Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer härutinnan med honom, och är öfvertygad, alt då Utskottet icke skytt att framkasta den tillvitelse, som hade Rikets Ständer velat godtyckligt sönderslycka det odelbara förslaget, träffas Utskottet med mera rättvisa af förebråelsen för en godtycklig sammanbindning. Den slutliga förklaring, hvarmed Utskottet öfverlemnar förslaget, hvilket anses hvila till afgörande vid näsLa Riksdag, hade så mycket snarare kunnat besparas, som ett sådant Utlåtande icke tillkommer Utskottet, utan innefattar ett alldeles obehörigt anspråk, då, enligt 56 §. RegeringsForraen endast förstärkta Constitutions-Ulskottet har att med Rikets Ständers rätt bereda det Utlåtande, som skall hvila till grundlagsenlig behandling vid påföljande Riksdag.” Af Friherre Cederström: ”Jag instämmer med Prosten Hallstöm deruti, att Utskottets sammanfogning af förslagen om Indragnings-magtens och Juryns afskaffande varit godtycklig och ej af ämnet påkallad; men sedan så en gång skett, anser jag det icke stå i Utskottets magt, att deruti ändring göra.” Herr Hegardtj som ej deltagit i berörde förslag, förenade sig uti detta af Friherre Cederström afgifna yttrande. Af Herr Egnell: ”Väl eger Högh Constitutions-Ulskottet, enligt 8r §. Regerings-Formen, ensamt rätt att hos Rikets Ständer föreslå de Grundlagsändringar, sorn det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, samt har begagnat denna rätt vid föreslagen ändring uti åtskillige Tryckfnhets-Förordningens §§., angående Jury-inrättningen, men icke kan jag förstå 81 §. så, att Utskottet eger sammanbinda enskild Riksdagsmans ,2 Constitutions-Utskottets Memorial N:o jS med egne ändrings-förslag, uti sådane ämnen, hvilka icke, antingen i sin natur eller Lagens Ord, utan endast i Utskottets, genom votering utrönta, pluralitets öfvertygelse, få sken af oskiljaktighet; icke heller att, på grund af sålunda tillkommen oskiljaktighet, vägra fullgöra den skyldighet 56 §.
Människan får redan här på jorden plikta tillräckligt för sina förseelser. För min del har jag visserligen icke gått fri. Yttre glans kan gömma ett stort lidande – och min lott har varit minst afundsvärd just när jag varit som mest afundad. I synnerhet har jag under de senaste månaderna af min lyckas tid haft att kämpa med många pinsamma sinnesrörelser. Länkarna rassla, han lyfter sin hand för att torka sina ögon, han kämpar synbarligen med en stark sinnesrörelse. Prosten vet icke längre, hvad han skall säga, konceptet är slut, och han får ingen ingifvelse. Hans ton är också osäker, utan all myndighet, då han frågar: – Vill ni nu, till sist, också säga mig hvad ni egentligen har att invända mot kristendomen? Fången sitter en stund tyst, som han eftersinnade, och svarar sedan: – I främsta rummet detta: att den icke är en religion för alla. Vore den en gudomlig uppenbarelse, vore den ensam den sanna vägen till Guds välbehag, så måste Gud nödvändigtvis ha funnit ett medel att göra den bekant för hela människosläktet. Prosten reser sig för att bjuda farväl. Han är icke beredd på att nu vederlägga sin lärjunges världsåskådning eller hans invändningar mot kristendomen. Allt detta måste på förhand noga pröfvas och öfvervägas. – Jag vill föreslå er – säger han – att läsa en förträfflig bok, som skulle bidraga mycket till upplysning af ert begrepp om religionen. – Hvad är det för en bok? frågar Struensee med misstrogen min. – Johann Friedrich Jerusalems: Betraktelser öfver religionens förnämsta sanningar, en bok som ni kommer att läsa med stort nöje, om icke af annan orsak, så därför att den är så väl skrifven. – Jag tackar. Jag vill gärna läsa den boken. Han skulle med uppräckta händer ha mottagit, hvad prästen än föreslagit. Att få sysselsätta sina tankar med någonting annat än döden, är för honom en lindring. Han trycker med rörelse prostens hand; det förefaller honom redan, som om hans ende vän i världen nu skulle lämna honom. Och tanken på tomheten förskräcker honom. Men doktor Balthasar, som med tillfredsställelse lagt märke till hans sinnesrörelse, får plötsligt den ingifvelsen, att denna hans själs hälsosamma oro bör förökas. Han vet ett medel: den fångne har mycket att förebrå sig i sitt uppträdande mot grefve Hartvig Bernstorff.
En af dem har denna början; Hos Rikfens Ständer har Herr Bifkopen Doct. Almqvifi väckt fråga: en annan af Riks dagsjnllmågtige Jör Götheborgs Stad är,hos Rikfens Ständer anmäldt-, en tredje: åtfkiUige.Riksdags Fullmägtige inom Bonde Ståndet från Skaraborgs och öflergöthlands Län hafva hos Rikfens Ständer anmält. Äfven vid denna Riksdag och vid samma tillfäle, som den ifrågavarande anmärkningen gjordes hafva Expeditioner blifvit god.; kände, som haft ungefär lika uppställning. Hos Rikfens Ständer hafva RiksdagsFullniägtige jör Götheborgs Stad vid innevarande Riksdag anfört__ är början till en ibland dem. jag tror mig med det anförda hafva till - io8 Den 12 Maji f rn. räckeligen visat, att den gjorde anmärkningen icke varit grundad, om icke på tycke och smak; men jag åsyftar hvarken något personligt klander, ej heller ait inskränka någons rättighet, att anmärka hvad honom godt synes. Jag har härmed blott velat bereda någon uppmärksamhet för den vördsamma önskan, att man icke måtte, genom mindre väsendtliga anmärkningar, öka obehaget af det i sig sjelf otacksamma uppdrag, som är ExpeditionsUtskottet gifvet, att blott redigera andras tankar, med föga tillfälle tiil användande af egna. Om Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna, att jag bordt yttra mig, innan återremissen beslöts, får jsg till min ursägt åberopa icke något hinder af granlageriheten , som skulle förbjuda mig att söka förekomma beslutet, utan misstroendet till min egen förmåga, att oberedd framställa mina tankar till besvarande af anmärkningen. Herr Mant gömme, i?, Grift af: Vid Höglofl. Bevillningsutskottets nu afgifne utlåtande och förslag i afseende pågrunderne till den framdeles utgående Bevillriingen, har jag trodt mig böra vördsamt göra några anmärkningar.
Äfven några svaga försök till musikaliska aftonunderhållningar gjordes, men dessa blefvo af brist på musikaliska instrument och musikalisk begåfning bland Vegamännen väl bristfälliga. Någon lämplig direktör för teaterföreställningar efter engelskt-arktiskt mönster hade vi ej heller ibland oss, och äfven om så varit fallet, fruktar jag, att direktören här fått ganska svårt att samla de för hans upptåg behöfliga dramatiska talangerna. Den 17 febr. gjorde löjtnant Brusewitz en utflygt till Najtskaj, hvarom han meddelar följande: »Jag och Notti lemnade fartyget på eftermiddagen och kommo efter ett par timmar till Rirajtinop, Nottis hem, der vi tillbragte natten, tillsammans med hans tre yngre bröder och en sjuk syster, hvilka alla bodde i samma tältkammare. Genast efter ankomsten började den ene brodern göra i ordning hundselar och släde till följande dags färd, medan vi öfriga gingo in i det inre af tältet, der den sjuka systern låg, oklädd men omsvept med renskinn. Hon skötte tvenne tranlampor, öfver hvilka hängde två kokkärl, det ena en f. d. preservburk, det andra en f. d. pyts af jernbleck. En af bröderna kom in med ett tråg, hvaruti var Notti och hans hustru Aitanga. Efter fotografier af L. Palander. upplagdt ett stycke sälspäck jemte frusna grönsaker, hufvudsakligen pilblad. Späcket skars i omkring tumsstora tärningar, hvarefter en af bröderna gaf systern en god del af så väl späck som grönt. Först derefter utdelades maten bland de andra. Hvarje späcktärning inbäddades omsorgsfullt i grönt, innan den åts. När grönsakerna voro slut, fans ännu något späck, som gafs till hundarne, hvilka lågo i yttre tältet. Härefter spisades kokt refbensspjell af säl och till sist ett slags soppa, troligen af sälblod. Systern fick först och särskildt äfven af dessa rätter. Man bjöd också mig af hvarje anrättning, och det tycktes ej väcka anstöt, att jag icke antog anbudet.
Ständerna hellre ingå deruppå än på ett indragningssystcm. 2:0 Att Banken, som, efter min tanka, aldrig bör få tillstånd att för hvarken silfver eller sedlar försälja eller förpanta de fordringar, hvilka endast tillkommit pä grund af låntagarens förlitande till det aftal, eller hvilket Banken, men ingen annan, var fordringsägaren, deremot må bemyndigas alt, i den mån som silfverfonden hårdare anlitas, upptaga utländska lån i silfver, svarande efter 128 sk:s cours, icke allenast emot de 4>400!°00 r:^r Svenskt b:co, för hvilka Banken innehar Biksg.-Contts reverser, utan äfveu, om så erfordras, för de 6 millioner, som utgöra Bankens tillgångar i dels fastighetslån, dels odlingsoch dels s. k. silfverhår!. Då till ränta derför anslogs den ränta, Banken sjelf uppbär, och till amortissementsfond de 2 proc. afbetalning, som Banken tillkommer, så kan man ej betvifla, alt ju delta lånförslag skulle mötas af mera lätthet och visserligen mindre uppoffring, än samma tillgångars försäljning skulle medtaga. 3:o Alt bancovinsten må Banken förbehållas, dock så, alt den användes endast till fyllnad och förökning i förberörde amortissementsfond ät de här föreslagna lånen. Skulle dessa förslag vinna bifall, sä försvinner ej allenast allt behof af indragning, utan äfven behofvet af det creditiv, som Utsk. begär och hvars förgylda namn af crediliv ändå måste, i lyftningens stund, utbytas emot det simplare namnet af utländskt lån, hvartill det då öfvergår. Den 5 Maj e. ra. Emot dessa lån torde ninn invända, att den årliga, till utläridningen utgående räntan kominer att tynga det allmänna vexelbehofvet; men med full tillförsigt svarar jag, att den penning, som sålunda utgår, skall, örn icke genast, dock snart mångfaldigt ersättas af den förökade production, som skall följa på ett liberalare financesystem; då deremot productionen skall med hvarje år allt mer och mer aftaga, om ett indragningssystem införes.
M:t framstäld, hvarföre 'jag äfven yrkar bifall till den Kongl. Proposm i denna del. Hr Skogman: Om jag ville fullständigt besvara Gr. Anckarsvärds yttrande, skulle jag derigenom komma att vidröra en motion, som just nyss förevarit i Ekon.Utsk:ts afdelning, nemi. Hr Hjertås, L. J., motion om flottornas särskiljande. När vi komma till den, torde vara skäl ingå i mera omfattande organisationsplaner, men jag hemställer om det kan vara riktigt att gå dessa i förväg genom den lilla tillstymmelse til! reorganisation, som i detta förslag erbjudes. Hr Gr:n har talat om det folk, som användes i 1788 års krig, .Tåg har icke på mig sådana upgifter, att jag kan i detta fall lunna bestämda uplysningar, men säkert är, att flottan bestod till en betydande del af galerer, af hvilka hvar och en tog 300 man och icke förde mer än en kanon i elden. De togo circa 22.000 man. Att icke floltan kunde lenina allt detta manskap är ganska klart. Dessutom var icke hela denna galerflotta egentligen ämnad att strida till sjöss, utan att sätta trupper på laud. Hvad beträffar skillnaden i bemanning på kanonslupar och galerer, så går besättningen på en af de sednare till 300 man och på en slupbataljon till 800. Om man jemför förhållandet nu med hvad sorn varit förr, skall ruan finna, att dessa sista 9 åren har exercisen varit betydligt mera utsträckt än förut. Man säger ändock, att denna exercis blifvit tillbakasatt, men jag vet icke hvari den skall bestå, om ej i besättningarnes praktiska öfning, i målskjutning, rodd, landstigning o. s. v., hvaråt i synnerhet på sista tiden mycken upmärksamhet egnats. Något beror alltid på bataljonschefens individuella åsigt. Sålunda har man kanske kunnat anmärka, att väl mycken tid blifvit använd på infanteriexercis, som likaväl kan inläras på Skeppsholmen eller Ladugårdsgärdet, utan att man derföre behöfver utrusta något fartyg.
Medan Bismarck satt som preussisk förbundsgesandt vid det gröna diplomatbordet i Frankfurt, lefde Andrassy som politisk flykting dels i London, dels i Paris. Hans sympatiska, älskvärda personlighet och den nimbus, som omgaf frihetskämpen, förde honom i beröring med en mängd framstående män i den politiska och literära verlden. Från den af flyktingarne bildade revolutionskomiténs planer och förhandlingar höll han sig visligen undan; » det är ej nog att vara hängd, man bör ock höflig vara », måtte han hafva tänkt. Att han sammanträffade med Bismarck vid något af dennes besök i Paris, är väl ej troligt; men i motviljan mot Österrike hade nu ändå den preussiske förbundsgesandten narmat sig den ungerske patrioten, och på denna basis trädde de måhända under en följande tid i den första närmare beröringen med hvarandra. Efter några års landsflykt erbjöds det visserligen Andrassy att fritt återvända till Ungern; men han vägrade, emedan därvid var fast det vilkor, att han skriftligen skulle förklara sig ångra sitt deltagande i revolutionsrörelsen samt för framtiden afhålla sig från hvarje slags politisk verksamhet. Hellre än att på sådana vilkor återvända njöt han ännu någon tid umgängesnöjena i Paris. Utan vilkor fick han slutligen 1860 återvända till Ungern; Bismarck var då preussisk ambassadör i Petersburg. Genom oktoberdiplomet hade då det politiska lifvets åter-uppvaknande i Ungern blif vit möjliggjordt. Andrassy anslöt sig till Deaks nationela parti, som på laglig väg, utan revolutionära hjelpmedel, sökte verka för återställandet af ungerska författningen och i ej ringa mån lyckades. Han blef Deaksälskling och förtrogne samt spelade som sådan en framstående rol i det utskott, hvilket hade att uppgöra forsonings-vilkoren. Vid slutförhandlingarna, till hvilkas utgång han väsentligt bidrog, ådagalade han en så stor skicklighet och en sådan öfverlägsenhet i debatten, att han af Deak, och eä-kerligen ej af denne blott, betecknades som en » providen-tiel man ». I sitt parlamentariska uppträdande skildrades han af en samtida såhär: » Vältalaren söker man hos grefve Julius Andrassy för-gäfves.
Rådet yttrat sig icke kunna inse någon giltig orsak dertill, att för det en Stad vore Residénce för en Landshöfdinge, olikhet i rättigheter medborgare imellan skulle aga rum, 4:0 Den 28 Junit 1497 4:0 Af Herrar Lagmännen Nolleroth och Nensén, hvilke förklarat, det de vöre af enahanda tankar med Herr Commerce-Rådet Nordlindh; likväl med det tillägg af Herr Lagmannen Nensén, det han funne saken vara så mycket mera orimlig, som derigenom, äfven inom ett och samma Län, olikhet imellan Magistraternas rättigheter uppkomme, Till svar härpå får Utskottet vördsammeligen meddela, att då det med en vigtig Styrelse-Inrättning icke lärer kunna förenas, att ett Verk, auni i vissa Oeeonomien och Policen rörande afseenden står under Landshöfdingen* uppsigt, skulle i den Stad, der Landshöfdingen är boende, hafva rättighet att jemte honom utfärda pass för resande, en rättighet hvilken egenteligen tillkommer Landshöfdingen, såsom ägande högsta inseendet öfver Policen, så väl i Städerna som på Landet; anser Utskottet de gjorda anmäykningarne icke kunna föranleda till något annat yttrande i detta ämne, ån det Utskottet redan afgifvit, och hvilket af irenne Riks-Stånd är Rifallet. Stockholm den a t Juni 1815. På Höglofl. Ridd. och På Högvördiga Prestg Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. vagnar Brvn. Hesselgren. rå J4<jS Den 28 Juni.
Med den stora veneration, jag, i lika hög grad som någon annan, hyser för formerna, har jag icke, med eludering af formerna under några svepskäl, sökt genomdrifva de många nödiga och pyttiga anslag, som vid denna riksdag blifvit afslagna, ty jag respecterar formernas helgd så mycket som någon annan; men det gifves högre piigter än formernas bevarande. De äro religionens och moralitetens fordringar. Här är fråga, om 200 personers välfärd skall förspillas i brist af medel att sysselsätta dem; och är det på dessa moraliska grunder, som jag icke kan upphöra, så länge jag har äran att föra en stämma på detta rum, att yrka, det medel på ett eller annat sätt må anskaffas till fångarnas sysselsättning. StatsUtsk. har för ändamålet gjort en anvisning på 3:dje och 4*de hufvudtitlarnas besparingar. R. o. Ad. torde finna, att detta är detsamma som en anvisning på hvad som icke finnes. StatsUtsk. åberopar väl såsom skäl för afslaget å motionen, att statsregleringen redan är uppgjord och vunnit K. M:s nåd. stadfästelse, och att Utskts förslag til! reglering af Riksg.- contts utgifter numera äfven är af R. St., i afseende på det belopp, som derför kommer att anvisas, definitivt afgjordt; men StatsUtsk. hade bort hafva den godheten ihågkomma, att de aldrig kunna regleras så, att 8:de hufvudtiteln är begränsad, utan kunna dertill göras de tillägg, som erfordras. Således tror jag icke, att nämnde skäl, ehuru i alla andra frågor mycket gällande, i denna fråga kan vara deciderande; och är det med denna åsigt af ämnet från dess moraliska sida, som jag anhåller om återremiss af utlåt. Frih. Rantzou, Joh. Alb.: Jag beklagar verkligen den ställning, hvaruti detta anslag till Kungsholms fästning kommit; men på de skäl, som Utskts utlåt, innehåller, måste jag anhålla om propos. till bifall å utlåt., sådant det är. Hr Hjärne, Harald:
N:o 37. l edan fattade beslut. Föredrogos ånyo och lades till handlingarna Oecon.- Utskts d. 3o sistl. Juni e. m. på bordet lagda utlåtanden: JN:o 84. rör:de anmärkningar vid betänk. N:o 58 i anledn. af vackt motion om en författnings utfärdande, hvarigenom lönen för pastorernas ndjuncter eller vicarier bestämmes att alltid vara en i denna författning fastställd del af pastoratets kända inkomst; N:o 85. i anledn. af' gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 3o, rör:de vackt motion, att Förvalta, al Sjöa ren - a3fi Den S “ 11! i,' derna nia t fe upplösas ocii cje-ss göromål till K. KrigsCdlhm öfverflyttas; N:o 88. i anlgdn. af anmärkningar vid utlåt. N:o 62, röy:de väckt fråga om befrielse för allmogen pä Gottland från skyldigheten att bygga och underhålla boställshus åt tul|betjeningen vid landtbamnarna derstädes. Ånyo föredrogs Oecon.-Utsk:s d. 3o sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 87 i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 44? angtde utsättande af en be-? Jöning för författandet af en lärobok i Christendomen föy menige man. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Till Kongl. Svea Hofrätt hade advokatfiskals-embetet derstädes, jemte ett den 10 Juli 1843 afgifvet memorial, inlemnat åtskilliga af häradshöfdingen i Frösåkers med flera Häraders domsaga i Stockholms län, lagmannen C. G. Barthelsson, å Frösåkers Häradsrätts vägnar, underskrifna och utfärdade fastebref, försedda med anteckningar angående för ett hvar af dem beräknad lösen och slämpladt papper på följande sätt, nemligen: ett fastebref af den 2 Oktober 1829 å ett sjettedels mantal Warsvik, derför betingad köpeskilling utgjort, jemte lagan och andra förmåner, 1511 R:dr 5 sk. 4 r. riksgäldssedel-, lösen 5 R:dr och stamphult papper 2 R:dr 18 sk., ehuru sådant papper funnes bilagdt endast för 1 R:dr 28 sk. banko; ett fastebref af den 1 Februari 1834 å likaledes ett sjettedels mantal Warsvik, köpeskillingen, jemte lagan och andre förmåner, utfäst lill 666 R:dr 32 sk. banko, lösen 4 R:dr 45 sk. och stämplad t papper 2 R:dr 12 sk., fastän bi lagda stämpelpapperet endast uppgick lill 1 R:dr 24 sk. banko; ett fastebref af den 20 Juni 1835 å ett fjerdedels mantal Kohlvik, köpeskillingen utgörande 2666 R:dr 32 sk. banko, lösen 7 l»:dr och slämpladt papper 5 R:dr 18 sk., men det bilagda endast för 3 R:dr 28 sk. banko; ett fastebref af den 7 Maj 1839 å två mantal rusthåll
Då Häradsrättens ifrågavarande domslut, i begge nu anmärkta hänseenden, var stridande emot bestämd och tydlig lag samt förthy påkallade laga beifran samt rättelse till undanrödjande af dess verkan, i fall den sakfällde skulle ånyo för tjufnadsbrott tilltalas, uppdrog jag, medelst skrifvelse den 16 Augusti 1842, åt advokatfiskals-embetet i Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge att emot tillförordnade domhafvande!!, under hvilkens ordförande Häradsrättens ifrågavarande olaga dom blifvit fattad, inför Kongl. Hofrätten anställa och utföra den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet föranledde, samt dervid tillika yrka, alt Häradsrättens utslag måtte, såsom lagstridigt, till all kraft och påföljd för framtiden undanrödjas; hvarjemte tillfälle borde beredas Lindström att blifva hörd, om han för det honom öfvergångna olagliga lidande gjorde anspråk på upprättelse och ersättning. Sedan emedlertid Lindström ånyo blifvit vid ofvanbernälde
Mellan dessa föräldrar, som voro hvarandras diametrala motsatser skulle nu barnet delas; 6 timmar om dagen m r hon sin mors egendom och som modern erhhllit en för sin tid ovanligt god uppfostran, undervisade hon sjalf dottern. Uen, berättar denna: " Under min fritid stal jag mig alltid till att vara samman med min far. Han hade tv&amp; egenskaper, som locka.de mig oemotståndligt: sinne för friluftslif och förmaga att berätta. Han lärde mig rida., brottas, skjuta med pistol m. fl. manliga idrotter; han behandlade mig i det hela taget som en pojke. " - Vid hans melankoliska berittelser griit flickan hejdlöst, men så fort hon befarade att modern kunde se henne och fadern, gled hon ned från hans kniin och när moderii frAgacle hvarför hon grktit, svarade hon: for ingenting. " Oftast låg det emellertid öfver det, han berättade, en oemotståndlig, smittande humor; och det humoristiska elementet drog mig alltid mer %n det tragiska. Min mor var alltid tragisk, strgngt tragisk, utan tikar. Som barn hörde jag henne ibland yttra, att hon gratit som ung. J a g trodde henne icke; det föreföll mig lika omöjligt, som underverken i bibli ska historien, hvilka jag icke heller trodde på. Mina, föraldrars. ömsesidiga fiendtlighet gjorde min stallning ' till dem båda skef; jag ville stå väl med dem båda - och jag tvangs att ljuga för dem båda. Denna barndomserfarenhet har, sedan jag blifvit - vuxen, gjort min sanningskärlek nästan brutal. I det hela ha de egendomliga förhållanden, under hvilka jag växte upp, sedermera lemnat djupa sp&amp;r i mitt lif J a g tvingades att vara som en gammal inaniiiska, när jag var barn, derför har något af barnnaturn glömt sig qvar djupt inne i mig. J a g kan ' vara konventionel i mitt satt, men jag blir det aldrig i mina känslor och min tankeghng. n Redan långt förut har Ernst Ahlgren (i E n Realist) skildrat detta sitt barndoms dubbellif och i några skizzer i den efter hennes död utkomna samlingen (Från Malmö, Ur mörkret, Tre) får man också en inblick i den slutna barnasjalens lidelser och lidanden.
Konungen en viss latitude att göra undantag , dels 1 afseende på särskilta förtjenster, dels i afseea - Den 8 Junie. m. 163 de på andra förhållanden af torftighet och behof. Det var då naturligt, att Konungen, med uppmärksamheten pä de af Riksens Ständer gitne anledningar, skulle förena den, på de personers särskilta belägenhet, som vid detta tillfälle komma i fråga och på hvad som förr i dylika fall blifvit iakttaget. Det befanns vid trn lersöknirigarne om detta sednare, att dådet nästan allod varit vanligt, att de som hade Löner på Stat tält behålla dem, hade d-s.sutom vid särskildta tillfällen vissa personer fått större pensioner i förhållande till deras behof eller förtjenster samt de förmåner de förlorat. I följe af dessa säl• des förenade afs :enden, blef den principen vidtagen3 att i allmänhet endast bibehålla hvar och en vid den honom på Stat anslagna Lön, och att göra undantagen så få Sorn möjligt. I enlighet härmed blef ibland Mankönet Hans Éxcellénce Qrefve IVnchtmeiiter den enda af Hoffolket, söm utöfver sin lön fick ersättning för andra förlörade fördelar, såsom equipage, m. m. De öfrige, hvilka ert Sådan förmån tillädes, ärö Fruntimmer, hvaraf de flesta äro medellösa Behofvet hös dessa , förtjensten hos den förstnämnda synes fullkomligen rättvisa dessa undantag. Det är svårt att säga något mer, efter hvad sorn nyss förut orri Hans Excellence Herr Grefve C. A. Wachtmeister s förtjenster blifvit sä väl arifördt; Mert hvar och en som läst 1789 års RiksdagsProtocoll och påminner sig de uppoffringar Hans Excellence Grefve Wachtmeister då gjorde, skall lättligen finna, att örn då blifvit fråga otrt hans pension, hade, i stället att indraga 164 Den 8 Juni. den, den allmänna önskan säkerligen varit att den blifvit fördubblad.