Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innevånare till sine forre Konungar utgjort och vidare af samteliga Riksens Ständer kunde blifva beviljad^; så anser Kammar - Collegiurn deraf följa , att Suune icke mer an andre Rikets Frovincer äger någon utgammal rättighet, att fa sine Hemmans - räntor med penningar erläggaVidkommande åter frågan, huruvida den Skane sedermera öfvergångne allmänna Skattläggningen haft afseende pä blotta pennin, ge-räntor; Så. ehuru 1671 års Skattlaggnings-mer thod innehåller, att hvarje Hemmans förmåner i åker, äng, m. m., borde beräknas till visst värde i penningar, skall likväl samma method® upplysa, att Skattläggningen var grundad på de persedlar, som vid Hemmanen falla, äfvensom orsaken, hvarföre Räntorne {ingo utgöras i penningar, endast och allenast skall härledt sig derifrån, att persedlarne den tiden kunde erhållas där å orten för bättre pris, än Krono-värderingen utgjorde. — Rörande det stöd, som af Militiaelridel ningen i Skåne sluteligen velat hämtas för Penninge-räntornes varaktighet och bestånd, förmäler Kammar-Collegium, att Kongl. Majis Nådiga Instruetion för Indelnings-Cora - §06 Stats-Vtskottets Betänkanden - missionen i Skäne af den 14 Jan. 1687 skall vi.-,a, att de pä Militien anslagne Hemman icke heller skola blifvit åsatte högre räntor, än sorn svarade emot redan antagne Skattläggningsgrunder, och att de indeldte nya Jtäntorne äfven hade sitt afseende på persedlar, såsom Spannemål, Smör och dagsverken m. rn., samt att, ehuru en ny jordrefning då öfvergeck landet, den föreskrift likväl boide gälla, att Skattehemmanen ej kunde till sine gamle Räntor och Mantal dervid ändras eller rubbas. — I anledning deraf yttrar sig Kammar Collegium för dess underdåniga del ej kunna annat finna, än att de af 1766 års Riksens Ständer för deras Beslut om
Då det emellertid var angeläget, att för ifrågavarande begge jernvägsanläggningar iaktloges enahanda ordning, hushållning och byggnadssätt, ansåg Kongl. Majit det vara af synnerlig vigt att alla hufvudsakliga, så väl ekonomiska som tekniska anordningar till båda företagen utginge från samma befälhafvare, så vida för denna befattning kunde blifva att tillgå en man, som med insigt och erfarenhet i dylika ämnen förenade ett rättskaffens nit och en bepröfvad förmåga att ordna arbeten af större omfattning; och som flera af Öfversten vid Kongl. Majlis Flottas Mekaniska Korps, m. in., N. Ericson, under sednare åren utförda, vidt omfattande allmänna arbeten tillfyllest ådagalagt, att nämnde egenskaper i sällsynt grad funnos hos honom förenade, har Kongl. Majit med fullt förtroende, rättfärdigadt genom den hittills vunna erfarenheten, åt bemälde Öfverste i nåder uppdragit högsta ledningen och administrationen af de begge beslutade jernvägsföretagen. Redan i Januari 1855 blefvo de hufvudgrunder i nåder fastställde, som vid jernvägsbyggnadernes utförande borde i tekniskt hänseende följas, hvaribland att banbanken endast utlägges för enkel bana, men att broar, viadukter och andra dylika byggnader verkställas med beräkning på utläggning af dubbel bana; att spårvidden blir .5 Svenska fot; att banans böjningar icke utläggas med mindre än 1,000 fots radie och att lutningarne icke öfverstiga 1 på 100, derest icke sådant å svårare lokaler undantagsvis för en kortare sträcka erfordras. Tillika meddelades särskilda föreskrifter rörande administrationen, byggnadsmedlens tillhandahållande i mån af behof, m. m. Arbetena påbörjades derefter å båda linierna tidigt på våren samma år och hafva sedermera fortgått utan annat afbrott än det, som den strängare årstiden gjort 'oundvikligt. De inkomna aibetsberättelserna utvisa ett resultat, som måste anses högeligen tillfredsställande, särdeles när i betraktande tages, att till en början endast ovant befäl och arbetsmanskap varit att tillgå, och att på vestra stambanan slöra svårigheter möll i anseende till den ojemna lokalen.
Jag anhåller derföre, alt proposition må göras till afslag å Betänkandet. Grefve Frölich, David: Jag är hufvudsakligen förekommen af Herr Hjerta i hvad han yttrat, för att vederlägga Friherre Ehrenborgh och Herr von Schulzenheim. Jag kan icke finna den underrättelse, att 3 Stånd redan afgjort frågan, behöfva inskränka Ridderskapets och Adelns rätt, att, genom ett afslag ogilla den princip Utskottet antagit, som skulle någon prescriptiontid behöfvas för Rikets Ständer, för att icke antaga en lagförklaring, sorn utgifvits af Konungen, äfven om det skett före sist förflutna Riksdag. I afseende på hvad Friherre Ehrenborgh yttrat, då han gått in i en undersökning om Lagstiftarens mening, kan jag visserligen icke annat än gilla ett sådant bemödande, att sätta sig in i Lagstiftarens anda; men då jag gör detsamma, kan jag icke finna en sådan anda och mening i §:n; ej eller att det vore nyttigt. Jag har också intet hört något annat skäl anföras för nyttan af en sådan prarscriptionslid, än att den, genom sin tillvaro, icke kunde göra någon skada; men Den 3 April. 165 clemia indirecta åsigt föranleder mig icke att finna riktigheten deraf, alt man nästan gör ett grundlags tillägg i 38 §. RegeringsFormen. Förrän ett sådant tillägg tillkommit i grundlagsenlig form, kan jag icke gilla, att man söker gifva en sådan extension åt §:s bokstaf och ordalydelse. Det är af sådan anledning jag instämmer med de Herrar, hvilka önskat afslag. Herr Cederschjöld: Någre värde Ledamöter hafva för deras mening, att Rikets Ständer icke skulle äga rätt ogilla en lagförklaring längre än vid nästa Riksdag, sökt stöd af orden: ”emellan Riksdagarne.” Men jag utber mig få erinra, att tiden kan, i afseende på lagförklaringar, indelas i två slag: emellan Riksdagarne och under Riksdag. RegeringsFormen föreskrifver i 88 §. först, huru förhållandet bör vara under påstående Riksdag, och sedan huru det skall ske emellan Riksdagarne.
I fråga om inkomsternas fördelande mellan Preslmännen har Departements-chefen ansett det vara af nöden att uttryckligen bestämma, det fördelningen skall ske inom hvarje pastorat emellan dess presterskap Kongl. Förordningarne den 8 Februari 1681 och den 16 Oktober 1723, den förra i allmänhet tillämplig för öfriga delar af riket och den sednare särskildt för Skåne, gåfve tydligen vid handen, alt Presterskapets rätt till tionde endast sträcker sig till sådan af deras egna ”åhörare”, eller dem, ”sorn bondehemman bruka i socknen.” Hvarken billighet eller gällande författningar gåfve deremot anledning, att tionde eller annan afgift från hemman uti ett pastorat skulle kunna användas till aflöning af Presterskapet inom ett annat, och skulle en reglering i sådan syftning utan tvifvel väcka allmän ovilja och allt det motstånd, som lagligen kunde göras. Visserligen funnes det ingenstädes bestämdt uttaladt, att en sådan inkomsternes förflyttning ingått i Rikets Ständers afsigt, men denna uppfattning af Allmänna BesvärsBih. till It. St.
Jag" anhåller vördsamt, ätt Hr Gr. o. Landtm, läcktes framställa propos., huruvida Ståndet vikar den propos. till afslag å Constit.Utskts betänk., som jag 56 Deri i6 October e. m. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara, att någon föreskrift om landtdagar ej i grundlagen behöfver intagas. Ropades ja. Frih. Cederström: Jag anhåller att till prof. få protestera deremot, att Hr Gr. o. Landtm, icke, på min begäran, inhemtat Ståndets tanke, huruvida det ville instämma i yrkande af den propos., jag begärt, i hvilket fall Hr Gr. o. Landtm, kunnat förklara öfverläggningen hvilande; hvaremot Hr Gr. o. Landtnäs rätt att icke derom inhemta Ståndets tanke, då sådant af en ledamot blifvit hegardt, ei är med grundlagen enlig. Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. 20 sisth Sept. på bordet lagda memor. N:o 87 med förslag till ändring af 22 § Reg.F. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller, att Ilr Gr. o. Landtm, täcktes tillåta, alt Ridd.secret. meddelar underrättelse om hvad de öfriga Stånden i delta ämne beslutat. Underteekn. Ridd.Secret.: Constit.Utsk:s memor. N:o 3y är af PresteSt. gilladt till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, af BorgareSt. återremitteradt med anmärkningar, hvilka blifvit förklarade utgöra Ståndets gemensamma tanke, och af BondeSt. antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Uppå begäran af Frih. Boye blef Frih. Ehrenborghs reservation uppläst. Frih. Boye: Med undantag af hvad i denna reservation angår Rikets Allm. Ärenders Beredning, hvilket icke har något sammanhang med den nu förevar, frågan, ber jag att få i allo förena mig i Frih. Ehrenborghs yttrande, hvilket jag anser grundligt och rättsenlig!.
och förstockade i hjertat; till dem skall du säga: Detta säger Herren Herren; Ehvad de hörat eller låtat: Det är väl ett ohörsamt folk; så skola de dock likväl veta, att en Prophet ibland dem är. Och du menniskobarn skall intet frukta dig för dem, huru de döma dig; der äro väl gensträfvoge, och hvass törne emot dig, och du bor ibland scorpioner; men du skall intet frukta dig, huru de döma dig, eller förfära dig för deras trug, ändock de väl ett ohörsamt folk äro; Utan du skall säga dem min ord, ehvad de hörat eller låtat; ty det är ett ohörsamt folk. Men du menniskobarn, hör du hvad jag dig säger, och var icke ohörsam, lika som de ett ohörsamt folk äro; låt upp din mun, och åt hvad jag dig gifver. Och jag såg, och si, en hand vardt uträckt till mig; den hade ett sammanviket bref; Hvilket hon upplät för mig, och der var beskrifvet utan och innan, och der var uti skrifvet klagan, ack och ve. Och han sade till mig: Du menniskobarn, ät hvad för dig är, nämliga detta brefvet, och gack bort och predika Israels huse. Då lät jag min mun upp, och han gaf mig brefvet till att äta. Och han sade till mig: Du menniskobarn, du måste detta brefvet, som jag gifver dig, äta i ditt lif, och fylla din buk dermed; då åt jag det, och det var i minom mun så sött som hannog. Och han sade till mig: Du menniskobarn, gack bort till Israels hus, och predika dem min ord; Ty jag sänder dig ju icke till ett folk, som ett främmande mål och okunniga tungo hafver, utan till Israels hus; Ja, icke till stor folk, som främmande mål och okunniga tungo hafva, hvilkas ord du icke förstå kan; och om jag än sände dig till dem, så skulle de dock gerna höra dig. Men Israels hus vill intet höra dig, ty de vilja icke höra mig sjelfvan; förty hela Israels hus hafver ena hårda panno och förstockadt hjerta.
Gå, här är inte er plats. Jo. vi träffades. Inte sedan ditt sista omvändelseförsök i täckvagn. FRÖKEN BONN. Nej, se kusin Louise! Det var inte i går Jag hoppas du väl. Åh, der sitter minsann farmor! God dag, din pratmakare. FARMOR. Tiger? Ja, naturligtvis tiger jag! Det hörs MANTELL. Här tycks vara riktigt slägtmöte! MANTELL. välbekant . Slägtmöte? Det ordet tangerar mitt öra som (Björnklo och Gertrud i fonden; Valborg, asses PROFESSORN (stiger upp). sor Holm, direktör Hillner till venster; professorn, Hilma, farmor till höger; bakom dem de öfriga). Delgif inte förlofningen ännu. HILMA (får se Valborg). PROFESSORN. Mina vänner, min kära hustru och jag Förlofningen? Ja ha, ja ha, mycket riktigt. hafva bedit. Er församlas här i dag, på det vi skulle komma i tillfälle att, att för eder delning med Håll! Hva' falls? gifva vår kära dotter Gertruds tillämnade förlofVALBORG. PROFESSORN. Jag förbjuder denna qvinna att yttra sig! Dertill eger ni ingen rätt. Hade ni velat VALBORG. HILMA. höra mig, hade jag inte tvingats till ett hyckleri, pit ta ett steg, som ingen qvinna tar, utan att som är mig motbjudande, och hade jag nu slupdertill vara drifven af förtviflan steget att blotta sin egen vanära och den mans hon älskat som sin make. ALLA. Hvad nu? Hvad vill detta säga! Man har sagt mig, att verlden är hård och VALBORG. orättvis, när det gäller att bedöma en qvinnas mig för att få rättvisa och dom. felsteg; och dock är det till verlden jag vänder PROFESSORN. VALBORG. Hvad, hvad betyder detta? nade delge inte kan bli af, derför att kapten Sixten Björnklo är min trolofvade brudgum, och inte er dotters. BJÖRNKLO. Det betyder, att den förlofning ni nyss äm Det är inte sant! Inte sant?
Hon stannade en tämligen l h g stund ute i tamburen, och gamla Martinson hörde henne föra ett ganska häftigt samtal med en framinande karl, men Harald var det då inte, gudskelof. Inte för att Martinson hade något emot Harald, men det hade varit ett så svårt slag för Agda om han kommit igen. Agda kom in med en rynka mellan ögonbrynen och hårdt sammantryckta läppar. " Det var doktor Ivarsson ", sade hon tvärt, som för att ahärsia alla frågor. " Herre Gud, visste han ej, att Harald var rest? " " Nej, han påstod det själf " Men hvad talade du så länge med honom om? " ' Var inte nyfiken, Martinson ', hon försökte att se skälinsk ut. ' Förstår du ej, att lyckan måste komma, nu då Harald är borta. Skål, Martinson! " Hon slog i ett stort glas vin och tömde det raskt. " Herre Gud, den ohyggliga karlen ", utbrast Martinson. " Han är soin en höstdimma ", sade Agda patetiskt, " idel rahet. " 121 Hon lade sig ater till rätta i länstolen, rnen det var slut pii niunterlieten, och hennes klara, blå ögon blickade dystert framför sig. ' Hvad går det åt dig? " " Jag är arg. " " Så du talar. " " do, det är jag. Hvad har lian för rättighet att konima hit och reta mig så nedrigt. " " Nå, men hvad sa ' han då? " " Jo, du skall få Iiöra det alltihop. Han hade knappt kastat en blick på mig, sedan jag öppnat för honom, förrän han vände sig om för att gii. ' Jag ser, att det är osanning ', mumlade han. ' Godnatt, fröken Törne. ' Då sig jag så förvånad ut, att han fann för godt att förklara sig. ' Jag ser genast på edra sköna ögon ', sade han, ' att ni ej gråtit i daga Således kan det ej vara sant hvad de prata i sta ' n, att Harald skulle ha rest till Amerika i morgse. Godnatt! ' Och så ville han åter gå, men, ser du, jag ville ändå veta hvad han hade för afsigt ined allt detta.
Commerce-Collegii Kungörelse af den 8 Mars i8oz och de deruti af Allmänna Besivärsoch Ekonomie Utskottet wid 1809 och ?8lo arens Riksdag förestagne tillagg, af wederbörande Embetsoch Tjenstemän under strängaste an, sivar noga handhafwas, och^ Staderne Borås och Ulrick, Den 18 Julli. i§z.7 Ulricehamns Handlande Borgerskap olades enahanda risgue och answar, i händelse af missbruk wid utöfningen af Gårdfari-handeln, som Allmogen genom samma Kungörelse är alagd, samt böterne icke allenast till dubbelt förhöjaS, utan äfwen i allmänt arbete åtminstone för andra eller tredje resan föröfwa, ds brott deremot, förwandlas, som berörde KonglCommerce-Collegii Kungörelse forestriswer, och att inga Borås eller Ulricehamns Borgare ma fa a annan ort bygga, bo och tillika drifwa någon Handel, utan genast wid Burskapets erhållande inflytta och bo i desse Städer, wid förlust af Burskapct, samt att Kongl. Maj:t i Noder täckes ytterligare genom Police-Författningar, söka förebygga ali oordning och missbruk i denna Handelswäg, och sedan Landt-Tullarne upphört, lota vfwanberörde Författning i den delen, hwad förtullning af warorne angor, med del mera, undergå den rättelse och förändring, som Kongl. Maut i Noder pröswar nödig, stola de betydligaste olagenheterne, sa widt de möjligen med en sadan Handelsfrihet kunna förenas, chlifwa undanröjde; Hwilket allt Utskottet får till Riksens Högl. Ständers widare ompröfwande »vördsammeligen öfwer, lemna. Herr Bruks-Patron Lindbergs serskilda tankar warda härhos »vördsammeligen bilagde. Orebro den is Julli i812. Pä Högloft. Ridd. ochAdelnö Pä Högw.
Har beväringsynglingen ej ett torp till brukning sig upplåtit, så äger han ofta dels egen gård och grund, dels en familj, som han har lika kär som den indelta soldaten har sin. Det arbetsamma landtmannalif som massan af beväringsynglingarna föra, görer deni ej mindre härdiga och dugliga till i fält förekommande göromål, än den indelte soldaten. Ilar den af fri böjelse bland stammen ingångna mannen mindre gjort till sitt lefnadsyrke militärståndet, än den indeldte soldaten? Jag tror motsatsen, dä ej allenast en säker utväg lill dess befordran är öppnad, utan äfven bättre är sörjdt för dess framtid och ålderdom, än för den sistnämndes. Disciplinen beror ej allenast på en lång tjenstetid, utan äfven på det sätt, sorn tjenstgöringen verkslälles. Den föreslagna stammen är icke mindre spridd öfver hela landet än den indelta arméen, men är vida mera i tillfälle fullgöra sitt monitörskap för beväringen än den sednare, i följd af den högre soldatbildning, som blifver densamma bibringad. Skulle indelta arméen i det sednare afseendet blifva jemngod med den föreslagna stammen, så erfordras: l:o Ett förändradt rekryteringssätt, d. v. s. att antagningen ej skedde som nu, nära nog för lifstiden, utan endast för ett mindre antal år hvarje gäng: efter hvilkas förlopp befälet skulle ega rättighet att förnya eller upphäfva kontraktet; 2:0 En vida längre årlig öfningstid. Ingendera delen kan förenas med indelta soldatens närvande aflöningssätt. Tror någon för öfrigt att rustoch rotehållare skulle gå in på det förra, när deras utgifter derigenom betydligen blefvo förökade genom en ofta förnyad lega? — Huru skulle väl den indelta soldatens ekonomiska ställning blifva genom det sednare, som förhindrade honom lägga nödig hand vid det jordbruk och arbete, af hvilken han påräknar sin näring? Att
De utflyttandes antal var störst 1853, eller 636, och minskades sedermera 1854 till 436 och 1855 till 135, sannolikt så väl till följd af de fördelaktigare förhållanden för landtmannen och arbetaren i allmänhet, som med dessa år inträdde, som ock i anledning af de underrättelser, hvilka tid efter annan ingingo rörande emigranternes missöden, hvilka, enligt hvad från Westbo fögderi omförmäles, verkat, att, sedan 100 personer år 1854 derifrån utvandrat, men af desse de flesta, dels dött af farsot och resans besvärligheter, och dels vid framkomsten råkat i elände, företaget der icke funnit vidare efterföljd. Till Danmark hafva med pass utflyttat år 1851 femton och år 1855 trettiotre personer. Dessa utflyttningar hafva i sin mån verkat den brist på arbetare, som i några delar af länet öfverklagas och torde således äfven hafva bidragit till stegringen af arbetspriserna, hvilka på många ställen fördubblats; emedlertid innehålla berättelserne från andra fögderier, att der hvarken saknas arbetare eller är brist på arbete och tillgången på de förra ti 1 Iskrifves jemväl en omständighet, hvilken i och för sig anses såsom ett ondt, eller anläggningen af backstugor och hågen hos tjenstehjon och andra dylika personer, alt der söka bosättning, för att försörja sig genom tillfällig arbetsförtjenst. Minskningen i arbetsstyrka för enskilde personer inom länet, der den ägt rum, torde dock förnämligast häfva uppkommit derigenom, att manga arbetare sökt sysselsättning vid jernvägarne och andra allmänna eller enskilda arbetsföretag i andra orter; ,och en särskild orsak är tvifvelsutan böjelsen och vanan hos en del af den yngre befolkningen i vissa trakter, synnerligast inom Westbo härad, att drifva en slags gårdfarihandel, derigenom många arbetare ryckas från jordbruket.
Man skulle måhända på detta sålt göra BorgareSt., om icke till det andra lärda Ståndet, åtminstone till ett, som i kunskaper kunde öfverväga hvilket som helst af de öfriga Stånden. Skulle man icke möjligen då kunna befara, att BorgareSt., som nu måhända anser sig innehafva företrädesvis den nyare tidens hildning, äfven i sjelfva verket kom att blifva öfvervägande, i thy att ledamöterne i BorgareSl. vore attonia, vore beständigt närvande oell icke ombyttes såsom R. o. Ad:s ledamöter göra. Det komme att ibland dera finnas en fasthet, ett sammanhang under Riksdagarne, som erfarenheten visat att det ät' omöjligt att få inom R. o. Ad., der personalen så betydligt ombytes, som vi alla dagar tyvärr finna. Kan en sådan förändring af BorgareSt. vara gagnelig? Jag tror det tyvärr icke, och anser den äfven derföre olämplig, att den är stridande mot Stånds-grundsatsen, som sålunda undergräfves, och sedan den blifvit undergräfd, så blir tiden inne, att införa en representation grundad pä samfäldla val. Jag vill derföre anhålla ali R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanka ville förklara, alt, ehuru riktig R. o. Ad. anser förslagets åsyftning vara, alt, för vissa orepresenterade medborgare, bereda inträde bland R. St., så finner dock R. o. Ad. icke rådligt, alt dervid gå till väga på det af Ulsk. föreslagna sättet, hvarigenom man skulle rubba den Sländs-grundval, på hvilken Sveriges representation hvilar. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den siste värde talaren begärde, då detta Betänk, andra gängen bordlädes, att R. o. Ad. skulle upskjuta afgörandet intill dess BorgareSt. fattat sitt beslut, och detta blifvit för R. o. Ad. kändt. BorgareSt. har nu i frågan beslutat, och hufvudsakligen ingått på Utsk:s förslag.
Om man icke går så långt, att man anser äfven denna skillnad, emellan arbetande och ic*. ke arbetande, böra försvinna, tordeman finna, att der tjenstbarheter åtfölja jord, skall deras lika fördelning just leda till motatsen af hvad man söker, eller till olikhet i beskattningen. En Bonde utgör sjelf de tjenstbarheter, skjutsning, brefbäring m. m., som åtfölja dess hem. man, och har deraf obetydlig tunga. En person som egnat sig åt andra yrken, måste deremot för desse tjenstbarheters utgörande begagna tjenstefolk, och de falla honom således drygare. Således måste man från början vänja sig att förrätta samma arbeten, som Bonden, eller ock vara underkastad en hårdare Den 21 Maji e. m. beskattning. Att man länge lemnat denna omständighet ur sigte är uppenbart, men jag kan icke inse rättvisan eller förmohnen af, den föreslagne messurens verkställighet, oagtadt den Auctoritet, som blifvit åberopad af Ridderskapets och Adelns önskningar vid 1809 och 18x0 årens Riksdag. Om än man vill förbigå det efter min öfvertygelse skadliga i principen, möta i verkställigheten åtskilliga anmärkningar. De ändamål, som uppgifvas äro: Stats bördornes jämna fördelning de skattdragande emellan och enkelhet i beskattningssättet. Då det är afgjordt, att den, som köper ett mindre onereradt hemman, betalar högre köpeskilling Och den, sorn köper ett mera onereradt, af lika godhet för öfrigt, betalar mindre erlägger den förre högre ränta, den senare lägre; och detta jämnar förhållandet bådas behållning blir lika Ett annat förhållande kan ju icke uppstå, om Staten erlägger till den ena differencen af dess högre köpeskilling och tar af honom i form af beskattning, räntan för dess återbekomma Capital. Förmohnen häraf blifver ingen för det allmänna, icke heller för den enskilda, så vida icke Resultatet slutligen skulle bli, att den nu privilegierade jorden emot ersättning af Staten beskattades, på det den af ålder beskattade jorden skulle, utan ersättning till Staten, njuta lindring —. och orätt vi* san häraf behöfver icke utveckla®» 262 Veu 21 Maji e, m.