Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet erinrar sig nog - Den 8 Mars f. m. 119 samt hurusom Konungen helt nyligen utan att upgifva sättet för medlens anskaffande, äskade 2\ milkr R:dr till krigsrustningarne, hvilka medel II. St:r genast beviljade. Hade nu Konungen varit skyldig upgifva sättet, för medlens anskaffande, och sådant fullgjort: så hade kanhända många betänkligheter och tvister upkommit derom, hvar penningarne skulle tagas, och bifallet till Konungens Propus, hade derigenom allt för länge, till allmän skada fördröjts. Lämpligare torde också vara, att tvisterne om medlens anskaffande utkämpas inom RiksSl:n, ulan att Konungen blandas deri, än att dessa strider, hvilka under stundom äro bittra, nog komma att vändas äfven emot Honom. Da Hans förslag till medlens anskaffande misshagar R. St:r eller vissa Stånd, är det klart, att missnöjet rigtas mot den, hvilken man anser såsom den ökade beskattningens uphofsman. Jag tror således, det vara vida bättre att låta grundlagens nuvande stadgande fortfara, emedan inga serdeles olägenheter deraf försports, än att nödga Konungen beträda en bana, hvarigenom skada för riket möjligen medfördes. Finnes för medels anskaffande, något sätt hvilket icke R. Sl:r men Konungens rådgifvare påhitta: så lära de sednare icke underlåta, att antingen sjelfva, om de äro Riksdagsmän, eller också genom sina vänner låta vederbönde förstå, hvarest medlen lämpligen skola tagas. Slutföljden af dessa mina anmärkn. blir alltså, att jag anhåller, det R. o. Ad. ville ogilla förslaget. I hänsende till ordalydelsen vill jag fästa upmärksamheten på en oläglighet, som vi ännu icke kommit ifrån nemi. att i Riksd.Ordn. uprepas detsamma som förut står i Reg.F. Följden deraf blir alt man för sammanhanget skull icke alllid kan iakttaga samma ordalag. Detta har nu medfört, att i 59 §:n Reg.F. inflickats en mening, hvilken saknas i 27 §:n Riksd.Ordn.
På de af Herr Rosenblad anförde skäl, hvilka öfverensstämma med min öfvertygelse, tillstyrker jag att det måtte blifva Banco-Styrelsen öppet alt förhålla sig i det nu ifrågavarande fall efter omständighéterne, och anhåller om proposition härå. Herr Munck af Rosenschöld: Herr Hjertås skäl, att räntans nedsättning från 5 procent varit skulden dertill, att Banco» Discont-Fonden blef så hastigt medtagen, kan jag ej godkänna. Jag är öfvertygad, att orsaken, hvarföre Discont-Fonden före 1823 års Riksdag icke till fullo anlitades, ej var räntan till 6 procent; ty jag tror tvärtom, att den skulle blifvit medtagen äfven mot 8 procents ränta, om icke förra Discont-Directionen hade så godtyckligt afslagit en mängd låne-ansökningar. Det mest ovedersägliga bevis härpå är, att innan den nästpå Riksdagen följande Mars månads slut, Den 7 December e. m. var hela fonden, och således de vid Riksdagens början outlånte öfver 2 millioner, utlånta. Men en ny Direction var tillkommen. Herr Rosenblads skäl äro deremot af den beskaffenhet, att jag ej skall yrka votering, men blott till protocollet förklara min mening, utan att motsätta mig bifall till Utskottets förslag, i hopp att JBanco-Fullmägtige ej skola underlåta, att, om omständigheterna sådant fordra, så snart som möjligt nedsätta räntan till 5 procent. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att hufvudsakligen 2:ne förändringar och tillägg här blifvit vid den föredragne punkten yrkade; den ena af Herr Rosenblad, den andra af Herr Lefrén; hvarefter H. Ex. hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla ifrågavarande punkt med det af Herr Rosenblad föreslagne tillägg, att räntan å lån mot hypothek af actier eller documenter må hädanefter, som hittills, förblifva 5 procent årligen, Banco-Fullmägtige likväl förbehållit, att, om så nödigt skulle anses, kunna höja Räntan till 6 procent. Ropades Ja. Herr Lefren: Jag reserverar mig mot sista clausulen om öfverlåtelse åt Fullmägtige.
Hamilton blifvit uttryckt, eller att denna fråga vore en föregångare till universitetets förflyttning hit till hufvudstaden, så skulle jag ännu lifiigare uppträda till samma frågas försvar; ty jag anser verkligen att sådant skulle vara ett af de lyckligaste resultater utaf denna frågas genomförande. Jag tillstyrker bifall. Frih. Hamilton, Hugo: Efter de många sakrika anföranden, hvilka nu här blifvit i ämnet afgifne, torde det kanske synas öfverflödigt att en laicus, som jag, ytterligare utsträcker diskussionen; men jag skall dock söka undvika att allt för länge upptaga R. o. Ad:s tid. De hulvudsakliga skäl, hvilka blifvit anförda mot Utsk:ts förslag, hafva, som mig synes, på ett i allo segerrikt sätt, blifvit af Hr Cederschjöld och Gr. Anckarsvärd bemötta; hvadan jag icke kommer att upptaga förutnämnda skäl till besvarande; men det gifves dock några, under denna diskussion framställda anmärkningar, hvilka det torde vara af nöden att taga uti något närmare betraktande. En af dessa anmärkningar, — och denna för tillfället den vigtigaste, — är att man nu kommer allt för tidigt med en begäran om ändring af hvad K. M. så nyligen beslutat. Detta skulle vara händelsen, om Utsk:t haft orätt i sin utveckling, att K. M:s beslut i frågan icke motsvarat R. St:rs i ämnet uttryckta önskan; men då samma beslut verkligen ej på långt när uppfyllt R. St:rs ifrågav:de begäran, och om representanterna tro att den rättighet, som nu äskas för Institutet, skulle lända till verkligt 132 Dea 14 Murs f. m. gagn för den medicinska vetenskapen och följaktligen för hela fäderneslandet, kan man icke med skäl säga, att en sådan begäran kommer för tidigt. Vidare har anmärkts, att man genom denna förändring skulle, så att säga, helt och hållet sönderrifva universitetens idé, derigenom att man derifrån borttager en mycket vigtig fakultet och sålunda beröfvar fakulteterna det stöd, som de gifva hvarannan inbördes.
Utskotten hafva tagit detta ärende i behörigt öfvervägande; och då, enligt hvad ej mindre af Konungens Befallningshafvande än af flere Motionairer upplyst och medgifvet StatssamtÅllm.Besv.o. Oec,Utsk. Uti. N:o33.11 är, Skaraborgs Läns invånare J som följd ej mindre af 1826 års inträffade missväxt och de svåra lidanden Provincen derigenom tillskyndats, än de näst föregående tvänne årena svaga skördar, befinna sig i en bekymmersam förlägenhet för fullgörandet af den ännu återstående betalningen för den undsättnings-spannmål, Länets invånare genom Kongl. Maj:ts Nådiga föranstaltande erhållit',' samt, derest stränga utvägar till denna skulds återfordrande, uppå de vid utborgningen bestämda terminer , och till upphandlingspri•en lämpade dryga betalningsvilkor, skulle å Statens sida vidtagas, många familier måste råka i hjelplöst elände, och hemman förfalla i ödesmål , finna Utskotten sig, vid så bevekande förhållanden , förbundne att någon lindring i Ortens beklagansvärda betryck hos Rikets Högloflige Ständer vördsamt tillstyrka. Utskotten hafva likväl icke, såsom vilkor för beviljandet af en sådan eftergift i de gäldskyldiges redan bestämda förbindelser, ansett sig böra understödja det af Konungens Befallningshafvande uppgifna och i den Kgl. Propositionen omförmälda förslag om inrättande af Districteller Sockne-Magazin , enär, emot en dylik anstalt, som helst bör åt den enskilda och fria omtankan öfverlemnas, förekommer, att den sammas tillvägabringande sannolikt blefve förenad med mångs svå5 J 2 Statssamt Allm. Besv.o. Oec. Utsk .Uti.
Och får jag derföre vördsamt föreslå, det måtte från Högvördiga Ståndet till Kongl. Maj:t, såsom kyrkostyrelsens hufvudman, aflätas en underdånig skrifvelse med begäran om utfärdande genom Domkapitlen af den nådiga föreskrift, att åtminstone hvart tredje är, då de förr brukliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexter, må från altaret föreläsas dagens högmessotext frän närmast föregående eller kommande, årgång. Om remiss till Högvördiga Ståndets enskilta Utskotts pastoral-afdelning anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. J. B. Runsten. Af Kyrkoherden Rosenius: Om ersättning till Handlanden Carl Rönnbäck och Kapiten Silfverbrand för af dem lidna förluster genom uppförandet af landsliöfdinge-residenset i Luleå. Då landsliöfdinge-residenset i Luleå skulle på Statens bekostnad uppföras, utbjöds, såsom vanligt i sådana fall, uppförandet deraf på entreprenadauktion - Motioner i Preste-Slåndet 1865. 209 auktion och inropades af nu mera Chefen för gränsbevakningen vid Torneå elf, herr Kapiten Silfverbrand, Handlanden Carl Rönnbäck, nu boende i öfver Torneå, herr N. G. Boström och herr Carl Strömbäck. Såsom ovana med större och vigtigare byggnadsföretag saknade de alla förmågan att bedöma det värf de öfvertogo, och följden blef en högst betydlig och kännbar förlust. Men denna förlust drabbade i främsta rummet Handlanden Carl Rönnbäck, hvilken då hade mest att vedervåga, och bragtc honom från en någorlunda bergad ställning till den djupaste fattigdom. Denna förlust inverkade ock i sin tur högst menligt på hans lynne och bröt hans helsa, så att han nu är lidande af lungsot; och i kretsen af hustru och minderåriga barn ser han nu icke annat för sig, än att nödgas gripa till bettelstafven, om icke annars Rikets Ständer medlidsamt och i känslan af en viss förbindelse ville bereda honom någon ersättning för hans, utan annat förvållande än en missräkning, iråkade förlust.
Hon kunde icke sitta och berätta om de små fällor hon utfunderade åt honom, och han kunde icke tala om grunddikning och konstgödning. Hvad visste hon om kali och fosforsyrad kalk, eller hvad han behöfde lägga på sin torfmylla? Inte som om de saknade det? När de kysste hvarandra, tänkte de ändå inte på torfmyllan, och att kyssas uttryckte mycket tydligare hvad de ville säga, än långa tal skulle gjort. Börje redde sig nog med mylla och grunddikning, utan att Marianne behöfde ha bekymmer om det. Så blef det sommar. I början af Juni kommo Mariannes bröder. Haqvin hade blifvit student, fått hvit mössa, pince-nez, samt speglosor af sina bröder. »Vet ni hvad den pince-nez’n ger intrycket af?» sade Karl. »Ackurat af ett kirurgiskt instrument, som håller på att knipa af en liten vårta.» Ty »vårtan» var det antagna namnet på Haqvins näsa. Dess egare var naturligtvis gråtfärdig af ilska öfver Karls påfund. Men Walter sökte lugna honom med det glädjande faktum, att det var för första gången i sitt lif, som Karl lyckats klämma fram en qvickhet. »Så var den också derefter!» murrade Haqvin. Han blef Börjes ständige följeslagare, skaffade sig en stor käpp, lika med Börjes, vek upp sina benkläder öfver pjexskaften och vandrade manhaftigt omkring i markerna. Hans dyrkan för svågern blef föremål för brödernas ständiga drift, men i detta fall bet den icke på honom. Han tog sig den allra vigtigaste min, resonnerade landtbruk vid bordet och rökte pipa inne hos Börje. Han hade uppfångat en oändlig mängd landtbrukstermer, och han använde dem så uppåt väggarna galet, att Börje kunde förgås af skratt. Men Börje hade privilegium, Börje fick skratta. När de andra stämde in, såg Haqvin blott på dem med en föraktlig blick, som tycktes säga: ja, visst är Börje min mästare, men hvilka kråkor ären icke I emot mig! Härute på sin egen grund var Börje mera munter och språksam än han någonsin varit under sina besök i staden.
Den yppade första farhågan om underbalance i handeln, i fall den inträffar, synes således Utsk. ingalunda hafva undanröjt, utan förr ådagalagt till sitt verkligen ohjelpligt menliga inflytande å realisationen. Den andia farhågan, att Svenska b:cö-sedlar i Finland skulle alltför hardt påkänna Bankens reella fond, besvarar Den 7 Maj. TJIsk. dermed, att silfverfonden är härför tillräcklig; rnen detta beror af det föregående, likasom af det efterföljande, ty det kan ju hända, att, om t. ex. den i det föregående omnämnda dåliga liandelsconjuncturen uttagit större delen af silfret, det återstående blefve otillräckligt för inlösen af Finnarnas och öfriga grannars innehafvande Svenska b:co-sedlar. Den 3:dje farhågan, eller att capitalisterna skulle skrinlägga sina penningar, sedan de tillvexla! sig silfver, anser Utsk. hindras af ränteförlusten , sorn skrinläggning skulle medföra; men om underbalance i handeln med inströmmandet af b:co-sedlarna utrikes ifrån gör Bankens ställning osäker, på sätt här ofvan befarats kunna ske, så blir speculationen god att skrinlägga silfver och ränteförlusten icke betydlig eller långvarig. Att näringarna, såsom Utsk. här vidare yttrar, få tillräckliga capitalunderstöd i och med silfverutvexlingen genom utländska näringsidkares och deras capitalers inflyttning, är endast sannt, såvida denna utvexling, med beståndet af realisationen, oafbrutet fortgår; men sotn utländningen nog torde veta att taga sig till vara för alt flytta in sig oell sina capitaler, förrän efter en längre tid erfarenheten visat beståndet af realisationen i ett land, der förr någon sådan aldrig i längden bestått, torde vi icke böra beräkna inflyttningen samtidig med realisationen.
När Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse den 18 November 1854 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälde deras beslut, angående sättet för jernvägars anläggning och åstadkommande i Riket, yttrade Rikets Ständer, att företagandet af de smärre jernvägs-anläggningar inom landet, som för kommunikationer af mindre sträckning erfordrades, borde ankomma på den enskilda industrien och omtankan, samt att på särskild pröfning i hvarje läll skulle komma att bero, om och i hvilken mån dylika företag skulle understödjas, hvarjemte Rikets Ständer bestämdt yttrade, att dervid företräde borde tillerkännas anläggningen af sådana jernvägar, som komma att std i direkt förbindelse med någon af Staten anlagd jernbana. Granskar man nu de vid innevarande Riksdag framställda förslag om understöd för jernvägs-anläggningar, så skall det visa sig, alt få, om ens något, af dessa förslag varit sä fullständigt utarbetade och förberedda, som det, hvilket afser en bibanas anläggande från Borås till Herrljunga och att derjemte, efter mitt förmenande, knappast något med mera skäl kan hänföras lill den kategori af dylika anläggningar, hvilka Rikets Ständer ansett företrädesvis böra med understöd af stats—medel befrämjas. Icke nog dermed att denna bana komme att ställas i direkt förbindelse med den af Staten anlagda och i denna del af Rikets snart färdiga vestra stambanan, utan den skulle äfven otvifvelaktigt framkalla en betydlig och vinstgifvande trafik, vida större än man måhända föreställer sig och ostridigt blifva, om jag så får uttrycka mig, en ovanligt god och ständigt välförsedd matare för hufvud-banan. Ty utom de stora qvantiteter spanmål och andra produkter, som å denna väg komme att transporteras, tillåter jag mig erinra om den för Riket särdeles vigtiga väfnads-industri, som i dessa trakter bedrifves, och den högst betydliga forsling af rudimaterier och tillverkningar, som, i följd deraf, skulle å denna bana ega rum, i fall denna kommunikations-linea komme lill stånd, hvarigenom ock stora fördelar bereddes både producenten och konsumenten.
Maj:t i nåder resolverat, att den kronotionde-spanmål, som vore på lön anslagen skolstaterne i Stockholm och Götheborg, icke finge uppsägas till leverering in natura, utan borde utgöras eller lösas endast på sätt om spanmål till allmänna verk och inrättningar den 11 Maj 1855 stadgats, eller att de skattskyldige egde rätt att efter 10-årigt medelpris lösa spanmålen, så torde också enahanda fråga, rörande öfrige lärarestater, blifva på samma sätt afgjorde. Vederbörande lektorer, adjunkter m. fl. hade emellertid härigenom tillskyndats förluster, deraf en del vore ganska kännbara, men för att hålla samtlige med indelt krono-tionde doterade elementar-läroverk skadeslösa för och betryggade mot dylika löne-minskningar, föreslog motionären, att ett särskildt förslags-anslag, utom det af Kongl. Maj:t lill löneförbättring för lärarne redan äskade, måtte vid denna riksdag afsättas, i ändamål att dermed, efter årligen aflemnad uppgift, ersätta de förluster, som från och med år 1855 de elementar-lärare redan gjort och än vidare komma att göra intill dess ny normalstat tager sin början, hvilkas tionde-spanmål blifvit af de skattskyldiga löst, eller med återbärings-yrkande kan anses hafva af dem bordt lösas, efter blott medelpriset för 10 år, så länge detta understigit års-markegångspriset, så att skillnaden emellan detta lägre medelpris och hvarje års vanliga högre markegångspris biefve dessa lärare, såsom om forsellönsersättningen redan är stadgadt, skäligen ersatt; hvarjemte Prosten Schram yrkat, att denna prisskillnad jemväl måtte komma redan afskedade äldre lärare till godo. Då de förluster, motionären omtalar, sannolikt blifva vid denna riksdag genom beviljade frikostiga löne-tillökningar skollärarne ersatte, och några beslut, likartade Slals-Utskottels Utlåtande Jfä 148.
Då dessa olika, ehuru samtidiga, stadganden i tillämpningen vållat tvekan, huruvida det allmänna och lindrigare stadgandet borde gälla framför den om ett särskildt brott gifna speciela föreskriften, har Rikets Ständers Justitiffi-ombudsman, sorn redan i 1850 års berättelse fästat uppmärksamhet på förhållandet, i sin vid innevarande Riksmöte afgifna embets-berätlelse uttryckligen påyrkat en förklaring ä lagstiftningens sida i denna del. * Lag-Utskottet, som, i följd af Riks-Ståndens remisser, behandlat denna fråga, finner äfven behofvet af lagstiftningens mellankomst härutinnan. l’å sätt Justitia:-ombudsmannen anmärkt, har omförmälda olikhet i stadganden uppenbarligen sin grund deri, att 1840—41 årens Ständer ej afgjorde frågan om förändring af de allmänna grunBxh. till b. St. SO Haft. 1 2 L'ag-Utskoltets Memorial, N:o 39. derna för förvandling till långelse vid vatten och bröd, innan samma Ständer lättade beslut derom, att för brott emot 1756 års ofvan åberopade Förordning första gången bör dömas till dylikt fängelse, hvilket derföre uträknades efter ursprungliga föreskriften i 5 kap. Straff-Balken. Men sedan denna föreskrift blifvit förändrad, är deraf en följd, att fängelse-stralfet, som skall motsvara spö- eller ris-straffet, icke vidare kan efter det äldre stadgandet utsättas, utan måste beräknas efter dess förändrade innehåll. I följd häraf får alltså Utskottet, som, enär de stadganden, hvilka innefattas i 1756 års ofvanberörde författning, endast åsyfta förekommande af stöld genom inbrott, ej upptagit desamma i Utskottets förslag lill författning, innehållande straff å föröjbad stöld och inbrott, vördsamt tillstyrka, det. mätte Rikets Ständer besluta en författning, hvarigenom förklaras, alt, då någon, enligt Kongl. Förordningen den 9
För den, efter upplösningen år 1820 af Konungens f. d. Eget Värfvade Regemente, qvarvarande personal, hafva utbelalningar-ne för år 1831, inberäknadt dels andra tredjedelen af d'e Officerarne tillagde Compagnierevenue-ersättningarne 32,000 R:dr samt dels till Fänriken Dalman anordnad återstående lö» i ett för allt, såsom accordsersättning, med r,64* R:dr 32 sk., uppgått lill 55,o43 R:dr 4o sk., hvarförutan till det i Malmö och Landscrona förlagde Garnisons-Compagnie af samma Regemente berörde år blifvit anordnadt ett belopp af 8,174 R:dr 39 sk. samt till de, i följd af meranämnde upplösning, tillkomne Commenderingar i Malmö af Norra och Södra Skånska Infanlerie-Regementena, Bohus Läns Regemente och Smålands Grenadier-Balaillon likaledes 9,402 R:dr 16 sk. 3 r:st., eller tillhopa 72,620 R:dr 47 sk. 2 r:st; hvilket Utskottet, till ledning för framtida Revisorer, trott vara lämpligt att Rikets Ständer meddela. 5:o Likasom de föregående åren egt rum, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref till Kongl. Stats-Contoret af den 19 Fébr. i83i, äfven för samma år tillagt Krigs-Fiscalen för Arméen, Krigs-Rådet Gust. Ad. von Schéele, såsom lönfyllnad, ett oafkortadt belopp af 266 R:dr 32 sk., sorn Stats-Utskottets Berättelse N.-o 321. 5 af de till oförutsedde militaire utgifter på Tredje Hufvud-Titeln afsatte medel blifvit anordnadt. I sammanhang hvarmed Utskottet får upplysa, det Kongl. Majit uti Nådig
Hiii skulle den iiidividiiella erfarenheten ' icke förslå. Historien har som vanligt mycket litet att förinala, om kviiiiiails vara eller icke vara. Vi skulle stilledes hafva ganska svårt att finna den nödiga utghgspunkteii för vår framställning, om den ej föreliige så att säga klippt och skuren för vkrt alldamal i ett offentligt aktstycke inom Göta Hofratt. Vi enföra här nedan det märkliga uttalandet, som ger en fullkomlig iiisigt i hvad man den tiden begärde och vantsde af .deii svensk+ kviniian, om man ock må, medgifva, att i många fall. hennes sunda natur och medfödda energi segrade öfver systemet. b Göta Hofriitts betihkitnde m o t Lagberedningeiis förslag 1.827, att kvinna inhtte varda inyndig vid 25 &amp; r. » D&amp; kvi~zihan i vfirt land D,] heter det, » i foljd af vedertagen upp-, fostringsmetod icke bildas elleq * dalzas ii11 a m a n verksasnhet iin den sonz blir &amp; idig för den i w e k~shiilkzingens vård, lmarutofiier kvimans egentliga verkningskrets ej Ittiller synes vara tiwmad; sd mdste ock daraj ', filja ' att hon, daglig ' elt s ?jsselsa.tt med silzu k ~ d i g a småbestyr, icke kan shsom nzawnen, reJle7cterande p&amp; de större tilldragelsema i allnziiluza lef-. o e m t, v.ila ?za den bekaqatskap med 7~ändelsemzccs vadigcc ~ l å m ~ icke, .förska$&amp; sig del? erfaredbet af vtirlclen och nzä.miskan m. m. att ho11 z~tarb farn kz~nde tilliitas att råda sig och sitt.
R:dr i stället för 375 R:dr, funnit skäligt medgifva, att bemälde Michaelsen, då han, uppå derom gjord ansökan, undfår afsked, må uppföras på Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande, för sin derefter återstående lifstid, af ett belopp, motsvarande skillnaden emellan hans vid afskedstagande! innehafvande aflöning såsom Andre Bataljons-läkare och den pension af 150 R:dr han eger att från Arméens Pensions-kassa uppbära. 18:o. Uli en af General-befälhafvaren i första Militärdistriktet till E. K. M:t insänd och förordad ansökning hade Regements-kommissarien vid Skånska Husaroch Dragon-regementerne Johan Ludvig Åberg i underdånighet begärt, att, då han, numera Expeditions-Ulskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 163. 443 74 år gammal, tjenat Staten i 47 år, deraf 17 vid f. d.
Anderssons efterlemnade enka och dotter; 6:o Herr Rosensvärds, Johan Henrik, denna dag väckta motion om anvi sande af ett förslags-anslag, att användas, dels till betäckande of den möjliga skillnaden emellan års-markegången i de särskilda orterne och lösningspriset lör den spanmål, somfpå lön är anslagen, icke allenast de före den 12 April 1853 tillsatte korporaler vid indelta arméen, utan ock samtliga soldater vid Södermanlands regemente, dels ock till forsellöns-ersättning för sagde korporaler och soldater; ProtVt droff den 4- December 1856. 95 7:o Herr af Sillens, Gustaf Probus, denna dag väckta motion, att hvarje Riksdagsman må, vid Riksdags början, tilldelas ett exemplar af Norriges Grundlag och Riks-akten; tl:o Herr Palmcrantzs, Jo/tan Mauritz, denna dag väckta motion, om upphörande af skatt å socken-altmänningar; 9:o Herr Räfelts, Anlon, denna dag väckta motion, om förhöjning af den lön, sorn för Bataljons-predikanten vid Götheborgs depot af Kongl. Maj:ts Flotta blifvit af Kongl. Maj:t föreslagen; 10:o Herr Muncks, Bror Gustaf Reinhold, denna dag väckta motion, om pension för Lots-kapitenen E. R. Alrutz’» efterlemnade enka; l l:o Friherre Wredes, Fabian, denna dag väckta motion, om uppförande å allmänna indragningsstaten af ett personelt anslag af 800 R:dr riksmynt årligen åt Rektoren E. G. Björling; 12:o