Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Speeialité: Färgning ai alla slags pälsverk, fållar m. m. skinnmattor, 15 — ater uttänjas, det tröga blodomloppet Blir liliig-aie och den oregeimässiga andI staden jagut migbog-irrit, ningen åter ordnas. Hårdt sittande lif Att g ' öra affärer ismått. eller band böra undvikas. Jag länge omkring hade drifvit, Träna er för uppspelning af endast säkert inofva stycken, först inför era Tids närapå allting jag fått. anhöriga och småningom inför obekanta Så blott ett mitt andra mitt hela och i stöne samkväm. Tänk endast på Mig fattades. Snart jag dem har. det ni föredrager, låt bli — i början åtminstone — att spela för sådana, som Mig ingenting mer tycktes fela — ej kunna vara tysta, utan måste prata, Jag nöjd och belåten nu var. gnola med, slå takt eller dylikt, ty så- Men hastigt min glädje försvinner — dant irriterar t. o. m. den mest oförJag ser mig i skamlig misére. färade. Ty döm om min harm, när jag finner. Julius Karnke. Kära ni, många af våra Mitt första fast bakfram jag är. mest framstående sceniska artister anMOSTER LISA fäktas af » rampfeber » och öfvervinna den aldrig. Olga. LOGOGRYF. I Malmö, Christianstad, Helsingborg, Lund m. fl. Ful är du till din uppsyn. Olga. " Vadstenaspetsar passa härMen trogen är du dock — till (fru Charlotte Handel, Vadstena) Ja, mer än mången fagrare och äfven spetsar från Borås ' spetsvalMed kammad silkeslock. ven. Olga. Du världen visar tänder N:r 1386. Broderier på, siden, filt Men det är ej ditt fel — o. s. v. äro alltjämt moderna, målning Naturen så det fogade och glödritning på skinn likaså. Din daning blef ej hel. Olga. Väfnad är nu för tiden det Det sägs du envist håller modernaste. Hvad du fått fast en gång-,. Moster Emma. Men den som klandrar dig för det N:r 1387.
Att de icke äro för lågt beräknade, bevisas bäst deraf, att Colhm tillstyrkt, det de skulle ingå till kronan, och ersättning i stället lemnäs vederbörande af Statsmedlen. Ät denna noggrannhet har Utsk. icke egnat någon upmärksamhet, utan lemnat derhän, huru upriktig och oegennyttig man må hafva varit. I Kammar-R:n är förhållandet nära nog detsamma som i Kammar-Colhm, dock med den skillnad, att för löneregleringen ät den förre något ökadt anslag icke behöfves, utan, i händelse organisationen antages, kronan skulle bespara 121 R:dr årligen. Detta är visserligen en obetydlighet; men bevisar åtminstone, att förslaget icke åsyftar, det man i det hela vill bereda sig större förmåner, utan tvertomFördelen af förslaget består deruti, att genom 11 sysslors indragning, skulle de öfrigas innehafvare kunna så mycket bättre aflönas. Detta har dock ej kunnat ske på annat sätt, än att sportlerne tagits i beräkning. Först och främst skulle kansliet mista alla sina sportler. De äro för hela verket beräknade efter 10 års medeltal jemväl på runstycket. Då Kammar-R:n vill afstå dem, bör hvar och en vara öfvertygad, att de blifvit rikligt uptagne. Man har endast velat bibehålla halfva aktorats-arfvodet till belöning Den 21 April. 269 och upmuntran till Advokat-Fiskalen, för utförande af kronans talan. I samma ändamål har halfva anmärkn:s-arfvodet 7j proc. med tillägg 2-1 proc., som förut tillföllo Kansliet, eller tillsammans 10 proc. af inflytande anmärkn:s-medel, blifvit utom de föreslagna lönerna, bibehållna åt Revisorerne, samt 2.] proc. åt Commissarierne. Kamnäar-Rm har emedlertid för sin lönereglerings verkställande begärt ett förslagsanslag af 4,000 R:dr. Härvid bör likväl erinras att endast hälften eller 2,000 R:dr skulle tillkomma Kammar-R:n, för hans hittills varande befattning.
Nanna, som kommit att stå näst intill den «förarglige grefven», hvilken nyss varit framme och trasslat in en tur, så att Alexis måste komma tillstädes, för att reda den, frågade honom lite pikant, om han inte ville vara så god och nu «taga Alexis lite under armarne», och om han trodde att Alexis varit i mera «komplicerade» kretsar, än dem han nu varit framme och utvecklat. Men emedlertid var Nanna, näst Celestine likväl, måhända den som i det hela var minst animerad. Det finnes naturer, hvilkas naturer på ett underbart sätt hafva inverkan på andras. De äro få, men bland deras antal var Alexis. Elektriskt hade den från honom strömmande glädjen spridt sig öfver de andra dansande, isynnerhet damerna, men på Nanna hade den haft en alldeles motsatt effekt. Hon kunde ju aldrig föreställa sig annat, än att det var Alexandra, som så hade animerat honom, och det föll henne alls icke in, att det just var hon sjelf. Nog valde Alexis henne ofta, men det trodde hon kom deraf, att han hade så få fruntimmersbekanta. Kottiljongen hade den kottiljonger i allmänhet motsatta egenskapen – att icke räcka i evighet. Den tog verkligen slut, och i lagom tid, ty just då den, på Alexis’ vink till musikanterna, slutade, hade den nått sin kulmination. Nöjet är alltid grumligt på bottnen, och bäst gör man, att ej tömma dess bägare mer än till hälften. Äfven Alexandra var, som vi sagt, mycket animerad. Den på komplimanger eljest så sparsamme Alexis hade sagt henne så många förbindliga saker, och i samma ögonblick som han tillkännagaf sig hafva öppna ögon för hennes företräden, fick hon naturligtvis öppna ögon för hans. Alldeles förtjust, sprang hon efter kottiljongens slut till Nanna, tog henne med ovanlig hjertlighet i famn, och förklarade att hon nu fullkomligt förlät henne för det lilla humör hon på eftermiddagen för Alexis’ skull visat. Nanna blef af dessa karesser helt ängslig, och önskade bara att hon vore väl hemma.
I framgång kunna anställas af dem, sorn efter pantsättningen förvärfvat Eganderätt till någon del af Bankens pant, men underlåtit att, med iakttagande af hvad enligt nu gällande Författningar, för vinnande deraf hör fullgöras, söka fördelning af Lånet, och såmedelst genom egen försummelse blottställt sig för det äfventyr, att, vid skeende försäljning af hela panten, Banken, såsom förste Inteckningshafvare, nödgas, i följd af 19 §. i Intecknings-Lagen, taga sin betalning utur de delar af Egendomen, som icke häfta för senare Inteckningar, så långt de räcka; och hvarigenom egarne af desamma således komma att betala hvad af Banco-skulden rätteligen bordt belöpa sig på de öfriga. För närvarande äro endast anie fastighetspanter anslagne till försäljning å Bankens Auction, nemligen: Krono Skatte-Hemmanet Olserud irfjerdedels mant. i Vermlands Län, hvarå Auction på förre köparens äfventyr för sig går den 5 dennes, så väl härstädes som å Lands-Cancelliet i Carlstad ; Banco-Utskottett Betänkande N:o j3 9 Stad, och Frälse-Säteriet Carlshof i och femåttondedels Mantal , jemte flere med detsamma pantsatte hemman, i Östergöthlands Län i derå Auction blifvit utsatt att i Banken hållas den 5 nästkommande Martii. I afseende på denna senare försäljning inträffar det ömmande förhållande, att, sedan egarne till de andelar af panten, hvilka ej häfta för annan Inteckning än Bankens, underlåtit att genast efter uppgjordt arfskifte föranstalta om Lånets proportionela fördelning, och senare
Jag tillstyrker för min del att Utskotten måtte anmodas bestämt uppgifva till hvilket silfvervärde de anse utvexling af sedlar mot redbart mynt utur Banken kunna äga rum; vare sig 120, 128 eller 132 skilling för Silf verRiksdalern. Någon äfven mindre billig be^ räkningsgrund är bättre än ingen; är bättre än den fortfarande ovissheten om myntets rätta värde och dess ständiga ombytlighet. Derjemte tillstyrker jag att Utskotten i sammanhang härmed måtte få sig uppdragit att utarbeta och framlägga en Realisationsplan, möjlig a 11 verkställas innan nästa Lagtima Riksdag; och att endast så vidt det är förenligt med detta ändamål föreslå medel och utvägar att afhjelpa den öfverklagade penningebristen, bereda tillgång på allmänna Lån till Näringarnes un - Den l4 Jnlii. 271 derstöd och biträden till allmänt nyttiga företag. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 12 Martn, 301 Förklaringar af GrundLagarne kunna göras annorlunda än i föreskrifven ordning, samt att de efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall skola tillämpas. En jemnförelse af stadgandet i denna 83. §•• med innehållet af 106. och -107. §.'ne Regeringsformen, hade säkert verkat , att detta Betänkande icke af Utskottet blifvit afgifvit samt att Utskottet icke tillåtit sig, att i en annan Form, än den Lagen bokstafligen föreskrifver, väcka en ny Anmärkningsfråga möt Konungens Rådgifvare i Coniin an do-inål , nemligen den, att han efter Utskottets förmenande föredragit Ärender, som icke i Commandoväg bordt föredragas. Hade Utskottet funnit, att Konungens Rådgifvare i Commandomål mot tydeliga föreskrifter i någon allmän gällande Lag för Konungen föredragit ett Ärende, sorn bordt i annan väg föredragas, så hade det varit Utskottets skyldighet att inför RiksRätlen lala tilltala honom derför.
V. 11. (se vidare Stats-Utskoftets Ut låtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks. Statens Nionde Hufvud-Titel). — åt framlidne Lands-Sekreteraren Lars Hambraei enka, angående; motion af Herr Didrik Gillis Bildt: se Motioner. — å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, angående sådan för LandsKanslisten i Gefleborgs Län J. A. Hansson; III. 12, R. 12. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). — å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, angående rätt dertill för Häradshöfdingar; motion af Grefve Henning Edvard Taube: se Motioner. — å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, för tillförordnade Förste Bataljons-Läkaren vid Elfsborgs Regemente, Medicine Doktorn F. W. Kjellenberg, då han från sin innehafvande BataljonsLäkare-befattning afgår, angående: V. 242, R. 279. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). — å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, angående sådan för åtskilliga till framlidne Hans Maj:t Konung Osear Ls Hofstat och betjening hörande personer: IV. 516; RV. 10. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). — åt framlidne Förste Landtmätaren Gustaf Johan Leatz' enka och oförsörjda barn, angående; motion af Grefve Henning Adolf Taube: se Motioner.
— Riksdags-0 rdningen. §. 27. Esla Momentet. 2:d ra Perioden. Riksdagens början räk Riksdagens början räknes alltid från den dag, då berörde nas från dagen, då den blifvit å RiksProposition af Riksens Ständer eller Salen öppnad —. nämnde Utskott emottagen blifvit — §. 80. Esta Perioden. Riksdag må ej från Riksdag må ej — från Constiluiions-ULskoltets Memorial, N-o 5. 21 cicil dag, då Konungen låtit om Statsdagen, då den å Riks-Salen öppnad Verkets tillstånd och behof Riksens blifvit. Skulle likväl Stiluder eller deras Siats-Utskott underrätta. Skulle likväl B) §. 36. lista Momentet. Utom förenämnde • ett Utom förenämnde ett Expeditions-Utskott, beslående af Tolf Expeditions-Utskott, bestående af Tolt Ledamöter, för att uppsätta ej mindre Ledamöter, för att ej mindre uppsåtde expeditioner, sorn under Riksdata Riksdags-Beslutet och i öfrigt sågen af Stånden gemensamt utfärdas, dana Expeditioner, som ej tillhöra än äfven Riksdags-Beslutet och alla annat Utskotts befattning, än äfven salunda författade handlingar mot 'vederbörliga Protocolls-Utdrag jemföra alla, af andra Utskott uppsatta Expeditioner, samt att dessa, sålunda författade handlingar §. 72. lista Perioden. Ingen Expedition öfver något RikHvarje Expedition öfver Rik sens Ständers Beslut må utgå förr, än sens Ständers Beslut uppsättes af densamma först blifvit uppsatt af Exdet Utskott, som; målet handlagt, men peditions-Utskottet och derefter uti må ej förr utgå, än den blifvit af ExStånden behörigen justerad och unpeditions-Utskottet jemförd mot de derskrifven. Jr(ln Stånden inkomna Protocolls-Ut dragen samt derefter i Stånden behörigen justerad och underskrifveu. C) §. 43. lista och 2:dra Perioderne.
Betänkande N:o j. afgifterne för bränvins-tillverkningen, få vi, å egne och våra comittenters vägnar, på det kraftigaste protestera.” ”Vid granskning af detta förslag finnes ovedersägligt, det Utskottens pluralitet, med åsidosättande af den förut antagna grundsats, att rättigheten till bränvinsbränning vore en ”'jordbrukets förmonliga tillhörighet,” för ut■öfvandet af nämnde rättighet stadgat sådane beskattnings-villkor, i följd hvaraf en stor del af den jordbrukande classen skulle utestängas från möjligheten att, med någon förmon, idka en för husbehofvet och ladugårdsskötseln oumbärlig brån vins-tillverkning; och ehuru den uti Betänkandet antagne tariff innehåller en känbar tillökning jemväl uti nuvarande afgift för de större pannorna, har likväl den egentliga och jemförelsevis drygaste förhöjningen blifvit lagd på den mindre redskapen, serdeles å pannorna af 50 till 60 kannors rymd, hvilket förhållande synes utmärka, det beskattnings-förslaget hufvudsakligen åsyftar, att, på bekostnad af den jordbrukande mängdens och medelclassens fördel, otillbörligen gynna de stora bränneriernas skadliga öfverflöds-tillverkning.” ”De åboer, som bränna med pannor under 30 kannor och hvilkas hemmansdelar i allmänhet äro så små, att afkastningen lemnar föga tillgång för bränvins tillverkning, skulle, enligt Utskottens fastställde beskattningsgrund, för rättigheten att anställa någre få bränn till fyllande af ett inskränkt husbehof, komma att erlägga en afgift, så hög, att den nära upp* ginge till värdet af en hvars för året erforderlige qvantitet af bränvin. Detta resultat inträffar ännu påtagligare i anseende till innehafvare af pannor emellan 30 och 60 kannor, och vi fråge, om det t. ex. är tänkbart, att en hemmansegare med någon fördel skulle kunna till husbehofsbränning begagna en 60 kannors panna, då han för densamma måste skatta lqoRtdr B:co, eller mera än sex gånger det belopp, sorn nu gällande minimi-tariff föreskrifver?
Det har nu inträffat den händelse att dessa frågor hafva förekommit omedelbarligen lill öfverläggning i ett RiksSt:s plenum och, efter hvad jag liar mig bekant, äfven i de andra Ståndens. Jag förnyar det förslag, som jag för ett fördelaktigare afgörande af frågan vågat framställa, nemi. alt återremittera betänk., på det att de konflikter måtte undvikas, som eljest skulle upkomma på sätt jag nyss anmärkte. Gr. Sparre, Erik: Med Hr Cederschiöld är jag i så måtto ense alt icke allenast andra punkten af Litt. B i Const.Utsk:s betänk. ulan äfven de öfriga äro af den vigt att en framställning derutinnan icke varit otjenlig om jag också icke kan med honom instämma deri att 37 § R. F. ger Coust.Utsk. rättighet alt komma med så beskaffade förslag till underd. skrifvelse, som betänk, innehåller. Jag anser således dessa frågor vara af mycken vigt, men jag tror likväl icke, på sätt den siste talaren yttrat, en äterremiss vara af nöden. Den olägenhet, som Hr Cederschiöld ansett skulle afhjelpas genom en underd. skrifvelse anser jag komma att afhjelpas derigenom att frågan blifvit framställd. Det finnes i Statsrätten likasom i Privaträtten ett slags jurisprudens, ett slags praxis, som gör sig gällande, och sedan upmärksamheten blifvit riktad på olämpligheten att vidtaga sådana åtgärder som de ifrågavar., så skall utan tvifvel denna Jurisprudens en gång stadga opinionen om hvilkendera åtgärden, som är lämplig och riklig. Jag tror att en anmärkn. från Const.- Utsk. och en deraf föranledd diskussion genom RiksStm skall blifva för Konungens rådgifvare tillräcklig officiel för alt derpå fästa ali den upmärksamhet, som behöfs. Med Hr Cederschiöld och Gr.
Handtverkarnes antal är för närvarande 62, oberäknadt dem, hvilka erhållit tillstånd att utöfva handtverk såsom försörjningsmedel. Till fabrikshandteringar höra fyra färgerier, ett garfveri för beredning af läder efter Engelska sättet, två urmakerier och ett segelduksväfvei i. De medlemmar af borgerskapet, som idka fiske, utöfva denna näring, i saknad af staden tillhörigt fiskevatten, dels genom arrenderande af kronofisken, dels genom Öfverenskommelse med allmogen om gagnande af dess fiskevatten. Genom de afgifter, som för dessa lägenheter vanligen betingas, samt då fångsten i allmänhet är ringa och otillräcklig till betäckande af lefnadsbehofven, äfvensom omkostnaderne för redskap och biträde under fisketir den, har denna del af borgerskapet, oaktadt ett mödosamt och försakande lefnadssätt, särdeles svårighet att förskaffa sig bergning, samt är till större delen skuldsatt och fattig. Stadens skeppsvarf har icke egna mantalsskrifne arbetare, utan lemnar vanligen hvarje vinter sysselsättning och arbetsförtjenst åt ett betydligt antal fiskare och dagsverkskarl, hvilka, utan denna utväg till förvärfvande af de nödvändigaste lefnadsbehofven, säkerligen skulle komma i en nödställd belägenhet. 96 Under loppet af de sist förflutna fem åren hafva 13 fartyg af tillsammans 1,445 lästers drägtighet från detta vart lupit af stapeln. Stadens jord: Idof och Fogelsta, utgörande 2xg| mantal, äro 1584 donerade af Konung Johan III, samt användas till någon del till kåloch kryddgårdar för stadens invånares behof. Hofs-ängen och uppodlingarue af stadens utmark besås vanligen med korn, eller pä eLt och annai ställe med bafra hvart 6:te eller 7:de år och igeniäggas sedan för höväxt. Utom dessa ägor lära för stadens medel i fordna tider vara inlöst f mantal Wangsta, men hvilket sedermera så spårlöst försvunnit, att man knappast känner hvarest dess ägor varit belägna. Hvad man emedlertid får erfara är att stadens kassa för detta hemman årligen får vidkännas utskylder.
Hof Staten hörande Personer, har Stats-Utskottet funnit billighet och rättvisa, i förening med Riksens Ständers åliggande, att i möjligaste man vid deras anslag inskränka Statens betungande, fordra, att såsom skedt tillstyrka, det Riksens Ständer till KonglMajus Nådiga beprofvande måtte öfverlemna, att efter förut lag. de grunder, så vidt de finnas tillämplige , bestämma hvad ifrågavarande Pensionärer må böra tilläggas i jemförelse till dem, som tillhört samma Kongl. Hof-Stat och genom en längre tjenstetid beredt sig' ännu större anspråk i detta hänseende. Hvad den lägre Betjeningen angår, som egenteligen med afseende på lefnadsoch tjensteår skulle tilldelas större elier mindre Pensioner; så har Ståts-Utskottet för att utstaka de förhållanden, sorn kunde gifva någon anledning för 2o6z StatsUtskottets Betänkanrlen. piöfningen af deras rätt, uppgifvit visse lefnad? och tjenste-år,- sorn borde vara upphundne; men, sorn härvid kunde inträffa sådaoe fall , att någre af .Betjeningen finnas nära roen ej lill fullo hafva (jent den utsatte tiden eller hafva hunnit den föreskriffte åldern, och i desse händelser det synes på Kong . Majis Nådiga urskiljande vid den individuella regleringen ankomma, att icke dessmindre bevilja sadaiie personer hvad dem i följd deraf skäligen tilläggas bör; s’r och ehuru S!ats Utskottet icke föreställt sig annat, än att en sådan tillämpning af de uppgifne gruuderne skulle finnäs . wred Riksens Ständers afsigt öfverensstämmande, Ilar likväl Utskottet, i anledning af nu gjorde erindringar samt Hedervärda KouleStåndets tillägg vid dess bifall lill förra Utlåtandet, trott sig böra tillstyrka, att Riksens Höglofl. Ständer, till förtydligande af deras mening, förklara, att, hvad qtnförmäldte
Statsverket genom berörda öfverenskommelse blifvit tryggadt för framtida förlust å de genom kontrakt af år 1743 utarrenderade räntorna af de sex nedre Salbergs-socknarne, men genom bergslagets förbehåll, att någon rubbning dervid icke finge ega rum, vare sig i Sala stadsprivilegier Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 67. 11 eller i transporten af silfververket till bergslaget den 20 Januari 1682 och stadfästelsen derå den 9 September 1741, med hvad deraf härflöte rörande tionde, myntarelön och slagskatt, eller förlänade rättigheter till konststatens underhållande med dammar och vattenledningar m. m., kommo likväl att fortfarande qvarstå åtskilliga olägenheter, hvaribland hufvudsakligen vore att märka de för silfververkets behof af driftvatten verkställda uppdämningar, genom hvilka 33 A:dels mantal måst förmedlas till 9A;del, samt mer än tvåtusen tunnland jord af särdeles god beskaffenhet och för odling tjenlig hölles vattendränkt. På grund häraf, och enär det syntes Rikets Ständer antagligt, att jemväl bergslagsintressenterne kunde finna med sin fördel förenligt att, emot erhållande af nöjaktig ersättning, afstå från arrendet af silfververket, hafva Rikets Ständer i förenämnda skrifvelse underdånigst anhållit, att bergslagsintressenterne måtte varda hörda, huruvida och på hvilka vilkor de kunde vilja afstå från sitt innehafvande arrende af Sala silfververk, äfvensom att Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, sedermera täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet.
Enär, jemlikt 5 och 10 §§ af nu gällande Chartae-Sigillalae-Förordning, Fullmagter, äfven då lön icke erhålles, äro med stämpladt pappers-afgift belagde; men 6 §:n likväl, bland handlingar som från sådan afgift äro befriade, upptager Fullmagter under samma cathegori som ”Constitutorial, då lön eller arfvode icke åtföljer Förordnandet”, har, till undanrödjande af denna motsägelse, rubriken ”Fullmagter, se Constitutorial” blifvit ur bifogade Förslag utesluten. 7 §. Då det i l;sta mom. 3 punkten af denna § förekommande stadgande, att arrendeoch andra contracter, som icke innehålla viss summa eller sådane persedlar och förmoner, hvilka kunna uppskattas efter markegångspris, utan varor, de der i Markegångs-Taxan ej finnas upptagne, skola med ^i6 Expediiions-Utskollets Förslag till lind. Skri/velsej N.o 172. ett, efter å dessa varor i orten gångbart pris beräknadt charlse-belopp förses, och alt, om samma contract derjemte innehåller något, som lill visst värde icke kail bestämmas, chartan skall i afseende derå ökas med 6 skillingar, vid tillämpningen mötes af betydliga svårigheter och ofta måste föranleda villrådighet, hafva Rikets Ständer trott en viss charta kunna och böra i stället bestämmas for ifrågavarande fall, samt i öfverensstämmelse härmed gifvit nämnde punkt den förändrade lydelse, som underdånigst bifogade Förslag utvisar. liuär i nu gällande Charlas-Sigillalas-Förordning icke förefinnes något bestämdt stadgande, huru köpeafhandlingar om lösören skola charteras, hafva Rikets Ständer, som ansett ifrågavarande afhandlingar vara närmast att hänföra till de i denna §:s 4 mom. omförmälde köpe-, bytes-och gåfvo-bref om skepp, fartyg och båtar, i samma moment jemväl intagit bestämmelsen om de förras charlering.
Han erfor en svårighet vid att gå, som om hvarje lem i kroppen gjorde motstånd mot hans vilja, men han släpade sig fram till henne och sade, att han ville föra henne i land. Hon steg genast upp. Han lyfte henne ned i båten och rodde henne till den östra stranden. Han lade till vid en smal gångstig och hjälpte henne ur båten. »Hvad skall det nu bli af er, grefvinna?» sade han. Hon lyfte allvarligt fingret och pekade mot himlen. »Då ni kommer i nöd, grefvinna » Han kunde ej tala, rösten svek honom, men hon förstod honom och svarade: »Jag skall sända bud på er, då jag behöfver er.» »Jag skulle velat skydda er mot allt ondt,» sade han. Hon räckte honom sin hand till farväl, och han förmådde ej säga något mer. Hennes hand låg kall och slapp i hans. Grefvinnan var ej medveten om något annat än dessa inre röster, som nödgade henne att gå bort bland främlingar. Hon visste väl knappast, att det var just den man hon älskade, som hon nu lämnade. Så lät han henne gå och rodde åter ut till kavaljererna. Då han kom upp på pråmen, skalf han af trötthet och syntes utmattad och maktlös. Han hade gjort sitt lifs tyngsta arbete, syntes det honom. Ännu några dagar höll han modet uppe, till dess att Ekeby ära var räddad. Han förde järnet till vågen på Kanikenäset; sedan var det för lång tid förbi med hans krafter och hans lefnadsmod. Kavaljererna märkte ingen förändring hos honom, så länge de voro ombord. Han spände hvarje nerv för att hålla munterheten och sorglösheten vid makt, ty det var genom munterhet och sorglöshet Ekeby ära skulle räddas. Hur skulle vågspelet kunnat lyckas för dem, om de försökt det med bekymrade ansikten och modfällda hjärtan?