Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf följer ej mindre, att domkapitlen i universitets-stiften och konsistorierna i Stockholm må tillsvidare förblifva sammansatta efter nu gällande föreskrifter, än äfven, att i de öfriga domkapitlen de nuvarande ledamöter, hvilkas befattningar blifva oförändrade, böra såsom sjelfskrifna ledamöter bibehållas; och vid en så beskaffad förändring, som nu är i fråga, synes lämpligaste sättet, att fylla ledamöternas antal till fem, hvilket antal, vid jemförelse af nuvarande förhållanden, kan anses tillräckligt, vara det, att läraren i theologien vid läroverket i stifts-staden, och den bland öfrige lärarne derstädes, som är äldsta prebendarie, jemväl blifva sjelfskrifna ledamöter och uti de, som derutöfver erfordras, utnämnas af Kongl. Majit bland ordinarie presterna inom stiftet eller lärarne vid läroverket i stifts-staden. Kongl. Mnj:ts Nåd. Proposition, N:o 67. Vid förehafvande af detta ärende har Kongl. Maj:t tillika fästat uppmärksamhet vid do föreskrifter, som nu finnas angående domfört antal ledamöter i domkapitel.
Jag skall nog skrämma dem också från vettet en dag. Han sträckte ut sin hvita hand, liten och mjuk som en kvinnas, och klämde hårdt Edmées. — Vi ha ännu icke druckit på freden i Lunéville, min drottning. Kom. Edmée hade icke lust att åter ge sig ut bland alla gästerna, som hvart ögonblick kunde känna igen honom. Hon blef sittande och lutade sig tillbaka med hakan i vädret. — Drottningen af Frankrike och Navarra dricker icke på sina staters välgång med en hvilken som helst okänd domino, sade hon; hon väntar till Förste Konsuln kommer. Ingen utom han är värdig att stöta sitt glas mot hennes. — Ers Majestät gör Förste Konsuln alltför stor ära. Betänk dock, hvilken parveny han är! Drottning Anna drog sig ännu engång tillbaka i sitt hörn och såg upp i ljuskronan, medan hon långsamt svarade: — Drottningen af Frankrike och Navarra har sett Bonapartes stjerna stiga. Efter Marengo och Lunéville förstår hon, att han är den, som skall lyfta den store kungens arf. — Åh, Edmée! Han brast ut i ett lågt skratt, böjde sig ned och kysste hennes händer, som hvilade i skötet. Det klär dig att vara historisk «ande» — du blir helt högtidlig af det, och för dina orakelspråk håller man på att glömma all drottningens praktfulla, unga skönhet och silfverbrokad och juveler! Det gläder mig, att ditt Majestät ser stjernan stiga — jag tycker nästan, jag ser det sjelf! De sutto begge tysta några minuter. De hörde valsen gå derinne i salen och skratt och prat och hviskningar från menniskogrupperna omkring dem. Han strök tankfullt, smekande hennes hand och sade lågt, plötsligt allvarligt: — Ser du, Edmée — om jag inte hade haft min stjerna på himlen och dertill förstått att räkna bättre än de andra, så att jag lyckats kämpa mig fram till den första platsen, så skulle jag nu af alla dessa menniskor, hvilka derinne vänta på Förste Konsulns ankomst som på festens glanspunkt, varit hatad som en skabbig hund. Stor framgång är det enda, som förmår menniskorna att förlåta överlägsenheten. Och till och med nu!
Jag heiden värde ledamoten besinna, att StatsUtsk. trott sig hafva en förbindelse att ingå i sträng undersökning om dessa förhållanden, enär StatsUtsk:s handläggning grundat sig på K. M:s nåd. remisser, hvilka så ofta har blifvit omtalade och, enligt StatsCJfsk:s förmenande, medföra åliggande för Utsk. att reda förhållandena och att om möjligt understödja den mening, som tyckes vara tyst uttalad genom K. M:s remiss. Hvad sjelfva frågan beträffar, så bör jag för min del erkänna, alt jag på afdelningen inom Utsk. tillstyrkte den åtgärd, att afstyrka ansökningen, men dock att framställa en berättelse till Ständerna i den form, alt de genom en återremiss kunde ålägga StatsUtsk. att eftergifva hvad afdelningen icke trodde kunna rältsenligt ske. Men då under öfverläggningen i Utskls plenum så talande skäl anfördes för ett bifall, till den grad, som nu i betänk, finnes tillstyrkt, öfvergick äfven jag till denna åsigt, och förnämligast vid åhörandet af de motskäl, som af reservanten frainbragtes. Denne reservant uppgaf sig sjelf hafva varit förmyndare inom ifrågavar. slägt, och med åberopande i öfrigt af den vinst och den nytta man kunde hafva af att denna egendom återgick till Staten, så tillstår jag, att jag, för min del, fann bevekande skäl att motsätta mig hvad reservanten för sin del ansåg vara rätt. Det lärer vara bestämdt afgjordt, att denna egendom blifvit till Lemkeska arfvingarna öfverlemnad ulan egentlig rättsgrund, men den har under mer än ett sekel blifvit ansedd såsom deras rättmätiga egendom; den har gått i arf och delo emellan dem, och jag erkänririery att jag icke hyllar den rer ductions-princip, som så strängt vill förfara, att de oskyldiga Den 3o Maj f. ik. 469 blifva för mycket lidande. Jag medger visserligen, att
Under den granskning, Utskotten sålunda egnat ofvanomförmälda motioner, hafva Utskotten, i anledning af såväl motionärernes framställningar, som af de utaf förre Talmannen Anders Eriksson och Anders Eriksson från Elfsborgs län samt Nils Jeppsson från Malmöhus län afgifne, jemväl här ofvan upptagne anföranden, tagit i öfvervägande, huruvida nu gällande stängselgrunder må anses för Riket i allmänhet lämplige; och Utskotten hafva dervid kommit till den öfvertygelse, att samma grunder, i anseende till serskilda lokala förhållanden i olika landsorter, mången gång kunna medföra orättvisa fördelningar af stängselskyldigheten. I anledning deraf, och då Utskotten derjemte hysa den åsigt, att enahanda och för alla delar af Riket lika lämpliga grunder för stängselskyldighetens fördelning icke torde kunna uppställas, hafva Utskotten, under öfverläggning i ämnet, ansett det vara behöfligt, att åtgärder vidtagas, för utrönande deraf, hvilka grunder för stängselskyldighetens fördelning må för serskilde orter vara de mest lämpliga och ändamålsenliga; och Utskotten hafva jemväl varit betänkte derpå, att förslag i sådant afseende för Rikets Ständer framlägga. Men då hos Utskotten tillika i betraktande kommit, alt, innan åtgärder i omförmälde hänseende vidtagas, det torde böra inhemtas, huruvida jordegare i allmänhet komma att begagna sig af den tillåtelse, som, genom det i Kongl. Maj:ts den 23 Oktober sistlidne år utfärdade nådiga kungörelse gjorda tillägg till 1802 års stängselförordning, blifvit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sisthaline Riksdag gjorda underdåniga anhållan, jordegarne lemnad att träffa överenskommelser derom, att emellan deras egor stängsel ej upprättas eller hållas skall, hafva Utskotten ansett tiden ännu icke vara inne för företagande af undersökning om vissa stängselgrunders lämplighet för serskilde landsorter; hvilket Utskotten härmed skolat hos Rikets Ständer vördsamligcn anmäla. Stockholm den 2 September 1831. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 18S1.
Mets till SeraphimerOrdensGillet under den 9 December 1779 Betänkanden, N:o 296. 4-35 177g aflåtné Nådiga Bref, af innehåll, att sedan SeraphimerOrdens Gillet, af den anledning, att uti K. M:ts under den 20 Januarii nyssnämnde år utfärdade Förordning, angående ändring i Lagens stadgande uti åtskilige rum vid 32 Cap. 2 § R. B. bjudes, att Böterne i samma Balk, ther ej annorledes stadgadt finnes, samt alla andra böter och vitén , hvilka efter Allmänna Lagen och serskilda Författningar, Domare oell Embetsman tillhöra, skola gå till Konungen, i underd. hemställt, om icke alla dessa böter och vitén , undantagne de till Carlshamns Stads Barnhus disponerade, såsom ännu icke till något visst Kronans behof anslagne, måtte till SeraphimerÖrdensGillet få inflyta, till någon förstärkning uti den till Gillets disposition ställde Allmänna Hospitals-, Lazarettsoch BarnliusFond; så hade K. M:t, till Nådigt Svar härå, behagat meddela: det K. M:t i Nåder ville tillåta, att SeraphimerÖrdensGillet finge de ifrågavarande böter och vitén tills vidare uppbära och så länge förränta intill dess K. M:t om deras användande framdeles i Nåder förordnar. Enär det synes vara utan ändamål, att uti Räkenskaperne låta år ifrån år balancera skulder och fordringar af sådan beskaffenhet, som de ifrågavarande under rubrik:
Riksdag, äfven är vordet iakttaget, kan någon afleverering till RiksgäldsContoiret af RiksStåndens Protocoll eller Bihanget dertill icke komma i fråga förr än tryckningen af desse Handlingar är fulländad, och completta, häftade exemplar kunna till bemäldte Contoir aflemnas, tillika med ordentlig redogörelse för hela upplagan, upprättad af den, som fått sig uppdraget, att tryckningen ombesörja, och uti hvilken sålunda fastställde ordning för ifrågavarande afleverering tili RiksgäldsContoiret af Ilederv. BondeStåndets tryckta Protocoll, Utskottet ansett sig icke böra någon förändring tillstyrka. Den io Jan. Memorial. Sora, enligt hvad StatsUtskottets Afdelningar anmält, vid företagandet till pröfning af K. M:ts nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof jemte hvad till StatsRegleringen i öfrige delar hörde, det hinder för Afdelningarnes arbete mött, att någre i de respective RiksStånden gjorde Motioner och afgifne Anföranden ännu icke till Utskottet ankommit; så har Utskottet ansett sig böra sådant hos R. H. St:r vördsamt anmäla. Utlåtande, angående Anslag af Medel för fullbordandet af en Vattcn-Aflopps-Trumma i Landscrona Stad. (U. A.) Pierr Petersson har uti ett till Vällofl. BorgareStåndet ingifvet samt till Utskottet remitteradt Memorial hemställt, det måtte nödigt Anslag af R. H. St:r beviljas för fullbordandet af en påbegynd Vatten AfloppsTrumma ifrån Stora Cassernen vid gamla Torget och under Östra Gatan i Landscrona Stad; Anmälande Herr Peterson tillika, att, ehuru den återstående kostnaden för samma Aflopps-Trumma, eller 2000 R:dr Banco blifvit årligen upptagen uti vederbörlige StatsRecjuisitions-Förslager, bade dock allt hittills Medlen icke blifvit af K. KrigsCollegium anordnade; hvarigenom ock arbetet dermed till stor olägenhet för Staden afs lan nät. Som K.
Ridderskapet och Adeln hade äran anföra, då återremissen beviljades; hada jag väntat att Statsoch OeconomieUtskotten skulle gjordt afseende pä de skäl jag emot det dåvarande Betänkandets bibehållande anförde; men jag har funnit att hvarken mine , eller de grundlige anmärkningar, aom från Högvörd. PresteStåndet blifvit afgifne, förmått något med de sammansatta Utskotten upprätta, vidare än att en Reservation tillkommit, hvarmed jag till alla delar mig förenar* Några omständigheter har jag S9tfj 12 V**mni*r ». m. dock amett mig bora särskilt anmäla till Ridder ska pet och Adelns synnerliga uppmärksamhet. Hvad ar Skog för Sverige? Uti ett Land under ett så hardt klimat, som vårt kära Fädernesland, måste det icke kunna vara likgiltigt huru man tillställer med de förråder, hvilka under århundradens lopp varit ställda under allmän vård, och hvilka det icke hittills berodt på den entkilta hvarken att bränna upp eller annorledes speculationsvis, till sin momentala fördel använda, och hvem sörjer sedan för huru en mängd allmänna behof skola fyllas, och hvem surrogerar efterkommande det stöd, som en egennyttig samtid nu vill undanrycka dem: och hvem berättigar samtiden att på en gång göra slut, på hvad som forna tiden vårdat för kommande tiders behof. Den •om ärft eller törvärft sitt Hemman under den rätt som detta Hemman genom Lag tillhörde, nemligen att finna en nödhjelp från de allmänna Skogarne, hvem berättigar någon, att på en gång göra slut på dessa utvägar? Vidare frågar jag: Hvad var 1317 Srs Standert ändamål med begäran om en förbättrad Skogshushållning? Månne det kunde inskränka sig, endast till Skogarne» ställande på den fot, att de när som helst kunna borttagas af den enskilta speculations-andan. Och hvaruti ligger säkerheten för framtiden, under en behandling, •om icke beror af allmän vård, och de För1*- fattningar, hvarigenom den beitämme».
Län, hvars arella innehåll utgör 750 qvadratmil. Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. II Band. 39 Den 6 Martil, Herr Montgomeri säger, att de delade Länen förordsaka besvär för Regementsbefäiet, då Vesterbottens Regemente* är förlagdt i båda. Hvad den punkten vidkommer, tror j*g nämde Regementer icke vara det enda inom Sverige, som får rådslå och corraspondera med flere Landshöfdingar; dessutom har jag aldrig hört Befälet häröfver klaga. Hvad styrelsen beträffar, så känner Herr Montgommeri säkerligen, att om desse omtalte vidsträckte trakter skola blifva hvad naturen tycks för en framtid danat dem till, och om tillsyn och uppmuntran af styrelsen skall rätt verkställas, tili odlingar, röjdningar, strömrensningar, Bt rgverksanläggningar, med flere näringar som der bjudas och hvilka en gång säkerligen komma att gifva Fäderneslandet tacksamma gärder för gjorde uppoffringar så öfverstiger allt detta, jemte de lagliga målens afgörande, den mäst verksammes förmåga; men kanske skulle återkallandet af de uråldrige tidernas sätt att styra dessa trakter, ansea lämpligare! då ett beständigt lika kunde opåtalt råda, och då medvetandet om uppfyllde plikter redan tillfredsställande den styrande, då han å Embetsrummet förrättade sin tjenst, och sällan annorstädes än der i anseende till svårigheter att öfverfara de nästan omäieliga rynn der, gaf rätt åt de lidandes klagan. Att detta, jemte Herr Montgomerys mer morial må till vederbörligt Utskott remitteras, Dm 6 Martu. 6II och med de öfrige RiksStånden communicerasj derom anhåller jag ödmjukast, N;o 9. Herr Klingfiedtt Gnftaf Fredric: Med den kännedom jag, under en flerårig bosättning inom Norrbottens Län, hunnit förvärfva angående denne Rikets nordligaste del; kan jag icke undgå att göra följande anmärkningar emot den af Herr Montgomeri, väckte motion, om sammanslående af Norrbottens och Westerbottens Län. ^
Skrifvelse, rörande verkstäld granskning af Redogörelsen f ör de till Veneriska smittans hämmande anslagne medel. s. a. k: Sedan Biksens Ständer vid deras, under sist» lid ne Riksdag, fattade beslut, att, till bestridande af nödige kostnader i och för Veneriska smit» tans hämmande, Lazaretts anläggning och Curanstalters utvidgande, hvarje mantalsskrifven person borde, från 1819 års början, intill nästa Riksmöte, årligen erlägga 3 sk. Banco, tillika fästat det förbehåll, att deras till StatsBanco-och. Biksgälds-Werkens öfverseende valde Revisorer skulle ega att granska Kongl. Seraphimer-OrdensGillets räkenskaper, med tillhörande Verificationer, i hvad de rörde Förvaltningen och Re»; Underdåniga Skrifvelser. äovisnirigen af de sålunda inflytande medel; så hafva bemälde Revisorer, efter i följd häraf verkstäld granskning af de från Länen till Seraphimer-Ordens-Gillet insände redogörelser för hvad ofvannämnde afgift, under åren 1819 och 1820, inbringat, uti deras till Riksens Ständer aflåtne Berättelse om Stats-Werkefs Förvaltning och Räkenskaper för samma år, tillkännagifvit hvad Revisorerne vid berörde redogörelser funnit att erindra; hvarefter och jemte Utlåtande i ämnet Riksens Ständers Stats-Utskott, som granskat ejmindre de från Rikets fleste Län aflemnade räkenskaper öfver 3-sk:s-afgiften för år 1821, än äfven för area 1818, 1819, 1820, 1821 och 182a, uppgjorde repartitioner af Allmänna Hospitalsoch Barnhus-fondens årliga bidrag till Läns-Lazaretten, hos Riksens Ständer anmält åtskilliga vid denna granskning förekomne omständigheter, på hvilka Utskottet ansett sig böra påkalla Riksens Ständers uppmärksamhet. Hvad först angår räkenskaperne för de medel, som genom den vid sednaste
Annu ett skäl för denna mening ligger deri, ali när man icke får för tillfället göra några ändrin gar, så bloltställes man ej heller för att i hastigheten misstaga sig; ty naturligtvis har det fåtaliga Utsk., som sitter i lugn och öfverväger frågan, bättre tillfälle att se till sammanhangets iakttagande, än då man i de talrikare Stånden gör ändringar för tillfället. För det 4:de föreslår jag, att ett grundlagsförslag bör, lika som hvarje annat, förfalla, blott det af två Stånd ogillas. När ett annat förslag, det må vara huru ringa som helst, förfaller, sä snart två Stånd underkänna det, hvarför skola då grundlagsförslag, som äro ännu vigtigare, ömtåligare och mera grannlaga, kunna framtvingas, när 2 eller 3 Stånd ogillat dem. Man borde v.äl snarare låta dem i sådan händelse förfalla, når man låter det ske med andra mindre vigliga lagförslag. Jag föreslår för det 5:te, att hvarken af Honung eller Ständer må i detta mera än i undra fall fordras att upgifva skälen för deras af slag. Hvartill skall det tjena att anföra dem? Enklast är väl alt säga, det Konung eller Ständer icke funnit för godt antaga förslaget; man må sedermera, å ömse sidor, tänka pä saken så godt man kan, och del torde icke vara svårt, på någondera, att utgrunda eller få veta skälen till afslaget. Deremot torde det stundom vara kinkigt nog att kunna upgifva dem; ty om R. St. t. ex. finna sig föranlålne att afstå en Kongl. Propos., på den grund att de anse henne innebära inskränkning i deras inflytande, Den 30 Augusti. 153 så lorrie del icke vara så lält all svara: ”vi vilja ej antaga delta förslag, emedan del skulle försvaga vår makt.” Om Konungen å sin sida finner detsamma, månne del för honom vore mindre svårt alt uttala samma skäl? På sådant sålt skulle man möjligen kunna nödga så väl Konung som Ständer all måhända upgifva andra skäl, som vore ringare, än de lätta. Med R.
Julii. P. 74, 112. 8 Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående ön Tjörns befrielse från Kronoskjutsning. April. P. 224, '55o,3^2. — angående skyldighet för Postmästare att, emot ersättning, hålla Postbok med Landtboer. Maji. P. 47. — angående åliggande för FrälseHemman att lika med andra hemman deltaga i Krono-, Hålloch Reservskjuts. April. P. 224, 35o, 372. — angående yrkade förändringar uti nu gällande Författningar, rörande Kronoskjutsen. April. P. 234, 35o, 373. Junii. P. 120. — om vissa förökade afgifter till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets KrigmansCassorne. Julii. P. 1209. — angående en Frimarknad vid Svinesund. >— om utvidgad rättighet till begagnande af strandväg. April. P. 225, 35o, 373. — angående behofvet af en fond tili understöd för Jordbrukare, som genom frost eller hagelskada förlora växande gröda. Sept. P. 371. Oct. 2 A. P. 171. — angående den äfventyrliga hastigheten vid de så kallade Kungsskjutser. Maji. P. 48. 9 Allmänna Besvärsoch OcconomieUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i fråga om sättet för utgörande af den till Upsala Academie anslagne samt annan Kronotionde-spannemål, som ännu icke genom tionde-sättningar blifvit tillbeloppet bestämd. •— om särskilta Markegångars bestämmande för öfre och nedre Dalarne. •— om indragning af Ministerplatser vid de fleste främmande Hof. April. P. 342, 376, 443. — i anledning af hemställan att vid förändringar i oeconomiska författningar, verkställigheten ej måtte för mycket påskyndas. April.
Med afseende på den otålighet, som R. o. Ad. tillkännagifvit, skall jag icke manga ögonblick uptaga Ståndets tid, utan anhåller jag blott att få uptaga en, emot en af Konungens härstädes icke närvarande Rådgifvare, riktad anmärkn. uti ett ämne, som ligger mig temmeligen nära. Såsoni ledamot i LagUtsk. är jag nemi. i tillfälle att härutinnan kunna lemna några upplysningar: En talare har lagt Regeringen till last, att icke i fråga om lagstiftningen något förslag från Regeringen framkommit. Utom den anmärkning, jag härvid först måste göra, att denne talares yttrande i afseende på sådana anmärkn:gar, som från Const.Utsk. skola utgå, torde, enär han alldeles icke kan känna huruvida den person, som han syftade på, vore till förevitelsen skyldig, böra betraktas såsom den blindes om färgen, så ber jag att få nämna alt hvad denna talare egentligen klandrat, är icke underlåtenheten att något icke blifvit i lagstiftningsväg vidtaget, utan om man närmare skärskådar hans yttrande, skall man finna, att det är jnst det, som uti den, Betänk, bifogade reservation finnes uttryckt, nemi. att de af serskilda kommiterade utarbetade arbeten i civiloch brottmålslag icke blifvit framlagde, hvarigenom de i dessa hänseenden nedlagda kostnader icke burit någon frukt; men mine Hrr, K. M. har vid 2:ne Riksdagar lill R. St. öfverlemnat ett af dessa arbeten, och hvad blef följden? Jo att K. M;s förslag afslogs af 2:ne Stånd, och af ett 3:dje med så väsendtliga anmärkmgar återremitterades, att man icke kunde hafva någon tvekan om representationens tanka rörande detta arbete. Jag vågar påstå att sympatierna icke sedan dess hafva tilltagit. Om nu K. M. beträdt en annan bana eller antagit en annan metod för reformernas befrämjande, än den som komiterade ifrågasatt, då skulle vi hafva fått hört hvilka yttranden skulle blifvit fällda, och huru man skulle klaga öfver att kcstnaderne på arbetet blifvit förspillde.'
PJ ifver åter förhållandet sådant, att ett öfverskott af Rikets bandel på utländske orter uppkommer, är det lika lätt att ifrån dessa orter hitföra verkeligt mynt; farhågan, att detsamma, efter börjad realisation, skuile föras utur Landet, försvinner »åiedes aldeles, och Banquen kan utan våda åt sr BancoUtshotteti Betänianden. s 6 5 Inträffa i fullgörandet af sine förbindelser med de tillgångar den sielf eger. En väsendtelig olägenhet, som vid företa*- gande af en realissation mäste Öfvervinnas, är äfven den, att en betydlig del af Banquens sedlar nu befinnas uti Utländske mäns, och i synnnrhet uti Finnlands Invånares händer; och utgöra sålunda en verkelig nationalskuld till utländske män. Man kan nästan med full visshet förutse, att beloppet af hämnde sedlar skulle genast vid börjad silfver utvexling uttagas uti reelt mynt, sorn blefve utur Landet fördt. Veikningen af en realisation, grundad på upptagande af ett Utländsk Lån, blefve således ostridigt, så vidt den rörde de utom Landet befintelige sedlar, endast den , att nationalskulden, i stället att nu vara räntefri, blefve förvandlad till ett räntebärande Capital. De rina olägenhet torde enligt Utskottens tanka icke kunna undvikas annorledes än derigenom , att Nationen genom sin handel på Utländske orter återförvärfvar så mycken fot mogenhet, som svarar emot utländske mäns fordringar. Alla dessa omständigheter hafva öfvertyga^ Utskotten, att då realisationen med fördel kan företagas, verkställes den lika lätt utan upptagandet af ett Utländskt Lån, som med detsamma; och Utskotten anse sig fullgöra sin pligt att vårda Statens tillgångar, då de afstyrka Riksens Ständer, att nu sätta staten i utländsk gäld för att tillvägabringa en realisation, hvilken, grundad pä lånte penningar, skulle säkerligen omstörtas vid forsta olycksfall, som ännu en gång rubbade allmänna förtroendet, 3 6 6 Banco-Vtskottets Betänk anden.