Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V. de föreslagne förändringar af åtskilliga §.§, uti Concurs-Lagen, och 2;o Herr A. Landegrens den 28 sistlidne November på bordet lagda Memorial, angående nödvändigheten af föreskrifter till Bådstufvuoch Härflds-Rätter 01a ett fV al. Ut dr. d. i line, r3af. noggrant iagttagande* vid Lagfarts oell Fastebrefe meddelande, af Kongl. Förklarringen den 14 Maji 1805, m. m. jemi» de vid Memorialet af Herr Dan. Crom gjorda anmärkningar. Lagsamt hillmanna Besvärsoch Oeconomie - IJt.skotten. 1:0 Herr F. langenbergs Memorial, angående Vsg-byggnads skyldigheten; och 310. Hetrar Langenberg* samt F. Petters'ons, angående hyttningstiden för tjenstefolk, afgifne Memoiial, jemte yttranden i ämnet af Herrar D, Helsingens, E. M. Lejf* , ler, V. Hydström, Peter Löfvenius, 1. V. Vinberg, C. F. Lundman, £. V. Montan, Jon Valt.;, sröm, E. J. Vestman och M. E. Richert. S. D. Vid förnyad föredragning af senare Momentet uti Banco-Utskottets Memorial, (N:o a} om tillåtelse att antaga Notarier till besörjande af Protocollsföringen vid Utskottets fördelningar, afslogs detta Moment, i följd hvaraf - Prot. Utdr. cT .t Dec. igsf. hf aflöningen till Utskottets betjening hädanefter, såsom hitintills, borde, enligt Ståndets beslut, af Bankens medel utgå, S. D. Bifölls Banco Utskottets den 28 sistlidne November på bordet lagda Memorial, N:o 1. i fråga om Formulaire för den Ed, som Utskottets T,edamöter och de vid dess Gancellie anställde tjenstemän, vid nuvarande Riksmöte, böra aflägga, S, D. Kongl.
Balans från år 1862: Uppbörd: Kredit. Utgifter: Balans till år 1804: Kontant behållning — 7,807: 39. Revisorerne hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra. Amiralitets-krigsmanskassan. Nedanstående tvenne utdrag utur Amiralitets-krigsmanskassans hufvudbok utvisa, det ena pensionsfondens och det andra gratialfondens inkomster och utgifter för år 1863. Pensions fonden. Inkomster: Anslag af lotsverket 1,500: — Förverkade båtsmanslöner 1,161: 58. Afoch tillträdesafgifter 25,500: — Inskrifningspenningar 300: — Arliga afgifter 4,209: 14. Statsbidrag till förhöjning i embetsoch tjenstemäns pensioner 15,840: 24. Dito till dito i gemenskapens dito 39,995: 42. Utgifter: Pensioner till Flottans embetsoch tjenstemän 129,498: 55. Dito till dito gemenskap 65,044: 92. Löner till Kassans embetsoch tjenstemän 9,300: — Arvoden till dito dito 1,800: — Nådår eller begrafningshjelp 933: 19. Bevillningsafdrag af räntor 7: 42. Inkomster: Armoch lastpenningar 4,500: — Passagerareafgift 2,955: — Vakansoch liggetidsbesparing 2,520: — En-per-mille-afgift 6,675: — Tomtören och friköpsskilling 160: 50. Extra inkomster . 159: — Summa 99,098: 29. Utgifter: Gratialer till enkor och barn 58,086: 52. Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader. Dess räkenskap, som för revisionsåret undergått granskning i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning och hos Revisorerne ej heller föranledt till någon erinran, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1862: Uppbörd:
Man har för den lägre enhetens begagnande i reservationen anfört, att den utgör jemnt af en mark fint silfver. Om så för holle sig, sä vore det visserligen ett skäl att antaga denna enhet; men efter de upplysningar jag inhemtat, är detta icke alldeles förhållandet, utan ett sådant myntstycke af silfver, motsvarande vår nuvar. 24 sk. r:gs, och hvilket skulle kallas krona, innehåller endast af en mark fint silfver, och uppgår endast till | af del värde, som i reservationen uppgifves. Vidare har man sagt, såsom ett ytterligare skäl för samma lägre enhet, att man genom den undginge den underafdelning af centen, som Utsk. ansett nödig. Jag anser att detta skäl icke kan äga någon vigt, derföre att såväl Utsk:s lägsta räknedel, cent, som den af reservanten ansedda lägsta räknedelen af styfver, är för hög såsom den lägsta antagna räknedelen. Den är visserligen den lägsta af alla myntstycken som borde slås; men som sista räknedelen anser jag den dock vara för hög. Vi hafva i våra invecklade räkenskaper, i våra skatter och kronoräkenskaper i allmänhet, så många exempel på nödvändigheten af runstycken, till och med af bråk af runstycken, att underafdelningar af centen ovillkorligen mäste finnas, såvida det nya myntsystemet skall kunna tillämpas utan vidare bråkräkning. Vidare har såsom skäl för den lägre myntenhetens antagande af reservanten blifvit anfördt, att då skulle man kunna hafva silfvermynt af 75 cent och 50 cent, motsvarande de nuvar. 18 sk. och 12 sk., samt kopparskiljemynt, som skulle motsvara 6 sk. Jag tror likväl, att dessa mynt skulle komma att stå hvarandra allt för nära, för att icke misstag lätt deraf skulle kunna äga rum. Man skulle blifva nödsakad att afskaffa dem, såsom man gjort med de fordna silfvermynieu, som i värde motsvarade 16 sk. r:gs.
Vidare tror jag, att en mängd af de betänkligheter, som här blifvit gjorda mot förslaget, ganska lätt skulle kunna vederläggas, och de omständigheter af verklig betydelse, sorn förekomma emot förändringen, kunna vid blifvande reglering tagas i betraktande, sä att olägenheter icke komma att uppstå. Likväl kan jag icke underlåta att framställa några anmärkningar emot Utsk:ts Betänk. Det innehåller nemi., att K. M. skulle till R. St:r aflåta nådigt förslag, enligt hvilket alla räntor och all tionde, som är anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor, hädanefter skulle uppbäras genom kronans uppbördsmän etc.; men nu hafva R. St:r, genom särskildt beslut, redan afslagit en väckt motion derom, att augmentsräntorna, hvilka äfven äro ett kronans anslag till militiestaten, skulle ingå till ränterierna, och i så fall kan väl icke nu i en skrifvelse till K. M. nyttjas en ordalydelse, hvilken skulle omfatta äfven dessa räntor. Likaledes är det en mängd inrättningar, hvartill anslag utgå, som jag icke vet, om det kan vara R. St:rs mening att äfven de skola innefattas i den föreslagna regleringen — t. ex. räntor och kronotionde, som äro vissa städer anslagne. Med nuv:de ordalydelse af förslaget, tror jag alltså att såväl K. M. som de embetsmyndigheter, åt hvilka K. M. kan komma att uppdraga att yttra sig i detta ämne, skulle få ganska svårt att veta huru långt R. St:r önskade att man skulle sträcka sig. Vidare förekommer i Utsk:ts förslag ordet »kostnadsfritt.» Föreg:de talare hafva redan gjort sina anmärkningar deremot, och jag får äfven säga, att jag icke kan gilla att det ordet influtit, på sätt som skett, ty det måste antyda, antingen att någon ersättning till kronans uppbördsmän ej skall ega rum, eller också att staten skall genom särskildt anslag godtgöra dem. Jag anser dem kunna förpligtas att uppbära de ifrågav.de räntorna, men icke utan särskild ersättning.
S. D. Vid förnyad föredragning af Hedervärda BondeStåndets och Högvördige PresteStåndets den 6 och 11 dennes aflåtne, samt den 18 derpå följde förmiddagen på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, innefattande, det förra, inbjud» ning till MedStånden, att förena sig uti anmodan till StatsUtskottet, alf, i följd af 49 Riks» dagsOrdnirtgen, oaktadt trenne Stånds bifall å ett afgifvit Betänkande^ inkomma med motiyejfädt Ridd. o, Ad, Pr. VII. B. s;dra Afd. 17. Z>#* 17 Auguili e, m. Utlåtande till det Stånd, hvarifrån Betånkandet blifvit återremitteradt * samt det sednare, att PresteStåndet icke funnit skål antaga berörde inbjudning; ansåg Ridderskapet och Adeln för dess del, det ifrågavarande stadgandet uti 4g §. Riksdagsordningen vara så tydligt, att något vidare yttrande rörande detta ämne icke af Stån. det fanns nödigt. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo Stnts-Utskottets ej mindre den 27 sistlidne Junii under N:o 2åg afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Betänkande, angående StatsRegleringen i hvad den rörer RiksStatens Andra HufvudTitel; ån ock den 8 dennes under N;o 5go meddeldte , samt den r4 derpå följde eftermiddagen på bor det lagde, Utlåtande, öfver de vid lörstnårnnde Betänkande gjorde anmärkningar; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med undantag endast af den utaf Utskottet i 6:te punkten föreslagne lönetillökning för Secreteraren och Cancellisten vid ÖfverlntendentsEmbetet, som af Ridderskapet och Adeln afslogs, samma Utlåtande för öfrigt gilla; hvarjemte de i Utskottets första Betänkande upptagne, men i sednare Utlåtandet icke omförmåldte, punkter af Ridderskapet och Adeln godkändes. Ut supra.
Im. / <// , /d//^ ////o/' L/utt 2 1844. IXurvu runde: 1luu8 luxeellenee du-8titice-8tut8-iVIini8tei n Ilerr l^riirerrs 6//^/e»/rr,k,/, 1luu8 luxeellenee 8tut8-Nini8tern för Htlil<e8 4reiidenu Kerr 4 i ilierre//rre,' 8tr>t8-8uden: /Vi//>vrr/8, fd iluure u. f/u/8/c?», 41r7«//re, i lierre ^er/ru/r, l^rdierre ^»rde»/u^, llVrr», fir i Iierle 6 r///c »§ r u n cr ^ 8. kZ Do^3rt6M60t8-LIioloo, 8l!»t8 11äclot soiniildo I ulliloxlÄ oi^liot: 2:o. litt unclorcläitkAk sorsku» lii! U«j:t dedsZscle loiördo uoclorclxoi^x t6i8lx^ i iXurlor »illit ooli ltLliillrlo, :>tt ?roj)08itxm i umiiol» 8! xIxo (loit kiut«8 jirotooollot lrifoKAtl^ llorcle till Kiliot8 8tuo<lor xt^x. lix l?rotooollo lV. il/.
HofRättens ofvannämnda utslag af den 19 Juli 1839 innehöll icke ett gillande af HäradsRättens beslut i alta delar, men antydde tydligen det, hvari Kongl. HofRätten dömde lika med HäradsRätten, nemligen i fråga om den sakfälldas ansvar enligt lag, och sistbe - 71 malde Rätts yttrande om uppskof med bestraffningens verkställighet, som lemnades utan afseende, behöfde följaktligen icke särskildt upphäfvas, helst i detta mål, af underställnings egenskap, Kongl. HofRältens domslut var den enda handling, som borde lända till efterrättelse. Kongl. HofRättens skrifvelse, med hvilken dess utslag till Konungens Befallningshafvande öfversändes, ”för att vederbörande kungöras och i laga ordning till verkställighet befordras”, kunde ej heller gifva anledning till den förmodan, att bestraffningen skulle uppskjutas, på sätt HäradsRätten yttrat. Det i fånglistorna antecknade förhållande, att ett sådant uppskof icke destomindre ägt rum, blef visserligen icke, sedan det vid fånglistornas granskning inhämtades, lemnadt utan erinran, hvilket min ofvanberörde till Konungens Befallningshafvande aflålna skrifvelse nogsamt utmärkte. För öfrigt och beträffande Kongl. HofRättens åberopade bref af den 28 November 1831, innefattade detta bref svar å Konungens BefälIningshafvandes anmälan angående en för tredje gån gen lägersmål dömd qvinna, hvilken blifvit till länshäktet införd, för att i brist af böter undergå kroppsplikt, men hvilken bestraffning, enär hon fortfarit att gifva sitt medhafda barn di, ehuru mera än ett år förflutit sedan barnet framföddes, Konungens Befallningshafvande funnit sig för det då varande icke kunna tillåta, och hvadan Konungens Befallningshafvande begärt, att Kongl.
För en armé, som rörer sig på kortare afstånd från en skärgård, är det en betydlig lättnad att kunna på vattnet föra sina förråder och sin större krigsmateriel. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 20. 27 Det är äfven för denna armé af ganska stor nytta att hastigt kunna kasta trupper i ryggen på fienden för att oroa och uppehålla hans frammarch. Medföljande fartyg, för det sednare ändamålet ju snabbare desto bättre, äro således af synnerlig vigt. Dessa fartyg behöfva dock ej annat än undantagsvis vara bestyckade, så vida de ej måste försvara sig och strida mot fiendtliga fartyg. Dertill skulle våra slupar och jollar vara afsedda, men dertill äro de äfven fullkomligt odugliga. Jag vill icke tala om den händelsen, att våra båtar skulle få att göra med pansarklädda batterier; jag vill endast föreställa mig att de fingo emot sig de 75 stycken mindre krigstjenliga ångslupar, som Ryssland i närvarande stund eger. Allt ifrån det 800 alnar smala sundet emellan Ålsten och Hägersten är Mälaren ett 2 till 3 mil bredt skärgårdsbälte. 1 och med detsamma detta sund lemnäs, och det lemnäs i och med detsamma fienden inryckt i Stockholm, kunna våra båtar ej placera sig annorstädes än i sunden emellan den af vår armé innehafda stranden och de närmaste öarna. Skulle de der kunna hålla stånd så länge armén står vid deras sida, så är det dock dem alldeles omöjligt, att kunna hindra fiendens ångslupar, att på ett par mils afstånd kringgå dem och med samlad eld nedergöra dem, när de, antingen en och en i sender eller på linie med flanken mot fiendens front, måste framros eller frambogseras ur de sund, som de slutligen, till följd af arméns återtåg, måste lemna. Hvarje fjärd de skulle öfver vore dessutom ett manöverfält, på hvilket de aldrig kunde med framgång strida. I Mälaren erfordras ovilkorligen fartyg, som med hastighet kunna röra sig och som kunna möta fienden öfverallt, dit han vänder sig. Roddbåtar äro dertill alldeles odugliga.
Hr Rosensvärd har redan uplyst om tillkomsten af det beslut hvari Utsk. efter flera voteringar stannat, och får jag förklara, det jag äfven vill instämma i Hr Rosensvärds nu framställda redaktions-förslag, hvilket visserligen till sitt syfte är enahanda med Utsk:s, men till ordställningen låter bättre, uplagande samma uttryck, som Konungen i Sin skrifvelse år 1838 begagnade. Längre i liberalitet vill jag dock icke gå. Jag tror, att de skäl, som af åtskillige talare anförts mot utvidgandet af Judarnas nu egande rättigheter äro så starka, att pluraliteten af Ståndet troligen skall komma alt i dem instämma. Jag tror nemi. att den Judiska nationen verkligen utgör en stat i staten; den har ingenstädes ännu sammansmält med den öfriga befolkningen i något enda af de riken der de fått vistas. Judarne härstädes t. ex. hafva, som nation betraktade, mera samband med Judarne i Tyskland än med Svenskar ibland hvilka de dock lefva. Man talar om Judendomens förtryck här i laudet: må raan derom orda hvad som helst, något exempel derpå kan man dock icke anföra. Jndarne sjelfva kunna ej påstå något sådant. Man har sagt, att Judarne visat prof på fosterlandskärlek då de stridt för det land de tillhört: ja, det är sannt, att i de länder der konskription finnes införd, der stoppas äfven de in i arméeen; men om de hafva fallenhet för krigare-yrket blir en annan sak. Historien har åtskilligt att förmäla derom. Den 1 9 Mars f. m. 57 Slutligen anhåller jag att lill besvarande få uptaga en och annan af de anmärkmr, som gjorts emot Gr. Liljencrantz’ anförande. Grin har visserligen icke menat, alt Judarnes proselytmakeri skulle blifva farligt. De göra aldrig proselyter, men deras brist på religion kan verka skadligt. I en mindre stad eller på landet, der judiska barn icke ens hafva tillfälle lill religionsundervisning, der måste denna brist ännu mera tilltaga.
” Uti 4 och 5 punkterne af Pierr Stuarls reservation har Pierr Friherre 1Stjernstedt instämt; i 2, 6 och 7 punkterne Herr Prosten Thudén; i 1, 4 och 6 punkterne Herr Prosten Tunelius; samt uti j , 2 och 6 punkterne Fehr Sahlström från Stockholms och vice Talmannen Pihr Ericsson från Wermlands Lån. Af Herr Nordenanckar: ’’Den stränga ansvarighet, hvartill Utskotten velat binda Hank-bolagsmännen, skulle försvåra, om ej alldeles hindra, uppkomsten af sådane Bolag, åtminstone i större handelsstäder, eller afhålla capitalister derifrån. Det torde äfven erkännas obilligt, att Direeteurer, som åtminstone hitintills tjenslgjort nästan för intet och ansett sin befattning såsom ett medborgerligt förtroende, nu skola åläggas att med sin enskilda egendom genast ansvara för ett ögonblickligt afbrott i Bankens vexling, sorn likväl, i en rörelse af denna natur, oagladt all Directionens Varsamhet, kan blifva en följd af conjuncturens omvexling eller slumpen. Inga löneanslag kunna ersätta en sådan risk, och Directeursvalet skall således genom denna stränghet betydligen förlora i sin frihet. — Jag tror, att äfven Aetie-Banker, der delegare ansvara endast med sina insatta capital, kunna blifva fullt betryggande, onr real-säkerheten noga conirolleras, sedelstocken begränsas och förvaltningen underkastas all offent - Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande j N'.o 5. lighet; men fia (imina liberala åsigt icke synes gillas af mängden, anser jag, all eli. modifierad t förslag till ansvarsbeslåminelse skulle kunna förena meningarne och uppfylla creditens behof.
Få veckor före sin död skickade gubben mig också deröfver sitt eller rättare sin sons utlåtande, hvilket jag nu lemnar dig, Frans, för att lägga till handlingarne. Kanhända skola vi framdeles låta det censureras af Herr Flabbe, som är theolog och tänkare. Se så, ämnade jag säga, nu har jag för eder, mina vänner, utgjutit mina känslor, och till edert vidare begrundande framställt mina betänkligheter, som af er på intet sätt äro att betrakta såsom ofelbara. Oaktadt allt mitt bemödande att vara rättvis och se sakerna från flera sidor, torde det hända, att mina åsigter äro föga mindre sneda och ensidiga, än Furumos, endast åt ett motsatt håll. Mellertid känner jag mig lättad från en stor börda. – I morgon hoppas jag, att posten skall åt oss medföra den nya boken. Bilaga till Protokollet. Bref från Prosten Bromelius och hans Son till Hofmarskalken Löwenstjerna. Välborne Herr Hofmarskalken har behagat infordra mitt ringa utlåtande angående ett af f. d. Hemmansägaren på Råbäcken, Richard Furumo, förfärdigadt andeligt Sagospel. Efter noggrann genomläsning deraf inhämtar jag, att detsamma kan betraktas ur en 1:o æsthetisk, 2:o theologico-biblisk synpunkt. Hvad den första beträffar, så blef jag visserligen i min Philosophiæ Candidat-examen hugnad med ett hederligt betyg i Æsthetiken; men som jag finner att författaren af Marjam föga bundit sig vid de reglor, som Eschenburg i sin Theorie der schönen Wissenschaften uppgifvit för ”das Schauspiel”, och som jag för mera angelägna göromål skull icke haft tillfälle att sedermera excolera denna vettenskap, så kan jag i detta hänseende icke vara till någon tjenst, utan synes denna bibliska Dialog vara ett såkalladt Mysterium eller Auto sacramentál, för hvilket vitterhetsslag, såsom mindre classiskt, inga föreskrifter finnas uppgifne hos besagde förträfflige auctor.
Den i5 Martn, och att röja bristerna i de redoskyldiges hand» lingssått, så år det ett stöd och en tillfredsstålse att finna, det folkets ombud med deras uppmärksamhet följa utökningen af den gran-* åkande och yttranderätt, som blifvit en uppdragen. Det vore de misstag, e>n verklig oformlighet om de personer åt hvilka man anförtror rättigheten att anmärka och att röja de brister som de hos andra upptäcka, skulle med obehag anse att jemväl deras åtgärder blifva granskning underkastade. Det år med sann glädje, jag upprepar det, som jag i Hr JusfitiaeOmbudsmannens algifne svar uppå våra anmärkningar vid hans Embetsberättelse, funnit en åtgärd, bidragande att åt all granskning gifva en ådel rigtning, och jag betygar honom för detta svar min aktning. J Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid J^agtima Riksdagen i Stockholm den i5 Marth 1820. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsutskottets den 22 sistledne Februari afgifne samt den 12 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de utaf afledne CommerceRådet J. Sederholms i Finland bosatte arfvingar väckte enspråk, att, i likhet med hvad som blifvit bemålte ComrnerceRåds inom Sverige boende arfvingar vid 1815 års Riksdag beviljadt, undfå 'Ekm i ? Martint.» ersättning af Svenska Staten för den del, som af Commerce-Rådet hos Franska Regeringen ägande erkända fordringar förstbemälte arfvingar kunde efter lag tillkomma. Ut supra. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Kongl, Maj:ts den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående -granskningen af Tullverkets räkenskaper, såsom ock råkenskaperne för vissa, under KrigsCollegium och SernpfimerOrdens_ Gillet ställda Cassör; jemte de af åtskilige Ledamöter i anledning deraf, denne dag afgifne yttranden. Lag Utskottet: Kongl.
Först när kandidaten föll på näsan på en säterväg, som hon en minut förut förklarat för att vara både god och hård, biföll hon till återtåget, utan att medföra annan vinst af expeditionen, än en murkla, som hon på stående fot sjelf förtärde. Vår enda tröst var, att vi gjort färden på egen bekostnad, utan att hvarken ha anlitat statens eller mecenaters offervillighet. Följande dag var en söndag, och då vi efter åtskilliga: »Eg veit ikke eg» lyckades få veta, att der var gudstjenst i Ringebo urgamla kyrka, något som blott derstädes egde rum hvarannan söndag, gingo vi dit alla fem. Vi trodde länge, att vi skulle bli de enda åhörarne, och voro i så fall villiga att bespara både prest och klockare allt besvär med vår uppbyggelse, hvadan vi gingo ut och solade oss. Men så kom vår skomakare, som tillika var orgelnist, klockare och esskornettblåsare, det senare i Ringebo musikkår, och han sökte nu att fördrifva tiden för sig sjelf och oss, genom att spela orgel. Ändtligen kom der dock så många åhörare, deribland tre odöpta spenabarn, att de kyrkliga ceremonierna kunde börja. Men då presten, sedan han beträdt predikstolen, med en långsamhet och slapphet, som skarpt afstack mot energien hos Titus, sysslade med Jerusalems jemmerliga förstöring, lemnade tre af oss i all tysthet templet, men våra tappra vägvisare höllo ut till slut, utan att en enda gång ha dukat under för sömnens lömska angrepp. På eftermiddagen, då vi återfått vår Ambrosius, företogo kandidaten och jag en ny klättringsfärd, denna gång till ortens rikaste bonde, som bodde öfverst på bergsåsen i rigtning åt kyrkan. Med tillhjelp af händer och fötter kommo vi »benvägen», som kandidaten vanligtvis uttryckte sig, upp till den stora hvitmålade gården.
Detta faktum är så mycket mer anmärkningsvärdt, som, jag vill icke säga lag, men åtminstone gammal häfd tillerkännt en motionär, i hvilket ämue som helst, att få några af skälen till sin motion af Utsk:t uptagna och besvarade. Månne orsaken härtill kan ligga deruti, att TJtsk:t möjligtvis åtagit sig det updrag, sorn åtskilliga ledamöter vid remissen ville an - öö Den 4 Juni. förtro Bevilln.Utskit, nemi. att »begrafva motionen», och att Utsk:t ansåg obehöflig! att deröfver hålla något liktal? Utsk:t omtalar »de iidla metallernas utmärkande egenskap af allmänna bytesmedel», och att »just denna deras egenskap synes berättiga dem att, framför hvarje annan vara, få fritt inoch utföras». Efter min tanka är det just denna deras egenskap, som gör dess bibehållande inom landet företrädesvis nödvändigt, ty, för att begagna en berömd författares ord, »de ädla metallerna liro för samhällsorganismen detsamma, sorn den atmosferiska luften är för menniskokroppen. Enär båda äro vilkor för lifsrörelsen, så alden fysiska kroppens uplösning i elementen, till följd af brist på luft, icke vissare, än samhällskroppens, till följd af brist på guld och silfver». Det är denna samhällskroppens uplösning jag vill förekomma, genom att åt landet bevara så mycket silfver, som är nödigt, för att bibehålla pappersmyntet, silfrets, representant, och alla andra derpå grundade kreditpapper i ett jemnt och orubbligt värde. Utskit söker att på sitt vis ådagalägga, att någon fara icke är för handen, men Utskits bevisning grundar sig på förbiseenden af verkliga fakta, ty Utskit säger att tillgången på silfver reglerar sig sjelf efter behofvet. Har Utskit glömt — 12 millirs lånet? — Har Utskit glömt alla andra milinutländska lån, som försvunnit ur landet, nära på liktidigt med deras uptagande? —År detta ständiga behof af utländska lån ett bevis på sjelfreglerande?