Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för dem hvardera; men då dessa tjenslemäns vederlikar i åtskilliga andra embetsverk ej uppbära högre aflöning än 2,200 R:dr, hafva Rikets Ständer funnit endast sistnämnda lönebelopp böra för berörde tjenster bestämmas: dock hafva, — i betraktande deraf att tjensternas nuvarande innehafvare alltsedan en år 1860 skedd reglering varit i åtnjutande af 2,500 R:drs lön och således billigheten fördrar alt de bibehållas vid en löneförmån, Irvars fortfarande utbekommande de baft skälig anledning att förvänta, — Rikets Ständer ansett arlvoden å 300 R:dr böra utöfver ordinarie lönen de nuvarande innehafvarne af berörde tjenster för deras tjenstetid tilläggas. I • * För Intendenten upplager förslaget en lön af 3,000 R;dr; men, ehuru för närvarande, medan ännu betydliga nybyggnader för fångvården ega rum, berörde aflöning ej synes vara för högt beräknad, hafva Rikets Ständer dock antagit, att framdeles, då, de för omlörmälda behof erforderliga byggnader hunnit fullbordas, nämnde tjenslemäns embetsåtgärd torde mindre komma att iagas i anspråk och han följaktligen kunna med Kxp e d i t io n .s - fits /i otte ts Försten] tilt underd. Skrifvelse, N:<> 123. 15 lägre aflöning ålnöjas; hvadan Rikets Ständer ansett det af E. K. Majit föreslagna lönebelopp 3,000 R:dr böra endast såsom arfvode förenämnde tjensteman tilläggas.
Jag förklarar likväl vid detta tillfälle min upprigtiga tanka, att jag anser denna uppgift uti ingen måtto utgöra något genom sig sjelf bestående medel till penningeoredans afhjelpande. Den må, om man så vill, anses angelägen till verification för calcuien.; och vid fråga om en generel utredning, måste utan tvifvel ställningen till alla detailier fram läggas Det vigtigaste deraf är likväl törhända, att det menliga inflytandet af denna bristande kännedom, sedermera icke vidare må kunna åberopas eller förstoras. Tjenliga stadganden mot sedelstockens ökande utöfver en viss proportion mot Bankens fonder, och dylika åtgärder, att oskijjagtigt fästa vid Banken alla dess verktliga tillgångar, äro bland de vidare uppgifna medlen: och sådant allt är visserligen att önska ; men för att kunna döma om desse, medels halt återstår likväl det väsendtliga, efter Euclides: hvilket Jkulle göras: hvilket /hille bevisas. Ty då det icke är möjligt, att åt så beskaffade sattser, der tjenligheten eller nyttan göres till vilkor, neka sitt bifall i allmänhet; är det lika litet möjligt att säga hvad man dermed bU fallit, och hvad påföljden af bifallet kan bli. 256 Den 14 Jpr il. Vidare föreslås upphandling för Bankens räkning af Silfver, till och under viss minimi-cours, då goda handelsförhållanden sådant: medgifva. Detta förutsätter en gräns mot myntförbättringen. Dermed är visserligen något vunnetj likväl något helt annat än myntbestämning. Det stora föremålet att erhålla calculationsgrund är alldeles icke vunnet, och mig må vara tillåtet att fråga, huru några transactioner i låneväg enskildte emellan, kun, na påräknas erhålla stabilité, om låntagaren får assurance å sin sida mot myntets stigande; men långifvaren ingen mot dess fallande värde: månne det icke vore att ytterligare förstöra crediten? månne någon derefter Ville uti en annans ägo såsom Lån vidare låta qvarstå en capital förmögenhet, som med hvar dag kunde till värdet blifva förminskad?
M. beslutat etc. etc., hvaraf hos Domare upkommit tvekan, huruvida äldre författn:r och lagstadganden rörande samma ämne, vore gällande eller ej; så och för att i en framtid afhjelpa denna olägenhet, vågar jag föreslå: Att R. Höglofl. St:r hos K. M. i underd:het anhålla, att, då en gällande författn. eller lag i en eller flera §§ eller delar förändras, K. M. vid utfärdandet af densamma täcktes förordna, att en dylik författn. kommer att innehålla: Ali K. M. med uphafvande af hvad hitintills gällande varit, ville hafva förordnat etc. etc. Intagandes deri hela författmn med beslutade förändringar. Denna motion begärdes på bordet. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen. In fidem protocolli Albert Munck. December f. m. lördagen den 6 December 1856. Plenum kl. 10 f. m. Just. 5 prot.utdr. för d. 3 och 4 dennes. Föredrogs K. M:s d. 3 dennes f. m. på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r, angående utförandet af de större jernvägsanläggningar inom lliket, hvilka böra af allmänna medel bekostas. Hr H ejkenskjöld, Selim: Då man genomgått den K. Propos:n om dessa jernvägar och derefter med upmärksamhet åbört det föredrag Öfverste Ericsson höll i går f. m. och derefter med blick på kartan granskat de närmare detaljerna af detta föredrag, skulle jag tro att man bör inse det riksvigtiga och för fäderneslandet nyttiga i denna stora sak. För min del gillar jag således helt och hållet den föreslagna utstakningen af jernbanorna och tror, att med en och annan bi-bana dertill, de komma att blifva af ofantligt inflytande på vårt lands industri. — Det är vid den upställda arbetsplanen, som det torde tillåtas mig att få göra några anmärkningar. Man söker i första rummet åstadkomma en snabb och kort förbindelse mellan Stockholm och Götheborg.
Ola Månsson förmälde, att Wigren inom behörig tid oell så snärt Ola Måmsson, som, enligt hvad han förut uppgifvit, äfrest från Stockholm den 8 Juli, efter sin hem-* komst, medlen från Postkontoret erhållit, desamma utaf Ola Månsson bekommit; — till bestyrkande hvaraf Ola Månsson inlemnade dels ett så lydande bevis: »På begäran af »Riksdagsmannen Ola Månsson vill jag till bevis meddela, att jag enligt sörsselt quiltö »i behörig tid erhållit Liqvit för dett Lån jag från Malmö LånneKontor lii' stads Lanne-1 »fångden den 3 sistlidne Julli blefvitt beviljad till ett belopp af I 150 Riksdaler RGsmyntt fl. St. Just-Ombudsmans End). Berättelse till 1850 års Riksdag. 3 \H »och har i denna Liqvitt afräknas förskottsränta 46 Rijsdaller arfvode 3 Rijsdaller 56 »öre allt Rysmynt deraf 50 öre beräknas sorn postporto hvadan thett belopp, som af »bemälte Olla Månsson blifvett mig tillställt uttgorde 1100 Rijs-daller 50 öre Rijsmynt »arkjanas och attesteras Onslunda den 26 Dessember 1658. P. Wigren. I. Onswlunda. »som vittne härtill »Ola Wahlquist Ola Jeppsson »Åbo 60 ä ö l Onslunda Abo JVs. 6 Gårdlösa.» och dels en å tryckt blankett ifylld handling af följande lydelse: »Liqvid för det lån, »som vid Rikets Ständers Lane Contoir i Malmö blifvit beviljadt Landtbrukar P. Wi»gren Onslunda den 3:dje Julii 1858» »Det sökta länet R:dr 1 150: — »Afgår: »Förskottsränta R:dr R:mt 46: — »Lösen för vederhäftighetsbetyg » » »Provision » » 3: — »Postporto, Rckomd. och assurans afgift » » — 50. 49: 50.
Isak, som, enär vid organiserandet af de allmänna undervisnings-anstalterna, hufvudsakligt afseende fästats vid lärjungarnes intellektuela bildning, men deremot föga blifvit åtgjord! för ungdomens fysiska uppfostran, ansett kraftiga åtgärder till afhjelpände af detta missförhållande böra från Statens sida vidtagas. Bland de mest verksamma mede! i detta afseende vore visserligen, i motionärens tanke, inrättandet af väl organiserade gymnastik-anstalter, jemte fä aloch sim-skolor, men då anledning icke vöre att förmoda, det alla dessa inrättningar, ehuru behöfliga, på en gäng skulle kunna åvägabringas, har motionären, bland annat, hvarom nu icke är fråga, föreslagit: l:o att, utom det förut i bufvudstaden varande gymnastiska Gentral-institut, 2:ne dylika inrättningar måtte anläggas, den ena i staden, inom broarne, och den andra å Södermalm; alt vid dessa Instituter elever från aila inom dessa stadsdelar befintliga undervisningsverk, lärdoms-skolor och flickpensioner skulle erhålla kostnadsfri handledning i pedagogisk gymnastik, m. m.; att till aflöning åt föreståndare måtte anvisas 2,660 R:dr årligen för hvardera; och att berörde anslag först skulle utgå sedan kommunen anskaffat tjenliga och inredda lokaler samt då från gymnastiska central-institutet 60 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 1å8. utexaminerade gymnaster blifvit på vederbörandes förslag af Kongl.
(Se vidare Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 139, angående regleringen af utgilterna under Riks-Statens Åttonde Hiifvud-Titel). Elementar-läroverks-hiiset i Ekesjö, i anledning af väckt motion om befrielse för nämnde stad från framtida underhållsoch hyggnads-skyldighet af berörda hus: B. II. 458, 462, A. 462. Elfsborgs Kungs-ladugård. angående försäljning till skatte af den under nämnde ladugård lydande lägenheten Klintens Bana: I. 153, 194, R. 194; B. II. 465. 482. 540, A. 541; E. lil 58. Ellmin, Johan, Provincial-läkare i Herjeådalens distrikt, angående pension åt honom från Allmänna Indragnings-Staten: III. 268, 275, R. 276. (Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153, 48 — E — angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel.)
Jag ber i öfrigt att få upplysa, att hvad Wenersborgs yttre utseende beträffar, så är det visserligen sannt, att staden är uppförd på ett bättre sätt än förut; men detta utseende vittnar ej om välmåga, och det är lätt att föreställa sig, att då i en landsort en half million användes inom några år, för uppförande af byggnader, så kan icke rörelsen under tiden aftaga. Men den börjar nu aftaga och först nu uppstår den förlägenhet, hvarom jag talar, då ränta och capital-afbctalniogar å så väl ifrågavar. sorn andra lån, 8 H, i3 93 Den 3 Juni c. m. hvarföre staden mast skuldsatta sig, skola erläggas. Förhållandet måste då blifva hell annorlunda än förut. Föröfrigt hafva redan så många upplysningar blifvit meddelade, att jag, då det redan lidit så långt på aftonen, ej vill förlänga med något, som kunde anses öfverflödigt, utan får jag blott förnya min anhållan om återrerniss. Frih. Cederström, Jacob: I allmänhet är jag visserligen af den tanken, som Hr af Harmens yttrat, att hvad som en gång blifvit genom enskilda förbindelser contraheradt, bör efter förbindelsens lydelse fullgöras; men här uppstår likväl i afseende på frågan om lån till en afbränd stad emot 5 proc. ränta, att detta är samma ränta som Riksg.contoret gifvit för medlens erhållande i ändamål att lemna staden detta förskott. Det är således endast en räntefrihet för 5 år, som blifvit staden tilldelad, i anseende till dess olyckliga belägenhet att vara afbränd, då staden, om den fallit i judehänder, fått betala ii eller 20 proc., hvarigenom den blifvit ännu mer insyltad än nu genom 5 proc. Det är icke genom räntebetalningar för sådana lånebiträden, som Svenska folket kan finna sina intressen väl afsedda af deras representanter; och jag skulle tro, att då Riksg.contorets förlägenhet nu icke är sådan, som år 1834, då det sjelf behöfde göra lån, den ifrågavar. ränte-nedsättningen af räntan med en proc. icke borde afslås.
Jag öfvergår nu 374 Den 23 D e c ernber. till den frågan, om man bör låta dem stupa som kunna dertill komma i fråga, och hvarthän delta skulle leda? Det är gifvet, att då förlogskapital saknas, kunna transaktioner emellan enskilde endast på det sätlet bedrifvas, att då den som har fordringar hos en annan, upsäger dessa, måste denne sednare realisera sina tillgångar för all (å kontanter, och skall denna realisering ske biådstörtadt och det allmänt är ondt om penningar, så 8r klart att dessa varor måste säljas till halfva värdet. Nu säger man, att det gör intet, om en eller annan stupar derigenom att hans varor säljas till halfva värdet. Fiat Justitia, pereat mundis, säger ordspråket. Det må också vara, om det inträffade blott med en eller annan, men nedtryckes priset på en vara, så verkar detta på andro och på priserna öfver hela landet. Såsom skäl emot Statens mellankomst har Frih. Paykull äfven sagt, att man tillförene icke haft barmhertighet med jordbruket då rågen gällt 10 Rdr, utan jordbruket har måst hjelpa sig sjelft. Ganska rätt såsom princip, ilen man bör väl erkänna, att landet nu är i ett så abnormt förhållande som man sällan förutsett, och atl detta är orsaken hvarföre penningebjelp genom Statens mellankomst sättes i fråga. Förhållandet har dessutom varit, att då råg kunnat köpas i Örebro tili 13 ä 14 Rdr pr tunna, har den i Sloekholm köpts till 9 å 10 Rdr, och detta måtte väl bevisa en så hög grad af penningebrist, att något bör göras för det ondas botande. Man må icke befara, att icke nog många ändock komma att stupa. Huru många stora penningespekulalioner i egendomshandel hafva icke blifvit gjorda för ett eller ett par år sedan, och huru högt updrefvos icke deras priser just i löljd af de många köparne som icke hade kapitaler. Man kan vara temligen öfvertvgad derom, alt de som hafva nöje uti att se folk stupa, skola i sinom tid få detta nöje tillräckligt.
Jag anser derföre det vara skäl att återremittera hela Betänk, till Utsk:n, och derest de ej skulle kunna finna något antagligt sätt att vinna ändamålet elier lättnad i väghållningsskyldigbeten, hemställer jag, huruvida det ej skulle vara lämpligt att ingå till K. M. med en underd. anhållan om upgörande af något förslag i detta hänseende. Om man än anser sig ej kunna frångå principen, att vägunderhållningsskyldighelen skall hvila på jorden, så torde man dock kunna utfinna ett sätt för denna skyldighets rättvisare fördelning, t. ex. genom att föreskrifva, att vissa större vägar skulle underhållas länsvis genom åtagna kommunalskatter, m. m. s. Jag slutar med att uprepa hvad jag i början af mitt anförande yttrade, eller att frågan är af alltför stor vigt för att den skulle kunna helt och hållet skjutas åsido, hvartill jag torde få lägga, att vid en tid då man är betänkt uppå att med stormsteg skynda till det efterlängtade målet att få jernvägar i landet, bör man äfven taga i öfvervägande det inflytande, som dessa anläggningar troligen komma att utöfva icke blott på våra nuv:de kommunikations-anstalter utan äfven i många andra riktningar inom vårt samhälle; men man tyckes i sanning glömma bort allt annat som dermed nära sammanhänger och endast tänka på sitt älsklingsämne, de storartade jernvägsanläggningarne. Hr Den 2 Maj. 449 Hr Cederschiöld: Jag har icke, på sätt en talare för modat, ifrågasatt, att hela den vägsträcka, som genomlöpte en egendom, om den än voro ända till en mil lång, skulle underhållas af egendomsinnehafvaren, utan jag har endast förenat mig uti Frih. Stael von Holsteins förslag, som hufvudsakligen åsyftar att hvarje jordägare skulle få det vägstycke som honom ålåge att underhålla, så vidt ske kunde sig tilldeladt inom egna ägor.
Pojkar lyfta sig på tårna, ej i år na till att snyfta: tänka på att sup och bröd till begrafningsdan stå åter. Än i döden hon dem gläder, godsets moderliga fru. Lefvande hon gaf dem kläder, godt kalas hon ger dem nu. Unga, gamla förr den blida visste samla till sin sida — unga, gamla hon ännu samlar mellan fyra bräder. Nu en hand om nyckeln tager. Dörren stänges. Alla gå. friska luften djupt man drager. Hör, i häcken finkar slå! Husens väggar solen bränner. Doft från håggar stark man känner. Herrgåln är så ljus och fager — men den ler i sorg ändå. Fredrik 179 Nycander. Vänjas barnen att använda hela sommaren uteslutande till lek och sysslolöshet, skall denna vana sedan följa dem långt in i mannaåldern och sålunda en fjärdedel af människans bästa arbetstid bortslösas. Det är nog äfven de sysslolöst tillbringade skolferierna, som här h e m m a skapat behofvet af länga semestrar inom snart sagdt alla verksamhetsområden, hvilka väcka de stora kulturfolkens förundran. Företages ej någon särskild ferieutflykt, få barnen tillbringa sina ferier efter eget godtfinnande, och då r å k a de ut för en än större fara, den att » slå d a n k », och det torde k n a p p a s t för barnen finnas någonting ohälsosammare. Det lättjefulla hängandet på stolarna, de planlösa promenaderna längs gatorna, det med ett ord sagdt ingalunda ovanliga, att de halfvuxna barnen icke veta, hvarmed de skola » fördrifva t i d e n », är för dem y t t e r s t skadligt. Redan uttrycket » fördrifva tiden » innebär det osunda i ett sådant tillvägagående. B a r n e n böra så använda sin tid i allvar som lek, att tiden aldrig synes dem för lång. D e t är blott drö- naren och lättingen, som hafva behof att döda tiden. E t t lättjefulllt dagdrifvarelif innebär allvarliga vådor för barnen. Det ej blott gör dem tröga och loja, men den af ingen nyttig och god verksamhet fängslade fantasin h a r fritt spelrum att slå in på farliga, osunda vägar.
Det gifves, uppifrån de gamla Folkvisornas och Rimkrönikornas tidsålder, ingen skepnad, ingen skiftning af herrskande språksätt och skrifsätt, som han icke kunde, för ro skull, använda; och ingalunda blott med ett lösligt uppsnappande af vissa glosor, ordvändningar och stafnings-egenheter, utan med verkligt bibehållen physionomi, både af dess grammatik och dess anda. I detta hänseende veta vi allsingen svensk författare, som är med honom jemnförlig. Sådana voro, i hans uppfattning af modersmålet, hans takt, kunskap och mimik, att han förmådde när som helst kasta sig in i hvilket svenskt idiom han behagade, och begagna det, till vers och prosa, med samma vighet. Stundom skref han i 1300:talets Svenska; stundom i den af Sturarnes dagar; stundom i Reformations-seklets; stundom i Carla-tidehvarfvets; stundom i de honom nyss förutgångna, eller med honom sjelf ännu samtidiga Theologernes, Predikanternes, Litteratörernes, Poeternes: med lika mimisk återgifning i sista fallet, som i de förra, och med lika bestämdt iakttagande af hvarje omständighet, som åtskilde äfven denna Svenska från hans. Det sista fallet skänker oss således ock det nöje, att skönja i omedelbar motsättning, huru vid klyftan var mellan hans och deras skrifsätt; om han än sjelf icke befinnes öfverallt frigjord ifrån dess brister. – Gå vi nu att sammanfatta vårt omdöme öfver Dalins Svenska i allmänhet, så säga vi: han har icke blott, såsom man kallar det, städat vårt språk; utan ännu torde blifva svårt, att bland våra författare upptäcka någon, som förstått qvarhålla så mycket af det äldre modersmålets rikedom, styrka, naivetet, under så skickligt befriande af det nyares anlag för mjukhet och böjlighet. I denna hänsyn förtjenar Dalin ett särskildt studium: dels för den mängd förträffliga ord och talesätt, som der nu ligger gömd och bortdöd; dels – och än mer – för den bevarade äktheten och helsan af vårt språks ursprungliga lifskraft.
icke kunde eller finge såsom öppen 6 Stats-Uskottets Utlåtandej N\o fjt. åker beräknas; att då härads-rätten sig utlåtit, det ingen lag påbjöde något åliggande för landtmätare att vid åkerjordsuppmätning frånskilja rymden af jordfasta eller större stenar och härads-rätten af sådant skäl icke kunnat godkänna Erasmis påstående, att, enligt anmärkningen i nyssberörde landtwäteri-protokoll, iva tunnland borde för sådane befintlige stenar ifrån uppgifna åkerjordsrymden afräknas, hade härads-rätten förbisett 4 kap. 3 § 1 inom. af skiftes-stadgan den 4 Maj 1827, hvarest ett slikt åliggande finues landtmätare föreskrifvet, hvarföre, med bifall lill Erasmi käromål i denna del, lagmans-rätten stadgade, att berörde tvenne tunnlands rymd icke eller skulle till åkerjorden räknas; att, hvad deremot härads-rätten beslutat, rörande afdrag för dels i Boda, Pälsatorp N:o 2, Lilla Pälsalorp N:o 3, Haraldstorp, Fetebacken och Fiskartorp varande trädgårdsoch kålgårdsjord, hvilken icke vore till arealen bestämd, dels både trädoch kålgårdar samt öppen åkerjord tillsammans 37 tunnland t kappland å oskattlagde torplägenheterne Rydjan, Hultängen, Bygget, Skatetorp, Fallet, Roten, Ekeskogen och Dahlen, samt likaledes oskattlagde backstugu-lägenheterne Dill!man, Anderstorp, Perstorp, Hållsängen och Strandängen, dels ock åtta tunnland 14 kappland å odlingen Råsen, blef på de af härads-rätten anförde skäl af Ligruans-rätten, under åberopande af 24 kap. 4 § rättegångf-balken, faslsläldt, och som det till arealen bestämda afdrag, femtiotvå tunnland 3 kappland, lemnade en återstod af endast nittionio tunnland 30 kappland, hvarföre den i Kongl, kungörelsen den 17 December 1799, jemförd med Kongl, brefven den 20 Februari 1805 och den 4 Oktober 18Ö6, med | tunna för hvarje tunnland stadgade spannmåisiäntå utgjorde 74 tunnor 30 1 kappar, samt härtill skulle läggas 46 tunnor 10 kappar, hvilket sistnämnde belopp uppkomtne, då, såsom i följd af den öfriga nedsättningen, nödvändigt, till förekommande af arrendatorns lidande, mäste ske, det gjorda auktions-anbudet, 70 tunnor 15 1 kappar, minskades, i samma förhållande, som afdrag blifvit gjordt från det i arrende-kontraktet antagna öppna åker-jords-beloppet, biet alltså hela den spanmåls-arrendesumma, sorn för berörde nittionio tunnland 30 kappland borde utgöras, etthundratjugu tunnor 8 i kappar; att vid sådant förhållande och emedan ytterligare afdrag från öppna åkern måste beräknas för deu säteriet Boda,
Efter hvad de utaf guvernören insända förteckningar och hesigtnings-instrumrnt utvisade, bestodo ifrågavarande allmänna byggnader år 1846 hufvudsakligen af boställen för guvernören, placemajoren, justitiarien och lutherska pastorn, tullhuset, ett vakthus och tre batterier; varande, sedan hofvudbjggnaden af guvernörsboställel blifvit år i83y genom en orkan i grund förstörd, alla återstående byggnaderne, med undantag af batterierne, hvarå ej uppgifvits något värde, upptagne till ett sammanräknadt belopp af 2,375 Spanska daler. Enligt tillika insändt förslag, skulle kostnaden för ombyggnaden guvernörsboställets tomt uppgå till 8,812 Spanska daler 5o cents, för uppförande af vakthus å två af batterierna till 644 Sp. d:r 3o cents, för reparationer af de öfriga åbyggnaderna oel» en del tomters afrödjande (då pastorsbostället blifvit föreslaget till försäljning) till 1,074 Sp» <d:r 33 cents och för en landningsbrygga till 298, Sp. d:r eller tills-airs JSih. till R. St. Da islåndsättande af kronans byggnader oeh tillhörigheter å nämnde koloni icke syntes höra eller kunna längre uppskjutas helst kostnaden ökades, om genom, ytterligare uppskof, samma byggnader så förfölle, att de ej mera kunde repareras; dä guvernören alltsedan boställets förstöring år ,i83y ej haft några sammanhängande boningslägenheter, utan måst herbergera sig i rum, hörande
M. under den 6 November 1845 i nåder anbefallt Förvaltningen af sjöärendena samt Kammar-kollegium att låta höra samtlige rotehållarne vid förenämnda båtsmanskompanier, huruvida de alla instämde uti ofvanberörda önskan, och i händelse af bifall till densamma, vore villiga åtaga sig att, i likhet med hvad som bestodes rotebåtsman i allmänhet, förse sina båtsmän med nöjaktigt underhåll i matsäcken eller i kontant till samlingsplatsen, äfvensom gifva dem skjuts dit för deras tross. Yid de sammanträden, som i anledning deraf med rotehållarne egt rum, hade alla närvarande rotehållare instämt i den underdåniga ansökan om befrielse från månadskostens utgörande, på det sätt och med de villkor, som i E. K. M:s nådiga proposition omförmälas; och hade E. K. M., i öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af sjö-ärendena och Kammar-kollegium, uti infordradt underd. utlåtande, yttrat, i nåder funnit billigt, att båtsmans-rotehållarne i Bohus län frikallades från skyldigheten att gifva eu månads utrednings-kos t till de båtsmän, som hädanefter antoges vid länets begge roterings-kompanier, med förpligtelse likväl att: vid uppfordring gifva dem samma rätt, som åtnjötes af roterings-båtsmän i allmänhet, nemligen nöjaktigt underhåll i matsäcken eller i kontant till samlingsplasten, äfvensom att lemna skjuts för deras tross dit, samt med iakttagande dervid, att de båtsmän, hvilka vore i tjenst, när förändringen vidtoge, bibehölles vid den rättighet till en månads vägkost vid uppfordringar, som bålsmanskontraktet dem tillerkände; äfvensom, vidkommande frågan om utsättande af bestämdt pris på den matsäcks-kost, som efter förändringen borde båtsmannen tilldelas, E. K.