Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, sora gillar hvad Bevillnings-Utskottet i Betänkandet N:o 47 tillstyrkt, angående Porto-afgift för inrikes Brefvexling gen, röstar Ja; den det ej vill, röstar Neji Vinner Nej, blifver den beräkning, Öfver-Post-Directeuren för Post-Porto och dess förhöjning i det af Utskottet om förmälde Utlåtande föreslagit, derigenom godkänd. Ankom till Exp.-Utsk. d. 5 Jan. i8äo. Memorial, med förslag till Voterings - Pr op osi tion, angående Bevillnings-frihet för Vaktare vid flygsands-fält en i Halland Sedan Bevillnings-Utskottet, i anledning af Hr Friherre II. JVrangels i ämnet väckta motion, genom afgifvet Betänkande, N:o 5q, i grund af anförda skäl, tillstyrkt, att sådana personer, som äro boende vid Flygsands-fälten i Halland, med serskildt uppdrag att vårda de derå gjorda planteringar, må, lill ett antal af högst Tolf, befrias från Bevillning, på sätt nämnde Betänkande innehåller, så hafva Högh Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. BorgareStåndet bifallit, men Högv. Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet afslagit hvad sålunda blifvit föreslaget; och sorn två Stånd således med sina beslut i denna BeyillningSrfråga stannat emot två, lärer densamma , jemlikt 71 §. i Regerings-Formen, Komma ali genom votering al Högh För - 4 Sevillnings Utskottets Memorial N.-o 5$. stärkta Stats-Utskottet afgöras; och för denna händelse får Utskottet härmed vördsamt framställa följande Proposition:
Jag begärde ordet, egentligen derföre att jag hörde en ledamot af R. o. Ad., hvars tjensteåliggande det är att bevaka ordningen inom samhället, yttra den öfvertygelsen, att Judarnes emancipation var en rättighet, i grundlagarne dem bevarad, och alt det således vore en fordran på deras sida, som icke skäligen borde afslås. Den värde talaren citerade 16 § R. F., deruti det visserligen medgifves full religionsfrihet åt hvarje medborgare, som dermed icke åstadkommer allmän förargelse. Jag vill således anse, alt den värde talaren, som yrkat detsamma, som många andra med honom gjort, bör erkänna, att om vid utöfningen af en religion det åstadkommes någon allmän förargelse, så kan rättigheten till utöfningen enl. 16 § R.F. icke ega rum. Jag vill visserligen icke betaga de Mosaiska trosbekännarne all den rättighet, som de möjligen kunna fordra af alla samhällen ; att bära aktning lika väl för deras tro, som för utöfningen af deras religion. Men, Mine Hrr, denna religion är i dogmatiskt afseende fullkomligt stridande emot den vi bekänna, och som Svenska samhället antagit såsom sin trosbekännelse. Om således i något fall den allmänna tro, som bekännes af Svenska folket, skulle lida något mehn af den Mosaiska trosbekännelsen i bredd med densamma, så anser jag derigenom stor skada för samhället upkomma, fullkomligt motvägande all den nytta, som den siste värde talaren här förespeglat landet, att kunna vinna genom den intelligens och den industri, som Mosaiska trosbekännare kunde införa. Det lärer väl för hvar och en vara bekant, att i Sverige förhållandena äro helt annorlunda än i andra civiliserade länder, der flera religionssekter och flera kyrkor stå bredvid hvarandra, der således Juden, under utöfning af sin religion, är bortblandad med många andra sekter, som i flera afseenden kunna anses stridande emot den gällande kyrkan. Det finnes i andra länder en befolkning, som är helt annorlunda beskaffad än den, som utgör massan af Svenska folket.
Han böjde sig ned, som han sett andra göra, och kysste grefvinnans klädningsfåll. Förblif redlig och trofast! sade den högborna damen och strök med sin fina hand den tårögde gossens långa svarta hår. Lavilas förnämste gäster sade följande morgon farväl, grefven och grefvinnan för att fortsätta resan till Björneborg, presidenten Kurck med döttrar på återresa till Åbo. Det är icke sannolikt, att det gästfria mottagandet på Lavila inverkat synnerligen på grefvens svar i friarefrågan; troligare är, att gamle Jacob De la Gardies förord afgjort svaret och att förbindelsen med fältmarskalken Tott dock slutligen befunnits nyttig för Brahesläktens politiska ändamål. Ty redan söndagen den sjunde därpå följande Oktober 1638 firades Åke Henriksson Totts bröllop med högborna och dygdesamma fröken Kerstin Abrahamsdotter Brahe, grefvinna till Visingsborg, friherrinna till Rydboholm och Lindholm, med stor ståt på Riddarholmen i Stockholm. Äktenskapet blef kort och barnlöst. Bruden fick en morgongåfva motsvarande hennes höga rang; brudgummen sökte en värdinna för lysande fester och fick en sjukvakterska, som höll stigbygeln i hans hjältemodiga ryttarekamp mot den sista fienden, döden. Kerstin Brahe, själf glömd, men högt aktad för husliga dygder, öfverlefde i många år sin berömde make. Flytande spån. Så mycket hjärta hade de. Det var ensligt där borta vid bergets sluttning. Björkar, aspar, sälgar, rönnar, här och där en ung gran eller en gammal lind, lågo fällda på sveden för att torka i solen. O, de vackra, hvita, högstammiga björkarna, i hvilka vårens första gök så ofta galat, de skulle snart med sin aska göda den steniga marken. Deras löfrika kvistar hade blifvit inbärgade till vinterföda åt fåren. Mellan deras stympade grenar reste sig ännu stundom ett strå epilobium eller ett knippe blåbärsris.
Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Om man genomläser revisorernas framställning, skall man finna, att denna Den 14 Januari e. m. icke blifvit lyckligt uppfattad af Utsk:t. Revisorerne hafva föreslagit, alt hvarje verk eller myndighet, som är underkastad deras granskning, bör meddela uppgift å de förvaltningsfrågor, å hvilka under årets lopp olika meningar inom verkets styrelse förekommit. Deraf synes tydligen, att revisorerne blott velat hafva reda på de olika beslut, som röra sjelfva förvaltningen. Ulsk:t har för sin del sagt, att R. St:rs revisorer må erhålla kännedom om de inom de förvaltande verken förekommande vigtigare frågor, uti hvilka vederbule varit af skiljaktiga åsigter om förlätlmngarnes rätta tillämpning. Det kan således icke nekas, att ganska stor olikhet förefinnes mellan Utsk:ts och revisorernes framställning. Revisorernes framställning tror jag icke saknar skäl. De hafva nemi., som bekant, sig ålagdt att granska en mängd vidlyftiga räkenskaper och genomgå de deröfver förda protokoll. Sådant är icke gerna möjligt att medhinna på den korta tid, inom hvilken revisionen skall vara afslutad, och det vore derföre en stor lättnad, om revisorerne finge en uppgift, som satte dem i tillfälle, att veta, vid hvilka frågor de förnämligast hade att fästa sig. 1 allmänhet kan man väl antaga, att der ingen reservant funnits, det icke är skäl förmoda någon origtig uppfattning af en punkt eller någon felaktig tillämpning af densamma; men der någon reserverat sig, och meningsskiljaktigheter förefunnits, är det sannolikare att misstag kunnat ske. Hr Cederschiöld: Hr von Troil har åter åberopat olämpligheten deraf, att revisorerne skulle få ingå i granskning af alla deärender, hvarom olika meningar uppstått inom stats-förvaltningen. Häri äro vi fullkomligt ense; — äfven jag anser, att detta är något som icke tillkommer revisorerne; men den ekonomiska förvaltningen måste ju granskas af revisorerne, och då kan jag icke annat än anse R. St:r böra, i hvad på dem ankommer, underlätta revisorernes bemödanden att fullgöra sin pligt och gå deras önskningar i den vägen till mötes.
Sekundfiolerna hade hela tiden samma accompagnemangstämma. ' Herr Birger hörde endast dem. » T a! ta! Tatjana! ta! ta! Tatjana! » lät det hela tiden för hans öron. » T a! ta! Tatjana! » Och i alla ögon, hvilka voro fastade på Tatjana, tyckte han, att det låg det samma, s o m sekundfiolerna ropade ut. Ta! ta! Tatjana I-Ta! ta! Tatjana! Hans lilla värnlösa sparf, som slumrat så oskyldigt förra natten i hans rum, hvilket han lämnat för hennes skull, för att själf vandra ut på de kalla gatorna. Nu kände han, att han ej kunde förlora henne. H a n ville kämpa för att hålla henne kvar. Nu slutade orkestern. » Les oiseaux » reste sig och lade in sina instrument. Herr Birger såg Tatjana tillika m e d de andra försvinna b a k o m spegeldörrarna. H a n ville skynda efter henne. En kypare hejdade h o n o m. Inte den v ä g e n! Ville herrn tala m e d någon af » artisterna », kunde han gå in här. Inne i det s. k. » Artistrummet » stod Tatjana. Mot väggens röda ripsdraperi trädde hon fram som en vacker, leende tafla. Sina rosor höll hon i handen. En ung, elegant herre m e d uppåtstrukna mustascher samtalade Tiaroranf. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Ariagram. med henne. Ingendera märkte d e herr Birger, förrän han stod tätt invid dem. » Och ni tillåter m i g att bjuda er på s u p é? » Den unge herrn böjde sig närgånget fram m o t Tatjana. H o n hann ej svara. Herr Birger hade fattat henne hårdt o m armen. » N e j, fröken här kan ej antaga er inbjudan! » De två unge männen sågo hvarann skarpt i ögonen. » M e d hvad rätt, m i n herre, blandar ni er i detta? » — brusade den andre ut. Herr Birger var blek ända intill läpparna. Han andades onaturligt häftigt. » T y jag är. j a g är.
1888 i boltform uti den förut oinnä.miilti, lilla slcriften. Till en början hade jag blifvit inledd i denna tankegång genom. min aflidna fader, rilrsclagsrnmin en. J. Sven seiis arbete för 11.öj ande alf Iwin rians s tälliiing. Under sin strafvan. att for kvinii; tr~ öppna nya 1.efnizdsban.or och viclgacle tillfä1.len att. med ärligt arbete försörj a sig sj älf, hade han., den pralitiske bonden, genast fr.811 böij a n gïipi.t fr&amp;gan.s 1iär11.piinkt gen om adtt fas ta Jiiif17iid~~ikte.1-1 vid det, af v h t lmds befoll&lt;~lingsstati.st.il~. styrkta falit~~m, att ahxd.et kvinnor inom de &amp; 1derslilasser, som ägde 1.aglig sätt att ingh aktenskap, nied onilrrii-ig 300,000 öf versteg antalet mBn in0111 älitenslia; ps&amp;l.cler~~. Häraf drog lian den. ilati~r' liga sliitssteii, att tillfä1l.e till sj älflörsö; ji.ii.iig genom eget arbete .idiste beredas de öf~7e~.k&amp;a livinrior, som h:: hhi.g kniicle finiia detta tillfillle inom ett äktenskap.
Här i skolan hade lärare och lärarinnor gjort sitt bästa för att upptäcka hvars och ens särskilda anlag, för att uppmuntra dem och varna dem vid olika tillfällen. — Nu öfverlemnades de till friheten, till att sjelfva bestämma öfver sin tid och sina krafter. Han bad dem blott minnas, att friheten endast var oss gifven för att användas till nytta. På ett eller annat sätt skulle vi alla tjena menskligheten, och det var af vigt, att de unga, som nu gingo in i detta gemensamma arbete, skulle vara uppmärksamma på att väl förvalta det pund, som var dem anförtrodt. »En lärares eller lärarinnas största glädje», sade han, »är den att höra, att de qvistar, som de ha inympat, en gång bära frukt». Han ville nu tacka dem alla — gråten och snyftningarna blefvo allt högljuddare — för all flit, lydnad och intresse, som de ådagalagt i skolan, och han hoppades, att de alltid under lifvets vexlande öden skulle bevara ett vänligt minne af sin första ungdomstid, af skolan och dess lärare. Man grät tyst och snyftade högt, och några af de små, som icke blifvit uppflyttade, funno stämningen sympatisk för sin egen enskilda förtviflan och tjöto af hjertans lust. Ännu var det starka näsputsningar rundt omkring i salen, då orgeln började spela och lärarinnan, som satt der, upptog psalmen. Alla reste sig och sjöngo: »Oss välsigna och bevara —» Derpå steg föreståndarinnan upp och läste en afslutningsbön. Då den var slutad, böjde hon hufvudet, och alla läste den sista, tysta bönen. Det var alldeles tyst bland alla de många der inne i den stora varma salen. Föräldrar bådo för sina barn, och barnen sjelfva stodo rörda och högtidliga. Det kom icke många ord till deras läppar, och det uppsteg icke många tankar i deras hjertan; det var blott några ögonblick af tyst andakt inför det obekanta tillkommande, ett sista farväl till det, som var slut. Men genom de öppna fönstren, hvarifrån solljuset strömmade in och bar med sig doften af lönnblommor och björklöf, sväfvade vårens och lifvets ande sakta öfver alla de böjda hufvudena som en välsignelse.
Uti en till Utskottet ingifven skrift, hafva nedannämnde vid Rikets Ständers Låne-Contor i Götheborg anställde Tjenstemän, nemligen Kamererare» E. S. Winberg, Förste B Thal laren JV. Winberg, Andre Bokhållaren TV. Holmgren, Förste Registratorn A. Lindqvist och Andre Registrator» JV. Engblad, anhållit, att de, i anseende till Låne-Contorets årligen tilltagande rörelse och deraf följande tillökning i arbete för Contorets inskränkta bokföringsoch räkenskaps-personal, måtte blifva hugnade med någon förbättring i deras lönevilkor, å hvilken ansökning Låne-Contorets Direction, under vitsordande af samtlige ofvanberörde Tjenstemäns utmärkta ordning och drift i utöfningen af deras befattningar, tillstyrkt bifall, äfvensom Directionen anmält LåneContorets ende Vaktbetjent till vinnande af tillökning i hans nuvarande arvode, hvilket utgör 200 R:dr Banco. Jemte öfverlemnande af omförmälde ansökning med det af Låne-Contorets Direction dervid afgifne yttrande, hafva Banco-fullmägtige, uti deröfver afgifvet utlåtande, förklarat, att, då, under tiden från sistlidne Riksdag, enligt Banco-fullmägtiges beslut den 20 Augusti 1835, Contorets tjenstemannapersonal erhållit den tillökning med E11 Bokhållare, utöfver dittills fastställd stat, hvilken, uti 104 §. af B.mco-Reglementet under den 26 Maj 1835, är vorden medgifven, Fullmägtige desto mindre funnit skäl att tillstyrka någon löneförhöjning för ofyanbemäide tjenstemän, som genom en af Fullmägtige 4 Banco-Utskoltets Utlåtande, 7VT.o 19. under den 18 October 1838 beslutad förenkling af räkenskaperna vid LåneGontoret i Götheborg, göromålen för tjenstemännen vid samina Contor verkligen blifvit förminskade; hvaremot Fullmägtige, enär, på sätt
Herr af Klintberg klandrar Utskottets förslag om Besigtningar , JuryDomstolar, och Auctioner såsom i Stockholm Och Götheborg förorsakande en omgång och en tids utdrägt, menlig för dessa Städers vidsträckta handel och i Rikets öfriga Stapelstäder overkställbar, såsom förutsättande en kännedom, som har de sistnämnde Städernas handlande innevånare efter Herr af Klint - Ben 23 Junii f, m. bergs formenand* icke alltid vöre att påräkna , hvarförutan Herr af Klintberg befarar sammansättningar vid Auctioner, till hindrande af prisernes uppgående. Besynnerligt synes mig, om StapelStädernes innevånare verkeligen äro så okunniga i den handtering eom utgör deras yrke, att de ej kunna förrätta en besigtning till utrönande af varors värde ; och om en slik okunnighet, emot min förmodan, der skulle råda, så tyckes det som våra StapelStäders handelsrörelse under Prohibitiv-Systemet icke varit särdeles liflig, ty en liflig handel alstrar icke okunnighet utan upplysning. Sammansättningar vid Auctioner till prisernes uppjagande äro lätta att åstadkomma, men sammansättningar att hålla priserna låga äro deremot så svåra och vanskliga, att jag tror deni icke vara att frukta. Så framt icke Auctionen anställes i en ödemark eller inom lyckta dörrar, så kunna dylika konstgrepp ingenting uträtta, och det vore till och med vådligt att försöka dem. Emot Utskottets förslag, att i de Städer , der uppbörden uppgår till minst 14,000 R:dr, ett års credit upplag skulle få begagnas för råämnen och alla andra i Taxan till upplag tillåtna varor, anmärker Herr af Klintberg, att its*a årets Tulluppbörd skulle så betydligen förminskas, att ett crtditiv, att lyftas såsom er* Ben 28 Junii f. m, 65? sättning för förlorad Tullinkomst, nödvändigt mäste anvisas. Af alia cie yttranden i Herr af Klintbergs Memorial, sorn jag hunnit att teckna mig till minnes, är detta kanske det , som jag enkannerligen skulle viljä recommendera till Utskottets noggranna begrundande.
Prot. 1844- 4 Sami, 1 Afd , 6 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 23. i Eskilstuncij som är anvisad å Extra Licentjonden ochj vid bristande tillgång på denna fond, å Manufacturmedlen. (1843 års Revisisorers Berättelse, sid. 24, 25., Kongl. Commerce-Collegii Utlåtande, sid. 57—59.) Under förklarande, att, äfven om handhafvandet af de vid Carl Gustafs Stads Gevärsfactori förefallande polisoch ordnings-ärenden medfört någon tillökning uti Borgmästarens i Eskilstuna tjenstegöromål, denna tillökning dock icke kunde anses vara så betydande, att den bordt föranleda den, med hänsigt dertill, genom Kongl. Brefvet den 29 September 1841, beviljade förhöjning af ifrågavarande löne-andel från 250 R:dr till 583 R:dr 16 sk. årligen, hafva Revisorerne anmärkt denna löneförhöjning, helst, i följd af Extra Licentfondens otillräcklighet, det ökade lönebeloppet komine att utgå af anslaget till manufacturernes befrämjande, hvilket sistnämnde anslag ingalunda syntes vara afsedt för utgifter af omförmälda beskaffenhet.
Nio 151, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 90, angående utgifterne under riks-statens sjette hufvudtilel af Borgare-ståndet i afsende på 12:te punktens l:sta moment fattade beslut, att, med ogillande af hvad Utskottet tillstyrkt, Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, af de å anslaget för landtfcruks-skolorna uppkomne besparingar, i nåder bevilja tillfälligt understöd åt den vid Sjögestad befintliga läroanstalt af nämnde beskaffenhet; fann Ridderskapet och Adeln godt att, med frånträdande af sitt förut i detta ämne fattade beslut, ifrågavarande inbjudning antaga. Från Hög v. Preste-stIndet. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-utskottets utlåtande N:o 164. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition om upphörande af s. k. liggetidsoch nådårs-besparingar vid tillträden af embeten och tjenster på rikets stat, samt om årliga anslag till armeens och civilstatens pen sions-kassor och amiralitets-krigsmans-kassan, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta, blef samma utlåtande nu af Preste-stån det bifallet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Konstitutions-utskottels nedannämnda memorialer, fattade Ståndet beslut såsom följer: Nio 8, angående ett Stånds återremiss å memorialet Nio 5, rörande tillägg till 72 § R. F. Lades till handlingarne; Nio 9, angående Preste-ståndets återremiss af en del af memorialet Nio 4, som rörer åtskilliga af enskilde riksdagsmän väckta, men af Konstitution s-utskottet underkända, a umärknings-a »ledningar; Ståndet Prot.-utdrag den 'I7 Maj '1848. 377 Siandet lat vid memorialet N:o 9 bero och lade detsamma till handlingarna; N:o 10, angående en af komminister P. J.
Blixtsnabbt for den bruna käppens doppsko öfver den unga kinden. Med ett doft rop ryckte ynglingen tillbaka. Hans ögon blickade förvildade. — Han slo’ mej, mumlade han och höll handen tryckt mot kinden, där bloddroppar sipprade fram. — Går ingen nöd på dej, sade majoren och hötte litet med käppen. — Se så marsch och torka mamsellskinnet på sej och var inte högfärdig en annan gång, pojke. Men på vägen talade rättaren säfligt förnuft. — Så går det, sir du, när en ä’ framfusen och vill undervisa lärdt folk. Men torparsonen vaggade långsamt fram och upprepade mekaniskt: — Han slo’ mej. Då bannade rättaren: — Var inte jolmeter, pojkvask, vi ha la en milder herre. Nu för tia tör en knapt putta te en dräng med spö. Du skulle sett i forna tider ... han patron borta i Viken, han kunde slå drängakräken, så det skrällde som i bensäckar. Men folk vet inte, när de har’et godt. Nu vill torpare äta sill te sina potäter som härrskapera. Hvad middagsluften stod underligt stilla och brände, och så kväljande tungt med all lukten från örterna. Plötsligt föll gossen omkull och låg hvit och orörlig. En mager qvinna kom utrusande från en koja på backen. Hon jämrade sig och träskorna smälde mot småsten. — Jestanes Per — ä’ du fallen — och på själfva din födselsdag — du kunne la ätit brökakan jag bjö dig i morse — nu ä’ du la rent hongriger ... Men si jag och ungarna — det ska nu alltid gå först .., Per, hör du ...» Följande dag var torpar Erikssons Per försvunnen. Vid mors skinnbibel satt fastsmetadt ett stycke papper. På detta var med kol ritad en klumpig hand, hvars rakt utsträckta pekfinger vidrörde ett fyrkantigt hus med fönster, två rader ofvanpå hvarandra; en jättehög dörr och skorstenar, som röko af alla krafter. Under stod mödosamt präntadt efter bibelns bokstafstyper: »Per går te stan.» Det var i dag för femtio år sedan
Det var mig ovänlådt, att vid detta tillfälle ett yttrande skulle afgifvas öfver ett ämne, som redan blifvit öfverlemnadt till Utsk:s behandling. Detta yttrande är dessutom af den vidlyftiga beskaffenhet, att det icke varit mig möjligt i minnet fästa hela dess innehåll. Det vore sålunda måhända rättast af mig, att endast anhålla om bordläggning deraf, pä det jag mätte kunna taga fullständig kännedom derom; men då jag icke vill uppehålla remissen och dessutom kommer i tillfälle att yttra mig när Utsk. afgifvit sitt utlåt., så anhåller jag, att nu få säga endast några ord om en del af de grunder, hvarpå Hr Rääfs motion synes stödja sig. Om jag ej oriktigt uppfattat motiverne för denna motion, innehålla de klander af det nya lagförslaget egentligen derföre, att slraffbestämmelserne deri skulle vara för lindriga och för litet verksamma, samt att brottens antal derigenom skulle ökas. Qvarstode 1734 års lag oförändrad med alla sina afflictiva straff, så skulle jag val anse sådant ganska beklagansvärd!, emedan jag hoppas att vi befinna oss vid den bildningsgrad, der man inser att samhällets pligt är att i sin maktulöfning förena christligt och menskligt behandlingssätt mot dess medlemmar, med den stränghet och allvar som fordras för ordningens upprätthållande; men jag skulle dock kunna fatta att de som tro brottslingens förbättring och återgång lill samhället omöjlig, och derföre föreställa sig att de straff, som äro mest kroppsligt plågande och mest vanhedrande, äro de lämpligaste, kunde önska att bibehålla den gamla brottmålslagen. Nu deremot, sedan, genom successivt borttagande i de flesta fall af de stränga slraffbestämmelserne, utan att andra lämpliga blifvit satta i stället, vår gällande lag stadgar hufvudsakligen endast så overksamma och föga afskräckande straff, att Sverige befinner sig nära nog i ett strafflöshets-tillståud, hvilket efter mitt omdöme utgör egentliga orsaken hvarföre brottens antal årligen ökas, kati jag icke förslå hvarföre man så bittert klandrar det lagförslag som nu blifvit framstäldt, och hvars syfte är alt undanrödja det fel, hvarmed nu gällande lag är behäftad.
Mom 7. Enligt 5 § i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, åberopad i 24 § af Banko-Reglementet, skall för hvarje halft år, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt, som klart och fullständigt visar VexelBankens ställning, genom Fullmäktiges försorg, tryckas och med allmänna tidningame ntdelas. Åt den till följd häraf uprättade öfversigt eller upgift har gifvits en förändrad upställning, föranledd af Rikets Höglofl. Ständers, vid senaste Riksdag fattade beslut, angående sättet för beräkning af Bankens sedelstock. 4 Berättelse af Banko-Fullmäktige. Denna uppställning, hvilken af 1843 års Revisorer ansetts tillfyllestgörande, underställes nu Höglofl. Utskottets bepröfvande. Mom, 2, Af Bankens hela ställning efter hvarje års bokslut är öfversigt upprättad, tryckt och med allmänna tidningarne utdelad. Uti 1847 års Revisions-berättelse § 4 omförmäles, med gillande, den förändring i Capital-räkningen till nämnde öfversigt, hvarom Fullmäktige förordnat; men vid afslutningen utaf bilagan JVs 3 till 1845 års öfversigt anmärkes, att Ilufvudstols-tillökningen under året upptagits till ett belopp af 1,038,152 R:dr 36 sk. 4 rst., i stället för 1,289,721 R:dr 40 sk. 1 rst. hvartill densamme rätteligen uppgått. Då Fullmäktige redan uti 1845 års öfversigt tillämpade den beslutade ändringen uti kapitalräkningen, för att derigenom göra förhållandet med Bankens behållning utöfver grundfonden mera åskådlig, måste berörde bilaga uppställas i öfverensstämmelse med nämnde räkning, hvilken åter icke kan leda till någon förvillelse, då liqviden med Riksgäldskontoret ingått under serskild bilaga JVS 2. Mom. 3. Det af Fullmäktige antagne förändrade sätt för beräkning af Bankens utestående räntefordran har uti sistberörde Revisions-Berättelse jemväl blifvit gilladt. I händelse Höglofl. Utskottet godkänner