Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad var väl na!ulligare, än att, när spannmåls upplag 1'nnnos, 09 H. 4 5o Den 19 Augusti. man använde desse vid förefallande behof, i följd af inträffad missväxt. — Orsaken till dröjsmålet med utredningen har Utskottet äfvenledes redan uppgifvit, nemligen att priserne blifvit nedsatte, och att Landsliöfdingarnes redovisningar och räkningar måste omgöras. — För öfrigt anhåller äfven jag, att de vid Utskottets Utlåtande här gjorde anmärkningar måtte Utskottet, till besvarande, meddelas. Herr Crusenstolpe s Magnus Jacob: I anledning af den blygsamma dedication Herr Rosenblad behagat till mig göra af sitt sista yttrande, får jag erindra, att då min anmärkning gick ut derpå, att Utskottet icke tagit kännedom om förhållandet med den anmärkta omständigheten, så torde Herr Rosenblad, ehuru han numera har den äran att vara vald till Ledamot i Förstärkta StatsUtskottet, icke kunna i denna sak å StatsUlskottets vägnar meddela någon nöjaktig upplysning i den fråga, hvarpå jag sökt fästa uppmärksamheten rörande ifrågavarande ärende. Friherre Ridderstolpe_, Fredrik: Jag hade ej ernat yttra mig uti ifrågavarande ämne; men då här blifvit så mycket taladt om förhållandet med spannmålsförsäljningen i Westmanland, är det min skyldighet att derom yttra några ord. Kongl Maj :ts befallning till Styrelsen för Maga - Den 19 Augusti. Si zinslnrättningens Utredning, att spannmålslagren skulle så försäljas, att deraf icke uppkom någon menlig verkan till nedsättning i allmänna spannmålsprisen, var, i min tanka, ett nytt bevis på Konungens vishet och omtanka för det allmänna bästa. Men härmed öfverensstämde icke UtredningsStyrelsens mig gifna föreskrift om försäljningen. Då jag erhöll densamma den 5 December, var knappt en månad förfluten efter Markegångssältningen, hvilken borde vara enlig med de i orten gångbara pris; och likväl föreskref Styrelsen, att spannmålen skulle försäljas, utan dröjsmål, och förbjöd uppbud i små poster.
Jag tillstyrker derföre att, om icke Statens ordinarie tillgångar göra tillfyllest, 5-procents-obligationer må upptagas till bestridande af utgifter för ali-; månt nyttiga företag. Grefve af Ugglas, Gujtaf'. Jag kan svår-' ligen föreställa mig, att den utväg skulle lyc-> kas, att till Directionerne för de allmänna arbetena öfverlemna vissa summor såsom fond, för att sedan för öfrigt derpå upptaga lån, ty jag fruktår, att de icke erhöllo några sådane. Staten måste således föranstalta om erforderliga medel, i fall den vill hjelpa dem. Då man i allmänhet anser gifvet, att allmänna rösten för* drar nedsättning af bevillningen, och sedan Pudderskapet och Adeln redan beslutit, att en stor del af Bankens vinst skall användas till silfver, uppköp, så återstår ej deraf så mycket, att det räcker till anslagen, utan lån blifva nödigeFrågan uppstår då om valet emellen 5 procents och 5 procents lån; jag har nu uppsatt en-pro memoria för att visa huru stor Statens förlust jemförelsevis blir genom antagande af de sednare i stället för de förre, men då votering redan år begärd, rörande den frågan, huruvida lån skola M*/t It Septnmbrr f,m. upptagas eller icke, skall jag spara min framställning tills denna pvaeliminairfråga år afgjord. Herr von Hahenhaufen, Michael: Herr Cederschjöld och sednast Grefve af Ugglas hafva så tydligen visat nödvändigheten att sätta Staten i tillfälle att upptaga lån, att jag ej länge dervid skall uppehålla mig. Saken ligger klart deruti, att vi nu skola bestämma huru nödiga tillgångar för Staten må kunna erhållas, och att vi sedan må afgöra hvilka företag sorn skola äga ruin eller icke. Detta håfve vi oss fullkomligen öppet då dessa mål förekomma; men om vi nu alldeles neka upptagande af lån, så hifva vi i förhand bundit händerna på oss. Min Öfvertygelse år fast, att ingen ordning i financerne står att vinna förr ån de allmänna företagen, i synnerhet Götha Canal, åro fullbordade.
Kammar-Collegium i underdånighet afsVyrkt Kongl. Maj;ts Nådiga bifall lill Interessenternes anbud, hvilket, genom det senast gjorde förbehåll om åtskilliga betingade för möllers tillgodonjutande i femton år efter antagandet, skulle ännu mera öka Kronans uppoffringar, hvarvid merbemälde Kongl. Collegium tillika hemställt, att, då antagligare anbud ej kunnat vinnas, Kronans här ifrågavarande rätt måtte få ankomma på vederbörligt, noggrannt och alfvarsamt handha f v ande af de vilkor och förbehåll, som med förläningarne äro förenade till befordrande af det ändamål, för hvilket de äro gifne. Ifrån detta utlåtande hafva dock åtskillige af Kongl. Kammar-Collegii Ledamöter yttrat skiljaktiga meningar, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Stats-Contoret sig i frågan utlåtit. Af Kongl. Bergs-Collegii i detta ämne ytterligare afgifne utlåtande finnes vidare, att Geschvrornera och Bergmästaren i orten instämt i dea åsigt, att föga skäl vore för handen att låta grufarbetet än vidare fortfara; hvarvid samma Kongl. Collegium, för egen del, yttrat, att då, allt ifrån år 1747, eller under snart förflutne 90 år efter förläningarnes å nyo upplåtande till grufvedriften, derunder man varit i tillfälle att förskaffa sig tillräcklig erfarenhet om grufvorues beskaffenhet, det visat sig, att allt hvad L försokningsväg tili upptäckande af bättre och rikare malmförråd, på Statens och enskild, bekostnad, blifvit tillgjordt, fruktlöst aflupit, ©eli i anseende till malmgårtgarnes svaga beskaffenhet, derom äfven alla relationer Stat s-Ut iko t tets Utlåtande N:0 2J2. 7 yjthii), icke heller Hagra anledningar sig förete lill någon förändring af detta förhållande mera hädanefter än hittills, holle Kongl.
En annan, i sammanhang med beväringsmanskapets inmönstring till de årliga vapenöfningarne stående fråga är deri, huruvida, såsom nu eger rum, beväringsskyldig vid mönstring må ställas på tillvext och kunna förpligta!» att till och med ytterligare tvänne påföljande årsmönstiingar med beväringsmanskapet sig infinna. Härutinnan delar Kongl. Majit helt och hållet Kommittéens tanke, att det stadgande, som bestämmer en längd af fern fot och fem turn (efter gamla måttet) såsom ett oeflergifligt vilkor för en utskrifningsskyIdigs approbation, innefattar en väsendtlig afvikelse från den uti beväringsförfattningen antagna grundsats om skyldighet för hvarje medborgare alt under en viss ålder till fäderneslandets försvar ingå i allmänna beväringen. Grundell till berörda stadgande, som fäster afseende endast pä den beväringsskyldiges längd, men icke på hans kroppsstyrka eller öfriga ofta ganska väsendtliga egenskaper, har, om än skål icke alldeles må saknas för antagandet att vanlig längd i allmänhet kan ans“S såsom bevis på kroppens utbildning i öfrigt, likväl utan tvifvel egentligen varit, att man i militäriskt hänseende funnit mindre tjenligt att insätta den undermålige i ledet. Då emellertid måste medgifvas, att kriget har behof af mångå andra biträden, än de effektivt stridande, att trossen, sjukvården m. m. alltid fordra en talrik personal, på hvars längd ingenting beror, så lärer något fullt giltigt skäl icke förefinnas, hvarföre ett visst längdmått ovilkorligen skall bestämma, hvilka bland de utskrifnings—skyldige böra i fäderneslandets försvar deltaga eller icke. Detta sätt att tillvägagå har dessutom medfört en för bevärings-ynglingarnc icke ringa olägenhet, bestående deruti att de utskrifningsskyldige, som vid första mönstringen icke uppnått det bestämda längdmåttet, nödgats i ytterligare ett eller två år inställa sig till mönstring och möjligen ändå slutligen blifva ansedde till krigstjenst oantaglige. Kongl. Majit anser således, på grund häraf, att så kallad undermålighet icke vidare bör lägga hinder i vägen för den bevärings-skyidiges approbation.
Län gjorde, utaf åtskillige Bonde-Ståndets Ledamöter understödde framställningar att, då, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 8 Mars detta år, angående förhållandet med indelta Infanteriets beklädnadsmedel £N:o 45 uti i:sta Sami. i:sta Afdeln.), Beklädnads-Cassorna vid 1833 års slut egde en behållning af 2y4'65o Rdr 40 sk, 11 rst., eller nära motsvarande arne års beklädnads-ulgifter, och Regementena för närvarande voro försedde med en ny eller nära ny mundering i Rotekistan, och en brukbar mundering i Soldatens vård, det årliga bidraget så väl från Statsverket som irån Rotehållarne måtte intill nästa Riksdag nedsättas, enligt Rutbergs förslag, från 1 /"S till i fia, men efter Lars Larssons förslag till 1/10 årligen, helst bemälde Riksdagsfullmäglige hade sig bekant, Rutberg, att Vesterbottens Fältjägare-Regemente sisllidne höst erhållit ny mundering, och Lars Larsson att, vid Westgötha Dahls Regemente, ehuru slitningsliden är bestämd till 4 år, ny beklädnad endast hvart 5:te år blifver manskapet tilldelad.
7) TJÄNAR FÖRTRÄFFLIGT VID TANDVÄRK, IHÅLIGA TÄNDER, SKÖRBJUGG I MUNw: ur d i o i * t-. NEN OCH VID ALLA TANDOCH MUNSJUKDOMAR OCH BORTTAGER UPPSTÖTNINGAR OCH DÅLIG LUKT. 8) ÄR ETT GODT MEDEL MOT MASK, BINNIKEMASK OCH VID EPILEPSI. 9) TJÄNAR SÅSOM ETT UNDERBART UTVÄRTES BOTEMEDEL FÖR ALLA SÅR, FRISKA OEH GAMLA ÄRR, ROS, HETTBLEMMOR, FISTLAR, VÅRTOR, brännsår, FÖRFRUSNA LEMMAR, KLÅDA, UTSLAG, SPRUCKNA, STRÄFVA HÄNDER M. OCH FÖRTAGER HUFVUDVÄRK, SUSNING, REUMATISM, GIKT, ÖRVÄRK M. DETTA MEDEL BÖR, SÅSOM FÖRSTA HJÄLP, ICKE SAKNAS I NÅGON FAMILJ, I SYNNERHET UNDER INFLUENSA-,., KOLERAELLER ANDRA EPEDEMIER. ETT ENDA PROF ÖFVERTYGAR BÄTTRE ÄN NÅGON KUNGÖRELSE. ÄKTA ÄR DENNA BALSAM ENDAST, OM HVARJE FLASKA ÄR TILLSLUTEN MED EN SILFVERKAPSEL, SOM BÄR MIN FIRMASTÄMPEL: Adolf Thierry, Apotheke zum » Schutzengel in Pregrada » OCH ÄR FÖRSEDD MED OFVANSTÅENDE GRÖNA SKYDDSMÄRKE. Hvarest ej DEPOT finnes torde man BESTÄLLA DIREKT under adress: Schutzengel-Apotlieke Thierry in Pregrada bei Roliitsch-Sauerbrunm, Österreieh, STATION I SKANDINAVIEN KOSTA 12 SMÅ ELLER 6 DUBBELFLASKOR KR.
Med delta anslag hade sedermera icke allenast de cellfängelser, sorn vid samma Riksdags början voro under byggnad, vunnit fullbordan, utan ock en nödig befunnen utvidgning af ett äldre cellfängelse åstadkommits, samt nya länshäkten med tillsammans 119 celler blifvit påbörjade i Malmö och Luleå, hvilka uuder loppet af nästa år sannolikt kunna begagnas, hvarförutan af anslaget för samma år en del komme alt användas till grundläggning af lika beskaffadt fängelse i Westerås och, i händelse ett af Fångvårds-styrelsen ingifvet och på Kongl. Maj:s pröfning för närvarande beroende förslag vunue nådigt bifall, äfven i Götheborg. För afslutandet af dessa byggnadsföretag och uppförandet af Cellfängelser 1 de öfriga nio länen, der gemensamhets-häklen ännu uteslutande begagnades, skulle således erfordras ett ytterigare belopp af 700,000 R:dr, under föiutsättning dervid, att de uppgjorda beräkniugarne befunnos tillförlitliga, hvilket ock, såvidt sådant kunde på förhand och i brist af fullständiga förslager bedömas, syntes i allmänhet vara förhållandet, fastän, i anseende till särskilda omständigheter, två af de sedan sednasle Riksdag färdigblifne länsfängelserae icke kunnat uppföras för de i kostnadSförslagen upptagna summor, hvilket sfven vid samma Riksdag meddelades Rikets Ständer. Då nu cellsystemet, om än ändamålsenligheten af delsammas tillämpning vid verkställighet af för längre lid ådöradl fängelsestraff icke ännu kan anses fullt bepröfvad, likväl af både inom och utom landet vunnen erfarenhet, sorn, ju mer detta system blifvit användt, vunnit allt mera bekräftelse och allmänt erkänDande, visat sig vara särdeles lämpligt i afseende på de fångar, för hvilkasjörvarande länshäkten* 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Justerades 3.‘ne prot.-utdr. för denna dag. Gr. Frölich, Da v.: Det synes visserligen vara något sent alt väcka nya motioner; men frågan angår en sak, som IL o. Ad. skall finna nödig att befrämja. Frågan rörer nemi. beredande af utvägar till Trollhätte slussverks ombyggnad och kan inom en timma af StatsUtsk. vara afgjord. Motioner af samma syftning hafva blifvit väckta inom BorgareSt. men remiss å dem blifvit vägrad. Sedan likväl den upplysning erhållits, att Trollhätte canal genom lågt vatten blifvit nästan obegagnelig, skall det säkert interessera hela allmänheten att se utvägar vidtagas för att få olägenheterna här afhjelpta, och motionerna syfta derhän. Jag anhåller således att få uppläsa dem. j Gr. Frölich uppläste derefter följande 2:ne memorial: 1:0 Bland de förmåner, som beviljades medelst nåd. Den 5 Maj: privilegium af d. i3 Dec. 1793 det enskilda bolag, hvilket skulle a taga sig att utföra Trollhätte canaloch slussverks byggnad, var ock den försäkran i 4 §, att bolaget såväl under arbetstiden som ock i 20 år efter slussverkets fullbordande skulle njuta frihet från arrendes erläggande för den på bolaget öfverlåtna Kronans ägande rätt af gamla slussverkets hemman och lägenheter, men deremot, efter dessa frihetsårs förlopp, årligt arrende derför till K. M. och Kronan betala i i5 år med 5oo r:dr årligen, vidare i andra i5 år 1000 r:dr årligen, samt efter den tiden och allt framgent 2000 r:dr årligen, utan att någon minskning eller förhöjning i arrendet sedermera skulle äga rum. Efter detta stadgande liar Trollhätte slussverksbolag ock nu i i4 å i5 år utgjort årligen den förstnämnda arrendesumman. Men då nu genom It.
För » Platssökande » o. » Lediga platser * Lösniimmerprls 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonprad Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Signe Hebbe. V årt land har j u som bekant fostrat icke så få sceniska artister af betydenhet, och man skulle till och med kunna säga, att den svenska scenen väl knappast någonsin saknat verkliga förmågor, men de hafva dock i regeln varit enstaka företeelser, glänsande stjärnor, som lyst med desto starkare ljus, som de omgifvits af idel dankar. Åtminstone har under de senare åren så varit fallet och detta både på vår dramatiska och lyriska scen, där trots de goda förmågor, som funnits, den konstnärliga ensemblen ofta varit försummad. Frågar man då efter orsaken till ett så beklagligt förhållande, så skall man i nio fall af tio få till svar, att det är i bristen på tradition, som man har att söka roten till detta onda, och det är klart, att så skall vara. Hur skall man t. ex. af unga opröfvade förmågor kunna dana en Figaro eller Susanna i den rätta stilen, om de aldrig haft tillfälle att se dessa partier riktigt utförda? Hur skall en ung sångare kunna dana sig en rätt föreställning om arten af en Almavias grandezza och elegans eller om en Don Juans dämoniska tjusningskraft och ridderliga väsen, om han icke haft goda mönster att bilda sig efter? Eller hur skall han kunna på det rätta viset artikulera, sjunga secco och ackompagnerade recitativ, om ingen lär honom det? Men icke endast för den klassiska litteraturen är en dylik tradition afvikt. Man kan icke heller begära, att en ung sångerska, har hon än aldrig så lätt att sjunga koloratur, skall kunna framställa en Eosina, Adina eller Philine i den rätta stilen, om hon icke har en säker tradition att hålla sig till, lika litet som man kan vänta sig en mönstergill Wolfram eller Tannhäuser af den, som icke haft tillfälle att ofta höra och studera goda " Wagnersångare. Det är alltså tradition, som fattas. Goda lärare i scenisk konst ha hos oss de senare åren varit sällsynta, och åtminstone vid den lyriska scenen har elevskola ej funnits.
Utskottet hemställer derföre, Constitutions-Utskottets Memorial> Ä':o 85. *7 derföre, att Ridderskapet och Adeln ville från denna tanka afstå. Utskottet, som inser hela vigten af det skäl, som föranledt Ridderskapet oeh Adelns val af namn, nemligen omtankan att äfven uti namnet undvika all förödmjukelse för den ena, ali anledning till företräde för den andra, Kammaren, tror sig för detta ändamål böra föreslå, att Kamrarne böra kallas Första Kammaren, och Andra Kammaren. Utskottet har, för sin del, icke heller ansett båda Kamrarnes Ledamöter böra blifva lika många. Utan att misskänna den fördel, en sådan likhet skulle medföra vid sammanträden till samfälda beslut, har Utskottet dock trott, dels att de Riksdagsmän, som antingen omedelbart eller mindre medelbart väljas af folket, skulle blifva alltför få, om Kamrarne blefve lika starka, och om derjemte någon skilnad skulle göras emellan sättet att välja den enas och den andras Ledamöter; dels att en Öfre Kammares anseende lätt skulle kunna gå förloradt genom brist på fullt skickliga personer att deri intaga rum, i fall dessa rum blefve alltför många. Utskottet har derföre, under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln frånträder sin tanka, föreslagit, att Andra Kammaren skall bestå af Sjuttiofem , och Första Kammaren af Etthundradesjuttiofem Ledamöter. Hvad angår tiden, för hvilken valet till Andra Kammaren bör gälla, har Utskottet föreslagit, att den bör omfatta Tre Lagtima Riksdagar. I afseende på valbarheten , har Utskottet, också med anledning af Ridderskapets och Adelns tanka, föreslagit, att för valbarhet lill Andra Kammaren skall, utom de vilkor, som utgöra valbarhet till den Första, fordras antingen Tio års högre ålder, eller att hafva förut bevistat Riksdagar.
Slutligen, när det led mot hösten, förklarade hon, att det var rent omöjligt att reda sig på gården utan karl längre. Legorna åto upp allt hon egde. – Hon stadde en dräng, också med pigga bruna ögon och tjockt ljust hår, och så var skandalen i full gång. Slägten blundade med båda ögonen för brödet den fick. Där lefdes i sus och dus, och att komma till tals med Karl Johan var nästan omöjligt, så noga vaktades dörren. Johanna tyckte inte om ’något skvaller’, dessutom behöfde gubben ro framför allt. Det var svaret på alla frågor. Till sist rent våldade nämdeman sig in. Han hade blifvit afvisad flera gånger. Men i dag måste han tala med honom Sista betalningsterminen för hemmanet hade inte blifvit erlagd, fast Johanna sålt papper för den orsakens skull redan för längesedan. Karl Johan satt upprätt i sängen, med den friska handen hvilande i ett slags bindsle, som hängde ned från taket, och stirrade ut genom fönstret på bygget, som försiggick i andra ändan af byn. Han såg blek och affallen ut, och ögonen hade fått ett så märkvärdigt trött och sorgmodigt uttryck. Men han sade, att han ingenting hade att klaga öfver. Han fick allt han skulle – ja, kaffe till och med fyra gånger om dagen. Johanna var beskedlig – alla de andra med... Men hur det var, så kom inte nämdeman sig för att framföra ärendet. Johanna däremot tog han i sträng upptuktelse. Hon svarade, att hon ingen räkenskap var skyldig. Det kom till skarpa ord, och så skildes de i vredesmod. Sedan, när sinnet väl var öfver, ångrade nämdemannen sig ’för gossens skull’, men då var det för sent. Johanna lät inte tala vid sig vidare, och affärerna skötte hon från den stunden helt och hållet själf. Numera kunde Karl Johan tillbringa timmar med att se ut genom fönstret. Fattighuset reparerades och byggdes till. Han tyckte alldeles, att det var, som om en döfvad fiende vaknat till lif igen. Ibland inbillade han sig, att skuggan från tillbyggnaden föll rakt in i sängen, där han satt, och då blef han så rädd att han började ropa på hjälp, som modern, när de togo henne. Han tänkte mycket på modern numera – oklart och utan att han visste egentligen hur. Hon låg bara för honom’, nätter och dagar.
BorgasreStåndet har till StatsUtskottets yttrande, ölverlemnat Borgmästaren Herr Eagmannen Jon lillbergs Memorial med hemställan, att, sedan på Riksens Ständers underdåniga till. styrkan, Kongl. Maj.t under den 10 April 1810 158 StatsVtsb Betänjt andem förordnat, att till BrottmålsRansakningars skynd* Samina verkställande i visse delar af Riket skulle constitueras extra Domare, hvilka, då Ordinarie Domhafvanden ej hunne, inom föreskrifven tid företaga Ransakning öfver häcktad person, ägde densatnma förrätta, desse tillförordnade BrottmålsDomare, som nu åtnjuta 2 R:d i Dagtraktamente och Skjuts efter Taxän under Förrättningarne, måtte förses med Löner på Stat af 333 R:d 16 sk. utom Traktamentet och Skjuts efter 3 hästar, helst skicklige Personer till berörde ^DomareBefattning nu svårligen kunna erhållas, mot de bestämde vilkoret!, samt det afsedde vigtiga ändamålet sålunda ej skall vin* nas, med tninilre än att bemälte Extra Domare, såsom föreslaget är, varda aflönade. Wid besvarandet af denne Remiss, får StatsUtskottet åberopa, hvad uti flere frågor vid denne Riksdag, om anslående af nya löner och tjen* ster på Rikets Stat, blifvit af Utskottet yttradt, att nemligen, någre sådane af hvad beskaffenhet som hälst, nu icke kunna tillstyrkas, dels i anseende till Statens knappa tillgångar, dels ock enär det blifvit i fråga stäldt, att Förslag till en allmän Reglering af Embeten och Tjänster skall utarbetas, hvarigenom må blifva ådagalagdt, hvad Indragningar, sorn i visse grenar af Styrelsen kunna göras till beredande af möjlighet för Staten, att underhålla de öfrige nödvändige Embetsoch Tjenstemännen. Och förmodar Utskottet, att imedlertid icke skola saknas Personer, soria auga sig Extra elfir Brottmåls StatsUtsk. Betiinkanden.
Domhafvanden uti afgifven förklaring, med åberopande af hvad vid ransakningstillfället den 24 Juli 1857 mot Widgren förekommit, i öfrigt hufvudsakligen anfört, att hans mening med uttrycket, att Widgren vore en »lös person», icke varit den, att Widgren saknat laga försvar, utan att Widgren, såsom ogift och icke ägande fast hemvist eller sådan sysselsättning, som bunde honom vid någon viss ort, ej haft något att förlora genom att medelst rymning undandraga sig lagens näpst, i fall han trott sig kunna öfververbevisas om det brott, för hvilket han var tilltalad; att Domhafvanden icke funnit skäl betvifla riktigheten af hustrun Carolina Nilsdotter omförmälda uppgift; och att, då det bort kunna antagas, att åklagaren, innan han mot Widgren anstalt åtal, förskalfat sig uppgift på vidare bevisning än den, han vid första ransakningstillfället förebragt, Widgren, på grund af hvad emot honom då förekommit, ansetts böra häktas; på grund af hvilket allt Domhafvanden till alla delar bestred den emot honom i detta mål förda talan; så har Kongl. Hof-Rätten den 19 Juni 1860 i målet meddelat Utslag af innehåll: att emedan hustrun Carolina Nilsdotters och Jonas Petter Svenssons uppgifter, äfven om deras riktighet varit styrkt, samt, hvad i öfrigt under ransakningen förekommit, icke kunde anses innefatta ens bindande omständigheter och liknelser mot Widgren, att han i stölden varit delaktig; men Hammarkinds Härads-Rätt, det oaktadt, förklarat Widgren, skyldig att träda i häkte, der han, utan att någon upplysning om befogenheten af det mot honom anställda åtal vunnits vid förnyade ransakningar, måst qvarblifva intilldess han till sitt fredande förebragt bevisning, Kongl.