Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreskriften att F^attigvårds-Slyrelsen förut söka iuaccordera fattige hös slågtin - &en 5 Augusti e. m* gar\ dernäst på Curhus, Lazarett, annan sjukinrättning, eller eljest försörja dem i fattigstugan eller egna hemvist, synes öfverflödig och mera betunga än gagna; någonstädes på jorden skola de vål vara. Användandet af gåfvan, lärer på ingen närmare bero än gifvaren, och Fattigvårdsstyrelsen bör vål vara obunden, att ej ensamt afse den fattiges beqvämlighet, utan äfven huru fattigmedlen bäst skola göras tillråcklige för alla de behöfvande, Stadganderne i 5:dje Artikeln, att hvarje fattig bör hora till den Socken, der han är mantalsskrifven , afviker ej från hittills följde grunder och det af Utskotten gjorda, efter mintanka, ganska nyttiga förslag till den ända, att mantalsskrifning inom en Församling ej skulle komma att ske utan Församlingens vetskap, torde egentligen höra till de för sådana ämnen särskildt utfärdade Författningar. Förslaget att oägta barn skulle njuta fattiguppehälle i den Församling dit modren vid dessas framfödande hört, synes icke instämma med grundsatsen , att bandet emellan föräldrar och barn bör vårdas. Eli liderlig qvinna kunde plantera ut gin afkomma i den ena Församlingen efter den andra och behöfde blott flytta, för att vara qvitt ali omsorg. Utskotten hafva i fråga om inflyttningar, hellre velat bibehålla 1788 års Förordning, än antaga något nytt stadgande och dermed är jag, för min del, fullkomligen ense. Förslaget om en slags inteckning af de fattige i fastigheter med 74 Den 5 Augusti e, m. flere reglementariska stadganden om Prötocoller häröfver och dylikt, synes gå något långt och kunna undvaras hädanefter sorn hittills. I 4:de Artikeln finnes det band vara ålagdt en Församling, som öfverenskomma att lemna bidrag till de fattige efter taxeringsgrund, att detta ej skall kunna frivilligt ändras, förr än Kongl. Maj.t stadfäster annan öfverenskommelse.
Uppgifver fånge, medan han undergår fängelse i mörkt rum eller allmänt arbete förrättar, att någon annan begått det brott han sig åtagit, samt vill det i bevis leda, vare sådant honom icke förment, och njute han genast befrielse från arrest i mörkt rum eller allmänt arbete, dock ställe han godkänd borgen för böterne, hvartill han dömd blifvit, eiler för sin person, eller qvarblifva i Häkte , intill dess sig visar, om han mägtar brottet från sig leda. Kan han det icke, insattes åter i fängelse eller arbete, och varder icke derifrån befriad, förr än han straffet till fullo undergått. Häfver lian redan 254 Bevillnlngs-Utskottets fängelse i mörkt rum undergått, men ej fullt ut till den tid, som honom ådömt blifvit, må sådant icke räknas honom till godo, då han å nyo till undergående af straffet insattes; kafver han en del af ådömt arbete förrättadt, det skall afräknas. Derefter intages 5 och 6 Mom. i denna Art. under Moment N:o g, och io oförändrade. 2, 3, 4 och 5 §§. innehåll och lydelse, angående behörig Domstol, besvärstid och sätt derför m. m., bero på dc beslut, som jkomma att vidtagas i anledning af härmed .gemenskap egande redan väckte Motioner och afgifne Betänkande, och kan således å nyo icke här upptagas ; likväl torde böra anmärkas, att den i ii Momentets ■>. §. utstakade tid för Besvärs anförande hos Kongl. Maj:ts och llikets Commerce-Collegium är så korrt, att icke alla Sökander kunna sig deraf begagna. 4 Morn. i 3 §. kommer alldeles att försvinna, och för öfrigt undergå §§. de förändringar , som sätta dem i öfverensstämmelse tued hvad redan anfördt är. 6 §, redigeras, som följerr
Hvad Stockholms proviantering åter be. träffar, tilliror jag mig icke lemna något yttrande ; det tillhör deni som varit eller äro i tillräl 1 e att undersöka och bedöma hvad dermed gemenskap äger; men om för hufvudstaden svårigheter sig yppa att uti allt upphäfva Skrålnrättningarne, möta dock, enligt min tanka dessa hinder icke för den öfriga delen af landet Att dom3 efter den tillförsel, rom nu finnes uti alla Rikets öfrige Städer, der landtmannen sjelf mången gång på torget köper landtmannavaror för båttre pris, än uti sin egen hemort, så må^te uppbäfvandet af allt skråtvång äfven uti Städernas proviantering med lora fördel både för säljare och köpare. Att ökadt afsäitnirgstillfälle med frihet från skråtvång åstadkommer och ökar tillgångarna progressivt, sådant har alltsedan 180 ögonskenlig! visat sig vid Göth* Canals arbetsstationer i Skaraborg* Län samt sednare åren vid den i mitt grannskap uti en mager ort påbegynta V/arnäs Fästning. Vid början af dessa arbeten måste ptoviant anskaffas för hela ar~ betstrouppens behof, men efter hand har detta behof betydligt blifvit mipskadt genom ymnig tillförsel, utan att densamma aftagit för provincens Städer och aldrig med uppstegrade, nilen ofta med fallande priser. Orsaken är enkel, den igenfinnes uti behof, ajs ii t liimgs tillj a lie och frihet Otjenligheten af skråtvång uti alia handtverkerier så väl i småstäderna som på Den 15 Februarii, 395 landet ligger i öppen dag lör hvar och en, sorn uti dessa orter något är hemmastadd
"Och du upptager inte heller illa, om jag gör hvad jag kan för att få henne att bifalla?" "Gud bevare!" sade Karell leende. "Jag ger dig full frihet." "Hör ni, fru Karell?" "Jag hör." Alma böjde sig öfver sin tallrik. John bryr sig inte om det, tänkte hon; knappast skulle han lägga det på sinnet, äfven om jag skulle förälska mig i någon annan. Nymark beundrade hennes fina nackhår, hvilka slingrade sig i lockar ner på det hvita hullet. "Hvad menar ni, fru Karell? Kommer jag att lyckas?" "Man kan ju försöka." "Ni småler. Det ger mig hopp. Åh, ni har inte hjerta att säga nej." "Men hvarför? Jag frågar det ännu en gång. Inte kommer jag ändå att bidraga till någons nöje." "Låt andra afgöra den saken," sade Lagander. De stego upp från bordet. Nymark och Alma gingo ut på verandan. "Kommer ni inte att bidraga till någons nöje?" frågade Nymark sakta, lutande sig ner emot Alma, som stödde sig på hans arm. "Säg hellre, att ni inte har nöje af någon. Ni, som inte bryr er om någon?" Alma skrattade och tog sitt handarbete. De blefvo ensamma på verandan, ty John och Lagander gingo ned till löfsalen. "Låt mig hålla härfvan åt er," bad Nymark, då Alma lindade den kring sin arm för att börja nysta. Han drog fram en liten tältstol och satte sig framför Alma, så nära, att han nästan rörde vid hennes klädning. Hvarje gång en liten fnurra kom på härfvan, lutade han sig ännu närmare, men äfven hans minsta rörelse visade en aktningsfall och ödmjuk beundran. "Det här påminner om riddartiden," sade han, "då vi män hade för sed att sitta så här vid våra hjertans herskarinnors fötter." "Nu herskar kvinnan inte mer öfver era hjertan, och derför har ni lagt af den seden." "Inte derför. Det har skett till följd af kvinnans vilja. En sådan här lycka få vi nu mer endast af en slump. Också nu måste jag genast stiga upp, så snart härfvan är slut."
Medgifvas måste visserligen att det i nu gällande grundlagstext begagnade ordet rkostsammare* kan i viss mån vara obestämdt, men det innebär dock någon säkerhet för en författare eller förläggare att ej blifva pä ett alltför hardt sätt behandlad. Hela detta öfverlemnande gratis af exemplar till flere auktoriteter än till Justitie-Stats ministern eller hans Ombud Iean i öfrigt visserligen vara nyttigt för bibiiothe kerne, men torde dock svårligen kunna anses hvilande på någon rättsgrund. Jag finnér häruti en förökad anledning att reservera mig emot beslutet för så vidt det rörer de »kostsammare plancher ne.* STOCK HOLM, typografisk* förening ess boktryckeri, 186(1, Konstitidions-Utskottets Memorial N:o 52. 1 JW 5*. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Juli 1860, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Ständer, vied förslag till ändring i 16 och SS §§. Riksdags-Ordningen, mande vilkor en för valbarhet till Riksdagsman. Allt sedan samhällsförfattningen erhållit den utveckling, att representant-församlingar trädt i stället för folkförsamlingar, har den frågan framställt sig, huru man genom lagstadganden skulle kunna göra sig försäkrad derom, att representationen verkligen komine att uttrycka folkviljan, eller de upplystares af folket tänkesätt och önskningar. I allmänhet har man varit ense derom, att hos folkrepresentanterne borde finnas både sann upplysning och sjelfständighet, så att de icke blott kunde uti förekommande fall bedöma hvad det allmännas bästa fordrade, utan äfven egde det oberoende och den karaktersfasthet, att de icke läto förhållanden, främmande för saken, inverka på sig, vid afgifvandet af sina röster. Härigenom har frågan blifvit egentligen den, huru skall man kunna vinna någon slags säkerhet derför att representationen komme att bestå af endast upplyste, sjelfständige och sannt fosterländskt sinnade män? Att anställa omedelbarlig undersökning huruvida representanterne ega dessa egenskaper, har man funnit overkställbar^ men derför icke öfvergifvit allt hopp att kunna nå sitt mål på annan väg.
Att 1845 års författning må med några modifikationer i föreskrifterne om beskattningen bibehållas; att, då den egentliga husbehefsbränningen icke bör undertryckas, beskattningen å de pannor, som till denna slags bränning begagnas, icke bör höjas öfver det belopp, hvartill den nu åtgår; att någon mindre fördelaktig form icke bör för dessa slags pannor föreskrifvås, men att någon viss rymd, till ex. 20 å 25 kannors, hvaröfver de icke få uppgå, bör för dem bestämmas, samt att, då erfarenheten visat, att, de som brännt till husbehof, sällan anmält sig för längre tid än 3:ne månader, och då något korrektiv torde böra 'uppställas deremot, att icke för den låga skatten någon betydligare bränning till afsalu må bedrifvas, — den låga beskattningen icke må tillgodonjutas, när bränningstiden för året utsträckes öfver 3:ne månader; att, för alla enkla pannor öfver den för husbehofsbränningen bestämda rymden, och äfven uuder denna rymd, då bränningen utsträckes öfver trenne månader, samt för alla sammansatta bränvinsapparater af hvad rymd som helst, skatten bör beräknas efter hvad med dem under en jemn bränning anses kunna tillverkas, samt att denna skatt bör i någon mån höjas för de högre tillverkningsbeloppen, till ex., att skatten för en årlig tillverkning undef 3000 k:r bör utgå med 1 sk., derifrån till 6000 k:r med 1 sk. 4 r:st., o. s. v., allt för hvarje kanna bränvin, som beräknas kunna med apparatet tillverkas; att, för möjligheten att med någon sannolikhet kunna beräkna tillverkningsförmågan hos de serskilda apparaterna och det deraf beroende skattebeloppet, det vore rådligast att icke tillåtq begagnande af såkallad mäskvärmare, utan i förening med rektifikations-apparat (se Bev.-utsk. meni. M 6, professor Pasch's anf., litt. d),' men att om dettatillätes, det blir nödvändigt att för mäskvärmaren föreskrifva en sådan form, som, så vidt möjligt är, förekommer att rektifikation icke med densamma kan åstadkommas; samt att, då vid de apparater, till hvilka ångpanna begagnas, tillverkningsbeloppet står i direkt förhållande till ångpannans storlek, det blir oundgängligt att beräkna skatten, icke, som nu sker, efter bränvinspannas, .utan efter ångpannas storlek.
Men hvad var i alla händelser naturligare, än att på en period, för hvilkens romanförfattare kärleken blott var en evig glädjehymn, ett evigt, solljust leende — låt vara också tårar, men tårar i rosenskimmer — ett literatörssläkte skulle följa, som, tvinande på allt hvad de gamle sagt dem, också ställde sig skeptiskt mot de rosenfärgade idyllerna. Reaktion följer alltid på reaktion, och vanten, mina damer, — det kommer snart en ny reaktion! Men kanske hade ni, såsom ett nordens barn, redan protesterat mot den Bourgetska, den Maupassantska uppfattningen? Den passar ej in på våra förhållanden, säger ni, vår erotik har ingenting af fin du siéelel Skola vi vara uppriktiga? Inte äro vi väl desamma, vi heller, som vår mormor och vår morfar voro. Antingen äro vi rätt betänkligt blottade på romantik, eller också är denna romantik betydligt mindre naiv än våra kära morföräldrars. Jag erinrar mig en ung dam, en mycket, mycket svärmisk dam, som en dag, enligt vanan, skulle skrifva till sin trolofvade. Med en ytterst allvarlig min kom hon samtidigt att läsa ett bref af samma slag som hennes moder skrifvit i sin ungdom. Den unga damen slutade med att — brista i skratt. Det försonande draget öfver denna vanvördnad var, att modern delade sin dotters munterhet. » Så där skref man på min hon sig att anmärka. — tid, » nöjde Ja, vi ha förändrats, äfven vi. Men länge torde det dröja — om den tiden ens någonsin kommer —, tills den nordiska kvinnan framför Bourgets spegel behöfver bekänna: » Detta är jag! » För det första få vi nämligen ej glömma, att Bourget är parisare, och att den där spegeln, huru i alla detaljer snillrikt konstruerad den än må vara, blott är till för eliten af en världsstads öfverförfinade, öfverenerverade, nästan till abnormitet själsligt urvattnade kvinnor. För det andra har nordiskan med sitt mindre komplicerade själslif större förutsättningar för en sund och stark erotik. Lugn till sinnet, är hon föga utsatt för våldsamma kastningar. Bourgets kvinna griper lidelserna, de stora och (vanligast) de små. Den icke öfverkultiverade kvinnan låter sig gripas.
Bah, jag känner fruntimren; en ungdomsvän är alltid för gammal för deras ombytliga sinne. Magistern (för sig). Jag imaginerar mig huru väl det der ska' ta der borta. Emelie (för sig). Den oförskämde! Kammarh. Här sitter jag nu och väntar på ett rendez-vous. Det är väl en liten landtlålla som blifvit förtjust i de bägge knapparna för nyckeln. Magistern (för sig). De der knapparna på Kammarherrens frack förefalla mig liksom ett par ögon på en flundra. Och han väntar sig ett möte han också! Kammarh. Det blir emedlertid en löjlig historia att berätta för Adolf och de andra, att vara ute på friare-ärender sjelf och dessutom få billetdouxer från andra damer; det är litet kuriöst; åh det just här! Men det gör ju ingenting. (Lorgnerar.) Men se der kommer en dam. Ah, hon ä' beslöjad gången ä' lätt 50 en vacker växt åh ja, det är åtminstone inte Länsmannens mamsell dotter, hon som ä' växt à la Maitre en Philosophie Mathias Sommerdal. Magistern (för sig). Det är just att skratta åt. FEMTONDE SCENEN. De Förre. Kammarherren stiger upp och möter henne). Fru Sommerdal (kommer från höger. Förlåt herr Kammarherre att en olycklig Kammarh. (till venster om fru Sommerdal) . Olycklig! Kan ni vara olycklig! en så förtjusande växt, så behagfulla rörelser! Ni synes mig mycket lycklig. Fru Sommerdal. (till höger om Kammarherren) . Det är för att uppfylla en döende systers bön, jag tagit mig friheten besvära er. Kammarh. Förlåt, jag är inte någon doktor och kan inte bota er syster; jag behöfver kanske sjelf något botemedel för mitt hjerta, om jag länge ska' vara nära 51 en person, hvars zefirlätta gång redan intagit mig med ljufva aningar. Lyft på slöjan och dölj inte era behag. Ni kan lita på min karakter. Fru Sommerdal. Det är just i förtroende till er ädla karakter, jag vändt mig till er med en bön. Kammarh.
H u r kunde väl hennes man hålla ut med henne? Förvisäo gjorde han rätt; han är att beklaga och bör tröstas, endast han. Och dock är det just de ädlaste kvinnokaraktärerna, som ej förmå blotta sina innersta känslor, sina själsstrider för världen. Emedan de lida, utan att klaga, har man ingen medkänsla för dem; emedan man ej vet deras ve, anser man dem för kalla och slutna. Törhända är just därigenom fördomen mot de frånskilda hustrurna uppkommen, en fördom som kräfver att bekämpas liksom alla andra. Bevisar det då en högre moral att uthärda vid en makes sida, om kärlekens, om tillgifvenhetens band saknas, om man ej förstår hvarandra och ej längre vill vara sig själf och en medmänniska till last, än att upplösa ett förbund, som är så långt ifrån att lända den andre till välsignelse, att det tvärtom visar sig vara honom ett kvalfullt samlif, som verkar förlamande på hans lifsglädje och handlingskraft? D e t är tvärtom orätt af många hustrur, som sakna mod och energi, att de fortfarande släpa på ett äktenskapsband, som blifvit en boja, af fruktan för en skandal, som dock i längden ej kan undgås, om äfven mannen är öfvertygad om bandets ohållbarhet. D e n enda afsevärda grund för ett samlif mellan två makar, som ej äro lämpade för hvaraudra, är hänsynen till barnen. Men besinnar man, hvilket fördärfligt inflytande föräldrarnes olyckliga äktenskapslif städse måste utöfva på de lättmottagliga barnasinnena, så synes man kunna ifrågasätta, om ej upplösandet af ett osällt samlif likafullt här vore att föredraga. Egen hård har ej värme för andra ... och Kall ligger gatan, dåsigt oeh malt, Men ifrån värmande Kall där lyktorna husens fönster ligger gatan, Dämpadt från häftet brottning med Kattegatts Kallt är därute, gnida öser skyar. hörs vågornas sitta Stängt sina dörrar stängt dem med dubbla är därinne vid i lugn sina händer icke en tanke på kölden och i tänka världen. och slängt sina lås och med mödor hvila i ro med de sina rasta.
Förslag i 3 Gap. HandelsBalken, rörande så väl Fördringsegares rättighet emot Borgenär, som desse senare» ansvarighet för skulden sins» emellan, dels ock oin förbud emot utfär - LngXJtskotttts Eetrinkfimlcti, I015 dan de af Skuldebref sill Iiineliafvaren, och endossering af förskrifniiigar ställde till Viss man eller Ordres, annorledes un ge* norn Utsättande af den Persons namn, till hvilken Öfverlåtelse!! sker; Så ock dä be» rörde Lagförslag står i sammanhang med, beli förutsätter flere andra af Cornmitteen föreslagne ändringar i medborgerliga Hults* förhållanden, jemte en förändrad Hätte» gångsordning, hvarigenom Borgenärs rättigheter i annan väg äro afsedde; oell eli rättvis tillämpning af nu gällande Lagar ■Vidberörde Rättsfrågor, hufvudsakligen.lern* ilar enahanda resultat med dem Herr Biskopen åsyftat, utom då Borgen är ingången såsom för egeii Skuld, i hvilket fall Börg esmäinlen under den tid halis Borgen är gällande, frivilligt satt sig i alldeles enahanda beroende och Förhållande till Fordringsegaren, sorn Gäldenären sjelf, Fördenskull, enar ytterligare nied Utskottets Öfvertygelse instämmer, att hvarje Lag, sorn åsyftar inskränkning i Medborgares fria användande af deras Credit, på Sätt dem tjenligast synes, för vinnande af åsyftade ändamål, icke stödjer sig på Rättsgrund, eller Vid tillämphingeii torde af Allmänna Opinionen gillas, och denna Credit då den egenteligen grundar sig å personligt förtroende, bor Upprätthållas genom den Strängare påföljd för missbruk deraf, gom de af Herr Biskoppeit åberopade Författningar innehålla, anser Utskottet sig sakna gällande skäi till antagande af de för» IOIS LagUtskottets Bctätikandtn. änrlrade Lagstadganden, hvilka Herr Biskopen på ofvanfÖrmälte sätt föreslagit.
Från Hedera. honde-Sldndet. S. D. Hvart efter annat föredrogos och godkändes Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 65, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Ilegements-pastors-bostället Westerhus till utvidgande al Jemtlands Hästjägareoch Fältjägare-korpsers mötesplats å Frösön; Nio 65, i anledning al Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående utbyte af Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsrnans-bostället Lilla Tjärbruket i Wester-Hekarne och Södermanlands län; N:o 66, i anledning al Kongl. Majits nådiga Proposition om anvisande såsom boslälle åt Länsmannen i Södra distriktet af Faurås härad i Hallands län af de tili Kronan indragna f. d. Förste Landtmätare-bostället § manta! Nio 5 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad i stället för nuvarande
Då jag icke hört mer än ett ja tillika med milt eget, vill jag icke uppehålla R. o. Ad. längre inpå natten; men jag får på det högsta protestera mot ett behandlingssätt sådant som detta, emedan jag anser det strida emot grundlagens bestämda innehåll. Uppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. att ingenting vidare var i anledn. af Lagoch BancoUtsk:ns utlåt. N:o 5 alt besluta, utom i afseende på BorgareStts inbjudning ronde i §:n, hvilken inbjudning blifvit lagd på bordet, och således först i ett annat plenum förekommer. Hr von Troil, Emil, hade inlemnat följande: Efter att i öfverensstämmelse med Ridd.Ordn. §:n 23 hafva sökt och erhållit H. M. Konungens nåd. tillstånd att från Hemliga Utsk. afgå, får jag härmed aran anmäla min, af en förestående resa till hemorten föranledda, afsägelse af de rum, hvarmed jag under denna riksdag varit hedrad uti R. St:s Const.-, Statsoch Hemliga Utsk.; och får jag vördsamligen anhålla att vid min riksdagsmannarätt likväl varda bibehållen. Hr von Troils begäran att blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen blef af R. o. Ad. bifallen. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda för att välja ledamöter i Const.-, Stalsoch Hemliga Utsk:n efter Ilr von Troil. Justerades i prol.utdr. för denna dag e. m. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna mern., utlåt.-n och betänk:n, nemi. från ConstitutionsUtskottet: N:o 85, med förslag till sammanjemkning af RiksStlns, i anledn. af Const.Utskis mern. JN:o 38, såsom gemensamma tankar till Utsk. hänvisade anmärkningar; Be v illningsU tsko 11 e t: N:o 4°, * anledn. af gjorda anmärkmr vid betänk.
Ett mycket framstående drag Du undfått af naturen; Ett drag, precis af samma slag, Du finna skall bland djuren; Hvad djuret göra kan för slag Med draget sitt — och gör det; Hvad du kan göra med ditt drag, Om du har lusten för det; a l l a a n d r a bref » Undertecknare *, t Intresserade, växling. » Alice von K. * m. Jl. ha uttryckt sin önskan att få en afbildning af adressen till kronprinsessan Lovisa, sådan den tedde sig i inbundet skick. Kunna vi stå till tjänst med så litet, så oändligt gärna! Emellertid ger den fotografiska reproduktionen endast en svag föreställning o m det vackra arbetet. Såsom det här är afbildadt, verkar bandet icke vidare digert, men det hade en betyd lig v o l y m, s o m våra läsarinnor lätt kunna tänka sig för en b o k med mellan två- o c h tretusen sidor. Det utomordentligt vackra röda skinnet, ryggens pressningar, de förgyllda inskriptionerna och snittet, de eleganta » försättningarna », den i flere klara färger smakfullt utförda inledningsadressen — alla dessa detaljer medverkade att åt den ovanliga volymen ge en verkligt gedigen och ståtlig karaktär. Hade ej tiden varit så knapp, Red. Prinsessan Therese af Baiern. (M e d porträtt.) Idun Fredagen den 6 april 1888. Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet. Tidningen kostar B yrå: 8 Sture gatan 8 (ingång trän Humlegärdsg. Ingen lösnummerförsäljning! A l l m. Telef. l:sta årg. Utg-ifningrstid: hvarje helgfri fredag. Sista numret i hvarje manad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. Prenumeration 1 I sker: landsorten: å postanstalterna. Stockholm: hos redaktionen, ä Stadspostens huiVudkontor, i de större boklådorna samt i tidningskontoren. Dygd är makt Emerssofi. Likställighet. Första qvartalet af Stinn / festa han ej numren mot 30 öre) vidare expedieras * (undant. öro n:r 11. all den 1? o. lS stund som f de erhållas utgångna.