Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att tala om den stora svårigheten att med så ringa befäl åstadkomma hvad i exercis-väg fordras, återstår dock det omöjliga att, oaktadt alla ansträngningar, åstadkomma hvad som är af den största vigt inom kompaniet, nemligen ordning i det ekonomiska, det disciplinära och i expeditions-väsendet. Jag säger att detta är af den största vigt, isynnerhet för beväring, som inkommer till största delen utan något begrepp om hvad ordning och disciplin vill säga och hvars uppfostran i den vägen bör kunna anses lika vigtig som hvad som kan läras i exercis-väg på den korta tiden och som ej kan åstadkommas utan tillräckligt och godt befäl. Bristen på befäl låter märkligast känna sig under exercerandet af 2:dra klassens beväring, då ungefär hälften af styrkan, efter några dagars exercis, insattes i stambataljon under exercistimmarne och medföljer på fältmarcher och den öfriga hälften kommenderas till vaktgöring i staden, med medföljande befäl af vanligast 1 officer, 1 under-officer och 6 korporaler eller vice korporaler per kompani. Kompani-chefen Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862. 223 står dä ensam med 1 å 2 korporaler för återstående 60 man, och under tiden skall dock fortgå för hela styrkan det ekonomiska bestyret af proviantering och allt hvad till beklädnaden hörer m. m. Då under vanliga rörhållanden 1 fahnjunkare är upptagen af endast och allenast sådana ekonomiska bestyr jemte expeditionen och nu en sådan ej finnes samt den ende befintlige under-officeraren är bortkommenderad, kan naturligtvis ej den ordning och kontroll åstadkommas som erfordras, Amra/ följer att kompani-chefen, sorn är ansvarig för all uppbörd, får af egen kassa ersätta de brister, som under sådana förhållanden ovilkorligen uppkomma.
ROrdn., inom 8 dagar till Rikets Ständer återlemna motionen, lör alt till sitt hufvudföremål af annat Utskott utredas och först derefter, sedan den frågan blifvit afgjord, uppå ny remiss företaga bevillningsfrågan eller accisafgiften å bränvin. Denna senast nämnde åtgärd skulle dock varit en obehötlig vidlyftighet i motionens behandling, den Rikets Ständer måhända icke funnit för godt alt gilla. På sätt motionen nu inom Utskottet blifvit afgjord, har den behandlats enkel och uteslutande såsom en bevillriingsfråga rörande accis, på lika sätt som Curhus-afgiften med flere andre, hvarom 6o §. R. F. förmäler. Jag kan visserligen icke bestrida, då i motionen, lill föremålets vinnande, föreslås en accis-afgift, att denna del af motionen är en bevillningsfråga, enligt så väl andan som ordalydelsen af 6o § R. F., men då måste äfven frågan ovilkorligen afgöras på sätt Reg. Form. 71 §. förmår, och kan således icke förfalla, i fall något Riks-Stånd åtager sig accis-afgiften, utan efter fattadt belut derom genom votering uti förstärkt Slats-Utskolt. I det nu angifvande Betänkandet, om Utskottet icke velat, som dock torde varit.det rälta, förändra sitt förra utlåtande och afgifva en fullständig utredning om motionen, hade det ålegat Utskottet, i stället att foris 1»1 a motionen förfallen, att tilleller afstyrka accisfrågan eller den enda del af motionen, som Utskottet behandlat. På Rikets Ständers beslut öfver det 1111 ingående Betänkandet, så väl öfver förslaget till byggnader för Statens behof i Hufvudstaden, (hvilken fråga möjligen först efter förutgående utredning i annat UtskoLt afgöres, under hvilken lid accisfrågan hvil u) som öfver den för byggnadernes bekostande föreslagne accis-afgiften å bränvin, ankommer huru denna senare del skall afgöras. Förkastas ändamålet, förfaller medlet, eller frågan om accisafgiften.
Ligger ej den tanken närmare, att nu just förefinnes missnöje hos de öfriga Stånden med anledning af R. o. Adis sjelfskrifvenhet? R. o. Ad. har sjelf en gång afsagt sig den rätt, som sjelfskrifvenheten medför och likväl när det kommer till tillämpning i en så liten fråga som denna, då håller man fast dervid. Till följo af den erfarenhet vi hem tal från en mängd komitéer i landsorten, från Hushållningssällskaper, från Rankdirektioner o. s. v. känna vi troligen litet hvar, att aldrig sådana stridigheter om Ordfide-befattningen, som man här talar om, derstädes upstått. Ej heller hafva vi sett, att man vid sådana val äflats om att få Ordfide af ena eller andra Ståndet. Jag tror att R. o. Ad. vid alla sådana val blifvit företrädesvis ihågkommen, och om R. o. Ad, hvilket jag med nöje tillstår vara min öfvertygelse, äger något företräde framför de öfriga Stånden, så tycker jag också, att R. o. Ad. med aldra största lugn kan gå inpå denna koncession, och vara öfvertygad om att R. o. Ad. visserligen icke kan komma att förlora derpå. Högre är det anseende som fås genom -en Ordfideplats, till hvilken man väljes, än det som fås genom en Ordfideplats, som man erhållit genom sin börd. Om man rådfrågar representationsrätten i andra länder, så tror jag icke att man skall påträffa något land, der en dylik sjelfskrifven rätt til! Ordf:de-befattningen är införd eller finnes qvar. Denna lilla qvarlefva af R. o. Adis praerogativer inom CJtskm som vi äga sedan äldre tider, då R. o. Ad. utgjorde största delen af Ulskis ledamöter och i allmänhet bestämde ärendenas gång, anser jag icke göra R. o. Ad. något gagn, och för de öfriga Stånden kan den icke vara annat än till förargelse. Hvad åter beträffar den förmån, som R. o. Ad. sjelfva skulle hafva deraf, så kan jag icke finna, hvari den ligger.
Äfven brottslingen har rättigheter, hvilka hvarken kunna eiler böra honom betagas, och ibland dessa är den hufvudsakligaste, att, enär han anklagas, blifva hörd och äga tillfälle ej allenast att sig förklara utan ock bemärka sättet, som vid Vittnes-förhöret jagttages, nemligen: att vittnen hvarken trugas, tubbas eller lockas till den utsago de afgifva , och att denna varder i Protocollet rigtigt intagen. — En sadan Brottslings rätt njuter han icke, då Ransakuingen anställes i hans frånvaro; och detta undersöknings sätt kan dessutom leda till hvarjehanda äfventyrliga följder ; hvarföre stadgande om en allmän förändring uti den nu gällande Rättegångs-Ordning, när fråga är om Tjufvar, synbart bör förkastas. Men att vid serskildte omständigheter Domaren må ifrån denna ordning afvika, derom behöfves ej annan Lag-förklaring än de Stadganden, som till efterrättelse redan blifvit utfärdade. Jag anhåller alltså att Lag-Utskottets Betänkande måtte, i stöd af de deremot gjorde Anmärkningar, blifva ogilladt, och att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derom göra Proposition. Friherre Wrangel, Henning■ Jag anhåller blott att få uppgifva en anledning till de många stölder, hvilka nu mera än förr inträffa;, Den i April. 4f härledande sig enligt min tanka från dess höga skatter, hvilka alltsedan 1812 ägt rum och varit så betungande, att åtskilige Åboer, måst gå ifrån sina Hemman. Herr Cederskjöld, Pehr GustafSedan Grefve Hamilton fullständigt utvecklat både mina och flera andra Ledamöters tankar, kan det visserligen synas öfverflödigt att vidare yttra sig i detta ämne, men som jag redan sknfteligen författat mina tanker, anhåller jag att endast såsom ett tillägg till hvad Grefve Hamilton anfört, få uppläsa följande: Människorna äro alltid och allestädes af Naturen ungefär likartade, och serskilta Nationers olikhet, åtminstone i afseende på sedligheten, beror hufvudsakeligen på skiljaktigheten i Lagarne.
Wid detta sammanträde hafwa icke allenast 447 fränwarande delägare i Fonden, antingen genom ingifne ffrifteliga anföranden, eller genom befullmägtigade ombud, af anförde stal yttrat den önskan, att Kongl. Majtt sednast utfärdade Nådiga Författningar, rörande uiläningar af Werkets medel till Private Delägare i Fonden, malle utan rubbning eller förändring fa fortfara, samt att alle i RiksgäldsContoiret insatte medel mätte derifrän urragas; och all relation med detta Werk derefter upphöra, utan ock af Zk närwarande delägare pluraliteten i samma yrkande sig förenat. Direction har ock för sin del ansett för Werkets Credit och framtida bestånd förmånligast akt de Författningar Kongl. Majit i Nä» der för denna inrättning mfardad blifwa oförändrad! beståndande, samt af det stäk att Werkets delägare som stelfwe, genom egne friwillige afgifter, tillstjmit de medel, som utgöra Brandförsäkrings-Fonden, med fä stor pluralitet astar, att densamma mätte frän Riksgälds-Contoiret uttagas samt all relation med detta Werk upphöra, äfwen deruti instämt. I sammanhang med hwad salunda i hufwudsaken blifwit tillgjort, hafwa delägarne i Allmänna Brand-försäkrings-Fonden wid ett den 27 sistl. Jayuarii ytterligare haft sammanträde ^gemensamt med Dierctionen funnit nödwändighelenj ochj yttrat den ian - Dcn 26 Zebruarii. 1349 kanka hwilken härmedelst lill Eders Kongl. Maj.t i underdånighet hemställes, att 100,000 R:d. Banco borde såsom en rörlig Fond till förefallande större Brandskadors betalande afsättas, och emot fyra procents ränta, efter gjordt anbud i Götheborgs
N:o 174. Motion N:o 191, angående förhöjd utförsel-tull å omoget virke. Bevill.- Utsk. Betänk. St. underdån. Skrifv. Bogeman, Carl Adoif, Motion N:o 261, angående inrättande af ett Öfver-konsistorium. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Bohustedt, Theodor Ludvig, Motion N:o 28, angående statsanslag till inrättande af undervisniags-anstalter lör qvinlig ungdom, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139, Mern. R. St. underdån. Skrifv. Bolmen och Wieslanda station å södra stambanan, angående Stats-anslag till anläggning af väg melian. Motion A:o 104. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. Bonde, Friherre Ruut, Motion N:o 146, angående förökning i anslaget till Kongl. Musikaliska Akademien. Stats-Utsk. Betänk. N:o 139, Mern. R. St. underdån. Skrifv. Brahe], Mauritz, Motion Arn 20, angående ordnandet af Rikets sjöförsvar. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 81, Mern. St. underdån. Skrifv. N:o 144. — —- Motion N:o 21, angående förhöjning i sockertullen. Bevill.—Utsk. Be tänk. N:o 8 och Mern. St. underdån. Skrifv. Bränvin, angående förhöjning af införseltullen å. Motion N:o 125. Bevill.-Utsk. Betänk. N:o 17 och Meni. N:o 22 och 23. R. St. underdån. Skrilv. N:o 148. angående beviljande af s. k. “drawback“ vid utförsel af. Motion N:o 162. Sammans. Statssamt Allm. Besv.-, och Ekon.-Utsk. Betänk.
Delta låter vackert och skulle vara svårt att vederlägga, om någonsin menniskovännen kunde förlika sig med den tanka, att den stora massan verkeligen vore dömd till ett lägre menskligt värde, än den lilla så kallade civiliserade minoriteten, Jag tror, att kronan af den humanistiska bildningen består uti en klar insigt och innerlig öfvertygelse"' om den sanning, att den höjd, på hvilken man vill känna sig öfver massan af menniskor upplyftad, alt denna höjd är inbillad; att man Den 23 Mars e. m. från denna inbillade höjd snarare nedstiger, för att lära känna, akta och älska dem, som sjelfve blott ej veta, huru nyttiga, huru dygdiga, huru ädla de äro; helldre än att ädelmodigt vilja göra dem delaklige af sin inbillade herrlighet; besannande sålunda Filosofens ord: Jag vet åtminstone, att jag intet vet. Jag tror, att menniskan icke läser utan lefver sig till sitt sanna värde, och detta låter sig göra lika väl i Kojan, som i Palatset. Då jag icke funnit något enda gällande skäl åberopadt emot Utskottets Memorial, och de skäl Utskottet anfört, icke blifvit vederlagde, tillstyrker jag bifall å berörde Memorial. Herr af Ekenstam, Israel: I anseende till tjenstegöromål frånvarande, då denna fråga af Utskottet behandlades, har jag ej förr än nu haft tillfälle att förena mig med de UtskottsLedamöter, som reserverat sig emot ifrågavarande Memorial. Jag anser mig derjemte saken skyldig att tillkännagifva, det Utskottets nu framställda tanka endast delades af 6 Ledamöter, och att de andra 6 voro af aldeles motsatt mening, ehuru icke alla voro tillstädes vid beslutets fattande. Skälen emot Utskottets Memorial uti Friherre Wredes reservation, anser jag så fullständiga, att dertill föga kan läggas; >9° Den 23 Mars e. m, men dä bruket är att omsäga de skäl, som förut blifvit anförde, anser jag mig äfven böra utveckla några.
Någon våda för att antaga, det icke mer än halfva beloppet af den beviljade kreditiv-summan skulle på en gång få uttagas, kan således icke existera. Det oaktadt var det med stor möda, som den dåvarande majoriteten inom Ulsk. lyckades genomdrifva förslaget, emedan en stor del af BankoUtskis ledamöter icke kunde föreställa sig saken så i stort, att de ansågo att, ehuru medel, när de ingå på ett ställe, kunna synas betungande, de likväl på ett annat hail blifva så fruktbärande, att hvarje summa, som tages upp på kreditiv, också kan gifva vinst på annat håll. Jag tillstyrker antagande af hvad Gr. Lagerbjelke föreslagit Hr af Geijerstam: Äfven jag tillstyrker, att R. o. Åd. måtte vidblifva sitt förra beslut, och vill särskildt fästa upmärksamheten derpå, att i det förra Betänk:s 2:dra morn., då det är fråga om att disponera reserv-fonden, som blifver bestämd först när Ständerna fattat beslut om Manufaktui Diskontens medel, heter det »att, vid beräkningen af FilialBankernes kreditiv må antagas, att under vanliga förhållanden, högst hälflen af totalsumman af de åt samtlige Filial-banker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyftade. » Sedan R. o. Ad. bifallit detta Betänk., har genom återremiss från de andra Stånden inom Utsk. en motsatt opinion bildat sig, sorn uteslutit detta mom. Om man vill tänka på beskaffenheten och egenskapen af kreditiver, så finner man att det är högst nödvändigt att hafva ett sådant stadgande. Det öfverensstämmer också med det, som förut är iakttaget, med afs. på kassa-kreditiver. Om man betraktar Filial-bankerne med afs. på det sätt, hvarpå de hittills blifvit skötta, kan med visshet antagas att under vanliga förhållanden icke mor än hälften af totalsumman på en gång lyftas. Det är äfven förutsatt, att Banken alltså skall ställa så till, att maximum af sedelstocken icke öfverskrides. Då nu en sådan försigtighet är vidtagen, kan jag icke förstå huru man fruktar att låta nyssnämnde mening qvarstå.
Vid föredragning hos Ridderskapet och Adeln af Utskottets af» styrkande utaf det för Carolinska Medi co-Chirurgiska Institutet begärda fyllnadsanslag 2,3oa R:dr 10 sk. 8 rist., har Herr von Hartmansdorff’sökt ådagalägga vigteu och nyttan af att denna Läroanstalt blifver fullt organiserad; hvarjemte, hos Presle-Ståmlet, Herr Ekström anhållit att, om bela anslaget icke kunde beviljas, åtminstone 800 R:dr deraf mätte anslås, såsom oumbärliga för malerielens underhåll, emedan det i annat fall blefve Lärarnes åliggande, att af sine inskränkta och ej lill fullt belopp utgående löner bekosta samlingarnes vidmagthållande samt inköpet af böcker. Som, efter hvad inför Utskottet blifvit uppgifvet, ifrågavarande anslag af 800 R:dr äro afsedde, icke lill förbättring i några löner, utan lill reparationer, anskaffaning och underhåll af malerialier, oundgängligen behöflige för Institutets fortgång och arbeten, anser Utskottet sig ega skälig anledning tillstyrka uppförandet å Medicn-Chirurgiska Institutets stat af ofvan» nämnde summa 800 R:dr, »4* Siats-Utskottets Utlåtande N:o 2/jf.. ;4:o Bonde-Ståndet liar återremitterat i4-de punkten om Öfver-Intenclents-Embetet, på grund af Riksdagsfullmagtigen Anders Danielssons anförande, deruti han bestridt all tillökning i anslaget, så vida icke ÖfverIntendents-Embetet, i enlighet med Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda underdåniga anhållan, öfvertager befattningen nied alla Kronans hus och byggnader. Utskottet, sorn icke finner skäl att vägra det för regleringens verkställande erforderlige penningelillskott af 36 R;dr 5 sk. 4 får der jemte upplysa, att frågan om öfverflyttning ifrån Kongl.
Maj:t blifvit äskadt, komma till verkställighet, får Utskottet tillstyrka: 25:o att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts nådiga förslag, måtte, för bortsprängande af Röda Berget i Göta eif, bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 40,000 R:dr Rint, Med erinran hurusom vid flera föregående riksdagar framställningar hos Rikets Ständer blifvit gjorda om bidrag af allmänna medel, till förbättrande af segelleden genom norra grenen af Göta eif eller den s. k. Nordre eif, men i anseende dels till de betydliga kostnader, detta arbete ansetts medföra, dels bristande undersökningar, det äskade bidraget hittills icke kunnat erhållas, har, sedan numera förnyade undersökningar blifvit verkställda, hvarvid kostnadsförslag vore upprättadt särskildt beträffande segelleden närmast Kongelfs stad, jemte ombyggnad af en der befintlig bro, och särskildt hvad anginge elfvens fördjupning nedan för staden till saltsjön, Kongelfs stads ombud vid innevarande riksdag, Herr Billström, med åberopadt uppdrag af nämnde samhälle, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion, anhållit, att Rikets Ständer, till utförande af förstberörde del af det ifrågaställda arbetet, nemligen uppmuddring af elfgrenen närmast Kongelf, samt ombyggnad af dervarande bro, mätte bevilja en anslagssumma af 74,500 R:dr Runt, deraf :dcl såsom lån och Haldar utan åtcrbetalnings-skyldighet.
Da Utskottet i följd häraf, anser sig icke böra för det närwarande tillstyrka den förändring som Herr Lagmannen Grefwe Gyllenborg yrkat, eller att ssogsäwerkan bsrde lika såsom stöld betraktas, fkulle tilläfwent»rs ålgården i detta fall böra stadna wid det tillstyrkande, att de nu gällande Författningar i detta ämne handhafweS och eft, terleswas, intill dest, att Lag, Committeen hinner utarbeta sill Försiag till ett nytt Lag-Werk, hälst bland de ämnen som dä förekomma straff, lagarne emot stöld, äfwen torde böra förändras, derwid för tillgreppet as ffog ett lampeligt straff, lättare än nu, kan bestämmas; Men de lik nlng och skärpning as bestraffningen, som olika tillfällen och lokala omständigheter, orter och ställen emellan kunna tillföranleda. Nu i likhet med Lag-Utskottet i en lika handa fräga wid 1809 ars Riksmöte funnit, saknar Utssottet all, med nu gällande Lags esprit i allmänhet jemnförlig anledning, till den af Herr Lagmannen Grefwe Gyllenborg föresiagne Lag, förändring i detta ämne. ?§9? Den 2z Jul sikwäl Riksens Högloft. Ständer torde fordra ett bestämt yttrande öfwer den nu yppade fxägan, och da det är otwifwclsiktigt, att påföljden för ffogsäwerkan bör förswäras; får Utffotttt föreslå den förändring uti »o Cay.
Guds kraft allena i oss består, Och hans är guldet, men slaggen vår. Och vi gå bort, men den kära handen, Som en gång ledl oss i främlingslanden, Den trogna handen, som för oss strider. Skall aldrig tröttna i tiders tider Alt fostra framlid åt Finland än; — Jag kysser, och jag välsignar den! Zacharias Topelius. M " Ingen af döttrarna vill stanna i hemmet ". * Af A v e. (^äg mig del renaste band, det bästa, Som kan på jorden ett hjärta fästa; Säg mig en kärlek, som tålig vakar Och hoppfull lider och glad försakar! Sök ut för dem elt förtroget namn: Del kan blott vara en moders famn! Det kan blott vara den kära handen. Som först oss ledde i främlingslanden, Den trogna handen, som aldrig vikit Ifrån vår sida, när allt oss svikit, Och ställ med böners och lårars makt Vid lifvets porlar som änglavakt. All se den famnen oss sträckt Ull möte, Som bar oss förr vid sitt moderssköte, All se den kärlek, som allt förlåter Och allt försonar, oss söka åter, Del är en vårluft i årens höst, Del smäller is i elt mänskobrösl. AU se del första föreningsbandet För lifvel, världen och. fosterlandet, Se hjärtats, tankens och, sedens höga Upp / qstrarinna med lår i öga Oss kärligt räcka förenad hand, Del är att famnas af folk och land! Del måste böja den mest förmätne, Del måste höja den längst förgätne; * V i tillåta oss ur Topelii till julen nyutkomna diktsamling » Ljung » anföra detta vackra poem. » Till Finlands mödrar » — vänder sig i forsla hand den gamle skalden; men de hjärtevarma orden ha en allmän tillämplighet, som. helt visst skall komma dem att gå lika direkt till svenska modershjärtan. » V j U l e j, ingen af dem vill stanna i hemmet, tlfiUt » det vet jag bestämdt, » säger den med tre döttrar begåfvade enklingen » I kupéen »; men han uppgifver ingen orsak till en så vrång vilja hos sina barn.
Om det skulle bestämmas, i huru vidsträckt mån boställshafvaren finge använda afkastningen af skogen, ansågs det, att sådant borde bero af vederbörandes pröfning i hvarje särskildt fall. I Högvördiga Preste-Ståndet anmärktes, att det föreslagna stadgandet icke allenast vore stridande emot boställshafvarnes fördel, utan äfven förnärmade såväl deras som församlingarnes och presterskapets rätt, emedan de flesta pi-estebol, i synnerhet de, å hvilka någon betydligare skog funnes, icke voro af krononatur, utan dels uppkomna genom sammanskott af församlingarne, dels donerade, hvadan ali inskränkning i rättigheten att begagna deras afkastning, som nu, äfven der trakthuggning är införd, fritt disponeras af innehafvaren, vore att förlikna vid en ny andelig reduktion. Slutligen vore förslaget alltför sväfvande med afseende å bestämmandet af den andel i afkastningen, som borde tillkomma boställshafvaren i de fall, då boställets skog ställdes under allmän vård. Skogs-styrelsen, som för vården, tillsynen och indelningen af boställsskogarne föreslagit enahanda stadganden, hvilka ofvan blifvit omförmälda vid frågan om de utarrenderade publika egendomarne, har, beträffande boställshafvarnes rätt till skogens afkastning ansett, att, enär bestämmelsen härom kunde vara helt och hållet konventionel, men det icke vore lämpligt att dylika frågor lemnades beroende af särskild pröfning i hvarje fall, böställshafvarne borde, i anseende dertill att kostnaden för den af skogstjenstemännen utöfvade tillsyn sannolikt blefve fullt jemförlig med boställshafvarens uppoffringar för skogens skötsel, tilläggas hälften af afkastningen, derest icke, vid hushållningsplanens pröfning, högre andel ansåges böra honom tilldelas och sådant, på derom gjord underdånig ansökning, af Kongl. Maj:t medgåfves, samt att afkastning från boställsskog, deri Kronan hade del, skulle å offentlig auktion försäljas.
Den från äldre tider tillbaka begagnade landvägakommunikationen emellan Orebro och Hults eller Kristinehamns lastageplatser vid Wenern synes ligga till grund för den yttrade benägenheten att endast i denna rigtning söka vägen till vestra kusten, ehuru trafiken under de senare åren banat sig en annan mindre kostsam och naturligare väg öfver Askersund. Att rörelsen aftagit på Hults hamn vid Wenern, derom vittna den inställda ångbåtsfarten deremellan och Göteborg och de i samman - _69_ hang dermed inrättade diligenstransporterna emellan samma hamn och Orebro, under det att i stället ångbåtsförbindelsen emellan Göteborg och Askersund jemte varuforslingen från sistnämde stad till Örebro tilltagit. Hädanefter blifva Töreboda vid Göta kanal och Askersund vid Wettern naturliga lastplatser för mellersta Sverges, Örebro inberäknadt, varurörelse till och från de vestra orterna. Företrädesvis måste Töreboda, der trafiken både med ångbåtar och seglande fartyg, från öster och vester, från Nordoch Östersjöns samt Wencrns och Wetterns hamnar, träffar Vestra stambanan, och der inga hamnoch stads-umgälder ifrågakomma, erbjuda öfvervägande fördelar såsom omlastningsplats emellan sjö- och landtrafiken, af hvilka Örebro stad med sina vidsträckta handelsrelationer och sitt förträffliga centrala läge icke lärer underlåta att sig begagna. Då Örebro stad icke drifver någon annan rörelse mot Wenerns hamnar, än den som alstras af dess förbindelse med Göteborg såsom im port-, exportoch fabriks-ort, måste det vara en större fördel att kunna för omlastning begagna en hamn, der, så länge segelleden är öppen, fartyg i alla rigtningar dagligen passera, än att uppsöka en som är belägen vid Wenerns norra kust, der sjölägenheter, till följd af den inskränktare rörelsen, måste vara mera sällsynta. Till och med då jernvägen till Askersund är färdig, torde denna omständighet föranleda äfven den tyngre trafiken, som är destinerad till Wenern, att föredraga den längre jernvägen till Töreboda framför den kortare till Askersund. Trafikdistansen blifver nämligen på jernvägen från Orebro till Töreboda 9 mil 11800 fot samt till Askersund 5 mil 14650 fot.