Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visst och säkert, att Johan blir glad, när han får se huru vi tänkt på honom och hur flitigt vi arbetat, för att göra honom en glädje. Och när Siri syr med, så få vi det nog färdigt till sagdan dag." Herr Klas log, lyfte opp sin dotter, satte henne som ett litet barn på sin arm och spatserade så ett hvarf omkring rummet med henne. Derpå ställde han ned henne vid sybågen och sade: "ser du inte, yrhätta, att jag hemtade fremmande med mig." Hebla vände sig hastigt om och varsnade nere vid dörren en person, som, med en besynnerlig blick, stod och stirrade inåt rummet. Han var ytterligt blek och tittade underligt fram under luggen, som låg honom i ögonen. Kläderna, af ytterst gammaldags fason, voro svarta, och kåpan utmärkte en magister eller annan lärd man. "Se här, min Ebba, hemtar jag dig en lärd gäst", sade nu herr Klas. "Det är mäster Sigfrid Aronson Forsius. Så väl du, som flickorna, hafva ju stundom bedt Daniel Hjort hemta honom med sig på besök. Nu, då jag träffade honom nära slottet i djupsinniga funderingar, bad jag sjelf honom göra mig sällskap opp." Fru Ebba helsade nu vänligt, och inbjöd mäster Sigfrid att stiga fram och sätta sig; men häpen öfver att så oförmodadt hafva kommit i fremmande, förnämt sällskap, utan att alls vara beredd derpå, stod han qvar vid dörren, bockade gång efter annan, och såg förvirrad ut. "Nu måste jag lemna eder på en stund", sade herr Klas, "tjenst och arbete få ej svikas. Snart kommer jag åter. Underhållen nu emellertid vår lärde gäst." Herr Klas gick bort, och den ovanlige gästen fortfor att stå tyst vid dörren. Tidens sed fordrade väl just icke mycken uppmärksamhet för en ofrälse, men mäster Sigfrid var dock införd som gäst, och fru Ebba var dessutom alltid vänlig mot hvar och en. Dertill var han af henne känd som en lärd och stjernkunnig man, och lärdomen jemkade dock, i någon mon, den stränga rangskilnad, som iakttogs mellan frälse och ofrälse.
M 62, i anledning of väckt motion i fråga om utsträckt fribrefsrätt för Länsmän; M 65, i anledning al väckta motioner angående förändring i sättet för kronobrefbäringens utgörande; JV2 72, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder till hämmande af tiggeri; M 73, i anledning af väckt motion om revision af jordeboken; JVe 74, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i fråga om den till inro tullbevakningen börande personal; M 75, i anledning af väckt motion om förbud mot gesällvandring; JVs 76, i anledning af väckt motion om upplåtande på entreprenad lill den minstbjudande utaf tryckningen af allmänna författningar och kungörelser; •M 77, i anledning af väckt motion om kronofogde-tjensterrias indragning, m. ro.; 78, i anledning af väckt motion om uphäfvande eller ändring af Kongl. Serafimer-ordensgillets cirkulärbref den 2 Mars 1804, i hvad det angår fattiga patienter; M 79, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till försvårande af piestbetygs förfalskning; och JV2 80, i anledning af väckt motion om förändring i gällande reglemente för städernas auktionsverk. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omförmälda Betänkande och Memorial: M 81, i anledning af väckt motion örn anställande af undersökning, rörande tillkomsten af vissa åt läroverken anslagna prebenden. Återremitterades; och J\s 82, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande M 45. Lades lill handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bifölls Banko-Utskottets Utlåtande, J\S 24, i anledning af ett utaf Häradshöfdingen Th. Berger och Grosshandelsbolag^ Sv. Renström &
Besv.-och Ekon.-Utskottens Betänkande, JV:o 29. i5 »ätta de egenskaper, sornför Ordförande-befattningar erfordras, anse Utskotten det vara af vigt, att valet till denna befattning anställes af samhället. Hvad beträffar Ledamölerne af Nämnden, är det anmärkt, dels att med deras befattning ieke mätte förenas åldermanskap, på det valet af Ledamöter må kunna ske oberoende af locala förhållanden, dels att Ledamölernes antal må af hvarje samhälle bestämmas, dels ock att valet må ske för tre år, och således endast j,:del af Ledamöternes antal årligen afgå. För Nämndens verksamhet anse Utskotten dets vara afvigt, att inom ilen alltid må finnas fullständig kännedom om förhållandena inom hvarje serskild del af samhället och för sammanhållning af förvaltningen och uppsigteiij är det äfven angeläget, att personer, åt hvilka dessa för serskilda delar är anfortrodd, sins emellan stå i beständig beröring. Af dessa skäl är föreslaget, att Ålderman för de serskilte rotarne må utgöra Ledamölerne af Nämnden, och Utskotten kunna icke inse, att oberoendet af locala förhållanden vid valet af Ledamöter förtjenar oför v ägande* afseende. Hvad Ledamöternes antal beträffar, är det angeläget, att det må icke vara alltför inskränkt, så vida ärendena skola med behörig noggrannhet öfvervägas, och icke heller alltför stort, örn icke förvaltningen skall försvåras oell verkställigheten på ett afven ty r I i ” t sätt uppehållas af öfverläggningen. Derföre anse Utskotten en bestämmelse om Ledamöternes antal vara nödvändig och kunna icke förändra det derom framställda förslaget». På det icke befattningen med deltagandet i Sockne-nämnden må förefalla alltför betungande, anse Utskotten, att tiden för fortfarandet dermed icke bör utsträckas utöfver hvad, som ärföreslaget, hvarförutan man bör föreställa sig, att de oftare återkommande valen väcka en på det hela gagnelig uppmärksamhet å sättet, huru det lemnade förtroendet handhafves.
Men hwaremot Bondeståndets Ledamöter, med skiljaktig mening härifrän, bestridt all werkan af denna Ut,stöttets åtgärd, i förmodan att den Allmogen förut tillerkände minskning^ Chartä-Sigillatä afgiften, wore ett Privilegii-Ämne, hwaröfwer Bewillnings Uistotter icke tillkvmme att sig yttra. 2Z §- Den Z Zebruarii3Z9 23 L. r Nom De angelagenheter som Allmogen föranläkas i underdånighet framföra till Kongl. Maj:t, äro merändels as hel annan art an de uti föregäende Z. omnämnde. I öfwerwägande hwaraf och för akt latta deras tillträde till Thronen, hemställts om de ej ma bibehällas wid den dem har förundte befrielse fran stampladt papper, och hwad äter angär sä beskaffade Ansökningar, dar fräga ar om Utsyning, Swedjeland, och Upodling med mera, sy. nes den i detza fall tillätne lindring fran Charta, såsom förmodligen medgifwen för äsystad befordran af LandlCulturen, böra sträcka sig lika till alla och en hwar; afwen som icke nägon tyckes stäligen kunna betungas med stämpladt papper wid klagan öfwer tillfogad wäldsamhet och oförrätt af Krono-Betjmte eller andre Embetsmän. Under lika föranledanden tror ock Utskottet atl fran Charta-Sigillaka böra wara undantagne sä wäl alla handlingar uti de till Rikets Justitia Ombudsmans ärgärd hörande ämnen, som Beswaroch andrings-ansökningar hos Compromitz-Ratt öfwer älagd bewillning och taxering; hwarjemke Utstottet icke eller finner nägot stal alt Contrackcr om Krono-lefveranfer, deri der Allmännas nytta och fördel utgöra Hufwudföremälet, böra med Charla förses. 7 Mom.
RegeringsFormen, om nu väckta förslag till ändringar uti. Se Grundlagsändringsförslag. Register till RiksStåndens Protocoll vid denna Riksdag, om ( >68 ) anslag 'till upprättande och tryckning af. XVII. Representations-rätten, angående, för efter 1809 adlade och till högre adlig värdighet upphöjde slägter. Se Adliga. Reseoch Tractainents-penningar, om deras förvandlande till ett förslags-anslag. XVII. A. 47°. B. 5i2. ReservFonder för LåneContoren och BankoDiskonten, angående. Se BankoDiskonten. Reserv-förråden, om användande af, till Beväringens beklädnad. Se Beväringens beklädnad. Restransiykningar inom Westerbottens Län, om förändrade tider för. VI. B. 92. A. 377. Reuterskjöld, Friherre Axel, yttrande. VIII. 203. Reutersvärd, Pehr Adam, yttrande. Revision af Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens räkenskaper, angående tiden för nästa. XXII. B. 83. A. 96. E. io5. — om den af StitsUtskottet förrättade, af RiksgäldsContoretj f. d. GeneialAssistanceConloret och Götha CanalBolags samt Malmö f. d. Diskontinrättningar. VIII. B. 44- A. 161. IX. U. 433. XI. A. 55. — om den af StatsUtskottet förrättade, af de under CommerceCollegium stälda fonder och medel. IX. A. 208. XVI. E. 3. — af LåneContoren i Götheborg och Malmö för år i833, angående. I. B. 25g. II. A. 82. — angående verkställd, af de vid sista Riksdag beviljade extra statsregleringsanslag till försvarsverkets iståndsättande, lill fullföljande af Garnisonssjukhusoch 2:dra Lifgardets caserns-nybyggnader. XIII.
I förewarande fall spnes man icke äga nägon anledning at betwifla den förra eller förruägan, och man äger et grundadt hopp til stöd för wiljan. Det är derföre en stark sannolikhet uti at reflectionerne i ämnet blifwa följande: En innehafware af Jord, som har walet emellan Rd. 108: 36 H. pä en gäng, och Rd. 150 pä ro är, känner sin belägenhet och finner, at han icke äger, ock säledes icke kan prestera summan pä en gäng, hwarföre han stadnar wid at utgifwa Rd. 15 om äret, hwartil han ser för sig utwägen möjlig. En annan finner, at han wäl kunde förskjuta hela summan och dermed spara sina 5 procent, men tror sig kunna winna en eller annan procent mera pä detta Capital, om han anwänder det sjelf i Jordbruk eller annan rörelse, och han stadnar säledes ocksä wid at betala pä 10 är. Den tredje äger detta Capital och fin. ner ingen säkerhet större än sin egen , han frälser - 1103 Den 21 Augusti. ser derföre sit Hemman, med at pä en gäng utgifwa det och sär et qwitto för Tio ärs afgiften. Den fjerde äger et dubbelt Capital och finner säkerheten äfwen hos sin granne at pä 10 ar utgöra afgiftcn: han löser derföre bade sit Hemman, och ingär i Statens rätt til afgiften af sin grannes. (Det bör nämnas at icke meningen är at han sjelf stall hafwa beswäret afupbörden, ritan at den pä manligt sätt infordras som all annan statt.) Den femte, eller Capitalisten finner säkerketen god och gruvander desto häldre et större Capital i denna länewäg, som han wet at, om han under tiden behöfwer en del deraf, han finner andra, hwilka hafwa en penning liggande och derföre, med samma öfwertygelse om säkerhet och anwändbarhet af Länedoeumentet, taga det som Hppothek eller köpa det.
ex. fyra utaf de i nåder föreslagna lärareplatserna kunna indragas och de öfriga lärarnes verksamhet koncentreras i en riktning, utan att man behöfde frukta en styfmoderlig behandling af någondera linien. Liksom bildningen i vår tid gör framsteg med hvarje decennium, så måste äfven undervisningen följa med både i afseende på method och omfattning. De klassiska läroverken skola bestå så länge Staten behöfver embetsman med grundlig lärdom och så länge menniskor finnas med intresse för ett vetande, som ej inbringar materiel valuta. För realskolornas bestånd har man en säker borgen i de nästan dagliga upptäckter, som göras inora naturvetenskapernas och industriens områden, hvilka förutsätta en stegrad bildning hos dem, som vilja egna sig åt dessa yrken. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären föreslagit: att af hufvudstadens fyra femklassiga läroverk tvänne, nemligen Clara och Maria, mätte blifva uteslutande lärdomskolor samt de tvänne öfriga, Jakobs och Catharina, uteslutande realskolor. Vidkommande denna motion har Utskottet inhemtat, att Stats-Utskottet i sitt Utlåtande N:0 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvud-titel, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o i60. 7 yttrat, att, enär vid behandlingen af Kongl. Maj:ts Proposition derom att för ytterligare 2 kolleger vid Clara, 2 vid Maria, 1 vid Jakobs och 2 vid Catharina elementar-läroverk löner måtte ä stat uppföras, Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad dels derpå att den nuvarande organisationen af dessa fyra skolor icke torde vara fullt lämplig för undervisningens ändamålsenliga ordnande, dels derå att direktionen för Stockholms stads undervisningsverk till Kongl. Maj:t. aflätit en underdånig framställning om att Clara och Maria elementar-läroverk skulle befrias från skyldigheten att undervisa sådana lärjungar, sora icke läsa klassiska språk samt Jakobs och Catharina läroverk frikallas från åliggandet att i nämnde språk meddela undervisning, Stats-Utskottet ansett sig böra föreslå: det Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Jag föreställer mig, att man, som ordspråket lyder, går öfver ån efter valten eller, för att fullfölja liknelsen, går de 2 sidorne af en triangel för att från den ena ändan af basen komma till den andra, i stället att laga giuaste vägen för detta ändamål, då man först vill låta kronofogden uppbära och till ränteriet inleverera medel, hvilka sedermera der skola lyftas af reg:ls-skrifvaren, för att af honom till vederbörtde löntagare utdelas och sålunda bildar en omväg med lönings-räntornes uppbörd och redovisning, som nu icke äger rum, då detta bestyr är ensamt åt regtts-skrifvaren anförtrodl, och som ej heller hvarken är eller någonsin kan af behofvet blifva påkallad. Man har vidare sagt, att det nuvartde indelta aflöningssättet skulle innefatta en stor olägenhet för tjensiemannen, dels derutinnan, att han icke på förhand känner beloppet af sin lön, såsom beroende på markegängsprisen, hvilka omvexla från det ena året till det andra, dels ock deruti, att han nödgas inlåta sig i handelsföretag, då hans lönings-räntor hos honom till leverering in natura blifvit uppsagde. Hr von Troil har visat att i förra hänseendet någon olägenhet för löntagaren icke förefinnes och han har gjort det på sä giltiga skäl, att de svårligen torde kunna vederläggas. Det är också ganska naturligt, att markegången, just till följd af förändrade tidsförhållanden icke kan från år till annat orubbad bibehållas. Då ligger det äfven i sakens natur, att den indelte tjenstemannens lön, måste kunna det ena året ökas och det andra minskas med några riksdaler; men detta medför för honom snarare fördel än skada, enär lönebeloppet derigenom lämpar sig efter gällande varupriser.
Vi hafva nyss försökt att genom lagstiftningsåtgärder förekomma dessa öfverdådiga och våldsamma uppträden, som vanligen utbryta i slagsmål; och om man af någon kan pretendera att undvika dylika uppträden, bör det väl vara just af de bildningens alumner, som af den siste talaren blifvit påpekade. För min del finnér jag, att, om de icke hafva tillegnat sig bildning i högre grad än att de förgå sig mot embetsmän, de ej böra skonas. Skall man deremot nedsätta detta straff till fängelse, ser jag ej, hvarföre man icke lika så gerna kan nedsätta detsamma till böter och bestraffa embetsmans öfverlällande på samma sätt som när hvarje annan blir slagen. Vill man återigen att i lagstiftningen någon mera helgd tillerkännes embetsmän, synes mig ifrågavtde i l:ste §:n förekommande gradation fullkomligt försvara sin plats. Uppstår, såsom den siste talaren nämnde, konsideration, blir densamma lika stor eller lika liten, vare sig det ena eller andra straffet finnes stadgadt. Då detta Utsk:ts förslag, som innefattar en nedsättning af det straff, som finnes stadgadt i K. M:s Propos., redan är aftvå Stånd antaget, och då således en återremiss från R. o. Ad. icke gerna kan antagas föranleda dertill, att Utsk:t skulle frångå ett beslut, som redan af två Stånd blifvit bifallet, får jag anhålla om propos. på bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Koch: Jag ber att få, såsom ett genmäle på Gr. Sparres yttrande, fästa uppmärksamheten derpå, att jag ej vid behandlingen af strafflagen var ledamot af lagberedningen, äfvensom att, ifall äfven förhållandet så skulle hafva varit, det ej just varit troligt, att jag skulle hafva reserverat mig, enär jag först på sednare tiden kommit, genom erfarenhet i mitt embete, till den åsigt, som jag nyss hade den äran att för R. o. Ad. framställa. Gr.
Jag vill imellertid icke trötta dig med berättelsen om fortgången af min kärlek; den tog ett lika hastigt som förödmjukande slut, — tillade Malkolm suckande och steg upp. Han gick några steg på golfvet, liksom för att bortjaga obehagliga minnen, och återtog derpå med förändrad röst. — Det är dessutom icke den saken, som jag vill hänskjuta under ditt omdöme, det är dessa sällsamma uppenbarelser af ständigt samma andeväsende, ty jag kan numera icke anse det för något annat, som under samma tid förföljde mig. Imellertid verkade de nu mindre oroande och nedslående på mitt sinne, emedan detta var så lifligt upptaget af ljufvare bilder: jag trodde mig älskad och njöt af kärlekens mångbesjungna lycka, som jag ville fästa vid mitt lif för alltid. Sara var af en god familj, ehuru hennes fars namn var obskurt och utan anseende, men hennes mor var enda barnet af en rik och ansedd far, hvars död föranledt deras resa ifrån Stockholm och deras förändrade lefnadsställning; jag ansåg mig så säker om hennes kärlek, att det blott fordrades en formlig förklaring och att hos hennes mor anhålla om den hand, som jag ville för hela lifvet trofast sluta i min. Inga försigtighetsmått hade imellertid kunnat befria mig ifrån den hvita pierrot’n, och den fruktan, som jag första gången knappt vågade tillstå för mig sjelf, att för hvarje gång se mig beröfvad en hårlock, så länge ännu ett strå fanns på mitt olyckliga hufvud, den besannades alltför riktigt. Det är sannt, att stundom flera nätter kunde förgå, till och med en hel vecka och ännu längre, men för hvarje gång jag fann den afskyvärda papperslappen, med de ständigt upprepade samma orden, så låg en hårlock bredvid, tagen än här, än der i mitt arma hufvud, som slutligen framstälde det löjligaste prof på den mest befängda perukmakarkonst. — Det var fan, hvad ditt hår är illa klippt! — utbrast Bosser en dag, granskande mig med förundran. — Du borde gå in till Uddevalla, der finns en hårfrisör, som icke är så dum.
Man måste taga sådant och mycket mera under öfvervägande innan man kan likna Preussens ställning och resoursser efter 7-äriga Kriget, med Sveriges 1809, och det är först efter en grundelig jemförelse, man kan afgöra om förhållandet varit så lika, att det påkallat lika verkningar, jag nödgas i förväg lör klara, att jag icke ser utur hvad sunpunct denna jemförelse kan komma att lemna det åsyftade Utslaget, och jag vågar nästan tro, att omfs£- DRic den lis erfarenhet kunnat rådfrågas om medlen till Sveriges upphjelpande, hade han j8- 9 föreslagit helt andra, än utvidgande af redan förderfvelige Discont rörelser, än ytterligare försämrande af Myntet. Man säger att det ökade Rörelse.Capital} som utkommer genom en li ö reise., minst förtjenar klander i men då Varu-Värdena derigenom nödvändigt stiga, då Skatterna härigenom blifva oti 1 lr äckel i gare , föitjenar det också icke beröm, och sådan blifver alltid händelsen, då man i benämningar af rörelse-Capital förblandar Pappers-mynt med den Fond det representerar.
Hr Frih. yttrade sig vara förekommen af en talare på f. ra. Jag var på f. m. blott lippe, då Hr Dalman yttrade sig, och som jag förmodar, att det var honom, Hr Frih. menade, anser jag äfven mig vara förekommen af samme talare, af hvilken Hr Frih. funnit sig förekommen. Hr Frih. anförde åtskilliga olägenheter af juryinrättningen och påstod dessa olägenheter endast genom juryinrättningens afskaffande kunna afhjelpas. Jag medgifver, att juryinrättningen * bar stora olägenheter; men jag ser ej, att dessa olägenheter, hufvudsakligen härflytande från den manipulation , som kan äga rum från den auctoritet, hvilken kan gifva impuls åt såväl domaren sorn jurymannen, genom en förändrad organisation af juryinrättningen eller genom dess afskaffande kunna försvinna. Hr Frih. anmärkte vidare, att juryinrättningen är en undantagslag. Indragningsmagten är äfven en undantagslag; men jag har icke sett, att detta förhållande hindrat, att den blifvit anlitad äfven under Ständernas sammanvaro. Hr Frih. säger, att han icke kan förstå, hvarföre det till fällande skall erfordras större pluralitet uti juryn än vanliga domstolar. Jag tror, att lagstiftaren förutsett manipulationen med de personer, som skulle blifva valda till jurymän, och derföre i den större pluraliteten folden tilltalades fällande sökt en motvigt mot" den impuls, som kunde gifvas af den magt, sorn dirigerade domaremagtens inverkan på åklogaremagten. Hr Frih. anför, alt den ena juryn friar och den andra fäller i lika beskaffade mål. Hr Dalman har redan besvarat detta; men jag ber att få tillägga, att man äfven i högsta instansen har exempel på olika förfarande i lika beskaffade frågor, såsom exempel hvarpå jag endast vill åberopa de s. k. silfvermålen. Detta fel ligger således icke uteslutande hos juryinrättningen, hvilken delar det äfven med domstolarna. Hr Frih. omtalar, att en modifierad juryinrättniug kunde vara nyttig.
Annu mindre, och så liten, att det ej lönar mödan upgifva beloppet, varder följaktligen prisets lindring på den torra äfven från Norrige kommande fisken. Desto säkrare är det, att hon icke kommer förbrukaren, utan köpmännen till godo. Till deras bästa nödgas alltså Staten upoffra omkring 60,000 R:dr b:ko årligen, endast på fisk. Enahanda är förhållandet med 18 skirs nedsättning på en tunna koksalt, hvilket, icke blott fattiga, utan äfven förmögnare hushåll i städerna köpa kapptals. Prislindringen utgör endast 6 och § rst. på kappen, hvilka desto mindre komma förbrukaren till godo, som saltuplagens uphäfvande i stapelstäderna och deras köpmäns befrielse från vissa saltbelopps årliga införsel icke sällan blottställer oss, såsom erfarenheten visat, för oerhörd dyrhet på denna nödvändighetsvara. Hennes utförsel till Finska och Ryska hamnar, när de främmande flottorna nästa höst farit hem, skall utan tvifvel ånyo stegra priset så, att den fattiga snarare tror R. St:r derå hafva ökat än minskat tullafgifterna. Imellertid förlorar Staten öfver 97,000 Ridr årligen på denna Den 28 Juli. 475 tullnedsätlning. Priset på björkved, nästan den enda, som införes utifrån, är så högt, att tullafgiften, såsom en småsak, icke kommer i beräkning för köparen, utan blifver en ökad vinst, som tillfaller ulländningen. De sist nämnda väfnaderna höra lill yppighetsvaror, och hade följaktligen gerna kunnat bära den tilli, de hittills dragit, om sådant icke varit för frihandeln anstötligt Det är dock icke egentligen Statskassan, som mister hvad köpmannen vinner genom tullnedsättningen på fiskvaror och salt m. m., ty då Statskassan icke kan umbära sina gamla inkomster, utan snarare behöfver ökade nya, så äro det andra medborgare, som oförskyldt måste betala hvad hökare m. fl. köpmän oförtjent få till skänks. Besynnerligt måste det förefalla, att Bevilln:sUtsk.
Ofta måste hemmansegaren låta mycken skog ruttna ned, derföre att honom ej förunnades föra den tili sågen, och en stor del af den nytta, han kunde påräkna af sin såg och sitt arbetsfolk, ginge förlorad. När åt den, som vid skifte måste utbyta sin sparda skogslott emot sämre, ersättning, enligt Skiftes-Stadgan, tilldelades i visst antal sågtimmer till afverkning på viss tid, kunde ej heller denne dermed blifva belåten, då han ej finge försäga stockarne, ulan att den lofgifna sågningsrätten öfverti äddes. Det sade sig sjelft,. alt tvånget i detta, som i andra fall, qväfde omtankan, verksamheten och industrien, samt verkade missbelåtenhet hos folkel, som ej kunde annat än anse Statens förmynderskap i detta afseende obehörigt och förhatligt. Motionairen yrkade alltså: att, med upphäfvande af förrberörde förbud, ert hvar md på egen salusdg fd af egne hemmansskogar försäga sd mycket han sjelf funne för godt och medhunne, och att, i följd deraf, stadgandet, att ett visst sdgningsbelopp skall bestämmas, dd nya sagar anläggas, mätte förfalla, Is elsi sugqvarnar nu mera icke borde grundränta åsättas, I sammanhang härmed, fästades uppmärksamheten på det förhållande, ”att den, som hade skogstrakter närmare intill annans, än egen salusåg, af FÖrfattningarne hindrades att från desse trakter föra sitt timmer lill grannens såg, vore den än alldeles derinvid, och den egna en elfir flere mil derifrån belägen. Ej heller finge en sågegare^ då hans såg något år under sågningstiden stod under reparation eller ombyggdes, örn förtagning anlita närmaste salusår,”