Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer inskränka sig derföre till att i underdånighet framställa de hufvudsakliga omständigheter, hvilka, efter deras öfvertygelse, dervid förekomma, nemligen: alt, då Sveriges sjöförsvar väsendtligen hvilar på en talrik, väl utrustad och öfvad, skärgårdsflotta, med lämpligt antal bevärade och för våra farvatten beräknade ångfartyg, en dylik större flotta, i förening med nationalbeväring och tillräckligt kust-artilleri, vöre ändamålsenligare, än äfven ett större antal linieskepp och andra örlogsfartyg, jemte en skärgårdsflotta af det antal fartyg, hvaraf den för närvarande består; hvaremot nödigt skydd för vår handel bäst skulle kunna vinnas genom några väl utrustade och med tillräckligt öfvade besättningar bemannade fregatter jemte ångfartyg; äfvensom alt en dylik förändring uti sjöförsvaret både för flottans underhåll och nödig exercis skulle erfordra mindre anslag, såsom bevis hvarpå Rikets Ständer få underdånigst anföra, att, då efter de år 1826 af Sjöförsvars-Comiteen antagne beräknings-grunder, hvaruti likväl, enligt Rikets Ständer tillhandakomne upplysningar, vid betraktande af nu gängse varuoch arbets-priser, en förhöjning af minst 33| procent lärer erfordras, en flotta af den storlek, som, enligt Förvaltningens af Sjö-Ärendena ofvanomförmälda uppgift, ansetts böra förefinnas, skulle kosta i nybyggnad 7,693,672 R:dr, hvaraf ensamt för liuie - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Inkomsterna för Pharmaceutiska Institutet hafva under revisiousåret utgjort dels statsanslaget, 3,750 R:dr, och dels Apothekare-societetens bidrag, likaledes å 3,750 R:dr, samt af studerande erlagde lektionsafgifter, 502 R:dr 50 öre, eller tillsammans R:dr 8,002: 50, hvilket belopp med « 29. öfverstiger utgifterna för året, hvilka uppgått till R:dr 8,002: 21. § 7. Kongl. Sundhets-kollegii redogörelse för Karolinska mediko-kirurgiska Institutet omfattar årets 3:ne första qvartaler eller tiden från den 1 Januari till den I Oktober, då den ekonomiska förvaltningen, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga stadgar för berörde Institut af den 26 April 1861, blifvit öfvertagen af en i nåder tillförordnad särskild Öfverstyrelse. Räkenskapen upptager såsom tillgång: behållning från föregående år 1,631 R:dr 91 öre, statsanslag 3,000 R:dr, influtna hyresmedel m. in. 618 R:dr 97 öre, eller tillsammans 5,250 i,:dr 88 öre, och såsom utgift 3,848 R:dr 56 öre. Ofverskottet, 1,402 R:dr 32 öre, har, pä sätt tabellen utvisar, blifvit öfverlemnad till Institutets Öfverstyrelse. — 55 — § 8. Säkerhetshandlingarne för de utlånta medlen befunnos, vid anställd inventering, i behörig ordning. Karolinska mediko-kirurgiska Institutet. Enligt hvad här ofvan uti berättelsen för Kongl. Sundhets-kollegium omförmäles, har den ekonomiska förvaltningen vid detta Institut, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga stadgar den 26 April 186', blifvit från och med den 1 Oktober nämnde år öfvertagen af en särskild i nåder tillförordnad Öfverstyrelse. Den afgifna redogörelsen, som i Kongl. Kaminar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, upptager inkomster och utgifter sålunda: D ebet. Uppbörd: Leverering: Balans till år 1862: Utgifter:
Prof. 1850 cj1851. 6 Sami. 1 Afd. 9 Iläft. \ 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ‘2,5. iakttagits, bland vilkoren derför, att en akt för erhållande af lån mot inteckning må emot tagas, det visserligen erfordrades att densamma åtföljes af åtkomsthandlingar, men att dessa ingalunda behöfde ingifvas uti originaler, utan att, jemlikt hvad i den till lånsökandes kännedom tryckta promemoria omnämnes, och tinder den, i anledning af ifrågavarande motion, inom Hedervärda Bondeståndet hållna öfverläggning, jemväl blifvit vitsordadt, afskrifter af berörde handlingar alltid antagas, då de äro till riktigheten bestyrkte af Bankens aktuarie eller domaren i orten, äfvensom att, derest originalen blifvit från början till Banken ingifne, något hinder ej mötte att, när som helst, få utbyta desamma mot så beskaffade afskrifter; att ändamålet med dessa handlingars infordrande vore icke blott att förvissa sig derom, att lånsökanden verkligen eger och kan pantsätta den egendom, som blifvit för lånet iutecknad, utan ock att desamma måtte vara i Banken tillgänglige, i händelse under den längre tid, dylika lån förblifva utestående, åtkomsten till panten skulle behöfva styrkas, antingen vid anställande lagsökning till lånets indrifvande eller andra fall, samt att någon tillförlitlig upplysning i förstnämnde afseende så mycket mindre kunde hemtas utur domstolens protokoll öfver intecknings-åtgärden, som detta ej sällan, angånde egaoderätten till panten, endast innehölie, att den var af domstolen känd eller af nämnden vitsordad. Då häraf visar sig, att de af motionären öfverklagade olägenheter för vederbörande fastighets-låntagare kunna alldeles undvikas, så vidt de, vid lånens sökande, ställa sig till efterrättelse den i ofvan omförmälda promemoria gifna anvisning, att, innan låne-akterne till Banken inlemnas, hos domaren i orten förse sig med bevittnade afskrifter af åtkomsthandlingarne och sedermera till
Besv. och Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 127.1 S. A. K. Då i 1 mom. af 4 §. uti E. K. M:ts den 18 Juni 1842 utfärdade Nådiga Stadga, angående folkundervisningen, blifvit förordnad}, att folkskole-lärare egde i årlig lön åtnjuta minst 16 tunnor spanmål, hvaraf 8 tunnor erläggas in natura, hälften i råg och hälften i det eller de sädes-slag, i hvilka kronobonden inom orten utgår, men de öfriga 8 tunnorna alltid betalas med penningar till ett bestämdt belopp af 53 R:dr 16 sk. Banko, så förekommer härvid, huruledes detta sätt alt beräkna sistnämnda spanmåls-aflöning, eller efter 6 R:dr 32 sk. B:ko tunnan, väl tillskyndade löntagaren fördelen af ett oföränderligt minimi-värde derå, vid möjligen ännu lägre spanmåls-pris, men i motsatta och vanligaste fallet, eller att priset å lifsmedel derutöfver stegrades, stundom kunde medföra sådant mehn, att folkskole-läraren icke af sin trägna och ansvarsfulla befattning finge hemta nödig bergning; i betraktande hvaraf Rikets Ständer ansett billigheten fordra, att lösen för den del af folkskole-lärarnes i spanmål bestämda aflöning, som skall i penningar utgå, lämpas efter spanmålens värde, så alt denna lö - 422 Expedilions-Vtskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, S:o 160. sen må äfven under dyr tid kunna motsvara prisen å lifsförnödenheter, men att derjemte ett visst belopp bör utsättas, hvilket nämnda lösen icke må understiga.
Utlåtande, K:o 2. att lyftpannor om 14 och 16 kannors rymd af nuvarande konstruktion må till branvinsbränning ostördt få begagnas året om med proportionaliter ökad skatt; att skatten för pannor från och med 17 till .och med 63 kannors rymd må beskattas i mån af påräknad vinst. Af herr Tornerhjelm Rudolf: Att förslaget att beskatta bränvinsbränningen efter mäskekar skulle medföra en verklig statsekonomisk förlust; att den erforderliga kontrollen vöre för dyr och nästan omöjlig att tillvägabringa; att grunderna i 1845 års förordning borde bibehållas med de förändringar i beskattningen och kontrollerna, som kunna finnas af behofvet påkallade. Af herr grefve af Ugglas: Att då den radikala förändring, Kongl. Maj:ts proposition åsyftar, skulle komma att röna mycket motstånd, samt i närvarande stund vore bättre att så mycket som möjligt undvika split, den föreslagna förändringen tills vidare må uppskjutas, helst Utskottens förslag vore i flera delar inkonsequent, hvadan och ehuru 1845 års författning hvilade på oriktiga grunder densamma dock borde bibehållas utan annan förändring, än införande af det stadgande, att hatten å bränvinspannan, jemte ångrören till vinklarna, sammanlagdt, icke få innehålla större rymd än pannan. Af herr friherre Cederström, Claes Rudolf: Att 1845 års författning må bibehållas, dock med förhöjd skatt, och afskaffandet af de mest kända och öfverklagade missbruk och att de stadganden i nämnde förordning, som förutsätta att Kongl. Maj:t för högst vigtiga orsaker kan komma att för längre eller kortare tid inställa bränvinsbränningen, må bibehållas. Af herr Wästfeldt, Nils: Att 1845 års förordning må läggas till grund för den nya förordningen med uteslutande af sådane stadganden,som kunna föranleda till missbruk. Af herr von Hartmansdorf: Att hvad hittills stadgadt varit i det närmaste må bibehållas med någre erforderliga rättelser i vissa delar; samt att de ord, som angå Konungens rätt att då högst vigtiga omständigheter kunna föranleda bränvinsbränningens inställelse, vidtaga en sådan åtgärd, måtte i den nya författningen komma att qvarstå.
"De krafla; de krafla; på glasberget krafla De stackars gamla flickor; de krafla om hvarann, :,: Ty ingen gosse, ingen gosse kan de få till man :,:" LAURA. Låt bli att väsnas så där. Alla ser hitåt. LISA slutar att dansa. Låt dem se. Hvad bryr jag mig om det? JOHANNA. Nej, svara du bara: När skall man väl få dansa, om inte på bröllop? LISA. Ser ni, nu tar Janne fram sin fiol. Nu börjar glädjen snart, och bruden skall föras främst i dansen. Åh, hvad du måtte vara lycklig i afton, Johanna. JOHANNA. Ja, jag har hvarken mål eller mått för min lycka i detta nu. En sådan dag som denna har jag ännu aldrig upplefvat. LISA. Du lyckliga menniska. När skall väl min tur komma? JOHANNA. När den rätta kommer, Lisa lilla, som Gud har bestämt åt dig. LISA. Ja, hvem vet det? Kanske ingen är bestämd åt mig. JOHANNA. Jo, det är det visst. Åt dig såväl som åt andra. RISTO. Er skål, go' vänner. Kom och smaka på. I afton, pojkar, ska ni få dricka så mycket ni ha lust till. Jag svarar för att det skall räcka till. Se så, töm glasen i botten som jag gjorde. Så där ja. Det är lätt att fylla på igen. På mitt bröllop skall ingen kunna klaga att det dröjer för länge mellan suparna. KATRI. Bara de inte nu super sig alldeles fulla i afton? JOHANNA. Ånej. Risto förstår nog att hålla måtta. KATRI. Om han kommer ihåg det? JOHANNA. Visserligen. Det behöfver man väl inte tvifla på. LISA. Men vore det då så farligt, om de också skulle dricka litet? Då ä' karlarna allra trefligast, när de ha en liten smula i hufvudet. VAPPU. Så tanklöst du pratar, Lisa. Om du finge en drinkare till man, så tänker jag du snart finge nog af den trefligheten. LAURA. Men sant är det att karlarna nu för tiden aldrig ä' riktigt muntra annat än vid flaskan. JOHANNA.
När fråga om sådan förändring uppslår, lärer väl någon pedagogis utvidgning till mer än tvåklassigt läroverk icke medgifvas, utan alt Rikets Ständer dertill beviljat erforderligt anslag: men beträffande de peda gogien som redan blifvit eller framdeles blifva försedda med (vänne lärare, hafva Rikets Ständer öfverlemna! till E. K. Maj:ts nådiga pröfning och afgörande, om och när sådana omständigheter kunna vara för handen, att vid en eller annan af dessa pedagogier undervisningen bör ordnas i enlighet med Stadgan för Rikets Elementarläroverk, Ö O O O “ _ 7 oell denna skola således uppflyttas från tvåklassig pedagogi till tvåklassigt Elementarläroverk. Hvad vidare angår lärarnes ställning vid dessa skolor hafva Rikets Ständer icke kunnat förbise, att de, som äro anställde vid större pedagogien, mäste i anseende lill beskaffenheten af den dem åliggande tjenstgöring i allmänhet vara fullt jeinlörliga med lärare vid Elementarläroverken, samt alt de i vissa fall, såsom till en de! just i följd af den större friheten vid undervisningen, torde vid uppfyllandet af sitt ansvarsfulla kall hafva större svårigheter att bekämpa. Rikets Ständer erkänna således icke allenast billigheten deraf, att dessa lärare fortfarande komma i åtnjutande af de förbättrade aflöningsvilkor, E. K. Majit för innevarande statsreglerings-period dem beviljat samt afsett alt framgent bereda dem, utan anse derjemte nyss anförda förhållande innebära grundad anledning dertill, att lärarne vid de tvåklassiga pedagogierna må berättigas till enahanda aflöningslörmåner, som äro medgifna lärarne vid Rikets Elementarläroverk, dock under förutsättning att de förre fullgjort samma prof, som fordras för att er hålla ordinarie anställning vid sistnämnda skolor. Med öfverlemnande till E. K. Majits nådiga pröfning och afgörande, huruvida för en eller annan af de pedagogier, hvilka blifvit eller blifva utvidgade till tvåklassiga skolor, anledning må förefinnas, att, i anseende till lärjungarnes ökade antal eller andra omständigheter, derstädes ordna undervisningen i enlighet med Stadgan för Rikets Elementarläroverk, hafva Rikets
Som sångare och harpospelare kunde han röra allas hjärtan och väcka de mäst skilda känslor hos åhörarne: glädje, hat, sorg och medlidande. Ett särskildt sångsätt är uppkalladt efter honom. Som simmare och näfkämpe var han oöfverträfflig och förde alla vapen väl, äfven bågen, i hvars skötande han öfverträffades endast af Valands broder Egil, väktaren vid Hvergelmers och Jotunheims vatten, samt af Egils son Ull. 5) Forsete, Balders son och afbild, rättvisans gud, skarpsinnig i vanskliga rättsfrågors afgörande och mer än någon i stånd att förlika tvistande. 6) Brage, den långskäggige, Valhalls skald och harpolekare, son af Oden och gift med Idun, som eger föryngringens äpplen. Ståtlig tager han sig ut, där han sitter vid dryckesbordet i Valhall, helt nära Odens högsäte, och han dväljes gärna vid mjödhornet, hvarför också den försmädlige Loke en gång kallade honom en »bänkprydare», dugligare att vara det, än att vara stridsman. Brage är vis och vältalig. Vid offergillen i Midgard pläga många egna fjärde skålen åt honom, sedan man förut druckit till ära för Oden, Njord och Fröj. Bägaren, som egnas Brage, kallas löftets bägare, ty vid den aflägges löfte om en eller annan storbragd, värdig att af skalder besjungas. 7) Vidar, son af Oden och jättekvinnan Grid. Han är tystlåten, intager blygsamt det lägsta sätet vid gudabordet i Valhall och stiger på Odens tillsägelse upp och fyller hornet åt andra, äfven åt den föraktlige Loke, utan att visa sig kränkt af sådan tjänstgöring. Han har ett kraftigt utseende; men få äro de som ana, huru stark han är: näst Tor den starkaste af alla asagudar. Än färre anade, att det är han, den hjältemodige tigaren, som skall i Ragnarök-striden hämnas sin fallne fader.
Slutföljden ser dyster ut, men jag fruktar att den, ty värr, blefve alltför sann, om man valde denna tidpunkt till borttagandet af importförbudet på klädet, utan att stadga en deremot svarande tull och vidtaga sådana controllör, som af fabrikssocieteterna väl blifvit-begärda, men af tullcomiteen lemnade utan afseende. Det är likväl betänkligt att äfventyra en tillverkning, hvars värde uppgår till 3 ä 4,000,000 r:dr b:co, som sysselsätter 12 å i5,ooo arbetare, och hvars upphörande onekligeu skall kännas på handelsvågen. Hvad drifver oss väl att, i denna äfventyrliga handelsperiod, med ett penndrag blottställa så stora inhemska intressen, utan allt utbyte af fördelar hos andra nationer? — intressen, som ej blott tillhöra näringens idkare, utan i betydlig mån äfven gripa in i andra näringar f 1 " " 1 r*» 1 x _ . o inom landet, ingen klagan öfver dess beskaffenhet eller pris, 4 H. 2 10 D c n ii Mars f. m. ingen afund ens öfver tillverkarens lycka Intet af allt detta; men en tlieori, sorn man från Norden vill låta verlden veta af att man Länner. Hurudan är då denna tlieori? Man läser i comiterades betänk.: ”Lemnäs nu äfven å sido de ''resultat, som af officiella handlingar kunna hemtas, rörande "'förhållandet med särskilda näringar och slöjder, sorn njuta "hägn af prohibitiva tullagar, jemförda med dem, sorn der’’af varit i saknad, framstår dock, vid lemnad uppmärksam”het å handelsrörelsens resultat under den tid, som förflutit ”sedan friare grundsatser för handeln blifvit gällande, ett ”factum, som med fog må kunna antagas såsom verkan endast af det sålunda förändrade systemet, och som "till öfverflöd må finnas bestyrka den vigt i statshushållningen, som dessa grundsatser bör tilläggas.
Hr Lefre'n: Vore det alltför djerft begärdt, att de herrar, som uppgjort förslagen, måtte jemka dem, på det vi må slippa 2 voteringar om en sak, som synes vara densamma. Frih. Sprengtporten: Jag har väl egentligen icke mycket fästat mig vid sjelfva formen af redactionen i dessa punkter, men här förekommer ett uttryck, som jag tror icke är riklig Svenska. Här står nemi.: "inom Stånd, der 444 Den 3i October em, ombud omedelbart utses.” Jag tror att meningen i denna punkt kunde kortare uttryckas dermed att man sade: ”valrätt vidtager vid fyllda 25 år.” Hr von Hartmansdorff: Om man uttryckte sig så kort, som Frih. Sprengtporten föreslagit, så är den sednare frågan, nemi. när man kan väljas till valman, icke bestämd. Jag tror således säkrast vara alt bibehålla meningen sådan bon ar. Frih. Sprengtporten: Den, som utöfvar valrätt såsom elector, måste utöfva valrätt. Följaktligen tror jag, att den redaction jag föreslagit är lämplig så väl i det ena afseendet, som i det andra. Men jag vidblir min mening, att det synes mig oriktigt uttryckt att säga: ”inom Stund, der ombud utses.’’ Hr Lefre/n: Jag anhåller att vi måtte få blifva vid någondera af de redactioner, som af Hr von Hartmansdorff och Gr. Spens blifvit föreslagna. Komma vi till en tredje, så uppstår kanske fråga om en fjerde eller femte, och det var åtskillige ledamöter, som vid den förra discussionen tycktes vara nog absoluta för den regeln, att man skulle hålla sig vid de förslag, som förut blifvit gjorda. Jag vet icke visst om Frih. Sprengtporten delade denna åsigt, men jag har flera anledningar att tro det. Ilr Rosenblad: Såvida jag rätt fattat uppläsningen af Gr.
Lag-kommittéen, som föreslog att qvinna skulle vara myndig vid 25 års ålder, ansåg ock deraf följa att »hon efter nämnda ålder ej heller vidare borde stå under förmynderskap i frågor, som angingo hennes person;» hvarjemte Kommitléen yttrade: »föreställningen om en beständig oförmåga hos qvinnan, att, i möjlig strid emellan böjelser och förnuft, besegra de förra, och om ett äfven i hennes mognare år fortfarande behof af andras biträde, synes innefatta ett misskännande af hennes värde och af erfarenhetens verkningar till hennes upplysning;» — och då Lag-beredningen, som i sitt förslag till civil-lag återgått till den åsigt att ogift qvinna, såsom regel, borde vara omyndig, derjemte föreslagit att för myndig förklarad qvinna fordras till äktenskap giftomans bifall, så har Beredningen till motiverande af nämnde afvikelser från Kommittéens förslag, utan allt gendrifvande af Kommittéens skäl, endast anfört att det ansetts »betänkligt att frångå den i Sveriges lag hittills gällande grundsats» samt att »den hittills följda grundsats synts böra bibehållas, att ett sådant myndigförklarande ej medförer befrielse från beroendet af giftoman.» Bih. lill R. St. Ifrån den ena af de grundsatser, Lagberedningen sålunda bibehållit, ansåg dock Kongl. Majit vid sednaste riksdag skäligt att afvika, då genom nådig Proposition till Rikets Ständer föreslogs att, i enlighet med Lag-kommitléens åsigt, qvinnan skulle vid 25 år varda myndig; och att den andra grundsatsen ej på samma gång framställdes till förändring torde väl böra härledas derifrån att man hoppades genom eftergift i det ena snarare vinna framgång åt det andra af dessa båda, visserligen sammanhängande, men hvar för sig så vigtiga föremål. Vid den Kongl. Propositionens behandling, stödde åtskdlige af dess motståndare sitt underkännande deraf jemväl på den grund att det icke tillika medgåfve qvinnan rätt att vid valet af make råda öfver sig sjelf, hvarigenom således till och med dessa motståndare erkände konseqvensen af giftomanna-rättens upphörande med inträdandet af qvinnans myndighet.
Befallningshafvauden eller Do maren derom till: dock må han det återtaga af den, som är lösker man eller misstänkt att vilja rymma, eller der stulet gods å färsk gerning finnes. 7. Nu häfver man vån å, eller någon kunskap, hvart tjuf eller tjufnad är kommen; begäre då lof af Häradsfogde eller Länsman å landet, eller af Borgmästare och Råd i staden, att der ransaka, och säge hvad han häfver mist, och hurudant, så ock sina skäl dertill: såsom, att den misstänkte förr stulit; eller att sådana tjufsaker hos honom sedda äro; eller att han dem försålt; eller att han håller sig undan och synes taga sak å bak; eller varit i sällskap med andra, som tjufnaden med skäl tillvitas kan: i dessa och flera sådana fall må ransakan honom ej nekas; utan färe han dit med tvänne Nämndemän eller tvänne edsvurna Stadstjenare, eller ock andra goda män, och förkunne der byamän eller husbonden, att de dit sände äro. Pinnes ej det man ransakar efter; be vise då den, som ransakan begärde, eller gånge ed, att han sitt mist häfver, och ej af illvilja ransakning sökt. Ej må man annorlunda ransaka af sjelftagen magt. 8. Är ej husbonden sjelf hemma, utan hustrun; gånge ransakan för sig lika fullt. Är han ogift, och låter någon annan huset förestå; vare lag samma. 17 §. Genom hvad i 2 § blifvit förordnadt skola ej anses upphäfna de i särskilda författningar förekommande stadganden om försäljning eller utlemnande af gift, så ock om olofligt innehafvande af arsenik; de i fråga om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff i särskilda författningar meddelade föreskrifter; Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1858, angående särskilda sammankomster för andaktsöfning; och Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1860, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära. 18 §.
Deputerade uppdragna, må Fullmägtige bestämma de arfvoden, hvaraf Deputerade kunna anses hafva gjort sig förtjente. På Deputerade ankommer att, derest göromålens behöriga gång sådant fordrar, antaga nödiga biträden, för hvilkas godtgörande lämpliga arfvoden må af Fullmägtige efter hvarje års förlopp beviljas; dock må tjensteman, som kommit i åtnjutande af den högre aflöningen i f:sta graden eller af löneförhöjning till följd af femårig eller tioårig tjenstgöring inom 2:dra och 3:dje tjenstegraderna, icke tilläggas särskildt arfvode för det biträde Deputerade af honom kunna erhålla. § 216. Befallningar, som af någon annan än Riksdagen meddelas, angående användandet af Riksgälds-kontorets tillgångar eller förvaltandet af samma verk, få icke af Fullmägtige åtlydas och efterkommas; varande Fullmägtige, för sina åtgärder i denna egenskap, Riksdagen eller dess Stats-Utskott och Revisorer allena redo skyldige, samt kunna icke för sitt förhållande till ansvar ställas, utan i laga ordning och till följd af Riksdagens eller dess Revisorers beslut, eller, mellan riksdagar och revisioner, genom Justitie-ombudsmannen. § 217. Till ledning vid pröfningen och afgörandet af förekommande ärenden, för hvilkas behandling antingen icke några eller mindre tillämpliga och bestämda föreskrifter blifvit af Rikets Ständer meddelade, ega Fullmägtige att af Revisorerne begära råd och yttranden. Angående Fullmdgtiges sammankomster. § 218. Med undantag af de, enligt § 213, åt vissa Deputerade uppdragna bestyr och åligganden i afseende å lånen för Statens jernvägsbyggnader m. m., böra alla Fullmägliges behandling tillhörande mål inför Fullmägtige, vid deras sammankomster, föredragas och få endast der afgöras. § 219.