Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 73. 117 universitels-examen, eller ock aflagt särskilda kunskapsprof inför E. K. M:ts Befallningshafvande, billigheten fordrade, att Länsmännen, hvilkas befattningar voro ganska besvärliga, mätte kunna, i likhet nied Statens öfrige tjenare, vid högre ålder taga afsked nied pension, motsvarande deras innehalda lön, så har, efter det vederbörande Embetsmyndighet, häröfver hörd, den antydda pensions-förhöjningen tillstyrkt, E. K. M:I, i betraktande al hvad sålunda förekommit och med afseende på behofvet att tillöka pensionens nuvarande ringa belopp, uti en lill Rikets Ständer den 13 näsllidne Januari allåten Nåd. Proposition föreslagit, det bemälde tjenstemän måtte förklaras berättigade att, under iakttagande af de vilkor, Författningarne i afseende på ålder och tjenstetid m. m. innehålla, å Allmänna Indragnings-slaten uppföras med pensioner, motsvarande deras nu innehafvande aflöning, eller af 200 R:dr banko årligen. Eller öfvervägande af detta ärende, hafva, på de i den Nådiga Propositionen upptagna skäl, Rikets Ständer bifallit, alt Länsmännen må berättigas att, under iakttagande af de för pensionsrätt å Indragnings-stalen i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande! erhålla årlig pension till det af E. K. M:t i Nåder föreslagna belopp af Två Hundra R:dr; hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, hos E. K. M:t underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Juli 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juli 1851.
Bergs-Collegium kunde undfå nådig befallning, aa, vid hvarje Riksdag meddela ej allenast fullständig uppgift om de föreskrifter, sorn, för Verkets bedrifvande blifvit lemnade, utan ock en, på verkställde undersökningar å stället grundad Berättelse, huruvida desse föreskrifter blifvit af Disponenten behörigen iakttagne. Hvilket till Riksens Höglofl. Ständers närmare Bepröfyande vördsammeLU gen öfverlemnas. Utlåtande öfver vackt Motion om nedsättning utaf ControllStåmpel-afgiften å Metaller. Hos Vällofl, Borgare-Ståndet har, utaf Herr P. Lindqvist, fråga blifvit väckt, om nedsättning i den Controll-Ståmpel-afgift å Guld-, Silfveroch Tenn-arbeten, som, i anledning af Riksens Ständers vid sista Riksdag gjorde underdåniga anhållan, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta granska Stats-Utskottets Betänkanclen. 85f) Författningarne i detta ämne och stadga en mot myntoch metall-vårdet svarande förhöjning i afgiften, blifvit bestämd genom Kongl Stats-Contoirets och Kongl. Commerce-Collegii Circulaire-Rref till Magistraterne af d. 28 December 1818 > att utgå med 5 sk, för Qvintinet af Guld, i stället får 1 sk., 1 sk. 4 r:st. får hvarje lod arbetadt Silfver, i stället får 4 r:st.» och 1 sk. af tt af Tenn-arbeten, oberäknad knapphalts afgiften, hvilken förhöjning syntes vara nog dryg och betungande får arbetarne i denna närings gren, då den, femdubhlad emot 1752 års Kgl. Controll stadga måste erläggas och ej får belasta arbetet, utan vöre en utgift tor arbetarne, tillkomne får att försäkra kS-r parne om godheten af arbetarnes tillverkning, uti hvilken motion åtskilige af Ståndets Ledamöter sig förenat.
Modern och han voro ett, huggna ur samma stycke, formade af samma lera, samma egenskaper, samma möjligheter, samma lif. Han hade försökt att med ett språng kasta sig öfver den afgrund, som skilde honom från andra människor. Men det gick inte. Ödmjuk och undfallande, på krokvägar måste han slingra sig omkring branten, hvilken han aldrig kunde komma öfver. Strömming och bröd! Och så smutsiga, sparda, hemliga slantar, där ingen kunde se dem. Gråten hade lugnat honom, och med jämna steg gick han ned till stranden, tog båten och sköt ut ifrån land. Han lät båten glida för vinden, tills han nalkades Jönssons brygga. Då såg han sig försigtigt om, ifall någon bemärkte honom, och sedan han kommit i land, smög han sig i ett begär att gömma sig upp på sitt rum. Han höll sig tyst, så att ingen skulle tro, att han var hemma, låg stilla på sängen och kände, hur hans tankar långsamt återtogo den gamla väg, som de brukat gå, innan han träffade Sophie. Först när det blef mörkt, reste han sig upp och gick ned för att få litet mat. Då var han åter undfallande som förr, den utmanande glädtigheten var borta, och hans ansigte var slätt och jämt, när han läste bordsbönen och långsamt och tyst lät maten smaka sig. Med en ödmjuk bugning för patron Jönsson med fru lämnade han rummet. När han kom upp på kvällen, tände han lampan, fast det var midt i sommaren, och med raka sirliga bokstäfver skref han till Sophie. Granbärget den 18 Juli. Till min fordoms älskade Dygdädla Jungfrun Sophie Ohlsson i Nämdö. Det hafver händt underliga saker, när jag nu fattar pennan för att skrifva dig till och säga dig farväl. Icke hade jag trott det, och icke hade du trott det, när vi sist träffades och i kärlek sutto hand i hand i den tysta skogen. Din fader har icke uppfört sig rätt emot mig. Såsom en sann israelit, i hvilken intet svek är, kom jag till honom för att försona ungdomens öfverilningar och i tukt och ära bedja dig till min trogna maka genom lifvet. Men med hugg och slag och hårda ord mottog han mig, och med vrede jagade han mig bort.
Då, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer vid sednaste riksdag fastställda grunder, blifvit, genom Kongl, kungörelsen den 17 Juli 1847, bland annat, i nåder stadgadt, att, vid hädanefter skeende utarrendering af sådana Kungsoch Kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, för hvilka arrendeafgifter omedelbarligen till statsverket inginge, lägenhetens förre innehafvare egde, derest han densamma väl brukat, företrädesrätt till arrende derå, emot erläggande af behörigen faststäldt maximi-belopp för arrendet, få Rikets Ständer, som anse, att det skulle leda till ömsesidig fördel för hoställs-direktionerne och arrendatorerne å militise-boställen, om, vid desses utarrendering, en dylik optionsrätt medgåfves, i underd. hemställa, det täcktes E. K. M.. efter vederböra 11 des hörande, i nådigt öfvervägande taga, huruvida icke enahanda företrädesrätt till arrendets bibehållande, som, enligt högstberörde Kongl, kungörelse, blifvit i allmänhet tillagd arrendatorer af sådana kronolägenheter, af hvilka arrendeafgifterne ingå omedelbarligen till statsverket, må jemxäl tillgodokomma arrendatorer af de under boställs-direktionernes vård ställda mi - Expeditions-V skcttets Förslag till wul. Skrifvelse, N.O 'jo. lil litiae-heminan och boställen, samt Kongl, reglementet af elen 19 Juli 1832, till efterrättelse vid utarrenderiwg af dylika boställen, följaktligen i öfverensstämmelse härmed förändras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Maj 1848. Upp'äst och godkändt lios Ridd. och Adeln den ii Maj 1848, Piesle-slåndet den i3 Borgare-ståndet den i5 Bondt-ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse} angående bildandet af en fond till pensionering af folkskole-lärare.
Utskottet vördsamligen underställer Högloflige Ridderskäpet och Adeln, att berörde anmärkning måtte förfalla. Stockholm den 16 Mars i83o. Bil. t. Consticut.-Utsk. Memorial, N:o 77. Reservation af Herr Cederschjöld: Dä ifrån Ridderskapet och Adeln, såsom dess gemensamma tanka, blifvit tili Constitutions-Utskot tet återremitterade tvänne sins emellan stridande anmärkningar, nemligen den ena, att vid Urtima Riksdag Rikets Ständer alls icke skulle fä befatta sig med något annat ärende_, än endast med Konungens Propositioner; oell den andra, att Constitutions-Uiskottet skulle granska Stats-Rådets samtliga Protocoll; så synas dessa skiljaktigheter böra bänskjutas till afgörande af förstärkt Constitutions-Utskott. Men att stadga en allmän granskning af Stats-Rådels Protocoll anser jag olämpligt; ty då ingen bestämd tid vore för Rikets Ständers sammanvaro, skulle det lätt kunna hända, att Riksdagen upplöstes innan granskningen hunnit slutas och resultatet komma till Rikets Ständers kännedom oell afgörande, samt grauskningsrätten på sådant sätt tillintetgöras. Och att alldeles neka Ständerna en sådan granskningsrätt, vore högst obilligt och kunde lätt medföra oberäkneliga svårigheter. Om till exempel, Urtima Riksdagen blifvit nödvändig till följd af någon grof misshushållning med Statens medel, eller öfverträdelse af de vid StatsRegleringen lemnade föreskrifter; så skulle det vara, rysligt för Rikets Ständer att nödgas bevilja nya anslag, utan att få söka upp*- 4 Bil. 't. Constitut.-Utsk. Memorial, N:o 77. täcka eller till ansvar ställa de Rådgifvare, sorn varit till olyckan vållande, utan nödgas anförtro de nya anslagen till samma Rå dg i Ivares fortfarande misshushållning.
Hon dansade med ifver och hänförelse, berusad af nöjet, utan att längre ha tanke för någonting, krönt med skönhetens segerkrans, omgifven af den glans, som framgången förlänar, liksom insvept i en sky af lycka genom all denna h y l l n i D g och beundran, alla dessa vaknande begär, hela denna fullkomliga seger — så ljuf för ett kvinnohjärta. Vid fyratiden på morgonen for hon hem. Sedan miduatt hade hennes man sofvit i en liten salong tillsammans med några andra herrar, hvilkas fruar roade sig grundligt. (Forts.) " Over Evne ", den berättelse, som begynner i detta nummers romanark, är endast skjutit för att få börja den nya intressanta romanen » Gullvifva » af C. von ffahn jämnt med oktoberkvartalets första nummer. B. A. H j o r t 5 Klara N. Kyrkogata. h &amp; C Stockholm o. De två arken » Over Evne » ha vi ej ansett nödigt eller lämpligt att illustrera. » Gullvifva » däremot kommer alt förses med vackra teckningar af fru Jenny Nyström-Stoopendaal. " P R I M U S Pris, 12 en koiiare novell, som redan i nästa ark afslutas, och hvilken vi in75 förekommer absolut M A T T A N " öre st. all öfverkokning &amp; vidbränning. IDUN 1894 ärmar gratis till Iduns romanbibliotek för hela årgången 1894 erhåller hvar och en af våra läsarinnor, som åtager sig den helt visst ganska ringa mödan att anskaffa en enda ny prenumerant för sista kvartalet (oktober — december) af Idun för i år. Redaktionen har nämligen beslutit att för detta kvartal anordna en profprenumeration öfver hela landet, på det att tidningen och dess sträfvanden för de svenska kvinnorna och hemmen må bli kända i ännu vidare kretsar än hittills. V i hoppas äfven, att ingen af våra läsarinnor skall försumma bistå redaktionen i denna sak, lika visst som ingen af dem är i den ställningen, vit hon ej kan värfva en ny prenumerant för de svenska hemmens organ. För den ringa kvarta / safgiften af kr.
Ständer begära ett särskildt anslag till bestridande af härför erforderliga utgifter; och har Riksmarskalks-embetet vid denna underdåniga framställning jemväl fogat ett af Professoren Scholander uppgjordt kostnadsförslag, enligt hvilket samtlige utgifterna för denna reparation skulle uppgå till 75,000 Ridr. I sedermera infordradt utlåtande har Ofverintendents-erobetet yttrat, att någon anledning till anmärkning mot kostnadsförslaget icke förekommit; och får jag, i betraktande häraf samt på de skäl Riksmarskalks-embetet anfört, i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer begära ett anslag för en gång af 75,000 Ridr till bekostande af nämnde reparation. Uti ett redan inför Eders Majit den 23 sistlidne
St den uppgifna planen, så vidt dess verkställighet af nyss orri forin alde tillgångar berodde, utan ansSge nödigt att frågan •derom understäldes Rikets Ständer; rrien att, af hvari Förslaget i öfrigt innehöll, anledning till erinran å BancöStyrelsens sida ej förekommit. Sedan Rikets Sländers Revisorer år 1822, enligt hvad Deras berättelse innehåller, funhit skäligt gilla Herrar BancoPullmägtiges ornförmälte åtgärd, och jemväl för deras del, till Rikets Ständers eget afgörande ofverlemnat frågan om. förenämnde medels disposition; tillkommer det nu varande BaneeUtskott, i följd af Remissen, och jemnlikt Utskottets i dess Betänkande N:o 2, gjorda förbehåll, att öfver delta ämne sig nu utlåta. BancoTJtskottet
Sundhets-kollegium meddelade, torde, vid sådant förhållande, någon åtgärd af Rikets Ständer i detta hänseende icke erfordras. § 15- Beträffande Revisorernes anmärkning, alt, enligt verifikationerna till Kongl. Sundhels-kollegii räkenskaper för år 1853, ett reseoch traklaments-förskott å 50 R:dr blifvit samma år utgifvet till Djurläkaren i Jönköpings län, L. G. Hejdenberg, utan att denna summa vore upptagen å den vid hufvudboken fogade förteckning på de under året utbetalda dylika förskott, har Utskottet inhemta!, att nämnde belopp, tillika med ett under år 1854 till samma läkare ytterligare utgifvet förskott å 33 R:dr 16 sk., blifvit uti sistnämnde års hufvudbok upptaget i en post af 83 R:dr 16 sk., som uti upprättad slutliqvid redovisats; och hemställer Utskottet, att vid hvad sålunda upplyst blifvit må bero. § 16. (Rev.-ber. pag. 68. Förkl. pag. 253.) Sedan, med anledning af den vid 1851 års statsrevision gjorda erinran, att, då åtskilliga af Kongl. Kollegium till vederbörande läkare utlemnade oredovisade förskott till reseoch traktaments-kostnader icke blifvit såsom sädane i balanserna intagne, ett särskildt konto borde i räkningen uppläggas, Kongl. Kollegium lorständigat vederbörande räkenskapsförare att för framtiden vid hufvudboken foga förteckning å dylika förskott, hvilket äfven sedermera iakttagits, så hafva sednast försandade Revisorer anmärkt, att det afsedda ändamålet härigenom icke uppnåtts, enär de ä förteckningen upptagna förskoltssummor ej återlunnos i balansen, der alla tillgångar borde vara synliga, sAvidt fullständig kännedom om verkets ställning samt behörig kontroll skulle kunna vinnas; — rnen då, enligt hvad den underdåniga förklaringen innehåller, föreskrift redan blifvit redogöraren meddelad att för framtiden iakttaga hvad Revisorerne uti omförmälde hänseende äskat, lärer denna anmärkning för närvarande icke till vidare åtgärd föranleda.
Göres deremot anmärkning mot förvaltningen, antingen under loppet af löpande året, af Bankens revisor, eller vid slutlig revision, af förflutna årets räkenskaper, må Bankofullmäktige, efter omständigheterne och anmärkningarnes vigt, såvida rättelse cj genast sker, uppsäga större eller mindre del af de lemnade penninge-försträckningarne, till återbetalning inom sex månader; l) I förhållande af teckningssumman och efter afdrag af Riksbankens årliga räntefordran för det lemnade förlagslånet och kreditivet, samt sedan aktie-egare blifvit godtgjorda sex procent å det af dem sjelfve insatte kontanta belopp, och de med Bankens förvaltning förenade kostnader, äfvensom möjliga förluster blifvit afförde, åtnjuter Riksbanken en tredjedel och aktie-egare tvåtredjedelar af behållna vinster, å hvilken aktie-egares andel 15 procents bevillning afföres; m) Skulle förlust på rörelsen i sin helhet uppstå, delas den efter samma grunder; n) I händelse nuvarande Privatbanker komma att upphöra, äro, jemlikt föreskrift uti 215 § af Banko-reglementet, 2,500,000 R:dr afsedda att ersätta den minskning i rörelse-kapitalet, som deraf skulle blifva en följd, hvaremot, för bildande af nya Filialbanker, som ej supplera förut existerande, Bankofullmäktige berättigas att använda ett belopp af 1,300,000 Riksdaler banko, afsedt, dels af de 500,000 Riksdaler, hvarmed belåningen af publika papper blifvit minskad, dels af 800,000 Riksdaler banko, af redan upplupen bankovinst. Utredning af den föreslagna Filialbankens rörelse-kapital och kalkyl öfver ett års reveny deraf. Bankens hela rörelse-kapital 900,000: — Riksbanken ingår med Veidel 300,000:
Maj:ts nådiga Bref den 24 Mars 1824, uppfördes för en Kammarskrifvare inora samma Embetsverk såsom lön 400 R:dr B:ko på stat, hvarjemte honom tillerkändes förmån af tillökning för 38 tunnor spannmål efter årligt Riksmarkegångspris, så att denna tjensteman inom lägsta lönegraden, till exempel år 1827, erhöll ända till och med 529 R:dr 2 sk. Banko, motsvarande 793 R:dr 56 öre i R:mt. Jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1850 skedde åter reglering af Kongl. Stats-kontoret, som erhöll ny stat, men hvilken likväl af uppgifna orsaker icke kunde tillämpas förrän år 1851, då hvar och en af nämnde tjenstemän enligt en den 9 Augusti samma år utfärdad interims-stat, undfick 438 R:dr såsom lön och ett arfvode af 148 R:dr 32 sk. eller tillhopa 586 R:dr 32 sk. Banko, motsvarande 880 R:dr R:mt. Denna interims-stat skulle tillämpas jemväl för år 1852, enligt nådiga föreskriften i Kongl. Brefvet den 17 December 1851. Den 23 Oktober 1854 biföllo Rikets då församlade Ständer den al Kongl. Maj:t för Stats-kontoret äskade tillökning, och den 21 Februari 1855 utfärdades af Kongl. Maj:t en ny interims-stat, enligt hvilken en Kammarskrifvare erhöll en lön af 438 R:dr och ett arfvode af 162 R:dr, eller sammanlagdt 600 R:dr Banko, som svarar emot 900 R:dr R:mt, hvilka af ifrågavarande tjenstemän bibehöllos intill 1857 års slut.
Mina skrifter strafva dartill, och jag känner att de maste få en allt mera bestamd riktning på Iwilznns fri,qorelse. Jag ville nämligen söka uppkalla inom det allmänna medvetandet just insikten af det niissförh&amp;llande jag omtalat, och vikten. af den fria evolutionen inom - Zifvets 7jarta. Så ville jag kdla kvinnan. Jag tror att oändligt mycket i denna stund. beror dGrpå. Och jag ville bringa henne till medvetande af sitt varde, ', sin vikt som människa, som medborgarinns, och rikta mot ett enda stort ma1 den flamma, som nu brinner %n för gudar, an för afgudal *. Den individuella karleken måste stii i niirmaste sammanhang med kärleken till Gud och hm.s skapelse. Men h&amp;r iir svirigheteii, och frigan: Kan kvinnan frigöras ur sittbundna, sitt. splittrade tillstånd,. lcan ho11 bevara eintusiasm för stora mal, t. ex. för samhällets väl och de inrättaingm, som befordra det, s&amp; vida icke hennes egen position i sLamhallet kan bli af mera betydelse?! Det offentliga erkaiinqndet af ' hennes värde genom offentliga lagar, som t. ex. lagen om lika arfsratt, i rättighet för henne att (på satt du en g&amp;ng så förträffligt uttalat det) ha sin röst med, om ock medelbart genom. väljande af representant, i sitt lands och sitt folks styrelse - detta är redan mycket? Är det nog för att lyfta opinionen? och om icke (hvilket iir troligt), hvad kan göras? Familjelifvets bana Er den enda, ännu fullt öppna för henne. Konstens. kommer hoii blott in p i genom kamp mot stora svårigheter ' i samhallsställ~iingen. De öfriga viiprile gro henne s i godt som stKngda. Prågm är då,: Kan kvinnan i subjektivt afseeiide utvecklas och förädlas, d&amp; hon sakna-r objektiva mil?
Jag anser jemväl verkställbart att göra en sådan förhöjning i skatten, utan att inverka på den fördel af denna varas tillverkning, som hvar och en önskar lemna jordbrukaren; ty hvad som ålägges i skatt, kan läggas på varan, då den säljes, så att det enda onda, man kan hafva att befara, är insmugling och lönbränning. Frågan är således, hvad inflytande på dessa båda omständigheter en förhöjd skatt kan hafva. Då innevar. riksdag varat så länge, har jag haft tillfälle att från de landsorter, sorn äro mig kända, erhålla underrättelse om hvad man anser vara sannolika förhållandet, a 14 Den 20 October f. m. och ninn liar förklarat, att den nuvar. skatten kunde tredubblas, utan att man behöfde befara mycket af tullförsnillning och oloflig brännvinsbränning i skogarna. Så ser man saken i landsorterna. De upplysningar, sorn jag sålunda erhållit, sätter jag värde uppå, emedan jag känner de personer, som lemnat dem, och vet, att de förstå landtmannayrket. Detta ämne bar nu blifvit af större vigt, än förr. Man bar förr endast betraktat del såsom ett hushållsärende; men i sednare tider har man fästat sig vid inflytelsen af brännvinets omåttliga consunition, och derföre, äfvensom i anseende till statens behof af större inkomster, är frågan af vigt, isynnerhet då man ej vill öka bevillningen i andra afseenden. Man vill icke öka den ordinarie bevillningen och icke heller tullbevillningen. Hvad återstår då annat, än att öka skatten på brännvinsbränningen? Det kan val hända, att några olägenheter skulle blifva en följd af hvad Utsktn föreslagit; men då man vill ett stort ändamål, mäste man underkasta sig några svårigheter, och de svårigheter, som uti de landsorter, jag känner, derigenom skulle uppkomma, kunna icke jemnföras med fördelen af en ökad statsinkomst, enär man försäkrat mig, att oloflig brännvinsbränning ej kan blifva följden deraf. Men Utsktns förslag liar tillika den fördelen att hvälfva liela skatten frun den s. k. husbehofsbränningen på den, som sker i stor scala.
Hon satte sig i sin salong och sökte återvinna jemnvigten i själen; hon hade fullkomligt lyckats häri, då Lejonstjerna inträdde, mycket blek och orolig. Med hastiga steg gick han genom rummet och när hon räckte honom handen till helsning, kunde han knappt uti denna lugna, värdiga qvinna igenkänna den vemodiga och hjertliga varelse han dagen förut hade sett. Herr baron, har ni förvånats öfver mitt bref, så kom ihåg, att det icke ligger i mitt lynne att trampa den vanliga stråten. Ni har flere gånger försäkrat mig om er vänskap och nu frågar jag er öppet, vill ni gifva mig ett godt råd? Vill ni vara mitt samvete? Jag vet ej huru ni bedömt mig kanske mycket strängt och jag erkänner, att ni haft orsak dertill. Ni känner ej de förhållanden i hvilka jag befinner mig, allt hvad ni vet, är att den dag, då jag för er redogjorde om min uppfattning om friheten och ni frågade till hvilket mål jag sträfvade, jag ej förmådde svara er annat, än: till frihet! Det var af er jag hörde de första ord om skyldighet, ni sade, att hvarje menniska har ett mål, till hvilket hon bör sträfva och att vår lycka mycket beror deraf, om vi valt den rätta vägen, och att det är genom uppfyllandet af våra pligter som vi säkrast kunna nå densamma. Lady Suffridge, då jag försäkrade er om min tillgifvenhet, var det i hopp att ni någongång skulle taga den i anspråk och sätta mig i tillfälle att bevisa dess djup. Jag har ej bedömt er illa, det vete Gud! och ehuru det i edra idéer funnits ett och annat som jag ej kunnat uppfatta, har jag alltid ansett felet ligga hos mig sjelf. Det är visst sannt, att jag ibland undrat huru ni kunnat blifva så stark, huru ni kunnat uppnå en så hög grad af sjelfbeherrskning, då ni blott hade en dunkel aning om de sträfvanden ni ville egna ert lif åt. Men ni sade mig engång: qvinnans uppfostran är grundad på framtiden, hon uppfostras ej så att hon skulle kunna följa en viss riktning, hon måste afvakta, att den ställning hon slutligen kommer att intaga i lifvet, skall utstaka banan för henne.
Jag har såsom exempel på beräkningen af transportkostnaden på en sträcka af 30 mil valt Nora och Göteborgs station och förutsatt att den årliga exporten från den förra öfver Göteborg skulle uppgå till 1,800,000 centner. Denna qvantitet kan föras i tåg om 30 vagnar, lastande hvar och en 200 centner, således 1 tåg hvarje arbetsdag året igenom. Vidare har jag antagit att vagnarne gå tomma tillbaka med samma kostnad, som om de voro lastade. Den materiel, som erfordras, utgöres af 4 lokomotiver rdr 200,000. Härå beräknas ränta och amortering för lokomotiverna med 10 proc., och ränta å godsvagnarne 5 proc. pr annum. A de sednare kommer amortering eller nyanskaffning ej i fråga, ty de underhållas så att nvanskaffningsprocenten ingår i underhållskostnaden. Således 10 proc. å lokomotivernas inköpspris rdr 20,000, 5 proc. å vagnarnes dito » 13,500 rdr 33,500 Kostnad pr dag: ränta af amortering lil, 67. » lör lokomotiven per mil bränsle , rdr 2, 16. reparation ...» — 93. smörjning <5s putsning » — 34. » 12. 8 bromsare » 12. 54, — Slitning af banan och tillfälliga omkostnader ... 54, 53. Summa kostnad för transport af 6,000 centner 30 mil och vagnarnes återsändning tomma rdr 600. — eller 10 öre pr centner nettolast. Härtill kommer expeditions-afgift vid ändstationerne samt lastningsoch lossningskostnader, tillsammans 6 öre pr centner. Nu är likväl att märka, att transportkostnaderna äro högt beräknade, såsom tagna ur trafikstyrelsens berättelse för 1864, och att de kunna genom ekonomisk anordning nedsättas. För en trafik till nämnde belopp skulle jag vilja föreslå frakten till 25 öre pr centner mellan Nora och Göteborg med vilkor, att Staten holle materiel och hade hvad man kallar »running powrs» mellan Nora och Örebro mot en afgift till oss af 6 öre pr centner.