Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är meningen att genom den föreslagna väggärden beskatta Bruksrörelsen och andra näringar, för hvilka mycket foror behöfvas, så befarar jag, att beskattningen ej så mycket kommer att drabba näringsidkarne sjelfve, som forbönderna, hvilka, serdeles om vintern, då de mesta fororna göras, ej hafva annan sysselsättning och förtjenst att välja på, än denna. Skatten folie således tyngst på dem man ville lindra, näml. allmogen. I det hela är rörelsen i vårt land så ringa, att uti dess behof af uppmuntran synes ligga ett stort skäl emot förslaget. Voro alla de påbörjade eller påtänkta Canalerna färdiga härstädes, så kunde väggärden vara ett medel att få dem begagnade; men intilldess lärer det vara för tidigt att vidtaga sådana anstalter. Herr Rosenblad, Bernhard: Till hvad redan så sakrikt blifvit yttradt i ämnet, skall jag blott utbe mig få lägga några ord, af hvad jag inhemtat genom erfarenheten. Jag tror det vara absolut afgjordt, att det fordras en vida starkare rörelse i ett land, än här äger rum, för att låta vägarnas underhåll bekostas af rörelsen; hälst så länge det hufvudsakligen är de väghållningsskyldige, som begagna dem. Det kan icke bestridas, att rörelsen i Tyskland är vida större än här. Emellan Berlin och Leipzig, t. ex. knappast 16 Svenska naii, haf % - i -aS Den 3 April. va, den starka rörelsen oaktadt, vägafgifterne funnits så tryckande, att raan mer och mer ansett nödvändigt nedsätta dem, och låta Staten deltaga deruti såsom en sig åliggande skyldighet. Då detta skett i Tyskland, der inom Så korta afstånd äro så starka forslingar, måste det vara ännu värre i Sverige. Jag kan således icke annat än instämma med dem, som ogilla sednare delen af Betänkandet, och beklagar, att det skall blifva nödvändigt återremittera detsamma genom inblandning af åtskilliga förslag, dem jag i allo biträder, emedan jag helst skulle önska nu genast afslag å den del, som angår väggärden. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Ingen skulle häldre än jag önska någon möjlighet, att finna en lindring i det svåra väghållningsbesväret.
Majit med afseende af Eiksens-Standers underdåniga önskningar, nyligen utfärdat ett förändrad stadgande rörande Fångföringen» hvilket, ehuru förorsakande en icke obetydlig kostnad för Staten likväl medförer större och öfvervägande fördelar jemnförelse. vis med den förra Fångförings-anstalten; ej mindre igenom Allmogens befrielse ifrån det svåra ansvar och de faror, för hvilka den var blott, stäld, då i Förening med Fångarnes forssling, äf. veu deras bevakande ålog hemmas-egarne samt den för jordbruket menliga tidsspillan som derigenom förordsakades, än äfven igenom dea större trygghet för Allmänna säkerheten, som medelst det nya Fångförings-sättet, är beredd» anse Utskotten sig sfi mycket mindre böra deruti föreslå någon förändring, som erfarenheten redan vittsordat samma Fångföringssätts föi delar, genom minskad Bymning, och Stats-Utskottet dess - S t ä t s - U t s ko 11 e ts Betänkandeh. 15g dessutom, i sammanhang med dess särskildta utlåtande ofver äskad tillökning i det å Riks-Statens 8:de Hufvud Titel varande anslag till Fångars Skjuts och underhåll, till Riksens Ständer afgifvit förslag till ändringar i nu gällande föreskrifter, om Fångföringen i Riket hvarigenom betydlig besparing i utgifter och en säkrare Controll förmodas kunna vinnas. Efter detta Allmänna omdöme, örn de öfvervägande fördelarné af nu Varande Fångforsslings sätt, få Lagsamt Ekonomi Utskotten särskildt besvara de uti motionerne Upptagne förslag och hvad sålunda först angår den frågan, att blött ett häckte borde finnas i hvarje Domsaga, så fittna Utskotten en sådan förändring icke kunna ega ruin, fötr än Ragskipnittgen i hvarje Domsaga blifver förenad på ett och samma Tingsställe, hvilket, så väl sorn att Härads-Rättérne uhdér största delen af året skola vara permanenté, är af Kongl. jLag-Comtniten föreslagit, men hvarom fråga icke vid denna Riksdag larett komma Under Riksens Ständers jpröfning.
Som nu en gammal och Dcii j M a j t. 111. med varnande drag i folkens häfder tecknad regel: att den sorn vill lefva i frid, mäste i alla ögonblick vara beredd till strid, samt en ibland de förnämsta, eller rättare den främst i af de grundsatser, Utsk. sjelft framställt, lyder: att man icke må grunda landets säkerhet på de outbildade nationalkrafterna; så anser jag mig befogad lill den anmärkt!., att IJtsk., genom att afstyrka beviljandet af nödiga directa anslag till indelta arméens och bevär:s-manskapets öfningar, icke fästat nog uppmärksamhet på den verkliga, med hvarje ars uppskof väjande, våda, som häraf blifver en lika gifven som sorglig följd. 2:0 Utsk. har visserligen, i stället för de af Konungen äskade directa anslagen, hänvisat lill den utväg, alt, genom föreslagna indragnai stående arméen, bereda härtill nödiga tillgångar. Äfven jag hyllar den grundsats, alt indragnahöra vidtagas, der de kunna, utan men för det hela, och utan att andra och större olägenheter deraf uppkomma, ti11 — vä ga b ringas; och jag är öfvertygad om, alt sådana, förr eller sednare, komma att äga rum, der sådant, under iakttagande af dessa hufvudvillkor, ske kan. Men jag hemställer vördsamt, om det vore klokt och med skyldigt afseende på landets säkerhet handladt, att uppskjuta de af alla såsom nödvändiga erkända vapenöfningarna till den mer eller mindre aflägsna framlid, då medeltillgångar hunnit beredas genom dessa indragn:r, hvilkas riktighet ännu af många antingen betviflas, eiler i vissa hänseenden rent af förnekas. Medeltillgångar, som på denna väg möjligen kunna beredas, böra, efter mitt förmenande, icke påräknas för sådana behof, hvilkas fyllande icke utan våda för landets försvar kunna uppskjutas, utan till sådana, hvilkas tillvaro man väl känner och önskar uppfylla, men som, utan alltför stor våda, kunna någon lid fördröjas.
•— angående kallelse till nästa Riksdag. Oct. 2 A. P. 564- Dec. P. 455, 476- -— med hemställan, huruvida Riksens Ständers beslut i anledning af StatsUtskotlets Utlåtanden N:s 200 och 2o3 må expedieras. Nov. 2 A. P. i33, 353, 4°4- öfver Borgmästaren Haganders förslag rörande åtskilliga ändringar i afseende på ut - 154 gifningen af Bihanget lill RiksStåndens Protocoll. Nov. 2 A. P. 324» /\oo, 409. ExpeditionsUtskottets Memorialer, angående utbetalande af ett förskott till bestridande af Renskrifningskostnader inom ExpeditionsUtskottet. Nov. 2 A. P. 601,670, 677. — angående Expeditionen rörande understöd för Nybyggare i de Norra Provincerne, Dec. P. 416. —- öfver anmärkningar vid Utskottets förslag lill underdånig Skrifvelse rörande Lagvadde sakers lottning emellan HofRättsLedamöter. Dec. P. 023, 792, 814> •— i anledning af återremiss å Utskottets förslag till skrifvelse, rörande anläggande af en vattenledning till Carlskrona. Dec. P. 623, 792, 814- ■— i anledning af återremiss å Utskottets förslag lill underdånig Skrifvelse, angående en förändrad reglering af Hospitalslnrättningarne i Riket. Dec. 2 A. P. 171, 178, 200. —- angående Öfverlemnande, genom underdånigt missiv, utaf en afskrift af 9 Art. i den för Fullmäktige i RiksgäldsContoiret utfärdade Instruction.
Jag kan icke annat än erkänna vigten af den anmärkn., att det skulle förefalla minst sagdt besynnerligt, om II. o. Ad., i strid med 2:ne MedStånds kända beslut, afsloge delta morn., hvilket skulle vara att afvika från den hittils af Rikets första Stånd beträdda bana, att i fråga ora upoffringar af enskildla intressen, föregå de öfriga med goda exempel, jag tror att vi hafva allt för mycket, sorn i detta hänseende erinrar oss om vår skyldighet, för att det uti ifrågavande fall skulle kunna glömmas, hvarföre jag, jemväl af delta skäl, tillstyrker antagandet af Utskrs förslag. Hr von Koch: Jag skulle icke ännu en gång hafva tagit R. o. Ad:s tid i anspråk, så vida jag icke hört den siste värde talaren yttra, alt han tolkar det ifrågavande mom. sålunda, att jemväl Öfver-domare skulle blifva genom detsamma från bränvinsbränning uteslutne. Jag får, med anledn. häraf, förklara, att denna tolkning icke öfverensstämmer med min upfattning af detta lagsladgande, men tillika medgifva möjligheten af att sålunda förstå mom:s innehåll, hvarföre jag äfven härutaf hemtar ett ytterligare skäl för milt yrkande, alt orden ”på landet” måtte ur mom. utgå, enär dessa ord, enl. den sistberörde tolkningen, blefve alldeles öfverflödige. För öfrigt får jag, i anledn. af Hr Braune: hjelms anmärkn. derom, att fråga skulle kunna upsla, huruvida tillförordnade domare på landet jemväl vore under detta mom. inbegripne, förklara, att det skulle medföra större tydlighet, ifall ordet ordinarie infördes framför ordet domare, och anhåller jag således om propos. å detta tillägg samt å uteslutandet af orden: på landet. Hr Braunerhjelm: Ehuru jag ingalunda af de under öfverläggningen förebragte skäl för stadgandets antagande blifvit om oriktigheten af min åsigt öfvertygad, likväl och då jag icke gerna vill unna Hr von Hartmansdorff den glädjen att erhålla en seger öfver mig, afstår jag ifrån den af mig förut yrkade proposm.
Hrr Talmän och Ledamöter ankommit, afgingo RiksStin kl. nära J till 3 från Riddarhuset lill K. Slottet, der H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, för H. M. Konungen tolkade RiksStms uud. vördnad och lyckönskan. H. R. o. Ad. åtskildes vid nedgången från K. Slottet kl. f till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 3 Maj 1845. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades 22 prot.utdrag för d. 29 sist!. April. H,^Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att vid en i går hållen Talmansconference, man hade, på grund af de upplysningar, som af samtelige Utskisordförande blifvit meddelade, trott sig kunna antaga, att de ännu oafgjorde Bevillning^-, Bankoch Statsregleringsärenden skola kunna vara afslutade inom d. 24 i denna månad, samt att, då II. M. Konungen hade gifvit R. St. tillkänna, att H. M. velat tillåta att riksdagen linge fortfara utöfver d. 21 i förra månaden, för att icke behandlingen af nämnde ärenden skulle blifva afbruten, men att K. M. ville hemförlofva R. St. å den dag uti innevar. månad, som H. M. efter sin återkomst till Stockholm kunde finna för godt att, på Den 3 Maj. 349 grund af inheratade upplysningar, bestämma, det blifvit inom Talmansconferencen öfverenskommet att, Talmännen skulle i dag framställa ärendet inom RiksSt:n oell tillika inhemta huruvida RiksStm behagade tillåta, att Talniännen meddela H. M. Konungen den upplysning, att, utan hinder för afgörandet af ofvanberörde Bevillnings-, Bankoch Statsregleringsärenden, riksdagen kau afslutas inom d. 24 i denna månad. I öfverensstämmelse dermed finge H. Ex. nu hemställa Härvid anmälde sig Frih.
I detta afseende torde exempelvis böra tilllses, om ej utväg finnes att, utan förlust, före amorteringstidens slut, inlösa de många serierna af Hypotheks-föreningarnes obligationer; om ej förvaltningarne af Rikets Ständers Bank, Riksgälds-kontoret och Hypotheks-banken kunde i viss mån understödja hvarandras financiela bemödanden, såsom alla afseende landels fördel; om ej kännedom angående Sveriges ekonomiska och financiela förhållanden kunde på utländsk ort befrämjas; om ej hindren mot spridniug af Svenska kreditpapper till andra länder med större kapitaltillgång, kunde undanrödjas genom, bland annat, utverkadt medgifvande hos vederbörande af notering å de större börserna utaf de Svenska obligationerna, samt godkännande af dessa papper, aåsom säkerhet för omyndigas och allmänna inrättningars kapital, på sätt i ett land skett. Jag anhåller om remiss af denna motion till Stats-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. W. F. Tersmeden. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Friherre Tersmeden, Willielm Fredrik, angående pension ät f. d. Diligens-föreståndaren Johan August Furstenhoff. Efter af Rikets Ständer vid riksdagen 1828 till Kongl. Maj:t framställd underdånig önskan om befordrande af forvagns-inrättningar i riket, ingingo 2:ne Ridderskapet och Adelns ledamöter bolag för inrättandet af Diligenser för passagerare och paketer, med till en början 2:ne resor fram och åter i hvarje vecka mellan Stockholm och Göteborg, södra vägen genom Linköping och Jönköping; och som planen var att inrättningen skulle till en del motsvara hålloch reservskjutsen, beviljade Kongl. Maj:t densamma, att med de skjutsskyldige, för deras befrielse från skjutsbesväret, få uppgöra frivilliga ackord, som skulle för de med diligens-inrättningen förenade dryga kostnader lemna någon ersättning. På detta sätt fortgick äfven inrättningen till en början.
Sils bepröfvande hvarje § i den nya bevilln.- förordn., gifver mig en särskild anledn. att ytterligare fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på skillnaden i detta afseende emellan dessa begge Utsk. Bevilln.Utsk. åligger nemi. att endast föreslå bevilln.förordn., hvilken af R. St. skall utfärdas, hvaremot det tillhör BancoUtsk. att icke allenast uppgöra, utan ock, sedan alla nya stadganden blifvit underställda R. St:s godkännande, utfärda brcoreglementet. För öfrigt anser jag mig böra ånyo upprepa min redan förut yttrade, ingalunda rubbade öfvertygelse, att frågan om b:coreglementets öfverlemnande till K. M. är afgjord, och att det således bör förblifva vid hvad härom uti nu gällande reglemente är stadgadt. D c n a3 Maj. I anledn. af PresteSt:s i berörde hänseende aflåtna sednare inbjudn. anhåller jag derjemte att få fästa Hr Gr. o. Landtmrs samt H. B. o. Ad:s Uppmärksamhet på denna inbjndn:s fullkomliga identitet med den från bemälde Stånd förut erhållna och af R. o. Ad. redan afslagna inbjudn. rör:de samma ämne. Vid sådant förhållande ankommer det naturligtvis på Hr Gr. o. Landtm., huruvida någon propos. kan framställas till antagande af den nu förevar, inbjudn., hvarigenom ett af R. o. Ad. fattadt beslut altså skulle kunna blifva af Ståndet sjelf upphäfvet. Likaledes utbeder jag mig att få fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af denna fi-ågas afgörande i detta plenum, emedan i annat fall BancoUtsk. blir ytterligare förhindradt i afslutandet af sina göromål. Hvad slutligen Hr Hjärnes säx'skilda föYslag beträffar, anser jag detsamma i alla hänseenden olämpligt och oantagligt. Hr Cederschjöld:
Rustan vid sin sida, vore det ju honom alldeles icke svårt att intaga hela verlden. Då ville han kalla sig Kiavus II: liksom fursten af detta namn hade äfven han gjort en olycklig resa till himlen; liksom denne förut varit den dåraktigaste bland menniskor, men genom denna luftfärd återvann sin sansning och blef ett mönster bland furstar, så skulle verlden från denna dag äfven prisa honom såsom den visaste af konungar. Sådana voro de jätteverk, den unge fursten ville utföra. Han hade nu, tillade han, vaknat till en ny kraft, och ville för alltid afskudda sig sinnlighetens och nöjenas bojor. Jag sjelf genomträngdes dervid af en glädjefull förtjusning, och ehuru hans lättrogenhet öfverskred alla gränsor, hoppades jag småningom kunna lära honom åtskilja det verkställbara från det orimliga, samt stänga sina önskningar inom det förra området, utan att derföre afkyla hans enthusiasm för det sanna och det möjliga. Slutligen hade Schahens inbillningskraft, under det han talade med en verkligen hänförande vältalighet, fullbordat sitt verk: skapat en verld af snillrik dikt och praktfull orimlighet; nu sönk han matt och tröttad tillbaka på bädden. Jag ville aflägsna mig: men han räckte mig Firdusi och befallte mig föreläsa sig ett stycke derur. Du läser ganska väl; ropade han, efter en stund, och gäspade. – Hvilken ypperlig beskrifning! utbrast han kort derpå, och då jag några ögonblick derefter såg på honom, fann jag honom insomnad. Jag tillslöt boken, något litet förtretad öfver denna så oförmodadt påkommande sömn, oaktadt den ”sköna läsningen och den ypperliga slakt-beskrifningen!” Ännu mera förundrade mig denna sinnets hastiga öfvergång från den ytterligaste spänning till den högsta slapphet. Likaså förvånades jag, att vid hans säng finna en bland de lättsinnigaste arabiska novell-samlingar liggande bredvid Koran, båda uppslagna. Om Schahen kallar mig, så är jag i trägården! tillsade jag i utanrummet.
Med anmälan om hvad sålunda förekommit, bar Kongl. Maj:ts merbemälde befallningshafvande, uti underdånig skrifvelse af den 9:de sisllidne Augusti, anfört: att då de bland länets innevånare, hvilka, på sätt berördt är, bisprungit sina mest behöfvande medsockneboer, måst härförutan för egen räkning skuldsätta sig för hjelp af undsättningsmedlen, samt då äfven en stor del af allmogen, i anseende till lånemedlens otillräcklighet för de verklige spanmålsbehofven och de öfver höfvan stegrade sädesprisen, varit nödsakad att hos köpmän och andra enskilde personer sig ytterligare skuldsätta, skulle, vid sådant förhållande, det blifva för länets nödställda allmoge högst tryckande att, jemte afbördandet af egna skulder, äfven uppfylla de af medlidande för andre ingångne betalningsförbindelser; hvadan Kongl. Maj:ts befallningshafvande i underdånighet anhållit, att nådig framställning måtte hos Rikets Ständer göras om afskrifning af ofvanberörde 6,786 r:dr 32 sk. banko, hvilka utaf undsättningsmedlen för Hallands län blifvit bland socknarne fördelade, på sätt en å Lands-kontoret upprättad, till Kongl. Maj:t insänd, förteckning närmare utvisar. Sorn Kongl. Maj:t funnit de af Dess befallningshafvande andragna skäl och omständigheter förtjena ett billigt behjertande, har Kongl. Maj:t, på grund deraf, velat härmed föreslå Rikets Ständer att samtycka till afskrifningen af roeranämnde lånemedel, till den uppgifna summan af sex tusen sju hundra åttatiosex r:dr trettiotvå sk. banko; och har Kongl. Maj:t emedlertid bifallit Dess befaliningshafvandes tillika framställde begäran om anstånd med samma medels indrifvande, till dess afskrifningsfrågan hunnit slutligen pröfvas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra.
V i d Aulinska kvartettens kammarmusiksoaréer säsongen 1896 — 97 äro följande kammarmusikverk påtänkta till utförande: Suite för stråkinstrument af Handel; Stråkkvartett (B dur) af Brahms; Stråkkvartett (B dur) öfver ett för alla satserna gemensamt motiv af de fyra ryska tonsättarne Rimsky-Korakow, Liadow, Borodine o c h Glazounow; Pianokvintett af César Franck; Stråkkvartett (ny) af W. Stenhammar; Stråkkvintett af K n u t B ä c k; Serenad för stråko c h blåsinstrument af A. Hallen; Pianokvartett af F. Gernsheim; hvilka samtliga äro nyheter för Stockholmspubliken. Dessutom komma verk af H a y d n, Mozart, Beethoven, Berwald, Norman o c h Grieg till utförande. Första soarén eger rum instundande tisdag. Edvard Grieg anländer hit i dagarne för att förbereda ett par konserter härstädes till början af nästa månad. Att dessa torde få räknas till musiksäsongens evenemanger, kan man taga för gifvet. • A quarante ans. Hilma Angered Strandberg. (Slut fr. föreg. n:r.) En afton. Jag måste sluta det här, rifva itu dessa blad — eller visa d e m för min m a n! H u r skall jag någonsin kunna det — o c h ändå måste jag! — Ä r min själ en af grund? — Jag är ung igen — så förfärande ung — men det kan j u inte borttaga mina fyrtio år — o c h andra än han, som är van vid mitt ansikte, kunna icke se, hvad jag förnimmer. När jag var med dem i kväll, de unga, så var jag s o m en af dem, talade o c h följde d e m s o m en ung — i min hjärna fanns icke det minsta, som motsatte sig detta, — och jag var så fylld af verkligheten af min ungdom, att det dröjde länge, innan jag märkte, att de tystnat — förlägna — de förstodo mig e j! H u r skulle de kunnat. — En middag.
Öfverväger man allt detta, så tror jag, att man måste gilla den princip, hvarifrån Utsk. i denna fråga utgått, eller att ersättning ej borde tillkomma andra, än sådana tjenstemän, hvilka genom behörigen fastställda löne-regleringar fått sig anvisade löner till ett visst bestämdt belopp. Jag anhåller vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å bifall till detta Utlåt. Gr. Mörner, Carl: Som detta Utlåt, tillen viss del rörer mig enskildt, borde törhända granlagenheten afhålla mig ifrån allt yttrande deröfver, men då de anmärkn:r, hvilka blifvit af en föreg:de talare emot Utlåt, framställda, förnämligast afse den minskning i augments-räntan, som för rusthållarne i de Småländska länen upkommer derigenom, att salpeterhjelpen derstädes framdeles skulle utgöras efter kronovärdi i st. f. årlig markegång, torde det icke anses obefogadt, om jag öfver denna del af frågan mig yttrar. Hr von Hartmansdorff har utgått från den synpunkt, att då rusthållarne i Småland, enl. StatsUtskis förslag, icke fått någon ersättning sig tillagd, torde äfven vederbönde civila och militära tjenstemän uteslutas från den fördel, som blifvit dem i den K. Propos. tillerkänd och af StatsUtsk. tillstyrkt. Motiverna för detta tillstyrkande finnas i Utlåt, intagne och kunna derifrån af hvar och en, som sådant åstundar, inhemtas. Jag hemställer till 11. o. Ad. i allmänhet och Hr von Hartmansdorff i synnerhet, om våra militära och civila tjenstemän äro så rundeligen aflönade, att man kan hafva anspråk deruppå, att de skola afstå från någon del af de löneförmåner, hvilka blifvit dem en gång tillagde! Svaret härpå lärer icke kunna utfalla annorlunda än i öfverensstämmelse med K. M:s Propos. och StatsUtsk:s Utlåt., deruti uttryckes, att tjenslemännen måste vid deras innehafvande löner oförkränkte bibehållas.
För atr beswara den sednare as depa frågor, har Utskottet ansett nödigt att först söka bestämma, hwilka äro de hufwudsakliga kännemärken uppä defia orepresenterade, och huruwida de för sin egendom eller sina personer äro af de andra Ständen representerade eller igenom dem finna sin rätt bewakad. Da all inom Swerige i enskild ägo befintlig jord mäste wara af Krono-, Skatteeller Frälse-Natur, och således antingen ibland BondcStandet eller Ridderskapet och Adel» bör finna dem som waka öfwer dep beskattning och de oncra som blifwa densamma pälagde, har Utskottet ej kunnat finna, att ägare as sädan jord, ehuru ej sjelfwe wäljandc eller qvalisicerade till Riksdagsmän, kunna för densamma haima »agot mera att befara, än andra Swensta Medborgare. I anseende äter till deras personella anspråk, har Utskottet ej kunnat annat än medgifwa, att ett uteslutande ägde rum; men swärighetcn har warit att utmärka, hwilka det egentligen angick. Ibland dem som undertecknat den Inlaga om delaktighet i Representationen, hwilken wid början af Riksdagen bles till Riksens Ständer .nlemnad af åtskilliga sä kallade ofrälse Possessionatsr och Bruksidkare, har Utskottet igenkänt flera namn, hwilka, om ej för all deras egendom, Åtminstone för en del af deras näring och för deras personer, ägde rättigheten bäve att wälja och kunna wäljas, och Utskottet, svin således ansett dem berättigade att inga uti ett af Riks-Ständen, har ej trott, att Memorial N:o 36. 491 deras anspråk kundc eller borde sträckas längre, än att pä ett ställe wara representerade. De återigen, hwilka blott igenom en större förmögenhet och deraf följande olika lefnadssätt och odling synas skiljde ifrån hwad man kallar Allmoge, äro likwäl, sä wida de äro jordägande och ej nägon tjenstebefattning eller dylik caractcr dem derifrån uteslutit.