Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse skola således lätteligen afsina ledare bringas att tro, att denna, den enda och rätta vägen till förhöjd bildning för massan otillbörligen stänges genom förslagets antagande. Gäller detta argument, så är det bildningens förfalskning och förskämning, som skall sökas genom bildnings utbredande. Att folket läser, är då alli, hvad sorn till dess upplysning tarfvas; och ej blott den goda, utan just den förderlliga läsningen är i allt för många fall den, hvarigenom ändamålet befrämjas. Men välförståendes ändamålet är då icke folkets bästa, utan det är de folkledares bästa, hvilka göra sin vinst på saken, beskatta folkets okunnighet, för att utbyta den mot förvillelse och hätska passioner. Annorlunda måste man tänka, när man ej kan tro folket skapadt att på detta sätt nyttjas till medel för sina ledares afsigter. För min del vet jag intet sätt att missbruka folkets okunnighet och lättro så förderfligt, som detta, att under sken af bildning inplanta hos folket politisk fanatism. Den rätta, äkta obskuran tismen uppenbarar sig här hvarken mindre egennyttig eller mindre 12 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. listigt beräknad på den menskliga svagheten, än den visade sig under den mest planmässiga hierarki. Icke att jag med denna senares planer i all deras vidd jemförer nutidens folkledares afsigter, hvilkas yttersta gräns lätteligen kan ligga inom motifverna af vinningslystnaden för dagen, utan eftersinnande af de längre fram väntande förderfliga följderna. Men för öfrigt kan jag, med hästa vilja, och äfven med förutseende af den beskyllning för öfverdrift, jag ådrager mig, ingen ting afpruta på graden af det onda, hvars grunddrag jag här angifvit. Jag skall erkänna mig vederlagd, i fall mitt förslag understödjes af dem, hvilkas motstånd jag väntar. Då skall jag erkänna, att sanningens och den verkliga bildningens interessen gälla hos dem framför den egna fördelens.
Hans Persson blef ond öfver hennes häftiga tal och frågade, hvad hon hade för bevis på, att jag inte hade dränkt kattungen. Det utspann sig nu till en träta dem emellan, och de blefvo allt hetsigare, båda två. Hans Persson tog numera alls ingen reson, utan påstod slutligen i hetsigheten, att jag ovilkorligen var gerningsmannen. Han bad, att hon skulle gå och hemta mig in, medan han klädde på sig. Sedan skulle jag sjelf stå till svars för mitt brott. Då han nu fick höra, att jag ej var med, blef han mycket vred, sprang upp ur sängen och slog i bordet med den enda hand, som han egde. »Se der!» ropade han. »Pågen har dåligt samvete, derför torde han inte följa med hit.» Min moder blef ännu häftigare uppretad öfver denna Hans Perssons oresonliga beskyllning. Hon hade ju sjelf lofvat mig att stanna hemma. Och så läste hon lagen för Hans Persson hela tiden, alltmedan han klädde sig, och det gjorde hon så grundligt, att han ej längre fick ett ord för sig. Hon afbröts emellertid af ett högt stojande ute på gården. Då min moder och Hans Persson öppnat dörren för att efterforska anledningen till bullret, fingo de se Abraham och Aron komma framledandes med Sven på Lyngen. Den sistnämnde såg mycket skamsen och olycklig ut. Han hade tydligen fått dugtigt med stryk. Hans ena byxa var uppknippad högt öfver knät, så att man kunde se strumpan och strumpebandet. »Här är den, som har dränkt källingen!» ropade barnen, då de fingo se min moders och Hans Perssons ansigten i dörröppningen. Aron visade fram strumpebandet, som varit bundet om kattens hals, och mycket rigtigt – detta var maken till det, som Sven på Lyngen hade om benet. Nu knippade de upp den andra byxan på olycksfågeln, och då hade han endast ett gammalt säckband omkring det benet. Min moder triumferade öfver Hans Persson, som nu måste blygas öfver sin häftighet emot henne och sin alltför löst grundade misstanke emot mig. Han frågade nu Sven på Lyngen, om han tog sig på att han dränkt kattungen. Och denne, som såg sig bunden af klara bevis, vågade icke säga nej.
Arund för dldl-lv«g8tiftningen, uti deruL förslug till ny 'bull-tuxu, kinot LlryddLeller restrietiv-tull, utbytt ulven det jemnförel8evi8 in8brunbture untul tölbud, Loin, under öfvergungen frun det i torin tider intill 1823 urs llilisdug untugnu strungt jurobibitivu till ett lriure "bullLVLtein, liittillL blifvit biliebullne, oell vid 8i8tu dnll-tuxe-regleringen funnits uiniu i elie liunnu utun öfvervugunde oliigenbeter uppböru; livurforutun Ooinmitterude, ined iiedjemnliunde i ulbnunbet uf bull-ufgifterne ä inbommunde vuror, li vud de utguende betrutlur, fortlurunde godbunt ^irinei^en uf fullbomlig ddi II-lii Ii et, eller i möjliguste mutto lug tull, 8U8om ett medel utt belrumju uf8uttningen uf inIieniLliU, för lundels eget beliol ej ertorderligu, produkter oell tillverbningur. I ufver6N88tuinM6l8s nied de uf Oommitterude sulundu n^gitne liufvudgrunder för dull-tuxe-regleringen, unLer Xongl.
Krigs-ITofRiiltens upphörande och öfverflyttande af dess befattning på Rikets IlofRälter, får Utskottet åberopa, hvad i detta afseende blifvit uti Utskottets betänkande om reglering af utgifterne under Riks-Statens 2:dra llufvudtitel anfördt och hemstäldt. § >98. Förkl. 97.) "De af Revisorerne framställde förhållanden rörande år 1837 verkställd stöpning af åtskilliga vid Stockholms Station befintliga kanonslupar, har Utskottet icke funnit af den beskaffenhet, alt någon åtgärd i anledning deraf bör Rikets Ständer föreslås. § T99* (Pag. i35. Förkl. 97.) I afseende på den sjöaflöning, befäl och manskap å Corvelten Najaden under i836 års expedition upplund och hvilken, efter Revisorernes tanka, grundat sig på origtig tillämpning af Kongl. Majrts under den 28 September 1833 utfärdade förnyade Nådiga Sjö-aflönings-Reglemente, lior Förvaltningen upplyst, att emot omförmälde löneberäkning anmärkning blifvit vackt i Kongl. Kammar-Rätten och alt frågans slutliga afgörande nu är 78 Stats-Utsköttets Utlåtande, N;0 76. beroende af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning; och torde, vid sådant förhållande, delta ärende för närvarande icke erfordra någon Rikets Ständers åtgärd. § 200. Förkl. 97.) Anmärkningen angående inköp för Flottans behof af en samling vetenskapliga böcker, tillhöriga aflidne Capitainen Carlsunds enka, anser Utskottet, såsom nöjagtigt förklarad, böra förfalla. § 201. Som frågan örn godtgörelse för den, genom Krono-Ångfartyget Odins i Augusti månad i836 inträffade strandning. Kronan tillskyndade förlust;, beror af utgången utaf den i följd häraf emot Premier-Lieutenanten Elmemark anställde, ännu oafgjorde rättegång, lärer i detta hänseende någon åtgärd nu icke vara att vidtaga. § 202.
Lemnom då den, och låtom oss återkomma till det ondas botande. Sådan, som den i vår Almanacka för förlidet år införda afhandling om bränvinets skadlighet, anser jag vara välgörande för att bidraga till förbättringen. I hvart och ett aldrig så fattigt hus finnes Almanackan. Om derjemte ReligionsLäraren, som har mesta tillfälle, att komma i umgänge med folkklasserne, vid husförhör, bröllop, begrafningar och dylika samqväm, sökte att inskärpa hos föräldrarne den pligten, att afhålla barn och ungdomen från bränvin, och förhindra, att de icke fingo deltaga i dess förtärande; om han stundom infann sig i husen, samt inträngdeder, icke med en bestraffande myndighet, men med en faders varnande och förtroliga råd; om tillika de allmänna anstalterne och författningarne medverkade och gingo hand i hand dermed; så anser jag det icke vara omöjligt, att på vår mull kan trampa ett slägte, som ej behöfver en hundradedel så mycket bränvin, som nu förtäres; att det nu io H. 18 Den 26 Januarii f. ni. evforderlige Statsanslag af icke mindre än doo.ooo R:dr B:co årligen till de för Staten förlorade menniskors vård och underhåll, i samma nion som bränvins-consumtionen, då kunde nedsättas; att de stora Brännerierne skulle förvandlas till förrådshus för spanmål, och att man skulle finna, att det är bättre att gifva kreaturen den föda, Naturens Herre åt deni anvisat (foder och säd), än att utmärgla dem och mjölken med drank. Till ändamålets vinnande skulle dessutom Piikets Ständer till Thronell frambära den önskan, att en, kanske två gånger om året, och det alltid då större församling är tillstädes, i synnerhet emot flyttningstiden, i Kyrkorna måtte uppläsas en på bevisning om
Ari igen utfallit med brist, hvilken för år 1826 uppgått till icke mindre än 110,749 3o sk. 3 r. Som dock, sedan de nya Gorrections-Inrältningarne kommit i verksamhet, något bidrag till minskning af underhållskosftnaderne bör kunna påräknas genom Arrestanternes arbetsförtjenst, har K. M:t ansett för det närvarande tillfyllest, att detta Anslag höjes ifrån 120,000 till 200.000 R:dr, hvarigenom en tillökning af 80,000 R.*dr skulle uppkomma. Utskottet har, vid undersökning om orsakerne till den så betydliga tillökning i förevarande utgift, funnit densamma hafva uppkommit så af Fångskjutslegans förhöjande från 8 till 16 sk. milen, som af Fängelseunderhålls-utgifternes ökande i förhållande till Arre' stanternes tillväxta antal, hvilket äfven i sin mån bidragit till större kostnad icke allenast genom anskaf - Betsnkanden, N:o 147. 299 fandc af Sängkläder och nödige klädespersedlar ät Fångarne och för andre till Fängelsernes förbättring hörande förnödenheter, hvaribland mä anföras, att, i följd af den nya Fångtransport-inrättningen visse nattlägerställen bordt bestämmas, der Iläckten finnas, eller blifvit anlagde och hvartill fordrats åtskillige Inventariipersedlar, utan äfven för Fångföringen, hvilken ofta icke kunnat af ordinarie FångGevaldigerne, i anseende till deras otillräcklighet, bestridas, utan måst utaf andre af K. M:ts Bef:h:de dertill utsedde personer besörjas, hvarvid, oberäknadt skjuts fram och åter, dagtractamente bordt bestås.
Maj:ts vid denna Riksdag Rikets Ständer meddelade Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, till ett brutto-belopp af 5j0,000 R:dr, men såsom en netto-inkomst för Stats-Verket till endast i25,oooR:dr, samt den summa, som, efter motionärens förslag, skulle tilldelas de kronobrefbäringsskyldige, troligen komme att vida öfverstiga sistnämnde belopp, få Utskotten tillstyrka, att ifrågavarande förslag mätte förfalla. Stats-och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 11. 3 Beträffande dernäst Riksdagsfullmägtigen Pehr Mårtenssons motion, att ersättning tili dem, som verkställde kronobrefbäringen, mätte af statsmedel lemnäs; så, utom det, att en sådan ersättning, på de grunder, motionen innefattar, koinme att uppgå till ett serdeles betydligt belopp, äro statens inkomster påräknade för andra ändamål; hvadan Utskotten föreslå, att äfven denna motion måtte förfalla. Vidkommande derefter de af Riksdagsfullmägtigen Anders Bengtsson väckta förslag, och i sammanhang dermed Pehr Mårtenssons framställning, rörande tillvägabringande af ”entreprenad-accorder” för kronobrefbäringens utgörande; så få Utskotten först förklara, att Utskotten icke kunna tillstyrka någon förändring i nu gällande stadgar, angående de hemman, som genom sin serskilda natur äro ålagde eller befriade från kronobrefbäringsskyldigheten. Skälet för Utskottens åsigt i detta hänseende ligger hufvudsakligen deruti, alt den person, som på ett eller annat sätt förvärfvat ett hemman, hvilket åtföljes af skyldigheten att utgöra kronobrefbäring, förut kunnat beräkna detta onus, samt således icke kan anses lida någon orättvisa genom skyldigheten att det utgöra, men att deremot de hemmansegare, som nu äro från kronobrefbäring frie, i sjelfva verket korame att lida betydlig orättvisa, om de, utan motsvarande ersättning, skulle få vidkännas ett besvär, som de ej kunnat beräkna, då de sine hemman förvärfvat, och hvarigenom onekligen dessa hemman skulle, åtminstone i någon nion, falla i värde.
Motsvarighet är, eller till all den Correspondens, hvari det Lefvande Verlds-Hela består, och hvarigenom det i oafbruten innerlig förbindelse sammanhänger. Med detsamma uppstiger således ock ur sin graf en urgammal Vetenskap, den af alla vetenskaper första, sista och yppersta: nämligen vetenskapen om denna Correspondens, eller om Motsvarigheterna öfverhufvud; en kunskap, som i allmänhet sedan Patriarkernes och Jobs tid varit utdödd. Huru gick den förlorad? På det vis, att dess repräsentativa form blef rof för en uppkommande sinnlig behandling, hvars anda var en sinnlig vetenskaplighet och dess falska magi. Härigenom vändes den till idel misstydningar; ur hvilka oräkneliga slags afguderier upprunno. Ty snart måste man, sedan man borttappat de naturliga tingens mer och mer fördunklade inre betydelser, eller den klara blicken för deras andliga och himmelska förhållanden, falla på den inbillningen, att dessa ting i sig sjelfva vore heliga, vore gudomliga; och företrädesvis måste då de förträffligare, – såsom t. ex. solen, månen, stjernorna, vissa djur, ovanligt snillrika eller eljest kraftfulla menniskor, – synas berättigade till dyrkan. De äldsta Församlingarna voro samtligen repräsentativa (hvilket man tydligen kan se af den mest bekanta, den Israelitiska); ty karakteren af all Correspondens är Repräsentation. Sådan var beskaffenheten af det Äldsta Ordet, eller det Ord, som blef menniskorna gifvet före det af Moses upptecknade, – i hvilket jemväl mycket af detta äldre Ord finnes bevaradt; äfvensom ock Moses uttryckligen, i sin fjerde boks tjuguförsta capitel, åberopar det äldre Ordets egna historiska böcker (vers. 14, 15) och dess egna profetiska (vers. 27– 30).
U smör och 16§- kappar korn, som efter kronovärdi motsvarade de förstnämnde persedlarnes värde, hvarmed ock indelningshafvarne funnit sig nöjde; och biel' denna förvandling af Collegium tillstyrkt, hvarefter, och sedan allmogen ytterligare blifvit hörd, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 21 Oktober 1756, godkände berörde förvandling samt hvad KammarCollegium i öfrigt hemställt, hvilket den 3 Mars 1757 af Kongl. Majit till efterrättelse faststäldes; dock egde vid verkställigheten den jemkning rum, att, då hvarje helt hemmans ränta skulle blifva 20 Daler och, för undvikande af större bråk på Gärdesmöret skett en tillökning af -gpenningar, på Dagsverkspenningarne minskades motsvarande belopp. Sedan genom Kongl. Förordningen den 12 November 1766 blifvit tillkännagifvet, att Rikets Ständer bestämt ett proemium af 200 R:dr Specie för den, som kunde uppgöra ett antagligt projekt till Räkenskapernas förkortande, ingafs af Kammarskrifvaren Broberg ett förslag i detta ämne, hvilket icke kunnat tillrlittalås, men. enligt KammarCollegii, StatsContorets och KammarRevisionens den 19
Vid undersökningen af Stals-Verkets tillstånd och förvaltning för åren 1827 och 1828 hafva Revisorerne granskat icke allenast de för desse tvänne år afslutade RiksIIufvudBöcker, hvilka för nämnde år visa förhållandet emellan den af Rikets Ständer år 1823 uppgjorda Statsberäkning och det verkliga utslaget, utan ock så väl Kongl. StatsContorets egne som andre för allmänna medel redovisande Verks och Inrättningars räkenskaper, af hvilka RiksHufvudBöckerne utgöra en sammanfattande redogörelse. ( 7 ) Kongl. StatsContorets förvaltningsåtgärder redovisas specielt genom dess Protocoller, Registratur, SpecialStater och MemorialBöcker, genom Kongl. Maj:ts dit aflåtne Nådiga Bref, de faststälda årliga RiksStaterne, samt genom Kongl. Räntekammarens Hufvudböcker med dertill hörande verificationer. Och hafva desse handlingar, jemte hvad ytterligare under Revisionens fortgång till upplysnings vinnande för Revisorerne kunnat erfordras, blifvit i behörig ordning af Kongl. StatsContoret meddelade. Mot Räkenskapen, i afseende på ziffran, har, äfven denna gång, icke någon anledning till anmärkning förekommit, utan fortfar den, att, uti ett oafbrutet sammanhang, föras med den, af förre Revisorer vitsordade, utmärkta ordning och redighet, som synas uppfylla det dermed åsyftade ändamål; hvarjemte i allt öfrigt de ifrån Kongl. StatsContoret Revisorerne meddelade handlingar och upplysningar ådagalaggt den verksamhet och sak-kännedom, som städse utmärkt detta Embetsverk; varande Kongl. Räntekammarens Hufvudböcker granskade i Kongl. KammarRätten utan anmärkning. Af förhållanderne, som RiksBoksluten utvisat, hafva Revisorerne trott sig böra för Rikets Höglofl. Ständer framställa: dels Cassa-tillståndet vid början och slutet af hvartdera utaf åren 1827 och 1828: den debiterade KronoUppbörden desse tvänne år: huru och till hvad belopp Stals Inkomster ne för samma tid ingått:
Bestoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 128. 29 »Frågor, angående underlätet iakttagande af de förbindelser. som Hilrings—idkare samt deras gesäller, lärlingar eller andre för rörelsen antagne arbetare enligt kontrakt eller denna författning ömsesidigt åligga, böra, om de tvistande tillhöra handtverkerierne, anmälas, för alt, om möjligt, kunna förlikas, hos handlverks-foreningen; men, derest förlikning icke kan åvägabringas, eller de tvistande tillhöra fabrikerne, skola så beskaffade frågor äfvensom åtal för de i denna författning med särskildt ansvar belagde förseelser i första rummet upptagas, då de uppkomma i stad, af magistraten derstädes, och å landet af Vår Befallnings» • hafvande i länet, eller, om målet är af tvistig beskaffenhet, at vederbörande under-rätt; och skall det ankomma på des-' sa embets-myndigheters pröfning, huruvida, då sådant af någon yrkas och omständigheterna dertill föranleda, ingånget aftal emellan idkare och arbetare må, innan den bestämda läroeller arbets-tklen tilländagått, upphöra att vara gällande. Lag samma vare ock, då fråga är om öfverträdelse eller underlåtenhet af hvad i 28, 38 eller 40 §,§ finnes stadgadt. År fråga eljest om förbrytelse, sorn enligt allmän lag skall bestraffas eller angår den öfverträdelse af sådan beskaffenhet, som i 43 § 2 mom. omförmäles, tillkommer det domstol att målet upptaga och pröfva. I städer, der poliskammare äro inrättade, komma dessa fortfarande att handlägga de frågor af förenämnde slag, som dem efter gällande reglementen eller särskilda föreskrifter nu tillhöra. Emot magistrats, poliskammares eller Vår Befallningshafvandes beslut i omförmälda mål må talan fullföljas i den ordning, som för sådan fullföljd särskildt är stadgadt.» § 48. 4 mom. 1 följd af förut yrkade förändringar, har motionären föreslagit, att detta moment måtte blifva så lydande: 1 Mom. *Af de efter denna författning utgående vitén och böter, till»iäller ena hälften åklagaren eller målseganden.
Ständernas beslut beror derjemte till hufvudsaklig del af rådgifvarnes ådagalagda nit för befordrandet af de för nationen vigtigaste reformer; helst, i annat fall, en fullkomlig overksamhet i dessa hänseenden å rådgifvarnes sida, skulle vara det säkraste medlet att förblifva i ostördt åtnjutande al ett förtroende, som de aldrig gjort sig mödan att förvärfva. Om än Rikets Ständer äro i tillfälle att inse, det nationen, genom regeringens underlåtenhet att behandla landets vigtigaste angelägenheter, alitjemnt qvarhålles i ett tillstånd, som hindrar dess fortskridande i materiell och ideell utveckling, så eger dock icke Utskottet att undandraga sig att, beträffande rådgifvarnes förfarande, i sagde hänseende meddela yttrande. Ständerna kunna ej heller annorledes erfara, huruvida rådgifvarne, hvar för sig, sökt att inför thronen göra gällande nationens billiga anspråk på förbättringar, såsom i representationssättet, i lagstiftningens olika grenar, i försvarsverket, i sättet för skatternas utgörande och mera dylikt. Jemte det jag, på grund häraf, reserverar mig mot Utskottets beslut, i följd hvaraf Utskottet underlåtit att på ofvanomförmälde sätt fullgöra den åt Utskottet uppdragna granskning, anmäler jag tillika reservation deremot, att Utskottet ogillat de anmärkningsanledningar, som hos Utskottet förekommit rörande Konungens rådgifvares handlingssätt i nedannämnde hänseenden. i:o Litt. A punkten IV i Utskottets memorial. Beträffande Majoren och Riddaren N. 11. Akersteins utnämning till Öfverste-löjtnant i arméen. Till denna befordran har hos Kongl.
Örn tillfälle gåfves alt genom belöningar eller andre förmåner väck8 allmogens lust för hägnad med stenmurar eller lefvande häckar, eller för sådana byggnader som i ett färre antal bus lemnade det utrymme som i flere fast lägre hus erhålles; örn den öfvertygelse kunde biljringas, ali 6,1 fastighets värde betydligen ökades genom skogens vårdande, sparsamma afl' vändande och förkofran; och om ändamålsenligt ansvar stadgades för trindstörens begagnande; skulle ofelbart skogarne återtaga deras fordna ansenlig® beskaffenhet. Öppnandes derefter tillfälle till afsättning från orter, hvarest veden, i brist deraf, qvarligger i skogen och förruttna!-; så ägde Länet 611 källa till ej ringa inkomst. Deremot torde vattnen verka på klimatet; ty der flera vatten finn»*’ skall genom afdunstningen, vår och höst, mera fuktighet åstadkommas; oc*1 erfarenheten har visat, att i traktenaf Nyköping, der de betygliga vätte!1' dragen från närbelägna större insjöar sammanträffa med Östersjön, väder' leken något efter somminar-solståndet antager mera ostadighet, och kanh**1*' da äfven genom saltsjöns närhet, så väl sådd som bergning inträffa sedi!21® än längre in åt Länet. Till jagt, betraktad såsom näring eller bidrag dertill, eller den ända" målsenliga jagten, gifves ingen håg och således med hvarje år allt ro}n tillfällen, med undantag likväl af sjöfogelsjagten, som förnämligast i skärgal den icke allenast utgör födoämne för skärgårdsboerne, utan äfveU ern,na* tillfälle till afsalu; äfvensom fångst och jagt af skälar brukas. Jagten kal — 3 — endast såsom binäring anses. Den kunde dock i Länet vara ganska belydp emot hvad den nu ar. Skoganäs förstörande och vanvårdande verkar sst ! detta afseende, emedan betydlig tillgång på skog är för tillgång af U ebrad en icke ringa bidragande omständighet; men med betydligare och nattie vårdade skogar ensamt, är icke ändamålet vunnet. Sättet hvarpå
Då nu till ytterligare handläggning fö» lekom Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco» nomie-Utskottens hvilande Utlåtande, N:o 49, med anledning af erhållne återremisser å Utskottens Betänkanden, JtJts 32 och 34i fann Bonde-Ståndet för godt att v:d sistberörde a.ne Betänkanden lå» ta bero» Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco» Utskottets, den 7 dennes, under N:o 62, afgifna och, den 16 derpåföljde f. m, på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Uiskot» tets, under N:o 32, förut meddelade Memorial > angående Silfvermynts utvexling till några Acade» mier, Collegier och Allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden, fann Ridderskapet och Adeln för Bi/i. lill Ii.-St. XJtdrag den 3ö Julii iSag> godt att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit af de öfrige 3:ne Riks-Stårtden bifallet, för dess del, dervid låta bero* S. D. Tid förnyad föredragning af Stats-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den ti dennes, under N:s 49 &5i, afgifna samt, den tg derpåföljde f, rn., på bordet lagda Utlåtanden öfver gjorda anmärkningar vid följande Utskottens förut meddelade Betänkande!»: N:o 22, rörande Tractamente för Städernes Magistrater och Borgersman då de til! besigtningar för Kronans räkning varda kallade! N:o 32, i anledning af gjord framställning om Allmogens i Vadsbo Härad befrielse från hjelpedagsverkens utgörande till Marieholms och Cathrinebergs Kungsgårdar; N:o 34, i anledning af Kongl.