Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskot tet föreslagit rörande Socker, hafva Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden godkänt förhöjningen, i införselstullen för Mascovad eller brunt och gult, ordinärt Terreseller Tetes-, samt kvitt Pudersocker från 2 sk. 6 rsl. lill 3 sk. skål pundet, samt Presteoch Bonde-Stånden leriinat bifall till den lör krosscult LumpHa vanaTerres-, samt andra till sockerhalten lika slag föreslagna böjning i inferselsafgifteu, nemligen från 5 sk. till 5 sk. 6 rst. per skålpund, men Ridderskapet och Adeln derå antagit en ännu högre införselstull, nemligen 6 sk. skålpundet; hvaremot Borgare-Ståndet ansett nuvarande införselsaföifter böra förblifva oförändrade. O Såvida icke Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet afstå från dessa deras skiljaktiga beslut och, lika med de begge an - Bevillning s-Ulskbtt eif Memorial, N:o 30. $ dra Slå nelen godkänna Utskottets förslag, komma följande voteringar att ega rum: 109:o Den, som gillar den af Ulskollet för Mascovad-, eller brunt och gult, ordinärt Terretoch Tetessamt livilt Pudersocker föreslagna införselstull 3 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer derå nu gällande iuförsels-afgift, 2 sk. 6 ist., alt fortfara. 110: o Den, som vill, alt till contra-proposition i hufvud-volerin ■ o-en om den under Socker förekommande rubriken: ”krossadt ^Luinp-j HavanaTerressamt andra till sockerhalten lika slag skall antagas Ridderskapet att Adelns beslut, att införselstullen derå bör utgöra 6 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar npj.
Casseurer3 Bokhållare> Factorer och Skrifvare, i privat tjenst på landet, taxeras efter betydenheten af den befattning och lön, som de innehafva, i fyra Classer: Första Classen R:dr ir, Andra dito — 6, Tredje dito — 3, Fjerde dito — 2, samt Borgare-Stådet beslutat det tillägg till Utskottets förslag, att de jordeller qvarnegare, som sjelfve bruka jorden eller sköta qvarnen, och således icke hafva hos sig anstälde Rättare eller Mjölnare, skola ifrån den för Rättare eller Mjölnare stadgade bevillning vara befriade. Första frågan blifver här således om contraproposition; och får Utskottet i sådant hänseende föreslå följande volerings-proposition: ,8:0 Den, som vill, alt contra-propositionenskall upptaga Preste-Ståndets beslut, eller att: 'Tnspectorer eller Fogdar, Frälse eller Gårds, erlägga bevillning i mon efter taxeringsvärdet af den egendom de förestå, sålunda: att för tillsynen eller styrelsen vid en egendom ifrån 12,000 till och med 25,000 R:drs värde betalas Den, som vid annans egendom eller landtbruk har närmaste tillsyn sig anförtrodd, taxeras efter personens kända verkliga tjenstgöring, utan binder af en annorledes skedd uppgift, såsom Rättare, då den i hemmantal upptagne egendomens taxeringsvärde uppgår från och med 8,000 till och med 12,000 R:dr, och såsom Fogde eller Inspector, då egendomens värde öfverstiger sistnämnde belopp. Bevillnings-Utskotlels Memorial N;o 62. 7 Casseurer, Bokhållare, Factorer och Skrifvare, i privat tjenst på landet, taxeras efter betydenheten af den befattning och lön, som de innehafva, i Fyra Classer: Första Classen R:dr 11, Andra dito — 6, Tredje dito — 3, Fjerde dito —• 2,” voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner
I theorien må satsen låta väl; meri i practiken vore det ett det grymmaste väld att sålunda beröfva en stor del af Sveriges jordbrukare möjligheten alt berga sig. Må man icke tro, att de stora fabrikanterna skulle bränna af potatoes, ty de skulle då handla mot sitt eget interesse; oell patriotism på bekostnad af egna fördelar är sällsynt. De skulle bränna af säd, och jordbrukaren hade således ingen möjlighet alt få afyttra sin potatoes, helst den ej är af natur att kunna transporteras sa lätt som spannmål. Det är således falskt, alt fabrikshränning vore en fördel för Diket. Den vore fördelaktig för dem, som hafva capitaler och kunna anlägga sådana fabriker; men för massan af folket blefve den högst menlig. Jag förblifver således vid min anhållan om propos. till instämmande i DondeSlts beslut. Hr Silfverhjelm; Man kommer visserligen till sådana resultater, som Hr Hjärne framställt, då man blott bygger på theorier. Hrr Hjärne och Lagerhjelm hafva sagt, det de af brännvinsbrännare hört, att några 100 r:dr iner eller mindre i skatt betyder ingenting. Delta bevisar ingenting mer, än att de rådfört sig med personer, som idka brännvinsbränning såsom en fabriksrörelse; men för Svenska jordbrukare, som icke bränna i stol t, utan i den man det accommoderar dem och derföre, att de anse brännvinsbränningen nyttig för ladugården, för dem äro några r:dr mer eller mindre af betydenhet. Jag kan icke dela Hr Lagerhjelrns mening, ty jag står också i comhinationer med flera landsorter, och de äro icke för den höga beskattningen, emedan de finna, att den skulle gynna fabriksnäringen och deremot tungt drabba jordbruket. Jag finner det icke vara billigt och ej heller ärligt, att Utsk:n säga: Efter jordbrukarne ej vilja afstå från brännvinsbränningsrättigheten och efter vi ej tro oss kunna beröfva dem denna rättighet, sä skola de åtminstone betala kalaset, tills de ulledsnas. Detta är åtminstone andan af TJtskms mening.
N:o 38, ang:de regleringen af riksstatens lista hufvudtitel, böra förekomma i samtliga Riks-Stånden nästa Onsdag d. 18 dennes, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. ville besluta företagande af omförmälda ärenden i plenum nämnda dag, och att de då må sättas främst på föredragningslistan. Till delta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos. , sitt bifall. Efter förmälan att, enligt ankomna prot.-utdr., de öfriga Riks-Stånden biträdt R. o. Adis beslut om tillsättande af ett Särskildt Utsk:t, bestående af fyra ledamöter från hvarje Stånd, för behandling af det utaf K. M. afgifna Förslag till ny Sjölag, anmodade Hr Gr. o. Landtm. R. o. Adis Hrr Elektorer att sammanträda för utseende af Ståndets ledamöter i nämnde Utsk. Härefter anmälde sig och yttrade Frih. af Ugglas, Gustaf: Sedan R. Stir numera beslutat tillsättande af ett särskildt Utsk. för granskning af K. Förslag till ny Sjölag, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Riddarh.-Ordms § 19 endast i afseende å de vanliga Utskin föreskrifver utseende af suppleanter, men att något sådant stadgande icke finnes i fråga om beslutade särskilda Utsk., hvadan jag härmed har äran föreslå, att R. o. Ad. måtte besluta att till det ifrågavide Utskit utvälja 2 suppleanter. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., bifallit detta förslag, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Elektorerna att jemväl utse två Suppleanter i det Särskildta Utskit. K. o. Ad. åtskiljdes kl. ^11 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdrag för d. 14 dennes e. m., samt pleniprot. för den 17 sisth Januari.
» Omöjligt! Med bästa vilja ej. » » Och dock känner jag så väl igen Maja Enebuske, min tappra tuktomästare där nerifrån skånska bygden, nu, om jag ej är illa underrättad, egarinna till ett af våra mest hedrade namn. » Den ståtliga damen bugade sig förbindligt. Plötsligt spratt hon till, och en varm rodnad färgade hennes ännu ungdomliga kinder. » O, jag minns, det var på balen hos Rosenhägers i Helsingborg! Ja, det ville ungdomsmod och oerfarenhet med lifvet till att handla så — så — » » Så ädelt och sannt, » inföll han allvarligt. » Tillåt mig nu att framföra det tack, som under alla dessa gångna år tyngt icke allenast mig, utan min hustru, som med mig välsignar minnet af den aftonens visserligen rätt bittra lexa. Låt mig tillstå, att den aftonen var en vändpunkt i mitt lif, som just genom min svaghet för glaset var på väg att närma sig det sluttande planet. Den blygsel, den harm, ja det raseri, jag då kände, kunde ej döda den känsla af djup vördnad, ni som sanningens varmhjärtade förkämpe ingaf mig. Denna känsla blef min räddning. Hade jag döttrar — jag har blott söner — så skulle jag vara stolt och lycklig, om de visade den sortens mod och framförallt ägde det sättet att framställa en bitter sanning. » Damen log gladt. » Jag är nog lycklig att kunna framställa åtminstone ett sådant exemplar af ung dam. Den ena af mina döttrar är en fullständig inkarnation af gamla Maja Enebuske, men hennes mission är ej så tydlig som min vid besagda tillfälle var det. Nutidens ungdom ifrån skräcken hon snart sig hämtar skrattar med, när man tappert skämtar hennes tilltänkta mästerkupp; nästa bris vill med lugn förbida, lägger bålen sig då på sida, kryper gärna i lovart upp. Bland trefna hyddor är vår ett mönster, Med sneda dörrar och dito fönster Och höga trösklar och lågt i tak; Men fast med lyxen jag ej kan skryta, Jag vill vårt landlliga hem ej byta Emot det grannaste stadsgemak. Hur skönt i landsbygdens dolda gömma AU hela stadslifeets tvång få glömma Oeh handskar, snörlif och onaiur.
IIr Gripenstedt, Joli. Au g.: I afseende på påståendet att förslaget ej skulle medföra någon förenkling i räkenskapen, ber jag att få nämna, att ett sådant omdöme åtminstone strider mot hvad II. St. sjelfve vid de 2:ne sistförflutne riksdagarne yttrat. De hafva nemi. såväl 1844 som 1848 förklarat, att en sådan Öfverflylluing frän ord. upbörd till bevillning, som nu är ifrågaställd, skulle vara en önskvärd förenkling, men svårigheten hvilken tillförene föranledt afslag derå, var att den ersättning, som då föreslogs att af Statsverket utgå, ansågs blifva för mycket betungade. Då jag emedlertid nu icke hört någon anmärkn. mot det sätt på hvilket man sökt kringgå denna betänklighet, så tror jag icke heller att något egentligt skäl förefinnes till afslag å betänk, i denna punkt; men om R. o. Ad. anser en återremiss tjenlig, så vill jag icke för min del sälta mig deremot. Hr Printzensköld: Beklagligtvis händer det understundom R. St., att de yttra åsigter och falla beslut, hvilka, då de närmare skärskådas, icke befinnas hafva någon grund för sig uti verkliga sakförhållanden, och orsaken är helt naturlig, emedan R. St., med allt det förtroende man i öfrigt må äga till deras visdom, likväl icke alltid äga den praktiska kunskap, som sätter dem i tillfälle, alt kunna fatta eli riktigt omdöme i hvarje förekommande fall. Det embete jag bekläder har för mig gjort till ett behof, att om landsboks räkenskapernas beskaffenhet, i alla sina detaljer, taga en allt för nära kännedom, för att jag icke skulle kunna bedöma huru såväl gerningsören, som alla andra afgifter debiteras och redovisas, och del är på grund af denna min bekantskap med sakförhållandet, som jag tillåter mig förklara, att. den förenkling, som blifvit ifråga - Ben 10 Mars. 311 ställd alldeles ieke medför det gagn, som man föreställer sig. Bifalles den s. k. förenklingen, så är det helt naturligt att Konungens Bef:h., så vida städerna skola bibehållas vid sin lagliga rätt, måste anbefalla vederbör.
Vår poet riglade sin dörr och kastade sig åter i diktens armar, glömmande allt som var utom honom. Morgonen därpå hade Stagnelius flyttat, men hvarthän, det var en okänd sak för så väl källarmästaren som grannarna. Landshöfding Nils von Rosenstein, då styresman för ecklesiastik-expeditionen, hade ett par dagar efter ofvanbeskrifna tilldragelse anmodat Stagnelius och en af dennes kamrater att komma upp till sig. Rosenstein brukade tillsäga de yngre tjänstemännen att komma hem till honom för att skrifva expeditioner. Denna gång hade valet fallit på Stagnelius. Skalden var särdeles road af att få samtala med en man af Rosensteins bildning och skarpa omdömesförmåga; denne åter intresserade sig på det lifligaste för det poetiska geniet i sin expedition. När Stagnelius på bestämd tid inträdde i förmaket, fann han sin kamrat redan där. “Skola vi icke arbeta?“ frågade Stagnelius. “Förmodligen. Vi hafva emellertid blifvit tillsagda att här invänta statssekreteraren,“ blef svaret. “Det var mindre artigt att låta vänta på sig,“ menade Stagnelius, som var vid retligt lynne. Nils von Rosenstein. “Det var en sorglig tilldragelse, som förorsakade din afflyttning från Malmskilnadsgatan,“ återtog kamraten. “Sorglig,“ upprepade Stagnelius, “hvem kan påstå det? Jag ledsnade vid min boning, och det är någonting som ofta händer mig.“ “Jag menar naturligtvis Claes Henrik Bergmans förtviflade beslut att afhända sig lifvet. Han bodde ju vägg om vägg med dig. Det var en ruskig tilldragelse.“ “Har Claes Henrik skjutit sig?“ Stagnelius såg på vännen med förundrad min “Ah, nu minns jag, löjtnanten, min granne!“ “Och det samma dag som man sagt, att förlofningen med Amanda Krause skulle firas.“ “Det var dumt gjordt af honom,“ mumlade Stagnelius. “Man påstår orsaken vara, att flickan tagit tillbaka sitt ord och därmed beröfvat Claes Henrik utsikten att få sina affärer ordnade.“ Stagnelius teg. Vännen fortfor:
Man har (jag har icke så noga kunnat höra, som alltid är händelsen med oss där borta) talat om sqvadroner och annat, men efter hvad jag hört andra talare derom yttrat, skulle jag kunnat sluta till att detgåtfc derpå ut, att embetsmännen skulle hårdast och säkrast träffas af V. II. 2 18 Den 1 April f. m den beskattningsgrund, som nu åsyftas, under det andra kunde komma att gå frie eller mindre säkert träffas deraf, men vi äro i alla fall så beroende af R. St:rs välvilja, så att detta icke bör hindra oss att antaga, hvad vi i alla fall anse rätt, och då nu BondeSt. önskat en rättvisare fördelning af be v i 11 n :n, och rättvisan synes ligga i det, som är bestämdt uttryckt i Frih. Sprengtportens förslag, så skulle jag tro, att om någon sammanjemkning kommer i fråga med BondeSt. och man har två Stånds beslut, det blir lätt för Utsk:s sakkunnige ledamöter att afgifva ett efter omständigheterna lämpadt nytt förslag. Hr Adelborg: Jag måtte uttrycka mig otydligt, då jag kunnat få riktad mot mig en anmärkning, sådan Gr. Björnstjerna framställt. Min mening var icke, att det skulle vara en lika procentberäkning för städer och landet, utan min mening var att det skulle vara en lika, men lägre procent å egendom och inkomst. Då får mitt yttrande ett annat utseende, än hvad Gr:n behagat gifva det. Hvad beträffar Frih. Cederströms yttrande, rörande Komitén för utredande af städernas beskattning, får jag nämna, att då jag i förra plenum talade om en Komité, upställde jag endast en jemförelse mellan 2:ne sådana Komitéers arbeten, och jag tog då t. ex. den Komité, hvari Frih:n sitter, för att visa huru lång tid, som behöfves för dylika arbeten. Jag sade då att jag trodde, att man på 7 år icke kunnat åstadkomma mera än 7 å 8 städers historik.
Er egen son i konsten, annars ledsnar Ni vid Ert bryggeri, ty det är så svårt att få en skicklig verkmästare, att, om man någon gång deri lyckas, blir han så oförskämd i sina pretentioner, att han vill ha hela vinsten af företaget. Den 30 Juni. 589 Jag anser det således ligga mycken vigt uppå. alt denna konst blir mera tillgänglig än hittills; och om R. o. Ad. skulle finna skäligt att bevilja något anslag för näringens befrämjande här i landet, skulle jag bålla för att ett anslag till mönster-bryggeri vore bästa sättet att befrämja näringens utbildande. Men på något annat sätt ser jag sannerligen icke huru delta ändamål skall vinnas. Frih. Alströmer: Frih. Raab ser icke någon annan utväg att vinna det åsyftade ändamålet, än att inrätta ett mönster-bryggeri. Jag inser ej hvarföre icke denna näring, lika väl som andra, kan hemta något gagn deraf, att roan utsänder personer till det land, der produktionen af varan uppnått högsta grad af fullkomlighet, för alt derstädes inhemta kännedom om sättet för näringens bedrifvande, och sedermera bereda andra personer inom Sverige tillfälle att af dem lära konsten. På samma sätt går man ju tillväga i afseende på jordbruket; man utskickar personer för alt studera detsamma, och detta skulle ju äfven vara ändamålslöst om man sedermera icke droge fördel af de kunskaper, dessa personer i främmande länder inhemlat. Erfarenheten har emellertid ådagalagt att dessa Agronomer efter återkomsten till fäderneslandet verkat godt. Att, såsom Hr Bildt nämnt, det skulle vara ändamålslöst att sända ut personer för att lära huru bryggeri-konsten utomlands bedrifves, finner jag af nyssnämnde skäl tendigen besynnerligt. Det är ganska vanligt att personer utskickas för att fullkomna sig i något visst yrke, och jag finner det ganska naturligt, att då kunskapen deruti icke står att finna inom landet, man söker få den utifrån.
Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, som förebaft detta mål till gemensam öfverläggning, få.vördsamt anmäla, alt den för gevärs-besigtningar nu gällande Instruction, af Kongl. Krigs-Gollegiura utgifven år i83o, ingalunda för Kongl. Maj:t och Kronan fördyrat prisen å gevären, emedan desse pris, på grund af med Factorien långt före denna Instructions utfärdande, uppgjorde samt ännu gällande contract, årligen bestämmas efter värdet af rudimaterier och arbetskostnad utan afseende på möjligen inträffande cassationer, hvilka uteslutande falla tillverkaren till last; att Utskotten anse sig icke kunna eller böra ingå i någon pröfning, hvarken huruvida ofvanåberopade Instruction innehåller föreskrifter, som, på sätt Herr Böök anmärkt, föranleda cassationer i och för de obetydligaste och på gevärets bestånd icke inverkande orsaker, eller om införandet af knall-lås till Infanteri-gevär är af så stor nytta, som Herr Petré förutsätter, lika litet som alt afgöra huruvida någon besparing för Kronan kan uppkomma derigenom, att gevärspiporne icke skuras; att, så vidt Utskotten hafva sig bekant, något hinder icke finnes för enskilde att tillverka studsarepipor; och slutligen att frågan om tjenligheten af Norrtelje Gevärs-Factories belägenhet torde så mycket mindre kunna komma i betraktande, som detta Factori icke disponeras af Staten. Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomie-Utsiottens Utlåtande JS:o ig. y På grund häraf hemställa Utskotten, att Herr Petrés ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 JulH, Utlåtande, i fråga om försäljning till skatte af Ecclesiastique-hemman i Skåne. Riksdagsfullmägtigen Per Jönsson från Christianstads Län har uti ett hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet och till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remitteradt memorial anfört, att, sedan vid sisthållne
Också har, till stöd för likställighetsgrundsatsen, mestadels åberopats 1 § i Noriges Grundlag och i RiksAkten, enl. hvilka §§ Norige är »ett fritt och sjelfständigt rike». Men ett lands frihet och sjelfständighet förutsätter icke. att det, förenadt med ett annat land, skall vara med detta fullkomligt likställigt, isynnerhet om förenin - !6« Den 17 Mars f. m. gen skett med ett betydligt större och mera befolkadt land; och frihet och sjelfständighet har ett land, lika väl som en enskild person, åt sig bevarat, äfven oin det, i förhållande till ett annat, icke alltid skulle få upträda såsom med detta »fullkomligt likställigt». I alla händelser lära icke de fall, der en likställighet finnes medgifven, betyda mera för erkännandet af denna såsom allmän grundsats, än de förhållanden, i afs:de å hvilka unionsstadgandena tydligen visa, att någon likställighet ej varit afsedd, bevisa emot erkännandet af en sådan grundsats.» Om ä ena sidan villigt erkäuues att någon särskild g icke finnes hvarken i det ursprungliga fördraget, som var Grundloven, eller sednare uti RiksAkteu, som uteslutande är egnad att uttrycka denna likställighet, så mäste deremot medgifvas, att denna likställighet icke är i någou § motsagd, eiler, med andra ord, att Sveriges principala ställning i unionen någonstädes, hvarken i särskild § eller uti någon annan §, finnes ens antydd, och då tvänue, hvar för sig sjelfstätidiga, suveräna stater förenas, då de ställa sig under en gemensam Konung, så måste ovilkorligen följa af hvarderas förbehållna sjelfständighet, att den ena icke är beroende af den andra, icke är afhängig af den andra, icke är på något sätt eller vis ställd under den andras förmynderskap. Deremot framstår det i 42 § af Noriges grundlag tydligt och klart, att grunden lör föreningen verkligen är likställighet. Det heter:
För att om möjligt afvända den fara, som såluuda hotar hvarje prest, hvilken har pastoralvård sig anförtrodd, — en fara, som blir större i samma mån som sinnesspänstigheten med åren aftager, vågar jag derföre vördsamt föreslå, att, med upphäfvande af alla hithörande lagstadganden, Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att pröfningen af vilkoren för ett äktenskaps ingående, af hvad namn de vara må, skall hädanefter uteslutande tillhöra domaren i den ort, der lysningen bör afkunnas, och att, sedan han lemnat bevis att hinder ej möter för ett tillämnadt äktenskap, vederbörande prest må ansvarsfritt kunna utfärda lysning och förrätta vigsel. Mot en sådan anordning har såsom hufvudsakligt skäl anförts det större besvär och den ökade kostnad, som allmänheten derigenom skulle få vidkännas; men jag hemställer, om det icke är naturligt, att sjelf be varel se-instinkten hos en mindre erfaren prest, som ser sig, i händelse af ett ofrivilligt misstag, hotad af la - Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 5. 7 gens hela stränghet, skall mången gång framkalla betänkligheter — utan grund måhända, men i alla fall egnade att föranleda tidsutdrägt och omvägar, som alldeles icke komma i fråga, om saken genast anmäldes hos en juridiskt bildad person med mindre ansvarighet. — För öfrigt måste ju i alla fall domarens embetsåtgärd ofta nog påkallas för att få verkliga äktenskapshinder häfda. Jag anhåller om remiss till Höglofl. Lag-Utskottet. Stockholm den 1 November 1862. N. G. Wennerström. Af Doktor P. E. Thyselius: Örn statsanslag till fyra flickskolor. Den tid har ändteligen kommit, då staten börjat känna sig förpligtad, att taga äfven qvinnans uppfostran om hand, då man bör kunna hoppas, att den genom ordnandet af ändamålsenliga läroverk skall söka godtgöra en orättvisa, till hvilken det allmänna länge gjort sig skyldigt.
I ofvannämnde Memorial N:o 4° hade Constitutions-Utskotlet, under 2\a punkten, föreslagit, att 8:de inom. i f Tryckfrihets-För ordningen, eller stadgandet om Indragningsmagten, kommer att upphäfvas och uteslutas. Som denna del af förslaget blifvit af samtliga Riks-Stånden leornad utan ringaste anmärkning; så synas Rikets Ständer kunna förklara äfven den hvilande till nästa Riksdag, för att då antagas eller förkastas. Till allt detta fordras icke ringaste medverkan ens af förstärkt ConstitutionsUtskotl, utan lärer Expeditions-Utskottet väl icke underlåta att vid Riksdagsbeslutets uppsättande göra vederbörligt afseende på alla fyra Riks-Ståndens Protocolls-uidrag härom. Beträffande åter 3:dje punkten i Conslitulions-Utskottets Memorial N:o 4°, nemligen att Juryn skulle upphöra och Tryckfrihetsmål behandlas af de vanliga Dumstolarne; så har denna del af förslaget blifvit af alla fyra Riks-Stånden, med den rätt, hvars tillvaro jag i reservation mot Utskottets Memorial N:o ^5 sökt bevisa, i så måtto enhälligt afslagen, att de alla ansett dessa slags mål böra af Jury, men icke af Domstol, pröfvas och afgöras. Det är sålunda klart, att denna del af förslaget har förfallit, hvaröfver Riks-Stånden, till yttermera visso, torde meddela vederbörande Utskott serskildt Protocolls-utdrag. Rörande denna punkt, hafva dessutom i några af Riks-Stånden frågor blifvit väckta om vissa förändringar i Jury-inrättningen. Men som Constilutions-Utskoltet, i Memorialet N:o 74» enligt min åsigt, ganska rigtigt ådagalagt, att motioner 0111 ändring i Grundlag icke kunna väckas i Ståndens Plena; så torde de respeclive Stånden benäget täckas låta dessa sina anmärkningar förfalla, helst dessa anmärkningar i alla fall icke voro ställda i den form, att de kunde blifva föremål för votering i Förstärkt Constitutions-Utskott.