Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majds Befallningshafvande böra uppgöra öfverenskommelser med vederbörande hemmansegare om tillhandahållande af häst och åkdon pä bestämda tider och under stadgade vilkorj och alt i de fall åter, då skjutsskyldigheten icke åligger gästgifvaren eller öfverensskommeJse derom kunnat träffas och postföringen följagtligen mäste bestridas aj de till hålleller reservskjuts indelda, böra väntningspenningar, enligt Skjuts-förordningen, vid postens fördröjda ankomst mer än en timme öfver den bestämda tiden, uppå Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes reqvisition, de skjutsande af postmedlen godtgöras. På det att föreskrifterne om snällpostens fortskaffande må , på sätt inom Riks-Stånden blifvit yrkadt, bringas i öfverensstämmelse med de allmänna stadgandena om skjutsskyldigheten, anse Utskotten sig böra tillstyrka , att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt hvad i nyssnämnde Nådiga Bref blifvit förordnadt om gästgifvars samt hålloch resfcrv-skjnIsskyldiges åligganden, i afseende på snällpostföriivgen, må upphäfvas, samt hädanefter denna postskjuts bestridas endast efter träffad öfverenskommelse. Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JV.-o 18g. Då i den händelse, alt delta vinner bifall , det kommer alt bero på de skjulsande sjelfve att ingå på de dem erbjudna vilkor, anse Ulskotten sig böra frångå, hvad i det återremitterade Belänkandet blifvit föreslaget, i afseende derå, alt de, som skjutsa snällposter, må tillförbindas alt ej färdas fortare, än en mil på en timmas lid. Enär inga anmärkningar blifvit gjorda emot Utskottens öfriga hemslällanden i det återremitterade Betänkandet, få Utskotten nu endast desamma vidhålla.
I ett välbergadt och ordentligt föräldrahem utfår den vuxna dottern dem vanligen kvartalsvis af sin far, och i hem, där dennea inkomster ej äro stora nog att tillåta det, skaffar hon sig dem genom eget arbete. Men så f nart hon blir gift, blir det annorlunda. Icke alltid — det måste jag dock från början erkänna, ty det finns ju män, som äro mycket villig a att gifva sina hustrur det, dem med rätta bör tillkomma, ja, som rent af äro generösa mot dem — men allt för ofta, tyvärr! Allting är nämligen gemensamt, kantänka, och då hon vill hafva något, har hon blott att » säga till ». Det låter ju rätt bra och vackert detta i teorien, men i praktiken är systemet förkastligt. I bästa fall är det opraktiskt, därför att det inkommoderar å ömse håll; men för öfrigt visar det sig så lätt vara blott tomma ord och urartar vanligtvis till ett förhållande, som innebär förödmjukelse för hustrun, ja, rent af är oförenligt med hennes värdighet. Ty att » bara säga till », det blir att ödmjukt som en barnunge komma och begära det hon behöfver eller önskar och underställa mannens pröfning, huruvida det är nödvändigt eller ej. Man kan t. ex. vara viss på, att i samma hem, där hushållspenningarnesutto så hårdt inne, nålpenningarne sitta ännu hårdare. Och var det tungt för henne att tigga och bedja om de förstnämnda, sårar afslaget eller det ovilliga bifallet mycket djupare, när den begäran hon framställt gäller henne personligen. Nålpenningarne göra mången gång skäl för sitt namn, ty de hafva en egen förmåga att sticka. Är hustrun för stolt att upprepa sin begäran om en ny hatt eller klädning, händer det allt, att hon får gå där i sina fula, gammalmodiga kläder och se otrefiig eller åtminstone mindre bra ut, och mannen skall måhända göra jämförelser mellan henne och unga, » stiliga » flickor och tycka, att gumman börjar se passerad ut. Men det är icke blott till kläder hon behöfver sin handkassa. Det är i vårt samhällslif så bestäldt, att äfven en kvinna litet emellan får vara färdig med portmonnäen.
Akustiken, så viktig i en operasalong, tyckes ock vara g o d; åtminstone föreföll den på parkett alldeles förträfflig. Salongen fylldes i g o d tid af en högtidsklädd publik, hvaribland märktes ett stort antal inbjudna personer i mer eller mindre framskjuten samhällsställning. Svarta frackar o c h eleganta damtoaletter i alla färger bildade en behaglig omväxling, o c h en särdeles animerad stämning var helt naturligt rådande. Så snart konungen, åtföljd af kronprinsen samt prinsarne Carl o c h Eugen, inträdt i den vackra kungliga logen till h ö g e r i prosceniet, uppspelade hofkapellet kungssången, s o m af publiken afhördes stående, hvarefter öfverståthållaren baron T a m m s o m ordfö- rande i Teaterbyggnadskonsortiets styrelse, hvars ledamöter hade sin plats i avantscenen midt e m o t den k. logen, utbragte ett fyrfaldigt lefve för konungen. Ridån gick u p p o c h invigningskantaten följde under ledning af förste hofkapellmästaren Nordkvist. K o m p o n e r a d för soli, kör o c h orkester af prof. Ivar Hallström till text af prof. 0. B. D e n väckte o c k lifligt bifall, hvaraf en del rättvisligen ägnades åt de medverkande, särskildt fru Östberg samt hrr Limdqvist o c h ödmann. Programmet, v i d hvars uppgörande den ledande tanken tydligen varit att pietetsfullt erinra o m ett par heroer på den forna svenska operadiktningens område, upptog sedan A. F. Lindblads opera-comique » Frondörerna » o c h scener ur F. Berwalds stora romantiska opera » Estrella de Soria ». Den förra föreföll skäligen antikverad o c h var betydligt långtrådig. Intresset knöt sig hufvudsakligen till hr Elmblads o c h fru Lindens utförande af klädeshandlare Mathieus o c h hans sons roller. » Estrella de Soria » var i musikaliskt hänseende vida intressantare — uvertyren bl.
Vidkommande åter ofvannämnde i detta ämne gjorde flere särskilde Motioner, hvilka Stcits-Utskottets Betänkanden. i4a5 ehuru i vissa hänseenden något skiljaktiga , likväl hufvudsakligt åsyfta Saltpettergärdens minskning till lättande af jordbrukets bördor, samt att denne utskyld måtte genom jemkning i grunderne för dess utgörande, närmare fördelas å de Skattdragande , och för öfrigt betalningen för tillvérkad och levererad Saltpetter-gärd blifva förhögd m. m. så får Stats-Utskottet, sedan den sålunda ifrågastälde nedsättning af SaltpetterSkatten, i den mån Kongl. Majit i JNåder funnit en sådan stå att förena med Rikets behof utaf Saltpetter, blifvit föreslagen och tillflykt med det vilkor, att berörde hittils bestådde betalning för levererad gärd kommer att upphöra, derjemte i anledning al desse Motioner upplysningsvis meddela att då ifrågavarande Skatt tillkommit i stället för den, jordbrukaren af ålder åliggande skyldighet, att vid Saltpetter Sjudningens verkställande för Kronans räkning tillsläppa den dertill tjenlige jord under Ladugårdshusen tillika med nödig ved, samt för öfrigt vidkännas de dermed förknippade olägenheterne; Och desse besvär och kostnader genom utgörandet af en mot ändamålet svarande gärd af Saltpetter, på sätt af Kongl. Majit och Rikets Ständer blifvit stadgadt, äfven Annas jemnare fördelade å dem, hvilka skyldigheterna ålegat och förut varit ganska olika deraf betungade; så synes någon rubbning i de sålunda fastslälde grunder, för den qvarblifvande Sallpctter-skattens a ifa6 Stats-Utskottets Betänkanden. erläggande, såsom oundgänglig för Rikets försvars-verk, hvarken kunna eller hora ega rum. Hvilket allt vördsamt hemställes till Riksens Höglofl. Ständers pröfning. Stockholm den 37 Junii 1823. Aniou den 28 Junii i8a3.
Företogs till pröfning Banco-Utskottets, den 28 sistledne April afgifna, samt den 4 dennes förmiddagen på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, den lo sistledne Martii meddelte Betänkande, angående rättighet för en och hvar, att emot Svenskt Spsciemynt af Ban-i 220 Ditt 8 Maji f e, ms quen tillbyta sig Guld och Silfver i Stänger och Tackor. Herr Cederskjöld, Pehr Guslaf: Som BancoUtskottet icke gittat vederlägga något af de skäl, jag tog mig friheten framställa, då Utskottets första Betänkande härstädes till pröfning förevar och återremitterades j så föranlåtes jag yrka, att Betänkandet nu må lörkastas. Det enda skäl Utskottet anfört, nemligen att BancoBetjeningens möda skulle, i händelse af så beskaffad växling, som den ifrågavarande, betydligt ökas, anser jag, för min del, icke vara af den vigt, att detsamma bör lägga något hinder för Ridderskapets och Adelns pröfning och beslut i denna fråga. Ehuru jag vet, att Ridderskapets och Adelns beslut icke kan verka något på sjelfva saken , enär frenne Stånd redan antagit Utskottets Betänkan, de, skulle jag likväl önska , att, för rättvisans och billighetens skuld, Ridderskapet och Adeln täcktes, med ogillande af Betänkandet, stadga, det skulle en dag i hvarje vecka, i stället för inlemnadt Guldoch Silfvermynt , massiv Metall uti Stänger och Tackor från Banquen utgifvas , och får jag härå utbedja mig Herr Grefvens och Ordförandens Proposition. Grefve von Lantingshausen , Albrecht, förenade sig med Herr Cederskjöld. Herr Grefven och Ordföranden hemställ? Ben 8 Maji, e. ml 221 de, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå BancoUtskottets Betänkande, under åläggande för Ranquen, att en dag i hvarje vecka emot Guld - och Silfvermynt utlemna berörde Me, taller i Stänger och Tackor.
I anledning häraf torde anslaget böra höjas till ett sådant belopp, att det motsvarar det nuvarande behofvet, samt att, för den händelse flera dylika skolor under den närmaste framtiden blefve inrättade, behöfliga medel dertill vore att påräkna äfven utan anlitande af de alltmera minskade och för mångahanda behof starkt anlitade besparingarne. De ifrågavarande läroanstalterna, hvilkas tillväxande antal med skäl bör anses såsom ett glädjande tecken, äro för de orter, der de finnas, af allt för stor betydelse och med för mycken omsorg både å Statens och vederbörande kommuners sida upprättade, att deras fortfarande bestånd icke skulle böra vara försäkradt för mera än ett år i sender. Jag anser mig derföre böra i underdånighet föreslå, att ifrågavarande anslag, såsom väl behöfligt, måtte på ordinarie stat uppföras och bestämmas till ett belopp af 10,000 Riksdaler. För nuvarande statsregleringsperiod hafva Rikets Ständer anvisat ett årligt belopp af 75,000 Riksdaler att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, som till lärares och lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtoge sig att tillskjuta samma belopp som den till församlingen öfverlåtna andelen af personliga skyddsafgiften. Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. 43 Dessa medel hafva ander nämnda vilkor blifvit använda dels för vidmakthållande af skolor, åt hvilka understöd af statsmedel redan varit beviljadt, hvarvid likväl iakttagits, att bidrag till löneförhöjning åt ordinarie examinerade lärare vid äldre egentliga folkskolor icke vidare utgått af detta anslag, utan af de för sådant ändamål särskildt anvisade medel; dels för inrättande af nya småskolor eller egentliga folkskolor; dels ock för ett ändamålsenligare ordnande af skolväsendet i öfrigt; och hafva af den beviljade summan till 1,280 äldre och 553 nya småskolor tillsammans utgått omkring 69,000 R:dr samt till nya egentliga folkskolor, flickoch slöjdskolor äfvensom till biträdande lärare omkring 6,000 R:dr.
Vid Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o g. 33 Vid 2:a mom. hafva till närmare förtydligande tillagts orden ”och lönei*’; och i afseende såväl å den förändrade lydelse, sorn enligt författningsförslaget blifvit gifven åt 3 och 4 morn., i hvilka nu stadgas, att rätter borgare skall mantalsskrifvas och taxeras i den stad, der han är borgare, — kontingent eller genantborgare, der han är bosatt,— samt kofferdiskeppare för förande fartyg taxeras i den stad dit fartyget hörer, som ock å tilläggandet af ytterligare ett moment i denna paragraf, får Utskottet åberopa hvad här ofvan, med hänsigt till taxeringen för näring och rörelse, blifvit vid 12 och 13 §§ anfördt och föreslaget. § 50. Uti sin förenämnda motion har herr Rosenblad, B., med hänsigt till hvad 50 § innehåller derom, att den minimi-tariff för hemmansvärdet i hvart län, Rikets Ständer år 1823 fastställt, skall lända till efterrättelse och i intet fall får understigas, föreslagit, att minimitaxerings-värdet å fastigheter på Ian» det, för hvart län sammanräknadt, bör bestämmas på det sätt, att man multiplicerar länets hela hemmantal med hvad ett mantal i medeltal under de sista 10 år, för hvilka Justitie-statsministerns sammandrag öfver skedda försäljningar finnas att tillgå, kostat, samt halfva den sålunda uppkommande summan fastställas såsom minimi-tariff för länet, för så vidt den icke understiger nu gällande minimi-tariff, i hvilket fall denna senare fortfar.
Herr af Wirsén kan aldrig i sitt totalomdöme om ett literärt arbete utgå från någon annan synpunkt än de utnötta systemens och doktrinernas. Det är hans bestämda synpunkt och ingenting kan rubba den. För honom och med honom är hvarje försök att tränga utom de skönhetsgränser, som af estetiska och filosofiska läroböcker uppställas, fördömvärdt och det är detta som gör att han och hans meningsfränder måste tum för tum vika för de påträngande skaror som icke mera kunna, icke mera vilja låta sig härmed nöja. Ty det är icke mera någon trosartikel att konsten är till för sin egen skull; utan den är till för oss, för menskligheten och att nyttans princip måste tillämpas äfven på den. Litera-turen är icke mera blott “ til Lystu. Den skall med kraftig hand gripa in i lifvet, sådant det lefves, visa oss våra fel sådana de äro, och säga oss orsakerna. Endast så kan literaturen blifva den bundsförvandt som ger oss månget kraftigt handtag, mången ansats till fortsatt sträfvande i den strid, som kallas kampen för tillvaron .. Det är detta den unga literaturen vill och det är detta den gamla skolan med sin akademiska slentrian och sin Boströmska auktoritetstro icke vill. Striden mellan dessa tvänne partier har emellertid hittills icke kunnat vara synnerligen liflig hos oss då det första partiet i det närmaste saknats intill de senaste åren. Det var August Strindberg som först bröt isen med sitt väldiga drama “ Mäster 01of “. Det sätt, hvarpå detta märkliga arbete då det först utkom 1878 mottogs, är betecknande nog för det envälde den gamla skolan då utöfvade inom kritiken — likasom det icke är utan sitt intresse att se huru detta envälde till och med inom Posttidningen nu måste maka åt sig, när dramat ännu en gång framdragits. Strindbergs nästa arbete som utkom var “ Röda rummet “, en produkt som med alla sina fel och alla sina öfverdrifter, dockgenom sin originalitet förtjenade den för våra förhållanden kolossala framgång den rönte. Det var tal i sak i denna bok, och Strindberg nämner tingen vid sina rätta namn. Det var ett steg, om ock något på sidan så dock framåt, för den realistiska romanen i Sverige. På ett annat fält, på den bundna formens område, följde honom A.
Disconten, och blir på annat sätt organiserad , hvarmed jag nu icke kan ingå i deta!Ue. Skåne är ensamt till Folkmängd och styrka en åttondedel af Riket, har i anseende till sin local, dessutom lika mycket behof och rätt till Discont, som Hufvudstaden. Det samma gäller äfven om Götheborg, denne Rikets förut så blomstrande, nu mera snarare öde Stad, jemte Bohus Län och Westergöthland, som icke heller böra sakna CanalDisconten ; dess bibehållande är medlet att rädda så många människor, hvilka på god tro, genom Adier, ditsatt deras penningar. Jag anser Förskott af Banquen till Assignationernas inlösen , jemte garantie för sProcents Lå - 122 Den 17 Manilj f. m. nen, tillräckligt för denna Discont, att reda sig, om den återfår Discont-rättighet på 17 år eller till 1835, och dessutom då kunna äfven lemna ett bidrag till Canalen. Det andra Alternativet om FilialDisconterna skola indragas, så vågar jag påstå, att denna indragning skall ske på 10 år och genom Disconternes egna Contoir § stället, icke här i Stockholm , ty det är, i min tanka, obehörigt, att tvinga människor genom Commissionairer afgöra och reglera sina Discont-liqvider på längre afstånd, då de böra och äga rätt, att på stället der Lånen utföllo, dem afbetala. Men jag förundrar mig icke mera öfver, att här finna så liten consideration för andra, utom Stockholms område boende personer, då man lika olagligt, som egenmägtigt förledne October , sedan FilialDisconterne voro förklarade på obestånd, ändå inlöste 150 å 170,000 R:dr af deras papper. En enskild Man, som så handlade , har sin dom föreskrifven i ConcpursStadgan, och likväl har jag hört ändå omtalas möjligheten af Concours för FilialDisconterne. Vidare om DiscontReverserne icke förr än om 5 år skola blifva infriade, böra de åtminstone på denna tid äfven erhålla 3 Procents Räntan.
Det lyder sålunda: “Då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs och Norrbottens län, hvilka hafva närmaste tillsynen å storskiftesoch afvittringsverket derstädes sig uppdragen, icke gjort framställning om något behof att i dessa län förordna särskild styresman, som ej finge utöfva annan tjenst, och icke heller i öfrigt sådana förhållanden förekommit, som för närvarande påkalla en sådan åtgärd, finner Kongl. Maj:t någon annan förhöjning i arfvodet till storskiftesoch afvittringsstyresmännen i nämnda län nu icke böra tagas i beräkning vid bestämmandet af det till storskiftesoch afvittringsverken för år 1867 erforderliga anslag, än att styresmannens i Norrbottens län arfvode upptages till samma belopp, som för närvarande utgår till styresmännen i Wester-Norrlands och Westerbottens län, eller 1,500 R:dr, hvaremot, hvad angår sistnämnda län, der arbetena af en stor landtmätarepersonal verkställas å en mängd, vidt från hvarandra skiljda ställen, Kongl. Majit, på grund af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes derstädes gjorda, jemväl af Landtmäteri-styrelsen biträdda framställning om det af dervarande förhållanden föranledda behofvet af tillsättande utaf en särskild afvittrings-styresman, anser en sådan böra förordnas vid nuvarande förste landtmätarens i länet snart förestående afgång från såväl förste landtmätaresom styresmanna-befattningarne, och i följd deraf för afvittrings-styresmannen i Westerbottens län beräknas en förhöjd aflöning, hvilken skäligen bör upptagas till det af Landtmäteri-styrelsen föreslagna belopp 3,500 R:dr.
St-.r ega att fordra och hvilken myndighet, sorn inför dem kan ställas till ansvar. Det är nemi. Konungens Rådgifvare. Denna ansvarighet utkräfves antingen genom riksrätt eller, om en sådan icke kan begäras, derigenom att R. St:r anmäla, det de önska en Konungens Rådgifvares utgående ur Statsrådet. Det vore äfven i högsta grad betydelsefullt och särdeles olyckligt, om R. St:r skulle beträda den banan att ingå i bedömande af underordnad tjenstemans handlingssätt, såsom på sid. 18 antydes, der Utsk:t säger: »Utsk:t har likväl, efter tagen kännedom om det sätt, hvarpå denna fråga blifvit allt ifrån dess början behandlad, ej kunnat finna annat än att den nuv:de byggnadschefen ensam gifvit ani. till de kostsamma förändringar, som efterhand vidtagits i den ursprungliga byggnadsplanen, och att han således, om äfven Regeringens godkännande å en del af dessa förändringar kunnat af honom utverkas, måste anses moraliskt ansvarig för det sätt, hvarpå byggnadsföretaget i sin helhet blifvit bedrifvet». Jag torde icke behöfva upläsa mera för att inför R. o. Ad. ådagalägga befogenheten af de mot Utsk:ts Betänk, gjorda anmme. Jag lemnar åsido de anm:r, som möjligen kunna göras mot sjelfva byggnadssättet. Det är särdeles farligt att en representation går öfver sin myndighet och sätter sig till domare 262 Den 26 September f. na. öfver underordnade tjenstemäns handlingssätt. Finnes ani. till klander, hafva vi en Just.- Ombudsman, som kan tilltala den embetsman, som gjort sig skyldig till en förseelse. På grund af hvad jag nu anfort, får jag anhålla om bifall till den redaktionsförändring, PresteSt,:t antagit, samt att R. o. Ad. ville uttrycka sitt ogillande af det mot byggnadschefen framkastade klander. Hr Hjärne, H;'arald: Öfver StatsUtsk:s befogenhet att yttra sig på sätt det i detta Betänk, gjort, vill jag icke utlåta mig, ty derom har redan tillräckligt blifvit ordadt.
Jag lofvar och svär att vilja förestå Regeringen i enlighet med Constitutionen och lagarne, så sant mig Gud hjelpe och Hans heliga ord! De Svenske aflägga Ed inför Sveriges Rikes Ständer. Hålles ej Storting eller Riksdag vid denna tid, nedlägges Eden skriftligen i Stats-Rädet och förnyas sedan pä nästa Storting eller Riksdag. Beträffande denna § lära Riksens Ständer finna, att den innehåller blott en reglementarisk författning, som ingenting ändrar i Sveriges Grundförfattningar. 47 § i Norrska Grundlagen: Den omyndige Konungens uppfostran bör, i händelse Hans Fader icke derom aflemnat något skriftligt stadgande, handliafvas på det i 7 och 43 §§ föreskrifna sätt. Det bör vara en ovilkorlig regel, att den omyndige Konungen erhåller tillräcklig undervisning i Norrska språket. Memorial N:o 2. 763 Utskottet har trott sig böra tillstyrka föreskriften i denna § men dock dervid till Riksens Ständers uppmärksamhet framställa, att, enligt den Svenska Grundlagen, den omyndige Konungens uppfostran skötes af den lagligen tillsatte Förmyndaren, och att något särskildt stadgande i detta afseende af den döde Konungen är utan all kraft. Billigheten af den föreskrift, att en Svensk och Norrsk Kron-Prins ofelbart skall erhålla undervisning i det Norrska språket, lärer ej kunna bestridas, hälst fordran deraf är ett uttryck af en sann Nationel anda, och en ren känsla af det Norrska folkets önskan att genom en obehindrad förtrolighet njuta sin nya Regerings vård och villigt kunna uppfylla sina pligter. 48 § i Norrska Grundlagen lyder: Är den manliga Konungaätten utdöd, och ingen Thronföljare uthorad, dä skall ett nytt Konungahus väljas, pä det i 7 § stadgade sätt. Rörande denna § har Utskottet allenast trott sig böra anmäla, att den till alla delar beror at de föregående §§, hvarmed den står i sammanhang, och således tillika med dem måste med o ’ gifvas eller förfalla. Sedan nu Utskottet inför Riksens
Strenguäs, hvilka på grund af äldre fullmakter varit berättigade att icke utan sitt medgifvande underkasta sig den genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grundräntors och kronotiondes ulgörande föreskrifna förändring i fråga om räntornas uppbärande efter tioårig medelmarkegång och sora derföre under de 3:ne åren 1855, 1856 och 1857, då årsprisen vida öfverstigit medelmarkegångspriset, nemligen är 1855 med 6 R:dr 86 öre, är 1856 med 4 R:dr 96 öre och 1857 med 96 öre, vägrat ingå på räntornas uppbärande efter medelmarkegång, deremot, så snart ett omvändt förhållande år 1858 inträdde, eller att medelmarkegångspriset öfversteg årspriset, frånträdt sitt förut gjorda förklarande och utfordrat räntorna efter medelmarkegångspris hvaruti ofvannämnde 3:ne höga årspris ingingo och belastade åter räntegifvarne. Derigenom hade de skattdragande, hvilkas räntor varit åt nämnde läroverk indelta, nödgats för närande 3:ne år lösa sin räntespanmål med tillhopa 12 R:dr 35 öre mera för tunnan än andra räntegifvare, hvilka genast kommo i åtnjutande af förmånen att erlägga räntorna efter medelmarkegångspris, och motionären har derföre hemställt om godtgörelse af statsmedel till de räntegifvare, som genom berörde åtgärd blifvit lidande.