Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess belopp mäste stå i ett visst förhållande till anspråken af den utrikes handlen, till efterfrågan af myntbara metaller i andra länder, der de ofta äro en handelsvara, till (luctuationen i våra egna export-artiklars värde och framför allt till hvad man af erfarenhet kan hafva inhemtat vara det probabla maximum af denna fluetuation, under en, längre tid fortvarande, ofördelagtig conjunctur. I förenämnde afseenden synes uppmärksamheten sjelfmant påkallas å det låga pris, hvari landets förnämsta export-artikel, Jernet, för närvarande står och sannolikheten af en stark beläning i Banken, om priset ej höjer sig; dernäst är att inhemta från det år 1834 passerade tidskifte, att ehuru Bruks-egares Ilypotheks cassa genom sine utrikes ifrån upptagne lån, beredt en alldeles tillfällig vexeleller metallisk tillgång till 5 å 6 millioner R:dr Banco, bar likväl fluetuationen varit så stark (^troligen i anseende till en på samma gång med svåra missväxter inträffad ofördelagtig export-konjunctur åren l83y och i838,) att 602,989 R:dr Banco på det hela mera utgått sedan 1834» än influtit, och att fluetuationen alltså, oagtadt Hypotheks-cassans indragning, kan skattas endast på denna korta tid, hafva varit på flera millioner och dess maximum ännu icke bestämdt sägas vara hunnet. Slutligea må det icke förbises, att Svenskt pappersmynts gångbarhet i Finland icke torde räcka Banco-Vlskoltets Betänkande, 2f.-o 6f, 7 länge, och att upphörandet af denna gångbarhet han leda till någon större silfveråtgång vid mellanvarande hamid med detta land.
När Abraham slutligen hemkom, höll Elin på att utbrista i skratt, ty hon hade verkligen till en del trott deras beskrifning, eller åtminstone icke kunnat föreställa sig att få se en så ful, otymplig, krokbent och «illa vulen» tjuguåring, med tofvigt hår och vårdslös klädsel, samt knappt begåfvad med halft menniskoförstånd, fast han hade dubbel förmåga att äta. Men när Elin en gång skrattat ut, så var det äfven slut, och Abrabraham fick från denna dagen tvänne försvarare, ty mor Ingrid hade alltid varit en sådan, mot Lena som oupphörligt gnatade och malde på «det nötet Abra’m», och Gunnar som ofta förlorade tålamodet af hans dumhet och oförnuft. Men han var en stark och dugtig arbetsdräng, och som tålig man trifves, gjorde han det äfven, och var dessutom Gunnar särdeles tillgifven, alldeles som en – ändå ofta nog sparkad – hund. Men Elin tänkte ändå för sig sjelf: «Min Gud så skönt att slippa bo inne i samma kammare som den der!» En tid af trefnad och förnöjelse började nu. Sommarsolen tycktes lysa, icke allenast på molnfritt och klart fäste, utan in i hvarje sinne under torpstugans låga tak. Elin grät väl litet ibland, men alla försökte att trösta och muntra henne, och när man älskar dem som detta försöka, så lyckas de oftast. Lena var bra i sin fot, kunde svänga öfver allt, och aldrig hade Gunnar varit så vänlig mot henne och «gossen» som nu, och aldrig hade hon fått så god hjelp för så godt köp som nu. Hon var derför vid särdeles godt lynne. Mor Ingrid var ovanligt bra i sitt bröst, under denna varma, blida årstid, och gladdes dessutom åt den allmänna goda sinnesstämningen och sin Gunnars återkommande till fordna dagars gladlynthet; ty Gunnar var nu, ofta nog åtminstone, temligen glad och munter, sjöng stundom under arbetet, fast det alltid var i moll, kände ett nytt underligt lif inom sig, som spred sin oroliga allmakt öfver alla hans företag.
Backabo icke kunnat företagas för längre tid. än till midfasfån i87 1, men intill denna tid hade i mantal af detta boställe redan blifvit, enligt Kammar-koffégii arrende-kontrakt af den 4 Mars 1847, för Ståts-verkets räkning utarrenderadt, äf C? - Stats-Utskottcts Utlåtande M 121. »9 vensom det | mantal, hvilket nu vore åboledigt, jemte återstående { mantal, när dervarande åbon afginge, jemväl skulle på arrende upplåtas, derest icke dessa tvenne delar af hemmanet om tillsammans ^ mantal komme att användas för det af Kongl Majis Befallningshafvande föreslagna ändamål. På grund af det sålunda utredda förhållandet, att detta boställe, enligt det uti ofvannämnda nådiga resolution af den 21 December 1833 åberopade organisations-förslag, icke vore påräknadt vid regementets möjligen blifvande återgång till kavalleri, hade Kollegierne ansett sig böra i underdånighet tillstyrka, ej allenast att nådig proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om ifrågavarande ^ mantal Backabos anslående till boställe för Länsmannen i det ena distriktet af Gudhems härad, emot minskning i lönen af uppskattadt afkastmngsbelopp, 80 R:dr B.ko för hvartdera { mantalet, utan ock att, i afbidan på frågans slutliga afgörande, Kongl. Majit täcktes tillåta, att Länsmannen emellertid finge begagna nu åbolediga och till utarrendering ifrågakomna { mantal af bostället, emot inleverering till Stats-verket af uppskattningsbeloppet 80 R:dr B:ko.
R:dr, lärer kunna anses vara skäligen vedergäld, samt den sednares tjenstebefattning snart torde upphöra, i följd af Utskottets tillstyrkande om sistnämnde regementes successiva indragning, hvadan Utskottet afstyrker Rikets Ständers bifall å Kongl. Maj:ts i denna del gjorda nådiga framställning. d) I afseende på de till aflöning åt 2:ne underläkare vid allmänna garnisonssjukhuset disponerade 2:ne fältläkare-pensioners användande lill det med dem ursprungligen afsedda ändamål, samt anvisande i stället af ett motsvarande belopp af 350 R:d r; så och enär Sundhets-kollegium uti dess ofvanberörde underdåniga betänkande upplyst, att antalet af pensionärerne icke kunnat fyllas, lärer vid sådant förhållande ifrågavarande pensioner icke för närvarande erfordras för deras ursprungliga ändamål, utan tills vidare kunna disponeras till aflöning åt bemälde 2:ne underläkare, i följd hvaraf beviljandet af de ifrågaställa 350 R:dr nu lärer kunna undvikas. e) Hvad Kongl. Maj:t behagat föreslå rörande fördelning på vederbörliga anslag under Hufvudtiteln af lönerna för läkarne vid arméens regementer och korpser samt vid allmänna garnizonssjukhuset, äfvensom upptagande serskildt under ny rubrik, Fältläkarestaten af den för fältläkarekorpsens chef beräknade aflöning m. m., torde i följd af hvad Utskottet här ofvan vtlrat, få förfalla. Anseende Utskottet sig härmed jemväl hafva besvarat hvad i förevarande ämne blifvit af riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundsson från Hallands län m. fl. i rnerberörde motion anfördt.
Just derföre att frågan sammanhänger med sportel-regleringen, är den äfven en med statsregleringen förknippad fråga, och Utsk. ansåg sig följaktligen berättigadt att väcka förslaget och kan, i min tanke, icke med fog beskyllas för att hafva velat tillskansa sig större makt än det enl. Grundlagen äger. Hr Printzensköld: Jag kan ej medgifva riktigheten af hvad Hr Bildt nu anfört. Jag tror nemi. att på det sätt StatsUtsk. framställt detta förslag, Utsk. dertill varit obefogadt. Om, såsom Hr Bildt säger, denna fråga sammanhänger med sjelfva löneregleringen, så hade det varit Utsk:s ovilkorliga skyldighet att taga kännedom af de förhållanden, som föranledt Komitén att bibehålla det nuvande sättet för hnndlingarnes emottagande, derefter möjligen undersöka, hvad inflytande det tillämnade sammanslåendet af detta bestyr kunde hafva på tjenstemännens löner samt slutligen föreslå de jemkningar deri, som kunde synas erforderliga. Men att obetingadt föreslå bifall till den löne-reglering som K. M. på grund af komiterades förslag äskat samt sedermera föreslå ett beslut, som rent af tillintetgör en af grundérne för den förut tillstyrkta löneregleringen, torde vara lika obefogadt som inkonseqvent, hvarföre jag, i likhet med H. Exc. Hr Gr. Sparre, yrkar att framställningen, såsom oriktig och obehörig, måtte af It. o. Ad. förkastas. Hr Carleson: Under åberopande af hvad jag i afseende å denna fråga för en stund sedan anfört, får jag nu endast anhålla om afslag å hvad Utsk. i förevande hänseende hemställt. Frih. Baab, Adam Christian: Jag har ingenting emot punktens afslående men får tillika öppet förklara, att jag icke anser StatsUtsk. hafva öfverskridit sin befogenhet, då Utsk. föreslagit B.. St:r att ingå till K. M. med en underd. anhållan om en reorganisation af vissa göromål inom ett embetsverk. Då Den 24 M ars. 369
Jag vill ej på detta sätt afklippa saken; jag vill blott förklara, att det är min innerliga öfvertygelse, att hvarken representationen eller nationen vinna hvad de åsyfta, förr än vi få årliga Riksdagar och förr än tidningarna vänja sig att låta bii att vara instruktörer för lagstiftningen, utan i stället följa lagstiftningens åtgärder, samt i vissa fall, när de känna sig fullt öfvertygade, göra sina egna sjelfständiga anmärkningar, men icke, såsom här, tro sig påkallade att gifva några fingervisningar om hvad lagstiftningen bör göra. Det är illa nog att mellan Riksdagarne denna frihet ofta förvillar, men ehuru detta icke är tidningspressens fel, utan den saknade kon trollen, som endast en permanent lagstiftning eller rådslående församling kan ge, så ser man dock att tidningarne, äfven under Riksdagarne, tro sig snarare böra styra än réferera. Sällan un - Den 6 December e. m. m der låta de dock omförmäla yttranden som förtjena allmän upmärksamhet, om icke i följd af personlig ovilja. Det skulle vara att förringa tidningarne sjelfva och göra basis för det förtroende de af nationen åtnjuta, vacklande, om vi genom några konstlade anstalter sökte åvägabringa det, som genom sakens egen natur bör framstå, nemi. att tidningslitteraturen bör finna sig i en underordnad ställning tili representationen, och att tidningarne, åtminstone så länge Riksdagen varar, böra referera i st. f. att polemisera. Det är denna observation som jag icke en, utan flere gångånger personligen gjort i Engelska parlamentet; jag har nemi. der funnit att dagen efter, sedan någon talare af anseende yttrat sig, är hela London angeläget att få se verba formalia af detta yttrande. Det är endast på sådant sätt, endast när våra institutioner tagit denna riktning, som vi kunna vinna det desideralum, som vi här åsyfta, och detta kan icke vinnas förr än lagstiftningen blir mera permanent. Det är kändt, att det finnes en stark opinion mot tätare Riksdagar; vi hafva emedlertid jemkat oss ifrån fem till tre år, och man påstår att man icke kan komma längre, emedan sådant vöre alltför kostsamt.
Sundström från Wester-Norrland, sorn för befrämjande af jrättegångs-ärendenas skyndsammare handläggning och afgörande, dels åberopat ett å förra Riksdagen framstäldt, men då ogilla dt förslag, att Högsta Domstolen borde arbeta på två divisioner, dels hemställt, att underdånig anhållan mätte Iros Kongl. Maj:t göras ora" upprättande af ny arbetsordning, ej mindre för Nedre Juslitiae-Revisionen, i händelse hinder af Grundlagen mölle för en ny organisation af Högsta Domstolen, än ock för Hof-Rä lierne; 4:o af Olof Lindbäck från Halland , hvilkens memorial, bland flere deruti sammaudragne ämnen af olika beskaffenhet, innehåller yrkanden, sorn, i hvad de med förevarande fråga ega sammanhang, gå derpå ut, att viss tid bör bestämmas, dels för skriftliga berättelsers ulgifvande i mål, som äro anhängige i Öfver-Rätterne och Högsta Domstolen, dels ock för sådaae måls afgörande, samt att Under-Rätt i stad skull, inom en månad ef - Lag-Utskottets Betänkande, JV:o 67. 3 ter det ett mål öfverlemnas till pröfning, utgifva dom till parterne å dag och timma, som genom anslag och serskild kallelse dem eller deras ombud kungöras; men att, om hinder derföre möter, sådant bör genom anslag tilikännagifvas, samt anmälas för Öfver-Rätlen, som skall ega att utsätta tid för domens utlemnande; äfvensom denne motionär ansett Rådstufvu-Rälterne böra befrias från åliggandet att skriftliga berättelser i målet utgifva. Utskottet har tagit i öfvervägande innehållet af desse motioner, jemte ett skriftligt anförande utaf Herr Friherre Cederström, Anders , som, i anledning af Herr Cederschiölds motion, yttrat, att det med yrkandet i första punkten af samma motion åsyftade ändamål kunde lämpligen vinnas genom tillökning i Revisions-Secreterarnes antal. Hvad först angår frågan om fördelning af Högsta
I allt öfrigt blifver det Banco • Utskottet ovilkorliga pligt och åliggande skyldighet, att uti deras afgifvande Belationer, bestämdt och noga uppgifva för sina Principaler Bankens tillstånd och Förvalt - Den ig Juni. vältning, och äfven i ofvanbemälte afseenden] sä nara möjligt är, upplysa Riksens Ständer om verkeliga förhållandet med deras Banko-Verk. En Ledamots särskildta yttrande får Banco-Utskottet härhos vördsamt bifoga. Stokholm d. 13 Juni 1815. På Höglon. Ridd. och Adeins Ledamöters vägnar J. H. Gyllenborg. På Vallöf!. .BorgaieStåndets Ledamöters vägnar Gust. D. Wilcke. Herr Grefve f. IV. Liljencrantzs anförande till Protocollet uti Högloft. Banco-Utskottets Finance-Fördelning den 23 Maj 1815, -lindnst af den fråga, huruvida en forntida författning eller plägsed finnes användbar och nyttig i närvarande tid? bör L min tanka bero om den samma af Lagstiftande Magien må bibehållas, — lill verkställighet hvila, eller förka stas. Att På Högvördiga PrestStåndets Ledamöters vägnar E. A, Almqvist. På Hederv. EondeStåndets Ledamöters vägnar Daniel Andersson. G. Helsingius. Att upphäfva en gällande föreskrift, endast för den sammas urmodighet, vore i min öfvertygelse lika obetänksamt, som att stadga fortfarandet, pä grund af den nytta forntiden deraf rönt, oaktadt förändrade omständigheter lemna full visshet om ett motsatt resultat. X stöd af en sadan öfvertygelse föreslär jag, att Finance Fördelningen ville hos Höglofl. BancoUtskottet högeligen tillstyrka bifall till den af Herr Förste Archiatern och Commendeuren von Schultzenheim till Utskottet remitterade Motion, att Vexel Banco - skuldens eller Banco-Sedel-stockens belopp må, så länge realisationen är suspenderad, årligen genom trycket till allmän kännedom meddelas.
Der berättade han allt som händt honom och, till stor förundran för de närwarande, återfick han bruket af sina lemmar och kunde återwända hem till fots. (Roms 413 år.) Under kriget emot latinerne hade konsulerne P. Decius och T. Manlius Torquatus samma dröm, i deras läger wid Vesuvii fot. En okänd wisade sig för begge twå och tillkännagaf för dem, att afgrundens gudar och jorden, menniskoslägtets gemensamma moder, begärde såsom offer, anföraren för ett af fiendens partier samt hela det andras armé, och att den romerske konsuln som anfölle först och uppoffrade sig sjelf för deras förstörande, skulle blifwa den segerwinnande. Wid dagens inbrott gjorde Decius och Torquatus ett offer åt gudarne, för att tjena, endera till försoning, i fall förebådet komme att slå fel, eller såsom ett förberedande offer till deß uppfyllande, i fall den gudomliga wiljan blefwe orubblig. Offrens inelfwor bestyrkte den dubbla drömmen. Då blef det öfwerenskommet att den förste af de begge konsulerne som skulle se den åt hans befäl anförtrodde flygeln wika, skulle med sin död försäkra fäderneslandets wäl. Begge twå stredo tappert; gudarne begärte Decii lif. (Roms 626 år.) Cajus Grachus underrättades i drömmen, på det mest förwånande sätt, om det öde som hotade honom. Sedan han somnat djupt, såg han sin broder Tiberius Grachii skugga; den förkunnade honom omöjligheten att undwika det grymma öde, som hade beröfwat honom sjelf lifwet, i det han, Cajus, jagade honom från kapitolium. Innan Cajus tagit i besittning detta ryktbara tribun-embete, som ådrog honom samma öde som brodren, berättade han sjelf denna dröm för flera personer, men det war för sent, han hade icke åtlydt denna warnande ingifwelse. (Roms 695 år.) Bannlyst från Rom, i följd af sina fienders ränker, stannade Cicero i ett hus på landet nära Atina.
Hvad boskapen angår, så är väl, sedan det stamholländeri af ‘278 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Ayrshire-djur, som för ett par år sedan uppsattes, nu blifvit till annat län öfverflvttadt, efter det racen visat sig för Jemtland mindre lämplig, behofvet för handen af ett nytt stamholländeri, hvilket torde böra genom urval bland landets egna djur uppsättas, men då Kongl. Maj:t i dess nyss afgifna Proposition om Statsverkets behof, uppå Landtbruksakademiens underdåniga framställning, äskat anslag till sådana stamholländerier för Norrland, så påkallar frågan härom ingen enskild framställning. Hvad åter angår hästar och får, vågar jag vördsamt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på behofvet för Jemtland, att till afvelns förbättring hugnas med något understöd af allmänna medel. Jemtlands afvel af arbetshästar har haft och har väl ännu ett godt rykte om sig. Intresset för densamma är ock bland allmogen mera allmänt än i de flesta af rikets öfriga landskap, men det är dock naturligt, att i ett land, der jordbruket icke ännu nått större utveckling än i Jemtland, och der större jordegendomar, för så vidt storleken mätes af odlingen, icke finnes, jordegaren icke mågtar underkasta sig den uppoffring, som anskaffning af för afveln fullt lämpliga hingstar betingar. Det synes derföre, till vidmagthållande och utbildande af Jemtlands för jordbruket väl passande hästrace, vara nödigt att genom allmän försorg fullgoda beskällare uppköpas och å lämpliga ställen i landet stationeras, under vilkor, som betrygga så väl deras ändamålsenliga vård och skötsel, som ock allmänhetens i orten gagn af dem för stobetäckning. Gagnet af en sådan åtgärd skall dock icke inskränka sig till provinsen, utan skall så mycket säkrare äfven till andra orter spridas, som Jemtlänningen af ålder idkat handel med hästar, af hvilka han årligen tillförer andra landsorter ett icke obetydligt antal.
Men dä våra öfverläggningar i detta ämne vunnit så mycken offentlighet, skall jag ej yrka återremiss, ehuru jag ej kan tro att Expeditionen är rätt lämpelig sådan Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och Landtmarskalken framställd proposition, blefvo berörde Förslag till underdåniga skrifvelser af Ridderskapet och Adeln gillade. Upplästes till justering och godkändes Expeditions-Utskotlet, under N:o 33g, afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående förslaget till Stadga örn Rikets mått, mål och vigt; äfvensom till författning om hvad vid Stadgans verkställighet må iagttagas. Fortsattes den i senaste Pleno, den 27 dennes, började pröfning af ConstitutionsUtskottets den 3o sistlidne September under N:o 5i aflåtne, och den 5 derpåföljde October e. m. på hordet lagde Memorial med .Förslag lill ändringar i TryckfrihetsFörordningen och till ny redaction af samma Grundlag; hvarvid af det nya redactionsförslaget föredrogs: Om Den 29 Januari i f. m. Om rättigheten till Skrifters tryckning, utgifvande och fö r sälj ning. § *• Med Tryckfrihet förstås hvarje Svensk Mans rättighet att, utan några af den offentliga magten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig Lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. Grefve Frölich, David: Utskottet har här gjort till en §, hvad sora i den gamla redactionen star intagit i ingressen. Innehållet är egenteligen intet annat, an hvad 86 § Reg.Forraen fÖreskrifver. Den 86 § är hela grunden för Tryckfrihetslagen» Sora sådan tycker jag att det var ganska riktigt att den stod i ingressen; deremot är det aldeles oriktigt att den slår sora isolerad §.
Borgare-Ståndet bestämdt bifallit StatsRihang t. R. S:s Prof. 10:de Sami. 6 42 Expedition*- Utskottets Memorial ,{]Sf:o 17- och Serskildta Utskottens meranämnde Betan-1 kande: att Högvördige Preste-Slåndet funnit frågan böra hvila intill nästa Riksdag; samt att Hedervärda Bonde-Ståndet, under förutsättning af samtlige de öfrige Riks-Ståndens bifall till Betänkandet, låtit dervid bero, så, enär häraf emedlertid vill synas, såsom det ifrågavarande Betänkandet vore af 3:ne Stånd vid senaste Riksdag bifallet, får Expeditions-Utskottet till Rikets Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, det samtlige de Respective Riks-Slånden behagade förena sig derom, att underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, uti ifrågavarande ämne, nu må af Riks-Stånden aflåtas. Stockholm den 22 Januarii 1829. E. V. Försl. t. und. Lyckönsknings-Adress, N:o 18* 48 N:o 18. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 26 Jan. 1829* Presie-Ståndet d. 26 Borgare-Ståndet d. 26 Bonde-Ståndet d. 28 Rikets Ständers underdåniga LyckönskningsAdress till H. M. Konungen, i anledning af H. K. II. Kron-Prinsessans lyckliga förlossning med en Prins. Till H. M. KONUNGEN. Stormägtigste, Allernådigste Konung! Hvarje tillfälle, att nalkas en älskad Konungs Thron, är för Rikets Ständer dyrbart; det är det ännu mer, då dem förunnas, att frambära uttrycken af den glädje, som uppfyller Fäderneslandet.
I afseende på formen af dess hellande ling, är jag till en del redan förekommen af fle^ re varda ledamöter; men anhåller likväl alt få bifoga några anmärkningar. Utan att sträcka meningen öfver ordalydelsen, har jag dock funnit Utskqttets Betänkande så obestämdt, att om det blef bifallet , nian svårligen skulle veta hvad inan beslutat. Förhållandet synes nu följakteligen vara lika som med ett från Cqnstitutions-. Utskottet för en tiel sedan inkommit Betänkande, hvarom sades, att en proposition till bifall derå hade varit detsamma , som en proposition på intet. I begynnelsen på Betänkandet säger Utskottet sig arne de upplysningar örn Bancoy erkels ställning, hvilka för Rikets Ständer aro angelägne att erhålla, ingalunda böra saknas, och att Utskottet vöre beredt att dem, afgifva, dä de af Riksens Ständer äskades* Längre fram står deremot: att, derest Banco,- Utskottet vid Finance-regleringen möjligen ic-r lee skulle anse en sådan fullständig uppgift nådig eUer nyttig, Rikets Ständer dä först antingen vid speciel pröfning i grund af den, hos Höglo fl. Ridderskapet och Adeln väckte, nu ifrågavarande motionen, eller såsom ett vilkor får af görandet af Utskottens allmänna förslag, måtte fatta deras beslut, rörande en sådan publicitet, vetfe sig dä oinskränkt; 9° Den 4 April /. m. eller i speciella delar åskad. Hade nu Utskottet icke med sig sjelf afgjort, huruvida Bankens offentlighet är nödig eller nyttig, så inser jag ej huru Utskottet kunnat förklara sig vara beredt att vid påfordran lenina de begärdta upplysninga rne och var Utskottet färdigt dertill, så vet jag ej hvarföre någon vidare undersökning skulle behöfvas. Omsider slutar Utskottet med att anse publiciteien nödvändig, sä vida någon väsendtlig jörändring uti de nu bejintelige grunder och föremål för Bankens verksamhet komme att till Riksens Ständer framställas.
Emm-Än i Calmare Län, samt Lyck-än i Blekinge. 4:o Anmälde arbeten, öfwer hwilka undersökning ännu ci medhunnits; nemligen: Näneä Elf i Norrbottens Län. Båtled emellan Sjöarnc Fläten och Wålängen i Dalarne och Helsingland. Gcnomgräfning af Ålstäket pä Wermdön. Utwidgande af farleden genom Södra Stäket. Torneä Elfs upprensning. W adaÄ n s upprensning, i fortsättning afÄkers C anal. Äungs-Än i Upland. Nänkes-Edet, emellan Bp-Elswen och sjön Ränke». X6VI Stats-, B:cosamt A. Besw. o. Ekon. Commuuimtiou einellan Storsjön i Jemtland och Indahls-Elfwen. Oberäknadt de wänga wid denna Riksdag till Rikets Ständer inksnrne ptterligare anmälanden. Af Hr Lagman Illmnlmn: Dä, efter min öfwcrtpgclse, ett ärsanslag af 5o,ooo R:dr till strömrensningsförctag är för ringa att kunna uppfylla Lirdaiiiälet, fär jag wig reservera emot Utskottens bcflut i denna del. Af RikSdags-Fnllmägtige 6. Lergmsn frän Gefleborgs Län och Nils Strindlund frän Westcr-Norrlands Län: Dä, enligt Utskottens tillstyrkan, icke nägon del af anflagct blifwit bestämdt afsatt för de Norra provinscrne, fa wi emot Utskottens beslut ost reservera, emedan w! anse första och egentliga föremälet för ströuircnsningsanflaget wara lM-igcnom förbisett. Rättelse: Uti Hr Grefwe von Sefverin-! Reservation wid Statsoch Banro-Utffottens Betänkande Nwpag. npp-krSn, stär: uppgifna förklarande; läs: gisna förklarande. EtvcbhyllU/ A. ek/. -§2A.