Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anvisningar å anslaget till extra utgifter hafva under revisions-året skett till följande belopp: 3,974: 21. Följande belopp äro under revisions-året anordnade på hufvudtitlarnes allmänna besparingar: å 2:dra liufvudtiteln 15,531: 91. Vid granskning af räkenskapen har Revisorernes uppmärksamhet fästats derå, att utgifter till icke obetydligt belopp under revisions-året utgått för upprättande af de sta - — 11 - tistiska tabeller, angående civila rättegångs-ärendena och brottmålen i riket, hvilka nu uppgöras i Justitie-stats-expeditionen, hvarest för detta ändamål finnes anställd en Expeditions-sekreterare jemte 2:ne biträden. Då numera i hufvudstaden finnes inrättadt ett särskildt statistiskt embetsverk, hvars bestämmelse det väl måste antagas vara, att, så vidt möjligt är, meddela statistiska uppgifter i alla statsförvaltningens grenar, synes det Revisorerne, sorn skulle en öfverflyttning af bestyret med uppgörandet af nämnda tabeller till bemälda embetsverk vara särdeles lämplig; och då, enligt Eevisorernes tanka, genom en sådan åtgärd icke blott besparing i de med ifrågavarande tabellverks utarbetande nu förknippade kostnader skulle kunna beredas, utan ock sjelfva arbetet derpå vinna, hafva Revisorerne ansett sig böra uttala sin åsigt, att en förändring i afseende å sättet för nämnda tabellers upprättande är af behofvet påkallad och att, så snart omständigheterna sådant medgifva, detta arbete bör åt Statistiska Tabell-kommissionen uppdragas. § 9. Efter det stöld i Februari månad 1858 blifvit föröfvad hos Handlanden i Strömstad C. E.
Men i stället tillät man, alt arrendet på Auction högt uppdrifvits; och då med desse 3o års arrenden börjades, var Landtmannen så förvillad, att lian trodde, det de priser, som då voro gällande, skulle blifva i en framtid äfven beståndande. Följderne af dessa för högt uppdrifne arrenden har jag förut haft äran beskrifva. Hade det nu af mig föreslagna project, nemligen att Regementschef och Landshöfding haft inseendet öfver Boställena, varit gällande, då 3o års arrenden börjades; hade kanske dermed något af det onda varit Den 5 Januari i. 53 hulpet, emedan RegementsChefen ej tillåtit så högt uppdrifvande af de contanta arrende-afgifterne. Vidare yttrar Herr af Sillen, sig om det af mig föreslagna sätt till den nu varande Capitalfonds delande emellan Regementerna, att han anser det för omöjligt för Regementerna att med denna lilla fond hunna få Boställen uppbyggda, och framkastar såsom skäl dertill, att kostnadsförslag för ett enda Caractershus har uppgått till 22,963 R:dr 4 Banco. Just detta kostnadsförslag styrker mig i min satts om nödvändigheten af Cassans delning; ty blefve den delad på Regementerna, så kunde sådane oerhörde förslager ej uppkomma, emedan hela Capitalet ej räckte till f för bebyggandet af ett enda Caractershus. Går ett sådant kostnadsförslag i verkställighet på det sätt organisationen nu är, så är hela revenuen för ett år medtagen, hvarigenom icke allenast mindre Boställsdelar blifva obebyggda, utan äfven nödiga reparationer å Caractershus alldeles uraktlåtne, och således tarfva dessa hus för ett annat år en högre reparationssumma; och skulle det året äfven ett sådant drygt kostnadsförslag gå i verkställighet, så uteblef naturligtvis äfven detta år medel för reparationer; då skulle desse Hus blifva ohjelpliga att reparera, och följden blifva den, att Caractershusen måste försäljas, samt 54 Den 5 Januari i. Boställena förblifva utan Caractersbus.
Denna förmåga är urkraft, som växer ju mera den förmåga t en själens Den 17 December e. m. tillitas; <!ess vädjobana är samhället; ingeri gräns finnes för dess utveckling; den ombyter oupphörligt skepnad; desse skepnader kalla vi Culturtillstånd. När denria urkraft™., förmågan till förädlings —• täger till föremål för sin verksamhet tirigeri, som omgifva oss, eller vålt eget väsende, i afsigt att utgrunda deras ordning och upphof, så uppkbmmer Vetenskap; men när den företager att dana enligt naturens förebild och eviga lagar, så uppkommer Konst. Vetenskap och Konst i förening utgöra således C altur \ öch denne är ett samhälles egentliga rikedom , dess Capitalförmögenhet i högsta och ädlaste mening. Ett folk, sorn Ville odia vetenskaper och förakta konsterne, eller vårda konsterne och försumma vetenskaperrie, skulle gifva tillkänna stor oreda i sina begrepp om vägen till förkofran, och befinna signara att återfalla till en råhetsgrad, hvarifrån förfäders bemödanden redan höjt detsamma^ Jag icke allenast fruktar att vi befinna osä på denna farliga ståndpunkt, jag är för min del derom förvissad. Vi hafva öfver tre århundraden hyllat vetenskaper, men utan att rätt inse och erkänna nödvändigheten att, tillbörligen lämpa dem till det allmänna lifver och framkalla konsterne till verkligt lif. Vi hafva mera än ett århundrade hyllat kon - Den 17 December e. m. konsterne, men utan att tillbörligen stödja deni på vetenskap och derigenom göra dera rotfästa. Yetenskaperne hafva varit de lärdes egendom och för det mästa stannat vid att vara en ?iational-prydnad den äfven jag visserligen väVderar, men ej såsom ändamålj utan såsom följd. Konsterne hafva varit de mindre bildades egendom och stannat vid döda handalag; frukter af vana, ej af insigtj hvarigenom handalaget förädlas till konstfärdighetmed förmåga att stiga och växla former och föremål. Dessa anser jag vara liufvuddragen i taflan öfver Svenska culturen.
Bankväsendets uppgift, alt med minsta möjliga rörelse-kapital åstadkomma liqviderna inom landet, kan ej meri ett sådant, system lösas; det söker tvärtom åstadkomma dessa liqvider med största möjliga sedelstock. Det är sålunda det mest kostsamma af alla banksystemer, och af denna orsak för ett fattigt land icke att anbefalla. En blick på tablåen ådagalägger i någon mån hvad jag här anlydt. Pnivat-bankerne hafva, sorn man här ser, en gifven tendens alt oupphörligen öka sin sedelmassa, och de öka den mest när rörelsen deraf är minst i behof, d. v. s. när rörelse-kapitalet lill följe af metalliska kassans till vext uppnått sitt maximum. När sålunda Banken under förlidne år, när rörelse-kapitalet med öfver 5,000,000 B:dr öfversteg de sisla 10 årens medium, minskade sin utlåning med 2,000,000 R:dr, (obegagnade lånelorlag uppgingo vid 1852 års slut till 3,600,000 R:dr, vid slutet af år 1853 till 5,600,000 R:dr), ökade Privatbankerne sin med 1,000.000 R:dr; när Banken af samma anledning år 1847 minskade utlåningen med 1,700,000 R:dr, ökade Privat-bankerne sin med 2,100,000 R:dr. När åter år 1850 rörelse-kapitalet var 1 million rinder dessa sista 10 årens medium och Riksbanken till följe häraf ökade sin utlåning med 1,200,000 R;dr, hade Privat-bankerne ingen förmåga att göra detsamma, utan minskade tverlom sin med 100,000 R:dr. Näringarne och industrien kunna sålunda af ett sådant syslem i längden ej draga någon särdeles nytta. Privat-bankerne hafva visserligen ökat och öka landels produktiva krafter, men genom en af dem sjelfva framkallad oerhörd konsumtion förtära de dem genast.
Då deremot banken mot sin egen fördel tvingar sedelhafvaren att för liqviderande af utländsk skuld taga myntadt silfver — t. o. m. småmynt, hvilka äro i tillverkning dyrast — så tillskyndas sedelhafvaren en ytterligare kostnad för myntets nedsmältning. En förlust å alla håll, statsverket, banken och sedelhafvaren, åstadkommes sålunda på konstladt sätt, utan att någon deraf skördar vinst. Denna förlust, uppgående, om allt tages i beräkning, ända till 4 proc. och derutöfver, verkar till kursens höjande öfver pari, hvilket åter drabbar den konsumerande allmänheten. Under förhoppning att banko-fullmägtige, om de få i detta afseende fria händer, med fästadt afseende på ej mindre bankens än statsverkets och allmänhetens fördel, icke allenast utlemna silfver i plantsar till så billigt pris, som jag nu antydt, utan äfven tillhandahålla vexlar eller anvisningar på bankens utrikes deponerade silfver till samma billiga pris, vill jag för min del icke på förhand bestämma priset hvarken å det ena eller andra, förlitande mig på fullmägtiges insigter och upplysta omdöme. Gr. Mörner, Carl Göran: För mig var det något svårt att fatta den utveckling af åsigter i denna fråga, som den siste värde talaren gjorde, äfvensom sammanhanget emellan dem och den slutsats, till hvilken han kommit, då han sedermera yrkade bifall till Utsk:ts Utlåt. Jag ber att med några ord få utveckla skälen för min tvekan om riktigheten af den grund, hvarpå den värde talaren stödt sig. Banken har och kan väl icke hafva något annat åliggande, än att med silfver, d. v. s. med myntadt silfver, inlösa sina sedlar. Så länge denna skyldighet af honom fullgöres, kan ej, enligt min tanka, mera i detta hänseende af densamma fordras.
Äro nu militärer skyldige att hjelpa Kronofogdar och andra förvaltande embetsman med deras göromål, så kan man äfven ålägga officerare att hjelpa domare med deras förrättningar och 360 Den 12 Mars f. m. alt hjelpa Prester eller hvilka som helst med utöfningen af deras kall. Orimligheten af ett sädant förhållande måste enhvar inse. Huru vill man då begära att Boställshafvare, af hvad slag de än må vara, skola med sina löners förmindskning hjelpa andra att sköta sina befattningar. Här har tvistats huruvida updraget är ett krono-besvär eller ett menighets-bestyr. Att del är ett krono-besvär, visar sig deraf, att fjerdingsman haft och på sina ställen ännu innehafva boställen af Kronan. Att de förlorat dem, det är R. St:s eget fel, men icke mitt. Jag har sträfvat deremot så mycket jag kunnat, fast förgäfves. När nu R. St. rubbat den grund, sorn för dessa tjenstemän» aflönande före fanns, så fä de också vidkännas de olägenheter, sorn deraf följa. Att det är ett krono-besvär bestyrkes ytterligare af denna frågas föregide behandling. Det var på grund af densamma, som R. o. Ad. vid näst föregide riksdag förklarade, att detta åliggande var stridande emot deras privilegier. Det var ock derföre, som vår dåvarande högt aktade Landtmarskalk icke underskref R. St:s skrifvelse utan reservation mot de 3 öfriga Ståndens beslut, att Säteri, rå och rörs samt insockne frälsehemman skulle deltaga i fjerdingsmanna-bestyret. Till följd af denna reservation, fann Konungen, oaktadt de öfriga Ståndens afvikande mening, icke för godt att henne godkänna. Fastän K. M. har i Fjerdingsmans-instruktionen kallat hans befattning för ett menigbets-bestyr, så har Konungen dock genom undantaget, i hufvudsaken ådagalagt, att Han tänkte annorlunda. Detta är ett bevis att befattningen är ett krono-besvär.
Slutligen och då det uppgjorda roteringsverket ännu icke blifvit tillämpadt, samt de rustningsoch roterings-skyldige alltså måste äfven efter år 1848, under loppet hvaraf sista delen af det, till lindring i fullgörandet af denna skyldighet, vid de 2:ne nästföregående riksdagarne, beviljade årliga anslag af 4,000 R:dr B:ko uttagits, anses hafva fortfarande varit i behof af dylikt understöd, ehuru i ringare mån, sedan genom Kongl, brefven den 19 Januari 1847 och den 17 Mars 1848 blifvit rustoch rotehållare i Jemtland medgifvet, att för då redan yppade eller blifvande vakanta nummer erlägga stadgad va kans-afgift, intilldess definitivt beslut om reorganisation af Jemtlands faltjägare-regemente och hästjägare-korps blifvit fatladt, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af 9,000 R:dr, alt för tiden ifrån och med år 1848 och till innevarande års slut kunna, efter den fördelning, som E. K. M:t kan i nåder pröfva skäligt och i den mån behofvet det påkallar, utgå till lindring uti det rustningsoch roteringsbesvär, som under nämnda tid ålegat rustoch rotehållare inom Jemtland. Hvilket allt Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Exp ed i tio n sElsbo/tels Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Augusti 1851. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 13 — -— Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om återbetalning en af Myntverkets äldre skuld lill Rikets Ständers Bank. (Statsoch Banko-Utsk:ns Ull., N:o 36.) S. A. K.
lYldl IM DdKlCl l U I Ö O J 7 p 303 Då doktor Björk följande afton k o m till » Korpralens », berättade fröken Ståhl med bekymrad min, att Elsa rest samma dag. Den konstiga flickan hade k o m m i t ner på m o r g o n e n blek och utvakad o c h förklarat, att när h o n nu var bra i sin hals, borde hon ej längre lata sig, utan vända åter till Stockholm o c h arbeta. Och så hade hon packat o c h rest. Fröken Ståhls föreställningar att hon såg klenare ut nu, än när hon kom, hade hon ej velat lyssna till, utan skyllt sin blekhet på dans o c h nattvaka, o c h hon längtade därifrån, hade hon sagt till sist. Det föreföll doktor Björk, sorn om skogen o c h himmelen mistat sin fägring, sedan han sist gick stigen fram. Han hade d r ö m t en så vacker d r ö m, o m hur M i g n o n skulle lära hålla af h o n o m så, att h o n för hans skull glömde alla ärofyllda drömmar, hur hans kärlek o c h bifall skulle bli hennes enda sträfvan, o c h nu. Intet af hans hjärtas slag hade funnit gensvar hos henne, ty då hade h o n ej längtat därifrån. Han var en dåre, o c h alltsammans blef blott en fager sommarsaga, s o m han fick göra sitt bästa att glömma. Det fanns d o c k en tröst i den tanken, att ingen anade hans svikna förhoppningar, o c h att ingen med ovarsam hand skulle röra vid såret. Han kände, att han fått ett sådant, o c h att det smärtade, m e n han hoppades, att tiden skulle utöfva sin barmhärtighetstjänst äfven m o t h o n o m. — Kontor: 4 Stallgatan 4. — Allm. L å n g s a m t vandrade han längs o c h lät de friska vindarne sig väl P strömmen, smaka efter en kvaf sjukhusluft, s o m varit hans p H dagliga kost den sista tiden.
Kanske att gamla fördoiyars länga walde skulle kunna minickas, oordningar här och där uptäckas, eller taflan af menskliga eländet näaon gäng sältas i för stark dag? Den ömsinte och ochnstlade meniiiffowänne», den w>d sitt lugna samwcle rrygggde Medborgaren, eller den af nir Den 8 December. 519 för det allmänna bästa lagande Embetsmannen — asta vesta skola aldrig wid Tryckfrihetens nlwidgande öfwer fordna glänsor befara Samhälls - ordningens rubbning eller fredens förstörande. Lät ett brusande huswud någon gäng nied öfwcrdriftens stycka, eller med harmens yttersta bemödande ukiara emot en mäglig owän — det skall aldrig skaka Statens qrundwalar, eller ens mistleda allmänna omdömet, som af mangen i alla sall mötes mcd stoisk köld; man hör pä den djerswe med stum förmaning, men man glömmer lika läkt hans predikan, för att förmanas öfwer »agot nytt ämne. Opinionen är kanske wädligare, dä pen lik hafwer swallar för alla windar, än dä den ledeS as Tryckfriheten, och en osanning pä papperet torde kraftigare kunna wederläg» gas, än dä den säsom ryckte gär ifrån mun till mun. Tryckfrihetens fördelar bewisas bäst af dest werkön i de Länder, der Ven ej känt andra band än ve högst nödwändiga, eller kanske aldeles inga. Akt tala om Englands, Tysklands, till och med Dannemarkfordna tryckfrihet är öfwerflödigt; hwad deste lander wunnit derwid, torde as Litteraturens framsteg derstä» des lätt ku»na bedömas. Friheten att genom Trycket meddela sina tankar, synes wädlig blott i den mohn dest mistdrukare kunna werka pä swaga menniskor, som gerna följa andras omdöme. Om en orubbelig sjelfständighet i tänkesätt möjligen kunde äga rum, sä hade man intet att frukta; men ju mera man genom inskränkningar ädagglägger denna fruktan, ju mera bewisar man sin tro pä menskliga swagheteu.
Svaren insändas till redaktionen, och angifves alltid tydligt nummer En lyckoriddare, hist. roman af å dm fråga, de gälla. Åt de tre af våra Harald Molander. — Detta arbete läsarinnor, som under årets lopp tillfyltorde vara ett af de mest spännanlestgörande besvarat de t största antal de svenska originalarbeten, som utfrågor, komma vi som en uppmuntran kommit under det senaste årtiondet. att vid dess slut utdelas t r e pris, Men det är icke endast spännande, hvartdera bestående af 25 kr. Fördet är också väl skrifvet. Många denskull bör enhvar, som insänder svar, af de bär förekommande skildrinalltid underteckna med samma signagarna äro gjorda så briljant och må- tur. lande, att man tycker sig riktigt lefva med. Det är på samma gång N r 95S. Hos Per From. Mästersamuclsen äfventyrsroman af renaste vatgatau 26, Stockholm, finnas alla verktyg och materialier därtill. Myran. ten och en förträfflig kulturskildring. Fotograf AbJström, Korberg, Att den också senterats framgår mottager elever. Om pris m. m. kan ni däraf, att första upplagan slutsålts ju göra skriftlig förfrågan. Ett är tål väl vid, om man skall vinna så pass ofning, på ett par veckor. alt man skall kunna tänka pä att få en Från Looström &amp; Komp:s förlag: Lyckans stjärna, roman af Nataly von Eschstruth; bem. öfvers. af Hanna Kamke. — Förf:s föreg. arbeten försäkra henne nog om läsare äfven af detta. ver af lika delar magntsia och bicarbonat en half timme efter måltiderna. Angående lämplig diet se svaret till Le Tourbillon i n:r 10. Enhvar af Iduns läsarinnor äger att å denna af delning erhålla fria lä- karråd. Förfrågningar insändas till redaktionen med påskrift: » Till Iduns lakar a. Mångårig prenumerant. Någon orsak må- ste ju finnas, men hvilken det är, kan naturligtvis ej afgöras utan undersökning. Vi kunna därför ej gifva er annat råd än att som lämplig diet föreslå den i svaret till Duse 2) i n.r 6 angifna. bekymrad 22-årig flicka.
» ETT IDUN / 1 NU TILL på fö- delsedagen, mam/ ^ Söderberg? » ISs \ » Jo tack, käraste, som H R 4f % H J ' iM \ ännu kommer ihåg ' gamla fl Kihlbergskan ' se ' n så BpPC y. • MÅNGA år tillbaka. &gt; ty y har jag nu varit här på sjukhemmet, och då var det 4 6 år, sedan jag kom i boklådan till mamsell Kihlberg, som min gamle vän kände redan då, ack ja, och nu är jag 85 — tänk, hvad tiden går. » Detta lilla samtal ägde rum på hennes födelsedag den 9 januari i år, då den, som nedskrifver dessa rader, för sista gången besökte den gamla. Jag var ej den ende; åtskilliga gamla minnesgoda vänner hade äfven infunnit sig, och gumman fick både blommor och vin och konfekt, myste på mun och var innerligt glad. ^SJJJh^V^ t i o å r n u f r a ä r * Johanna Söderberg föddes i Gamla Karleby i Finland och kom i unga år till Stockholm, där en släkting till henne, änkefru Kullman, som då innehade det på sin tid mycket ansedda » Hotel Commerce » vid Stora Nygatan — numera Café Com-. merce — gaf henne anställning i sin i undervåningen etablerade möbelaffär. Efter några år lyckades emellertid mamsell Söderberg erhålla plats i mamsell Kihlbergs lånbibliotek och boklåda i basaren vid Södermalmstorg och öfvertog densamma efter Kihlbergs död. Efter 46 år drabbades JOHADNA Söderberg af ett slaganfall och nödgades för omkring fyra år sedan för alltid lämna sin kära boklåda och sin lika kära kammare innanför densamma i utbyte mot eget stilla och fridfullt rum å Stockholms Sjukhem, där den åldriga, vänligt omvårdad och aldrig glömd af gamla kära vänner, med förnöjdt sinne i stilla frid skildes hädan måndagen den 9 i denna månad, till det sista hvilorummet å Nya kyrkogården följd af många kära, minnesgoda vänner. ÅNGESTSKRI. AF SKISS FÖR NEAGA. A LLT T Ä T A R E och tätare föll skymningens tunga mörker.
Hvad är det för en olycksalig uppriktighetsdemon som får makt med mig så fort jag skrifver bref! Skall jag då aldrig kunna tämja denna våldsamhet, skall jag då aldrig kunna tvinga mig att bli en väluppfostrad passgångare, lik andra menniskor. Sehär hvad jag skrifvit! Käre Karl. Jag känner mig icke upplagd för brefskrifning, ty jag är kroppsligt en smula dålig, men jag vill skrifva ändå, på det du ej må tro att jag ansåg ditt bref för närgående. Jag menar frågan om mitt förflutna. Ja barn, jag har lidit, lidit så att hjertat krymper sig vid att tänka derpå. Jag har lidit andligen, så att min stora, sunda kropp brutits tum för tum som under en lång tortyr. Och jag klagade aldrig. Aldrig, hör du! Till och med min närmaste omgifning trodde länge att jag lefde ett lyckligt äktenskap. Bröt smärtan igenom, så gaf jag falska skäl. Jag har varit stolt. Jag är det kanske ännu, men nu – sedan jag ensam slagit mig fri, nu ömmar icke längre den punkt, som förut icke tålde ett vidrörande eller ens ett närmande. Nej, det dröjde icke länge innan jag såg mitt verkliga läge. Men jag, med min nästan religiösa vördnad för familjelifvets helgd och för endrägt i hemmet, jag hade dessa barn att tänka på, som jag blifvit i moders ställe. Och under deras barndom var hemmet annat än nu. Ty nu har jag slängt masken. Nu får hvar och en se sig om efter hemtrefnad hvar den vill och kan. De äro vuxna nu. Jag har varit både hustru och värdinna; jag var det så länge jag ville. Men det är skönt att få luft. Äfven om man saknar sol. Det är mig en lättnad att ha fått sluta komedien och att få slänga undan de sista falska trasorna. Jag har i femton år hatat – hatat med hela min naturs intensitet! – den omgifning, hvari jag lefvat. Jag har känt mig stängd från allt som var mig kärt; man har lagt hinder efter hinder på den väg jag måste gå; jag har tegat som om tungan varit afskuren; och jag har väntat.
Genom Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851 har likväl blifvit förklaradt, att i Hof-Rätt må fem ledamöter utgöra domfört antal, så ock fyra, om lie af dem äro om beslutet ense; och större fordringar i delta läll lära ej böra förekomma i Domkapitel än i Hof-Rätt. Snarare synes en modifikation uti omförmälda hänseende kunna och höra ega ruin med hänsigt till den olika beskaffenheten af de ärenden, sorn tillhöra Domkapitels behandling. Med afseende å den administration, som tillkommer denna myndighet, har nemligen densamma alt handlägga en mängd ärenden, hvilka äro lika litet invecklade, som vidlyftiga; hvarföre handläggningen deraf kan utan våda anförtros åt ett ringare antal ledamöter. Lika med hvad Ky rkolags kommittéen tillstyrkt, hafva Rikets Ständer alltså antagit såsom tillfylleslgörande, om tre ledamöter deltaga i handläggningen af dylika, s. k. kuranta ärenden, antingen de blifva ense eller ej. Annat är deremot förhållandet när kapitlet utöfvar domsrätt. Då fordrar rättssäkerheten att den grundsats, sorn för Hof-Rätt är gällande, varder tillämpad; och som vissa andra ärenden, hvilka del åligger kapitlet att behandla, kräfva serdeles omsorg samt en mogen och mångsidig pröfning, hafva Rikets Ständer ansett berörda grundsats äfven böra utsträckas lill dessa ärenden eller till frågor om upprättande af förslag till embete eller tjenst eller om tillsättande deraf. 1 afseende på tiden lör Domkapitels sammanträden stadgas i 3 § af 1687 års Kongl. Förordning, att Domkapitel skall sammanträda onsdagen i hvarje vecka från klockan 8 om morgonen lill middagen, samt om ärendena så fordra de följande dagarne på samma tid.