Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad om dem nu åter?” ”De komma, de komma hit, de komma straxt, de ha bränt opp herr Enevald Finckes gård!” Nu hade hennes tungas band lossat, och hon bröt ut i skrik och snyftningar. ”De skall väl så raggen heller, icke våga sig till hederligt folks hem”, sade fru Metta, men blef ändå en mohn blekare. Nu kom Sigrid och sade med hastig bäfvande röst. ”Klubbmännen komma. Mor, hvad är att göra, hvart fly vi. De komma der nere på ängen som en molnsky, de äro så många”. ”Än sen” sade fru Metta ”de må vara huru många de vilja, så ska de väl vara menniskor. Alldrig har jag gjort dem något för när, och de ska väl veta ha respekt för folk”. Emellertid syntes hon ej vara så alldeles säker på sin sak, utan samlade hastigt, med Sigrids tillhjelp, en korg med silfverkannor och dylikt, hvilket Sigrid med Elsas bistånd tömde uti källargropen under stuggolfvet, der en mängd vatten samlats. ”Skäms ni inte, era pjextossare, som så der stöfla in till hederligt folk”, skrek fru Metta i detsamma åt några inträdande bönder. ”Vet du inte Jöns, att ha bättre vördnad för din nabo fru? Åh skäms din långa slyngel, har du gett dig ihop med det der följet, och står med skinnkarpusen på hufvut inför mig. Mössan af på fläcken, Jöns”. Jöns hade stormande och stormodigt inträdt, men blef så häpen när fru Metta, alldeles med sin vanliga öfverlägsna ton, tilltalade honom, att han halft förlägen strök mössan af hufvudet och ej rätt visste hvad han skulle företaga sig. Enevald hade trängt sig in jemte bönderna och stod, äfven han, ett ögonblick helt förvånad öfver fru Mettas courage, men i detsamma varsnade han Sigrid, som bäfvande smög sig så nära hon kunde till sin mor. Till henne hviskade han sagta: ”Följ mig, jungfru, jag vill försöka att föra er härifrån”.
Majus Nådiga Skrifvelse, angående IndelmngE-jemkidugten i Blekinge, 3:o Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående rotefrihet för Capel1 ans-boställen, saint ersättning, eller vederlag åt de Capelianer, hvilkas boställen än vidare komma att i roteringen qvarstå; äfvensom rörande befrielse ifrån'öfverrotering för åtskilligo hemman i Jönköpings oell Kronobergs Län, och i sammanhang härmed om vacance-afgift för ordinarie rotering underkastad jord, som icke praesterar rotering in natura, 4:o Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, angående Roteringsjemkningen vid Vesterbottens Regemente, 5:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående af Ständerna i underdånighet tillstyrkt inställelse af all ny Indelning lill ordinarie Knektehåll af oroterad jord, ,6:0 Kongl. MajUs Nådiga Proposition, angående fortfarande ■ anslag till UfUDiscont-Fondens förstärkning samt TJU-cullurens och Ull-produetionens befrämjande i Riket; BevillningsUtskottet : 1:0 Herr Löwenströms} Johan Jacob, motion, alt anvisningar på Rikets Ständers Bank samt Privatoch Hypöthck-Bankers sedlar må beläggas med Stämpel-afgift, u:o Herr Lagerhjelms , Pehr} motion, om ökning i import-tullen å vissa från Utrikes ort inkommande varor, 3:o Herr Gripenstedts} Jacobf motion, med förslag till grunder för bränvins-bränningens utöfning och beskattning, tillika med Friherre Boi fes} Ludvig, i anledning deraf, denna dag afgifne yttrande; Banco-Uiskottet : t:o Kongl. MajUs Nådiga Proposition, angående Contioierne för belåningen i Banken af tackjern på Stockholms väg, Bill. till R. St. P: ot, iiS3iQ Sunil, i Band. 6 1:sta Häftet, Prat.
Häremot invände Frih. Gripenstedt, att Riddarh.-Ordin icke uppställde någon garanti, att icke R. o. Ad. kunde komma att bestå allenast af Hr Gr. och Landtm, och den värde ledamoten. Hvar finnes väl någon garanti, att icke något sådant kunde komma att inträffa? Jo, denna garanti finnes i den anda, som hos Ståndet aldrig saknats. Inom detta Stånd finnes beklagligtvis 50 å 60 personer, som genom eget eller andras förvållande nedgått till samhällets lägre klasser, som återfinnas i soldatesken, i den tjenande klassen, ja till och med pä arbetsoch fattighusen. Hvad, om icke den inom Ståndet rådande andan, är det, som gör, att dessa personer icke begagna sig af den dem i Riddarh.- Ordn:n medgifna rätt att befolka detta rum. Genom denna framställning bär jag velat komma till den slutsats, att, äfven om förslaget saknar garantier, man dock kan hoppas, att andan hos folket skall motarbeta alla deraf befarade missbruk. En talare har klandrat förslaget, derföre att det med ett enda penndrag uteslöte lt. o. Ad. från dess politiska, icke förverkade rättigheter. Jag älskar detta Stånd, jag har lärt det från min barndom, gör det till följd af uppfostran, af tradition. Jag går ännu längre, och säger: att i allmänhet Svenska folket älskar sin Adel, och ser till den med kärlek och förtroende; och i sanning! hur skulle det kunna vara annorlunda? Hvarhelst ett Svenskt hjerta klappar, det må vara under bondens vadmal eller borgarens kläde, röres det dock af de stora minnen, hvilka mer än de flesta andra nationer, den Svenska eger, och med dessa minnen äro sammanflätade Svenska Adelns. Men detta folk, och jag delar dess åsigt, älskar ej att se Adeln såsom en sluten klass, inom detta hus, det önskar att den skall träda ut ibland det, och beder den i detta ögonblick att från den slutna Adels-kammaren stiga ut i inedborgerlighetens stora sessionssal. Jag röstar för förslaget. 376 Den 7 December. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson:
Afsigten dermed var, likasom jag förmodar med Ständernes i likhet dermed vid den derpå följande eller sistlidne Riksdag fattade Beslut, ej blott att öka Bankens reella fond, utan ock att öka rörelsecapi talet, som ännu består endast i sedlar. Ingen Financier lärer neka^. att ett Land med ökad production och folkmängd, behöfver ett ökadt rörelsecapital, och att innan nämnda åtgärd vidtogs, kunde vårt rörelsecapi tal icke utan genom Rikets Ständers Beslut ökas, emedan om silfver och guld infördes, öktes blott varumängden och icke vårt Lands tillgång på mynt. Genom den ifrågavarande invexlingen ökas rörelsecapitalet i naturlig ordning i samma mån, som en ökad production och deraf ökad export kan inbringa silfver. Allas intressen blifva derigenom tillfredsställde, icke blott den skuldsattes, utan ock capitalistens, som ser sin egendom derigenom tryggad; ty då Banken nu ger 128 sk. i sedlar för En R:dr i silfver, utsläpper den genom nämnde åtgärd blott 2f gånger mera sedlar än den får samma numeraire i silfver; men förr voro utgifne öfver 6 gånger så mycket sedlar, som silfven fanns i Bankens hvalf. Jag kan således ej instämma med Herr Hegardt deri, i4* 211 Den 6 April f. ra. alt om silfverinvexlingen fortsattes för nya sedlar, skulle samma förhållande emellan silfverfond och sedelstock qvarstå, som förut. Jag tror, att det ganska lätt låter arithmetiskt bevisa sig, att genom nämnda invexling proportionen jemt förbättras till fördel för SillVerfonden och Capitalisterne. I anledning af hvad jag här nyss hört yttras, kan jag ej underlåta göra en anmärkning, i afseende på åtgärden med förskott för silfveruppköpen. Under de 3 sista månaderne af nästlidne år skedde uppköpet i Banken för 128 sL, äfven under det cursen var så låg, att den i Götheborg stod ända ned till 117 å 118 sk. och i Stockholm ned till 119 å 120 sk.
Vid betracktande af allt detta, skall Herr Grefve A. GMörner* tolkningssätt af Grundlagen synas så mycket mera främmande, som. man derigenom kommer i villrådighet om begreppet utaf den ädle Grefvens egna ord då han 1809 den 3 Junii yttrar, ”således Jfkall (jen teckning af en Confiitutionel Konungainagt, sorn man hittills anfört mera sorn ett prohLenie än som en verklighet hår en gäng blifva realiserad, och Regenten åga all förmåga att gagna, ingen att skada: huru vill detta yttrande väl stå tillsammans med den fidie Grefvens »ätt, att nu lör tiden af Regeringsformens 4 §• åberopa endast den halfva Reningen, att Konungen, äger allena ftijra Riket^ vilkoret likväl måste blifva, att defskerp^ Den 5 Maji e, m. II et ^ätt denna Grundlag föreskrifver. Hvem annan än StatsRådet och StauSccreterare äro skylaige att vaka öfver att detta vilkor uppfyllds, och hvem annan än de, äro ansvarige för glia öfverträdelse! i denna väg; och huru ville den ädle Grefven förklara, sine ord, att Regenten hog oss, icke skall äga någon förmåga att skada, i fall han efter den ädle Grefvens sednaste ord , verkdigen genom Grundlagen agde att allena styra Riket, och att allena till verkställighet befordra sina beslut: hvad skulle i sådant afseende hindra honom att skada. Månne den ädle Grefven redan den 3 Junii 1809, var af den tankan, att Sveriges Konungar allt framgent skulle komma att uti förstånd och hjerta äga en så afgjord öfverlägsenhet å sine undersåter, att skadeförmågan derigenom skulle vara utom all fråga.
Jag har nämligen ansett det såsom en för Stats-utskottet oeftergiflig pligt att antingen, vare sig före eller i sammanhang med den begärda fastställelse!! af inkomstberäkningen, för Rikets Ständer framlägga, utreda och tilleller afstyrka, alla de förslag, hvilka åsyfta, eller kunna till sina följder föranleda förändringar af inkomsternas belopp, eller också, örn det, såsom nu varit fallet, befunnes, att flera af dessa förslåg äro sådane, att deras fullständiga utredning skulle fordra en betydlig tidsutdrägt och att de endast afsågo förändringar uti några få inkomst-titlar, då för Rikets Ständer anmäla detta förhållande och blott tillstyrka fastställandet af beloppen utaf de titlar, i afseende på hvilka det vore Utskottet möjligt att fullständigt utreda derpå inverkande förhållanden, men deremot i afseende på de öfriga anhålla, att med hvarje beslut måtte anstå, tillsdess att alla behöfliga upplysningar kunde erhållas och Utskottet med ytterligare betänkande inkomma. Utskottets pluralitet har likväl varit af en annan tanka och det åligger mig dedore nu att angifva de skäl, på grund af hvilka jag anser Utskottets tillstyrkanden vara olämpliga, och, om de af Rikets Ständer godkännas, blifva af väsendliga olägenheter åtföljda. Jag reserverar mig emot de af Utskottets pluralitet fattade besluten: l:o. Emedan jag anser Utskottet ej liafra tillräckligt uppfattat storleken och vigten utaf de förändringar, i afseende på beräkningen af inkomsternas belopp, hvilka mäste blifva en följd af grundskatternas ifrågasatta förenkling och de indelta räntornas samt kronotiondens indragande till Statsverket.
Under ett fullkomligt rättvisande af Herr Friherre Björn6tjernas ofta visade nit för Försvarsverket har det likväl icke kunnat undfalla min uppmärksamhet, att jag tror Statsförfattningen derutinnan vara ganska tydlig, att allt hvad som rörer Försvarsverket i anseende till dess behof och anslag tillhörer StatsSecreteraren, och icke Konungens föredragande i Commandomål, att undersöka, pröfva och föreslå. Det är i min tanka af ganska mycken vigt att administrationsgrenarne icke undandragas sine rätta adminiBtratorer. Det är StatfiSecreteraren för Krigsärenderne, sorn har sig uppdragen omfattningen af Försvarsverkets alla delar , det är StatsSecreteraren som bör hafva sig bekant alla förhållanden inom detaillerne: det är han som bör känna det fel» agtiga, och genom tidförändringarna olämpliga s inrättningarne*. det är han som bör kunna' Ben |8 Sep tauler f. ml If3 uppgöra förslag till förbättringar: det är han sorn bör känna huruvida tillgångar kunna finnas, som med mera fördel kunde användas till andra behof än dem de egenteligen afse, det är med ett ord, StatsSecreteraren, som är Rikets Ständer ansvarig för det mera eller mindre nit, skicklighet och drift, som kan stämpla dess Embetsförvaltning , då föredraganden i Commandomål deremot med dessa administrativa förhållanden hvarken i följe af Grundlagen eller likmätigt dess Instruction äger någon befattning; jag kan således icke tillbakahålla min förundran deröfver, att den enda verkelige StatsSecreteraren vi åge, så litet synes interessera sig för den betydliga administrationsgren, hvars ledare han borde vara, att han låtit bero vid ett Memorial från General Adjutanten, att i och för Tredje HufvudTiteln tillstyrka nya anslag.
Bjelkar och Sparrar af Furu och Gran kunna utföras både liksidig» och platta. Dimensionen af deras tjocklek bestämmes efter fjerdedelen af deras total-omfång midtpå, sä att t. ex. en bjelke, som på två motsatta sidor innehåller 4 tums tjocklek och på de öfrige endast 2 tums, kommer att vid tull-clarering behandlas lika med en bjelke, hvars alla 4 sidor tvärtöfver innehålla hvardera 3 tum. Bi äler och Plankor, sågade: al Funt och Gran: i stycke 20 J 1 42 — nn ler tums tjocklek . 1 tolft 8 — ) af 1 ± till och med d tums r 4 tjocklek 1 tolft _ 16 — ti a. (i 42 deröfver af afsa ga de Bräder eller Brädstumpar af Furu eller Gran, beräknas vid förlullning: 5 tolfter af 1. 0. m."l ... lf alns längd llka. nje[f 4 alnars d:o J 1 lolf'* af Ek och Ask 100 Rd. v. 5 — 10 af Alm, Bok, Björk och andra goa Expeditions-Utskottets Förslag till und, Skrifvelse , N.-o 377. Tullvärde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. R.dr 1 5. 12 r. Trädvaror: Bräder och Plankor, sågade: inom landet vexande, ej specificerade, trädslag Enträd och Enstafrav iooRd. v. IOO st. Vid export af Ribbor bör behö- rigen styrkas, att de äro fyrkantige och förfärdigade genom söndersagning af större timmer, i hvilket afseende betyg öfver nämnde förhållande skola vid Tull-journalerne bifogas. Stäfver, Laggoch Botten-: af till och med 42 verk-tums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de senare: af Ek 120 st. 40 8 — 32 — af Bok, Furu eller Gran 120 st. —■ 8 — •— 1 6 Expeditions-Utskottets Förslåg till uhd. Skrifvelse, iV.-o 377. go3 Tully ärde.
Blott ett enda vill jag i förbigående nämna, nemi. alt, huru vig och ändamålsenlig dicimalräkningen än befinnes för all bokföring och alla calculer på papperet, kommer den enligt bestyrkt erfarenhet från de ställen, der den blifvit försökt, alltid att visa sig mindre lämplig för den räkning i hufvudet, och de delningar, som förekomma i den dagliga detaljhandeln och den mindre trafiken. Orsaken är, att der ständigt förekommer behofvet af varuqvantiletei nas och de motsvarande prisernas delning i hälfter, tredjedelar och fjerdedelar, hvilka båda sednare ej gå jernnt upp i tiotalen, men deremot hafva ganska viga och tjenliga hufvudmätare i talen 12, i\ och 4^, sorn utgöra grunden för de Resta våra myntoch mått-indelningar. Genom bemödandet för decimalsystemet och under väntan på dess införande, har man emedlertid kommit att helt och hållet förbise en lättare verkställd men derföre icke mindre vigtig reform, att nemi., utan total rubbning i sjelfva hufvudgrunden, bringa de nuvar. mångfalldiga olika beräkningarna af mål och vigter till någon enhet, och man har häruti gjort, såsom ordspråket säger: gått öfver ån efter vatten. De anomalier och svårigheter, som för närvar! härutinnan äga rum, äro i sjelfva verket så många, att jag tviflan, det någon enda ledamot inom detta Hus finnes, som kan på en gång erinra sig dem alla. Hvilken kan val t. ex., utan tillhjelp af en särskild minnesbok,utantill ständigt hafva i minnet förhållandet mellan victualievigt, stapelstadsvigt, metalloch gårkopparvigt, uppstadsvigt, bergslagsvigt, tackjernsvigt, råkopparvigt, medicinalvigt samt silfveroch guldvigterna, eller olikheterna i målet af en fast spanmålstunna , en lös spanmålstunna, en tunna malt, en lunna salt, en tunna strömming o. s. v., och dessutom känna, efter hvilka af dessa särskilda mått öfriga varor böra mätas?
»Jag skall göra hvad mitt samvete bjuder», genmälte denne, afvisande alla förmaningar. »Jaja, javisst» svarade den gamle godmodigt i det han liksom tuggade på orden, »jag bara ville påminna pastorn om, att det här föreligger en af dessa fria förbindelser, hvilka vi — kyrkans tjenare — aldrig kunna vara nog ifriga i att utrota.» »Det är blott något sent att börja detta utrotningsarbete på sotsängen», svarade pastorn med en sarkasm, hvilken just icke vittnade om att han bar någon respekt för sin förman. »Jaja, visst det», svarade denne småmuttrande, »men jag har aldrig kunnat få bugt med de der menniskorna.» »Jag hatar detta lösaktighetens lif!» utropade den unge, »och jag skall förfölja det ända in i dess doldaste nästen. Jag ämnar icke lägga fingrarne emellan.» »Jaja — med mildhet dock», sade den gamle, »man uträttar mycket med mildhet.» »Vi ha sett hur långt man kommer med det! Ogräset växer på alla kanter, hvad som nu behöfs, det är kraft.» »Jaja,... hvar och en med den gåfva han hafver fått. Per Krabb har i alla fall varit en beskedlig karl.» »Beskedlig Med en frilla, som är barnamörderska!» »Ja, det är svårt, det är svårt», sladdrade den gamle kring pipmunstycket och stultade in till sig. Pastorn hängde den stora läderväskan, hvari allt som erfordrades till utdelandet af nattvarden låg, öfver axeln och begaf sig på väg. Det var ungefär en fjerdedels mil han hade att gå. Han följde först en temligen obanad markväg, sedan en liten gångstig, som lopp utmed åkerrenarne. Himlen stod hvitaktigt blå öfver de afmejade rågfälten och den vajande vårsäden, det fans icke en sky att se; endast lågt nere vid horisonten stod en bomullsaktig molnvägg med svafvelgula, lätta förtoningar. Det var varmt, och icke en vindfläkt rörde sig. Pastorn gick raskt, framåtböjd och med hastiga, korta steg, sådana som vanan vid stadsgator gör dem.
Instämmande uti Bonde-Ständets Remitz till Lag-Utff/ttet af Riksdaasman.ncns löns l^iU8on8 fran Östergöthland Memorial, om förbud att marknader mä hallas pä Mändagar, pä det att Sakbathen ej mä ohelgas. Upplästes P> ot colls Utdrag frän det Wällofiige Borgare-Ständet af den 21 September, innefattande: Rensttz t'll Stats-Utffottet af Herr Handelsmannen Memorial, om sädan lön förhöjnina för Stadernas Magistrat som för öfrige Tjenstemän är fastställd. Den 4 October. 371 Af den 22 September: Anmodan , r enlighet med Preste-Standet till Bewillnings-Mffottet att upprätta färstag till Reglor och Formulairer för Taxerings-Committeerne; StatsUtfftttets Memorial om f. d. Konungen tillhörige Rcksgälds-Cvntoirets Obligationer; Bifall till Stats-Mffottets Memorial om Riksgälds-Contoirets Fullmägtiges rätt att inkalla Supleant när Ordinarie en längre tid af sjukdom warit hindrad; Remisi till Stais-Utffottet af Borgmästaren ^rssnii Memorial med hemställan om icke Konungen tillhörde rättigheten att gifwa näd uti ballanceoch ersättningsmäl. Af den 25 September: Gillande af Stats-Utffottets hemställaNt.M gratistcation för Srats-Commlsiarien rröt^liii8; Gillande af hwad Stats-Utffottet pttrat, i anledning af twänne Memorialer som medföljde Bonde-Ständets Nemch af Konungens Proposition om Kungs-och Kungsladugärdarne; Bifall till Stars - Utskottets Memorial om Riksgäldswerkets tillstånd och förwaltning.
Ut dr, d. 6 Äng. 1823.' tet funnit sig icke kunna upptaga den inom BondeStåndet framställde anmärkning, enär frågan pä förenämde sätt redan vore att anse såsom afgjord 5 äfvensom Utskottet funnit behofvet icke påkalla något ytterligare motiverande af skälen för Utskottets första yttrande, hvilket deruti vore åstadkommit samt slutligen erindradt huruledes detta vore ett Expeditjonssätf, som funnits böra begagnas till undvikande af onödigt förökande af de derförutan nog mångfalldige Riksdags goro» målen. BondeStåndet ansåg sig icke kunna gilla detta StatsUtskottets yttrande. Det kan icke väl förenas med Grundlagen, och ett sådant behandlingssätt af återremitterade ärenden har något annat Riksens Ständers Utskott denna Riksdag icke vidtagit. Riksdagsordningen» 49 §. lyder i sista mom. sålunda ; ”Återförviser något RiksStånd ett redan beredt mål till Wederbörande Utskotts ytterligare utlåtande, åligga Utskottet att dermed inkomma till det Stånd som återre. mitteradt 3 kunnande likväl ej genom denna återförvisning de öfrige Ståndens beslut i de mål, der 3:ne Stånds röst utgöra Riksens Ständers, deras kraft och verkan till Expedition betagas.’’ Deraf kan ingen annan tydning jelte ega rum, än att ytterligare utlåtande öfver hvarje återremiss ovillkorligt skall afgifva*» Fröt, Vtår. d. 6 Äng. 1823. 677 Med Utlåtande förstår BondeStåndet ett upptagande och besvarande af den elier de anmärkningar, som blifvit gjorde, och således icke blott en anmälan, att saken vore afgjord genom 3;ne Stånds beslut, och att anmärkningen tor thy icke kunde till handläggning upptagas.
— Då emellertid Kongl. Maj:t, som bäst kan bedöma, om och i hvad mån förstärkning i lärare-krafter erfordras för undervisningens uppehållande vid ifrågavarande skolor, icke funnit skäl att vid sistnämnde pedagogier anställa mer än en lärare eller att derom till Rikets Ständer aflåta nådig framställning, vore det, enligt Utskottets tanke, icke lämpligt att de åtgärder, som i detta hänseende vidtagas af Rikets Ständer, skulle utsträckas till andra eller flera skolor, än dem Kongl. Maj:t funnit 96 ÉtatsUtskottets Utlåtande N:o 123. vara i behof af ökade lärare-krafter; och torde sådant äfven desto mindre vara behöflig!, som Kongl. Maj:t ansett de för nästa statsreglerings-period påräknade anslagsmedel lemna tillgång jemväl för att bereda den ytterligare utvidgning af pedagogierna, som inom vissa städer kunde ifrågakomma, — På Kongl. Majits nådiga pröfning anser derföre Utskottet, hädanefter såsom hittills böra bero, för hvilka pedagogier de till utvidgning af dessa skolor äfvensom till löneförbättring för de vid dem anställda lärare beviljade anslag må användas; — och torde således d) de i afseende å medels anvisande till ofvan omförmälda fyra särskilda pedagogier väckta motioner icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad slutligen angår anvisandet af den utgiftssumma, som bör afses för pedagogier nas utvidgning på nu föreslagna sätt samt till löneförbättring åt der anställda lärare, har Kongl. Maj:t, såsom ofvan är anfördt, föreslagit, att ett belopp af 24,000 R:dr årligen måtte härtill anvisas att utgå af den för folkskoleväsendets befrämjande afsatta andel af personliga skyddsafgiften.
Till följd af här ofvan anförde förhållanden, samt hvad hilagde af Hr Doctor Slenhammar uppsatte och mig benäget meddelade P. M. fullständigare utreder, för jag fortfarande vidblifva min, uti den förut afgifne reservationen uttalade numera iill full visshet stadgade åsigt om obehörigheten af det framställda anspråket, hvilket icke lärer kunna få anses bevisadt genom de ur Frosteri inledning till svenska krigslagfarenheten hem tade, på nämnde författares enskilda uppfattning grundade allmänna resonnemanger om de hufvudsak Ii gas te orsakerne lill de förökade anslag af räntor, som under Konung Carl XI:s tid beviljades till kavalleriet”. Uti denna reservation instämde Friherrarne Lagerfeldt, C. och Klinckowström, It. M., samt Herr Happe, C. G. Af Doktor Stenhammar: ”Efter verkställd undersökning, anser jag mig hafva vunnit fullkomlig visshet att rusthallarne inom Kungsöhrs fögderi, genom den för lifregementet gällande indelningen erhållit fullt motsvarande rustnings-räntor mot de öfriga båda i Westmanland förlagda kompanierna af samma regemente och ingalunda äro mindre väl lottade än dessa. Genom de väckta anspråken på dagsverks-räntorna, fordra de en Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 338. 11 ytterligare förhöjning af den ränta, som blifvit dem anslagen till rustningens upprätthällande — som i mer än 150 är befunnits dertill fullt tillräcklig och enligt Konungens Befallningshafvandes intyg, i senaste Femårsberättelse, i värde öfversegel' rustningskostnaden. Alt bevilja denna förhöjning, synes mig vara en orättvisa både mot slaten och de öfrige rustningsskyldige i hela landet. 1 id och omständigheter under de fortskyndade riksdagsgöromålen medgifva icke en utveckling af grunderna för denna min öfvertygelse. Jag nödgas inskränka mig alt snarare blott antyda dem i några hufvudpunkter, än utförligt framlägga dem.