Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wid ett sädant sakens förhållande, kunde Oeconomiä-Urssotters sivar pä Ridderskapet och Adelna äkerremisi icke fa någon werka» i afseende pa besiutek öfwer sielfwa betänkandet, genom hwars bifallande af irenne Ständ, hufwudfragan, nemligen om friwilliga öfwerenskommelser i afseende pä sängföringen barde äga rum, wore afgjord. Herr Landt-MaNkalkeu hemställde aksa, om icke Friherre ak kiäkanlons wid betänkandet gjorda anmärkning - Zi8 Den y Juni!. ning, att Utskottet mätte förestå grunder för Vesta öfwcrenskominelser, kunde läsom en särskild mono» till Oecoiiomiä-Utskoltel förwisas. Bifölls. Zerr Landt > Marskalken förmälre der F> iHerre Stael rillkämiagifwir, art han önsVade dek dest i plenum den z Junii »pläste och pä bordet lagda memorial mätte till StatS-Urs^orket remitteras. Friherre vesterström» stustolpk, erinrade att samma memorial, såsom innefarrande twcnne ämnen icke borde till remisi upragas. Friherre 8t»el y träde sig hafwa flere gånger funnir exempcl, att elk memorial hänwistes till rwenne Utskott, och droge deraf den sinrsatks, att ladane memoriaker mäste hafwa inmhällir rwenne ämnen. Aten skulle Ridderskaper och Adeln af berta skäl ej behaga tillära kemist af detta dic amen, begärde Friherre Stael art detsamma endast mäste blifwa wid acterne hwilande och honom wara förbehållit, ärr i nästa plena inkomma med elk annat. Bifölls. Uppå gjord proposition, blef Herr vaktmans i plena den z Amni uplaste memorial, om penninge-conjuncturerna samt Banquens silfwersedlar, remitteradl till Bunco-Utskorret.
Den 6 December der, haswa Rnsthallarne uti Skäne blifwit samman» kastade akt ''örås öfwer ämnet, jag hemställer derföre, hur »wida nägot bcsiur tagit af bein, kan äga någon kraft, om Riksens Ständer annorlunda jlkulle stadga, och jämwäl, att dylika sammankomster af Rust elier Rokhållare icke matte äga rum, dä fraga är om någon förändring i de ffyldigherer, de genom knekte contracker eller andra laglige författningar ätagit sig, och förr än Riksens Ständer sädant först medgilwit, det sä mycket mera, som »u äll?il!tga gängor händt att dylika sammmankomsicr blifwit berammade, dels af Landshösdingarne dels Regements Chc cn, hwarwld ätskillige sa kastade Fullmägtiqe, hwilka dock icke haft sullmagt af alla, infunnit sig, samt dels bifallit dylika projecker, som medfört nya och dryga utgifter och således stpropris sucroriraro skatrlagt sine Medborgare, dels ock återkommit med berättelse art de protcöterak deremot, men likwäl sedermera wid expeditionen befunnits att de jlkolat bejaka saken; jäkulle deremot enligt Regerings-Formen, ined Konungens höga biiall och Riksens Ständers samtycke, någon dylik förändring komma i fraga, da mätte de deruti inkeresserade Rusteller Rothållare pä wederbörligt sätt sammankallas, för att höras och afgöra med hwad wilkor de skulle wilja ingä i förändring af dct onus de genom faststälde lagar och författningar en gäng ätagil sig. — De anmärkningar jag har att anföra emot, dels inrättningen, dclö Högloft. Stats-Utskottets förslag till bibehållandet äro följande.
Gä ej fastigheterna, dä de ånyo utbjudas på en gång, öfver det belopp, sorn förut, bjudet var vid försäljning af hvarje fastighet särskildt; stånde vid första försäljningen fast: gå de högre; galle sista försäljningen; och varde of verskottet på de sä/skilda fastigheterna fördeladt efter den för hvardera bjudna köpeskillingen. 22 Lctg-TJtsho’ie s Betänkande, IV.o Sj. 24 $• Kan den, sorn för odelad fordran eger inteckning i flera fastigheter, ur någondera fastighetens köpeskilling ej fullt utfå det belopp, hvarför fastigheten enligt 1g ,§‘ ansvarar; varde bristen på öfriga fastigheterna fördelad efter det förhållande, som i samma sågs: sakrias i någondera fastigheten tillgäng till gäldande af dess lott i bristen ; falle den lott de öfriga fastigheterna likaledes till last. q5 §. Har den, som för odelad fordran fått inteckning i flera fastigheter, låtit inteckningen i någondera dödas eller förfalla; vare då ej berättigad att för ansvarighetsbelopp, som å den fastighet falla skulle, efter ty i ig och 24 SS sägs, hålla sig till de andra fastigheterna, der ej emellan honom och öfrige rättegande annorledes aftaladt är. 26
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns utlåt. Ropades ja och nej. Hr Landtm, yttrade, att, då tankarne vore delade angtde bifall till utlåt., det torde blifva nödigt att pröfva det punktvis. Frih. Cederström, Jacob: Då Hr Frih. o. Landtm, ännu icke framställt den fråga, huruvida R. o. Ad. må anse öfverläggningen fulländad, så anhåller jag att få yttra några ord i sjelfva saken. Utskms förklarande, att den Krigscolhm nu tillkommande pröfning af anmärkntr vid beklädnadsdirect:nes räkningar må öfverlemnas åt Kammarrätten, då anmärkn:r göras af de revisorer, som rotehåilarne för räkningarnes granskning utse, anser jag olämpligt. I Kammarrätten finnes icke en enda ledamot, som har kännedom derom. Priset på beklädnadspersedlar kan der icke bedömmas annorlunda, än efter de uppgifter, som erhållas från Krigs-colhm. Hvad vill då det säga, alt öfverflytta denna controll till berörde domstol? Jag anhåller om afslag å betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag tror det vara nödigt att föredraga detta betänk, punktvis, emedan Utsk:n ömsom till och ömsom afstyrkt motionärernes framställningar. Uppå derefter framställda särskilda propostr afslog R. o. Ad. den punkt, hvaruti Utsktn tillstyrkt, att icke Krigscolhm utan Kammarrätten hädanefter må pröfva tvister, som uppkommit genom anmärkntr vid beklädnadsdirecttnas räkenskaper, men biföll de öfriga punkterna i betänk. N:o 178, Hr von Hartmansdorff, Aug.: Som det är så långt lidet på aftonen, och så få ledamöter äro tillstädes, hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att nu förbigå ett så vigtigt mål, som det nästföljande, hvilket handlar om visitationsrätten, samt låta det förekomma i ett annat plenum. Hr Prytz, Lars Adolph:
Majit, lill utförande af den redan påbörjade, men afbrutna Canaloch Sluss-inrättningen vid Säffle, grundad på det af Capitainen Eriksson senast uppgjorda förslag, i Nåder anslagit en summa af 74,000 R:dr B:co, hvartill likväl, i anseende till andra, för året redan fastställda arbeten, medel icke skulle vara att påräkna förr än tilläfventyrs Ar 1833, och hvarigenom Directionen alltså blifvit i tillfälle att med fordringsegare Betinga anstånd med redan förfallna inbetalningar, alt utgå i den nion anslaget erbölles, men att derefter nya bekymmer hos Directionen uppstått, då Directionen af Stor-Amiruls-Embetets tredje Afdelning underrättats, att hela r833 års anslag, utaf Slrömrensnings-fondens tillgångar, Blifvit lill andra oförulsedde angelägne arbeten anordnadt, hvadan Direclionen nödsakats uppskjuta det påbegynta Canal-arbetels fortsättning, och dessutom vore blottställd för utmätning af hvad Directionen för Bolagets räkning föi bundit sig utbetala. Vid sådant förhållande, och då härtill kommer: att Näs Häradsboer, hvilka påräknat och egt löfte om qvarnbyggnad vid Säffle i sammanhang med Canal-byggnaden, men nu funne sig i sitt hopp bedragne, i förening med Säffle nya egare begärt undersökning om anläggandet af åtta par qvarnar, hvilken inrättning möjligtvis kunde blifva hinderlig så väl för seglationen och canalbyggnaden, som ock i anseende till de qvarnar, sorn Bolaget förbundit sig alt, i sammanhang med canal-byggnaden, uppföra; att Directionen vore blottställd att undergå utmätning för obetalda nrbets-kostnader och jord-ersättningar, till ett belopp af mera än 12,000 R:dr B:co; att hvarje actie-egare, som å sina Adier bort inbetala 70 procent, antingen undandroge sig inbetalningen, eller ock saknade tillgångar att fullgöra sina förbindelser; att ett längre uppskof med arbetets utförande skulle tillskynda ej mindre Directionen och aclieegarne, än de trafikerande, de största svårigheter, bar
Tillverkas bränvin af någon, som till bränvinsbränning eljest berättigad är, å sönoch helgedagar, höte han, utom hvad allmän lag rörande sabbatsbrott stadgar, för hvarje gang sadan förbrytelse sker, serskildt 3 R:dr 16 sk., om han är berättigad lill bränvinsbränning i l:sla eller 2:dra klassen, och 10 R:dr, om lian anmält sig till bränvinsbränning i någon af de Öfriga klasserna. Berntin.-, Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 59 Femte Artikeln. Om liräiiTiiisfiir^äljiiiiig saint vil koren oell afgil terne derför. § 42. Vid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet, så i stad sorn å landet, är fästadt det vilkor, att förtäring deraf å försäljningsstället icke må tillåtas eller ega rum, utom å gästgifvaregårdar, värdshus, källare, spisqvarter eller andre näringsställen, på sätt och med de vilkor, här nedan stadgas. § 43. Försäljning af bränvin under en kanna vare, så i stad, som på landet, icke lofgifven på andra ställen, än gästgifvaregårdar, samt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå. Ar gästgifvarehållning fördelad emellan flere åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åbo, som efter tur gästgifveriet besörjer. Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådane personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en Ijerdels kanna åt en hvar. Burskap ä bränvinsförsäljning i minut må hädanefter icke beviljas. Dock må nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådane borgare, under iakttagande af i denna författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, sorn med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.
Har ock uti 6 H af Skatteköps Förordningcn af den 21 Februarii 1789 försäkrat alla Aborr ä KronoHemman, att sä länge de till Hus och Jord wäl och förswarligcn häfda deras Äbo« rade Hemman, de och deras Barn skola derä odrifne sitta, Man efter Man, uti ben ordning särskildt stadgadt är, och att en sädan Äbo stall framför andrs - Den 16 Octoher. 4275 bra äga företrädes - rätt att sitt Äboendr, Hemman till Skatte kbpa. Stats - Utffottet HM den öfwerlygclse att hwarje Krono-Äbo, htvars wilkor sädant medgifwit, icke lärer försummat, akt begagna sig af den tillätne Skatteköps - rättigheten, för att derigenom försäkra sig och efterkommande om ostörd och rolig besittning af det Hemman han och oftast äfwen desi Förfäder ä» bodt och brukat. Troligen äterstä säledes icke andro Krono »Hemman ofbrsälde, än ssdane hwilkas innehafware icke mägtat, att. dem till Skatte lösa. Atk nu förelägga defle en wi§ tid inom hwilkcn de antingen borde dem till Skatte kbpa, eller ock i annat falk äfwcntpra, akt Hemmanet blefwc pä öppen Auctiorr till den högstbjudande fbrsäldt, är i Stats, Utskottets tanka ett för härdt wilkor för den meddcllöse och för, ut betungade Jordbrukaren.
Maj:ts Befallningshafvande i nämnda län, enär afvittriugs-styresmannabefattningen inom länet bos sin innehafvare toge i anspråk större arbetskraft än numera kunde bos Tunell till följd af bans ålder och långvariga landtmåtareverksamhet förväntas, samt för afvittringens ändamålsenliga och oafbrutna fortgång vore nödvändigt, att yngre krafter egnades åt de tilltagande styresmannagöromålcn, i underdånighet hemställt, att Tunell, hvilken bade talrik familj och voro i mindre gynnsam ekonomisk ställning, måtte beredas en årlig pension, åtminstone motsvarande tre fjerdedelar af det arfvode, Tunell för närvarande såsom styresman uppbär. — Efter det Landtmäteri-styrelscn afgifvit infordradt underdånigt yttrande i ämnet och hemställt, att Tunell måtto beredas en pension vid afskedstagande! från förste landtmätareoch styresmanna-befattningarne till belopp af 3,000 R:dr, hade, med anledning af nådig remiss, Kongl.
Föredrogs Frih. von Paykulls, Johan Gustaf, den 30 sist!. Hov. bordlagde motion, ang:de inredning i Upsala slott af en våning för den Kongl. Familjens räkning. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Jag anser mig be fogad att yrka afslag på den af Frih. Paykull väckta motion. Hufvudsakligaste skälet derföre är, att jag anser att den af våra Hufvudtitlar, som kallas den första och som är afsedd att betacka omkostnader, erforderliga för vår Kongl, familjs underhåll, är redan förut tillräckligt försedd, för att vi än ytterligare skulle behöfva dit öfverflytta en del af de anslag, som på andra håll erfordras. Till hvilka resultater skulle Frih. Paykulls förslag om anskaffande af bostad i Upsala åt de Kongl, personerna, i första rummet leda? Jo! derhän, att i morgon en annan person uppträdde och begärde anslag till samma ändamål i en annan småstad och följden skulle till slut blifva, att vi fingo bekosta och underhålla Kongl, boställen i nästan alla småstäder. För öfrigt anser jag detta anslag vara så mycket mindre behöfligt, som jag är förvissad om, att hvarhelst de Kongl, personerna draga fram, de alltid skola finna personer, som äflas om äran att få hysa dem under sitt tak, och som skola lemna all möda ospard för att förskaffa dem värdiga och komfortabla bostäder. Jag yrkar afslag å denna motion. Hr Printzensköld, Carl: I motsats till Hr Sjernsvärd, tillåter jag mig vördsamt yrka bifall å denna motion. Jag har alltid föreställt mig huru obehagligt det skulle vara, att objuden blifva gäst hos andra, om ock för endast kortare tid, eller med andra ord, att bo, som man säger, inhyses; och af detta skäl är det för mig lätt begripligt, hvilket obehag det skulle medföra för de Kongl, personerna, om, på sätt Hr Stjernsvärd tyckes vilja, de alltid, under sina resor i landet, nödgades taga in i enskilta personers boningar. Frih.
Frölich framställt, och för min del finner jag det i nästan intet afseende skiljaktigt från det förslag, Utsk:s betänk, innehaller, med undantag deraf, att uti Hr Gr:s förslag finnes ett tillägg, som innefattar, att äfven jordboks-räntorna skola beräknas efter iBjo års myntbestämningsgrund. Jag tror, att detta är högst nödvändigt. i83o års realisation och den af K. M. derom promulgerade förordning innehöll alla möjliga bestämmelser mot förhöjning för den skattdragande allmänheten; men besynnerligt nog undantog Konungen ifrägavar. jordeboksräntor och stadgade, att någon nedsättning i afseende på dem ej kunde beviljas, utan skulle de fortfarande liqvideras med 3 daler på r:drn. Uti i83o års myntbestämningslag är intet derom nämndt, och jag tror, att det är BondeStls farhågor, hvilka under de sednare dagarna mera utspridt sig, som äro orsaken till det inom detta Stånd gjorda förslaget till garantier mot förhöjning af dessa räntor. Då finner jag riktigt, att R. o. Ad., som lärer besluta den sednare punkten af betänk, endast för att trygga det Hederv. BondeSt., äfven måtte antaga detta tillägg i Utskrs förslag. Fördenskull tillstyrker jag bifall å Gr. Frölichs förslag och får tillägga, att jag icke deruti finner någon ändring gjord i afseende på den af Utsk. tillstyrkta anhållan hos K. M. om promulgation af beslutet i ämnet, utan finner jag samma delicatess emot den andra Statsmagten iakttagen i Gr. Frölichs förslag, hvarföre jag hoppas, alt R. o. Ad. måtte detsamma bifalla. Gr. von Fersen: Då Gr. Frölich väckte denna fråga om förändrad redaction af a:dra punkten af Utsk:s hemställan, var det i anledning af sådana skäl, som Hrr Cederschjöld och Lagerhjelm sedermera mera fullständigt utvecklat, som jag trodde, att betänk. N:o 17 skulle kunna utan förändring antagas. Nu, sedan vi afgjort första punkten och således discussionen blott angår den andra punkten, får jag förklara, att jag, efter att hafva inhemtat närmare kännedom om Gr.
Nu skulle derföre penningar egentligen blott behöfvas för de tre åren 1864, 1865 och 1866, och den summa, som för dessa 3:ne år erfordras, efter beräkning af 7} millioner om året, skulle således utgöra 22\ millioner R:dr. Genom arbetenas påskyndande under de två sista åren blifva emellertid de för jernvägsarbetenas fortsättning under nästkommande år beräknade medel redan under Januari månad minskade med 2,850,000 R:dr, hvilka, enligt från Jernvägs-styrelsen meddelad upplysning, åtgå för godtgörande dels af ett från Stats-kontoret, på grund af Kongl. Maj:ts förordnande, meddeladt förskott, dels ock till liqvid af uppköpta och hufvudsakligen för stambanan mellan Stockholm och Göteborg använda materialier, rörelse-materiel och effekteh Om dessa 2,850,000 R:dr afräknas från de i Riksgälds-kontoret innestående 4,750,000 R:dr, äro endast 1,900,000 R:dr öfriga att för arbetena under 1863 använda. Yid sådant förhållande och då det icke kan vara förenligt med klok hushållning, om arbetet på Statens jernvägar skulle under ett år så betydligt inskränkas för att sedermera under de påföljande än ytterligare utvidgas, samt ett dylikt förfarande dessutom tilläfventyrs kunde komma att menligt inverka på arbetslöner och arbetstillgång åtminstone inom de orter, der jernvägsarbetena påginge; anser Kongl. Maj:t att en del af de medel, som skola anskaffas för jernvägsarbetenas fortsättande, bör användas till förstärkning af befintliga tillgångar för arbetenas bedrifvande under nästa år. Då nu, efter hvad nyss bemäldt är, tillgången för Dill. till 11. St. Maj:ts Nåd. Proposition M 46. nästa års arbeten utgör endast 1,900,000 R:dr, skulle för att böja denna tillgång till det belopp, sorn ursprungligen varit afsedt för samina arbeten, eller 6J millioner, ett tillskott af 4,350,000 R:dr erfordras.
Mot detta sednare torde möjligen invändas att jag blott, vid skedd jemförelse, tagit i beräkning den öfning skarpskytten före inträdet uti beväringsåldern förskaffat sig, då likväl man borde hoppas att han älven skulle qvarstå uti föreningen åtskilliga år, sedan bans beväringspligt upphört, i hvilket fall uti hans allt mera stigande vapenduglighet staten erhöll en ersättning, väl värd den uppoffring, den till att börja med underkastade sig, för att framkalla detta resultat. Den förhoppning, på hvilken detta inkast hvilar, torde dock, om inträdet uti skarpskytteföreningarne göres, delvis åtminstone, beroende af egoistiska syften, visa sig sviksa nit. I hvarje fall anser jag staten icke ega rätt att för en osäker förhoppning uppoffra en dyrbar verklighet. En allvarsammare anmärkning än någon af dem jag hittills framställt, är dock ytterligare emot detta förslag att göra; den nemi. alt detsamma, snart sagdt, omöjliggör ali framtida förstärkning af landets försvarskrafter, ehuru behöflig en sådan än är. Verkligheten af detta behof torde knappt behöfva bevisas, synnerligen då R. St:r sjelfva, drilna af bekymmer i delta hänseende, hos K. M. anhållit att ett förslag måtte utarbetas lill bättre ordnande af landets försvar. Att vår fåtaliga stående armée, hvilkens styrka icke i betydligare mån torde kunna höjas, ej ensam i och lör detta försvar är tillräcklig, lärer endast behöfva påpekas. Dess reserv, dess förstärkning är beväringen. Men denna beväring kan ej utan högsta äfventyr, med den ringa öfning den hittills erhållit, ögonblickligen vid ett fredsbrott till betydligare mängd införlifvas med arméen och föras emot fienden. Den skulle endast förlama denna armée, bringa förvirring i dess rörelser. Följden af beväringens nuvole bristande öfning blifver således den, att en längre eller kortare tid elter fredsbrottet, der detta kommer något oförtänkt, måste åt densamma egnas, under hvilken den stående arméen får inskränka sig till en försigtig defensiv, till förderf för de landsändar, fienden emedlertid intager.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Juli 1881, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet J\°r 51. Utskottets utlåtande N:o 51, i anledning af väckt motion om utgifvande från Banken af 20,002 R:dr jemte ränta till aflidne Kaptenén E. Skottes sterbhusdelegare, är, enligt ankomna protokollsutdrag af den 2:a dennes, afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, bifallet af Preste-Ståndet och återremitteradt af Borgare-Ståndet. Enär sålunda två Riks-Stånd afslagit Utskottets framställning, lärer, ehvad beslut Borgare-Ståndet än kan komma att fatta, frågan om utgifvande af ofvanberörda ersättning hafva förfallit; hvadan något vidare yttrande, i anledning af Borgare-Ståndets återremiss, icke torde erfordras. Stockholm den 15 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Juli 1881, kl. 7 e. m. Memorial, med anledning af Riks-Ståndens heslut ofver Utlåtandena, N:is 35 och 54. Uti ett under N:o 35 till Rikets Ilöglofliga Ständer afgifvet Utlåtande, hemställde Utskottet, att räntan å trenne lån, hvarför f. d. Handlanden M. J. Bergelins sterbhusdelegare hos Banko-Diskontverket häfta, må eftergifvas och afskrifvas, under vilkor, att bemälde sterbhusdelegare, inom sex månader efter erhållen del af beslutet härom, till Banko-Diskontverket inbetala meraberörda låns nuvarande kapitalfiterstod, med tillsammans 432 R:dr 8 sk.
Då BancoUtskoltet, i anledning af hvad Kongl. Maj:t föreslagit, infordrade Bolagets Utlåtande, huruvida det ansåg sig sjelf i tillstånd att fortsätta Discontrörelsen, blef svaret, att Bolaget hoppades kunna det, om det fick ytterligare lånebiträde af Staten. Rikets Ständer bi föl I o likväl icke detta, utan beslöto, att Disconten skulle upphöra. I de tryckta upplysningarne saknas ock - ' I • Den 26 Mars e. ra. io3 så all uppgift, hurudan Discontens ställning då var. De upplysningar, som vid 1818 års Riksdag lemnades öfver Discontens ställning, utvisa likväl, att om Disconten kunnat indrifva alla sine utlånte medel, och dermed betalt utelöpande Assignationer och 3-procentReverser, hade i öfverskott ej funnits mera än omkring 5oo,ooo R:dr, hvarmed Discontrörelsen kunnat fortsättas; men då behållna räntan deraf ej kunde beräknas högre, än å 6 procent, till 30.000 R:dr; skulle deremot Disconten till Banken erlägga 3 procent å IIMillion med 45.000 R:dr årligen. Denna zifferberäkning visar således, att Disconten då verkligen befann sig i bankrutt tillstånd och ej kunde fortsättas. Det var kan hända oförsigtigt af 1817 års BancoTJtskott, att icke infordra Bolagets bestämda yttrande, om det ville underkasta sig det beslut Rikets Ständer ville fatta, eller hellre gå till Concurs. Jag säger, att delta var kan hända oförsigtigt, men orättvist torde beslutet ej kunna kallas; och i afseende på Bolagets försättande i Concurs-tillstånd måste man besinna, att det var icke blott Bolagets rätt, utan äfven en stor mängd medborgares välfärd, dervid var i fråga. Hade Concurs uppstått, så hade Bolaget enligt Lag bordt till gäldens betalande afträda alla sina tillgångar, och dess fordringsägare hade då blifvit ägare både af Disconten och af Canalen, emedan Bolaget äfven mäst afträda densamma i dess då varande skick.
Jag anhåller att dessa mina ord måtte fä åtfölja prot. i fall en jemnkning skall komma att ega rum och inbjudning sker till öfriga Stånden att med R. o. Ad. i dess beslut sig förena. Gr. Sparre: Då alla de talare som hittills yttrat sig i detta ämne, enhälligt och ifrigt uttalat den önskan, att en lag af den syftning som förevande mätte vinna framgång, anser jag mig böra erinra dem derom att om någon utsigt skall finnas att lagen skall gå igenom, hufvudsakligen pä de grunder Utsk. en gång framställt, så måste de förändringar som R. o. Ad. här beslutar, blifva så få som möj - t)en 1 Juli f. m. 369 möjligt. I annat fall fruktar jag alt dessa anmärkn:r kunna sätta sjelfva lagen i fara. Ju mindre anmärkn:r man gör, ju större anledn. är det att hoppas, att de inom IJtsk. skola vinna afseende och att lagen med dylika förändringar skall lyckas att gä igenom. Det är således äfven af detta skäl, och då jag dessutom anser de öfriga anmärkmne, utom dem jag tillstyrkt, vara af mindre vigt, som jag får hemställa att R. o. Ad. icke måtte besluta alltför många förändringar i redaktionen. De af den siste värde talaren yrkade förändringar, anser jag icke vara nödvändiga. Han yrkade först, alt man i 8:de §:n mätte tillägga ordet ed, så att det der skulle heta ”så framt dervid ej företages något sorn mot ed eller lag stridande är”. Men det som strider emot den ed vi svurit, det strider också emot lagen och ingen domare lärer tveka, att såsom orättfärdig och straffbar anse hvarje åtgärd som strider emot ed och lag. Jag tror delta af skäl som jag förut nämnt att dorararne i Sverige icke fästa sig så uteslutande vid bokstafven. De söka i allmänhet göra sig reda för lagens anda och mening.