Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareStåndet afgifvet Memorial , S Stadens Invånares vägnar, till Rikets Höglofliga Ständers behjertande hemställt, att då Stads, och Kyrko-Cassorne för närvarande vöre behäftade med skuld af omkring 94,000 Rtdr Råneo, och det, i Invånarnes närvarande belägenhet, blefve svårt att utgöra de ökade skatter, som till dessa Cassör borde eiläggas,' Borus Stads Invånare alitsa, m ute varda för Tio ars tid bejrtade frän ali Bevillning för Egendom, Rörelse och Person, hvarigenom, I Motionairens tanka, skulle åt Samhället be« redas en uppmuntran, att med desto krafti. gare steg närmas det mål, som åsyftade ej mindre Statens än enskildt gagn, och hvar., ifrån det så plötsligt genom alne förstörande eldsvådor blifvit störtadt i den yttersta van» magt. Bilu till Riks St, Prof. 1828 och 1329» yte Sanni, S Qo. Efter dertill gifven anledning, har Herr Memsen, under ärendets behandling i Bevillnings Utskottet, meddelat åtskilige, till en del på officiella hand'ingar grundade, upp» lysninear; deraf Utskottet inhemtat hurusom den diiecta förlust, som, i och för uppbrände hus och lösören, vid 182 2 års elsvåda dräll* bade Staden Borås, efter afdrag af Brandförsäkrings-ersättning och välgörenhets bidrag, uppgått till R:dr 175,435» och förlusten vid 1827 ^rs eldsvåda, med enahanda afdrag, utgjort - 194,716, eller tillsammans R:dr 370,151. Af de hus, som voro uppförde å Stadens 386 st.
af K M 7 Kungsgatan 7 (Postafgiften inberäknad) Dagliga upplagan: Veckoupplagan: kr. 2: — 1 år kr. Lösnummerpris 7 ö r e. Anny Wothe. Innehåll: Inledning. Hvad är lycka? Kärleken. Pligten. Arbetet. Tron. Hvari består qvinnans lycka? Lämpar sig särdeles väl till present för vuxna döttrar och unga fruar. — Pris: 80 öre. [21] c sina d a Tullskyddsvänlig — fosterländsk. Qvixnisiris lyclsa. O * Fersenska Terrassen Omvexlande, v ä l utarbetade artiklar p å skilda områden. Snabba notismeddelanden. Detta förhållande talar! m Kronor Svenska Dagbladet skall fortfara att ärligt men humant förfäkta de nationella och tullskyddsvänliga idéerna. Den inländska och unionella politiken göres till föremål för talrika ledande uppsatser. Snabba och rikhaltiga korrespondenser och notiser från inoch utlandet. Två följetonger: en anordnad för urklipp och en innehållande kortare berättelser. Literatur och konst behandlas med sakkunskap och oveld. Affärsoch sjöfartsunderrättelser fa såsom hittills sin särskilda, rymligt tillmätta plats. Den legala afdelningen är fullständigare än någon annan tidnings. V Å R T tusen att utbetalas i händelse af dödsfall, som omedelbart föranledes af en under år 1888 genom yttre, våldsam orsak vållad kroppsskada, så vida dödsfallet inträffar inom sex månader efter skadans timande. För ersättningens utbekommande erfordras att genom aflemnande af prenumerationsqvitto styrkes, att den aflidne var ensam prenumerant i eget namn för hela året 1888 på ett exemplar af tidningen. Postafgiften y — 50 50 20 Olycksfall-Försäkrings-Aktiebolaget Landsortsupplagan: Innehåller Stockholms kommuns annonser. Helt år Kr. delar. Stockholmsupplagan: Dagbladet inbjuder härmed till prenumeration för år 1888. Prenumerationspris: i Stockholm: landsorten: Sveriges största Stor anhonser som b e r ö r a familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom 8. I DUN Jacobson Junior &amp; Comp.
Till ersättning åt Carolinska Mediko-kirur giska institutet för upphörd arrendeafgift för en till Serafimer-Lasarettet upplåten och för dess tvättinrättning begagnad plats, tillhörande nämnde instituts egendom, hafva Rikets Ständer anslagit en denna arrende-afgifts årliga belopp motsvarande summa af Tvåhundra R:dr, hvilken, intill dess Rikets Ständer framdeles kunna besluta om sagde anslags uppförande på institutets stat, bör, på sätt Kongl. Majit i Nåder förordnat, af Riksgälds-kontoret årligen utbetalas. § 135. För hospitalsf ondens understödjande och inrättandet af ett hospital vid Stockholm, samt för utvidgning och förbättring af hospitalerna i Wadstena, Götheborg och Hernösand, hafva Rikets Ständer beviljat följande anslags-summor, hvilka, under den tid innevarande Riksdags statsreglering kommer att omfatta, eller åren 1835, 1856 och 1857, böra, i mån af behof och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrifter, utaf Riksgälds-kontoret utbetalas, nemligen: l:o till betäckande af den brist, som i hospitalsfondens inkomster kan uppkomma för bestridande af nödiga utgifter till hospitalernas underhållande och hospitalsvårdens förbättring, ett fortfarande, emot redovisnings-skyidighet beviljadt, årligt anslag af högst Tjugefemtusen R:dr; 2:o till ett hospitals för sinnessjuke uppförande å lägenheterna Hedvigsberg och Conradsberg på Kungsholmen invid hufvudstaden, en årlig anslags-summa af 75,000 R:dr, eller tillsammans för åren 1855, 1856 och 1857 Tvåhundratjugefemlusen R:dr; och 3:o för utvidgning och förbättring af Wadstena, Götheborgs och Hernösands hospitaler, ett årligt belopp af Femtiotusen R:dr, eller för ofvannämnde statsregleringsperiod Etthundrafemtiotusen R:dr; hvilken summa Kongl. Maj:t för de särskilda byggnads-företagen eger disponera i den ordning, Kongl. Maj:t finnér lämplig. § 156. Efter derom under innevarande
Ständer derom föreffriswa de personer'och menighcker, som ester hittills gällande författningar sadane Kronans tillhörigheter un innehafwa och nyttja, likwäl komma att njuta laglig rätt derä till godo; Ty lära Riksens nu församlade Ständer, icke wara mindre rättwise eller sorgsällige om Den i6 December. 1109 om den allmänna säkerhetens orubbade bibehållande, än Riksens Studer, wid 1769 ärs Riksdag, pä ett Deras wigtlga kall wärdigt säte till efterdöme ädagalågt; men om emot förmodan »agon fräga widare ffnl» le äga rum, huruwida min pä god kro förwärfwade arrende-rättighet kill Laholms Kungs Ladugärd, kan sä hafwa bestånd, om Konunga Försäkran, grfwen i en tid, dä desposirionen af Kronans Domainer obestridligen tillhörde Regenkeu, och allmänna författningar härom af Honom utfärdades och efterföljdes, kan sakna den kraft och anseende, som dermed warit wanligen päräknad, och om dek contract, som ett NiketS Collegium i följe deras utfärdat, utan att wara förwarkadt, skall nplösas emot ena conrrahenteuö wilja och i saknad af dest medgiswande, sä torde hwad arrende af Laholm angar, derunder ä ena sidan Kronans och ä Len andra utta enskilda rätt bero, Riksens Högloft. Ständer lika nplyst som rättwist finna för godt att öswerläw.na plöjningen deraf, huruwida min arrenderättighet mä wara förwerkad eller böra uphöra, till den Domstol, som enligt Lag och Författningar bör nptaga och afgöra twister af sadan beskaffenhet, pä det jag der widare mä kunna förete och utföra de skäl svin jag till styrka för min förmenta rätt äger, och således fä begagna den rättighet som Arrendatorer af Kungsqärdar i allmänhet genom den lill efterrättelse tjenande Kongl. Kungörelsen af den 17
Hr von Hartmansdorff har anfört, att under den tid han var tjenstgörande i Sundhets-Kolhm, tyckte han sig der förmärka brist på juridisk kunskap hos ledamöterne vid ärendernes behandling, hvarföre han ansett det vara godt, om Sundhets-Kolhm hade en juridiskt bildad Chef. Härtill tillåter jag mig alt svara, alt under de 15 år jag varit ledamot i delta lös Den 1 September. Koll:m samt der föredragit de vigligaste af der förekommande mål, eller de medico-legala, har jag haft den tillfredsställelsen, och jag tror Kolhm äfven förut haft den, att ingen klagan å domstolarnes sida försports öfver de yttranden, Sundhets-Kolhm i dessa grannlaga mål afgifvit. Under denna lid har icke heller, mig veterligen, i afseende på de administrativa åtgärderne, annat sports än att de blifvit behörigen handhafda. Kolhm har åtminstone haft den lyckan alt undgå anmärkutr håde af Kammar-R:n och R. St:s revisorer; så att erfarenheten icke synes visa något behof af en juridiskt bildad Chef för de till detta Kolhm hörande ärendens tillbörliga handläggning, såsom Hr von Hartmansdorff tyckes antaga. •lag bör icke heller med tystnad förbigå Hr von Hartmansdorffs yttrande, att jag skulle hafva underlåtit att taga kännedom om Betänk. och den lill grund derför väckta motionen. Så är icke förhållandet. Jag har genomläst både Betänk, och motionen, ifrån början till slut, och tror mig rätteligen hafva upfattat dem. Jag har för_ öfrigt ingalunda sagt, alt Ecclesiastib-Ko!I:ii alla afdelningar ovilkorligen skulle ingripa i medicinal-ärenderne, ulan jag yltrade, att om afdelningen för dessa ärender skulle arbeta och handla sjelfständigt och oberoende af de öfriga, det Ijenade lill intet att sammanföra den med dem och alt om alla afdelningarne åter skulle arbela tillsammans, endast olägenheter deraf skulle upkomma.
Den 12 augusti seglade vi fortfarande genom betydliga fält af spridd drifis, som dels utgjordes af grof gammal is, dels af mycket sönderfrätt årsis. Den bildade dock icke något allvarligt hinder för framkomsten, och sannolikt skulle vi närmare stranden till och med haft fullkomligt isfritt vatten, men det var naturligtvis icke rådligt att i dimma och okändt farvatten, utan att af nöd vara dertill tvungen, gå allt för nära land. En mängd fisk (Gadus polaris) syntes öfver foten af en stor grundis, vid hvilken vi för några timmar lade till. Följande dag sågo vi vid en af holmarne, der vattnet var mycket klart, hafsbottnen beströdd med otaliga döda fiskar af samma art. Förmodligen hade de omkommit af enahanda orsak, som ofta dödar fisken i Ob i så stor mängd, att vattnet förpestas, nämligen deraf att ett större fiskstim blifvit af is inneslutet i ett trångt hål, der vattnet, då dess yta tillfrusit, ej mera kunnat genom absorption ur luften ersätta det förbrukade syret, och der sjelfva fisken sålunda bokstafligen drunknat. Jag nämner detta obetydliga fynd af några sjelfdöda fiskar, emedan sjelfdöda ryggradsdjur, äfven fiskar, ytterst sällan träffas. Dylika fynd förtjena derför med vida större omsorg antecknas, än t. ex. välkända djurformers uppträdande i granskapet af ställen, der de setts tusen gånger förut. Under mina nio expeditioner till de arktiska trakterna, der djurlifvet om sommaren är så ytterligt rikt, har det här nämnda fallet varit ett af de få, då jag träffat lemningar efter bevisligen sjelfdöda nutida ryggradsdjur. Nära jagtplatserna ser man nog lemningar efter en eller annan af skottsår död ren, säl, räf eller fogel, men någon sjelfdöd ren har jag aldrig sett på Spetsbergen, ej heller någon sjelfdöd isbjörn, säl, hvalross, hvithval, räf, gås, alka, lemmel o. s. v.199 Isbjörn och ren finnas der dock i hundratal, säl, hvalross och hvithval i tusental, foglar i milliontal. Otaliga af dessa måste dö »naturlig» död. Hvart taga deras kroppar vägen?
Ofta följdes den, att inga andra fordringar alfördes bland de osäkra, än sädane på hvilka man hade all sannolikhet alt förlora största delen af fordingsbeloppet. Med full säkerhet tror jag mig således kunna påslå, att mångå af Bankens diskonters s. k. säkra fordringar äro sämre än flere af Manufaktur-diskontens osäkra, och skulle man vilja bringa denna benämning i de olika verken till någon likhet, borde de förras nära nog hela lagsöknings-batans, med undantag endast för de sista 3 å 4 månaderne, öfverföras till osäkra fordringar. Jag öfvergår nu till utredning af den frågan, huruvida det speciela förhållandet för de 2:ne åren 1847 och 1848 rättfärdiga det omdöme, att en sådan försämring af Manufaktur-diskontens fordringars beskaffenhet inträdt, hvilken påkallade en förändring i de gällande stadganderne för utlåningen. Under åren 1847 och 1848 .inträffade väl en skenbar försämring af 27,811 r:dr, skillingar och runstycken ej uptagna, då man äfven inbegriper de afskrifna fordringarne, men följande året 1849 nedsattes beloppet af de osäkra fordringarne från 182,801 r:dr till 165,633 r:dr, eller med 16,168 r:dr, så att om man äfven afräknar 50,647 r:dr, som samma år afskrefvos, 11,104 r:dr under året mera ingått å osäkra fordringar, än hvad som afskrifvits eller från säkra dertill öfverflyltats, d. v. s. att kontorets ställning vid årets slut visade sig 11,104 r:dr bättre 488 Den 15 Mars e. m. än vid dess början. 1850 års resultater äro ännu ej med full visshet kända, då bokslutet ej ännu är uprättadt. De näst föreg:de 10 årens räkenskaper utvisa följande förhållanden: Säkra Osäkra Afskrifningar fordringar. fordringar. UDder året.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att vid föredragningen af detta betänk, finge så tillgå, att §§ i det af Utsk. framställda lagförslaget, hvar för sig upplästes för alt utgöra föremål för discussionen, men serskilda propos:r framställdes endast i afseende på de §§, hvilka blefve föremål för anmärkn:r, och för de öfriga §§ propos., sedan lagförslaget blifvit genomgånget på en gång framställdes. Härvid ropades ja, hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Äng., yttrade: Jag samtycker gerna dertill men anhåller tillika att om något prot.utdr. ankommit från BorgareSt. ronde denna fråga, nämnde Stånds beslut måtte vid föredrag:n af hvarje punkt tillkänuagifvas. I anledn. häraf tillkännagaf Hr. Gr. o. Landtm., att BorgareSt. utan förändring godkändt de första 17 §§ af Utsk:s förslag, samt att jemte de §§, hvilka BorgareSt. ansett böra förändras, de derom af samma Stånd fattade beslut skulle blifva uppläste. 1 8. 334 Den 18 September. Hr von Hartmans dorff: Litt. d lyder som följer: ”den persons namn, till hvilken eller hvars ordres vexeln skall betalas”. Jag tviflar på om det ordet ”person” rätteligen bör stå der. det synes innebära en otydlighet. Fordom brukade statskont. och hvarjehanda andra korporationer draga vexlar eller köpa sådane. Dessa blefve måhända förhindrade, att så göra, ifall den nu föreslagna redaktionen antoges. Detta hinder skulle dock försvinna om man uteslöle ordet ”person” och endast satte: ”dens namn etc.” hvilket enligt min tanka vore håde bättre och riktigare. Denna anmärkn. gäller naturligtvis såväl för litt. d som för litt. «, der det slår på samma sätt. Gr. Sparre, Erik: Det är visserligen sannt att om Utsk. blott begagnat uttrycket dens namn och uteslutit ordet ”person”, så skulle betydelsen blifvit densamma; men någon otydlighet uppstår icke genom ordet, person.
Då erfarenheten visat, att Riksdags-göromålen omöjligen hinna ordentligen afslutas på fyra månader, anser Utskottet således en längre tid för Lagtima Riksdags fortfarande hafva bordt i Propositionen utsättas, och derjemte säkerhet gifvas Riksens Ständer, att, efter den lagliga tidens förlopp, icke kunna öfverraskas med Riksdagens upplösning. Det är väl sannt, 8 Constitutions-Utskotlets Memorial, N\o 27. att i förslaget till ändring af 109 §. Regerings-Formen, rum blifvit leinnadt för insättande af den tid, som, med föranledande af Utskottets förslag i dess Memorial N:o 14, kan komma att bestämmas. Men Riksens Ständer hafva icke någon säkerhet, att hvad af dem härutinnan varder för deras del bestämdt, skall erhålla Kongl. Maj:ts sanction. Helt annat hade förhållandet derföre varit, om förslag i detta afseende blifvit i Kongl. Maj:ts Proposition inlaget. Skola Riksens Ständer, enligt hvad förslagen till ändring af 49 §. Regerings-Formen och 2 §. Riksdags-Ordningen innefatta, afstå deras motionsrätt vid Urtima Riksdagar, så hade Riksens Ständer, i Utskottets tanka, bordt åtminstone såsom ett vederlag erhålla den möjligen största säkerhet att vid Lagtima Riksdagar hinna inom behörig tid sluta sina egna göromål och afgöra de frågor, som inom Stånden blifvit väckte. Sådant hade säkrast kunnat ske derigenom, att Kongl. Maj:t föreslagit en ändring i 56 §. Riksdags-Ordningen, hvarmedelst Kongl. Maj:ts Propositions-rätt blifvit inskränkt till likhet med hvad rörande tiden för motioners väckande inom Riks-Ståndcn är stadgadt. Uti 56 och 81 §§. Regerings-Formen, samt 29 §. Riksdags-Ordningen är sådan ändring föreslagen, i följd hvaraf beredde Grundlagsändringsförslag ej skulle vid Urtima Riksdag, utan först å nästföljande Lagtima, få delinitift antagas.
Uti häröfver från Kongl. Maj:ts och Rikets kammar-kollegium och statskontor infordrade serskilda underdåniga utlåtanden, hafva bemälde embetsverk sammanstämmande yttrat den mening, att ifrågaställa upplåtelse under nu löpande arrendetid eller till midfastan år 1853, vöre beroende af den öfverenskommelse i detta hänseende, som med arrendatorn redan blifvit eiler vidare kunde varda träffad, och att, så vidt den underdåniga ansökningen afsåge församlingens dispositionsrätt till den begärda jordrymden jemväl för framtiden, det nyttiga ändamålet och afsöndringens obetydlighet syntes kunna föranleda nådigt bifall till den underdåniga ansökningen, med förbehåll, att, till framtida efterrättelse, den afsöndrade jorden blefve på församlingens bekostnad af landtmätare afmätt, samt å charta lagd o>ch beskrifven; att, efter af vederbörande kronobeljente upprättadt förslag, en årlig afgäld i sparmål eller viss annan räntepersedel, lämpad efter den afsöndrade jordens 14 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, No 5r. rymd och beskaffenhet i förhållande till hela hemmanet samt deraf utgående arrende och öfrige onera, af Kongl. Maj:ts befallningshafvande bestämdes; samt att den afgäld, som lägenheten åsattes, borde af församlingen utgöras tili boställsinnehafvaren, antingen in natura eller efter markegång enligt författningarna och vidtaga vid nu gällande arrendes utgång, hvarigenom således afgälden af ifrågavarande tunnland jord jemväl framdeles komme att ingå uti förmånerne af bostället och inverka på blifvande arrendeafgifter af detsamma. Efter öfvervägande af hvad härvid förekommit och enär upplyst blifvit, att f. d. mönsterskrifvarebostäilet Selleberg Börje Olofsgården är för invalidhusfondens räkning åt enskild person utarrenderadt intill midfastan år 1853, har Kongl. Maj:t uti nådigt bref till
N:o 290, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Slån den att förena sig i det, vid föredragningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ut skottets Betänkande N:o 90, i anledning af väckte motioner om ändringar uti Kongl. Instruktionen för Förmyndare-kammaren i Slockholm den 9 April 4850, al BorgareStåndet, för dess del, med underkännande af Betänkandet, fattade beslut, alt Rikets Ständer måtte bos Kongl. Majit anhålla, alt Kongl. Majit läcktes låta den år 4850 utfärdade Instruktionen för Förmyndare-kammaren i Stockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller förändring, hvartill omständigheterna och billighetens kraf kunna föranleda; länn Ridderskapet och Adeln, alt, då berörde Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet samt Bonde-Ståndet, enligt ankommet Protokolls-utdrag, låtit vid Utskottets derutinnan gjorda hemställan bero, och således frågan genom 2:ne Stånds beslut redan blifvit med Rikets Ständers rätt afgjord, denna inbjudning ej kunde antagas och förevarande Protokolls-utdrag ej föranleda lill annan åtgärd än alt läggas lill handlingarne. Vrån Högv. Presle-StAndet. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskollels nedannämnde Memorial: Nio 4 5, med förslag lill ändring i 42 § Regerings-Formen, angående
Motionerna hafva också alltid framställt det så, och tyckts visa, attTackjernsBergslagerne allmänt trott, att deras enskilta intresse, för oss lika dyrbart som Stångjerns-idkarnes, skulle vinna af lånerättighetens beviljande; och så väl Herr Hjerta, som Herr Tham, torde ursäkta, om BancoUtskottet har mera förtroende till alla dessa Riksdagsmans från sjelfva Bergslngerne sammanstämmande yttranden om deras orters behof, än de åsigter nämnde Herrar i detta afseende kunna ega. BancoUtskottet har till grundsats antagit, att likasom man i vårt H a 11- Den i4 Augusti e. m. 177 handelssystem afvikit från den gamla grundsatsen , att genom stora privilegier och tvångslagar m, m. företrädesvis uppmuntra de näringar, som äro föremål för exporthandel, (ehuru inrikes handeln i alla länder i vigt mångdubbelt öfverstiger den yttre, ) så skulle man vid Bankens lånerörelse endast afse b vad som vore öfverensstämmande med naturen för en sådan, samt landets allmänna behof, och då vi funnit, att, under iakttagande af samma försigtighetsmått, Tackjern kan med lika liten våda belånas som Stångjern, hafva vi tillstyrkt denna belåning; ty sedan Tackjernsbandeln nu mera är lika fri, som Stångjernshandeln, och Tackjernet eger samma säkerhet, samma fasthet och samma oföränderlighet, som. Stångjernet, har BancoUtskottet icke trott sig finna något hinder möta mer belåningen af den ena varan än af den andra, då samma försigtighetsmått blifvit föreskrifna att vidtagas för Tackjernet, som för Stångjernet. Man har klandrat Utskottet, för det Utskottet tillstyrkt, att belåna Tackjernet efter tvåtredjedelar af tiondepriset. Det Var just för att förhindra förlust för Banken, som Utskottet med afseende på olika Tackjernssorters olika värde stadgat belåningen olika, och inskränkt belåningstiden till endast 9 månader, ehuru belåningen å Stångjern kan utsträckas till 21 månader.
(Rgs. A fel.) Efter omförmälande af Rikets Ständers beslut vid 1844 och 1845 års riksdag, hvarigenom stiftskyrkans i Hernösand, under ilera föregående riksmöten framställda och af Ri - 20 SlatsUlskotlels Utlåtande, N:o 70. kets Ständer gillade, anspråk att komma i åtnjutande af de 124 tunnor domkyrkospanmål, sorn från Hernösands stift utginge till Upsala domkyrka, biel' underkändt, och förstnämnde kyrka således gick miste om den tillgång, hvilken var påräknad för återbetalningen af de för kyrkans ombyggnad, utöfver kyrkokassans behålluiag och församlingens egna tillskott, erforderliga och genom lån anskaffade medel, har herr G. P. Rönblad uti en inom borgare-ståndet väckt motion, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja afskrifning af det vid sagde riksdag Hernösands stadsoch Hernö landsförsamling, för denna kyrkobyggnads fullbordande, beviljade lån af 40,000 R:dr; hvilket lån efter 5 års förlopp borde återbetalas med 5 procent årligen af den ursprungliga lånesumtnan; dervid 3 procents ränta för det återstående kapitalbeloppet skulle beräknas. Såsom skäl till den sålunda föreslagna afskrifningen, har bemälte motionär hufvudsakligen anfört: att, fastän alla andra stiftseller domkyrkor i riket åtnjöto betydliga årliga statsanslag, voro endast 33 tunnor 1§ kappe korn anslagna för Hernösands kyrka, hvilken inkomst blott kunde beräknas till 220 ndr årligen 'och icke ens skulle vara tillräcklig för kyrkans underhållande, samt följaktligen än mindre lemna något öfverskott till byggnadsfond; att öfriga domkyrkor, åtminstone till största delen, voro uppbyggda på allmän bekostnad; att det syntes obilligt och orättvist att Hernösands stadsoch landförsamling skulle vidkännas hela kostnaden för dervarande stifts-kyrkas uppbyggande; samt att derest den oväntade utgången af frågan angående Hernösands stifts domkyrkospanmål kunnat förutses, församlingen, vid kyrkobyggnadens företagande, säkerligen mera afsett sina tillgångar, än uppfyllandet af sin önskan att stiftsstaden skulle komma att ega en prydlig domkyrka.
Ekon.-Utsk:ts den 3 dennes bordlagde Betänkm: N:o 118, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen; samt N:o 119, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående handelsoch näringsrätt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. fil e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 1 prot.-utdrag för den .“5 och 6 dennes samt pleni-prot:t lör den 21 sistl. Mars. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa följ:de tillkännagifvande: Vid allmänna Institutet för döfstumma och blinda anställes Måndagen den 15 Juni kl. 5 e. m. ofTenllig examen; till bevistande hvaraf härmed, enligt föreskriften i det för inrättningen utfärdade nådiga reglemente, vördsamlingen inbjudes. Upplästes ett af Hr Bogeman, Carl Adolf, ingifvet mern. af följ:de lydelse: Hindrad att vid riksdagen mig vidare infinna, anhåller jag ödmjukligen att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats såsom ledamot af Banko-Utsk:t. Härtill lemnade R. o. Ad. sitt bifall. Hr Skjöldebrand, Erik, hade inlemnat ett mera., som nu upplästes och lydde sålunda: För tillfället sjuk och dessutom hindrad af tjenstgöring, nödgas jag alsäga mig förtroendet att vara Suppleant i RankoUtsk:t och Bänkman inom 21:sta Bänkm:s-Ald:n med vördsam anhållan att, detta oaktadt, varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Sedan denna anhållan jemväl bifallits, anmodade Hr Gr. o. Landtm. R. o. Ad:s Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk:t efter Hr Bogeman och en suppleant i samma Utsk. efter Hr Skjöldebrand.