Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vestgötharne att utsprida luxe bland allmogen och tjenstfolk. Nåväl, om den ambulatoriska saluboden uteblifver, finnes ej föremål för luxe i hvarje stad, dyrare om Vestgöthens täflan saknas ? Dessutom måste man ej alltid taga luxe i elak bemärkelse. Till lycka för menskligheten äro de få , hvilkas högsta njutning är att samla penningar. De flesta producera och förtjena, för att Den 19 Juni. 393 bereda sig utvägar till sådana njutningar, hvilka förljufliga lifvet, såsom ibia» d Allmogen förbättrade bohagsoch husgeråds-persedlar, en snygg klädsel, beqvämligare åkdon. Försvåra möjligheten att åtkomma dessa njutningar, och drifTjädrarne till industrie och förtjenst skola förslappas. I ett land, hvars climat nekar sysselsättning med Jordbruket en stor del af uret, kan aldrig en stor folkmängd finna sin b rgning , utan genom biträde af binäringar. De böra då snarare uppmuntras genom frihet, än ijectras genom tvång. Följden blir den välgörande, att en förökad folkmängd åter verkar till Jordbrukets utvidgande. Man erkänner att de sju Socknar&e hafva en mager och mindre fruktbärande jord, men likväl en stark befo'kning. Denna är en verkan af binäringarna. Lägg band på dessa genom en försvårad afsättning, och det mindre tacksamma Jordbruket , sig sjelf lemnadt, skall snart sätta en gräns för befolkningen. Det har ännu aldrig fallit en välgörande Styrelse in att låta anställa räknandet af Norrländningar, som försälja smör, talg, väfnader, lin, fogel; Fryksdalsboerne, genom hvilkas berömliga flit landets ödemarker odlas till fruktbara fält; Dalkarlarne, som afsätta slipstenar och trädvaror och utbjuda deras arbetsförmåga; det har aldrig fallit Regeringen in att låta calculera huruvida förtjensten beta - 394 Den 19 Juni. lar resan och lemnar öfverskott.
Skrifvelse, N:0 35. 15 Urtima Riksdag sammankallas, då Konungen så nödigt finner, äfvensom i de fall, hvarom i Regeringsformens 91, 92, 93 och 94 §§ förmäles. Hos Urtima Riksdag må endast förekomma ärende, som föranledt Riksdagens sammankallande eller af Konungen eljest för densamma framlägges, sä ock hvad med dylikt ärende står i oskiljaktigt sammanhang. § 3. Riksdagsmännen utses till båda Kamrarna genom val för viss tid; dock eger Konungen, innan den tid lilländagått, att förordna om nya val i bela Riket till båda Kamrarna eller den ena af dem. § 4- Ej må någon Riksdagsman förmenas att sin Riksdagsmanna-befattning utöfva; dock galler under krigstid undantag härutinnan för militärpersoner, då de af Konungen i Rikets tjenst beordras. § 5. Lagtima Riksdag kan ej utan egen begäran upplösas förr än den varit fyra månader tillsammans, derest icke Konungen, medan Riksdagen är samlad, förordnar om nya val till båda Kamrarna eller den ena af dem. I dessa fall skall Riksdagen, med bibehållande al sin egenskap utaf Lagtima, sammanträda å den tid inom tre månader från det Riksdagen blef upplöst, som Konungen bestämmer, och må den ej vidare af Konungen upplösas förr än fyra månader från det sednare sammanträdets början förflutit. Urtima Riksdag eger Konungen, när Han för godt finner, åtskilja, och vare Urtima Riksdag alltid upplöst innan lid för Lagtima Riksdags sammanträde infaller. Kamrarnas bildande. a) Första Kammaren. § 6. Första Kammarens ledamöter skola, för en tid af nio år, utses af landstingen och stadsfullmäktige i de städer, som ej i landsting deltaga. Hvarje landsting och sådan stad, som nu nämnd är, väljer, efter folkmängden inom sitt område, en Riksdagsman för hvarje fullt tal af trettiotusen. Går ej folkmängden upp till trettiotusen, väljes dock en Riksdagsman. § 7- Val till Riksdagsman i Första Kammaren anställas af vederbörande landsting och stadsfullmäktige, så olta ledighet uppstår, eller då Konungen förordnat nya val.
Af hvad sålunda är vordet anfördt och yrkadt, hafva Utskotten icke funnit anledning frånträda, utan snarare hem ta t ytterligare stöd för deras öfvertygelse om behofvet af ett stadgande till förekommande deraf, att delegare i förut storskifladt skifteslag skulle kunna af ensidiga afsigter, till skada för öfrige delegare, medelst begäran om laga skifte, upphäfva och förändra det förut varande Storkiftet; men, i afseende på sättet att tillvägabringa ett mot ändamålet fullkomligt svarande correcliv mot så beskaffadt ofog, har hos Utskotten i öfvervägande kommit: a) att den utaf Utskotten i förra Betänkandet föreslagna ändring i 12 Cap. 8 §, på sätt anmärkt blifvit, torde finnas mindre tillämplig, sedan nu mera endast ett skiftes-sätt lagligen eger, rum, och således, enär genom en delegares erhållna utbrytning, förra Storskiftet blifvit rubbadt, öfrige delegare icke kunna få sina egor i nytt Storskifte lagde. i5 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti.
begynner en villaregion med prunkande träd » Tillbaka till min berättelsel Det var verkgårdar, i hvilka söderns hela rika, förtrollande ligen som i sagan, ty så snart jag tryckt kysvegetation utvecklar sig. Jag skred långsamt sen på skön prinsessans läppar, tycktes hela vidare, blickande genom hvarje staket in i hvarje parken i ett nu blifva lefvande. Min sköna trädgård, beundrande än den sällsynta blomstervaknade och utstötte ett högt skri. Foglarne prakten, än villornas vackra stil. Slutligen fladdrade upp med ett förskiäckt pipande. En anlände jag till en trädgård, som var en verkliten svart hund med två eldkulor till ögon, lig lagerlund. som jag förut icke lagt märke till, for upp, Träden stodo tätt tillsammans och i de få störtade sig på mig och började sysselsätta sig trånga gångarne rådde hemlighetsfull skymning. med mina vådor, hvilket jag kan bevisa genom I midten af trädgården befann sig en vid, solde sönderslitna pantalonger, som jag denna belyst öppning. I ovala trädgårdssängar blomdag hemförde och som jag bevarar till evigt made här de skönaste, härligaste rosor, jag minne af detta märkvärdiga äfventyr. VillaSom någonsin sett, från den hvita snöfargade till fönstrets rullgardin uppdrogs häftigt. Plutorosor i mörk purpur, som skiftade i svart. vuxna upp ur jorden omringade mig slutligen Det var middagstid och den välkomna rosentre gamla magra fruntimmer i förskräckliga floran var genom stora, brokiga solfjädrar skydyllehufvor och utstötte genomträngande skrik. dad mot hettan. Bredvid hvarje grupp rosor » Hjelp! » ropade de. » Hjelp. En karl! En En tjuf! » Och de hade rätt, var en käpp neddrifven i marken och bar hvar främmande! sin solfjäder — der funnos solfjädrar i alla jag var verkligen en tjuf, om äfven endast af färger, hvita och blåa och röda, än af randigt en kyss. - » tyg, än utsirade med sällsamma figurer och Grefve Bingen skrattade hjertligt. blomsterslingor efter kinesiskt mönster.
Man inser ej, att så länge Sedelstocken är så stor, att Sedlarne ej vid uppvisning kunna inlösas och mångfalldigt större än Silfverfonden, är hufvudsakligaste villkoret för Sedlarnes värde, Näringarnes trefnad, hvaraf följer en ökad production, och häraf en ökad utförsel och relativt minskad införsel; häraf en lägre Cours och äfven till någon del ett lägre Agio, samt ökade resourcer för en tillkommande realisation , och tvärtom. Sedan Coursen i Januarii 1812 icke var 80 sk., har den sedan varit betydligen högre, merendels öfver 100 och ända till 110 och några och I2ö sk., icke derföre, att Sedelstocken ökats; ty man tillstår att den har betydeligen minskats, icke heller för det att Si Ifver-fond enjblifvit minskad ; ty den har ej blifvit det, utan för det att handel och näringar sedan den tiden aftynat. Sedan Coursen igio uppgått ända tili Den 33 April, 116 sk, ökades ännu till 1812 Sedelstocken , roen Coursen föll ändå, oaktadt denna tillökning, så mycket att den i Januarii 1813 var 76 å 80 sk., och således Sedi arne nära dubbelt så mycket värda i Silfver dä, sorn 13 månader förut, dq mindre Sedelstock var ute. Man nekar nu mera icke, såsom vid si’ $ta Riksdag att penninge-brist existerar, men man nekar, att den har sin grund dels i indragning dels i utvandring till Utlänningen, Man vill ej medgifva någon synnerlig undervigt i handel, med Finland, och man förklarar det för en förmon, att vi få varor för Sedlar.
Nå, nå, jag går sjelf också någongång på sådana roligheter, men min ställning såsom furstens adjutant, ser du, gör att jag ja, du förstår mig. Nåå, låt höra!" "Det berättas att den rike vinhandlaren Iwrenjews son, som jemväl var på balen i går, helt plötsligt försvunnit." "Nå, än sedan?" sade Boris kallt. "Jo, han skall icke ha återkommit hem under hela natten. Man tror att han rymt." "Ha, ha", utbrast Boris. "Det skulle icke passa så illa i mina planer om den der rike göken, som står mig i vägen, vore 'nowgorodiserad'." "Det tror jag näppeligen", svarade Ivan gäckande, "hans far är ju så rik." "Mycket vill mera ha", replikerade Boris, "och dessutom, blotta ryktet kan blifva mig nyttigt. Hör du Ivan, känner du till Iwrenjews affärer?" "Han har förbindelser öfver hela Ryssland, gör mycket affärer äfven i juveler". Härvid borrade Ivan sin kalla blick i adjutantens själ. "I juveler?" frågade Boris utan att kunna dölja en viss rörelse. "Ja, och i går försvann plötsligt från Petroffs bal och jemväl från hemmet 'Golkondas perla' såsom vi kalla henne." "Hvad? Nadeschda?" "Ja, hofjuvelerarens dotter", svarade Ivan lakoniskt. "Farväl!" utropade adjutanten i högsta ifver, påtog sin kappa och störtade ut. "Den der", sade löjtnant Ivan för sig sjelf, "vet mer om saken än jag är nöjd med. Hvarför skulle jag sammanställa de båda namnen? Han han är en karl och må stå sitt kast, men hon, stackars Nadeschda!" Löjtnanten försjönk härvid för ett ögonblick i tankar, en sällsynt företeelse hos en lefnadsglad gardesofficer i kejsarstaden. "Åh strunt!" tröstade han sig slutligen, "i morgon talar ingen mera om hela historien." Men det taltes i S:t Petersburg vida mera om denna sak, än herr Ivan förmodade; det var likväl helst i slutna kretsar, man talade derom.
Säl Iskaperne tillhanda med upplysningar, undersökningar och Correspondance om enskiita märkvärdiga Iiushållsanstalter, samt upprätta och årligen uppgifva allt hvad till Socknens Statistik hörer, hvilken genom sådana personer lättast och säkrast inom få år kan erhållas öfver hela Riket, , 8:0 Biträda Socknehoerne med Contracter och Afhandlingars upprättande och vidimerande, hvarvid hans underskrift hör göra tillfyllest, om ingen mera är att tillgå5 utfärda Stämningar , tillställa Communicationer ; besörja och bevaka Allmogens Rättegångar och de mindre förlika; förrätta Bouppteckningar, Arfskiften och Auctioner m. nr. 9:0 Hålla ordning på Tjenstehjonen, reglera deras löner, dem Tjenst anskaffa, utrota lösdrifvare och lättingar , förekomma tiggerier samt gå Husbönder tillhanda då laga skäl är att Tjenstehjon ur tjensten vräka enligt TjenstebjonsStadgan 5 ransaka efter stulit gods, fasttaga - Den 2 3annar ii. 97 taga Rymmare, med ett ord sagdt uträtta allt hvad nu varande Länsmän och Fjerdingsman långsamt och lamt verkställa. _ Härigenom synes Länsmäns, Fjerdingsmans, HäradsSkrifvares och JägeriStatens Sysslor och Löner med Boställen kunna indragas och besparas till aflöning för SockenSkrifvarne , hvats aflöning öfver hela Riket borde utgå i Spannmål , till exempel 50, 75 till joo Tunnor efter Sockd narnes vidd och Hemmantal i ett för allt:, hvaremot han ingen lösen af Allmogen hnge fordra , så framt det rörde hans Tjenste - befattning. Om, genom förflyttning af öfverflödig Betjening ifrån HofRätterne, Collegier och vissa Embetsverk i Stockholm,dessaSockenSkrifvaresysslor skulle till en början besättas, och dessas löner med Länsmäns, HäradsSkrifvares och JägeriStatens sammanslås ; så tror jag att
Propos. ang:de förändring i grunderna för beväringsinrättningen samt om bildande af en landstorm, skulle företagas till afgörande i det första plenum, som komme att hållas under nästa vecka, så vida den gemensamma öfverläggningen i ämnet då vore afslutad; hvilket bifölls. Anmäldes och bordlädes: Konst. ~Utsk:ts Mein. N:o 14, i ani. af Riks-Ståndens beslut rörande det i Konst.-Utsk:ts Mern. N:o 10 framställda förslag till ändring i 28:de §:n R. F., så att till flera befattningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära än dhn rena evangeliska; samt Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 74, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de Hufvudtitel. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdrag för den 2 dennes. Upplästes ett af Hr von Geijer, Bror Bengt Gustaf, inlemnat mern. af följ:de lydelse: Vördsamt får jag anhålla om tillstånd att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, afgå från innehafvande befattning såsom ledamot i Banko-Utsk:t. Till denna anhållan lemnade B. o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall. Vidare upplästes ett af Frih. Rappe, Axel Emil, ingifvet mern. af följ:de innehåll: Hindrad af tjenstgöring annorstädes, anhåller jag att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom suppleant i Allm. Besv-. o. Ekon.- Utsk:t. Jemväl denna begäran bifölls. Slutligen föredrogs ett af Gr. Taube, August, inlemnadt mern., som lydde sålunda: Hos Högl. Ståndet får jag härmed ödmjukeligen anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot af Riddarh.-Utsk:t.
Skrifvelse j N.-o 3i6. 711 underdåniga Skrifvelse är för en del rotehållare inom Skaraborgs Län åsyftad å kronoparkerne Hunneoch Halleberg, måtte äfven rotehållarne inom förrbemälde 2:ne Härader i Nåder beviljas å ofvanuppräknade parker: Råda-åsar, Ledsjömo, Stenåsen, Varaskogen samt Kinneskogen. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 Maj 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Juni 1841. Presle-Ståndet den 12 Borgaie-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tillägg vid 2 Art. 4 §. Lego-Stadgan den 23 November i833. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 57.) S. A. K. Då Rikets Siänder anse den nu stadgade rättigheten för husbonde att, utan församlingens vetskap, i tjenst antaga dömde förbrytare, lösdrifvare och correctionister, vara allt för vidsträckt och i behof af inskränkning,' enär församlingen sålunda påföres medlemmar, af hvilka densamma ej sällan tillsky lidås skada och olägenhet, samt i sådant afseende och till förekommande af det nu ofta öfverklagade missbruket, att correctionister mot betalning uttagas af personer, som, sjelfve stundom mindre välkände, deras tjenst hvarken behöfva eller begagna, hvarigenom correctionist, efter vunnen frihet, oftast befinner sig i den belägenhet, att han nödgas, för sitt uppehälle, stjäla och begå brott, Rikets Ständer tro det vara af nytta, att, då någon anmäler sig att i tjenst uttaga dömd förbrytare, lösdrifvare eller correctionist, den församling, husbonden tillhör, må deröfver höras, innan correctionist lösgifves, på det församlingen må blifva i tillfälle att meddela upplysningar, om så väl husbon - 'Expeditions-Utskotlets Förslag till lind.
Med hänseende till de här afhandiadc, med inlösningen förbundna utgifter, vill departementet till slut icke underlåta att i underd. anmärka, att desamma förmodligen komma att fulleligen uppvägas genom den besparing i kontrollutgiften, sorn, enligt hvad ofvan är anfördt, man kan vänta blifva en följd af inlösningen eller förseglingen af de stämplade pannor, som nu stå utan annan kontroll än den, som enligt ofvanstående, är anordnad genom särskildt dertill beviljade medel. Departementet öfvergår nu till behandling af ett par punkter, angående hvilka det ej varit kommissionen ålagdt att yttra sig, men Sorn stå i så nära förbindelse med de ämnen öfver hvilka kommissionen afgifvit sitt betänkande, att en behandling af desamma rättast torde finna plats uti närvarande underd. utlåtande. Bil. till Särskilda Utsk. Mern. iV.o 4. 45 8S Norska Regeringens underd. Utlåtande. Det [örsta angår frågan oro, huruvida införsel af sädesbränvin fortfarande bör vara förbuden. Departementet får i detta afseende anmärka, att, i öfverensstämmelse med Regeringens underdåniga betänkande den 45 och 29 Jan. 4812, blef förelagd 4842 års storting en nådig proposition om upphäfvande af det i den då gällande tullagen af den 28 Juli samt 4 g befintliga förbud emot införsel af sädesbränvin, hvilken nådigste proposition emellertid icke kom under behandling på bemälte storting. Vid 4S45 års storting blef detta förbuds upphäfvande ^ åter föreslaget af K. M. i öfverensstämmelse med departementets underd. betänkande af den 48 Januari -1815, derigenom att detsamma icke blef upptaget ibland de, uti den stortinget förelagda propositionen till ny tullag, intagna förbudsstadganden.
Som de mot återbetalning i silfver utgifna, ännu oliqviderade fastighetslån numera icke ingå i kreditivoch låne-förlagen, torde 4:de stycket af 25:te § angående den uppgift, som, enligt 5 § i lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, för hvarje halft år skall upprättas samt tryckas och med allmänna tidningarne utdelas, böra erhålla följande förkortade lydelse: 8;o, Banko-Utskottets Memorial JV& il. 5 8:0. enligt 5 § i lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, att för hvarje halft år låta, efter faststäldt formulär, upprätta samt derefter trycka och med allmänna tidningarne utdela uppgift öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld, jemte obegagnade andelar af kreditivoch låne-förlag. De öfversigter af Bankens hela ställning, som, jemlikt åberopade § i Banklagen, likaledes skola, efter hvarje års bokslut, tryckas och utdelas, böra uppgöras efter faststäldt formulär; Fullmägtige likväl obetaget, att för framtiden låta uti detsamma iakttaga sådana förändringar, som kunna medföra ökad enkelhet och tydlighet.
Jag tror likväl, att Utsk. gerna kunnat gå något längre och jemväl tillstyrka den juridiska fakultetens förflyttning hit till Stockholm. Emot en sådan åtgärd förefinnas inga egentliga hinder. För denna fakultets räkning finnas i Upsala inga särskildta byggnader eller inrättningar, så att för flyttningen det knappast erfordras något annat än att Professorerne och juris studiosi liitflytta sina personer. Här kunde man med ganska obetydlig kostnad erhålla nödiga lärosaler, och mera behöfdes ej. För min del anser jag den juridiska fakultetens hitflyttning vara lika vigtig som den medicinskas. Yi veta att det juridiska studiet i Upsala nästan helt och hållet urartat till en ogagnelig och uttråkande lexeller collegiiläsning, hvaraf åtskilligt visserligen qvarstannar i den studerandes minne men hvarigenom hela det vetenskapliga exemplet, för att så säga, förflyktigar från studiet. Sanningen häraf tror jag kunna intygas af alla de jurister, som studerat i Upsala. Jag tror, att de temligen allmänt beklaga sig öfver det sätt, hvarpå de juridiska föreläsningarne derstädes hållas och tillskrifva detta felaktiga sätt det ringa intresse, man egnar åt sjelfva studiet. Detta intresse torde vara något större hos dem, som studera den högre kursen eller till JurisCandidatexamen, men det ojemförligt större antalet, eller de, som taga HofEätts-examen, lära sig lagboken och collegierna såsom utanlexor utan något intresse för sjelfva den juridiska vetenskapen. Annorlunda tillgick det vid det Universitet der jag hade den lyckan att studera juridiken. Man hade der en Professor, som föga brydde sig derom, huruvida lärjungen kunde ur minnet upräkna en mängd data på författningar, upläsa en mängd lagrum utantill m. m. s., utan som hufvudsakligen fästade sig vid sjelfva rättsläran, sjelfva rättsbegreppen och den tillämpning desamma i den gällande lagen erhållit, samt derigenom tillvann vetenskapen lärjungarnes kärlek och intresse.
Är Herr Ribbings mening, att hans Memorial af Utskottet vid samma tillfälle skall tagas i betraktande, så synes mig, att det blifvit nog sent inlemnadt, nemligen den g Februarii, då Ridderskapet och Adeln redan förelagt StatsUtskottet att den 10 i samma månad med UtgiftsBetänkandet inkomma. Sednare delen af Herr Ribbings Memorial innehåller deremot en spritt ny motion, om ett nytt sätt att tillsätta Landtmätare genom att taga dem utur Armeen. Desse ämnen äro till den grad sk i 1 jäktige, att de omöjligt af samma Utskott kunna behandlas, och huru deras sammanförande i ett memorial står tillsammans med 5i §. Riksdags-Ordningen, lemnar jag derhän. Emedlertid skall jag be, att med några ord få yttra mig om hvardera särskildt. Första delen hvälfver sig nästan endast kring den satts, att militäre tjenstemän böra hafva boställen. Denna princip har redan inom detta Hus blifvit discuterad, och torde jemte Utgiftsbetänkandet åter blifva det. Jag vill derföre nu blott besvara någre af Herr Ribbings yttranden, som synas mig anmärkningsvärda. Herr Ribbing säger: ”Ehuru vid Indelningsverket1} uprät - Den 19 Februarii e. m. 211 "tandej, likhet varit åsyftad mellan löner”ne inom samma gradj har dock tiden ver”kat till olikhetj som bör jämnas, hvilket ”man lärer inse kunna ske inom Regernen”terne sjelfve.” Hvad med den åsyftade likheten här menas, inser jag lika litet, som huru jemnkning till billig likhet skall kunna ske inom hvarje Regemente, då ett sådant i indelt anslag erhållit mer än dubbelt mot ett annat, till aflönande af alldeles lika personal af Befäl och spel. ”Huru högt det värderas att få bo på ”sitt boställe under fred i ro j det bevisas ”af de händelser j att mången Officerare ’’försakar befor dr an blott för att vara orub”badj der han kunnat bosätta sig.”
Danmark 33,73 „ 23,69 „ 21,29 „ 21,29 „ Preussen 49,81 „ 14,39 „ 18,29 „ 17,51 „ Bayern 52,22 , 14,45 „ 18,39 „ 14,44 „ Wurtemberg . 52,58 „ 14,09 „ 19,59 „ lo,74 „ Baden 43,59 , 19,23 , 20,09 „ 17,09 „ En framställning huru läsningen af de klassiska språken bedrifves vid Englands, Frankrikes och Hollands elementarläroverk vore i hög grad upplysande; men tidens korthet nödgar mig att härifrån afstå och i stället hänvisa till K. A. Sckmids Encyklopädie des gesammten Erziehungsund Unterrichtswesens samt till Säves och Bruhns m. fl. rese-anteckningar. 5:o rättar det undervisningen efter fåtalets behof. Inom den 5:dje och 4:de klassen utgöra efter sammanlagda uppgifter ifrån i 2 elementarläroverk inom fäderneslandet den klassiska liniens lärjungar öfver 70 procent af hela antalet. 6:o betages härigenom de treklassiga och femklassiga skolorna den fördel, de nu ega, att meddela sina lärjungar grunderna för latinska språket, och sålunda underlätta deras framsteg, då de lemna dessa skolor, för att öfvergå till ett aflägsnare, större läroverk. 7:o sammanhållningen af lärjungar ne blir försvårad, om icke gjord omöjlig. Förslaget kan icke medföra de påräknade fördelarne, enär undervisningen för 46 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. klassiska och reala linien icke kan, utan att bryta bådas plan, förblifva gemensam så länge sorn lill den femte klassen. Anledningen dertill är alt söka dels uti den olika plan, som måste ligga till grund för hvardera läseordningen, dels deruti att lärjungarne på reallinieu tidigare lemna skolan.