflyta; men detta var med afseende endast på den lagliga ti - 172 Den 11 Februarii f. rra. den för hvarje Riksdags längd, oell motionären föresåg icke möjligheten alten Riksdag kunde innefatta tre Calenderår, och, örn vanan utbildar sig, måhända ännu flere, så att slutligen den fortgående Riksdagen insmältes i den nja lagtima efterföljaren. Motionen slutar tvärtom på följande sätt: ”Man kan ock verkeligen ej säga, att ”Riksdagarne på detta sätt komma allt för ”tätt uppå hvarandra, då man bör hoppas, ”att efter nu vunnen erfarenhet, Riksdagar ”allt mer och mer blifva hvad de böra vara.” Herr Gahns motion hvilade till 1815 års riksdag, då den förändrade redactionen af Ständerne antogs och af Konungen sanclionerades.
Majit blifvit förordnad, och någon underrättelse om resultaterna af denna Committés arbeten Riksens Ständer ännu icke i Nåder blifvit meddelad, 34**o Från Bevillningsutskottet, af den 1 Juli, hvaruti Utskottet begär att, utom da förut af Riksens Ständer åt Bevillningsutskottet tillåtne 4 Canzlister, för ytterligare4 Canzlisters tractamente från Utskottets början, eller den 16 Mars, måtte beviljas, äfvensom att en discretion af 4°° B:d. mätte ÖfverUommissarien Ek anslås, hvilken gått Utskottet till handa i afseende på sådana uppgifter och calculer, som mäst inhämtas från de i RiksgäldsContoiret befintliga Räkenskaper. 35:0 Från BancoUtskottet, af den 30 Juni, i anledning af till UtskotLet reaiiite» Den S Juli g. m. rade Memorial angående medel till utbyte, uti åflägsnare orter, af förslitna småsedlar; och yttrar sig Utskottet, för degs del, ej inse någon bättre utväg till ändamålets vinnande, än att Herrar Landshöfdingar genom BancoFulimägtige blifva underrättade om den i så rnåito vidtagna anstalt,1 och dymedelst äga tillfälle att om lämpligaste sättet till förslitna Sedlars utbyte i Landsorterna med Fullmägtige samrådas, hvilka tj underlåta att, så vida Bankens säkerhet medgifver, och ej allt för dryg kostnad sättes i fråga, gå Vederbörandes önskningar till mötes. Upplästes ett Memorial från RiddarhusUtskottet, af deri 24 Maj, innehållande Utskottets Yttrande öfver Adliga JungfruStifts Directionens RiksdagsBerätt#lse Lades på Bordet.
Jag hade då den äran, så väl i BancoUtskottet, som inför Ridderskapet och Adeln föreslå att vid upphäfvande af BancoFudmägtiges lagstridiga åtgärd i detta fall, Riksens Stander skulle tills vidare inskränka s n befattning med Disconterne, endast till föreskrift att Banquens säkerhet för sina Förskott blefve iagttagen Riksens Ständer hade då iör Banquens och Statens räkning endast varit att anse såsom Fördringsägare, i händelse man funnit den utvägen bäst att Concoursmässigt i laglig ordning behandla Disconterne. Nu åter sedan Riksens Ständer under nära 4 Månader låtit sina FuUmägtige® med Disconterne tagne befattning blifva oförändrad , fastän Ridderskapet och Adeln,[forsin del. Den 17 Martit, e. m. 203 beslutat, att Disconterne skulle, både uti inbetalning och omsättning', sina egna Papper emottagn, samt då Disco; ten öfriga Fordrings» ägare, under väntan på Riksens Ständers be. slut, lärn en.längre itd förflyta, utan atta sin sida taga natot steg till erhållande af sin rätt, torde ckt vara r.og s-nt och med billighet icke öfverensstämmande , att afsäga sig befattning med Disco uerne och lemna en förklaring, som kunnat och bordt i sådant iuil vid Riksdagens början afgifvas. I det skick saken nu fått, lärer således den allmänna rättvisan å Riksens Ständers sidi fordra vidtagande af den andra utvägen, nemligen: att Disconternes utredning af Staten öfvertages. Dervid uppstår fråga om vdkoren och sättet, hvarom m ningarne äro i många afseenden skiljaktige. Hufvudfrågan lärer vara, om Staten , då den utan föregången Concours tager befattning med Disconternes tillgångar, bör till folia beloppet och genast förnöja enskilte Fordringsägare och bruten ensamt falla Banquen till last, eller om afseende äfven bör fästas på den verkliga brist , som ofelbart skulle uppkomma för dessa Fordringsägare, i händelse af vanlig utredning..
Jag vågar derföre äfven yttra några ord till förord för Utsk:s Betänk. Måhända skall eu enda omständighet, som i detta Betänk, finnes antydd, vara tillräkclig för att förvissa saken om en lycklig utgång hos R. o. Ad. Det är nemi. den omständigheten att de fyra Garnisonsförsamlingarne, utgörande en folkmängd af omkring 4,000 personer och saknande egen lokal till gudstjensts hållande, hafva endast 200, på obestämd lid uplåtna platser i Ladugårdslands kyrka. En gifven följd häraf är att gemenskapen vid Garnisonsrege:tena, i strid mot författningar och reglem:ten, som tydligen föreskrifva: natt hvarje söndag skall med allt tjenstfritt manskap gudstjenst hållas», icke mer än 3 å 4 gånger om äret få tillfälle att deltaga i den allmänna gudstjensten. Men det ar ännu en omständighet som gör detta förhållande för framtiden mera oroande: det är den starka tillvext, sorn Stockholms församlingar och isynnerhet Ladugårdslandets år från år företer, och som gör att Ladu gårdslands-församlingen framdeles icke torde kunna uplåta några platser i sin kyrka, annat än åt egna församlingsboer. Man kart således med visshet beräkna den tid då de 4 församlingar hvaraf garnisonen består icke skola hafva tillräckligt utrymme till allmän gudstjensts hållande. Man har föreslagit dels att i Ladugårdslands kyrka hålla gudstjenst på andra tider än församlingen; dels att i Skeppsholmens kyrka bereda rum för garnisonsförsamlingen. Men hvad beträffar att hålla gudstjensten i Ladugårdslands kyrka på andra tider än dess församling, så medförer det så stora olägen - 116 Den 28 Januari f. m. heter, att det knappt torde kunna komma i fråga. Gudstjensten slutar icke förrän kl. 1 och vid nattvardsgång sednare. Nu skulle Garnisons-rege:tene hafva gudstjenst mellan denna tid och aftonsången. Något sådant lärer icke låta sig göra, och del är icke troligt att Ladugårdslands församling skulle vilja afstå från aftonsångens gudstjenst.
Efter förfallodagen förblifver det under en tid af 3 månader Pantegaren öppet lemnadt, att anlingen panten utlösa, eller det erhållne lånet, emot erläggande af den derå upplupne räntan, för en lid af 12 månader, omsätta; skolande, till närmare upplysning för dem, som ega i Banken pantsatt Guld eller Silfver, vid början af hvarje månad, i Stockholms Dagblad och Dagligt Allehanda införas ordningsnumrorne och dala af de pantsedlar, sorn under nästförflutne 2:ne månader förfallit, jemte erinran om samma panters infriande eller lånens omsättande, vid påföljd af lösningsrättens förlust, Bro, De panter, för hvilka utlösen eller omsättning forsummas, blifva till försäljning utbjudne å öppen auction, som, i närvaro af någon utaf Fullmägtige, anstäiles inom Bancohuset; och hvarvid iakttages, att panterne för Bankens räkning inropas, så vida anbud derå icke sker till myntvärdet. Banco-Utskottels Memorial N‘.o i33. 3 Skulle, sedan Bankens fordran i capital, ränta oell omkostnader blifvit godtgjord, öfverskott uppslå, bör detsamma hållas Pantegaren tillhanda under en tid af 10 år, efter hvars förlopp han förlorat all vidare rätt till nämnde öfverskott, som då kommer att öfverföras på Banco-Fullmägtiges Dispositionsräkning N:o 2, såsom tillökning å derstädes innestående besparingsmedel. Belåning af Jernj, Koppar och andra vå g förde EJ) eder. 7:0.
St. skola vara ovilkorligen förpiigtade att bevilja allt hvad Konungens Propos. innehåller, hvilket likväl såsom jag förut nämnt, blefve fallet om §:n antoges sådan den nu är, ty om man med orden ”dessa behof” börjar en ny mening, sä måste man ju fråga: hvilka äro dessa behof? och då mäste svaret blifva: de behof som Konungen i Sia Propos. uplagit. Delta synes mig så klart, att del pä det högsta förundrar mig att Const.Utsk:s ledamöter, sedan deras upmärksamhet blifvit derå fästad, kunna vilja tvista derom. Jag ser nu att redaktionen i det förra förslaget är lika felaktig, men jag har redan uti ett af mina föreg:de yttranden förklarat, att om så förhölle sig, sä förundrar det mig att jag låtit ett sådant förbiseende komma mig till last. För öfrigt får jag fästa Hr von Hartmansdorffs upmärksamhet derå att milt förslag aldeles icke afser någon annan förändring än uti just de ordalag, som Consl.Utsk. sjelft till ändring föreslagit, och hvilka äro då dessa ord? Jo följande: ”och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas;” I st. f. dessa ord har Ulsk. föreslagit att §:n skulle innehålla: ”Dessa behof böra genom bevillningar fyllas.” Mitt förslag innehåller endast en ny redaktion, som enl. min lanke tydligare uttrycker hvad som varit meningen att uttrycka, och om R. o. Ad. förklarar det vara sin gemensamma tanke, så står det likväl Const.Ulsk. öppet att framkomma med en bättre redaktion än den jag föreslagit, och vill jag då ingalunda motsätta mig en sådan förbättring. Gr. Lagerbjelke: Efter Hr Cederschiölds ytterligare förkla ring af sin mening, är det uppenbart, alt han icke vill något annat än hvad Const.Ulsk. åsyftat, och tvisten består således endast deruti, huruvida Const.Utsk. genom sin redaktion låtit någon otydlighet komma sig till last eller icke.
Men nu slut med allt detta vidlyftiga relaterande; dagen ljusnar redan märkligt, och just nu gal äfven den morgonvakne tuppen sitt kukukiku, hvilket i stället att mana till nytt lif och verksamhet, förer mig att njuta hvilan. God natt! Och bergfast rot, uti det unga hjerta, slog kärlek snart. Huru många dagar kan du ej räkna Emilia, sedan jag sednast samspråkade med dig, men säkert lemnar du mig dock, för hvar och en sådan; särskildt, din tillgift, då du får veta huru olika mot de första, dessa sednare här förgått. Som ingen hemlighet deraf göres, hastar jag nu att meddela dig, huruledes en liten vacker, ljuflig, glad och lycklig brud, numera hoppar ibland oss; kort sagdt, Häradshöfding R., hvars blotta namn kom Rosas kinder att på Grefve X s bal täfla i färg med purpurn på de mörkaste rosor i hennes trädgård, han sjelf, har redan för ungefär tio dagar sedan, hos Rosa, samt hennes föräldrar, formeligen anhållit om Rosas hand. Söndagen efter sedan den lilla middagen för T.-boerne gafs, anlände han hit, icke på en hvit friarhäst, men sittande i en nät Chaise, förespänd med en den stoltaste bruna häst händelsen fogade, att Rosa och jag samma dag efter slutad middag, begifvit oss ut, för att jemte njutandet af en nyss erhållen interessant lectur, äfven njuta af den herrliga dagen, då oförmodadt ett åkdons rullande å den framåt ledande landsvägen väckte vår uppmärksamhet. "Låt oss skynda att möta den ankommande", sade Rosa, "det är otvifvelaktigt underrättelser ifrån Adolf, ty pappa väntar det insände budet tidigt hem i dag;" vid dessa ord lemnade hon min arm, samt började att med ökad fart, ila vägen framåt.
;o. ar, etter den kil zo ar, uppå skäl anförda äro, inskränka^ och ac ijiätt henna bestämniugsrid unh«uca^eH 2ZD ker och stafsen, hwilka afse icke nytta och afkastning, utan prakt och nöje. Och blifwer ^rrsnststorens egen sak eisse, det en til brukning anbuden Egendom icke är beswärad med sådana gr,vstionsr> hwilkaS ratt osörkränkta framför allt bibehållas, at derest han sjelf ej will eller gitter fad-nt gälda, med bibehållande af lika förmånsrätt tiedje man dritwer Egendomen til exscu ion, i hwilken händelse srrenäsr förfaller, och Landtbom har at skylla sig sjelf, som sig ej bättre förelag, »är Lagen honom bertil räder och föranleder' men skeende imeckningar esker orren ietiden, eller rättare OmrrsQeis upwisande 06) inprorocollersnäe wid Tinget, torde icke fa ur pantén sökas förr än stämmodag är ute, allt af reciprc^us skäl, at sknidiq försigtighet fordrar sig om föregående sLbus underrätta, dä tid til företeendet wid Domstolen singankomma pa eget behag och answar, sedan derifrån skalle härflyta betalningsrättighetcn för alla Egendomen åtföljande grsvLiioncr. April. S. D. Herr Häradshöfdingen äVolell yttrade sig salunda: Med bifall i öfrigt cil Herr HofRäns-Ridet ^äleibranäls nu mera af Lag-Ucskottet jämkade förslag til ändring uti ,6. Cap. is. K. Jorda - Balken , anser jag mig likwäl köranläten emotsäga det i de» del, som rörer Borgenärers rättighet.
Då jag är öfvertygad , att anmärkningar, vid Betänkandet, i händelse de till Utskottet öfverlemnades, ej skulle föranleda någon hufvudsaklig förbättring ; vill jag ej göra några, i ändamål att vinna återremiss , utan blott framställa den geneJ lelia anmärkning, att då BevillningsBumman blifvit så obetydligt nedsatt , och samma grunder för dess utgörande äro bibehållne , som allt sedan år 1812 varit följde; men deremot fastigheter och hufvudsakligen jordegendomar fallit i värde 30 procent, och deröfver, och kanske ännu mera skola göra det efter denna Riksdag ; så lärer re»ult»tet af detta Bevillningsutskottets arbete blif - Den 31 öctober /. m. 579 va, att bevillningen, i stället för att minskas, kommer att betydligen ökas, i förhållande till fastigheters och isynnerhet jordegendomars oell deras produeters värde. Jag vagar i öfrigt hemställa, om Bruksegendomar i allmänhet fallit lika mycket i pris, som Land t egendo mar, ehuru jag tror , att enahanda nedsättning i beviilningen nu kommer dem till godo. Det är blott detta jag Önskar, att nu få i Protocollet för framtiden förvaradt, såsom ett uttryck af min enskilde mening. Hrr Grefven och LcmdtMarfkalken frågade J om Ridderskapet och Adeln ansåg Bevillnings-; Utskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt. Marskalken gjorde proposition till bifall af berörde Betänkande, hvilken Proposition med Ja berj svarades. Föredrogs å nyo Statsoch BancoUtskottens den 6 dennes under N.o 539 aflåtne , samt den «5 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, angående RiksStåndens skiljagtiga beslut, i frå - 58o Ben 31 Oetober f. m. !ga om inlösen af f. d, Filial-Diseonternes ännu utelöpande Skuld-förbindelser.
Förut kunde n o g en o c h annan dissonans förmärkas — ej blott de af författaren anbragta, utan de agerandes mindre afsiktliga i form af dålig memorering o c h suddig versbehandling. Men publiken var redan blidkad, när ridån föll öfver så mycken framtidslycka, klappade snällt in b å d e de spelande och författaren o c h drog sist sina färde, förnöjd med det hela. S v e n s k a t e a t e r n gaf i tisdags inför en nära n o g fullsatt salong sin första föreställning af Victorien Sardous historiska skådespel » Allt för fosterlandet », s o m för omkring tjugu år sedan uppfördes i Stockholm. Stycket, s o m trots sin brist på dramatiskt värde, är i hög grad sceniskt verkningsfullt, mottogs m e d ihållande bifall. Lejonparten af applåderna gällde fröken Lundeqvist, som i den passionerade spanjorskan D o l o r e s ' roll gaf ett nytt prof på de möjligheter h o n äger att blifva en tragisk skådespelerska af rang. Den s o m m e d. h e n n e delade aftonens .triumf var hr Lindberg, s o m af grefven af B y s o o r skapat någonting sällsynt nobelt o c h gripande. Uppsättningen var äfven utmärkt präktig o c h verkningsfull. M. A.gra Marffarinfabrik, Christiania och ä r b ä s t Stockholm. IDUN 1898 k o m m a här att gifvas » L ' aventuriére » af Augier, » L e maltre de forges » af G. Ohnet, ?L ' étrangére », » La dame aux camilias » o c h » Une visite de nous » af Alexandre Dumas fils.
Stockholm d. 28 Nov. 1823. 1524 Besil, och Ekon, "Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi(jtskotb den 28 November 1823. S. D. Vid Utskottets fattade Beslut, angående besvarandet af återremitterade Betänkandet N:o 171, rörande glasoch porcellaine» samt smideshandlares obehöriga kringstrykande m. m., yttrade Herr Lenningi ”Sedan det förra Betänkandet i detta ämne blifvit af Högv. PresteStåndet äfvensom af BorgareStåndet afslaget, har jag ingen anledning att tvifla, att det närvarande icke delar samma öde, åtminstone i de nämnda Respective Stånden, hvarigenom motionen förfaller, och det kunde vara öfverflödigt yttra min särskilda tanka; men jag anser mig pligtig anföra: att jag nu, lika litet som förra gången detta ärende förevar, kan biträda Betänkandet och tillstyrka allmogens rese handelsrättighet med glas och porcellaine. Höglofl. Utskottets Betänkanden, så väl om näringsfriheten, som stadgar gränsor mellan stadsmanna näringar och landtmannens egna slöjdeoch afsättningsfrihet, som äfven det om upphäfvandet af Vestgöthe allmogens gårdfarihandels rättighet, står i en besynnerlig motsägelse med förevarande Betänkande, och, då jag derjemte ej kan fin - Bes v. och Ekon. Utsk. Betnnkanden. 152,5 na annat, än att den rättighet, »om nu tillstyrkas för allmogen, säkert ej skulle blifva dem sjelfva nyttig, anser jag det tillfyllestgörande för mig, alt helt och hållet ogilla detta Betänkande.” Med Herr henning instämde Herr Prosten Grevillius samt Herrar Winblad, hagerstrand, hundnian och Pahn.
Såväl i det ena som det andra fallet måste förhållandena bedömas efter allmänna lagen, och då domstolarne icke tvekat att i de fall, då Staten medverkar antingen såsom försträckningsgifvare eller depositarie, erkänna pantsättningens verkan, så lärer samma resultat äfven kunna förväntas af de transaktioner, som på enahanda grunder uppgöras emellan enskilde. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att den ifrågavarande motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 Maj 1866. Reservationer: af Herr Henschen och af Herr Bovin. Stockholm, tryckt hos II. LagUtskottets Betänkande N:o 57. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj 186 6, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående 'panträtt i lös egendom. Motioner angående ofvannämnda ämne hafva vid innevarande riksmöte blifvit väckta inom, Vallöf. Borgare-Ståndet: af Herr Gahn (motionen N:o 136) samt inom Hedervärda B onde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtige Anders Pehrsson från Christianstads län (motionen N:o 113) och Garl Anders Larsson från Östergötlands län (motionen N:o 326). Lag-Utskottet, som lått emottaga remiss af dessa motioner, får öfver dem härmed afgifva sitt vördsamma utlåtande. I den mån näringarne utveckla sig, framträder alltmera behofvet af kreditlagar, som kunna bereda näringsidkarna en ökad tillgång på nödigt rörelsekapital, och i den mån affärsförbindelserna inom samhället utvidgas samt dermed afståndet emellan kapitalisten och näringsidkaren ökas, och i följd deraf den personliga bekantskapen minskas, visar sig den uteslutande på kännedom om låntagares oell löftesmäns personliga egenskaper grundade personalkrediten allt mindre tillräcklig att ensam kunna förmedla den vexelverkan emellan kapitalet och arbetet, som är för samhällets ekonomiska förkofran oumbärlig. Kapitalisten måste under sådana förhållanden merändels förlita sig på den säkerhet, som ligger i låntaga Bih. till It. St.
Anglde §ln 41 af den föreslagna bevilln stadgan delar jag samma åsigt, som Hr Frih. Fredrik Ridderstolpe, att, sedan K. Mis Befllude utsatt dag och timme för mantalsoch skattskrifnings-eomiteens sammanträde i socknen, så må man ej vänta i Irenne timmar på den person, sorn bör dervid inställa sig, utan bör lian vara förfallen till de i samma § stadgade böter, örn lian å utsatt tid och timma nteblifver; hvadan orden ”inom tredje timman från den tid,’’ kunna utgå. Uti §:n i38är föreslaget, alt husbonden bör ansvara för dess landlbönders, toipares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder vid bristande tillgång. — Jag tror, att ett sådant stadgande är skadligt för den arbetande folkclassen, I) c n 29 Maj. 429 som derigenom har svart att blifva antagen till landtbonde, torpare och arbetare, då husbonden äfventyrar att betala så viii sina hemmansbrukares och torpares egna, som äfvenledes deras antagna tjenstefolks kronoutskylder, och således snarare sjelf brukar sina jordlägenheter, än upplåter desamma åt andra personer; men om deremot man intager på sina ägor sådana personer, som ej äro arbetsföre, så är det större skäl, att husbonden för dessa bör utgifva kronoutlagorna, då hos dem tillgång saknas. Slutligen tager jag mig den friheten föreslå den tilläggning i §:n 147 om de afdrag uti bevillningen, som äro beviljade allmogen, af 4 sk. för hvarje barn, när de hafva 4 barn och derutöfver, i ett eller dera giften, under i5 år, och äro frikallade för mantalspenningar, att samma fördel måtte anslås äfven åt dem af allmogen, som mäste försörja gamla orkeslösa föräldrar eller andra anhöriga i samma medellösa och icke arbetsföra belägenlut; anhållande jag slutligen vördsamt om återremiss af 11. Bevilln.Utskts betänk., och att detta mitt anförande måtte åtfölja. Hr Stuart, Fredr.: