Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från tidig ungdom var Victoria Benedictsson en skrivande person. Under 1870-talet använder hon vanliga små almanackor för notiser kring familjeliv och arbete, vilka mot decenniets slut blir allt innehållsrikare. När Quillfeldt kommer in i hennes liv hotar innehållet snart att spränga det begränsade utrymmets ramar: upplevelser och känslor – från 1878 ofta med chiffer – pressas in på de 4–5 rader som varje dag erbjuder. Se t. ex.: Onsdag. Skref engelska. Anna Sylvan här en stund. Bill [Quillfeldt] kom hit just i skymningen, fick packa ihop bokpaket och dylikt. Prat och skratt om allt möjligt skräp. I am happy as a fool! Bref från Hildur. Flickorna Hagelbäck här på visite. Symaskinssöm kl. tre. B. C. [Quillfeldt] read Lara to me: ”Gå och bada för det är så nyttigt,” men satt ändå. Sydow och herr Qvillfeldt här till qvällen. En handtryckning och en blick till afsked!!! What a yoy! Mot slutet av 70-talet skriver hon samtidigt i en rad studieböcker av dikter, noveller, recensioner och artiklar som väckt hennes intresse och som gör det möjligt att följa hennes litterära utveckling. Att föra sådana anteckningar över ”livres lus” – lästa böcker – var under 1800-talet vanligt bland intellektuella. Dessa studieböcker har givetvis utnyttjats av Benedictssonforskningen, Sten Linder, Fredrik Böök och Karl Erik Rosengren har t. ex. använt dem. Men – och här är den springande punkten – vid en viss tidpunkt har dessa båda former av dagböcker, almanackans korthuggna notiser och studieböckernas avskrifter ur lästa verk, känts för trånga och blivit otillfredsställande. På det första bladet i den första foliovolymen av Stora boken har Victoria Benedictsson skrivit ner några rader: ”Dessa samtal och lösryckta scener äro ingenting annat än studier i framställningskonsten, samt försök att fasthålla och på papperet fästa stundens vexlande stämningar.” Anteckningen är daterad sept. 1880. (SB I, s. 17) På följande sida sammanfattar hon bokens innehåll: ”Original. Hörsägen. Trycksak. Verklighet.”
Ståndet dertill lemnar sitt bifall, ty 3 Stånd hafva redan fattat sitt beslut i frågan — har jag visserligen icke någonting för min del att deremot invända, ty några egentliga svårigheter tror jag icke förefinnas, men har dock ansett mig böra fästa uppmärksamhet på de ökade utgifter, som härmed blifva förenade. Efter härmed slutad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till ifrågav:de Betänk., och, då dertill svarades flera ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Härefter återgick R. o. Ad. till behandling af Stats-Utsk:ts Utlåt. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Då det icke kan vara annat än ganska olämpligt att för ett behof, som årligen finnes, endast bevilja tillfälliga anslag, så vågar jag åberopa Utgifts-afdelningens förslag, som lyder: »Då, på sätt ofvan intagna utredning gifver vid handen, ifrågav:de anslag för båtsmännens beklädnad är för ändamålet otillräckligt, så att, i händelse detta anslag fortfarande blefve till sitt nuv:de belopp bibehållet, de Den 18 April e. m. 559 medelst utomordentliga bidrag bildade förråder af beklädnadsmaterialier skulle inom kort alldeles medtagas; får Utsk:t, som anser det vara af vigt, att berörda förråder framgent uppehållas, tillstyrka, att R. St:r måtte på det sätt bifalla K. M:s ifrågav:de Nåd. framställning, att till båtsmännens beklädnad beviljas, jemte förut uppförda beloppet, 74,505 rdr, den nu äskade tillökningen, 13,695 rdr, så att för berörda ändamål i riksstaten upptages ett förslags-anslag å högst 88,200 rdr.» Jag anhåller således om afslag å Stats-Utsk:ts Betänk, i denna punkt. Sedan öfverläggningen härmed ansetts slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit Hr Skogmans derunder gjorda yrkande, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte för sin del besluta, att R.
Capitalet eljest utan uppsägning är till betalning förfallet; och pantsätter! (a) jag (vi) till Cassans (Fondens) säkerhet så väl förCapitaletsom den förskrifne räntan , min (vår) fasta Egendom N. N. Säteriet (FrälseHemman m. m.) belägen uti N. N. Län, NN. Härad och N. Socken (Huset N:o uti Qvarteret N. af N. Församling vid N. Ga. Den 19 JiiUi e.nn förlust af ali uppsägning den utfäste räntan för innevarande år vid årets slut och derefter hvarje halft år inom slutet af Junii och December månad rigtigt erlägga; att de utgifter Cassan för Lånets skull emedlertid utbetalt, uppå erhållen tillsägelse, eller vid räntans betalande ersätta, och att alla förenämnde inbetalningar genom insättning i Riksens Ständers Bank samt insättningsattestens aflämnande till RiddarhusContoret verkställa. Till Cassans säkerhet för fullgörandet häraf pantsättes härmed för oss och vår rätts innehafvare vår fasta Egendom N. Nuti N. NLän, N. N. Härad och N. NSocken (N. N. Stad, N. N. Församling och N. N. Qvarter under N:o oo vid N. N. Gata} med ta i Stockholm) uti hvilken Egendom, Inteckning utan mitt (vårt) vidare hörande härigenom tillätes, och må till Cassans (Fondens) säkerhet beviljas.
Det äfventyr, lagen utstakar, förorättar icke. Men är det icke i förväg utstakadt; skall det först efteråt, genom godtfinnande bestämmas; så blir det sällan eller aldrig rättvist, och derföre sällan eller aldrig ådömdt. Det går med skadestånd och kostnadsersättning, såsom det skulle gå med revisionsskillingen, i fall det berodde af pröfning, huruvida den hurde tillfalla de domare, som dömt. Oftast skulle den ofelbart dem frånkännas, änskönt domen gillades, emedan den klagande dock icke utan allt fog klandrat den. Och likväl torde de fleste rältskunnige vara ense, att föreskriften om revisionskilling och dess ovilkorliga förlorande, när dom fastställes, ej hvilar på rättsvidrig grund. 60 Äfven i lagförslaget*) har funnits nödigt att utmärka vissa fall, der qvittning af rättegångskostnad eller afprutning på dess fulla belopp måste billigtvis äga rum. Det är sannt, att häribland icke upptagas de fali, dåden, som tappar i högre rätt, förut vunnit och derföre, enligt 1111 gällande lag, undgår kostnadsersättningen till sin vederpart; och det må vara rättvist, ehuru hårdt, att denna lag upphäfves. Men så länge det måste ankomma på domaren att pröfva beloppet af hvad den vinnande ”trängd varit att å rät”tegången kosta”, är domaren i tillfälle att nedsätta den vinnandes anspråk; och den domstol, som upphäfver en eller två domar i saken, skall af sjelfva grannlagenheten finna sig uppmanad att begagna pröfningsrätten, för att jemka. Skall deremot, äfven vid detta förhållande, den vinnande verkligen anses äga lika rättmätigt anspråk, som om han genom alla instaiitserna vunnit; så torde äfven för detta ändamål föga någon annan utväg vara verksam än den här föreslagna, att utan pröfning följa en tariff. En sådan stränghet mot den, som i en eller två instantser vunnit, kan hafva sin betänklighet.
: Charlotte född Y id denna tid bar åter namnet » Grundtvig » varit synligt i tidningarnas spalter och alltid förenadt med den sak, som måhända mer än hans skrifna verk kan kallas hans andes och hans hjärtas äkta barn: folkhögskolesaken. Långt efter det hans stora diktverk och vetenskapliga arbeten skola synas föråldrade, skall detta hans verk fortlefva med ungdomsspänstighet eller rättare med allt större och större mannakraft. Ty det är grundadt på en stor, evigt sann tanke: ungdomstiden, icke barndomen, är den bästa fruverklig omfattande upplysning — lifsupplysning. Universitet, konstakademier, landtbruksinstitut m. fl. anstalter samlade i sina salar unge män, som skulle ägna sig åt vissa yrken. Men (irundtvig såg, att en ungdomsskola för hela folket vore af nöden, om detta folk skulle bli värdigt den ställning det alltmera intog i fria staters rad. Han ville skapa en fri och ljus samlingsplats, där man kunde finna lefvande och sann bildning i förening med praktiskt gagnande yrkesundervisning, och hvarJ. Nordling. helgfri Aktiebolag 7. de årg. 70 öre p r n o n p. - r a d. Schröder, Wagner. ifrån ungdomen efter slutad kurs kunde spridas ut öfver landet och återgå en hvar till sitt särskilda yrke eller till sin särskilda lifsvcrksamhet. Det är nu jämnt femtio år sedan denna tanke uttalades i norden. Det var vid ett väldigt folkmöte å » Skamlingsbanken » i Södra Jylland. Och tanken slog rot, om ej genast hos de många tusenden, som lyssnade till densamma, så dock, hvad bättre var, inom en framstående dansk man, i hvars makt det låg att förverkliga den. Det var etatsrådet Flor, som bildade Ködding folkhögskola, belägen något söder om Kongeå i Nordslcsvig eller » Sönderjylland ». Denna skola blef snart en härd, från hvilken upplysning och sann bildning utstrålade, värmande otaliga unge dansko män. År 1861 inträdde i därvarande lärares krets så- som föreståndare för skolanLudvig Schröder, numera den berömde historikern och riksdagsmannen, stiftaren af » Askovs utvidgade folkhögskola ».
De rörliga broarnos afstånd från slussen och Kornhamn blefve mindre, hvarföre fartygs framförande till dessa broar kunde ske utan ringaste svårighet, och, sedd på närmare afstånd, komme banken att blott ringa skymma utsigten från Carl Johans torg utål Mälaren; väg för gående kunde beredas längs banan från Röda Bodarne lill Riddareholmen 54 Stats-U/s/iOttets Utlåtande N:o 62. och vidare lill Ragvalds backe, och en eller rörelsens behof lämpad anhall-station kunde för Södermalm inrättas. Hvad beträffar kostnaden för verkställigheten af del förslag, hvarom iiu är fråga, har Utskottet trott sig äfven böra meddela den af Öfverste Ericson derölver uppgjorda så lydande approximativa beräkning: ”bergsprängning för en 2,100 fot lång tunnel, innehållande 2,454 kubik-lämuar, å 150 R;dr R:d ”pålning och murning vid sodia ändan af denna tunnel . „ ”fogstrykning med cement i hvalfvet ”grusoch stenfyllning till bankens formerande, 72,000 kubik-lämnar, å 8 R:dr ”faschiner och stensättning m. ”tvänne rörliga broar i banken ”banan slormerande utmed Riddareholmen, med trolloirer under banan, ”en brobyggnad med 3 spann af 100 fot hvarldera öfver södra grenen af Norrström ”en brobyggnad öfver norra grenen, älven med 3 spann af 100 fot, , ”fyllning vid Riddareholmen samt öfver Strömsborg , ”fyllningar i Clara sjö till bangårdens formerande „ ”kajbyggnad framför fyllningen ”busbvggnaders rifning, omkring . ”tjenstemän, provisionel byggnader, inslrumenlalier, diverse utgifter samt mindre expropriationer Summa R:dr Runt 2,730,000.”
Man 178'i, och J7 LagUiskoltels Betänkande N:o \4. j §. i Justitice-Onibudsmans-Instruct io nen, böra sd väl af vedar börande öfverCommendanter , Cornmendanter och Kongl. Maj.ls Befallningshafvande, sorn af Kämners-Rätlerne i Stochholm, insändas till öfver-Domstolen, hvarunder de lyda, samt vidare derifrån till JustitiesOmbudsmannen, icke alltid innehålla Förteckningar Öfver de i Städernes och Idärade nies häckten f örvarade personen (Se Berättelsen för a823 18*4 , pag. 10—15.) Justitise-Ombudsmannen anmäler, att lian} ilen 15 Mars 1814, till Rikets samtlige Hof-i Rätter hemställt, ”om icke de under deras ”respective jurisdictioner lydande Landshöf”dingar borde anmodas tillse och föranstalta ”derom, att vid de Stads-och Harads-häckten, ”hvarifrån Fånglistor ditintills icke afgifvits , ”sådane listor dädanefter ordentligen uppi ”rättades och månadtligen öfverlemnades tilt ''Konungens Befallningshafvande} som dem; ”lika med öfrige Fånglistor, till Hof-Rätterne ”insände, hvarvid, i händelse inga Fångar utr ”något häckte, under månadens lopp funnits^ ”rapport derom borde afgifvas, v.id enahanda ”äfventyr, som för försummad insändning af TFånglistor uti Lag vora stadgadt.” 6 LagUtshottets Btidnlande N:o 44.
DiscontVerk, akvensvin ok snäre KmbetsVerk gjoräe körkrägninggr 1 exeeutions-srenäer, lemnat vgrunäaäe ock kärleäanäe svar; äels ock sk sjelftagen wzmäigket inkiberat verkställigketen ak bltmstnings-Oräi es ock 472 Ltatsseli Lanco-IItskottens Il^sättnings-kltslag, rom ikrän K. färdade, samt, i bandsbösdingens kränvaro, medde1st l?rotocoII«IItdrgg ocb lleslut > mai, de der icke varit Kandsbökdinge-Kmbetet föredragne; sä alt Kleman, genom desse meri särdeles fintbgbet uttänkte oell under loppet sk flere är oafbrutet fortsatta åtgärder, Ijenstemanna-lvrtroendet svårligen missbrukat Vä grund ak bvilka förenade omständigbeter Hofrätten dömt Kleman, att, utom tjenstens förlust ocb annat ansvar, till vederbörande återgälda bvad barr tillgripit, tillsammans utgörande vkvonupptagne belopp ak öo,3iö K:dr ig sk. 7 r:st. Ilrco, med ränta till Lex för Hundrade om äret fran de tider, dä b varje serskildt post bordt fran KandsLancelliet afsändas, ocb dessutom godtgöra ej mindre K. Mrt ocb Kronan än de enskilde parterne, fordrad ersättning för i mälet äbragdte kostnader. » » * l samwanbang med det emot
Bevis öfver medel, insatta på räkning uti enskild Bank, skall vara stäldt till viss person och må icke på annan person öfverlåtas. §• 9. Sådana kreditsedlar eller förbindelser, som i 8 §. 1 mom. omförmälas, skola utfärdas på blanketter, hvilka, likformigt upprättade och lydande på samma valörer för alla enskilda Banker, genom Wårt Finans-Departement tillhandahållas, emot ersättning för kostnaden. Innan de få utgifvas, åligge bolaget hos Wår Befallningshafvande styrka, att uppgift å de personer, som komma att dem underskrifva, blifvit i allmänna tidningarne kungjord: börande sådant vid hvarje förändring i detta hänseende iakttagas. §. 10. Bankafdelning ege ej rätt att utgifva andra egna förbindelser, än till viss person ställda invisningar på hufvudkontoret. §. 11. Ej må enskild Bank utgifya sådana tryckta eller graverade kreditsedlar eller förbindelser, som 8 §. 1 mom. omförmäler, till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras: , a) af bolagets odisponerade tillgångar i hypotheker, enligt 6 §., tillhörande grundfonden; de af Banken belånta förbindelser sålunda härvid ej beräknade; K) af innehafvande säkerhets-handlingar för beviljade kassakreditiver, i den mån de anlitas, hvilka säkerheter böra vara lika beskaffade med dem i 6 §. 1 morn. för grundfonden föreskrifna, dock härför icke lill större sammanlagdt belopp än hälften af grundfonden. Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållandet rubbas, åligge det Bank-Direktionen, att inom en månad hafva detsamma återställt, hvaröfver Wår Befallningshafvande handhålle. §. 12. Enskild Banks lottbref må icke uti sådan Bank .belånas. §. 13. Till reservfond för inträffande förluster skola afsättas minst fem procent af enskild Banks årliga vinst, sedan förvaltningskostnader och osäkre fordringar blifvit afdragne, hvarmed fortfares till dess reservfonden uppgått till TV^el af teckningssumman.
Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna Regeringsform, gore han derom i Stats Rådet föreställning: yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå vägra, och nedlägge han i följd deraf sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än Riksförsamlingen hans förhållande pröfvat och gillat. Under tiden vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen. § 56. l:o) Konungen eger att i Stats Rådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmagter derå utfärdar; dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sädane hittills egt rum; vare likväl Konungen obetaget, att, efter vederbörandes hörande, eller uppå deras framställning till lärarebefattningar vid universiteterna, de teologiska läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärare och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkarebefattningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, dock icke till kom - i6 Konstitutions-Utskollets Memorial N:o H. mendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke å deras börd. Till civile embetsoch tjenstemän inom Riket och till domare må endast sådane män nämnas, som äro af den rena evangeliska läran. Hvarje Deparlements-chef skall föredraga och expediera alla ärenden som angå befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och ijenster, vid de verk och stater, som under Departementet höra.
Å h, hvad hon undrade på den där fru Brich och ännu mer på gossen, som hon skulle bli barnflicka åt: hon hoppades, att det var ett vackert barn, ty hon kunde ej hjälpa det, men hon visste bestämdt, att hon skulle tycka mer om det, ifall det vore vackert. Inom tre timmar var hon som sagdt redan i sin nya tjänst, och den första granskningen af hennes person hade utfallit gynnsamt. » Hon ser barnslig och snäll ut, » afgjorde frun. » Präktiga ögon, » tillade herrn, och lille Kurt hade sträckt armarne emot henne och strukit sina små händer öfver hennes kind. Och Lenko kände sig också belåten. Fru Brich såg ej alls sträng ut, och ett vackrare barn än lille Kurt kunde hon då aldrig önska sig. Och så fint det var i den granna salen sedan. Lenkos ögon lyste, som när hon första gången i sina barnaår såg det tända julträdet. Att börja med käpde hon sig dock litet ängslig och bortkommen, och de första dagarne grät hon ibland i smyg af hemlängtan, men snart tog hennes glada lynne ut sin rätt, och man hörde både från barnkammaren och köket hennes tillrande skratt och barnsliga, något högljudda röst. Lenko gick om morgnarna och hämtade nysilad mjölk åt lille Kurt, och då kom hon i sällskap med en mängd tjänstflickor, som voro ute i liknande ärende. Nej, hvad de allt hade att berätta, dessa 1893 flickor, om baler, förlustelser, fina kläder och fina älskare. Det började gå rundt i Lenkos lilla svartlurfviga hufvud, men då de frågade, hvad hennes skatt hette, skrattade hon riktigt uppsluppet och svarade hemlighetsfullt: » Kurt. » Om det fanns någon egenskap, som Lenko hade utpräglad framför andra, så var det skönhetssinne, hennes enkla härkomst till trots. Hon var förljust i lille Kurts silkeslena lockar, i det vackra möbeltyget på salongssoffan, i blommor och färger, och hon kände sig alltid gladare än vanligt, då solen lyste genom den gråa dimma, som gärna stiger ned från höjderna kring Prag ocb lurande lägrar sig öfver Btaden; ty den har mycket fejukdomsgift i sig denna tjocka, fuktiga luft, isynnerhet hÖ3tar och vårar.
Skrifmaterialier och expenser, ved m. m Reseoch traktamentspenningar 15,755: 33. ... 10,701: 27. Fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar 19,222: 85. Reseoch traktamentspenningar 43,926: 2. å 5:te hufvudtiteln: Tillskott i de till båtsmansindelningen i Blekinge län anslagna räntor 2,696: 35. Reseoch traktamentspenningar 8,157: 7. å 6:te hufvudtiteln: Utflyttningshjelp efter laga skiften 68,232; 91. Odlingshjelp m. m. för krononybyggare 3,007: 19. Skrifmaterialier och expenser, ved m. m 28,994: 47. Reseoch traktamentspenningar 13,503: 66. å 7:de hufvudtiteln: Omkostnader för Kontroll-verket 3,463: 26. Skogsplanteringskassan: Ersättning för hemmansräntor och arrenden 4,531: 29. Lyshållning m. fl. utgifter för Kronans publika hus i Stockholm 11,420: 86. Uppköp af ved för Wisby s. k. krono-kalkugn 3,728: 10. Skrifmaterialier och expenser, ved m. m 3,201: 16. å 8:de hufvudtiteln: Särskilda förslagsanslag för kleresiet 1,216: 19. Fattigvården i allmänhet 20,661: 20. Reseoch traktamentspenningar 672: 96. Skrifmaterialier och expenser, ved m. m 12,964: 20. Brister å statsverkets inkomster Dito å förslagsanslagen Ersättning för mistad rätt till forsellön Reserverade behållningar å hnfvudtitlarne: å lista hufvudtiteln » 2:dra dito 24,585: 83. Anvisningar å anslaget till extra utgifter hafva under revisionsåret skett till följande belopp: å 2:dra hufvudtiteln 3,293: 44.
I afseende ater å den nu förevarande Artikeln Boksvärta, hemställde Herr LandtMarskalken, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla den å hejörde Artikel af Utskottet föreslagne Tulk Ropades Jat ”Broderiar af Guld, Silfver, Silke, Bot»- ”ullsoch Linnetråd på Kammaroch Netteli ”duk, Kläde eller hvad annan sort Väfnad; ”Inkommande Tull procent 20*” Harn Excellence Herr Grefve Mortten jag ber att tullen på broderier måtte förhöjas till 50 procent. Här göras si mycket sådane i Sverige, att inga utländska beböfvas. Herr Hjertås Broderier hafva förut vasit förbudne till införsel. Derföre tror jag, €6i Den ig Augusti c. m. att man ej så våldsamt bör nedsätta tullen! Den torde böra bestämmas till 50 procent. Uppå derefter af Herr Grefven och Landi'Marskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt förhöja Inkommande ^ullprocenten å Broderier från 20 till 50. ”Bränvin, SpiritusVini eller så kallad ”Sprit, som öfverstiger 9 grader; Inkommande ”Tull procent 100; Utgående Tull procent 1.” Herr Cederfchföld: Då Spiritusvini ej tillverkas i Sverige, och hufvudsakligen behöfves för Apotheken, så anhåller jag, att tullen måtte nedsättas till 30 procent. Herr Tham: Jag kan ej motsäga Herr Cederschjöld om tillverkningen af Spiritusvini, dock skulle jag tro, att dea kunde af Herrar Apothekare verkställas, helst den hittills varit förbuden till införsel. Flere af Utskottets leda - möter hafva trott Spiritusvini kunna inom landet tillverkas. Äfven tror jag, att det kan ske vid hvart Bränneri. Herr CederfchjÖld: Jag vill ej bestämdt bestrida möjligheten att tillverka Spiritusvini af inhemska producter; men hvad jag säkert vet, är, att Apothekare och Parfumeurer fått särskildt rätt att införa looo:tals kannor deraf om året.
Se vi på mänskligheten i det hela, utgöres som sagdt dess andliga lif af erfarenheten öfverhufvud, såvidt den har allmängiltig karakter. Liksom det hos individen finnes ett i lifsprocessen inmängdt filosoferande med giltighet för honom, finnes det också i erfarenheten och hvilande på densamma ett filosoferande af allmänt mänsklig och därmed vetenskaplig betydelse. Om en viss sida af erfarenheten kommer till en mäktig utveckling på djupet eller på bredden, uppstår naturenligt tillika ett eftertänkande öfver dess faktiskt gifna allmänna bestämningar: grunden, hvarpå den fotar sig, metoden, hvarefter den fortskrider, och målet, hvartill den syftar. Det är lätt förståeligt, att det därvid ock skall göra sig gällande en tendens att göra detta eftertänkande universellt eller att fatta det, som man funnit vara det väsentliga i den särskildt framhäfda erfarenhetssidan, såsom ägande väsentlig betydelse äfven för erfarenheten öfverhufvud. Det kan icke förnekas, att ett sådant eftertänkande är af filosofisk natur så till vida, att det innebär en undersökning af det väsentliga i erfarenheten, och att det äger vetenskaplig betydelse, såvida det stöder sig på i erfarenheten gifna fakta. Detta mera populära filosoferande, som direkt står under inflytande af den mäktiga utvecklingen hos en viss erfarenhetssida, är förberedande för den rena filosofiska vetenskapen, som uppstår, om det allmänt mänskliga medvetandet fördjupar sig i sig själf och liksom drager sig tillbaka från erfarenheten, hvars innersta kärna det utgör. Ty i den nyssnämnda tendensen att gifva det väsentliga i en viss erfarenhetssida universell betydelse ligger redan till fröet en viss uppfattning af det allmänt mänskliga medvetandets natur eller om man så vill af »det sant varande» eller »det väsentliga» öfverhufvud, hvilket blott är det nämnda medvetandets korrelat såsom det allmänt mänskliga medvetenhetsföremålet. De argumenter som man anför hämta i själfva verket den bevisningskraft som de äga därifrån. Icke kan, såsom redan ofvan är framhållet, det subjektiva tvånget såsom sådant, som en viss erfarenhetssida innebär, tjäna såsom rättsgrund för att göra den till den principiella. Sammanfatta vi nu detta, kunna vi säga, att erfarenheten har betydelse för den filosofiska principens uppställande på följande sätt. Om en viss erfarenhetssida mäktigt utvecklas, uppstår ett på erfarenheten fotadt eftertänkande öfver det väsentliga i den samma och åt resultaten häraf gifves universell betydelse.