Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 22 November"7Z Igenom Hof-Rakkens och Lollegiernes uphäfwande hade der nuwarande Embelsoch Tjenstemän sedermera i Landsorrernc knnnar söka deras tillflygt undan Hufwud - Skadens gränslösa dyrhet, och pä andra ställen i Riket möjliaen leswa af deras nn in» nehafwande ringa löner, säsom Pensioner, äfwc» om de blifwit ffattlagde, samt en del af Rikets ungdom da icke blifwit hilläckad i fördarfwct, utan i stället mäst »inlägga sig om andre och lönande yrken, till hwilka mindre studier och omkostnader erfordras. Denna utwäg hade i alla fall warit mera Christell än att offra desie olyckelige Embetö-och Tjensteman äswenssm i Hedentima, Uti allman Rikönöd, man i hopp att blidka Gndarne, ibland offrade men» niffor; man har wäl sedermera under Christendomen i Swerige exempel att Statens Tjenare befäldes lills widare tjena utan Lön emot Kronofordran, delta war också en stags offring, men som tilldrog sig under Despotismens Jernspira. Grefwe körner, trävik Loran, begärde detta Diktamen pä bordel; och blef det för öfrigt Författaren tillåtit att sitt anförande med de öfrige Ständen fä kommunicera. Uplästes följande ifrän Siais - Utffotter inkommit. Wördsamt Memorial! Enligt 5Z Z. i Regerings«Formen åligger det StatS-Utffotler, att utreda och för Riksens Högloft. Gran - H74 Den 22 November, Ständer upgifwa Stats - WerketS tillstånd, sörwaltning och behof. Och för alt kunna detta Åliggande vk ett sädant fält fullgöra, att den möjeligaste fullständighet mätte winnås, har der warit nödigt, aik förut
Prat, Utdr, (t. 19, Decemb ISIS, hingar vid dess yttrande uti frågan om utdelning af Ridderskapets oell Adelns Protocoll vid 1817 ‘ I och i8i8 arens Riksdag - S. D. e, m, Föredrogs och godkändas att hvila till nästa Riksdag ConstitutionsUtskottets Mernori. *1, M:p 87’ innefattande fullständiga' redactiohsförslag till de Giundlags-ändringar och tillägg, hvil. lea blifvit af Särskilda Utskottets Retänkande om en ny Styrelse-Verkens reglering föranledda,: S, D. e. m. Vid föredragning bifölls Särskildta Utskottets Betänkande, angående aflemnan - det af de genom dess försorg tryckta skrifter. Från JF&llofl. Borgare-Ståndet. S, D. Upplästes Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den 18 dennes» med bi - Trot. Ut dr. d. iq Decemb, 1S33 fall till Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande’ N:u 637, öfver anmärkningar vid Betäpkandet N:o 572, 1 frågan om undersökning af, de Civila Eäro-Verkens närvaiande beskaffenhet; I hvilket Be. slut de öfr:ge 'Biles Stånden blifvit inbjudne, att sig förena. Men BorgareStåndet, som förut bifallit det förut afgifna Betänkandet och lågt det; sednare till Handlingarne, fann sig icke kunna inbjuda»*’ gen antaga. S. D. Pppläsles och biföllos: 3:0 Särskilda Utskottets, Betänkande, N:o 6, om aflemnande af de genom dess försorg tryckta skrifter: 2:o Expeditions Utskottets Memorial af denne dag, ,med hemställan om öfverlemnande till Kongl. Majrts kännedom af de föreskrifter Ständerne meddelatFullmäktige i Riksgälds-Contoiret, genom g:de Artikeln i den för dem utfärdade Instruction. Trot.
Det hade, vid sådant förhållande, varit möjligt, att Ekon.-Utsk:t, vid behandlingen af sistnämnde förslag, — Utsk:t hade dervid varit vid sin fulla rätt, — icke rådfört sig med Lag-Utsk:t, samt att Ekon.- Utsk:t inkommit till R. St:r med Betänk, i frågan och dervid varit i den lyckligaste okunnighet derom, att ett annat förslag uti alldeles lika syftning här blifvit väckt och remitteradt till LagUtsk:t. Ett så beskafladt sätt att tillvägagå vid frågors behandling kan omöjligen vara det rätta. Man säger att förändring i hvarje stadgande, som finnes intaget i 1734 års lag, måste behandlas af Lag-Utsk:t. Då handels-balken innehåller en mängd ärenden, som icke allenast tillhöra civilutan äfven ekonomisk lagstiftning, så skulle visserligen en klassificering af ärendena i denna lag-balk varit ganska önsklig. Man kan uttala sin ledsnad deröfver att skillnaden emellan dessa ärenden icke bättre och alltid blifvit iakttagen; men om man också omfattar den åsigten, så hade dock i detta läll den utväg återstått för Ekon.-Utsk:t, att, sedan detta Stånd debatterat och afgjort frågan om utvidgad näringsfrihet, så och om en följd deraf kunnat blifva att företaga någon ändring i lag-boken, hade Ekon.-Utsk:t kunnat begära ett sammanträde med Lag-Utsk:t ang:de den i sammanhang härmod nödiga förändring af åtskilliga lagparagrafer. Nu är ett Den 13 December. 489 faktum, att Lag-Utsk:t redan är så sysselsatt, att det knappt med det mest ansträngda arbete kan medhinna fullgörandet af sina skyldigheter. Att dertill skulle komma ärenden, som äro fullkomligt främmande för Utsk:ts öfriga verksamhet, ansåg Utsk:t icke vara lämpligt. Jag har nu redogjort för Utsk:ts åsigt i frågan; men då ett annat Itiks-Stånd redan förut beslutat att denna motion skall tillhöra Utsk:t, får Utsk;t, för den händelse, att R. o. Ad. skulle stanna i samma beslut, underkasta sig de föreskrifter, Ståndet sålunda uti berörde hänseende behagar meddela.
är det rätt oell ädelt af lagstiftningen att misstänka hvarje innehafvare af en bränvins-redskap, af några kärl, hvarmed en till förbrukning lofgifven vara kan, och, under vissa vilkor, må tillverkas, för ett olofligt begagnande deraf? På samma skäl kunde man ålägga innehafvare af knif och af andra lifsfarliga vapen att göra dem obrukbara, vid andra tillfällen, än då de begagnas för lofgifna ändamål. Derhän har del emellertid ännu icke kommit och lärer ej eller komma. För missbruk af vapnet, för dess olofliga begagnande, må man straffas; men derför, att man eger ett vapen, må maij ej misstänkas för afsigten alt begagna det på ett brottsligt sätt. Likaså synes förhållandet vara med den, som innehafver kärl, hvarmed bränvin kan tillverkas. Sker sådant olofligt, bryter han emot lag; men för kärlens innehafvande må han ej misstänkas för något uppsåt att blifva lagbrytare. Det ligger något förhatligt i denna lagstiftning; och den har ej eller visat sig serdeles båtande i sina följder. Mången laglydig och redligt sinnad man har fallit olfer för den misstänksamma lagstiftningen; och de synhara fördelarne deraf hafva blott kunnat spåras i snikna åklagares plånböcker. Det är ej eller obekant, hurusom domare i allmänhet med en djup ovilja funnit sig nödsakade att tillämpa påföljd för underlåten försegling; och en sådan tillämpning hade ej eller kunnat verka välgörande hos folket, hvilket i hvarje lag vill se ett uttryck af rättvisa, något som, efter vårt omdöme, svårligen står alt förena med den lag, som gör underlåtenhet af försegling till ett brott. Men vinnes då ändamålet med denna log? ja, så vidt den hindrar brännvinsbränning med den förseglade redskapen. Men bränvin kan tilläfventyrs tillverkas med andra kärl och dermed gäckas hela lagstiftningen. Man kan visserligen härvid invända, att i sednare fallet får den olofliga brännaren plikta för sitt olagliga företag, och att dermed förekommas dylika; men om sådant hjelper i detta fall, hvarföre skulle del ej hjelpa i det andra? Förenade
Vädjar vederparten ej, håfve han dock i detta fall rätt till återvinning, och åligge det derföre den, som sålunda dom vunnit, att kungöra den, sedan tid till vad förbi är, sin vederpart eller söka utmätning derå så tidigt, att vederparten kan låta saken instämma till nästa Ting å landet, och i stad inom en månad, att återvinning söka, hvarom underrättelse skall i domen införas. Gör han det ej, som vunnit; njute den, som tappat, samma tid, sedan han tillsagd varder. Pröfvas det, att han för fattigdom ej orkar fullgöra domen, inom den tid, som sagd är; håfve ändå makt att söka återvinning. Är det, som dömdt är, sådant, att återvinning varder onyttig, der domen fullgöras skulle; då gånge den ej till fullbordan. Försummar den, som tappat, den tid nu föresatt är; håfve sedan ingen talan till återvinning. Stockholm den 15 Februari 1866. Bih. till B. St. Reserv a t ion er: af Herr Munck af Rosenschöld: “Lika med Utskottets pluralitet anser jag af stadgandena i vår nu gällande lag icke följa, att då domaren meddelar uppskof i ett mål för en i behörig ordning stämd men uteblifven svarandes hörande, kärr.nden skall vara pligtig att beslutet härom svaranden delgifva. Då likväl lagen i detta hänseende olika tillämpas, finner jag Justitie-ombudsmannens framställning i ämnet väl förtjent af uppmärksamhet och tror, att Utskottet bort tillstyrka Rikets Ständer antagande af en lagförklaring i ofvanangifna syftning. Det förslag Utskottet framlagt innefattar visserligen ett stadgande härom, men derjemte mycket mera, som dels icke utgjort föremål för Justitie-ombudsmannens framställning, dels förtager all verkan af berörda stadgande. Utskottet ådagalägger en särdeles förkärlek för s. k. tredskodomar och har i sitt förslag till 3 § af 12 Kap. Rättegångs-Balken infört stadganden, som måste anses innefatta en uppmaning till domaren att oftare än nu sker, meddela sådana. Få med lagskipningen närmare bekante torde dock häri med Utskottet instämma.
En af ledamöterna, General-adjutanten Toll ansåg, att all Landshöfdingarnes befattning med skogarne borde inskränkas till en blott kontrollerande uppsigt öfver jägeri-statens nit och redlighet, hvaremot skogsförvaltningen lör hela riket borde sättas under en enda persons ansvar och styrelse samt för detta ändamål Riks-jägmästare-embetet ånyo införas. Den under dess ordres ställda jägeri-staten borde sältas på krigsfot. Ordföranden Grefve Bjelke var deremot af den mening, att skogsvården, såsom en del af landthusbållningen, bäst skulle befrämjas, om den till viss grad gjordes till en kommunal-angelägenbet och anförtroddes åt en i hvarje provins inrättad kommission, bestående af en Öfverjägmästare med fyra bisittare. T olls projekt, enligt hvilket skogshushållningen betraktades såsom bihang till jagten, vann Gustaf lilis bifall. Men af saken blef ingenting, förmodligen af brist på medel. Den 26 Januari 1787 afgaf emellertid kommissionen förslag till ny skogsordning; och detta förslag har hufvudsakligen legat till grund för de nästföljande skogsordningarnc al år 1793 och 1805, hvilkas stadganden till en stor del derifrån härflulit, med undantag af dem, som blefvo en följd af 1789 års förordning. Det är kändt, att, genom sistberörde förordning, skattehemmansegare tillerkändes lika orubblig och lika lii dispositionsrätt öfver skattehemman med allt, hvad dertill hörer, som frälseman öfver frälsehemman, med undantag af de för kronans behof fjenliga ek-, bokoch masteträd; och, ehuru denna frihet i så måtto inskränktes, genom 18 § af skogsordningen, att Koungens Befallningshafvande och Kronobetjeningen ålades hålla hand deröfver, alt friheten icke missbrukades till lara för hemmanets bestånd och lörmåga att skatten utgöra, har likväl detta stadgande småningom råkat alldeles i glömska. Till följd af de åsigter, som småningom blefvo rådande, började också kronan eftergifva de anspråk, hon pjort gällande i afseende på allmänningar. Så blef i 1793 års skogsordning
Aurelia, draperad i skimrande silfverskir, satt sakta gungande i ett vidt rörligt rosenmoln, hennes upplösta hår nedföll i lediga lockar, och böljade fritt kring axlar och hals; på dess skuldra satt en hvit dulva, hvilken med begärlighet hackade på de rosenknoppar, som, hopflätade till en krans, kringflöt hennes hvita panna. Bakom henne, till hälften dolda i molnen, stod o tvenne små vingade genier, hvilka hvardera med ena handen öfver henne upphöllo en med gyllene liljor fullströdd slöja, och med den andra öfver henne utströdde friska blomster; framför hennes fötter lekte ännu en helt liten genie, hvilken då och då till henne uppräckte en och ann af de nedfallande blommorne; detta varade några minuter, då med blixtens hastighet öfver hela molnet ett silfverstjernigt purpurrödt draperie uppflög, hvaruppå den i guld virkade Grefliga kronan med gamla Grefvinnans prydliga namnschiffer strålande brann i de skönaste eldfärger. Med innerligt välbehag fängslades ögat vid denna barnsliga tafla, hvilken helt och hållet syntes egnad den älskade gamla; men, snart rullade skyn, och undandolde den fullkomligt för åskådarns blickar. Jag kastade, ifrån det hörn af rummet der jag stod, en blick på gamla Grefvinnan, hvilken emot Grefvens skuldra nedlutat sitt åldriga hufvud; då och då borttorkade hon oförmärkt en i ögat frambrytande tår; hennes hand hvilade öfverlåtande i den unga närstående Grefvinnans, hvilken under föreställningen omfattat densamma. En oafbruten tystnad rådde i hela rummet, hvilken ännu mera bidrog att öka högtidligheten.
På grund häraf anser jag Ridderskapet och Adeln göra bäst, att blifva qvar vid den generella bestämmelsen, som Ridderskapet och Adeln förra gången antog, och tror det vara orätt att reglementera i frågan. Herr von Hartmansdorff: Grefve Gyldenstolpe har gifvit vinkar derhän, som 188 Den 16 Mars e. m. om jag förra gången velat, genom de då fattade besluten, tillintetgöra Ridderskapets och Adelns afsigt, eftersom jag från början motsatt mig Stipendiernas inrättande. Jag får deremot blott erinra, att mitt förslag åsyftade detsamma, som Herr Lefrén sista gången yrkade, nemligen att Ridderskapet och Adeln måtte, såsom vilkor för Stipendiers erhållande, stadga, att, med undantag af främmande språk, fordrades enahanda kunskaper, som, enligt 1111 gällande eller blifvande Skolordningar, böra ådagaläggas i Student-examen. Men då min mening bestreds, och Herr Bråkenhjelms förslag att Comitéens ännu icke af Kongl. Maj: t gillade förslag borde antagas, såsom bättre än nuvarande Skolordnings stadgande, instämde jag med Herr Bråkenhjelm. Jag anser likväl det beslut, sorn fattades, mindre godt än det jag föreslog; ty om Ridderskapet och Adeln vidtagit det sednare, så hade det icke behöft göras om efter hvarje förändring, som Skolordningen undergår. Skillnaden emellan de fordringar jag föreslagit, och dem Grefve Gyldenstolpe åberopat ur Comitéens Betänkande, är att de förra angå den egentliga Student-examen, och de sednare utgöra vilkor för tillåtelsen att såsom cautions-student vistas vid Universitetet. Hvad beträffar de specialiteter hvari Utskottet afvikit från Comitéens förslag, så hemställer jag, om icke Natural-historien är viktigare för Näringsidkare i allmänhet, än Den iG Mars e. m. 189 Physiken och Chemien, då den första afhandlar kunskapen om vexter och djur, hvilken är för mängden af Näringsidkare vida mera användbar, och för ungdomen fattligare, än physiska och chemiska lagar. Jag får förnya min tillförene gjorda anhållan.
Edvard; och hefanus hafva blifvit dertill utsedde: N:o 2,195 Hr Edelstam, Carl Fabian; » 2,063 Hr Nordenfalk, Carl Olof Christian Johan. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Alim. Besv.- o. Ekon.Utslct efter N:o 2,090 Hr Adelborg, Anders Otto; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,113 Hr Treffenberg, fullm. Hr von Scheele, Frans Adolf. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af tvä ledamöter i Riddarh. Utskit efter N:., 1,481 Hr König, fullm. Gr. Taube, Henning Edvard, och N:o 1.8 48 Hr Virgin, Carl Philip; och befanns dertill hafva blifvit utsedde: N:o 136 Hr Krusbjörn fullm. Hr Stråle, Nils Gustaf; » 1,011 Hr Lagercrantz, Adolf Jacob. Fortsattes pröfningen af BankoUtsk:ts Betänk. N:o 25, med -förslag till reglering af Bankens laueoch kreditiv-rörelse samt om användande af uplupen odisponerad bankovinst. 43:dje punkten. Hr Lilliehöök, Bertil: I första mom. af de föreskrifter, som skulle intagas i reglementet, har BankoUtskft, på grund af motiveringen pag. 49, föreslagit den väsendtliga förändring i grunderna för utlåning med omsättningsrätt, alt hädanefter såsom säkerhet för lån skulle antagas inteckningar i fast egendom, samt att sådana låueansökuingar företrädesvis skulle beviljas. Pag. 50—51 innehfdla en redogörelse för bankoful!m:ges yttrande i denna fråga, och R. o. Ad. torde deraf finna med hvilka svårigheter en utlåning på dylik grund vore förenad.
Af hvad Kongl» Majit sålunda i Nåder förordnat, vill det väl vid en hastigare öfversigt synas, som alla uppkommande Öfverskott borde Redogörarne godtgö» ras; men enär dermed blifvit fästad! det villkor, att samma Öfverskott böra af Vederbrand O:co~ nomiceAdministration godkännas och fastställas; ty följer ock deraf, att Öfverskotten skola till sina. egenskaper undersökas, och endast de till ersättning medgifvas, som möjligen kunna anses vara ersättningsgillde. Revisorerne anse , att ÖfverBihang till Riks-St. jProt. 1817 ceh Igl8. 2:dra Sdml. Nlr 13, 14, Riks. St. Revisorers Berättelser. skotter å Magazins-uppbörd i allmänhet kunna härflyta af Fyra särskildta orsaker. Först i den händelse, att reqvisition göres | en Vara, som ej finnes i ett Magazin, och en annan deremot svarande artikel utlemnas, men Reqvisitionens belopp likväl i Räkenskapen afföres, såsom till exempel: om ett gifvet behof af 100 Lissp. Rågmjöl från ett Magazin utreqvireras, men Mjöl der ej finnes, utan Råg i det ställe aflemnas, och Reqvirenten icke dess mindre qvitterar Rågmjöl, och Uppbördsman nen detsamma i Räkenskapen affär; mäste naturligtvis Rågmjölet uppkomma såsom Öfverskott, reen brist deremot blifva å Rågen. Denna casus gäller dock egentligen vid de så kallade FältMagazinen , der ett slikt utbyte af Proviant-persedlar understundom inträffar, såsom äfven medgifvet i 1774 års FältförvaltningsReglernente. Dernäst kunna Öfverskott äfvenledes inträffa, i den händelse Redogörarens bestådda afskrifning icke utgjort en verkelig afgång å Persedeln, utan att besparing derå inträffat, och att utlefverering deraf till Kronans behof verkställts.
Förslaget godkändes, och memorialet blef till handlingarne lagdt. N'.o 3i5, med förslag till reglementariska stadganden, angående Riksgälds-Contorets inkomster och tillgångar, samt deras uppbördsoch redovisningssätt, jemte bilagan: berörde förslag: Förslaget godkändes, och memorialet lades till handlingarne; N-.o 3iy, med förslag tili reglementariska stadganden, angående de på Riksgäids-Contoret anvisade creditiv: varande förslaget bilagdt. Förslaget godkändes, och memorialet lades till handlingarne-, N:o 3/8, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om afyttrande till Stockholms stad af den Staten tillhöriga, så kallade fatebursegendomen å Riddareholmen: utlåLandet bifölls med de af Herrar Vallej och Norin, i afgilna reservationer, gjorda tillägg; 2V:o 3ig, angående arfvoden för Piiksdagskostnadernas utbetalning, samt utlemnandet af skrifmaterialier, med liera elfecter för Riks-Ståndens och Utskottens behof: bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Constitutions-TJtskottets utlåtande N:o 47, med anledning af 2:ne Stånds beslut, i afseende på utlåtandet N:o 36: Med läggande af utlåtandet till handlingarne, föreläde Ståndet Ut_ 950 Prot.-Utdrag, den ig Maj 1845. skottet att, till nästa Onsdag den 21 dennes, lill Stånden med infordrade voteringspropositioner i förevarande ämne inkomma. S. D. Föredrogos ånyo Expeditions-Utskottets memorial: N:o 13, angående rättighet för Expeditions-Ulskottets Canzlipersonal och vaktbetjening att uppbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut: Bifölls; och N:o 14, angående förhöjdt arfvode åt föreståndaren för Tryckeriafdelningen af Utskottets Canzli:
F. stadgar, att, så framt icke alla 4 Ståndeu äro ense i nål gon bevilln:s-fråga, skall derom i Förstärkt SlatsUtsk. röstas, så är det BondeSus ovilkorliga rättighet att få sin mening, ang:de minulerings-afgiftens fortfarande, dragen till Förstärkta StatsUtsk:s afgörande, och således hade Serskildta LItsk. bordt upstålla en serskild voler:sprop. om denna fråga, innehållande, i ja-propos., Utsk:s af de 3:ne Stånden gillade förslag, att en sådan afgift icke skall ega rum, samt, i contrapropos. , BondeSt:s beslut, att denna afgift skall fortfarande utgå. Det är då gifvet, alt om nej-propos. vid omröstningen segrade, minuterings-afgiften, som är en afgift af bevillningsnatur, komme att fortfara vid sidan af den utaf 3 Stånd beslutade kommunal-afgiften. Deremot går det alldeles icke an att ställa en bevillnings-afgift i motsats lill en kommunal-afgift, ty derigenom skulle kunna hända, alt om BondeSt:s mening vid omröstningen blefve den segrande, en af 4' 52 Den 28 Ok lober f. m. 3:ne Stånd redan antagen komraunal-afgift icke skulle komma att ega rum. Nu säger likväl Riksd.Ordmns 75:te §, alt i alla frågor, hvarom icke är serskildt stadgadt, gälle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds beslut, och då ingentings serskildt finnes i afseende, å kommunal-afgifter i Grundlagen stadgadt, måste det allmänna stadgandet i nyssnämnde § derå tillämpas. Följaktligen oell då 3:ne Stånd redan beslutat, att en kommunal-afgift skall utgöras af dem, som erhålla rättighet alt utminutera och ulskänka bränvin, kan om denna sak icke .vidare tvistas, utan numera är det blott fråga om det belopp, hvarmed denna kommunal-afgift skall utgå, i hvilket hänseende BorgareSt. stannat i olika beslut med R. o. Ad. och PresleSt.
Så glad han var åt mina framsteg! M e n ändå uppmuntrade han mig alltid att blifva huslig. » » Jojo men, » sade tanten småleende. » Nej, nu missförstår du mig, tant. Han tänkte visst aldrig på att jag skulle blifva hans hustru, förrän — » » Förrän? » » Förrän han fick professuren där nere o c h skulle flytta så långt bort. När han talade o m detta h e m m a h o s oss o c h alla voro glada öfver hans framgång, brast jag i tårar. När han såg, att jag höll så mycket af h o n o m, då var det han först talade vid mina föräldrar o c h — &gt; » Och de vid d i g? » » Jag blef så gränslöst öfverraskad. » Doktorinnan teg. » Att han, som står så m y c k e t öfver mig i allt, han, s o m är så g o d, så ädel, ville begära mig till sin hustru — tant förstår nog, att jag först ej kunde fatta det. M e n sedan blef det klart för mig, min stora lycka. Det är ju ett sådant stöd för oss alla. » » H a n hade således ingen rival att b e k ä m p a? » j Nej, alls ingen. Det har nog varit roligt ibland med brödernas kamrater, o c h m a n har brytt mig både för dem o c h för några af grannarna, m e n detta har aldrig varit något allvar med. Och hvad äro de emot Gustaf! » H o n höll u p p litet, därpå fortsatte h o n: » Jag hade förut en plan, s o m mycket sysselsatte mina tankar, jag h o p p a d e s att få b o inne i Stockholm o c h taga sånglektioner. Tant vet, huru jag älskar musik, o c h de ha j u tyckt o m min röst, jag sjunger så gärna, o c h Gustaf hade lofvat att bekosta det. M e n nu förföll naturligtvis alltsammans. » » Du har icke alls varit inne i vinter o c h hört någon musik, tror jag? » &gt;Nej, hur skulle jag kunnat tänka på det. Jag vill så gärna bli en. förståndig matmoder. » H o n såg därvid helt förnumstig ut.