Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih, Raab: Jag skulle tro, att, då ärendet förra gången behandlades, R. o. Ad. uteslöt orden: ”Magistraten ege att, efter stadens äldstes börande, bestämma om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt.” Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att R. o. Ad. hade för ifrågavar:de § antagit den i Frih. Raabs reservation och nu af Utsk. föreslagna lydelse, dock med uteslutande af följande period: ”Magistraten ege att, efter stadens äldstes hörande, bestämma om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt.” Frih. Raab: R. o. Ad. beslutade förra gången, att följande mellanmening skulle ur §:n utgå: ”Magistraten egaatt, efter stadens äldstes hörande, bestämma, om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt”, och denna mening uteslöts också, så framt jag ej alltför mycket irrar mig. Som nu R. o. Ad. vidblifvit sitt beslut i 7:de §:n, återstår således ingen annan utväg, än att jemväl vidblifva det i afseende å förevar:de § fattade beslut. Ehuru jag visserligen anser, att §:n, genom uteslutandet af berörde mellanmening, blir sämre, tror jag likväl, att kouseqvensen fordrar, att icke frångå det förra beslutet. Hr Printzensköld: Ehuru jag yttrat den mening, att den af Frih. Raab föreslagna förändring i 7:de §:ns 2:dra mom. endast hade afseende på redaktionen och således, såsom icke åsyftande någon förändring i sak, borde antagas, kan jag dock icke deraf, att R. o. Ad. beslöt att vidblifva sin mening, rör:de samma §:s lydelse, sådan den var, då R. o. Ad. första gången behandlade den, draga den slutföljden, att man borde borttaga den af Frih.
Le infiutne medlen disponeras af wederbörande Werk, pa lika säll, sem annan Kronans Uppbörd. § cg. Brott mot denna Författning, pröfwas och afdömes i den Rätt eller i det Werk der gerningen Sjord eller upptäckt ar. Äger Werket eller Embetsmannen icke Dorusrätt, förwius malek till Hä, rads-Rätt a Landet, och i Staden till Kämners, eller Radstugu-Rätt, der Kämners Rätt ej ar. Konungens Befallningvhatwande och Consistorlerne aro ^en behörige, att döma öfwer de föl brytelfer, som emot denna Författning, hoS dem kunna förefalla. Dett Den 18 Augustt. 2970 Den Embetseller Tjensteman, eller annan person, soln upptäcker understes emot denna Författning, undfar Twa tredjedelar af döterne, och den återstående Tredjedelen, tillfaller Kongl. Majit och Kronan. Fiscaler, Krono - Åklagare och Charte-Sigillar te, Ombudsmän, stola waka öfwer denna Författnings efterlefnad och brott deremot lagligen mala. De aga derwid njuta till godo Kongl. Majttv Nådiga hagn och beskydd, samt skyndsam och kraftig handräckning hos Domare och öfrige Embetsmän. För deras nit och uppmärksamhet hafwa de att Undfå 'sa wal förenämde Twa tredjedelar af böterne, som hälften af ben undansnillade Charte-Sigil!ate-afgiflen. Finnas deka Btjente ej fullgöra deras plikter, later Kongl. Mattts Justitiä-Cancellers Embete med drm, efter lag och omständigheter förfara. Riks - 2980 Den i8 Augustt. Riksdagsbeslutet.
Jag betviflar detta; inånga frågor finnas, som ofta återkomma, utan att de derföre böra bifallas. Jag ber att i detta fall få nämna t. ex. frågan om indelta Arméens uphäfvande. Jag hemställer till Eder, mine Hrr, om det är skäl att antaga de härom väckta motioner, derföre att de Riksdag efter Riksdag återkomma? Detsamma gäller om Adelns rätt till ordförande-platserna inom Utsk:n. Jag tror ej att denna kommer att uphäfvas, åtminstone icke under Frih. Raabs eller min lifstid. Gr. Liljencrantz har funnit mina skäl skrala. Jag beklagar detta; jag sätter för mycket värde på Hr Gr:n för att begagna samma uttryck om Hr Gr:ns yttrande. Jag måste likväl erkänna att jag icke lyckats följa Hr Gr:ns tankegång när Hr Gr:n föreslår att man sedan utredningen blifvit verkställd, skulle säga åt Biskoparne: »Viljen j bibehålla praebende-pastoraten, eller viljen j taga penningar?» Hvarifrån skola dessa penningar tagas, det glömde Hr Gr:n att upgifva. Skall Staten härtill anslå medel? Då lärer Staten i sanning få tillskjuta betydliga summor. Jag slutar med att förklara, att lika mån jag är om R. o. Ad:s privilegier, lika mån är jag också om andras. På denna grund fortfar jag att yrka afslag å Utsk:s hemställan. Friti. Alströmer, Carl Jonas Oscar: De inkast, som blifvit gjorda mot detta Betänk., hafva af föregående talare blifvit så fullständigt uptagna, att det kan vara öfverflödigt att vidare orda mycket derom. Jag ber derföre att blott få fästa mig vid ett yttrande af en talare, som har sin plats här i närheten af mig. Han Den 4 Mars e. m. 6T säde nemi. att det öfverskott, som, efter en skeende utredning, möjligen skulle upstå på biskops-lönerna, skulle användas till främmande ändamål. Någon skymt af en sådan syftning finnes dock ej i Utsk:s förslag; utan påståendet h vilar på en oriktig upfattning af Utsk:s hemställan i l:a punkten.
Då i öfrigt något icke varit att anmärka mot de i den föreslagna staten uppförda tillökningar, hafva, enär med iakttagande af de förändringar deri, som Rikets Ständer ansett nödige, den behöfliga förhöjningen af anslaget för Juslitie-revisions-expeditionen uppgår till 28,730 2,400 1 Kopist, indrages vid 2:dra Registralorns afgång 600 lill befrämjande af göromålens gång inom Kanslistoch Kopist-graderne 8,698 50 1 Vaktmästare 600 — Transport 87,555 | 50 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 492. 637 Transport 1 Vaktmästare 1 d:o 1 d:o, öfverflvttas frän Högsta Domstolens slat Till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och Vaktbetjenle Arfvode för vården af Högsta Domstolens protokoll m. m Summa li:dr ETrnt 87,555 50 500 500 500 2,000 600 91,655 50 6:o För Svea och Götha Hofrätter samt Hofrätten öfver Skåne och Blekinge äro förslag lill nya iönestater äfven upprättade; och dä, enligt dessa, erfordras för Svea Hofrätt R:dr 163,000 Götha Hofrätt , 162,000 samt Hofrätten öfver Skåne och Blekinge , 78,100 403 100 men nu gällande stater, med inberäkning af de särskilda anslag, som för innevarande slatsrcgleriugs-period äro beviljade, endast upptaga för Svea Hofrätt.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades nej, sedermera proH. V. 34 530 Den 17 Juli. pos. på bifall till densamma med ofvanberörda förändrade lydelse, då svaren ulföllo med många ja jemte några nej, och vidare propos. på §:ns återremitterande, hvilken propos. besvarades med flere nej jemte ett eller annat ja; hvarefter propos. på §:ns antagande med ofvanomlörmälda förändrade lydelse förnyades samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 4:de §:n. Gr. Sparre; Efter hvad jag tror mig hafva bekant, lärer inom ett annat Stånd den anmärkning hafva blifvit gjord, att det här ifrågasatta maximum af böter, 100 rdr, vore för ringa. Då, vid en sådan storm, som nyligen öfvergått våra skogar, sannolikt en sådan mängd vindfällen der finnas, att sådana till ett värde vida öfverstigande 100 rdr kunna tillgripas, samt då R. o. Ad. vid föregående § ej visat någon betänklighet att höja bötesbeloppet ända till 1000 rdr, synes det mig lämpligast vara, att ej något maximum här, liksom i sä många andra §§ af denna lag, bör utsättas; och får jag anhålla hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. härpå. Gr. Mörner: Då här ej är fråga om något våld å växande skog, utan endast om borttagande af sådan, som blifvit redan från marken skiljd, samt då skadeersättning enligt 6:te kap. alltid kommer att ega rum, skulle jag tro, att ett förblifvande vid hvad Utslct här föreslagit vore det bästa. Jag anhåller derföre om bifall till Utskds förslag. Gr. Sparre: Jag vill fästa uppmärksamheten derpå, att i K. M:s Propos. omförmäles borttagande af vindfällen eller ris i alldeles samma §, hvaruti stadgas ansvar för fällning eller bläckning af träd. Der är således samma straff för det förra som lör det sednare.
St:r, med bifall i öfrigt till hvad StatsUtsk:t hemställt, måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att sedan, i fråga om beviljande af lån till föreslagen jernvägsanläggning mellan Fahlun och Frövi, R. St:r visserligen icke ansett sig för närvarande böra sådant bevilja, men dock funnit den ifrågasatta kommunikationen vara af synnerligen stor vigt för utvidgandet af Sveriges bergshandtering samt för befrämjandet i öfrigt, af landets industriella utveckling och ekonomiska välstånd — K. M:t måtte täckas åt denna kommunikationsfråga egna nödig uppmärksamhet samt vid den tid och på det sätt, som K. M:t tjenligast linner, göra i ämnet nådig framställning till en kommande riksdag.» Häraf torde R. o. Ad. finna, att Hr Leijonanckers förslag ej afeåg beviljandet af något anslag eller någon annan fråga, som, jemlikt Riksd.-0:ns föreskrift, skulle afgöras genom votering i förstärkt Utsk., derest två Stånd stannade emot två, utan endast rörde framförandet af en underd. anhållan till K. M:t ang. en önskvärd jernvägsanläggning. Då 75 § Riksd.-Ordn:n stadgade, att om, i mål af sådan beskaffenhet, två Stånd stannade emot två, frågan skulle förfalla, samt upplyst blifvit, att Presteoch Borgare-Stånden bifallit den 14:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 80 utan något sådant tillägg, som R. o. Ad. samt Bonde-St;t beslutat, ansåge Hr Gr. o. Landtm, vid. sådant förhållande sig vara af grundlagens bud förhindrad att framställa propos. på bifall till det ifrågavide, af Hr Leijonancker väckta förslaget. Sedan öfver!äggniugen härefter förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., det R. o. Ad. behagade finna, att Hr Leijonanckers förslag icke kunde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. In fidem, O. Brakel
Väl kan det sägas att begäret efter brännvin hos de mera tänkande och för sin utkomst oberoende bland allmogen är minskadt, men det måste äfven beklagligen meitgifvas, alt bland dem, som af vana och böjelse öfvat dryckenskap, denna last bibehåller sig oförminskad, äfvensom alt bruket af bättre och dyrare dryckesvaror, deribland kaffe, hos de ringare folkklasserne i någon mån tilltagit och efter hand sannolikt kommer att ännu mera ökas. Nu förekommer väl förbrukningen deraf hvarken så ofta eller i samma ökade förhållande, sorn brännvinsförtäringen tillförene, men de utgifter, som dessa dyrare dryckers begagnande medföra, äro, i det afseende åtminstone, af ett för landet skadligare inflytande, att de, hittills okända för mången, tillkommit för utländska varor. Önskligt vore derför om någon minskning af dessa utländska varors förbrukning i synnerhet vid närvarande handelsförhållanden kunde äga rum. Behofvet af en inskränkning i tillförseln^ af brännvin från andra orter och gårdfarihandel dermed visar sig nu mera större än tillförene, sedan varan, hilförd annorstädes ifrån, här lemnäs till så lågt pris att tillverkning deraf icke kan af mängden bland jordbrukare inom orten med förmån företagas. De öfverenskommelse!', hvilka i ändamål alt inskränka så väl tillverkning af brännvin inom orten, som tillförseln deraf, för några år sedan träffades inom en del socknar af Länet och i sisla berättelsen omnämndes, hafva dock icke kunnat vinna en önskvärd tillämpning. På arbetsfolk borde brist i detta Län icke kunna uppstå, då för en betydlig del af befolkningen arbetes förrättande åt andra inom eller utom Länet måste räknas såsom en hufvudsaklig binäring; men någon gång under de goda åren har en sådan brist blifvit bemärkt på en del ställen, der personer finnas, hvilka icke förr söka dylikt arbete, än det egna behofvet nödgar dertill. Lyckligtvis är ännu en dylik erfarenhet att nämna endast såsom undantag, men vanligen händer deremot att högre dagspenning fordras, då en större tillgång på födoämnen föranleder till nedsatt pris derå, än då desamma hållas dyra, ehuru ett motsatt förhållande dermed borde vara att förvänta.
Hennes talang att sdgn saker v91 och med den riitta betoningon förklmas diiraf, att hon i sin iingdom utbildats till skGdespelerska. D m talda hon iipprullado öfver kvinnans stillning i hennes fidcrnoslaiid vnr icke vidaro lysando. I intet annat land, menade tal., har kvinnofragm teoretiskt blifvit så grundligt och mångsidigt debatterad soin just i Tyskland, under det att de pralrtislra resiiltaten varit sd ringa, och ingenstiides hiimkm: on sådan olrunnighet rörande frigans hctyclclsc! och inal. TvA föreningar, Allgemeinerdeutsclte Frnue~t r: erein stiftad 1 S65 och Leiteuevei9a (1866) tilllzomma hedern. att ha öppnat nya föi-viirfskiillor för ' kvinnor och att vorksaint ha befordrat spridandet och tillämpandet af kvinnoemancipationens idéer i Tyskland. I samma riktning verkar den sedan 118gra Ar af fru Cauer i Rorlin stiftade föreningen Frauenwohl. Dessa föreningar ha arbetat och utvecklat sig sjiilfstiiiidigt, och de genom dem stiftade liiroanstalterna bereda Arligon tiisentals unga flickor tillfiille till sjiilfförsörjning. Det oaktadt iiro dessa anstalter otillräckliga, och de kunna på I %ngt när ej motsvara de standigt stegrade fordringarna. Krafven pil lika utbildning fbr kvinnan som för mannen för att möjliggöra fiir den förra att segerrikt bestå i kampen för tillvaron, gör sig med hrar dag mer gillancle. Regeringen, som i detta afseende så frikostigt sörjer för sina söner, behandlar sina döttrar blott alltför styfmoderligt. Outtröttlig energi har Allg. deutsche Frauentfierein utvecklat för att boreda kvinnan tilltrade till universiteten.
Icke endast afseende på rättvisa och billighet, utan äfven det allmännas gagn och nytta synas mig bjuda Rikets Ständers Herrar Revisorer, hvilka, utgörande en delegation af den ena statsmakten, med ett vigtigt. uppdrag, äro oantastliga för det sätt, hvarpå detta fullgöres, att, i betraktande af sin egen upphöjda ställning samt med rätt uppfattning af denna statsinrättnings högre syfte, taga sig till vara för oriktiga och orättvisa anmärkningar, hvilka icke en gång ett öfverdrifvet eller missförstådt granskningsnit bör kunna ursäkta. Ty leder detta till talrika orättvisor, misstag och småaktigheter i anmärkningarne, kan svårligen undvikas, att orsaken dertill sökes i bristande förmåga eller förut fattadt klanderbegär, hvarigenom slutligen hela denna statsinrättning skall beröfvas den aktning och det anseende, som dess af lagstiftaren afsedda ändamål, rätt uppfattadt, både påkallar och förtjenar. §. 2. Härvid anser jag mig böra anmärka, att de arbeten vid Carlsten och Waxholm, hvilka, föranledda af ett befaradt krigsutbrott, bekostades af krigsrustningsmedlen, voro helt andra, än de nybyggnader, hvartill Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års riksdag beviljat anslag, hvilka icke kunde eller borde från sitt afsedda ändamål förryckas. §. 4. Rikets Ständers Revisorer, som med skäl förmodat, att någon tillgång, motsvarande besparingen i vanliga kostnaderna för de år 1848 bortkommenderade gardesbataljonerna, borde inom 4:de hufvudtitelns ordinarie anslag kunna beredas, tyckas dock betvifla, att denna tillgång blifvit använd till minskningen af kostnaden för 37. — 290 — garnisonsförstärkningen i Stockholm. Besparingen, sorn endast kunde uppkomma på bröd och gage samt uppgick till 7,534 R:dr 30 sk., har dock blifvit af Statskontoret aflemnad till Krigskollegii Underhallsafdelning, i hvars räkenskaper och hufvudbok den finnes upptagen bland tillgångar och afförd bland utgifter för ofvannämnde garnisonsförstärkning. §. 5. Berättelsen omförmäler, att
199, 3a8. — angående tiden för nästa Revision af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerkens räkenskaper, Junii II. 554. — angående Provincial-CreditCassors inrättande, Julii 227. Stats-, Bancooch LagUtskoltens Betänkande, öfver väckt förslag om utfärdande af ett allmänt så kalladt Moratorium eller Jernbref, Junii II. io5. Statsoch BevillningsUtskottens Betänkanden, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om en stadgad afgift af hvarje 327 Mantalsskrifven person lill den Veneriska Smittans hämmande, April II. roi, 343, 475. Maji I. g8. Junii II. 4- Statsoch BevillningsUtskoltens Betänkanden, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Befrielse från BränvinsBevillnings utgörande för åren 181 o, 1811 och 1812 af Personer å Landet som icke äga eller besitta jord, April II. 151, 346, 648. Exp. Junii I. x 4 * - — angående yrkad undersökning om GöthaCanalDiscontDirections förhållande, i afseende på den till Canalarbetets fortsättande gjorde försträckning af 1,100,000 R:dr m. m., Junii I. 665. Junii IL 106. Statsoch LagUtskottens Utlåtanden, örn årliga Lagsamlingar, April I. 283,302, 420, 422. — om löneförbättring för Häradshöfdingarne i Riket, April I. 283, 4°3, 354- •— angående väckt förslag att mindre brottsliga personer må i stället för att intagas å Arbetsoch Correctionshuslnrättningar, blifva använde till Sjömän på Rikets Handelsflotta, Maji I. 6, 102, io5, 178. Maji II. 113.
Det p, r var därför vårluften kändes så smekande och som fåglarne kvittrade så muntert och böljorna H M lockade med sitt glitter. Isidor Fejlick hade plats som kassör i en bank &amp; o i hufvudstaden. Det var icke någon lysande ffi ^ framtid han kunde erbjuda Sigrid vid sin sida. d i Själf ägde han icke mycket, fast han dagligen fick räkna siffra till siffra på andras förmögenhet. Utan syskon hade han ensam ärft föräldrarnes lilla bo, men utom detta ägde han blott sin lön. För Sigrid var det dock som all verldens rikedom, då hon tänkte på, att allt detta skulle blifva hennes. Och det rosiga anletet strålade af hälsa och lycka, medan hon stretade i de södra backarne på väg till sin sömmerska. Hon gick Götgatan fram och vek därefter af på en sidogata Hon stannade slutligen vid ett stort, nybyggdt hus och ilade snart upp för de tre långa trapporna. Där i förstugan funnos många dörrar med mango namn på de flesta. Hon läste på visitkorten och fann till sist det hon sökte. Där stod: Hilma Ströms syatelier. Sigrid ringde och en halfvuxen flicka öppnade dörren. — Träffas fröken Ström? — Ja, var så god och stig in. Flickan förde henne därmed öfver tamburen och öppnade sedan en inre dörr. Sigrid steg in i ett litet nätt och prydligt rum, möbleradt med en säng, en treflig soffa, divansbord, några S ' S örårrf. Bidrag mottagas med tacksamhet. stolar, en rymlig byrå, en stor lampa på en hög kunde nästan förstå, att det var någonting särfot, och så vidare. Det hela vittnade om en skildt. Lyckan lyser alltid igenom! — tillade ovanlig smak och ett utomordentligt ordningsHilma med en ny suck. sinne. Den lilla sömmerskan själf såg älsklig och — Ja, jag är verkligen så innerligt lycklig. behaglig ut, med ett par milda drömmande ögon. Jag kunde icke ana förr, hur ljust och rikt lifvet Sigrid gick vänligt emot henne med utsträckt kunde vara. Men, hvad ser jag, Hilma gråter hand. ju ' i — God dag, Hilma, nu kommer jag igen.
Det jag skref var bara bagateller, små raderingar – penselsudd. Det kostade mig ju ingen ansträngning att låta pennan löpa – jag hade ju god öfning.» »Hur så?» »Jag skref alltid för din far.» »Skref för honom?» »Ja.» »Hvad då?» »Bref. Allting.» »Kunde han ha så mycket att skrifva?» »Ja. Egentligen borde han ha blifvit vetenskapsman – lärd – professor.» Han drog på munnen åt det sista ordet. »Professor?» upprepade han med en ton af missaktning – »Perukstock? – tycker du det är det högsta? Hon svarade icke utan fortsatte. »Hans ställning som egare af ett anatomiskt museum var icke något som passade för hans personlighet, derför sökte han gerna bort från allt det som band honom till ett lägre trappsteg än det, till hvilket han hörde. Hans beläsenhet, hans beresthet och hans otroliga förmåga att vinna menniskor gjorde att han hade många vänner – framstående män – och han korresponderade gerna.» »Nå! Det stämmer med den föreställning jag gjort mig om honom.» Det låg en nyans af vanvördnad i sonens ton. Hon såg på honom som om hon icke rätt förstått hvad han menade. Så fortsatte hon: »Men att vara fängslad en timme vid skrifbordet skulle ha gjort honom tokig. Det var omöjligt för hans kvicksilfvernatur att vara stilla. Han måste byta plats, vara fri öfver sina armar som öfver sina tankar.» »I den punkten förstår jag honom!» sade sonen med öfvertygelse.» »Derför blef jag hans sekreterare och deraf har jag också mina språkkunskaper. Han talade främmande språk med lätthet, men hade aldrig tålamod att lära sig skrifva dem korrekt. Det måste jag.» »Och han borde ha blifvit vetenskapsman – lärd – per – professor!» citerade sonen med ett vanvördigt litet skratt. Nu förstod hon hvad han menade. »I sitt fack – naturvetenskapen», svarade hon med skärpa. »Som entomolog var han både känd och erkänd.» Hon slöt läpparne hårdt och samtalet var afklippt. Det blef en lång paus och William började se brydd ut.
M:t behagat meddela Rikets Ständer, alt sorn, genom en den 7 April 1842 emellan Sverige och Norrige, å ena, samt Danmark å andra sidan, afslutad konvention, de förenade rikena åtagit sig att, mot viss årlig ersättning af Danska stals-verkel, underhålla Ivrar och håkar på Svenska och Norrska kuslerne, för alt tjena till ledning och lättnad vid färden genom Öresund och inseglingen i Kattegatt, hade i nu afslutade allmänna Traktat blifvit intagen en särskild punkt, af innehåll att definitiv öfverenskommelse borde af H. M. Konungen af Danmark träffas med Svenska och Norrska Regcringarne i afseende på framtida underhållet af nämnde Ivrar och håkar. Till följd häraf bade, under förutsättning att en allmän Traktat knmme alt afslulas om afskaflände af alla afgifler å segelfarten genom Öresund och Bellerna, ett provisoriskt aftal i ämnet blifvit trä (fädt mellan E. K. M:ts Fullmäktig i Köpenhamn och Kongl. Danska Regeringens ombud samt af E. K. M:t godkändi, enligt hvilket den årliga ersättningen af 10,000 R:dr Hamb. B:ko, som Sverige nu uppbär af Danmark, bör kapilaliseras efter enahanda grunder, som blifvit följda vid bestämmandet af lösnings-summan för Sundska tullen. Efter Expeditions-U tskotlets Förslag till underd. Efter behörigen granskad uträkning uppginge del Sverige sålunda tillkommande kapital-belopp lill 811,307 il:dr Danskt R:mt, hvadan, om ifrån den summa, som Sverige, enligt den allmänna traktaten, bör utbetala för afskaffandel af Öresuudska tullen, utgörande i Danskt Runt 1,590,503: afdrages nyssnämnde Sverige tillkommande ersättning Tor fyrars och bäkars underhåll med 311,307: så blefve del belopp, som till Danmark bör utbetalas, Danskt R:mt 1,279,196: motsvarande i jemnad summa 2,558,400 R:dr Svenskt R:mt.
Banken ”utan ränta för närvarande, men med förbindelse å RiksgäldsContoirets sida, att, ”efter af BancoFullmägtige trenne månader ”förut gjord uppsägning, till Banken afbetala så stor del deraf, som Banken för sitaa operationer kan behöfva, hvarmed skall ”följa Rikets Ständers auctorisation för Riks”gäldsContoirets Fullmägtige, att i detta ”ändamål ombesörja låns upptagande på ”lindrigaste vilkor, och bör i öfrigt iaktta”gas, att de contante medel, som sålunda ”af RiksgäldsContoiret anskaffas och till ”Banken öfverlemnas, ej få användas af ”Banken till annat, än honorerande af Ban”kens förbindelser och consoliderande af ”dess reela fond.” BorgareStåndet har äfven afslagit 2o:de Punkten, samt beslutat, ”att Banken skall ”bibehållas vid hela den räntevinst, sona ”intill nästa Riksdag kan Banken tillflyta ”af dess utlånade Capitaler.” BondeStåndet har, till följd af Ståndets beslut i första punkten, lagt i3 punkten lill handlingarne; men bifallit 20 punkten. Herr Rosenblad: Jag delar fullkomligt Herr Cederschjölds tanka, att, om vi afslagit i3 punkten, hade det minsta vi kunnat göra för Bankens consoliderande varit, att äfven afslå 20 punkten, med förklarande att Banken skulle tillgodonjuta hela sin räntevinst. Men sedan vi veta, 222 Den 2i October e. m. att, ehuru BorgareStåndet, i sättet för godtgörande^ med de andre Stånden slädnät i olika beslut, 3:ne Stånd likväl bifallit i3 punkten, kunna vi äfven bifalla den 2o:de, med ett litet tillägg af orden: intill nästa Riksdags framför det sista ordet i punkten: användas; hälst vi icke kunna besluta längre än intill nästa Riksdag. Uppå derefter framställd proposition, Lief tjugonde punkten, med det af Herr Rosenblad dervid föreslagne tillägg, af Ridderskapet och Adeln godkänd. Tjugondeförsta Punkten. Att sådana åtgärder måtte af Rikets Ständer vidtagas, att icke någon förminskning i Bankens lånerörelse kommer att äga rum.