Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en församling, som bland sig räknar så många af fäderneslandets ypperste män, skulle jag icke dristat begära ordet, så framt ej sakens vigt för fosterlandet manade äfven den ringaste att oförbehållsamt uttala sin mening, helst om han emot det hvilande förslagets antagande hyser allvarliga betänkligheter. Ty denna förändring är så till vida olik alla andra förändringar, att tvertemot det vanliga förhållandet, det ej är förändringens män, utan försvararne af det bestående, som bevisningsskvldigheten nu åligger. Ty ingen kan på allvar försvara det nu bestående såsom sådant: Börden såsom grundval för politiska rättigheter, Preste-Ståndet egande | af representationen, Borgareoch Bonde-Stånden olämpligt fyllande sin uppgift, en mängd dugliga medborgare uteslutna från valrätt och valbarhet. Den som vid ett sådant tillstånd vill bevisa, att detta skall behållas, måste bevisa, att det föreslagna är ännu sämre! Och i vissa hänseenden tror jag verkligen att detta är bevisligt och af flere blifvit visadt. Utan att nämna smärre oegentligheter, som med tiden af sig sjelfva rättas, vill jag framhålla en punkt, som hos mig väckt de allvarligaste farhågor. Det är den i förslagets moliver uttalade princip, att majoriteten obetingadt bör herrska, och att representationen uteslutande bör vara »ett uttryck för tänkesättet hos majoriteten»! Och denna fara är icke något tomt hjernspöke, sopi framkallas af någon illvilja emot reformen. Tvärtom är det just om denna faras verklighet, som nästan utan undantag alla de på detta område mest djupsinnige och erfarne statsmän och tänkare äro ense: en Tocqueville, Guizot, Sismondi, Humboldt, Mill Colghonn m. fl.
Men då pensions-anstaltens verksamhet, jemlikt Rikets Ständers hemställan, borde inskränkas till meddelande af understöd åt Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfrige sjöfolk, då det således skulle fortfarande tillhöra sjömanshusen att, jemlikt Kongl. Brefvet den 22 December 1749, understödja fartygsbefalhafvares och sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn; då vidare sjömanshusen för dessa utgifters bestridande, oberäknadt vissa dels obetydliga och dels tillfälliga inkomster, i allmänhet icke hafva andra än de ofvannämnda, hvilka, med ledning af vederbörandes uppgifter å medelbeloppen deraf för åren 1845— 1854, kunna antagas tillsammans utgöra omkring 29,250 R:dr R:mt; och då, om nämnde inkomster fråntoges sjömanshusen, de flesta ibland dem blefve satta ur stånd att fullgöra dem åliggande förbindelser samt, i sådan händelse, en stor del af de underhållstagande enkorna och barnen komme att falla kommunerna och den allmänna fattigvården till last, hafva Komiterade ansett lästeoch plåt-afgifterna icke böra för pensions-inrättningen tagas i beräkning, och föreslagit, att desamma fortfarande som hittills, måtte åt sjömanshusen bibehållas.
— För den händelse Rikets Ständer, med anledning af den derom väckta, men ännu icke slutligen afgjorda fråga, skulle besluta, att bränvins-brännings-medlen hädanefter skola levereras till Riksgälds-kontofet' kommer den nu föreslagna 213 § att utgå ur reglementet, der då i stället bör införas en ny §, angående den årliga statsbrist-summa, som i sådant fall måste anvisas för att af Riksgälds-kontoret tillhandahållas Kongl. Stats-kontoret. 214 §, angående öfverskotten å Statsverkets inkomster, svarar emot och är huf vudsakligen lika lydande med 187 § i 1854 års reglemente. 215 §,. angående aflemnande till Riksgälds-kontoret af den genom vakans-afgifter vid båtsmans-indelningen i Blekinge samlade fond, grundar sig på Rikets StähderS beslut, genom bifallandet af Stats-Utskottets under JW 59 afgifna Utlåtande. 216 §, angående de reserverade besparingarne dels å anslåget under riks-statens 4:de hufvud-titel till inqvarterings-gifvares betalning för dagportioner vid indelta regementenas marscher till och från möten och dels å det på allmänna indfagnings-statén uppförda artslag till emériti-löner ’ vid1 elementar-läroVferken, grundar sig på 17:de punkten i Staté-Utskottets Utlåtande JV2 71.' sidåti 34'. och 38:de punkten i Utlåtändet Jtä 167, sidan 20. 21 T1 §‘, angående återbäring af hvad utaf de för befästnings-arbetena vid Carlsten anvisade medel återstår, sedan arbetena å södra strandverket blifvit fullbordade, grundar sig-på Rikets Ständers beslut enligt Förstärkta StätibUtskottets Memorial 172, sidan 20. 218 §,‘ angående losnings-summan för jord, tillhörande den Landshöfdingen i Örebro län på lön anslagna lägenheten Alnängarne, grundar sig på Stats-Utskottets Utlåtande J\fs 122, punkten litt. p, sid 34.
Som nej följaktligen vunnit, kommer införselstullen å segel* och bindgarn alt bibehallas vid det i nu gällande taxa upptagne belopp. 4y:de voteringen: (148:o) Den, som, i öfverensstämmelse med 3 stånds beslut, anser gällande införsels-afgifter å 'buteljer, burkar och flaskor (karafiner och slipade flaskor derunder ej inbegripna)’* böra bibehållas oförändrade, nemligen för ”buteljer &c. till och med i kanna” 32 sk. ”deröfver lill och mel - kanna” 2 r:dr 16 — ”af större rymd” 4 —- 32 — per 100 stycken, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, nedsättas dessa afgifter å ”buteljer &c. af till och med i kanna till 24 sk. ”deröfver till och med \ kanna” till 1 r:dr 36 — ^ 9} C a t FörstärJ.ta Stals-Vtskoltet» Memorial, N:o 2y8. 17 waf större rymd” till 3 r:dr 24 sk. per Ov) stycken. Denna votering lur utvisat 78 ja och 41 nej; hvadan och då ja vunnit, de för ifrågavarande artiklar i 1111 gällaude taxa stadgade iuförsels-atgifter äro bi belia II ne. Den, som, lika med Borgareoch Bonde-stånden , anser fensterglas, alla slag, böra under en rubrik åsältas 40 sk. inforselstull per lispund, röstar sterglas 6 r:dr 32 sk. införselstull per 120 skifvor, och för hvitt 16' r:dr 32 sk. införselsafgift per 20 band, beräknade på det sätt serskild i taxan intagen tariff utvisar. Voteringen har gifvit till resultat 60 ja och 59 nej, I följd häraf och då ja vunnit, hafva Rikets Ständer antagit Borgareoch Bonde-ståndens uti ja propositionen intagne förslag.
Ständer för de åt dessa löntagare beviljade löneförhöjningar föreskrefvo följande vilkor: a) Ljuspenningar och spanmåls-förhöjning under lönerna upphöra för alla dem, som tillträda löneförbättring. b) Aflöningen för Officerare och Under-officerare fördelas, på sätt som hittills egt rum, i lön och tjenstgörings-penningar, den förra till |:delar och de sednare till ^:del af beloppet. c) De Flottan tillhörande civila Embetsoch Tjenstemän, hvilka komma i åtnjutande af ifrågavarande provisoriska lönetillökning, skola, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall kan varda af Kongl. Maj:t bestämdt, vidkännas skäligt afdrag af lönebeloppet, dock icke öfverstigande |:del, derest vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver två månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person till dess bestridande behöfver förordnas. d) Ledig tjenst tillsättes med rättighet till åtnjutande allenast af de aflöningsförmåner, som derför i nu gällande stater finnas bestämda. Och såsom förut är nämndt, utgår den provisoriska löneförhöjningen under den tid nu skeende statsreglering kommer att omfatta. e) Ny tjenst tillsättes endast i den mån genom de tili indragning afsedda tjensternas försvinnande tillgång till aflöningen erhölles. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har Kongl. Maj:t under den 1 Maj 1858 till vederbörandes efterrättelse meddelat Rikets Ständers här ofvan anförda beslut; och enär de sålunda för den provisoriska lönetillökningen stadgade bestämmelser, med undantag endast af hvad ofvanstående moment litt. d) innehåller, äro tillämpliga äfven för den definitiva löne-regleringen, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att de vid sednaste riksmöte föreskrifna vilkor för då provisoriskt heviljade löneförhöjningar åt vid Flottan anställde Embetsoch Tjenstemän skola, med nu omförmälda undantag, blifva gällande för dessa löntagare, sedan de kommit i åtnjutande af definitivt fastställda förhöjda löner.
Men om än härmed är förklarad!, att rån är ett tillgrepp eller bemäktigande af egendom, för hvars verkställighet våld å person utöfvas, har dock i lagskipningen tvifvelsmål uppstått, huruvida 550 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 186. till detta våld äfven må hänföras sådant andligt våld, som hotet innebär. Hotet kan emellertid mången gång vara lika mäktigt, uppenbara lika mycken brottslighet samt innefatta lika stort våld å personligheten, som den kroppsliga misshandlingen; och derför har Lagberedningen, likasom de fleste nyare lagstiftningar, antagit, att detsamma ock inlöper i karakteren af rån, dock endast sådant hot, hvarigenom den, som hotas, pålagligen blottställes för en större fara. Rikets Ständers öfvertygelse är jemväl, att dylikt hot bör hänföras under det fulin våld, sorn omförmäles i 9 §. 20 kap. Missgernings-Baiken; meri då olika meningar i lagskipningen härom förekommit, hafva Rikets Ständer ansett nödigt, att närmare och bestämdare angifva rånsbrottets karakter. Efter sistberörda lagbud har rån ej egt rum förr än något verkligen blifvit med våld tillgripet; hvaremot Lagberedningen antagit rån vara fullbordadt, om någon öfverfaller annan med våld eller hot, i afsigt att bemäktiga sig egendom, om än tillgrepp ej sker. Dermed öfverensstämma jemväl några utländska lagar; och då våldet eller det farliga hotet, efter Beredningens åsigt, utgjorde hufvudmomentet af brottets straffbarhet, har Beredningen ansett tillgreppet ej böra upptagas bland kännetecknen på brottet. Men om än, å ena sidan, måste medgifvas, att detsammas större straffbarhet beror på det personliga våldet, kan deremot, å den andra, ej bestridas, det ju icke detta väld erhåller sin brottsligare karakter derigenom, att det göres till medel lör tillfredsställande af begäret efter vinning eller för verkställande af olofligt tillgrepp. Detta är således brottets egentliga föremål och det som gör brottet till rån.
Det är dessutom öfverflödigt; ty då utlemnandet endast får äga rum, när fullmägtigé finna sådant för Banken fördelaktigt, kan något utlemnande till lägre pris, än Banken sjelf betalat, icke ifrågakomma. Hr Stuart: Jag anser det oundgängligen nödvändigt, att ett slagskatten motsvarande belopp afdrages och innehållas vid silfverplantsarnas utlemnande, emedan i annat fall den, som bekommer plantsar, skulle, mot samma belopp i b:cosedlar, erhålla mera fint silfver än den, som uttog silfvermynt. Min afsigt med det föreslagna stadgandet har för öfrigt icke varit att, genom den ifrågavar. rättighetens medgifvande, tillskynda den enskilde någon ökad valuta för sina sedlar, utan endast att bespara myntningskostnaden för Banken. Jag finner icke heller något skäl att frångå mitt yrkande, att det af mig framställda förslag måtte oförändradt varda antaget. Hr Rosenblad: Jemte instämmande med Hr Stuart i fortsatt yrkande af oförändradt antagande utaf hans förslag, får jag blott erinra, att genom det ifrågaställda tillägget erhåller Banken för plantsar 4 proc. mera än för mynt, enär denna proc. motsvarar slagskatten; och likväl är det fördelaktigare för vissa behof att erhålla plantsar än mynt. Hr von Troil: Ehuru den förevar, tvisten är af föga vigt, måste jag dock förklara, att förhållandet dermed är fullkomligt motsatt den siste talarens förmenande. Om Banken först skall utmynta silfret, så förlorar den derpå 4 proc. i slagskatt. Man har nu sagt, att Banken borde få vinsten af skillnaden emellan plantsarnas kostnad och myntets högre, till följd af myntningskostnaden; men jag tror, alt Banken ofta kan fä mer än dessa 4 proc. emellan för plantsar emot mynt, och jag hemställer, om man bör neka Banken denna vinst? Mig synes detta vara en arithmetisk sats, som icke kan bortblandas. Hr Rosenblad: Om man tager bort det ifrågaställda tillägget, så kunna fullmägtigé visserligen i aila fall verkställa föreskriften; men fullmägtigé saknade då anledn. för deras åtgärd.
Meb affeenbe å belwfmet beraf, att be nteb bibrag af allmänna mebel f)är i Jliifet inrättabe lägre lanbtbritfdjfolor blefwe orbnabe efter ett getnenfam plan ocb att ttitbermtbningett fntfwubfafligen erf)öllc en praftiff rigttting, lärnpab efter ben grab af ttnberbpggttab, font eleoerne futtbe i allmänhet förutfattad ega »ib inträbet t jlolatt, l)ar $ong(. Majit, ttttber bett 14 Sattuari 1831, för ifrågawaranbc ffolor utfärbat nåbigt Reglemente, inttel)ållanbe föreffrifter ej rntnbre i affeenbe å fjelfwa orgattifationen af bejla ffolor, än od röranbe bett unbermidniitg, font »ib bent bör mcbbelad. Siltifa fjär ett premium blifwit beftämbt för författanbet af en för få »äl be lägre lanbtbrnfe (Morita, font ben minbre jorbbrufarett i allmänhet, tjenlig lärobof. Mot erfättning tilt ett bet af ftatdwerfet od) till en bel af weberbö* ratthe jorbegarc, l)ar itttbermibtting i jorbbrufetd förbättring mebelft oölittgar, »attcnaflebitiitgar od) äugdwattningar mebbelatd af föra per
Utål' anslaget för omläggning af åtskilliga allmänna vägar inom Järna socken af samma Län, 666 R:dr 32 sk., (67 §) 533: 16. — Utaf anslaget för vägomläggningar inom Malungs socken af samma Län, 1,600 R:dr, (dito) 1,200: Utaf anslaget för en vägomläggning mellan Fahlun och Korsnäs i Kopparbergs socken af samma Län, 2,862 R:dr 16 sk., (dito) 1,908: 10. 8 Utaf anslaget för omläggning af allmänna landsvägen mellan Bomar sbo och Smedjebackens gästgifvaregårdari samma Län, 3,666 R:dr 32 sk., (dito) 1,222: JO. 8 Utaf anslaget för åtskilliga vägförbältringar inom Bollnäs och Regnsjö socknar i Södra Helsingland af Gefleborgs Län, 7,050 R;dr, (dito) : 6,168: 36: — Utaf anslaget för omläggning af vägen genom Alfta socken i samma Län, till undvikande af Muiikoch Drakebackar ne å landsvägen från Dalarne samt Woxna och Ofvanåkers socknar i Helsingland till Söderhamn, 1,923 R;dr, (dito) 1,442: 12. — Utaf anslaget för väggomläggning vid Westansjöbackarne inom Ytter Hogdals socken af samma Län, 350 R:dr, (dito) • . 116: 32. — Utaf anslaget för omläggning af allmänna landsvägen i kVester-Norrlands Län från Säbrå kyrka till Hernösand, 2,666 R.-dr 32 sk., (dito 2,000: Utaf anslaget för ytterligare vägomläggningar inom Indals och Lidens socknar af samma Län, 9,900 R:dr, (dito) 3,960: Utaf anslaget för omläggning af allmänna landsvägen i Alsens socken af Jemtland emellan Ostersund och Norska gränsen, 7,760 R:dr, (dito) 3,(XX):
På öfriga ställen, hvilka utgöra det öfvervägande flertalet, der bidrag lemnäs af de skjuts-skyldige, äro desse åtminstone befriade från denna för sedligheten och för landtbrukets ostörda förkofran menliga naturaservitut, hvilken icke i penningar ens kan uppskattas, och det har blifvit möjligt att till Exp a d ilio nsfj Isko Hets härslag lill underd. Skri fralse N:o i 43. 415 ett visst penninge-belopp beräkna den börda, som ännu återstår, ehuruväl den stigande trafiken år från år bidrager alt föröka denna börda, så länge kostnaden icke af trafiken sjelf återgäldas.
Bördsrätten var ett medel att fästa nomaden vid samhällslifvet, mer och mer umbärligt i den mån ändamålet vinnes, och då blott en anledning lill ändamålslösa tvister. Så är också den lagen, som prioriterar sonen framför dottrcn i fråga om arf af jord, en lemning från den tid, då mannen, för det han försvarade jorden, fick vara despot Den 29 December f. m. 67 och neka qvinnan mcnniskorätt. Hvilken orättvisa ligger icke i elen lag, som nekar ogift qvinna att förvalta sin egendom? Qvinna, som gifter sig vid 16 års ålder, blir mor vid 17 och enka vid 18 år, får förvalta sin egendom och bli förmyndare för sitt barn, — derföre ofelbart, att Lagstiftaren trott sig kunna mera lita på moderskärleken, hvad barnets rätt beträffar, än på gode män och förmyndare. Här supponeras moderskänslan, äfven i qvinnans unga år, kunna göra henne omsorgsfull i förvaltandet af egendom. En annan qvinna, som hunnit till mognare år, nekas rättigheten att förvalta sitt eget gods, derföre, att hon lefver ogift. CriminalLagen, säger man, måste granskas i sammanhang med CivilLagen. Men CivilLagens ändamål är att bereda den högst möjliga trefnad åt samhällets medlemmar; CriminalLagens deremot, att tillbakahålla dem, som skulle vilja rubba denna trefnad. Äfven denna Lag måste ändras i mån af samhällets utveckling. Under en lägre bildningsgrad är straffets ändamål hämnd; under en högre bildningsgrad afser man varning och förbättring. Måtte derföre Lagutskottet finna tid alt behandla, om icke alla, dock en del af de frågor, som Friherre Anckarswärd uppgifvet, och dervid hufvudsakligast fästa 68 Den 29 December f. m. sig viii de af Commiltéen framlagda moliverne för dc föreslagne förändringar. Är opinionen om principernes vigtighet eller 01'igtighet gifven, nog kommer man öfverens sedan om sjelfva Lagstadgandet.
De berattelser, som förekomma i denna s d i n g, äro rens folksagor, där den klyftiga torpmpojken far prinsessan och halfva riket, under det att den dumme prinsen fAr draga sina färde med skmnmen, där g ~ d a fula troll röfva bort unga, fagra prinsessor och klada tappra prinsar och riddare i osjaliga djurs skepelser, och dar, den lede * sjklf i d a möjliga gestalter drifrer sitt ofog och alltid till sist blir lurad på den själ, han trodde sig ha s % säkert fast. D e t t a g a d a välkända sagostoff har af en rik och liflig fantasi blifvit utsmyckndt med mlnga roande och öfverraskande detaljer och s a m a n s a t t till en särdeles effektfull mosaikbild. 801n dessa sagor äro mycket rika p&amp; omvaslnnde detaljer och tämligen långa, torde de knnppast passa för barn under 12 &amp; r. Vinteroch sominnrlif af Hedvig Aurelius. Med sex illnstrntioner af Jemy mströnz-Stoopendaal. Pris inb. l, rio. Den lilla prydligt inbiinha bolren framträder utan d l á anspråk, men torde komma ntt med bifall emottngas af de bland familjens små medlemmar, som iiro jämnb: iga med de flickor och gossar, hvilkns vinteroch sornlumlif vi f&amp; vma med om. De ha för sig många roliga upptåg ' och lekar dessn sju, små kusiner, de få göra så trefliga utfärder, de f &amp; s&amp; mycket godt att äta, och allt beslwifves just som det lcnncle gå till, hvm som helst i de svenslrn h e m e n i staden och på landet. Det &amp; r nog icke lätt att träffa rätta tonen i en såd,zu bok för barn i 6lclern af åtta till tio år. Förf. h8.r doclr i allmanhet lyckats ntt få stilen naturlig, utan pjosk och utnn torrhet.
Därefter betraktade han sina fylliga vador och svor i tysthet en ed över sin alipilarius2, ty hans skarpa öga upptäckte på högra skenbenet ett hårstrå, som undgått den ifrågavarande slavens uppmärksamhet. 2 Slav, vars göra var att utrycka hårstrån. - Men det, fortfor Petros, vartill jag nu vill komma, är en bön till dig, min lysande och ädle herre, och tillika en uppmaning, given av själaherden till ett av fåren i hans hjord. Innan du kröker ett hår på Krysanteus' huvud, niåste du därom underrätta mig. Jag ber dig därom såsom ett högsta prov på din vänskap, besvär dig därom i namn av den heliga allmänneliga kyrkan, som skulle lida en svår, en oersättlig förlust, om du förgäter den bön jag härmed lägger dig på hjärtat och minnet. Prokonsuln bedyrade, att han skulle vara mycket lycklig, om han i en så ringa sak kunde ådagalägga den oändliga vördnad och tillgivenhet han hyste för biskopen av Aten. Sedan Petros därefter förevisat den skrivelse från kejserliga ministrarne, som berättigade kristianerna att taga krigsgudens tempel i sin ägo, och prokonsuln lovat att träffa alla anordningar, som denna åtgärd krävde, var samtalet ändat. Annжus Domitius avlägsnade sig, lyckligt döljande den djupa harm han kände över att en sådan skrivelse meddelats biskopen i första hand och icke honom. - Dessa präster, tänkte han, i det han trädde ut på gatan Kerameikos, skola slutligen växa själve kejsaren över huvudet. SJUNDE KAPITLET. Petros. Sekreteraren och de uppvaktande prästerna hade avlägsnat sig. Månen, som gått upp över Lykabettos, göt sin glans på den västra pelarraden i den övergivna aulan. Petros var ensam i sin studiekammare, genom vars enda glugglika fönster månljuset inströmmade, i kamp med skenet från en lampa, som stod på ett tungt, i bucklig form arbetat bord, och vars strålar med en skärm voro så riktade, att de föllo på en där bredvid uppslagen bok. I grannskapet av bordet stod ett i samma stil arbetat skåp, som tjänade till underlag åt ett bokfack med några band och papyrusrullar.
Enär Statens famtclige ordinarie inkomster, och bewillningsmedlen, samt alla ord i na rid utgifter' beräknas och utgä, intill desi en ny Statsreglering blistvit af R. St:r uppgjord, och af Äongl. Majtt i werket ställd: hwilkcn sednare åtgärd, om an Riksdagarne hädanefter blcstvc kortare än hittills, dock sällan torde kunna utföras, förr än med början af detstattcär, som närmast pä följer Riksdagens flut: sä inser jag intet stal, hwarföre icke de ertra anslagen skulle fa fortfara intill desi en np Statsreglering widtagcr, deräst näml. extra tillgängar finnas, och extra anslag behöfwas. Bägge delarne inträffa nu. Frän Riksgälds-Eontoiret och Banken finnas, förär ,835, samma extra tillgångar, som för är 1834, eller frän det förra Merker . R:dr 240,400 och stan det sednare 2-00,000 44o,4oe» Behofwct att befästa inloppen till Stockholm och Carlscrona är ,835 icke uppfhldt, ej heller fästTraiisp:t 44o,4o» Bil. svin päraknas blifwa att begagna ören a) fran Srats-Contoiret. Behällning af öfwerffotten pä Stats-Werkets inkomster för ären 1827—29 Finska Medel - S) frän Riksgälds-Contoiret. §lf 1828 ärs till Riksgälds-Contoiret redan afleinnade Baneo-winst — Allmänna Vewillningen — Dito Dito e) frän Banken. Af desi fordringar hos Allmänna Magazins-InrättniiigcnS Utredning — Bankens behällna räntewinst för ären 1829-84 Sumnra Bil. Ltt. e. som päräknas blifwa behöfliga under ären . rr) Till Förftvarswerket. I allmänhet . Till Garnisons-Sjukhuset i Hufwudsiaden .
Det vid Kongl. Majlis Nådiga Proposition fogade Protokoll öfver Ecklesiastikärenden af den 14 Oktober nästlidet ar gifver vid banden, att uti den kemiska institutionens nuvarande lokal de tre nedra rummen, i anseende till sin ringa höjd samt brist på rör i väggarna, under begagnandet fyllas med rök och qväfvande ångor, en olägenhet, sorn äfven vidlåder de öfra rummen; alt samma rum, till följe af ilen fuktiga grunden och golfvens läge nedom gatan, äro i hög grad fuktiga och osunda, hvarjemte de i dem förvarade effekter förstöras genom svampbildning, rost och erg; att universitetets mineral-samling mäste till cri del inrymmas i en korridor och en förstuga, äfvensom drogsamlingen tills vidare i anatomihuset, samt att knappt 18 laboranter få plats, ehuru hvarje termin per medium 30 anmäla sig till deltagande i öfningarna, & a 6 medicina} sludiosi oberäknade; och är af de alternativa kostnadsförslag, som redan före sistlidne Riksdag blifvit upp gjorda, det ena å 20,000 R:dr Banko och det andra, för den händelse att universitetets reserv-fond skulle befinnas stark nog att bekosta inköpet af byggnadstomt, å 16,666 R:dr 32 sk. samma mynt, det förra förslaget af universitetets t. f. Kansler förordadt. Af det ofvanstående visar sig, att nuvarande kemiska laboratorium i Lund hvarken i afseende å läge eller utrymme är så beskaffadt, att, med den utsträckning den kemiska vetenskapen redan vunnit och allt mera vinner, det kan anses motsvara tidens fordringar. Ett nytt och rymligare laboralorii-hus torde derföre vara af högsta behof påkalladt, för att sålunda kunna höja den materiela delen af institutionen till den ståndpunkt af ändamålsenlighet, som vetenskapen oalvisligen fordrar.