Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Härvid bör dock icke eller förtigas, att 1823 års Statsutskott uti Utlåtande den 3 Julii först alldeles af styrkt all pension åt Herr Järta, emedan han icke uppnått den ålder eller tjenstetid, som författningarne bestämma för pensions åtnjutande vid afskedstagande, och det ej eller blifvit uppgifvit, att han genom sjukdomstillstånd hindrades fortsätta utöfningen af sitt innehafda LandshöfdingeEmbete; och då Statens knappa tillgångar icke medgåfvo 2000 R:drs pension åt Herr Järta, samt sådant dessutom skulle blifva praejudicat för andre förtjenstfulle Embetsman, sora under en ålder, då Staten af deras erfarenhet och verksamhet ännu kunde skörda frukter, taga afsked, att enahanda förmåner få åtnjuta, vore icke skäl att föreslå någon pension åt Herr Järta, enär det jemväl vore att förmoda, det tillfälle för honom icke saknades, att än vidare med sina kunskaper gagna fäderneslandet, på en plats, der nödig utkomst icke saknas. Detta med gällande författningar enliga Utlåtande gillades af Hedervärda BondeStåndet, men återremitterades af de öfriga 3:ne RiksStånden; hvarpå Utskottet den \ September sig ytterligare utlåtit, likväl hufvudsakligen icke annorlunda än just så här: Mi allseende till Herr Järtas patriotiska ät” gärder och utmärkta Embetsmannaförtjen”sterj ansåg Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla en pension af 2000 ”R:dr om året sålunda, attden finge upp”föras på allmänna Indragningssta ten till näfsta Riksdagj men skulle då besparas, i hän”delse Kongl. Maj:t derförinnan utnämde Herr ”Järta till något Embete i Staten med motsvarande lönevilkor.” Sådane äro de skäl, hvarpå 1823 ars Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 kkoioeoi^M, hällne Hos Höglsslige Nidderstapet 04 Adeln wid Riksdagen i Norrköping Är i8 00. Stockholm, !
Nyfikna, hade alla de spinnande låtit foten hvila på trampen, för att lyssna på prestens svar; det skulle afgöra saken, menade gummorna. Men «backstugu Greta Lisa», hon steg fram: «Icke skall vår nådi fröken passa på att tala vid nån annan än min Gustaf. Han har ofta talat om huru hjertans vackert det är på utländska kyrkogårdar, som se ut som de raraste trädgårdar. Fröken säger bara huru hon vill ha det.» Nöjd vände Leonna hem; pastorn tog hatt och käpp och följde henne ett stycke på vägen. När han såg sig kunna vara obemärkt, stannade han och sade, att han länge önskat tala med henne allena, bad henne hysa förtroende till sin fars gamle vän, och säga om hon nyligen hört något från sin «fästman.» Leonnas nekande svar kom gubben att tro, det hon misstrodde honom. «Fröken Leonna kan lita på mig» sade han, «ingen själ, ej engång min hustru, har minsta aning om hvad bror Nordenskans anförtrodde mig i sin dödsstund, utom det att han gaf mig rättighet att stadfästa det val hans dotter sjelf gjorde, såframt jag ansåg det hederligt. Härtills har min inblandning i edra angelägenheter ej varit af nöden; men nu känner jag af säker hand, att befallningsmannen gifvit kommissarien Renner löfte om sin unga systers hand och förmögenhet; men detta skall ej ske, så länge mina gamla ögon äro öppna.» «Herr pastorns vänskap för mig öfverdrifver saken,» svarade Leonna leende; «huru kan väl ett sådant förslag falla Petter in? Renner ser ut som en fogelskrämma, med sitt rödfnasiga ansigte; dessutom har han döttrar nästan så gamla som jag, och ryktet talar intet godt om honom, hvarken som man eller far.» «Visst låter det otroligt, men er bror är skyldig honom en stor summa; den kräfver han nu ut. Befallningsman har vändt sig till Brandén, för att låna penningar af ert arf, men fått afslag.» «Jag är både förskräckt och förvånad. Huru kan Petter sitta i skuld? Han har ju sin lön, och kan göra sig sportlar utomdess; och arfvet efter pappa var betydligt nog. Han lefver ju utomdess ganska inskränkt i sitt hus.»
Herr Grefven och Landt Marskalken anmälte, att från Constitutions-Utskottet blifvit aflemnad en Uppgift på de Förslag till ändring i Rikets Grundlagar, som vid Riksdagen år 18 1 J. lagligen beredde, bordt, jemnlikt 56 §. i Regerings-Fortnen, förblifva hvilande, för artvid innevarande Riksdag kunna till afgörande upptagas, samt hemställde att berörde Uppgift nu måtte inför Ridderskapet och Adeln uppläsas, hvilket bifölls; hvarefter upplästes: Uppgift På de Förslag till ändring i Rikets Grundlagar, som vid Riksdagen år 1815 lagligen beredde, bordt, jemlikt 56 §. Regerings-Formen, förblifva hvilande, för att först vid den näst inträffande Riksdagen kunna till afgörande upptagas. Fegerings-Formen: 4 §. Deri är ändring af 2 Mom. föreslagen, genom en så lydande redaction: ”Konungen utväljs dertill kunnige, er farm, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Frälse och OJrälse Män af den rena Evangeliska Läran” 2g §. I första Mom. är föreslagit af efter ordet: ^Fästningar’’ införes: ”Att till Sysslor vid Academierne befordra utländske Lärde af utmärkte Fårtjenster. I serskildt Mom. näst efter ordet: ”Förtjenster, ” i händelse nämnde tillägg antages, men, i motsatt fall, näst efter ordet: ”Fäst» ningar,” ”att i tjenst antaga Utländska Män till Sprak - Den 19 Februarii. ock Exercitiemästare samt Idkare af de fria Konstcrné” samt, vid §:S slut, efter orden: ”Den rena Evangeliska Läran: Språk-' och Exercitie-Måstare samt Idkare 'af de fria Konsterne allena undantagne. 29 §. Följande nya Redaction deraf är föreslagen: Till Årke-Biskop, och Biskoppar, med hvilkas val för hålles efter förra vanligheten, dock så, att Upsala Stifts röst vid Ärke-Biskops-val beräknas lika med Tre Consistoriers, ntndmne Konungen en af de
Mycken anledning är, att förbättri»» häruti är nödig; jemte det att sådana lagar och bruk ännu vid detta Verk existera, hvilka tillkomne i Envåldstiden , nu mera icke passa för ett fritt Folk, der hvarje individ bör njuta Lagens beskydd. Att detta icke är händelsen vid Tullverket, synes af Förfarandet med Tulllnspectoren Carlén , som ådragit sig förföljelse just derför att han, efter sin Embetspligt , förrättat sin syssla. Hvad för öfrigt en åldrig man för detta yttrat, kan egentligen icke blifva någon grund nu; här linnas åldriga män äfven sorn vunnit en erfarenhet, som saknades för 6 år sedan. Man måste i sina beslut rätta sig efter de anledningar, hvartill tidernas förändrade skick föranlåter; och derför anser jag nu nödvändigt, att Ständerna taga sjelfve befattning med Tullverket. Herr Friherre af Wetterstedt'. Till svar på hvad som undföll den sista värda Talaren får jag endast den äran anföra, att jag, i afseende på Riksens *50 Den 5 Juli.f. til. Ständers rätt till bestämmande af Tull-ad« ministratiofiens förvaltning, endast påstått att denna rättighet ännu icke är gifven, och frågan derom således ännu icke afgjord. Då den bär till öfverläggning förekommer, får jag ridlöftigare häröfver afgifva mina tankar; nu besvarar jag blott en af Herr Grefve Schwerin gjord anmärkning. För öfrigt, och då Betänkandet med de deremot gjorda anmärkningar, förmodeligen nu kommer att återremitteras till Särskildta Utskottet, får jag hemställa, om icke intill dess Utskottets svar inträffar, det vore bäst att uppskjuta den i frågavarande drabbning gen, den jag i alla fall förmodar ej böra blifva mycket blodig, med mindre icke, på sätt Särskildta Utskottet föreslagit, TullStatet\ dessförinnan blifvit ställd pä militärisk fot. Friherre Stael von Hollstein: Af hyad Herr Baron Wetterstedt nu behagat yttra, synes mig, alt han sjelf icke lärer bestå vid den frågan, alt Kongl. Maj:t äger rätt att göra arrangempnter om.
Nan, genom unäeräänig skrifvelse äen ii nästliäne November, pä anköräs grunäer ock äeriblanä, att rättegängen viä älnäer-äowstolarne, efter urgammal seä, kittills källits för öppna äörrar, samt att äeskäl, som talaäs kärför, älven egäe tillämpning, i alseenäe pä kolis-kamrar, föreslagit köljanäe staäganäe: Viä kolis-kamrar, oär sääana wäl äer förekomma, i bvilks kolis-kammare-äomsrätt utöfvas, skall rättegång offentligen källas, ock vare lortb^, sä länge äet ske kan, utan trängsel för äem, som till kolis-kammaren köra, eller meä malen kafva att skalla, ej nägon förment att innevara, meäan kolis-kawmaren sääane mäl kanälägger, äer ej kolis-kammaren nöäigt linner att öfverläggning till beslut inom lockta äörrar Iiälla eiler mäl förekomma, som Sro stötanäe för anstänäigbeten ock seäligbeten, i kvilken känäelse äköraroe skola, pä Orälöranäens tillsägelse, gfträäa." lbti äetta amne kar äag reäan viä föregäenäe kiksäagar, i anleäning af Rikets 8tänäers ää gjoräa framställningar i samma saltning, gifvit tillkänna IVlin äsigt, att päbjuäanäe genom Kag af en större olfentligket 2/s d i^.'o !i. vjcl Dolis-kamrar, än klen, som nu derstädes allmänneligen eger rum i kärlrällands till utrymme oell mälens lreskaksenlret, skulle ru8l>a ändamälet so,' dessa inrättningar, samt verka menligt pä ärendenas gäng; oelr det är till följd liargf, som dag äfven nu vägrar
rätteligen var att betrakta såsom » ett tillfälligt anslag, som af mer än en orsak beviljats då regerande konung för " hans person och som man sedermera icke under hans lifstid ville återtaga », väckte ett dylikt kompromissförslag ett häftigt motstånd från deras sida, som alltid haft och alltid skola ha omöjligt att inse, för att begagna Carl Ifvarssons ord, » tillbörligheten deraf att konungen representerar icke blott de klasser, som lefva i öfverflöd, utan den verkliga nationen, det stora flertalet. Finner man, att tiden icke fordrar mer lysande hofhållning än tillförene, utan tvärtom mindre lyx od \ mera värdighet, och hoppas man, att sådant skall hafva ett välgörande inflytande på hela samhället, så bör man tillse, att grundsatsen härom blir tillämpad i verkligheten ». Trots alt vackert tal om att hvarken Oskar I eller Karl XV med sina enkla, billiga och okonstlade (!! ) lefnads-vanor förmåft draga sig fram på sina anslag och om kungars frikostiga, för konstens, vetenskapens och litteraturens utveckling gagnande (? ) mecenatskap och representerande inför utlandet af nationen * samt trots alt regn af kvickheter från intelligensens satiriker, kapten Casparsson, fick i Andra kammaren n. v. presidenten Arvid Posse och landshöfdingen John Ericson majoriteten med sig. I den gemensamma voteringen låg dock sparsamhetspartiet under. Att Sparre,som ett par riksdagar förut stämplat soni en både juridisk och moralisk omöjlighet förslaget att nedsätta det kungliga apanaget och senare (1884) energiskt talade för det lösligt utredda yrkandet om anslag till elektrisk belysning å k. slottet, i sitt sinne stämplade det ofvannämda statsutskottets förslag som ett » eländigt knussel », kan man taga alldeles för gifvet, i synnerhet efter hans stora tal i krönings-frågan fyra dagar förut. Det är med verklig afsaknad, jag för utrymmets skull måste lemna å sido såväl hela detta syn. nerligen karakteristiska Sparreska vältalighetsprof som den genom d. v. vice talmannens (n. v. öfverstekammarjunkaren, frih.
Uppå Rikets Ständers underdåniga hemställan, har Eder Kongl. Maj:t, uti skrifvelse den 2 Februarii 1819, förordnat, angående kostnaderne till de emellan Hufvudsladen och Drottningholm varande Bi oars och vägs underhållande, att desse kostnader borde bestridas af de för dessa Broars begagnande ingående afgifter, hvilka genom Broarnes utarrendering skulle bestämmas. Sedan likväl inkomsterne af Broarne blifvit beräknade och upptagne bland öfrige till Statsverket ingående' Arrende-Medel, samt utgifterne för Broarnes underhåll bestridde af Stats-Anslaget för Publike Byggnader i Landsorterne, har Eder Kongl. Majit, uppå derom af Kammar-Collegium väckt fråga, genom Nådigt Bref den 4 Maj detta år, förklarat, att, på det den årliga Bro-Inkomsten, efter hvad förordnadt blifvit, må komma, att till Brooch väg-underbållet användas, Eder Kongl. Majit i Nåder godtfunnit, att Bro-Medlen väl fortfarande må bland öfrige Stats-Verkets Arrende-Medel ingå, men från och med för år 1831 en mot den årliga Bro-inkomsten svarande summa af Öfverskotten å Stats-Verkets Inkomster, årligen tillgödoföras och öka förenämnde Allmänna Byggnads-Anslag, intilldess, vid nästa Riksdag, samma Anslag kunde med det årliga beloppet af berörde Bro-inkomst förhöjas och hvarom alltså anmälan hos Rikets Ständer borde göras. E. K.
Den 6 J nl ii. f, ra. någon annan egentlig garanti, än den redbara metallens fria vexling, ej kan ställas, och det icke allenast skulle innebära en orättvisa, att genom öppnad rätt till oafbruten silfverinvexling, efter den i Utlåtandet N:o i, föreslagna evalvations-grund, bereda säkerhet emot hvarje myntförbättring, utan att genom bestämd utsigt till utvexlingen , lemna mot myntförsämring motsvarande säkerhet, utan ock genom silfvei utvexligens uppskjutande till annan epok, det med myntbestämningen åsyftade ändamål skulle förfelas, hvadan Utskotten ansett tidens bestämmande för utvexlingen af silfver, böra blifva oberoende af kommande Ständers beslut. Och i händelse Rikets Ständer bemyndiga Herrar Fullmäktige, att ineller utrikes upplåna 5oo,ooo R:dr i silfver, förmena Utskotten i83i års slut kunna antagas såsom den tidpunkt, då silfverfonden blifvit bragt till det nödigt ansedda förhållandet, för att besörja vexlingen af den utelöpande Sedelstocken,‘eller som 5 till 8. I händelse det första af hvad Utskotten i Utlåtandet N:o a. yttrat erkännes vara grundad!, så lärer det blifva obestridligt, att, enligt hvad Utskotten sjelfve anfört, det tillstyrkta beslutet af myntbestämning nu saknar all garanti, och innebär en orättvisa. Om nu således beslutet, enligt Utskottens egen tarka, icke äger någon garanti och är orättvist, ehuru under egidea af banquerutt decreteradt; huru i34 Den G Juli i f. m. mycket förkastligare blifver icke detta beslut, då man dertill lägger, att förslaget innefattar en sjelfmyndig frikännelse från att till Banken återgälda StatsVerkets skuld, och beröfva hvarje innehafvare af Bancosedel genom ett enda penndrag 3o sk. af 48 sk.
Hr Fitinghoff, om hvilkens sakkunskap, verksamhet och nit för denna eljest arma och vanlottade ort, en allmän röst höres, och som ägde en liten, genom llit och ihärdighet sammanspard förmögenhet, hade nemi. år 1837 sökt tillstånd, att vid Röjdelfven på Långeneds hemman i Östmarks socken, få anlägga ett slångjernsverk, bestående af 2 härdar och hamrar för 1000 Skf? smide och derå erhållit privilegier d. 21 Juni 1838, äfvensom följande året å anläggning af ett manufacturverk. Allmogen i Östmarks socken hade förut haft sin hufvudsakliga förtjenst af timmerförsäljning; men denna inkomstkälla var nu uttorkad; ty timmerskogen hade blifvit nästan alldeles uthuggen. Kolskog fans till betydlig mängd, men i brist på afsättning lemnades den till förruttnelse eller förstördes genom svedjande. Nöden i hela denna trakt var stor, och i synnerhet ibland dea s. k. Einnallmogen ytterlig, så alt under åren 1836, 1837 och 1838 den måst tillgripa bark och andra oljenliga ämnen lill sin föda. Vid undersökningen, som föregick anläggningen, visade sig äfven huru önskvärd bruksanläggningen var för hela orten, och huru stort bekymmer allmogen hyste för sin utkomst, om ej genom den nya utvägar öppnades till arbetsförtjenst. Ryggnadsplatsen för bruket ansågs äfven väl vald. Efter allt hvad man af hundraårig erfarenhet hade sig bekant om Röjdelfvens vattenhöjd borde ingen våda af vattenflöden befaras, så, sorn anläggningen beräknades. Redan 1839 var det nya jernbruket i gång. Ett sågverk och ett garfveri anlades äfven, och den verksamma anläggaren sökte på allt sätt att betrygga anläggningens framtid och göra den för orten så gagnelig som möjligt.
Silfverbrand för af dem liden förlust vid uppförandet af landshöfdingeresidens-byggnaden i Luleå; N:o 112, i ani. af väckt motion ang:de beredande af s. k. semester för civile embetsooh tjenstemän, m. m.; N:o 113, i ani. af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöre-afgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt; samt N:o 114, i ani. af väckt motion om anslag af allmänna medel för aflöning af brovaktare inom Thorsångs församling af Kopparbergs län. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagda Utlåt. N:o 115, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. angrde disposition af kronotionden på Gotland för dervarande presterskap? aflöning. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagda Mern. N:o 116, ang:de verkställd omröstning i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Föredrogos och lades till handlingarne Bevilln.-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagda Mern. N:o 13, i ani. af Riks - Den 28 Maj. 537 Ståndens skiljaktiga beslut ang:de ordalydelsen af 9:de §:n i Bevillnings-stadgan; saint Utlåt. Nio 14, i ani. af erhållen återremiss i vissa delar af Betänk:t N:o 8, ang:de tullbevillningen. Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, sammansatta Bevilln.- samt Allm. Besv,- o. Ekon.- Utsk:ts den 26 dennes bordlagda Betänk. N:o 4, i ani. af väckt motion om upphörande eller nedsättning, i vissa fall, af nu stadgade transito-afgift och magasins-hyra för transito-gods.
Mörner, att det kuntje vara vådligt att etablera en lag, enl. hvilken kraf skulle kunna dagligen göras af förmenta auctionister och på grund af förmenta protocoller, samt med ett ord sagdt, verkligen sådana händelser och olägenheter kunde uppkomma, som alltid måste inträffa när reglementen och lagar utkomma, der de verkligen icke beliöfvas. Jag tror således, för min del, och efter allt hvad erfarenheten sagt mig i en ort der det är ganska vanligt att auctioner ske nästan hvarje vecka, att icke någon förändring i det nu sedvanliga sältet är af nöden, eller bör föranleda till stiftandet af någon lag. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, att åtskillige af Ståndets ledamöter måhända icke fattat hvad som är skälet till min önskan, att en författning i detta hänseende måtte utfärdas. Orsaken hvarföre dylika resolutioner af landshöfdingarna meddelas, är, så vidt jag känner, icke någon annan än besparing i kostnader och tid för de personer, som äro i fråga. Om en bonde, en dräng eller någon annan person nf den ringare folkclassen på en auction gör ett inrop, som går till 1 r:dr 16 sk., 2 r:dr eller något dylikt, och han lagsökes derför, samt lagsökningen skall ske med alla vanliga formaliteter; så händer det honom att få i lagsökningskostnad erlägga 3 r:dr 16 sk. eller något dylikt, d. v. s. dubbelt mera än hela skulden utgör. Hvad man kan åt honom i det fallet bespara är ju en välgerning, Om nu, till förekommande af de (lerfalldiga omgångar, sorn nyss nämndes, landshöfdingen utfärdar en villkorlig utmätnings-resolutron, som innehåller' ungefärligen de ordalag, hvilka nyss af en värd ledamot uppgåfvos, att derest gäldenären erkänner fordringens riktighet eller icke deremot gör invändning, så äger kronobetjeningen att densamma utmäta; så besparas både kostnad och tid. Vill man nu icke medgifva delta, så gör man ej annat än alt man låter bestå utom lag ett bruk, som uppkommit just för deras bästa, Hvilkas fördel man tror sig försvara genom afstyrkande af LagUtskts förslag.
Han visar sig i dessa föredrag väl hafva tillgodogjort sig den föregående svenska filosofiens och särskildt Boströmianismens inträngande i en verkligt personlig världsåskådning. Men på sammaj gång som han visar sig annorlunda tillämpa dennas principer med afseende på individualitetens själfständighet och alla abstrakta artåtskillnaders oväsentlighet, än tillförene skett inom vår literatur, så visar han sig ha med Öppet öga sett sig omkring i äfven de modernaste naturspekulationerna och med vaket sinne rönt intryck särskildt af vår tids problem och dess andliga behof. De ämnen, han valt för dessa sina föredrag, äro merändels af den art, att hvarje bildad person i dem måste söka skaffa sig en öfvertygelse, Och den form, hvari han klädt sina undersökningar och påståenden, är alltigenom368 ' SVENSK FILOSOFI. lättfattlig och underhållande. Skulle vi i detta hänseende göra en allmän anmärkning, vore det blott den, att förf. stundom af den knappa ramen för ett föredrag låtit förmå sig till att lemna allt för mycket kortfattade eller nästan fragmentariska utredningar. Men hvad därigenom förlorats i uttömmande sakrikedom, har ju vunnits åter i lättlästhet. Vår tids publik tröttas lätt af utförliga undersökningar. Stundom kan det därför vara berättigadt att i stället för sådana lemna blott antydande tankeuppslag. Det största intresset eger bland de tre i boken behandlade ämnena otvifvelaktigt det sista, hvaråt förf. också egnat tvänne föreläsningar. Dess titel är nämligen: » Om odödligheten och det kommande lifvet. » Förf. börjar med en utredning af de olika betydelser, hvari man kan tala om människans odödlighet. — Äfven enligt den mest radikala materialism, måste en sorts odödlighet tillerkännas allt och sålunda äfven människan, nämligen materiens oförgänglighet. M något kan icke blifva, intet. De atomer, af hvilka en människas kropp består, komma alltid att finnas till, ehuru ingående i nya förbindelser. Me * n denna sorts odödlighet, enligt " hvilken " Den store Cæsar dog och blef till mull, • ' Och täcker nu ett sprund för dragets skull "
Och är hon sannerliga min syster; ty hon är min faders dotter, men icke mine moders dotter: Och jag tog mig henne till hustru. Och då Gud böd mig, att jag skulle vandra utu mins faders huse, sade jag till henne: Gör denna barmhertighet med mig, hvart vi kommom, att du säger, att jag är din broder. Då tog Abimelech får och fä, tjenare och tjenarinnor, och gaf Abraham, och fick honom igen hans hustru Sara. Och sade: Si, mitt land står dig öppet, bo var dig täckes. Och sade till Sara: Si, jag hafver gifvit dinom broder tusende silfverpenningar: Si, han skall vara dig till en ögnatäckelse för alla de, som när dig äro, ehvart du far, och en försvarare. Och Abraham bad till Gud, och Gud botade Abimelech, och hans hustru, och hans tjensteqvinnor, att de födde barn. Ty Herren hade tillförene hårdeliga tillyckt alla qveder i Abimelechs huse, för Sara Abrahams hustrus skull. Och Herren sökte Sara, såsom han sagt hade, och Herren gjorde med henne såsom han talat hade. Och Sara vardt hafvande, och födde Abraham en son i sinom ålderdom, vid den tiden, som Gud honom föresagt hade. Och Abraham nämnde sin son, som honom född var, Isaac, den honom Sara födt hade. Och omskar honom på åttonde dagen, som Gud honom budit hade. Hundrade år gammal var Abraham, då honom hans son Isaac födder var. Och Sara sade: Gud hafver gjort mig ett löje; ty hvilken det får höra, han får le åt mig. Och sade ytterligare: Ho torde ock säga Abraham sjelfvom, att Sara däggde barn, och hade födt honom en son i sinom ålderdom? Och barnet växte, och vardt afvandt. Och Abraham gjorde ett stort gästabud den dagen, då Isaac afvandes. Och Sara fick se den Egyptiska qvinnones Hagars son, den hon Abraham födt hade, att han var en bespottare. Och sade till Abraham: Drif denna tjensteqvinnona ut med hennes son; ty denne tjensteqvinnones son skall icke ärfva med min son Isaac.