Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De uti öfriga punkter af Memorialet N.‘o igo föreslagne voteringspropositioner hafva, utan antagande af de utaf Utskottet i vissa fall framställda inbjudningar, blifvit af samtlige Riks-Stånden godkände; och har Förstärkta Stats-Utskottet, i öfverensstämmelse med 69 § Regerings-Formen, öl ver berörde propositioner denne dag anställt omröstning i följande ordning: 1 :sta voteringen, (enligt 2 punkten.) Den, som vill, att, på sått Utskottet föreslagit, till befästning å Waxholm och uti Stockholms skärgård anvisas 100,000 R:dr årligen i 4 år eller tillsammans 4oo,ooo R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes anslaget tiil 5o,ooo R:dr årligen i 4 år, med tillsammans 200,000 R:dr. Voteringen har utfallit med 55 Ja och 64 Nej; och som följagtligen Nej vunnit, så år anslaget bestämdt till 00,000 R:dr årligen i 4 år eller tillsammans 200,000 R:dr. 2:tlra voteringen, (enligt 3 punkten.) Den, som, i likhet med hvad Stats-Utskottet yttrat, anser det af Kongl. Majrt äskade anslag till luslructions-compagnier al 5i,ooo R:dr årligen icke höra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; 12 Förstärkta Stats-Utskottels Memorial, N',o 506. vinner Nej, beviljas lill Instructions-compagnier 31,000 R:dr årligen i 4 år, eller tillhopa 124,ooo R:dr. Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 66 Ja och 55 Nej, i följd hvaraf och då Ja således vunnit, det äskade anslaget icke blifvit bifallet. 5telje voteringen, (enligt 4 punkten.)
Två tredjedelar icke utan i lall af utomordentlige försvarsanstalter: den andra åter i vår Bank till belopp af Två Millioner Riksdaler att af Kongl. Majit lyftas i det fall, åberopade §• derom föreskrifver. §• v 1Zl Då Vi ansett förnämligaste orsaken till den öfverklagade penningeförlägenhet vara det vacklande begreppet om Sedlarnes värde, hvilket efter Växelkursens förhållande vanligen mates, men tillika funnit, att Bankens befattning såsom Växel-Bank an vidare måste vara instäld, håfve Vi, så väl till reglerande af penningeväsendet, sorn till beredande af stadga i myntets värde, hufvudsakligen beslutit: Att någon utväxling af Silf. ver från Banken tils vidare icke ina ega rum: Att det representativa Mynt-Kapitalet skall till det belopp, som bestämmes af denne reglering, oförändradt intill nästa Riksdag qvarblifva i rörelsen kringlöpande, så att det permanent hvarken ökas eller minskas under tiden : Att fördenskull hvad som i Räntor och Kapital-afbetalningar till Banken inflyter skall åter utgå, nemligen till omedelbara bidrag för Jordbruk, Hanael och 73» Riksdags. Bcslulet. Näringar," att genom Ökad framalstring oell tillverkning vidga området af Sedelmyntets verksamhet, hörande harander Fastighets Låne-Fonden . Odlings-Lane-Fonden - . 3345ooo. utom inbetaide Fastighetslån, sorn serskildt tillfalla denne Fond, Metall Lane-Fonderne 600,000.’ Manufactur Låne-Foinlerne . 500,000.
» Ja — ser du, det är så att — att, » sade hon förläget stammande, i det hon nervöst började rispa upp lappar, » det är så, att det är endast notariens vänner, som blifvit tillsagda och — och — du blir väl inte sårad, om — om — jag är uppriktig? » frå- gade hon oroligt. » Kan uppriktighet någonsin såra? » frågade han. » Ja — ibland. Ser du, det är vanligt vid sådana här tillfällen, att herrarna bjuda på vin, musik och båtfärder på kanalen, och sådant kostar pengar, förstår du. » » Jaså — och jag skulle ej få vara med, därför att jag ej kan repartisera? » » Du skulle väl inte vilja komma med på andra villkor? » frågade Betty otåligt, i det hon slet sönder ett par lappar och kastade dem ifrån sig, » Jag önskar, att du ej såg på mig så där föraktligt, » sade han i en undertryckt ton af lidelse, » ty det sårar. » » Jag — jag ber om ursäkt, jag menade det ej — men — » » Hå, se så där, inga ursäkter. Men, vet du hvad, » fortsatte han muntert, » kunde jag ej få vara med som — som kypare, jag har ju varit springpojke så godt som hela mitt lif. Jag kunde ju bära korgar och damernas schalar och ro er på kanalen och draga upp champagnebuteljer, o c h. » » Har du då ingen stolthet, Janne, » utbrast Betty med blixtrande ögon, » hur kan du vilja vara en sådan stackare? » » Arbete är lika bra som pengar, det har jag fått lära mig i Amerika, » svarade Janne med en stolt kastning på sitt präktiga hufvud, » och den, som passar upp, är kanske ibland mindre stackare, än den som blir uppassad. » » Det lönar sig ej att resonnera med dig, du förstår mig i alla fall ej, » sade Betty, och det ryckte omkring de röda läpparna, som om tårarna ej varit långt borta.
Riderskapet och Adeln tillkännagifva sin tanka i detta ämne, utan att likväl deri meddela något särskildt tillstyrkande. §• >4- Jemte anmälan, det RiddarhusDirectionen i anledning af f. d, ExpeditionsSecreteraren Rothliebs gjorde afsägelse af det honom utaf Ridderskapet och Adeln lemnade uppdrag , angående tryckningen af Ståndets Prototocoll för sista Riksdag, gått i författning om samma trycknings fullbordande; och att den vid Riksdagens början vore i det närmaste fulländad, har RiddarhusDirectionen, rörande tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoller så väl vid denna som framdeles blifvande Riksdagar, hemställt, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt, att åt RiddarhusUtskottet uppdraga, att under påstående Riksdag besörja en sådan Protocolls-tryckning,samt att fortsättningen deraf, i händelse den vid Riksdagens slut icke skulle Den il Augusti e» m. 149 vara fulländad , kunde sedermera af RiddarhusDirectionen öfvertagas och fullbordas. Då det långsamma fortskridandet af tryckningen utaf Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1817 oc’h 1818 årens Riksdag fästat flere personers uppmärksamhet, och fråga derom varit väckt jemväl inom Ståndet vid denna Riksdag; liar RiddarhusUtskottet ansett sin pligt fordra, att förskaffa sig en fullständig kännedom om Directionens åtgärder och beslut i denna frågan, samt huru mycket af Protocolls tryckningen som ännu återstår att verkställa innan den kan såsom fullbordad anses. Rörande den förra omständigheten har Utskottet låtit utur Directionens Protocoller sammanfatta en Berättelse, som omständeligen visar hvad
Vid den till följd häraf punktvis verkställda föredragningen uppstodo discussioner i anledning af följande §§. §• 2- Gr. Posse, Arvid: Den nu upplästa §. af StatsUtskls betänkande innehåller en grundlagsförklaring, och jag ber att mot densamma få göra den dubbla anmärkning, att dels Utsk. icke varit behörigt att meddela en sådan förklaring och dels den tydning, Utsk. gifvit åt grundlagen, icke är riktig. Obehörigt att meddela förklaringen har StatsUtsk. varit derföre, att, i enlighet med 29 §. Riksd.Ordn., sådant tillkommer endast Constit.Utsk., och oriktig är den slutsats, hvartill Utsk. kommit, nemligen, ”att den decharge, som i "följd af Constit.UtslOs granskning af StatsRåds-protocollen 46 Den io April f. ra. ”meddelas Konungens Rådgifvare, icke kan utsträckas derhän, ”att Konungens Föredragande derigenom frikallas från angvar för statsmedlens behöriga förvaltning;” ty enligt 106 och 107 §§. af Reg.F. samt 29 §. Riksd.Ordn åligger det Constit.Ulsk. att vid hvarje Riksdag granska, såväl Föredragandens som StatsRådens förhållande i egenskap af Konungens rådgifvare och 76 §. Riksd.Ordn. säger bestämdt, att ”allt, hvad R. St. efter granskning godkänt eller lemnat oan”märkt, bör anses hafva vunnit decharge,” hvilket måste gälla likaväl för den Föredragande som för StatsRåden. Ordalydelsen i grundlagen är således emot den princip, som i Utsk. gjort sig gällande, och denna princip är ej heller öfverensstämmande med andan af vår grundlag; ty der finnes ingenstädes, i fråga om prescriptionstid för ansvarigheten, någon skillnad uppdragen emellan StatsRåden och de Föredragande, hvilka dessutom jemväl äro Konungens Rådgifvare. Hade Utskottet inskränkt sig till att instämma i den åsigt, Revisorerna framställt, eller i det yttrande, Frih.
Häradsrätternas organisation och arbetssätt under granskning, hvarvid tillika tillfälle erbjuder sig att meddela yttrande angående de af Sven Hansson och öfriga här ofvan \Oinförmälda motionärer framställda särskilda och från Lagberedningen afvikande förslag i samma ämne. Enligt Lagberedningens Rättegångsbalk I, Delen 2 Kap. 1 §, skall Underrätt å landet, som af Beredningen blifvit kallad »Landsrätt», utgöras af domare, den Konungen förordnar, och af nämnd, som i domsagan väljes. Förhållandet emellan domare och nämnd är i 8 Kap. 5 § så angifvet, att, om hela nämnden faller på annan mening än domaren, skall den gälla, men att, om ej alla i nämnden äro ense, skall domarens mening gälla. Detta öfverensstämmer med motsvarande stadganden i I Kap. \ § och 23 Kap. 2 § af nu gällande Rättegångsbalk, och enahanda har förhållandet varit så länge Nämnden utgjort en integrerande del af Häradsrätten. Emellertid hafva vid denna, såsom älven vid flera föregående riksdagar, inom Hedervärda Bonde-Ståndet förslag blifvit väckta om en förändring härutinnan. Dessa förslag hafva blifvit framställda dels, på sätt ofvan förmäles, af Sven Hansson, dels af Johan Victor Lundqvist, med hvilken Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, Jakob Myrberg och 8 Lay-Utskotlets Betänkande N:o 15. Carl Wilhelm Ericsson från Westmanlands län samt Magnus Svensson från Skaraborgs län lörenat sig, och som föreslagit: »att, när tre tjerdedelar af Nämnden förena sig i sammanstämmande beslut, detta beslut skall blifva det gällande, den af domstolens ledamöter, som stadnar i minoriteten, likväl obetaget att mot beslutet sig reservera och, derest anmälan derom vid beslutets afkunnande göres, få sin reservation i protokollet antecknad», dels ock af Olof Olsson från Slängserud, som hemställt, »att två tredjedelar af de i beslutet deltagande nämndemännen må ega öfverrösta domaren och den återstående tredjedelen af Nämnden.» Till stöd för dessa yrkanden har blifvit anfördt, »att
Remitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, och blef det Författaren Den 4 April, 153 tjlåtet att sitt Dictamen med de öfriga Riksbtånden communiccra. Friherre Hjerta, Lars, uppläste följande: De flera Memorial, hvilka, rörande den så kallade Gårdfarioch Vestgötha-handeln, blifvit upplästa, gifva mig anledning att, sora Landshöfdinge i det Län, hvarifrån denna handel har sitt ursprung , äfven yttra raina tankar. Vid så väl förflutna, som nu pågående Riksdag, har detta ämne väckt Riksens Ständers uppmärksamhetj och bland de många skäl, som åberopas för att bevisa skadligheten af denna näringsgren, har öfverflödets kringspridande , äfven i de lägre classer, fått det Iiufvudsakligaste och förnämsta rummet. Ingen med sann kännedom kan förneka, att förhållandet ty värr är sådant, och att ett gränslöst missbruk af tillerkända billiga rättigheter är rätta orsaken till det som öfverklagas; men för att vinna det ändamål, som hvarje vältänkande åsyftar, torde det vara nödigt, att nu bestämdt utreda, hvaruti Gårdfarihandel egentligen består. Enligt äldre privilegier, har sju Häraders Allmoge af Elfsborgs Län fått rättighet att till åtskilliga orter inom Riket afyttra egna tillverkningar af alla slags väfnader, smidqoch trädarbeten, m. m., sedan de till idkande 154 Den 4 April. af denna handel fullgjort hvad Författningarne föreskrifva, det vill säga, att de bevisligen äro Hemmansbrukare, äga bevis af vederbörande Presterskapet, att de enligt varunota äro försedde med egna tillverkningar, och förete behöriga Sundhets-attester. När allt detta är iakttaget, så äger Landshöfdingen ej rätt att förneka Gårdfaripass, hvaruti införes Hemmansbrukarens namn och hemvist, orten dit han vill begifva sig, för att sina varor afyttra, förteckning derå, samt tiden då han ofelbart bör vara åter.
Tycker man sig ej se det okonstladt tragiska uttrycket i hennes blick vid åsynen af den så hopplöst saknade och så hopplöst återfunna, se henne svälja tårarne, under det att med det individuella uttrycket af hennes sorg blandar sig det uttryck af glädtig välvilja oeh nyfikenhet, som de af grofarbete nedtyngda hafva, då de le mot ett sorglöst, förnämt barn, liksom mot en älfva, hvilken kommit i deras väg, och som de äro rädda att skrämma bort. Ett barn misstar sig sällan, om någonsin, i sin känsla af, hvem som älskar det. Den lilla närmade sig snart förtroendefullt den främmande kvinnan, och deras samtal slutade med, att den lilla satt i modrens knä och somnade med hufvudet mot hennes bröst. Modren satt en stund tyst med barnet i sin famn, därefter reste hon sig tyst, lemnade tyst det sofvande barnet åt tjänsteflickan och gick tyst genom dörren för att aldrig mera återkomma. D å tjänstflickan skulle bära in barnet i de granna gemaken igen, vaknade det på trö- skeln, såg sig om med en irrande blick, drog en half suck och sade: » Jag satt så skönt hos granrismor 1 » Historien påstås vara fullt sann, och icke innebär den något otroligt. Huru lyckliga äro ej de rika, som kunna köpa till och med de fattigas modersglädje. Amalia Fahlstedt. Höra våra små? SSjvguiuvida barnet strax efter födelsen är begåfvadt iöljSaf med full hörselförmåga eller icke, har gifvit anledning till skiljaktiga meningsutbyten, och vi vilja här ingå på en kortfattad undersökning härom, öfvertygade, att ämnet intresserar våra läsarinnor. Människans andliga funktioner såsom syn, hörsel, talförmåga o. s. v. förmedlas genom hjärnan, och den nyföddes är ännu icke mäktig en dylik verksamhet. Ännu tarfvas en viss utveckling ocb öfning, som blott med tiden kan uppnås. Hörseln existerar ännu icke hos den nyfödda; hvarken hjärnan eller det organ, som tjänar att förmedla hörselförmågan, äro ännu så utvecklade, att de kunna funktionera. Helt naturligt är, att ett månadsgammalt barn ännu saknar hörseln, hvaremot två till tre månader gamla spenbarn redan, enligt hvad erfarenheten visat, aktgifva på ett intensivare ljud, t. ex. en klingande klocka.
Ständer, utan alt yttra sig öfver de i betänk, innehållna grunder, att K. M. täcktes förordna en comité', för att genast och verksamt företaga en ny reglering af Rikets embeten och tjensler, jemte ett för hatt ra dt arbetssätt, sä alt eomite'ens förslag kunde vid nästa riksdag för R. St. framläggas. En sådan comité' nedsattes, som afgaf dels ett fullständigt förslag i ämnet, dels jemte Lagcomite'en och comite'en för de ekonomiska förfaltningarnes öfverseende, äfven ett förslag rör:de rättsfrågors skiljande från de administrativa verken.. Ordföranden och en ledamot afgåfvo särskilda fullständiga förslag i ämnet. Samtliga öfverlemnades vid 1823 års riksdag lill behandling af ett Särskildt Utskott, som äfven afgaf sitt förslag. Alla dessa förslag instämnde deri, att de tillstyrkte sådane förändringar i Statsrådets organisation, som hufvudsakligen voro lika med hvad år 1840 blef antaget, men äfven deri, att de afstyrkte en ministerstyrelse, sådan som 181S års Särskilda Utskott tänkt sig den. Beslut i anledn. häraf blef, att de, med åberopande af de utaf Särskilda Utsk. anförda bufvudgrunder, hos K. M. anhöllo, ”det K. M. i nåder täcktes till verkställighet befordra de delar af Särskilda Utsk:s förslag, K. M. fann leda till Styrelsens förenkling och till inskränkning i embetsmännens antal. ” I öfverensstämmelse med denna R. St:s anhållan, har icke allenast en mängd rättsfrågor från collegierna öfverfiyttals till domstolarne, utan nästan alla collegier hafva omorganiserats med nya arbets-ordningar, och isynnerhet en högst betydlig förminskning skett i ledamöternas och öfrige tjenstemännens antal, och detta oaktadt att ärendena i allmänhet år efter annan betydligt ökats. Så t. ex. har det verk, af hvilket jag är ledamot, nu knappast hälften så många ledamöter, som förut funnos på en enda division deraf.
När prinsen nu märkte att han icke kunde fullgöra sitt prof, blef han mycket bedröfvad, och grät bitterligen. I detsamma kom der gåendes en ung, mycket fager jungfru. Den fagra mön gick fram till konunga-sonen, helsade vänligt, och sporde hvi han var så bedröfvad. Prinsen svarade: »jo, jag må väl gråta. Hafs-frun har befallt mig tvätta det hvita garnet svart, och det svarta garnet hvitt. Om jag inte det har gjort tills i morgon, när hon vaknar, gäller det mitt unga lif.» Jungfrun tog till orda: »om du lofvar att vara mig trogen, skall jag hjelpa dig, och alltid vara dig trogen igen.» Ungersvennen samtyckte gerna härtill, ty mön var så fager, att ingen kan tro hur fager hon var. De lofvade så att aldrig svika hvarandra. Då gick den unga flickan bort till en jordfaster sten, slog deruppå, och sade: »alla min fru mors pysslingar komme fram och hjelpe att tvätta det hvita garnet tills det blir svart, och det svarta garnet tills det blir hvitt! I samma stund kom der upp en skara små-folk eller pysslingar, så ingen visste deras tal; hvar en pyssling tog en liten tråd-ända, och begynte tvätta så flitigt, så flitigt, och de vände icke åter härmed, förrän det hvita garnet blifvit svart, och det svarta garnet blifvit hvitt. När så allt var redo, kröpo pysslingarne ned under stenen, och ingen såg dem mera. Men den unga flickan satte sig att samtala med konunga-sonen, och förtäljde att hon var en prinsessa, och het Messeria; hon varnade honom tillika, att icke låta någon veta huru de träffat hvarandra. Arla om morgonen, förrän sol rann upp, gick prinsen inför sin matmoder, såsom befaldt var. När han kom in, sporde Hafs-frun om han efterkommit hennes begäran. Svennen jakade härtill, och visade de begge garnen. Då blef Hafs-frun storligen förundrad, och sade: »huru har det gått till? har du träffat någon af mina döttrar?» Men svennen sade att han icke sett någon, och så skiljdes de åt för den gången.
Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; skola Testamenten till fromma Stiftelser fritagas frän ehartering. Efter Voteringssedlarnes öppnande, befunnos 5o Ja och 6g Nej; i följd hvaraf och då således Nej vunnit, Testamenten till fromma Stiftelser äro från ehartering undantagne. 4-de Voteringen. Den som gillar BevillningsUtskotlets Förslag om ehartering af Fullmakter och öppna Bref å Embete eller tjenst till 5 procent af lön-inkomster, äfvensom af Afsked med bibehållande af lön, eller någon del deraf, löstalja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej. Bör förblifva vid det i K. Kungörelsen om Slämplade PappersAfgiften af den 8 Januarii 1824 stadgade belopp af 6 procent. De öppnade Voteringssedlarne innehöllo 75 Ja och 44 Nej; hvadan, och som Ja vunnit, blifvit bifallit Bevillningsutskottets Förslag om ehartering af Fullmagter och öppna Bref å Embete eller Tjenst till 5 procent af Lön-Inkomster, äfvensom af Afsked med bibehållande af lön eller någon del deraf; Detänkanden, N:o 267. 299 5.le Voteringen. Den, som godkänner BevillningsUtskottetsFörslag, alt öppet Bref eller Fullmagt, hvarigenom den, som förut varit eller ar i Kronans tjenst, erhåller högre namn, heder oell värdighet af Embete eller Tjenst, skall charteras till dubbelt belopp, emot föreskriften för Fullmakter å lika beställning i verklig tjenst, eller, der detta ej kan äga rum, å sådane Embeten och Tjenster, sorn medföra lika värdighet, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej. Bör vid ofvannämnde Fullmakters och öppna Brefs chartering förfaras jemnlikt nu gällande Chartaj-Sigillatae-Förordning. Voteringen häröfver har utfallit med 97 Ja och 22 Nej.
Jag inskränker mig derföre, till instämmande uti hvad Herr Montgommerie yttrat, jemte föreslående af sådan ändring uti TjenstehjonsStadgan, att det må bero af blifvande Husbondens att bestämma tiden för åtnjutandet af Friveckan; samt att Tjenstehjon åligger_, att begifva sig directe från gamla tjensten i den nya. Man kan häremot invända, att detta må bero af öfverenskommelse, men jag öfverlemnar till hvar och en med erfarenhet, åtminstone i vissa orter, att bedöma, huruvida denna öfverenskommelse kan åstadkommas, då det är Tjenstehjonets ovillkorliga rätt, att påyrka en förmon eller frihet, innan det ännu är förbundit, till någon motsvarande skyldighet, och jag frågar, hvilket medför största skadan och olägenheten för det allmänna, om Husbönderne, synnerligast i afseende på kreatursskötsel och Bruksrörelse, som icke får afstadna, skola en hel vecka vara utan biträde, möjligen af allt Tjenstefolk, eller om Tjenstehjonen, vid annan och olika tider, skulle begagna den frihet, som är dem tillagd, och jag visserligen icke vill föTneka. Jag hoppas man skall finna, att motiverne till ändring äro Allmännaj och bestridandet deraf, blott Enskildt eller Localt. •Den 9.5 November. Jag gör mig' förvissad, att de fleste verklige Landtman och Jordbrukare im* stämma uti min önskan, men inom oss finnas mänga, som ännu icke äro Jordbrukare , och det är till desse Herrar, jag ställer den önskan, att de mätte besinna, det de kanske förr eller sednare blifva det , och då, om icke förr, skola de ångra, derest de nu med ett för närvarande, i deras tanna likgiltigt votum, bidraga till afslag å denna Motion. Hen Rotlieb, Axel, uppläste följande: Det ämne, åt hvilket jag uu vågar påkalla Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, har visserligen åtskilliga gånger utgjort ett vigtigt föremål för Höglofl.
Betänkande, i anledning af Riksdagsfullmägligen Veter Perssons frän Calmar Län motion} angående utsättande, i de från Banken utgående qvittencer öfver ränte-inie talningar} af det primitiva Lånets återstående Capitalbelopp. Uti en, från Hedervärda Bonde-Ståndet, till Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Peter Persson från Calmar Län hemställt, att, till nödig upplysning, samt besparing jemväl af omgång och kostnader för dem, hvilka i Rikets Ständers Bank hafva sådane fastighetslån, som årligen minskas med vissa procent af räntan, efter derå förut gjordt afdrag af uppkomne Låne-umgälder, Rikets Ständer måtte besluta, att på de ifrån Banken utgående qvittencer öfver ränteinbetalningar alltid utsattes det derefter återstående Capitalbelopp af primitiva Länet, uti hvilken motion Riksdagsfullmägtigen Olof Olofsson från Östergöthlands Län sig förenat. Efter hörande af så väl Banco-Fullmägtige som Bankens Commissariat, har Utskottet under slutlig pröfning tagit denna motion; och enär dervid förekommit, aLt, om uti de från Låne-Bankeu utgående qvittencer -officielt skulle utsättas, samt med Commissariernes underskrifter och Kamererarens contrasignation bestyrkas, huru mycket, efter hvarje skedd in» betalning, återstår af piimitiva Capitalskulden, man mäste vara fullt säker, ali något misstag icke egt rum hvarken vid bokföringen eller fördelningen af den senast verkställde, eller de förut, allt ifrån Lånets utgifvande, gjorde inbetalningar, helst Banken, vid sedermera inträffande bevakning eller utsökning af sin fordran, icke kunde göra anspråk på större summa, än hvad den sålunda i officiel väg erkänt å Lånet återstå, jemte ränta från sista inbetalningsdagen och derefter tillkomne Lånspåkostnader, men för vinnande af en sådan fullkomlig säkerhet ovilkorligen erfordrades, dels att, innan den föreslagna nya ordning infördes, uträkningar Öfver alla intill den tiden utgifne och då ännu obetalde räntebärande fastighetsDih. till li. St.