Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säg mamsell, att hon genast kommer hit!» Det dröjde likväl en stund, under hvilken frun gjorde några fåfänga försök att resa sig. När Hedda sluteligen kom, fick hon uppbära några mindre vänskapliga förevitelser för «onödigt fjesk.» «Om jag» fortfor frun, «på din egen begäran lemnar dig mina nycklar, för att gå i hushållet, när vi äro allena, så behöfver du väl icke fjeska och göra dig till för Matte ändå, som har mig att tacka för allt, hvad han har, — och hvad är tacken derför? Jo, si det, att han flackar omkring och förstör mina pengar, och lemnar mig allena här, med en sjuklig kropp, och bekymret för en stor hushållning.» — Hon måste upphöra för att hemta andan. Stucken af dessa förebråelser, trodde likväl Hedda sig vända allting till det bästa, när hon leende anmärkte: «att ingen skulle anse henne för sjuklig, hon som hade den vackraste färg, och såg ut som sjelfva helsan.» Men det var att gjuta olja på elden. «Nog tror jag, att både du och Matte gerna såg mig aftynad och blek,» utbrast hon. «Han hade då hopp att få gifta sig för tredje gången. Menar du, att jag icke redan före vårt giftermål såg, huru du gjorde dig till för honom. Men då skulle mina pengar betala hans skulder! Jag ångrar ej mer mina synder, än att jag var en sådan tok.» Hedda skyndade ut, och frun somnade snart från alltsammans, sedan hon ännu engång svalkat sig med silfverkannans innehåll. Läsaren inser lätt, att frun funnit allt större smak för det spirituösa. Det härrörde af ledsnad. Hon såg sig öfversedd af sin man och hans slägt; till det senare kunde vara skäl förhanden, men icke till svartsjuka, hvarken på mannens eller Heddas sida. Men denna sjukdom är alltid en följd, när hustrun är ett tiotal år äldre än mannen. Undantag kunna finnas, men sällsynta äro de. Likväl är hon ej alltid sådan, vi nu skildrat henne. Vissa mellantider är hon bra, det är, när mannen är hemma; om han då äfven har fremmande och roar sig, är det ¯hon¯ som spenderar.
Af denna utmaning föranläts Louis Blanc att tillskrifva den här ofvan nämnda dame i Paris, på hvilkens meddelande han grundat sin framställning, och fråga henne, huruvida sedan dess någonting rubbat hennes uppfattning af de omständigheter från septemberdagar ne 1792, som m: lle de Sombreuil för henne hade omtalat. Sedan Louis Blanc fått hennes svar och bemyndigande att deraf göra det bruk, han funne för godt, vände han sig med ett den 18 / y 1863 dateradt genmäle till The Athmamm, i hvilken tidskrift för 26 september s. å. det finnes infördt. Det böriar med svaret från brefskrifverskan i Paris, hvilket är undertecknad t: V: e de Montmahon, née Eoussel. Vicomtesse de Montmahon föt täljer, att hon år 1815 i Paris hos m: me de Montarant gjorde bekantskap med en hennes slttg-ting, m: lle de Sombreuil eller dåmera m: me de Villelume — hon var nämligen gift med en kusin, med hvilken hon hade en son, som tycktes vara omkring 12 år. Då brefskrifverskan vid uaid-dagen observerade, att m: me de Villelume endast draok hvitt vin, frågade hon värdinnan: » M: me de Villelumes oöfvervinneliga motvilja mot rödt vin kommer förmodligen från minnet af det glas blod, hon tvangs att dricka? » — » Hou har aldrig druckit ett glas blod », svarade m: me de Montarant, » detta Ur ett misstag, som jag skall bedja henne att beriktiga, såsom hon låter sig angeläget vara, när helst tillfälle erbjudes. » Uppmanad att yttra sig, svarade hon i hufvudsak följande: » Jag behöfver ej säga, att det aldrig är utan en hög9t plågsam känsla, jag i minnet återkallar denna förförliga period i min lefnad, och att jag icke kan hafva någon sympati för det partis verktyg, som orsakat mig så mycket lidande. Men jag håller det för min pligt att ej låta ett brott, som skulle lägga en ny skändlighet till så många fasor, falskeligen påbördas dem som åt mig återskänkte min far. Sanningen är denna.
I detta kapitel har Utskottet ansett sig icke böra föreslå andra förändringar än straffnedsättningar i §§ 1, 2, 4, 7 och. 8. Hvad särskildt straffbestämmelsen i 8 § angår, så har Utskottet ansett den böra jemkas till närmare likhet med 10 kapitlets 2 §, dock så att straffet i den förra vore något högre ån i den sednare. 10 KAP. Om brott mot offentlig myndighet. Straffnedsättningar äro af Utskottet tillstyrkta i 1, 3, 5, 8 och 10 §§ af detta kapitel. I 14 § beröres ett synnerligen vigtigt ämne eller don s. k. församlingsrätten. Stadgandet är visserligen, så när som på en obetydligare förändring af bötesbeloppet, ordagrannt lika med 8 § i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849; men denna omständighet har så mycket mindre kunnat afhålla Utskottet från att nu, Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 23 då fråga är om en ytterligare bekräftelse derå, pröfva lämpligheten af dess innehåll, som åtminstone i ett afseende klagan deröfver försports. Ser man på det medgifvande, som i denna § uttalas, så inskränker det sig till det i första meningen förekommande: “ej vare menighet å landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer.'1 Allt det öfriga utgör restriktioner. Men restriktioner synas innefattade jemväl i det nyssnämnda medgilvandet. Ty för det första synes ordet menighet, om man dermed jemför uttrycket mål eller ärende, som menigheten rörer, samt den längre ned i § gjorda förutsättning, att sammankomsten redan kan vara “genom lag eller särskildt stadgande bestämd11, endast afse en sådan menighet, som utgör en i judicielt-administrativt hänseende redan bildad kommun, såsom ett härad eller en socken, hvaraf man skulle kunna förledas till den slutsats att offentliga sammankomster af personer, som icke representera någon sådan menighet, skulle vara förbjudna.
Men sådant sker ju i vårt land genom oberoende domstolar, hvilkas utslag måste respekteras och utgöra detta ömsesidiga skydd, icke blott till förmån för kärande, utan äfven för svarande parten, kr eganderättens helgd kränkt, så är domen orättvis och en sadan dom är så mycket vådligare, om den blifvit fälld af ett lands tvänne högsta dömande myndigheter. Hvar finnes då rättvisan i detta mål? Högloflig^ Utskottet synes vilja finna densamma uti minoritetens åsigt inom Högsta Domstolen. Det må förlåtas en enskild ledamot om han vill finna den i Hofrättens och Högsta Domstolens sammanstämmande beslut. Må skälen dertill ännu en gång något närmare påpekas. De finnas uti Banko-Utskottens många utlåtanden och i åtskilliga reservationer, äfvensom uti förenämnde domstolars utslag. Banken hade panträtt uti hemmanen Norra och Södra Lisma och Upsala, för ett lån på 9,ODD daler kopparmynt, som tvänne friherrar Cederström år 1751 erhållit. Hvarken Banko-Utskottets Utlåtande M 21. 11 ränta eller kapital betaltes. Fastighets-panterna skulle försäljas, och efter då gällande föreskrifter blefvo, på kommissariernes begäran, år 1807 Irenne laga uppbud för Bankens räkning af Svartlösa Häradsrätt meddelade på förenämnde frenne egendomar, men n. b. icke fia några andra. Emellan andra och tredje uppbudet skedde värdering år 1808 på de förpantade hemmanen af lagman Junbeck. Egaren, friherre Anders Cederström den äldre, var dervid närvarande och lät på samma gång lagman Junbeck värdera frenne andra fastigheter, Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka icke voro till Banken pantförskrifna och icke heller för Bankens räkning uppbudne. Förenämnde egare, friherre Anders Cederström, begärde sedermera att dessa sistnämnde frenne hemman, som voro i sambruk med de andra frenne, hvaruti Banken hade panträtt, skulle på en gång få försäljas. Detta tilläto Banko-kommissarierne. Vid auktionen och före utropet den 17
Ständer ädelsint och med förtjent afseende pa denne1 stora Konungs odödliga minne och åt Fami Ilen gifne högtid, liga försäkran, täckes rätt vistserligen inse och behjerta dess inför thronen ånyo framlagda obestridliga ersattnings-rätt. Aldrig har utsigten dertill , varit mera lofvande, än i detta ögonblick, då Eder Kongl. Maj:t med samma stora egens tkaper och hjeltedygd, som gjorde Carl Xllcte hill Nationens afgud, utfört det storverk hvarföre han föll, och bär ser sig omgifven af Nationens Representanter, samlade i ändamål att upprätta och befästa allmänna Stafs-Ciediten, hvilken för framtiden skall blifva gränslös, i den mån förut tngångne äldre förbindelser uppfylla s och hållas i helgd. 5-i3 Stats Utskottets Betil nita riden. Med undersätsig Vördnad, Nit, och Trohet framhärda Stormägtigste Aller Nådigste Konung Eder Kong1. Maj-ts Aller underdånigste och Tropligtigste Tjenare och Undersåte. M. F. Brahe. A. G. Mörner. Louise Charlotte Reuterholm. Gustaf Stenbock. Nils Gyllenstjerna. Olof Rosenstjerna. E. F. v. Saltza. Gust. Toll. F. Hamilton genom dess Förmyndare E. F. v. Saltza. Hvarjemte de i ansökningen åberopade bi. lagorne samt åtskilige ämnet rörande handlingar blifvit Utskottet tillställde. Vid handläggningen häraf har Utskottet irthemtat, huruledes de, angående äldre Kronofordringars liqviderande utfärdade och ännu gällande Författningar stadga, det anmälan derom, skall göras hos Kongl. Maj:ts och Rikets KammarCollegium som tillhörer att utreda och pröfva ej mindre fordringarnes beskaffenhet, än ock huruvida fataliie-tiden till deras utsökande blifvit behörigen iakttagen , hvarefter frågorne böra underställas Kongl.
Han förde då protektionismens talan mot de Danske läkarne; nu för han samma talan mot hela det täcka könet. Hr Huss började verkligen »ab ovo» eller ända från skapelsen och förklarade, att hela den Heliga Skrift (hvilken ingen högre än jag vördar), ställer qvinnan såsom en underordnad varelse vid mannens sida. Om man endast läser Ribelns histo - Den 3 Februari e. m. 311 riska del, finner man visserligen att qvinnan kunde köpas, att månggifte var någonting rätt nyttigt, ja att qvinnan i vissa fall gick i arf från broder till broder; men läser man deremot dess sedolära, så säger den väl, att hustrun skall vara sin man undergifven, men ingenstädes att qvinnan såsom sådan har mindre rätt än mannen att förvärfva sig sitt uppehälle eller alt utveckla sina andeliga gåfvor. Det är dock detta, hvarom här tvistas. Hr Huss fällde härefter ett yttrande, som jag icke väntat mig af en så djup tänkare, det nemligen, att »högre andlig förmåga fordrar högre kroppslig kraft.» I England visas för närvarande en jätte, som är mycket stark; han skulle således, enligt Hr Huss’ påstående, äfven vara ett snille; men nu är han helt simpelt idiot. Månne icke hela denna sats sålunda får öfverflyttas till frasernas område? Hr Huss har vidare åberopat djurverldens exempel och förklarat, att, om man granskar naturen i sin helhet, man alltid skall finna, att det svagare könet icke kan förrätta samma funktioner som det starkare. Jag vet väl, att de olika könen bland djuren ofta skilja sig i färg och utseende; men jag känner ingen naturlag, som förhindrar hönan att försörja eller försvara sig på samma sätt som hanen. Afven detta påstående torde således icke bålla streck. De husmoderliga pligterna böra, säger Hr Huss, gå framför alla andra. Utskit har äfven framhållit detta; men huru skola dessa 280,000 qvinnor, som icke hafva förhoppning om att blifva gifta, kunna uppfylla dessa pligter, åtminstone på sedligt sätt? Jag öfverlemnar åt Hr Huss att afgöra detta.
En sådan strider emot stadgandet att ett afgjordt ärende icke ånyo får upptagas, och om del ock måste medgifvas, alt Rikets Ständer vid justeringen af Expeditions-Utskoltets skrifvelse kunna stadna i olika beslut, och alt en sådan stridighet måste på något sätt lösas, så får denna lösning icke sökas i någon åtgärd, som återför frågan till det Utskott, som först behandlat den, eller eljest sätter beslutets innehåll i fråga, utan saken måste då betraktas såsom endast rörande formen och alltså afgöras genom omröstning i Förstärkt Expeditions-Utskott.” Och har Herr A. Grenander förmält sig instämma i denna reservation. STOCKHOLM, tryckt, hos N. Marcus, 1865. Ånk. till Exp.-Utsk. den 17 Nov. 1863, kl. 3 e. m. Memonal, angående den under innevarande riksdag verkställda statsreglering samt den för Biksgälds-kontorets utgifter erforderliga allmänna bevillninq. (R. A.) För att, i enlighet med grundlagarnes föreskrift, kunna för Rikets Ständer uppgifva och föreslå det belopp, som till fyllande af Riksgäidsverkets behof under nästkommande statsregleringsperiod måste genom allmän bevillning utgöras, får Utskottet härmed i ett sammanhang meddela en öfversigt af den vid innevarande riksdag uppgjorda ordinarie statsreglering samt de å Riksgälds-kontoret anvisade anslagsoch lanesummor, jemte öfriga detta Verk åliggande utbetalningar, äfvensom de tillgångar, som till bestridande af alla dessa utgifter äro påräknade, is®. Ordinarie statsregleringeii: De till Stats-kontoret ingående ordinarie inkomster hafva, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Utskottets af Rikets Ständer godkända förslag i Utiåtandet N:o 45, blifvit beräknade till 8,509,950: — Och hafva Rikets Ständer, genom bifallandet af Bevillningsutskottets tunder N:o 26 afgifna Betänkande, antagit de extra ordinarie inkomsterna till följande belopp, nemligen:
Utskottet, som anser ej mindre den ifrågaställa tillökningen i Underofficerskorporalernes vid Marin-regementet löneförmåner, till likhet med hvad deras vederlikar vid matroskorpsen ega uppbära, vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, än äfven den föreslagna gage-förhöjningen för manskapet af behofvet påkallad, får alltså tillstyrka, att den af Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål äskade summa 5,666 R:dr 52 sk. Banko må af Rikets Ständer beviljas. 3:o Kongl. Majit, som funnit de för Pastorn och 2:ne Kompastorer vid Amiralitets-församlingen i Carlskrona nuvarande lönevilkor, utgörande, enligt stat, för den förre 530 Ridr samt för hvardera af Kompastorerne 320 Ridr Banko, vara alltför knappa i förhållande till desse prestmäns trägna och vigtiga tjensteåligganden, har jemväl, för att bereda desse tjenstemän en någorlunda sorgfri utkomst, samt i betraktande deraf, att den förmån af förhöjd tjenstårsberäkning, sorn de, lika med Skol-statens tjenstemän, förut innehaft, men sedermera förlorat, rättvisligen, uppå enahanda grunder, som för desse gjort sig gällande, borde genom löneförbättring ersättas, föreslagit Rikets Ständer, att bevilja en löneförhöjning åt Ami Bih. lill R. St. Brot. 1833 & 1834. 4 Sami. 1 Afä. 24 Haft. 4 26 Slals-Ulsltollels Ullålande, M 70. ralitets—pastorn af 270 R:dr, och åt hvardera af de 2:ne Kompastorerne 280 R:dr samt att för berörde ändamål å ordinarie' Statens aflönings-anslag låta uppföra ett förhöjd t årligt belopp af SIO R:dr.
Hwilka Nädiga skrifwclser, jemte Banco - Fullmägtiges ä dem afgifne undcrdäniga swar af d. 21 samma mänad härbos äro bifogade (se Bilagorne N:o 7, 8, 9). Det kunde ej tillhöra Banco Fullmägtige, säsom dertill för ingen del aukhoriserade, att bedöma wcrkan af Riksens Ständers genom Banco-Utskottet, Fullmägtige meddclke bestut, emot ett senare, uti Kongl. Maj:ts nädiga skrifwclse äbcropadt Ständers bestut, hwarmedelst den jämnkning eller förändring ivid Realisations-planen, som omständighcterne kunde göra nödwändig, war Kongl. Majlis nädiga förordnande underkastad. Cn Realisation war af Riksens Ständer ansedd för nödwändig, och bestu.tad, den skulle cftc?dcras förmodan, redan är 1801 företagas: Wcrkställigheten deraf, Den M Dctober. 4797 af, war Banco - Fullmägtige, under Kongs. MajstS nä» diga medwerkan, och samråd med RikSgäldS-Contoirets Fullmägtige, owilkorligen älagd. Hurawida Fullmägfige, efter en sädan dem Slögd skyldighet, och med full bfwcrtygelse om Realisationens omöjelighet, uti cn längre framtid, enligt den af Riksens Ständer faststälde planen, bordt är 1802 enständigt wägra utföranvet af den plan, som Kongl. Maj:k, i stöd af ett äberopadk senare Ständers yttrande, beflutit, och för Banquen dä befanns möjclig att wcrkstäila, lärer Höglofl. Banco - Utskottet bcnägit inse.
Beträffande dispositionen af den egentliga stadsjorden samt odlingsjorden, sorn emot vretskalt och hagafgift för närvarande dels är anslagen under lö11 erne lill stadens embetsoch tjenstemän, dels utdelas Lill stadens borgare i mån af deras ålder, och dels på ännu icke tilländagångne besittningsår, är åt enskilde personer mot odlingsskyldighet upplåten, har stadens borgerskap den 5 Maj 1847 beslutat, att all utdelning af sä kallad borgarejord må upphöra med året 1859 och de lägenheter, hvilka, efter samma års utdelning, såsom blifvande den sista, till staden återfalla, böra hållas disponible, för att, efter jordens under tiden skeende uppmätning och indelning i lämpliga farmer, till enskilde utarrenderas, äfvensom att innehafvarne af tjenstejorden böra från densamma uppsägas i den mån jordens ularrendering enligt bestämd plau bör verkställas. Anlalet af stadens invånare, som år 1847 uppgick till 8,616, utgjorde, enligt manlalslängderna, vid 1850 års slut 3,977 af mankön och 4,919 af qvinkön, eller tillsammans 8,896 personer, af hvilka 2,518 män och 3,280 qvinnor, eller tillhopa 5,798, voro skattskrifne och 3,098 befriade från mantal. Folkmängden har således under de tre sistförflutne åren ökats med 280 personer, eller nära dubbelt af det antal, hvarmed befolkningen ökades under de nästföregående fern åren, ett förhållande, som, då mortaliteten här, liksom i städer i allmänhet, är större än nativiteten, härleder sig från skedde inflyttningar ifrån andra orter. 14 Stadens befolkning tir i allmänhet känd tor ett stilla och sedligt uppförande, och de undantag, som derifrån förekomma, härflyta oftast ifrån benägenhet för starka dryckers omåttliga bruk, men kunna, i förhållande lill iuvånarnes antal, ej anses särdeles talrika.
— I afseende på de donationer, som under ifrågavarande år blifvit till Barnhuset gjorde, uppgående till ett belopp af 165,03g Ridr 27 sk. 3 rist., anmärkes, att de ännu icke kunnat till fullo inflyta uti Inrättningens fruktbärande Capilal-Fond, emedan flera Gifvare förbehållit sig eiler andra personer Intressen och Lif-Räntor af det donerade, hvilka annu uppgå till 7,593 Ridr a5 sk., och räntevinsten först i den mohn deras lätt upphör, kan komma Barnhuset till godo. XLIII. Frimurare-Ordens Barnhus: Å denna Välgörenhets-Inrättning, som har till föremål, dels att till vård och skötsel upptaga fattiga och värnlösa barn, som uppnått 5 års ålder, och hvilka efter fyllda 10 å 12 år sättas i lära eller tjenst, dels att bispringa torftiga föräldrar med understöd för deras barns underhåll och uppfostran, äro intagne och vårdade 70 barn; hvarförutan åt omkring 5oo barn utom luis meddelas uppfostringslijelp, hvilken vanligen utgår med minst 12 sk. i veckan för hvarje barn, men efter förekommande omständigheter stundom ökas till 16 å 24 sk. samt upphör i allmänhet vid barnets fyllda 10 års års ålder, men först vid upphunne i4 Ar för dem, som blifvit försände att uppfostras i Norrland; och har sedan Barnhusets stiftelse, år 1^53, ett antal af 8>43o barn åtnjutit omvårdnad och understöd af denna Inrättning. Barnhusets Capital-Fond, utom en till 3,ooo Ridr brandförsäkrad fastighet, var år 183 r 173,150 Ridr 38 sk. 8 rist. Inkomsterna, med ett anslag af 666 Ridr 3a sk., jemte årligt bidrag ifrån Rikets Ständers Bank, samt Gåfvomedel i,5oo Bihr, hafva i medelbelopp för ifrågavarande år utgjort 16,558 Ridr 42 sk., samt utgifterne i5,pi2 Ridr 36 sk.; och utgick år i83i i underhållskostnad för 579 barn 12,016
Maj:ts Nådiga beslut erhållas, inan dylikt hinder förekommer, synes meddelandet af rättighet för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att i dylika fall inställa de executiva åtgärderne icke vara af verkligt behof påkalladt. Om de här förut föreslagna förändringar med uppbördsstämmorna blefvo vidtagne, skulle med beräkning calculationsvis af de belopp, nuvarande RiksStat upptager, komma att inflyta: Vid höststämman i Städene och på Landet Mantalspenningar Gerningsören, om de bibehållas, 1.700: Allmän Bevillning Bränvinsskatt Summa 2,728,700: Vid sednare uppbörds stämman å Landet Ordinarie ränta och Afradsspanmåls lösen . 2,583.000 Tiondespanmåls lösen Arrendemedel Tiondeoch Hammarskatts-jern 118,000 HästeVacance-spanmåls lösen 133,500 RoteVacanceoch Rotefrihets-afgifter 46,800 Summa 3,750,330 hvartill kommer den ande! af BåismansVacance-afgiften, som å Landet inflyter. Häraf visar sig således, att de genom en dylik förändring uti uppbörden under skatteåret inflytande kronoutskylder skulle öfverstiga de nya contanta anslag, som, enligt den i 2:a Afdelningen af detta underdåniga Betänkande intagne utredning, i ersättning för berörde indragning under samma år komme att utgå, hvar - 173 igenom således utförandet af det förslag, som i förstnämnde hänseende är framstäldt, blefve betydligen underlättadt. Börande likväl härvid anmärkas, att, då 1,730,000 R:dr deraf utgöra bevillningsmedel och den af dylika medel utgående Statsfyllnads-summa, enligt nuvarande stadganden, bör af RiksgäldsContoret utbetalas efter den 1 Mars det år, hvarför den är beräknad, fördelen af förstnämnde belopps tidigare inflytande kommer RiksgäldsContoret och icke Statsverket tillgodo, men derigenom kunde dock RiksgäldsContoret blifva i tillfälle att af dessa medel genast efter årets ingång utbetala Stalsfyllnads-summan.
M. oundgängligen medför, ett väsendtligt hinder för vinnande af den rätt, som likväl äfven för dem bör vara åtkomlig. På alla dessa Den 14 Februari f. m. 399 skäl vågar jag hoppas att R. o. Ad. icke bifaller förev:de Betänk. utan återremitterar ärendet till ny handläggning inom Utsk:t. Gr. Sparre, Erik: Jag beder den föreg:de talaren om ursäkt, för det jag icke kan följa honom vid hans exkursion på familjelifvets område, eller inse i hvad mån det har något inflytande på den fråga, som är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Frågan är endast denna, huruvida Utslr.t rätt förfarit i afseende å motionen, eller om de, som säga Utsk:t hafva förfarit grundlagsvidrigt, ega något skäl för ett dylikt påstående. Jag skall söka rentvå Utslut från detta tillmäle. Vid sista riksdagen beslöts en förändring i 14:dekap. l:sta §:n Giftermåls-Balken, ang:de de varningsgrader, som skola föregå mellan oeniga makar, innan rätten eger döma till skillnad til! säng och säte. Derigenom bestämdes att de skulle varnas först af kyrkoherden i församlingen och, om detta visar sig overksamt, inför kyrkorådet, innan domstol egde döma tillskillnad till säng och säte på ett år. Förut var stadgadt, att innan domstol kunde döma till sådan skillnad, makarne skulle inför domkapitlet varnas, och lagstiftningen underlättade således då i viss mån den förmenta förmånen af äktenskapsskillnad. Nu har en motionär, i okunnighet om gällande lagstiftning, och i förmodan, att lagen icke stod i öfverensstämmelse med sig sjelf, samt att allt lagstadgande ang:de egentlig äktenskapsskillnad fattades, väckt det spörsmål, huru, sedan året var förflutet, efter lag skulle förfaras. Stadgande härom finnes likväl redan, enligt hvad jag haft äran anföra, och motionären behöfde endast upplysas om sin okunnighet, så var hans mål vunnet; ty han önskade att lagen icke skulle stadna dervid, att makar kunna skiljas till säng och säte, utan i detta afseende kompletteras.