Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gång på gång måste hon framträda och mottaga publikens hyllning, synbarligen förvånad öfver del entusiastiska mottagande hon rönte. Men det var nog ej endast hennes sång, som tog publiken. Hela hennes uppträdande präglades af denna naiva oskuldsfullhet, som bättre än något annat passar för denna roll. Det ungdomliga ansiktet med de stora, strålande ögonen är ock synnerligen tilltalande. Mot spelet kan nog en och annan anmärkning göras; det har dock en stor förtjänst, nämligen att med små medel kunna åstadkomma god effekt, hvilket sångerskan flerestädes i fängelsescenen visade. Mimiken är ock god. — Likaledes förtjänar sångerskan erkännande för sitt utförande af Helenas parti, och hon skördade äfven det lifligaste bifall för detsamma. Fru Elisabeths syster, som var gift i Göteborg, hade blifvit dödligt sjuk och önskade sin systers närvaro. Det sattes icke i fråga, alt baronen skulle låta sin hustru företaga en resa ensam, allra minst om en sådan resa vore på något sätt af sorgligt slag, och sålunda lämnade herrskapet på Arvidsnäs sitt hem tidigt på nyåret och sina tre döttrar ensamma under beskydd af hushållerskan, åtskilliga tjänare och onkel Jonas, oaktadt denne senare befann sig på något afstånd. Anne Sophie hade denna månad hushållsmånad, Tony sydde på sin utstyrsel, o c h Cordelia skötte grefve Magnus, som alltjämt låg tyst i sin säng och stirrade på de hvita konvolvolusrankorna på de gröna tapeterna. „ Ungefär hvarannan dag kom onkel Jonas från Å b y för alt se till sina flickor, men fastän han gjorde allt för att vara dem i både fars och mors ställe och litet till, fann han icke sitt gamla mottagande på Arvidsnäs. Cordelia, på hvilken husets ansvar låg under moderns frånvaro, och som dessutom var den sjuke grefvens sköterska, hade fullt upp att göra från morgon till kväll. Anne-Sophie fann ögonblicket passande alt nu, då hon icke hade föräldrarnes stränga myndighet i närheten, med fördubblad ifver föra en hemlig brefväxling med en ung löjlnant, som hon året därpå blef offentligt förlofvad m e d; elt parti, som i allt motsvarade familjens fordringar.
Jag har för öfrigt frågat (lera personer, om sådant bränvin hittills inkommit i landet, men de hafva samtlige förnekat detta, och jag upprepar ännu en gång att traktaten ej angår hvitbetsbränvin, utan att den lägre tullen endast har afseende å bränvin tillverkadt uteslutande af vindrufvor, och är jag öfvertygad om att vederbörande, sedan uppmärksamheten en gång blifvit fäst på den möjliga svårigheten att kontrollera detta slag af bränvin, skola åstadkomma så säkra kontroller, att vi ej blifva ölversvämmade af en vara, som traktaten ej ens omtalar. Hvad åter det bränvin angår, som enligt traktaten får hit införas, eller det Franska drufbränvinet, så tror jag mig hafva visat att det icke ens vid det mest nedtryckta pris, det på länge egt i Frankrike, kan härstädes täfla med vårt inhemska bränvin. Slutligen får jag, i afseende å denna sak, ännu en gång fästa uppmärksamheten på att Norge kunnat nöja sig med ett helt öre mindre surtaxe, än Sverige, och att man ej der hyser några sådana farhågor, som här uttalats. Jag har nu sökt visa, att den Franska traktaten ur grundlagsenlig synpunk icke bör möta något motstånd, och jag har äfven sökt att, så mycket jag förmått, i afseende å den vigtiga näring, rörande hvilken farhågor mest och bjertast framhållits, ådagalägga att någon fara för densamma ej finnes, såvida nödiga kontroller införas. Jag ber eder nu besinna, M. Hrr, på hvilken sida de bästa skälen erbjuda sig. I den ena vågskålen ligger ovilkorligen, jag uttalar det öppet, II. Stms egen värdighet, ty det var R. St:r, som genom sin skrifvelse vid förra riksdagen gåfvo regeringen anledning att afsluta ifrågavarande traktat, och man måste väl antaga, att R. St:r visste på hvilka vilkor sådana traktater med andra makter afslutats, och att ej Sverige kunde erhålla bättre vilkor än dessa.
Men då Herr von Hartmansdorff och Hans Excellence Grefve De la Gardie upplyst, i hvilken förlägenhet Cassan skulle komma, om ett stort capital blef inveckladt i en concours, så anser jag det vådligt, att fatta ett sådant beslut. Jag tillstyrker således, att Utskottets förslag väl må bifallas, men med den förändring sorn Herr von Hartmansdorff föreslagit, att högst i5ooo R:dr på en hand få utlånas; och jag får tillika hemställa om icke RiddarhusUtskottets förslag kan med förändringar antagas, ehuru det första gången är före, på det en återremiss må kunna undvikas. Derå anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Den 3o Jun i i f. m. Herr af Ekenstam _, Israel: Vid öfverläggningen angående detta ämne i Utskottet har jag varit bland de personer, som ansett maximi-summan tor hög. Jag har derföre reserverat mig, och ansett 20,000 R:dr vara nog, men har ej något emot, att 15,ooo R:dr blir det maximi-belopp som antages; anseende till ock med denna sednare summa vara alldeles tillräckligt stor, ehuru jag ej förut trott mig kunna nedsätsa summan derhän på de skäl, sorn gjordes gällande inom Utskottet, men hvilka nu blifvit vederlagde. Att det skulle vara beqvämligare för Directionen att få denna summan större, tror jag ej man bör göra afseende på; enär en af dess Herrar Ledamöter gifvit sin tanka tillkänna så bestämdt i motsatt mening. Det är af vigt, efter min tanka, att utgifter, som på bestämda tider skola utgöras, med säkerhet kunna utgå, och ej behöfva bestridas med lånta penningar. Man har sagt, att det beror af Directionen att icke gifva 3o,oooR;dr åt en och samma person, när osäkerhet vore för banden, Men jag skulle tro, att Directionens omdöme ej kan sträcka sig till kännedom om, huruvida de personer, som få lån, kunna i framtiden göra Bankeroutte eller ej, ty det är en sak, sorn ofta beror på händelser, hvilka ej kunna förutses.
Den, såsom mig synes, enklaste utväg i detta mål är, på sätt jag haft äran anmärka, den R. o. Ad. behagade lemna bifall till de två första punkterna, med afslag på 3:dje, 4:de, 5:te och öde punkterna i betänk.; och vågar jag derjemte. vördsamt framställa den anhållan, att de värde Hrr ledamöter af Ståndet, som med mig dela samma tänkesätt, behagade till likställighets vinnande härutinnan, med mig sig förena om ett sådant slut. Hr Printzensköld, Carl: Det finnes väl näppligen någon sak, som icke frän två sidor kan betraktas och sådant är förhållandet^ äfven med den ifrågavar. A ena sidan förekommer att genom öfverlåtelse af den ifrågavar. tomten till Stockholms stad, minskar man fastigheten icke blott i vidd utan äfven betydligt i värde, derigenom att man afskiljer densamma från vattnet, till hvilket man nu äger fri och obehindrad tillgång, utan att dertill behöfva begära tillstånd hvarken af staden eller någon annan myndighet. Om således denna fastighet skulle af hvarjehanda inträffande omständigheter böra till enskilt man återigen försäljas, så skulle otvifvelaktigt en vida mindre köpeskilling för densamma erhållas än om den hade qvar sin arealvidd i dess nuvar. skick, och att en sådan försäljning möjligen kan komma i fråga, derom vittnar försäljningen af Sundhets-collegii hus, hvilket varit en Statens tillhörighet och Den 12 Juli. 59 O linder en lång följd af år innehaft denna egenskap. A andra sidan, och under förutsättning att detta hus ständigt skulle blifva en Statens egendom, kan man säga icke heller utan skäl, att, genom jordryrndens öfverlåtelse på de vilkor, som StatsUtsk. föreslagit, egendomen skulle komma att fä ett prydligare utseende, om nemi. en kaj af huggen sten blifver uppförd och ett staket omgifver hela platsen.
Vid 1821 års slut utgjorde Bankens fordran i Capital 2,880,047: 3.5, samt beräknad och oliqviderad ränta 19,180:48.2, 2j84q,2Ö4: n Transport 8,791,718:27.3. Revisorers Berättelse. t\ 11 Transport 8,791,718.27.3. Förenämnde Discont-rättighet .bestämdes vid 1809 och 1810 örens Riksdag till En Million Riksdaler Specie, hvaraf 400,000 Riksdaler egentligen skulle komma att begagnas till inlösen af Credit-Sedlar, —• Anslaget utaf Allmänna Bevillningen till Stats-behofvens fyllande} bestämdes vid samma Riksdag till 870,000 Rd, Specie, Yid 1812 års Riksdag, bestämdes Discont-rättigheten till En Million Riksdaler Specie; dock skulle intill 1814 års slut En och en half Million få begagnas. *—• Anslaget utaf Allmänna Bevillningen till Statsbehofvens fyllande bestämdes vid samma Riksdag tili 804,900 R:d, Specie, Yid i8i5 års Riksdag bestämdes Discont-rättigheten till Två Millioner Riksdaler Banco, med tillägg, att, derest till CreditSedlars inlösen ytterligare biträde skulle tarfvas, borde det af Banken meddelas, sedan, vid hållet sammanträde emellan Fullmägtige i Banken och RiksTransport 8,791,718.27.3. Riksens Siänders Transport 8,791,718:37.3. gälds-Contoiret, behofvet blifvit uppgifvet. *—• Anslaget utaf Allmänna Bevillningen till Statsbehofvens fyllande bestämdes vid samma Riksdag till 1,420,000 R:d. Yid 1817 och 1818 årens Riksdag, bestämdes
Med Banco-Fullmägtiges röstberäkning förhälles som för BancoUtstottet stadgadt är. / §. 66. Cfsier förenämnde grunder, sä i afseende pä »valsätt som tid, ma wid alla Riksdagar Fullmägtige i Riksgälds Contoiret af Riksens Ständer utses. Fullmägtige derstädes stola likaledes wara Tre af hwarje Niks-Ständ. De böra, wid yppad skiljaktighet, til Protocollet afgifwa sina röster, hwilka per Capita beräknas. I de fall dä rösterne äro lika, äge Ordföranden afgörande röst. §. 6-. Derjämte stola Riksens Ständer i den ordning Ständen hwart för sig lämpeligast finna, wid hwarje Riksdag förordna om Revisorer, at emellan Riksdagarne öfwerse och gransta StatsWerkets, Banquens och Riksgälds Contoirets Lilständ, styrelse och förwaltning. Detze Revisorer, som stola wara Sep af hwarje Riks-Ständ, bora emellan Riksdagarne sammanträda sä ofta, at hwarje Revision mä kunna omfatta s:ne ärs afflutade Räkenstaper, och tage derföre alltid Revisions-förrättningen sin början den 15 Sept.; ffolandes sä wäl Riksens Ständer, som afgäende Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden til nästföljande Revision. Ingen Revision mä öfwerstrida en tid af Tre Mänader. §. 68. De genom dödsfall eller af andra tilfällig heter - 753 Den 8 Augusti. heter upkomme ledigheter af Fullmägtige eller Revisorer ma, när sä fordras, emellan Riksdagarne ersättas genom npa wal af de Stand der ledigheterne inträffat, pä det sätt Standen hwart för sig lämpligast finna. §. 6g. Til Fullmägtige för et Ständ i Banquen och Riksgälds Contoiret samt til Revisorer öfwer Statswerket, Banquen och Riksgälds - Contoiret stola ej andre wäljas än sädane af Ständets Ledamöter, som i detsamma kunna wara Riksdagsmän.
Ad. torde erinra sig hurusom tänkesätten då voro delade och partierne stodo mot hvarandra, och hurusom förhållanden inträffat, hvilka man icke sett snart sagt under en hel generation. Jag bekänner att jag tillhörde dem, hvilka befarade hungersnöd i landet och ansåg derföre ett förbud mot utförsel af spanmål nödigt dä det först utfärdades. Likväl sedan detta förbud blifvit utfärdade visade det sig, alt de, som yrkat derpå, hade haft orätt, och jag mäste erkänna, alt jag var bland deras antal; ty slöra tillgångar af spanmål funnos och efter några veckors förlopp föllo priserne under all beräkning. Hade nu icke förbudet meliankommit, så är det visserligen sannt, att spanmåln möjligen omkring 8 dagar kunnat bibehålla samma höga pris eller måhända stigit ännu högre, men derefter hade otvifvelaktigt befintliga förråder framkallats och hvilka varit mer än tillräckliga, hvarigenom priserne ovilkorligen måst falla. Prisstegringen i England och Tyskland åstadkom betydliga spekulationer i Ryssland, hvilka åter föranledde innehafvarne att hålla på sin spanmål, men när priset stigit till en viss höjd, lössläpptes alla förråderne på en gång och följden blef, att priserne föllo i Stellin och S:t Petersburg samt många af speculanterne blefvo bedragne i sina beräkningar genom deras allt för stora förtröstan på de höga priserne. Sålunda har man haft tillfälle att af erfarenheten inhemta, det man icke bör fästa sig allt för mycket vid priset och hungersnöd, emedan om priset under en viss tid högt uppjagas, detsamma snart återgår. Jag skulle derföre tro att, om R. St. inför Konungen uttrycka den tanken att spanmålstullen icke bör förändras under tre år, R. Sl:s ålgård inskränkes dertill, att de endast önska en friare spanmålshandel etablerande och, enl. min åsigt, är detta det enda tillfälle, då R. St. kunna yttra en opinion i saken, åtminstone är det mig obekant att något annat mål förekommer, hvarest ett sådant förhållande eger rum. Hr von Hohenhausen:
Då nu voteringen företogs bortgick Ordföranden'; Hr Frih. Palmstjerna, hvarefter Ordförandeplatsen intogs af dåmera främste närvar, ledamoten Hr Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 28. Nej — 19. Glaubersalt, vattenfritt, (ny rubrik, som införes); Handskar af alla slag; Horn, oarbetadt, Platter Utsk:s förslag i fråga om dessa artiklar lades, i föfverensstämmelse med Hr Gr. o. Ordförandens framställning, såsom icke påkallande någon vidare åtgärd, till handlingarne. Hudar och skinn, som ej inbegripas under Pelsverk, oberedda, torra; saltade och rå. Den 17 Januari e. m. 303 I afseende på denna artikel blef icke någon annan förändring af Utsk:s förslag ifrågasatt, än att en ledamot föreslog, att vid rubriken ”oberedda, torra,” skulle tilläggas ordet torrsaltade, och sedermera, då det genom detta förslag åsyftade förtydligande af en annan ledamot ansågs vara obehöfligt, enär den torrsallade huden icke vore rå, hemställde att i stället, såsom i Gr. Cronhjelms reservation blifvit föreslaget, ordet ”och” i rubriken ”saltade och rå” måtte uteslutas. Sedan öfverläggningen ansetts slutad, hemställde Hr Gr. o. Ordföranden, om R. o. Ad. bifölle den i nu åberopade reservation intagna rubrik ”saltade, rå.” Ropades ja. Då härvid en ledamot erinrade, att uti sagde reservation icke något lullvärde vid denna artikel var utsatt, och alt detta värde syntes böra bestämmas, yttrade Hr Gr. o.
Ylle-: af ull allena eller blandade till större eller mindre del med bomull, lin, eller andra ämnen, utom Silke: Filtar och Mattor i skålp. 40 Pressduk . \ skålp. \2 Värjor och Värjklin^pr; hänföra* Tinder Stjilarbete», Förslag till Tull-taxa. 45 Qvantitet för TullberäkInförsels-tull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Väfnader: Ylle-: af ull allena eller blandade till större eller mindre del med bomull, lin, eller andra ämnen, utom Silke: andra slag .. 1 skålp. 1 25 Linneoch Hamp-: Blaggarn, Buldan, Kanfas oeh Sadelgjordsväf 1 skålp. — 15 Bolstervar .. 1 skålp. — 40 Batist, Flor, Kammarduk och Linön . 1 skålp. 3 — Lärft, alla slag, äfvensom Damast 1 skålp. 1 — Mattväfnad af Hampa, eller af Hampa i förening med annat i Taxan ej specificeradt ämne 1 skålp. , 18 Segelduk och Tältduk 1 skålp. — 8 Andra slag, Drällsväfnader derunder mbegripne . 1 skålp. — 65 Håroch Tagel ... 1 skålp. — 50 Yaxade och lackerade: Mattor ... 1 skålp. — 10 andra slag .. 1 skålp. — 25 Vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af Cautschuk, Gutta Percha m, m 1 skålp. — 75 Ympvax Fritt. Zink, Tutav.lffj och Spiauter: Fri. oarbetad och i plåtar . arbetad: omålad och olackerad 1 skålp. — 7 målad eller lackerad 1 skålp. — 20 förgyld, försilfrad eller pläterad 1 skålp. — 75 Saffer; hänföre» under Färger, ej specificerade. Förslag till Tull-taxa. Qvantitet för TullberäkInförsels-tull. ningen. Riksmynt. R:dr löre. * Zinkblende .
Herrar Hård, Adam och Bråkenhjelm, P., hafva, uti hos Ridderskapet och Adeln vackla motioner, föreslagit, att, dä de i början af §. 27 förekommande orden »så vida den lill 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp», föranledt tvistigheter och olikformig tillämpning, nämnde ord måtte borttagas; hvarjemte Herr Kontrakls-prosten Kullman påyrkat, alt om hans redan förut omförmälda förslag om progressiv afgift för inkomst af rörelse och näring under 1000 R:dr icke skulle godkännas, den uti §§. 27 och 29 befintliga föreskriften om 5 procents afgift af personer på landet, hvilken föreskrift, enligt Herr Kontrakts-prostens förmenande, ej blott vid tillämpningen föranledt mvcken tvist och oreda, utan äfven vore oskäligt betungande för personer, sorn hafva mindre inkomster, mätte ur den blifvande Bevillnings-Förordningen uteslutas. Ilrågakomne stadgande om afgifternas beräkning äfven efter den allmänneligen bestämda bevillnings-procenten, hvilket vid sistlidne riksdag infördes uti olVannämnde§§. för deras bringande lill öfverensstämmelse med hvad i §. 1-1 redan var föreskrifvet i afseende å städerna, kan, om deråt egnas tillbörlig uppmärksamhet, i Utskottets lanke, icke lemna rum för stridiga meningar angående tillämpningen; och då dessutom den efter berörde bevillnings-procent bestämda afgift, såsom träffande hvar och en i lika förhållande till hans inkomst, ej gerna kan blifva mera betungande för personer å landet, än för dem i städerna, hemställer Utskottet, att motionärernes förslag om borttagandet af ifrågavavande föreskrift måtte lemnäs ulan afseende.
A ^/i/. 4^ 558 8tatsocb Lanco-Iitsbottens i anlerlning bärak mä nämnas: att, utaf slen för 8parLanberne bereclrla tillgäng ä Län mot 5 procrts ränta vili förekallanrle bebok, uppskär tor siem rlen märbeliga sörrlel, att icbe bebökva källa nägon större anrlel ak lie mot lils!» ränta lias riem insatte merlel vntlänacle, i oel» för tillfällige Uttagningar; bvarigenvm ils säterier tor clet westa borrie blifva istanclsalta att pä sin liela rörliga ponc! rlraga 8ex proe:ts iiänta; vcb köljabteligen böra insättningarne i Lauben anses enrlast som en nöökallsulväg, bvilben pä sin böjri begagnas Uncier bererielsetirlen för större summors placeranrle, ocb r akvabtan af rlertill erkoröerligs säberbetz-banrllingar; rlä 6et alltiri innebär en ej ringa förmän, att emeriiertiö bunna kafva merllen genast frubtbäranrle, om äfven Mot blotta 3 promt. Viri en omsorgsfull förvaltning är alltsä ingen förlust att befara, utan fastmera bärigenvM förebommen; rlä tvärtom meclgikvanöet ak en bogre
45 antogs med följande förändring: ”den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 Rdr; beträdes Prot. Vt dr. d. 22 Jan. i835. 25 Leträdes Län, under den tid Lan är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af denna förbrytelse, skall Lan för Lvarje gång plikta ofvannämnde belopp. Sker sådan förbrytelse å nyo, sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, skall han för hvarje gång piik» ta 20 Rdr m. m.; §. 48 förändrades sålunda: så väl i städerne, som på landet, må under Sönoch Helgdagar bränvin ej i minut försäljas, hvarken å Gästgifvaregårdar eller å andra minuteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider; bryter någon häremot m, m.; vid enahanda ansvar vare ali bränvinsförsäljning i parti, under Sönoch Helgedagar förbjuden, både i städerne och på landet.- i sammanhang härmed beslöts, att 44 §* skulle, näst efter 2 mom. erhålla följande nya: vid kyrkor på landet och inom ifl\ mil deromkring, må krogar cj få anläggas, så vida ej serskilda omständigheter föranleda Konungens Befallningshafvande, att, efter Pastors och Socknemännens hörande, från detta stadgande göra undantag; §. 5o gillades, med följande förändring: beträffande rättighet till försäljning som möjligt är; skolande Magistraten noga tillse, att, enligt Pastors-Embetets intyg, som bör infordras, endast ordentlige och Tälfräjdade personer, som m. m.; §.
Mosaiske trosbekännare som nu äro här naturaliserade, skulle, utom de 4 städer i hvilka de nu, utan särskildt tillstånd, äga att sig bosätta, äfven få samma rättighet i alla de stapelstäder, som hafva minst 4,000 innevånare; hela skillnaden i dessa, rättigheter ligger således i befrielsen ifrån att behöfva söka ett tillstånd, hvartill de för det närvarande äro forpligtigade. Uti denna ringa utsträckning af deras rättigheter, hvari de, som derför ifrat, nu hafva visat sig så moderata, ligga dock ganska vidt utsträckta förhoppningar, nemligen: att framdeles taga steget fullt ut. till fullkomlig emancipation; -—- den så högst ringa utvidgningen, som uti deras rättigheter nu blifvit föreslagen, får derigenom ett helt annat utseende, och gifver således åt beslutet vida mera vigt än det vid första skärskådandet synes påkalla. Desse trosbekännares antal i riket utgör nu ej mer än omkring 1,100; jag tror mig ej förnärma sanningen, då jag antager, att detta ringa antal härleder sig förnämligast ifrån de inskränktare rättigheter de hitintills egt; är detta en sanning, så biljer ock deraf, att i händelse de skulle fullkomligt emancipcras, så skulle deras antal i vårf land, likasom i de öfriga länderna der de hafva medborgerliga rättigheter, betydligen tillvexa, — till ett antal, sorn för närvarande ligger utom beräkningens gränser. Frågas då, skulle ett sä försto rädt antal af de Mosaiske trosbekänarne i vårt Iand, öfverensstämma med Svenska folkets sympatier? Jag tror det ej; och häri ligger förnämsta skälet hvarföre icke jag anser mig böra biträda Utskottets förslag: utan (inner det ej vara skäl att beröfva Svenska folket möjligheten att i en framtid kunna undgå, att ibland sig upptaga ett stort antal af desse trosbekännare, derigenom att man fråntager Kongl.
En lika öfvertygelse, med den af Revisorerne sålunda yttrade, har ock gifvit Krigskollegium anledning att, i underdånig skrifvelse af den 2 sistlidne December, hvarvid förslag till 1852 års aflöningsstat för Kollegium blifvit bifogadt, hos Eders Kongl. Maj:t underdånigst hemställa, att all till Kollegii embetsoch tjenstemän samt betjente utgående aflöning måtte, för att på ett ställe varda synliggjord, fa genom Kollegii Aflönings-afdelning utbetalas, emot ersättning vid årets utgång afkassorna, i förhållande till de andelar uti berörde aflönings-kostnad, sorn, i öfverensstäm - — 283 — t melse med af Eders Kongl. Maj-.t redan derom gifna nådiga föreskrifter, af kassorna böra vidkännas. Krigskollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts CARL D. FORSBERG, sitnf-khnlm flen 19 Februari 1852. underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, «f. I*. LEFRÉN. S. C. WISSER. E. Dahlqvist. Guvemörs-embetets vid Kongl. Krigs-akadetnien underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Akademiens räkenskaper för åren 1848 och 1849. Storm äktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:t har, genom nådig remiss af den 24 nyssförflutna Januari, behagat anbefalla Guvernörs-embetet vid Dess Krigs-akademi att, i anledning af bifogadt utdrag af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning, bland annat, af Krigs-akademiens räkenskaper för åren 1848 och 1849, med underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Maj:t inkomma.
I betraktande af de utaf motionären anförda förhållanden och enär, genom Doktor Silfverspane uppoffrande verksamhet för det allmänna, hans familj blifvit beröfvad all utsigt till framtida bergning, synes det Utskottet vara Staten värdigt att med något understöd bidraga till lindrande af denna familjs nödställda belägenhet; och har, på grund häraf, Utskottet, i anledning af Herr Oederschiölds motion, funnit sig böra tillstyrka, att för Doktor Silfversparres enka, Evelina Johanna Malmén, må på allmänna Indragnings-staten uppföras en årlig pension å 400 B:dr. 72:o. Genom remiss från Bonde-Ståndet har Utskottet fått till behandling emottaga en inom samma Biks-Stånd väckt motion, deruti Biksdags-fullmägtigen Per Persson från Wermlands län anhållit om understöd för enkan efter Distriktläkaren, Medicine Doktor Carl Petter Ekegren, hvilken, enligt hvad motionen innehåller, vore född 1806 och promoverad till Doktor år 1838, derefter Ekegren, enligt förordnanden, bestridt hvarjehanda läkarebefattningar intill år 1840, då han utnämndes till Distriktläkare i Näs härad af Wermlands län, hvilken tjenst Ekegren utan lön af Staten på ett utmärkt sätt och till allmän belåtenhet utöfvat intill sin den 6 Januari nästlidet år timade död, dervid Ekegren efterlemnat enka och en minderårig son utan tillgångar för beredandet af ens den tarfligaste bergning; varande af motionären, på grund af dessa ömmande omständigheter, föreslaget, att Ekegrens enka och son måtte hugnas med årligt understöd af 300 B:dr; Bih. till Ii. Sl. Brot.