Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som dessa förändringar icke rubba hufvudsakliga innehållet, utan endast åsyfta ett ytterligare förtydligande, tillstyrker Utskottet, att densamma måtte af öfrige respeclive Riks-Ståndcn antagas, io Bevillnings-Utskotlets Memorial N.o 54. samt att, i följd deraf, ifrågavarande Tionde Grund må erhålla följande ordalydelse : ”att den fastställda Tull-afgiften utsattes till bestämdt belopp i Riksdaler, skillingar och runstycken, efter mått, mål och vigt, eller stycketal på alla sådana varor, hvilka icke ega hufvudsaklig skiljaktighet i qvaliteten, men att de, i motsatt händelse , måtte för tullas efter värde, och tullen bestämmas till viss procent af detta värde.” lij) Elfte Tullbévillnings - grunden ärj af Vallöf!. Borgare-Ståndet samt Hederv. Bonde-Ståndet antagen, på sätt Utskottet densamma framställt; Högh Ridderskapet och Adeln har derjemte förordnat, att den skulle erhålla följande lydelse: ”Att då Rikets Ständer, uti den Tulltaxa, sorn nu af dem aflemnas, icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än såsom ett maximum af hvad de under närvarande förhållanden, i egenskao af Tullbevillning åtaga sig, men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, att, i afseende på utländska magier, för - Bevillnings-Vcskottéts Memorial N:o 54- 11 skaffa en för Svenska handeln förmonlig reciprocitet, RiketsStänder måtte i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t i Nåder läcktes vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med Landets bästa äro förenliga , samt derjemte öfverlåta till K:gl. Maj:t rättigheten att, efter vederbörandes hörande, minska eller nedsätta den i Tullbevillnings-Taxan utsatta tull.’' Af Högv.
Besvärsoch Ekon.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 1774- Hr Berch, fullm. Hr Tornerhjelm, Elik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd : N;o 57g. Hr Klöfverschjöld, Carl Fredrik, Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Gyllenstjerna, Nils, till följe af enskilda angelägenheter, och Hr af Zelle'n, Nils Wilh., till följe af tjenstegöromål, afsagt sig sina befattningar, den förre i Bevilln.- och den Sednare i BancoUtsk. under anhållan att det oaktadt blifva vid deras riksdagsmannarätt bibehåIIne; och blef denna deras begäran, uppå särskildt framställda propostr, af R. o. Ad. bifallen. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att under loppet af nästa vecka sammanträda, för att välja ledamöter i de sålunda afgångnes ställe. Fortsattes pröfningen af Const.Utskrs mern. N:o 38, angående nationalrepresentationens ombildning. Frih. Boye, Ludv.: Till Hr Frih. o. Landtmrs loyala bedömmande öfverlemna!- jag, huruvida icke, då Ståndets ledamöter hittills ägt den erfarenhet, att någon tid vid början af plenum upptagits med protocollsjustering, Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillåta att ämnen utaf mindre vigt må få föregå det som egentligen utgör föremålet för dagens öfverläggning, på det att icke detta vigtiga amne må förekomma, då tankarne ännu äro rent af tomma. Jag medgifver Den 3i October f. m. gerna, att detta är Ståndets fel; men de frånvar. äga för sin bortovaro den ursägt, att de bort förmoda det någon tid äfven i dag skulle upptagits med prot.justering. Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af Frih.
Ty den ogudaktige berömmer sig af sitt sjelfsvåld; och den giruge välsignar sig, och lastar Herran. Den ogudaktige är så stolt och vred, att han frågar efter ingen; uti alla sina tankar håller han Gud för intet. Han håller fram med det han förehafver; dine domar äro fjerran ifrå honom; han handlar högmodeliga med alla sina fiendar. Han säger i sitt hjerta: Jag varder aldrig omstött; det skall ingen nöd hafva i evig tid. Hans mun är full med bannor, falskhet och bedrägeri; hans tunga kommer mödo och arbete åstad. Han sitter i försåt i gårdomen; han dräper de oskyldiga hemliga; hans ögon vakta efter de fattiga. Han vaktar i hemlig rum, såsom ett lejon i kulone; han vaktar efter, att han må gripa den elända; och han griper honom, då han drager honom i sitt nät. Han förkrossar och nedertrycker, och till jordena slår den fattiga med våld. Han säger i sitt hjerta: Gud hafver förgätit det; han hafver bortdolt sitt ansigte, han ser det aldrig. Statt upp, Herre Gud; upphäf dina hand; förgät icke den elända. Hvi skall den ogudaktige försmäda Gud, och i sitt hjerta säga: Du sköter der intet om? Du ser det ju; förty du skådar vedermödo och jämmer, det står i dina händer; de fattige befalla det dig; du äst de faderlösas hjelpare. Bryt sönder dens ogudaktigas arm, och besök det onda; så skall man hans ogudaktiga väsende intet mer finna. Herren är Konung alltid och evinnerliga; Hedningarna måste förgås utu hans land. De fattigas trängtan hörer du, Herre; deras hjerta är visst, att ditt öra aktar deruppå; Att du skaffar dem faderlösa och fattiga rätt; att menniskan icke mer skall högmodas på jordene. En Psalm Davids, till att föresjunga. Jag förtröstar på Herran; huru sägen I då till mina själ, att hon skall flyga, såsom en fogel på edro berge?
Och jag tänkte på det som varit, i väntan på det, som skulle komma. Då slog mig plötsligt den tanken, att jag under hela detta år ej lefvat som förr, jag hade blifvit en annan, och jag hade glömt mitt forna jag, som man glömmer en klädnad, hvilken man upphör att begagna. Allt hvad jag varit, och allt som varit, steg upp ur skuggan af det förflutna, reste sig liksom hotande emot mig ur själfva tillvarons dunkel, och jag kom för första gången ihåg, att jag ej längre talade med den andre, när jag var ensam. Denna upptäckt kom mig först att småle som åt en underlig barnslighet, men på samma gång kände jag mig på ett egendomligt sätt ängslig. Det var, som om jag glömt något, hvilket jag ej haft rätt att glömma, som om lyckan gjort mig orättvis, försumlig. Det var nästan, som om jag uraktlåtit en plikt. Och medan jag tänkte härpå, ryckte jag plötsligt till. Den stämma, hvilken jag så ofta förr hade hört ljuda inom mig, talade för första gången på hela detta sista år. Tydligt och klart, som om jag ej varit ensam i mitt rum, hörde jag denna röst säga: »Gör det icke! Gör det icke! Gör det icke!» Det kom öfver mig en känsla af namnlös förskräckelse. Hvad ville han mig? Hvad ville denna röst? Hvarför lät den höra sin stämma just nu, när det förflutna var begrafvet, och jag knappt hunnit blifva lycklig? Som om jag våldsamt vändt tillbaka till det förgångna, började jag tänka eller tala som förr och jag tänkte: »Hvad vill du mig?» »Jag vill rädda dig,» svarade rösten. »Hvarför har du icke talat förr?» sade jag vidare. »Jag har talat och talat. Men du har icke hört mig,» ljöd svaret. »Nu är det för sent,» genmälde jag. »Det är för sent.» »Icke i dag, men i morgon,» svarade åter samma röst. »Res, res. Försumma icke en minut.» Så gick jag länge fram och åter, talande med mig själf utan ord. Jag kan icke förklara hur detta var möjligt, vet blott, att det var så. Rundt omkring mig växte skymningen, och månen gick i moln. Jag tände lampan, det blef ljust, men stämman inom mig ville icke tystna.
St:rs Statsutskott må samlade tillhandahållas de nästföre Riksdagen öfver BeklädnadsMedlen afslutade ÅrsRedogörelserne. Och får Utskottet upplysa att dylika Redogörelser årligen till K. KrigsCollegium ingå för alt, efter skedd granskning, till BeklädnadsDirectionerne återsändas och vid GeneralMönstringar Rotehållarne förevisas. Kommandes Utskottet för öfrigt att gemensamt med Allm. Besvärsoch EconomiUtskottet yttra sig i den serskildt väckta frågan om Rotehållarnes förbindelser i förevarande fall. 27:0 De å Tredje HufvudTiteln af Utskottet föreslagne Diverse Allmänna Anslag hafva af Heclerv. BondeStåndet blifvit bifallne och af de öfriga Respective RiksStänden lämnade utan Anmärkning. 28:0 Anslaget till Oförutsedda MilitaireBehof hafva, hos //. R. o. A. Herr Grefve Gyllenborg> J. och Herr Rosenqvist af Åkershult, F. L., helt och hållet bestridt, samt Herr Grefve Horn, C. F., och, hos Ilederv. BondeStåndet, Casper Wijkman ansett böra betydligen nedsättas; emedan dels hvarje behof är under sin serskildta Titel upptaget och beräknadt, dels mångfaldiga mindre, förut till denna rubrik hörande Utgifter numera blifvit uppförde på Stat, och dels det eljest gåfve tillfälle att af detta Anslag använda en del till sådana Löne-förliöjningar, som R. Sttr vid denna Riksdag afslogo, hvilket ej vore förenligt med R. 158 Stats-Utskottets
Af denna ömmande bevekelsegrund hafva ock ej mindre de särskildt kallade revisorer, som granskat Institutets för hvarje år afslutade räkenskaper och förvaltning, än ock Rikets Ständers sist församlade Stats-Revisorer, hvilka jemväl om denna uppfostringsanstalt behagat på stället inhemta en noggrann kännedom samt öfver dess gagnande verksamhet lemnat ett tillfredsställande vitsord, framställt den samfällda önskan, att en, lika högt af behofvet, sorn af samhällets åliggande att taga vård om sina af naturen så vanlottade medlemmar påkallad, utsträckt verkningsförmåga måtte åt denna välgörande uppfostringsanstalt beredas; en önskan, hvaruti menniskovännen måste med den lifligaste känsla af deltagande och förhoppning instämma. Fattigförsörjningen bestrides, såsom förut, dels genom utdelning från socken-magaziner och fattigkassor och dels genom sammanskott af matvaror och penningar; varande fattigförsörjningen i socknarne närmast hufvudstaden myckel betungande. 21 Vid åren 1838, 1839 och 1840 hållna skall hafva 25 vargar blifvit dödade. Dessutom hafva, utom skall, dödats 82 vargar, 130 loar och 375 väfvar, för hvilka premier erhållits, enligt de Länets invånare emellan träffade, uti förra Femårs-Berättelsen omförmälde öfverenskommelse!’. Vid förnyelse af dessa öfverenskommelser år 1841 förhöjdes premiebeloppen för varg och lo, hvaremot premier för dödande af räf ej vidare skulle gifvas. Städer. Södertelje. Folkmängden, som år 1832 uppgick till 1,021 och år 1837 till 1,078, utgjorde, enligt 1842 års mantalslängd, 1,139. Stadens bofaste invånare utmärka sig för laglydnad, ordningssinne och nykterhet. Hos statdrängar, arbetskarlar och dessas barn samt kringvandrande gesäller, som längre eller kortare tid uppehålla sig i staden,'förmärkes deremot ofta benägenhet till fylleri och oordentlig lefnad. Invånarnes egentliga näringsfång äro jordbruk, handel, handtverk och fabriksrörelse.
Itåtsmanshållet betraktas som en börda af rustoch rotehållare, som man gerna skulle se aflyftad åtminstone till någon del från egna skuldror, för att bäras af det allmänna. Man må organisera en trupp huru som helst och bestämma hvad vilkor som helst för intagning i densamma, så erhåller man i alla fall ett anta! ej fullt lämpliga individer, hvilka, en gång antagna, måste fortfarande under längre eller kortare tid qvarstå och öfvas, då antagning på prof ej lärer kunna ske. Båtsmanshållet har att fylla åtskilliga behof, der olika förmåga och skicklighet erfordras, dels att bemanna flottans fartyg, dels att på varfven utföra en mängd arbeten, som der måste försiggå, dels, såsom i kanonexercis öfvade, att användas vid den mängd kanoner, som finnas å de fästningar, hvilka försvara inloppet till Carlskrona. Dessa behof synas mig ganska väl kunna fyllas genom båtsmanshållet. Det är svårt att nu beräkna huru Den 15 November f. m. 03 stort antal folk. en blifvande flotta komme att erfordra, men man kan med visshet antaga, att dertill ej kommer att erfordras det nuvarande båtsmanshåilets hela numerär; öfverskottet blir till andra ändamål och reserv både behöfligt och användbart. Alltsedan år 1848 har det funnits en särskild utvald afdelning inom båtsmännen, som kailas artilleri-båtsmän, som erhåller en ganska fullständig utbildning i kanonoch infanteriexercis, och jag tror att hvar och en, som haft tillfälle att närmare följa denna inrättnings utveckling och verkan, måste medgifva att den till en betydlig del varit orsaken dertill att Svenska fartyg kunnat efter utrustning på jemförelsevis så kort tid som skett komma i ordning. Det är naturligt, att när roan behöfver ett visst antal individer oell derför håller en korps med för beholvet afpassad nummerstyrka, så borde alla vara fullt för ändamålet lämpliga, hvilket svårligen inträffar med någon korps, och skulle vid flottan icke kunna inträffa, der af hvarje individ fordras, jemte fallenhet för yrket, en ganska mångsidig praktisk utbildning.
Piidderskapet och Adeln: Af Herr Lagercrantz, A. J., som anmärkt, att, enligt nu gällande lag, sådane svårigheter mötte för erhållande af ägtenskaps-skillnad, att makar, som icke kunde lefva lyckligt tillsammans, nödgades begå något så beskaffadt brott, som berättigade till skillnad. Då det vid hvarje annan förening vore contrahenterna öppet att genom ömsesidig öfverenskommelse upphäfva densamma, i fall sådant kunde ske utan tredje mans förfång, borde enahanda tillåtelse vara lemnad oenige makar, helst det icke funnes något skäl att emellan dem sammanhålla en förening, hvars ändamål ej kunde uppnås utan en innerlig och ömsesidig tillgifvenhet. I fall man dervid fästade afseende på barnens rätt, så erinrade motionären, att densamma redan vöre genom lag betryggad, och att det för dem icke vore Bih, till R, St, Prot, 1840* 7 Sami. i Afd, 33 Haft, 6 42 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 134, någon vinning att uppfostras af föräldrar, som lefde tillsammans under kif och trätor. Motionären hemställde derföre, att vid i § i i4 Gap. Giftermåls-Balken mätte göras följande tillägg: ”Men om håde man och hustru niundtligen eller skriftligen'inför domaren gemensamt äska deras ägtenskaps upplösning; då bör genast dömas till beständig skillnad i ägtenskapet, älven om de förut icke blifvit för oenighet pliktfällde eller varit till säng och säle skiljde, utan endast erhållit varning af vederbörande Presterskap.” b) Från Högvördiga P resle-S tå nde t: Af Herr Kyrkoherden Bergvall, som anfört, att, i fråga om oenige makar, nu gällande lag föreskrefve varningsgrader, som vore utan ändamål och betydelse. Skyldigheten för sådane makar att inställa sig vid domstolen, för att pliktfällas och slutligen till säng och säte skiljas, verkade högst ofördelagtigt, emedan makarne genom den offentlighet, som deras missämja sålunda erhöll, förhärdades och afkläddes all blj^gsel, så att försoning sedermera vore omöjlig.
Fröken Klemming är en täck prinsessa, som sköter sin sång och sitt spel med god urskilning. Lisa och Hans hafva ett par ypperliga representanter i fröken Almati och hr Lindblad. Det hela går med lif och lust, såväl körer och emsembler som de lysande och roliga baletterna. Att här närmare redogöra för sagospelet och defs egenskaper, vare sig i musikaliskt eller dramatiskt hänseende, nekar oss det inskränkta utrymmet. V i vilja endast uppmana hvar och en, som ej redan sett det samma, att ej försumma det. T y det förtjenar att både höras och ses. Om symfonikonserten å Stora teatern i morgon vilja vi så mycket hellre erinra, som vid den samma för första gången härstädes kommer att utföras ett af detta århundrades storverk inom musikens område, nämligen Hector Berlioz ' » Symphonie phantastique », hvilken skildrar kompositörens egen kärlekshistoria. V i d samma tillfälle utföres äfven ett svenskt arbete, nämligen Gösta Geijers ballad » Trollens gud », hvari hr Lundqvist sjunger solopartiet. Sen till, ärade läsarinnor, att Idun finnes hos alla edra bekanta! Pristäflingen å sid. 14 torde observeras. Täf lingstiden utgår den 31 januari. Innoeenceorden firar i år som vanligt å tjugondedagen sin högtidsdag med bal i stora börssalen. Sällskapet Nya Idun hade sistlidne lördag sammanträde, hvarvid fröken Hilma Strandberg uppläste en novell — » Ett höstdrama » — och fröken H, Vidmark ett humoristiskt poem till det nya året, hvarjemte fru Anna Norstedt föredrog åtskilliga sånger. Några porträtt i olja och pastell voro utstälda af fru H. Thorell, friherrinnan Emma Sparre samt fröknarna Cardon och Lundahl. Fortsättningskurser för qvinliga studier hafva sedan sistl. höst anordnats vid fröken Anna Whitloeks läroverk (Kammakaregaten 4). Undervisningsämnena äro allmän och svensk kulturhistoria., verldsliteraturhistoria och välläsning, geografi, zoologi, geologi, svensk uppsatsskrivning och språkhistoria samt franska, tyska och engelska språken. Alla ämnena äro valfria. Undervisningen meddelas löreläsningsvis af skickliga föreläsare och föreläsarinnor, med regelbundet återkommande tentamina.
I detta fall har Bonde-St. redan beslutat sig för den ifrågavar. adressen, och detta är Ståndets ensak, hvaröfver intet annat Stånd äger att sig yttra på ett ogillande sätt. Deremot uppstår en vigtig fråga, huruvida något annat Stånd skulle vilja upptaga Bonde-Sits adressförslag som sitt eget. Går man lill denna sednare fråga med hänseende till förslagets tilllämplighet, så erkänner jag uppriktigt, alt jag deri funnit uttryck, som skulle förbjuda mig att omfatta förslaget i sin helhet; men då jag nämner detta, anser jag icke derföre, alt R. o. Ad. alldeles bör åsidosätta den utväg, som Ståndet äger, att, om så godt synes, äfven uppsätta en adress till Konungen. Jag vill icke nu inlåta mig, huruvida verkligen anledn. dertill gifves, i följd af thronlalet; derom må R. o. Adts majoritet dömma; men om R. o. Ad. för sin del icke i allo kan gilla eller som Stånd antaga det nu fö redragna förslaget, kan likväl deraf omöjligen följa, att R. o. Ad. skulle kunna med sitt ogillande beledsaga svaret på denna inbjudning till BondeSt. Det är från denna åsigt jag ser saken, och ber R. o. Ad. nogsamt betänka, att icke ett så dant beslut må fattas, som kunde förnärma BondeSt. En värd talare har sagt, alt i följd af den form, som frågan fått genom Coust.Utsk:s behandling af densamma, så skulle Ståndet pröfva den som en allmän fråga; så har jag icke kunnat uppfatta frågan. Då jag genomläser adressen, finner jag icke på något ställe, att den är ensamt afsedd sorn en R. Sirs gemensamma adress; ty skulle ett sådant uttryck varit begagnadt, hade äfven jag biträdt den mening, att den skulle anses som en allmän fråga, och följaktligen af Utsk. behandlas och beredas. En annan talare har bestridt adressförslagets lämplighet derföre, alt Representationen vanligen inträffade här så okunnig om de angelägenheter, som förekomma, att den här måste inhemta kunskap derom, liksom i en vexelundcrvisningsskola.
Jag tror således alt hvad som är föreslaget till vestra hanan, utgående från Götheborg, hör under tiden lill 18GO års slut utgå med R:dr 9,010,000, samt det för södra banan från Malmö lill Finja-sjöu jemte hangårdarne i Lund och Malmö, med » 4,625,000; äfvensom lill norra banan, utgående från Slockholm öfver Upsala till Sala, med » 5,805,000, och slutligen till bangårdar och verkstäder i Slockholm . » 560.000, då en summa uppkommer af R:dr 20,000,000, som intill nästa statsregleriugs-periods slut hör utgå.» fl ät leise sid. 69 råd. 13 nedifr. står ovilkorlig! läs vilkorligt STOCKHOLM, tryckt bos Isaac Marcus, 1357. Slalt-UlsJcoUels Utlåtande J\s 63. T JK 63. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 26 Maj 1837, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående gjordt anbud i afseende å ett utländskt amor tering slån till Svenska staten. Under äheropande af det i Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående utförandet af de större jernvägs-anläggningar, som af allmänna medel böra bekostas, framställda förslag, att tillgångar till dessa företag skola genom upplåning anskaffas, har, genom nådig skrifvelse af den 15 innevarande månad (införd under N:o 90 i lista Sami. af Bihanget till Riks-ståndenS protokoller), ett hos Kongl. Majit anmäldt låneanbud blifvit Rikets Ständer meddeladt för den ålgärd, hvartill Rikets Ständer kunde finna detsamma föranleda; varande detta anbud ingifvet af Herman Heine från Hamburg, som dervid skriftligen anmält, att Nordtyska Banken i nämnde stad och H. J. Merck & komp. derstädes erbjöde sig att lemna svenska statsverket ett lån å Femton millioner Mark Hamburger
Maj:t i Nåder förordade grundsats, att jernvägs-slamlinierna böra uteslutande genom Statens försorg anläggas, så, och ehuru Utskottet ansett något beslut för närvarande icke böra af Rikets Ständer meddelas i fråga om sistnämnde jembanas fortsättning, lärer, i fall Utskottets uti sagde hänseende gjorda framställningar varda af Rikets Ständer bifallna, Herr Sandströmers nu oinförmälda motion komma att förfalla. Dj Angående anläggning af en jernväg från Askersund till KöpingHultbanan i närheten af Quisbro kyrka i Nerike. Herr G. 0. Sundblad, hvilken väckt motionen härom, har dervid erinrat, hurusom då nu snart, till följd af Rikets sednast församlade Ständers i sådant afseende Slats-Utslcoltets Utlåtande, J\S 271. 13 fattade beslut, en direkt jernvägs-förbindelse komme att erhållas emellan sjöarne Mälaren och Wenern, det vore af stor vigt för det sålunda påbörjade kommunikationssättets fullständiga utveckling, att en dylik förbindelse äfven åstadkommes emellan Mälaren och det mellersta Sveriges andra stora sjö, Wettern. Härigenom skulle nemligen de rika och fruktbara trakter, som omgifva denna sjö, få en lätt och hastig kommunikation ej allenast med de orter, Köping-Hult-banan komme att genomskära, utan äfven med hufvudstaden, och afsättningen eller utbytet af Östergöthlands spanmålsförråd emot Nerikes och Westmanlands bergsprodukter underlättas samt flera andra fördelar beredas för den allmänna rörelsen. Inseende de gagnande följderna af detta företag, hade invånarne i den kringliggande landsorten, genom enskilda bidrag, tillskjutit halfva beloppet af kostnaderna för den angående anläggningen af en sådan väg verkställda undersökning samt de deröfver upprättade fullständiga kartor och kostnadsförslag. Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Statens medverkan för jernvägs-anläggningar fanns också bland de bibanor, hvilka syntes förtjenta att med Statsunderstöd ihågkommas, den af motionären förordade jernväg uppgifven; varande densamma föreslagen att anläggas från Askersund till en punkt på KöpingHult-banan nära Quisbro kyrka.
Ack ja. två själar, som förstå hvarann! HANNA. skönaste ä, att, när man förstår en människa, så håller man också af henne. BERGENHJELM. flickor och gossar och damer och herrar, som du förstår? Ja. BERGENHJELM. förstå så mycket. Men då ä' det ju nästan »omojaliskt» att HANNA. mer verkligen för sent till Lunells. BERGENHJELM. Säg inte så! Vill du inte förstå mig litet med? HANNA. lisk»? Du vill väl inte, att jag ska vara »omojaBERGENHJELM (förtjust). ligaste, som finns. Jo, det vill jag visst, det! Det ä' det roHANNA (stampande). Grå din väg! Genast. Gå din väg! Du ä' obehaglig! Du komHANNA. Håller du verkligen af allihop, alla små Två! Jag vill förstå många, jag! Och det ­ 72 ­ BERGENHJELM (bockar och går några steg). Hur långt? HANNA. Så långt vägen räcker. BERGENHJELM (med värdighet). som ä' »omojaliskt», men jag går aldrig för långt. HANNA (med ett halft leende). både ord och mening. Du ä' ohjälplig! Allting ska du vända bort, BERGENHJELM. Och du vänder bort ansiktet. HANNA (ser på honom igen). Det gör jag visst inte. BERGENHJELM. bli... du kan inte låta bli att dra på mun... HANNA. Puh...! BERGENHJELM (tar henne i båda händerna). Jo...! Jo...! Säg du, Hanna, det finns Ah, du kan inte låta bli... du kan inte låta Ne-ej, min fröken. Nog håller jag på det, nå'nting hos mig också, som du förstår? Vi ha lifsglädjen, bägge två. Jag vill lefva, jag vill roligt. Och det vill du med. HANNA. jag har vingar! (Det ringer.) Nu igen! Ja, Ernst, det vill jag! Jag vill flyga, medan njuta min glada ungdom, jag vill ut och ha ­ 73 ­