Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren inteckningsförnyelsen derå, och att om Borgenärs hemvist år utom det Hårad eller Stad, der den egendom ligger, hvari inteckning skett, må han dock inför Rätten iden ort, hvarest han bor, förete Inteckningshandlingen a/t i dess InteckningsProtocoll införas, och varde Borgenärs ansökning om Intecknings - 24o Den 3 Martil, förnyelsen af Domaren å Handlingen tecknad rn. in. Då denna Författning stiftades, motsågos troligen icke de olågenheter, som deraf skulle blifva en följd, så vål för den enskilda Medborgaren, som för allmänna och privata Embetsverk, enär efter den grund, hvartill högstberörde Nådiga Förordning synes föranleda, uppvisandet af Reverserne bör ske inför den Domstol, der InteckningsProtocoll fores. I stöd af förut gällande Författningar och sednast Kongl. ConcursStadgan den 28 Junii 1798 , var det enligt 20 §. hvarje Inteckningshafvare tillåtit, att, i afseende på inteckningars förnyelse eller dödande, vid någon Domstol i den ort Borgenåren bodde, sin erhållna förskrifning uppvisa och påteckna låta, samt bevis deröfver ingifva till Domstolen, hvarest inteckningen begärdes, hvilket vore så giidt, som om Iiufvudskriften der uppteddes. Hvad skål, som verkat ändring af detta stadgande kan jag ej inse, men vål finner jag en slik förut tillåten åtgärd lika förenlig med allmän säkerhet, som för Inteckningshafvaren mindre kostsam, än den 18 »8 års Förordning utvisar, hålst utom Stockholm ofta fordras flere dagsresor, kostnad och betydlig tidsspillan, för att vid RådstufvuRätt eller HåradsTing i uppgifvit afseende erhålla ett skuldebref påteck nadt, Den 3 Martii, nadt, jemte särskildt Protocolls-Utdrag deröfver. För min enskildfa del har jag under den tid jag bestridt Fiscalstjenst inom Rikets Högloft. Stånders
Då detta arbete vidtog, ägde järnvägsbyggarna endast hundra lire. Men det var undret med testamentet, som uppfyllt dem med ett heligt vansinne. Hvilken järnväg detta skulle bli, hvilken järnväg! Blinde sångare voro aktiesamlare, och helgonbilden gaf koncessionen, och den gamla bodfrun, donna Elisa, var ingeniör. En jettatore. I Catania fanns en gång en man med »det onda ögat», en jettatore. Han var nästan den fruktansvärdaste jettatore, som funnits på Sicilien. Så snart han visade sig på gatan, skyndade människor att kröka sina fingrar till det skyddande tecknet. Och det hjälpte som oftast alls icke. Den, som mött honom, kunde bereda sig på att få en bedröflig dag. Han skulle finna sin mat vidbränd och den fina, gamla geléskålen sönderslagen. Han skulle få veta, att hans bankir hade inställt sina betalningar, och att den lilla biljetten, som han skrifvit till sin väns hustru, hade kommit i orätta händer. Oftast är en jettatore en lång, ranglig karl med bleka, skygga ögon och en lång näsa, som ligger och hackar på öfverläppen. Gud har satt papegojnäsan som märke på jettatoren. Men allting är skiftande, ingenting är ständigt återkommande. Denne jettatore var en liten karl med en näsa som en San Michele. Däraf kom det sig, att han gjorde ännu mycket mera ondt än en vanlig jettatore. Hur mycket oftare blir man ej stucken af en ros än bränd af en nässla! En jettatore borde aldrig bli vuxen. Han har det godt, endast då han är barn. Då har han ännu sin lilla mamma, och hon ser aldrig det onda ögat, hon förstår aldrig hvarför hon sticker nålen i fingret, hvar gång han kommer fram till hennes sybord. Hon kan aldrig bli rädd för att kyssa honom. Fastän hon ständigt har sjukt i huset, och tjänstefolket flyttar, och vännerna draga sig undan, kan hon aldrig märka något. Men sedan jettatoren kommit ut i världen, har han det ofta svårt nog. Man måste ju först och främst tänka på sig själf, man kan ju ej fördärfva hela sitt lif genom att vara god mot en jettatore. Det finnes flere jettatores, som äro präster.
En sådan Furste skulle, sedan ingen ära för dess magt till lands mera vore att förvärfva, måhända våga allt, för att söka bereda sig Hamnar, Matroser och Fartyg och på såsätt, om cj underkufva, åtminstone mäta sig med dessa håfvens Hjeltar, då i första rummet visar sig behofvet af att flytta infrusna Flottor till alltid öppna Hamnar. a §• Hvarpå bör Skandinaviens hufvudförsvar grunda sigP Af hvad jag ofvan anfört följer, alt Sjö-försvaret hör utgöra hufvudföremålet, och vi med ett tillräckligt antal skepp och mindre fartyg höra hindra fiendtliga armeer att landa på våra kuster. Mig synes, att vi äro i behof af båda vapen, efter vi äga håde öppna Kuster och Skärgårdar; men synnerligast äro vi i behof af Örlogsflotta, ehuru vi borde kunna med säkerhet påräkna ett kraftigt understöd af Engelska Skepp; men de äro icke genast att tillgå äfven under den Den 10 Augusti e. ra. mest gynnande förutsättning, och dessutom kunna händelser inträffa inom England, eller sådana krigsförliållanden med andra makter, hvilka gjorde en effectiv afsändning omöjlig. Således lortjenar Sjö-försvaret att synnerligast fästa Regeringens uppmärksamhet, såsom utgörande vårt enda medel att möta en fiende och göra honom afbräck, innan han beträder våra Kuster. Stridiga åsigter hafva under nuvarande Riksmöte blifvit framställde öfver den vigtiga frågan: huruvida man borde uppoffra allt åt Sjö-försvaret i sin helhet, hvarigenom man kunde anfalla och förstöra en fiende och dess Transportflottor, innan de hunnit landstigningspunkten, eller om man borde afstå härifrån såsom för kostsamt, och inskränka sig inom kust-försvar med lätta Fartyg.
Och i samma ögonblick kunde hon luta sitt hufvud mot sin följeslagares skuldra och lyfta ansigtet, dödsblekt och vaxmjukt i månskenet, och hålla sina ögon in i hans, leende som sist under deras middagspromenad; och Truls såg plötsligt inunder sig inom svarta ringar två onaturligt vidgade, blankmörka ögon med ett uttryck som i djurets, i det oskäliga och lidande djurets, spörjande och bedjande, skrämdt och svårmodigt, men tillika så främmande och i sig slutet, att mannen med ens kände sig stå utanför en dörr, afsigtligt hållen stängd. Men när de återigen suto samman med modern och hade det hyggligt kring aftonlampan, så der behagligt trötta och förtumlade, som man blir efter ett långt kringströfvande ute i fria naturen samt efter många och starka sensationer och stämningar, – medan gardinerna voro dragna framför fönsterna och vägguret knäppte och tystnaden var så hel, som om ingen verld funnes derutanför, och lampskenet bröt sig varmt och smekande öfver möbelöfverdrag och portierer, – då kunde hon bli ännu en annan person, hälften verldsdam och hälften förtrolig vänninna gent emot honom, hälften tillgifven syster och hälften dock en främmande, hvilken roade sig med att i spirituella sarkasmer visa sitt goda hufvud och med att genom små raillerier leka kvinnan-kattens eviga koketterilek med mannen, medan ögonbrynen drogos upp under den yfviga, askgula pannluggen. Truls bröt sig ut ur den ena af dessa stämningar blott för att genast derpå falla i någon af de andra; ut ur den kvinnas makt, som skapade dem, den ena som de andra, omkring honom, kom han icke; hon hade slagit en trollring om honom, och inom den ringen låg hela hans verld för ögonblicket, en egen verld för sig, med sina egna proportioner och sin egen belysning. Den andra, stora, egentliga verlden existerade icke, eller, om den kom inom synhåll i någon minut af frivordenhet, drogs strax in i och sammansmälte med den nya. En eftermiddag, då himlen bleknade ute öfver Ringsjön och luften lyste så der underligt upp, ögonblicket innan det skall till att kvällas, blickade fru Hjort hastigt och förvånadt upp till vägguret. «Icke mer,» utbrast hon.
I det ena fallet skulle, om en föredragande Statsrådsledamot, eller, som det förut hette, Statssecieterare befunnes hafva brutit emot 8 §:n ansvarighetslagen och utfärdat en expedition, som vore i strid med Statsrådets prot.; så att expeditionens ordalydelse, sådan den emanerat, icke syntes i detta Statsråds-prot., Const.Utsk. ganska lätt kunna förbise hela denna sak, och då ingen anmärkn., under den påstående riksdagen blifvit gjord, skulle heller aldrig något åtal emot den fe I ak lige Statsrådsledarnoten sedan kunna äga rum. Det är likväl sådana fall, som äro tydligen förbjudna genom 76 §;n Riksd.Ordn., der det heter: ”efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt.” Hvad Ständerne icke granskat eller ej kunnat anmärka något emot, del är och bör vara icke de'chargeradt derföre att Ständerne åtskiljas. Det tyckes ligga en så klar lagprincip häruti, att det är orätt att göra stadgandet mera bestämdt, när man derigenom kan råka att förbise en sådan princip sorn denna. För min del anser jag det vara farligt att genom en subordinerad lag göra ett grundlagsbud mera be - Den 7 April. 34i stiimdt än det utan den subordinerade lagbestämmelsen vore. Jag yrkar således godkännande af Ulskis förslag att borttaga den ifråga var. t i §:n. Preste.St:s förslag att bibehålla den »avar. redactionen, med ett tillägg af något ifrån den 76 §:n Riksd.Ordn., är en amphibie af beslut och leder blott till värre olägenheter, än hvartill ett bifall till Utskis förslag någonsin skulle kunna föranleda. Frih. Cederström, Jacob:
– Adelheid såg upp, liksom hon genom den blåa klara luften väntat att få se en skymt af sin Lärarinna, men intet, intet syntes och hon fortfor: „När vi komma in i rummen, skall jag visa dig det sista bref jag fick från Natalia, kort före hendes död. Jag har, med allt mitt förstånd,“ (dessa ord sade hon spetsigt och med en försmädlig sidoblick åt mig) „läst det alla dagar, medan S–n varit borta.“ En vagn rullade fram i alléen. Det var Herr S–n, som kom några timmar förr, än han väntades. Vid åsyn af Adelheid, hoppade han med en femtonårig gosses vighet ur vagnen – öfver det breda diket mellan vägen och trädgården, och var inom ett ögonblick borta hos sin Fru. Jag vill icke omtala de bägge Makarnas glädje, hvars grundfasthet jag först då riktigt kände, utan anmärker blott till Adelheids ytterligare beröm, att hon, oaktadt Herr S–ns återkomst, ännu samma dag lemnade mig Natalia D–s bref, som jag finner nog märkvärdigt för att här bifoga det. Fullkomligt har jag väl icke kunnat nedtysta ett och annat obehagligt tvifvel om det moraliskt Rätta i att, på eget bevåg, åt allmänheten meddela en annans, allenast till en vän ställda skrifvelse. Men då jag ej är utan lysande föredömen i den vägen, har jag beslutit att följa dem, och under det jag skjuter skulden af mitt förfarande (i fall det verkligen skulle vara någon deri), på mina föregångare, börjar jag afskrifva Natalias bref, hvilket lyder som följer: 5
Då det nu ålegat Constitutions-Utskottet, att äfven undersöka, hvilka öfriga §§ i Grundlagarne, i sammanhang med de till förändring sålunda beslutna §§, till vinnande af likhet derefter borde jemkas, får Ftskottet 93 § Regerings-Formen, samt 2, 31, 33, 34, 63 och 64 §§ till en sådan jemkning anmäla. Af de §§, som sålunda bort undergå förändring, är den nya redactionen härjemte vördsamt bilagd. 846 Riksdagen 1815. T afseende på en och annan § får Utskottet upplysningsvis anmäla följande: 4 § R. F. Sedan i afseende derpå Ståndens meningar voro skiljaktiga rörande slutmeningen, så, att Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden beslutit att deri införa och, i stället för eller, och Ridderskapet och Adeln att hela uttrycket: Frälse eller Ofrälse Män, skulle utgå, kunde ingen förändring deri äga rum. 28 §. Enär det Högvördiga Preste-Ståndet afslagit tvänne förslag till ändringar i denna §, nemligen friheten för Konungen, att till academiska Sysslor befordra utländske män, och förbudet, att ingen måtte till militaire ordinarie Beställning utnämnas, som ej uppnått 18 års ålder, hafva dessa båda Moment ur redact.ionen måst utgå, och orden: utländske män, för sammanhangets skull måst flyttas, ifrån den förra nu uteslutna meningen, till den sednare, framför Språkoch Exercitie-Mästare, som blifvit af alla Stånden gillad. 69 §. Utskottet har ansett billigt att i stället för det i förslaget införda utländska ordet decision insätta det inhemska ordet utslag. 93 §. Uteslutandet af slutmeningen är en följd af det beslut, Riksens Ständer förut fattat, att till 18 år fastställa Konungs myndighetsålder. 103 § Regerings-Formen samt den dermed i omedelbart sammanhang stående 64 § Riksdags-Ordningen.
Emedlertid erfare vi redan, huru Köpenhamn börjar dela denna handelsvinst med Götheborg , och om vi, äfven af patriotiskt nit, uppställa hinder för nederlagshandeln derstädes, skola vi på det omedelbaraste sätt befordra denna grannes välberäknade afsigter Detta är min öfvertygelse, den jag öppet och allmänt bekänner. Nederlagshandeln Kan icke vara skadlig, utan så vidt den missbrukas till tullförsnillning. Herr Grefve Schwerin yttrar sjelf i bestämda ordalag, att han tror sådana missbruk kunna förekomtnasNedstlagshandeln drager mindre än all annan handel capital från andra näringar. Vinsten, som den Kmnar, är liten men säker, och oberoende af conjuncturen, emedan nederlags* Den 2S Juni. 567 handlanden icke är speculant, utåt? commis - sionatr. jag bör ej med en tröttande vidlöftighet pröfva Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod. Om mitt föremål vöre att uppdraga en skillnad imellan de åtgärder, rom hämra sin upprinnelse ifrån Rikets Ständers egna grundsatser i Statshushållnings,ämnen, och dem sorn af Regeringen blifvit följde, så skulle jag omtala, huru vid de föregående Riksdagarna allt rigtades på utvidgade handelsförhållanden, Nederlags-rättighetens utsträckande till flera Städer o. s. v., hvilket åter, vid pröfning inför Konungen, i flera delar funnits betänkligt, och således icke kommit att äga rum. Månne ej, då nu motsatta principer synas vilja intaga de förras rum, det Riksgagneliga bör igenfinnas i medelvägen mellan dem bägge? Var det tid att inskränka handelsförbindelserna med England, då de politiska förbindelserna närmare tillknötos? Detta skedde likväl år 1812, då Rikets Ständer tillika sjelfva önskade nederlagshandelns utvidgande.
Det ar ju just för att befria er f r h ett stadsbud, som jag vill följa er sjalf. " " Det ä r fullkomligt säkert öfverallt i staden ", i n r h d e Xiss Boggs, en groflemmad, bleklagd ung kvinna, som satt och laste vid ett stearinljus. " Ja, Miss Boggs, det tror jag nog, och jag tycker det &amp; r mycket försthndigt af er ' Nordflickor ', at! vara sh der oradda och oberoende. Ni törs g8 hvart som helst, men ser ni Adeline &amp; r icke uppfostrad att ta hand om sig själf, som ni göra, och jag har lilrasom en känsla af ansvarighet far henne. Jag skulle vilja vara en. fhe-gudmor för henne; - det minsta jag kan gora ar att taga hand om henne, d i hon a r min gast. ' Salunda gick hon p&amp; och pratade som en gammal, liten ving.bruten kanariefagel, allt under det hon med gladlynt beslutsamhet p&amp;- satte schal och hatt. Miss Boggs titiade nyfiket p5 mig; hon hade hitintills ej betraktat mig sisom en liten svag blomma fran Södern. Jag rnhste göra mig sjalf det nöjet berstta, att jag skickade hem min beskyddarinna i en droska, en form af .lyx, som jag under var .bekantskap funnit henne mycket vardera. Hon kunde aldrig vgnja sig vid stadsgatorua, der hon alltid fladdrade omkring rldd och nervös, och likval hade hon sakert gjort itskilliga promenader. för att f&amp; ihop sina .artiklar och för att afyttra dem. En dag ' d&amp; jag stod i ett rum p&amp; en tidningsbyrg, s&amp;g jag henne - intriida i ett nlrgransande. Hon narmade sig redaktörens pulpet p i sitt milda, föga aff&amp;rsmlssiga vis och tycktes iriga honom om nfigot.
Efter de sakrika anföranden, som af två talare på förmiddagen till stöd för den friare tullagstiftningen blifvit afgifne, kan jag fatta mig kort. Jag hade hoppats, att striden om tull på lifsmedel skulle å föreg:de riksdag blifvit utkämpad, men finnér nri, att så icke är. Man fortfar att yrka återställandet af införseltullar å jord - Den 27 Maj e. m. brukets alster, och anför att landtmannanäringen har behof af detta s. k. skydd. För ett sådant påstående kan likväl, såsom mig synes, icke hemtas stöd från erfarenheten under de 8 år, tullfriheten varat; eller kan man väl göra sannolikt, att det Svenska jordbruket befinner sig i sämre skick nu än för 10 år sedan? Och halva icke äfven dess binäringar, åtminstone i vissa landskap, gjort väsendtliga framsteg? Visserligen hafva Gr. Liljencrants och Hr Akerman, till ådagaläggande af jordbrukets betryckta ställning, framlagt sifferuppgifter ur Kommers-Colbii berättelser rör:de import och export; meri, såsom Gr. af Ugglas och Frih. Gripenstedt redan anmärkt, beror det h. o. h. på, huru man ordnar de till jemförelse upptagna tidsperioderna, om det exceplionella förhållandet af en till följd af tillfälliga orsaker inträffad starkare import skall infalla inom ett äldre eller ett sednare stadium. Om landtmannaprodukter skulle åter beläggas med tuli, bör det väl antagas, att älven de inrikes alstrade komme, åtminstone till en början, att relatift till tullsatsen stiga i pris, hvarigenom jordegarne skulle vinna ökad afkastning af sina egendomar; men det bör erinras, att en sådan prisstegring måste hafva till följd ökning af dagsverksoch materialpriser, jemte stegring i pris för åtskilliga andra oumbärliga förnödenheter, hvilket allt är att upptaga i debet af de respektive jordegarnes kalkyl.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med dessa allmänna satser, hvilka äro så liberala, som de möjligen kunna vara utan alt helt och hållet rubba de närings-förhållanden, sorn till stadsboens och landtmannens båtnad i århundraden egt rum, hafva förslag till Handelsoch Handtverks-Ordning samt till Stadga angående de handtverk, hvilka utan burskap få å landet idkas, blifvit af Borgare-Ståndet under) sistförflutne Riksdag utarbetade och till Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning öfverlemnade, och jag skulle tro, att Utskotten, med kännedom om tillvaron af dessa förslag, hade, utan att behöfva öfvergifva sjelfständigheten i egna åsigter, men med något afseende å Borgare-Ståndets opinion i ettämne, som närmast rör detta Stånd, bort föreslå Rikets Ständer, att i den underdåniga skrifvel. sen anhålla, det Kongl. Maj:t, vid utfärdande af allmän näringslag, äfven täcktes taga i öfvervägande hvad Borgare-Ståndet vid de sistförflutna a:ne Riksdagarne anfört. Utgången må nu blifva hvilken som helst, önskar jag lifligt och upprigtigt, att representationen ville med varsamhet och 'den sorgfälligaste pröfning behandla denna fråga, sorn är af mera ömtålig och vig - Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betankande N:o 33. lig beskaffenhet, än man måhända föreställer sig, helst på densammas besvarande beror, huruvida lifsprincipen för en, som jag tror, icke alldeles likgiltig del af representationen skall stadgas eller fullkomligen undertryckas; väl vetande, att det är lättare, att genom okloka lagar rubba och förstöra samhälls-organismen, än att genom vis lagstiftning ordna och upprätthålla densamma. Slutligen reserverar jag mig emot de oformliga yttranden, som efter det generela utlåtandet meddelas öfver serskilda motioner, hvilka bort anses vara genom samma Utlåtande besvarade. Dessa yttranden hafva och uppkommit utöfver och således emot det fattade beslutet.
Rikets Ständer framhärda etc. samt Förslag till Riksdagsbeslutet, angående granskning af de i Statsrådet förda protokoll (Konstitutions-Utskottets Memorial M 6 och Rikets Ständers underdåniga skrifvelse JV2 ). § Sedan vi, genom vårt Konstitutions-Utskott, låtit granska de i Statsrådet förda samt, jemlikt 105 § i Regerings-Formen och 29 § Riksdags-Ordningen, till Ut - 12 Expeditions-Utskotlels Memorial, M 15. skottet öfverlemnade protokoll, så hafva väl Borgareoch Bonde-Stånden för sin del, beslutat, alt, med tillämpning af 107 § Regerings-Formen, Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t anmäla sin önskan, det nuvarande Cbefen för Landtförsvars-Departementet måtte ur Statsrådet och från embetet skiljas; men förklara vi härigenom, att, med stöd af 76 § Riksdags-Ordningen, Statsrådets samtelige så ledamöters sora föredragandes ansvarighet för sina rådslag och utöfningen af sina embeten intill den dag, då nu tilländagångna riksmöte tagit sin början, har, så vidt densamma kunnat pröfvas med ledning af Statsråds-protokollen för nämnde tid, upphört, Stockholm den 19 Aug. 1881. Memorial till Rikets Standeri anledning af återremisser af Skrifvelse-fårslaget, JM 174. Expeditions-Utskottets förslag, M 174, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens nionde hufvudtitel, godkändt af vällod.
Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda lill återremiss, hvarvid svaren utföllo med starka Nej, blandade med Ja, samt slutligen, efter med starka Ja jemte åtskilliga Nej besvarad propos. till bifall å §:n med den af Gr. Sparre föreslagna förändring, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit svaren å sistnämnde propos. hafva utfallit med öfvervägande Ja. §§ 3 och 4. Biföllos. § 5. Gr. Sparre: Jag är pligtig att inför R. o. Ad. redogöra för de anmärkn:r, hvilka blifvit framställda emot de serskilda §§:na i detta förslag och får derföre nämna, att raan emot nu föredragne § anmärkt, att orden: vdä sådant ute finnes” kunde sä tolkas, att straffet skulle tillämpas äfven i det fall, då man redan verkställt bergningen af ifrågavar:de frukter, ehuru man ännu icke fått dem under tak. Man har derföre föreslagit, att dessa ord skuile utbytas emot orden: ”innan sådant bergadt blifvit”, och som den förra ordställningen möjligen kan föranleda en oriktig tolkning, hemställer jag, huruvida R. o. Ad. skulle vilja antaga den sednare redaktionen. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Jag hemställer till R. o. Ad. huruvida det verkligen är skäl att vidtaga den af Gr. Sparre föreslagna förändring. Jag för min del anser jag, att straffet bör tillämpas, äfven om de ifrågavande jordfrukterna redan blifvit bergade, så snart de ännu icke kommit under tak. Gr. Sparre: Jag har blott ansett det vara min pligt att tillkännagifva den anmärkn., sorn emot ifrågavande ord blifvit framställd. Jag för min del förstår dem ganska väl, enär jag deltagit i redaktionen af §:n, men det torde måhända vara tydligare att begagna orden: ”innan det bergadt blifvit”. Den 12 Augusti e ra. 315 Efter lill bifall ä denna §, utan förändring, framställd propos.
Utlåtande, N:o 21, i anledning af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers berättelse, angående samma år verkstäld granskning af ståts-verkets samt andre af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1819, ansågos 1, 8, 16, 31, 40, 45, 51, 52 och 53 §8 ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne, afslogos 10 och 26 §8 samt den i sednare momentet af 49 8 gjorda hemställan, återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, 42 8 och Utskottets tillstyrkande i första momentet af 49 8, samt blef Utskottets Utlåtande, i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bi/allet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den 25 och 28 sisth Januari på bordet lagda Memorial, N:o 2, angående återlemnande af en utaf Riksdagsfullmäktigen Nils Larsson väckt motion om nedsättning eller upphäfvande af en till städernes drätselverk anslagen s. k. tulistämpel-afgift, ansåg Ridderskapet och adeln berörde motion tillhöra Stats Utskottets behandling. Från Högv. Presle-Ståndet. S D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial, N:o 22, angående särskilda arfvoden för utbetalningen af riksdagskostnaderna samt granskningen af de å dessa kostnader afgifna räkningar och reqvisitiorier. S. D. Vid skedd föredragning återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande, N:o 15, i anledning af väckt motion om utsträckning af den, i Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1780, civila Embetsman medgifna tid att, utan dertill af Kongl. Maj:t meddelad särskild tillåtelse, vistas å utrikes ort. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden: