Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deribland har i första rummet jag lika med ålskillige talare funnit all det varit önskvärdt, om de större jordegarne, hvilka kunnat i afseende på deras samhällsställning med skäl anses hafva bordt finna rum bland K. o. Ad. under riksdagarna, hade efter detta förslag der funnit en plats, men då jag besinnar, att genom stadgandet i slutet af 14:de §:n är föreskrifvet, alt de, som på grund af stadgandet i 12:te och 13:de §§:ne ega valrätt, icke kunna utöfva den inom BorgareSt. t. ex., så linner jag för min del att det endast är vilkoret att innehafva Kongl, fullmakt, som erfordras för större jordegare, för alt ega representationsrätt inom Adeln. Jag finner vidare all en slör del af de större jordegarne sålunda, till följd af innehafvandet utaf sådana bestämmelser äro i tillfälle alt vinna plats inom R. o. Ad., och derföre har min betänklighet i detta afseende vikit. Hvad sora vidare för mig utgjort en betänklighet, är en stor del af embetsmännens uteslutande. Jag har för min del aldrig varit af den öfvertygelse att embetsmännen såsom sådana borde hafva plats inom representationen, eller att det lämpligen kunde vara enda rättigheten hvarpå representationsrätt skulle stödja sig. Det är deremot kändt, att under flera år den öfvertygelse sökt utarbeta sig, att det vore en rätt, som Statens embetsmän kunde fordra. Jag har likväl under diskussionen i dag funnit så stora skäl bland annat anförda af Hr Bråkenhjelm, mot ett sådant medgifvande, att jag funnit mitt samvete fullkomligen lättadt från den bördan. Jag vill nu uptaga den hufvudsakligaste anraärkn., som blifvit gjord mot det nya förslaget, och det är nemi. den förkärlek, som hyses för Adelns sjelfskrifvenhet i sin vidsträcktaste form.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Julii i8äg. Ytterligare Utlåtande, med anledning af erhållen återremiss å Betandet, N:o 3, rörande sättet och 2 2 Stais-sanit Allm.Besv.o.Oec.-Utsk. Utl-N'.o 45, vilkoren för kruts transporte - rande genom landet för Bergslagernes behof. Det Uti ätande Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, under den 15 sistförflutne April, afgifvit, i anledning af Riksdags fullmägtigen C, G. Fahländers Frän Stora Kopparbergs Län Motion, rörande ^Vester-Bergslagens krutbehof samt detsammas transporterande från Klosters Krutbruk, har af Högvördige Preste-Ständet och Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit bifallet samt af Hedervärda Bonde-Ståndet afslaget, hvaremot, inom Höglafl* Ridderskapet och Adeln, åtskilliga anmärkningar mot detsamma blifvit framställde, som till återremiss gifvlt anledning. Herr Friherre Anckarsvärd, Carl Henric, som förklarat sig icke kunna inse någon nödvändighet att hos Konungen framställa en sådan anhållan, som af Utskotten blifvit föreslagen, om utfärdande af en allmän författning, utstakande de försigtighetsmått, som vid kruts transporterande genom landet för enskildes behof böra iakttagas, har derjemte, i anledning af Utskottens afstyrkan till Fahlanders alternativt framställda begäran om rättighet för ifrågavarande Bergslag att sjelf få tillverka sitt krutbehof, förmält sig icke känna de grunder, som nu mera kunna vara IStatssamt Alhn.Besv.o.Oec -TJts1:. Uti■ N'o 45. 23 så väl motiverade, att Rikets Ständer, genomen san c t ion å Utskottens Betänkande, borde m ’ göra en sådan inskränkning 1 näringsfriheten.
M. användt och förskjutet till cabinettscassans behof, väl för alt sedermera af nämnde cassas disponibla tillgångar successive godtgöras Barthelemy fonden, till amor20 H. 85 674 Den a7 Februari f. M. terande af dess skuld, men nian att någon särskild förbindelse i sådant afseende blifvit för cabinettscassans rakning afgifven. Likaledes liar K. M., af nåd. omtanka för möjligheten af utrikes departementets fortfarande verksamhet, tid efter annan hållit cabinettscassan utan förskrifning tillhanda, dels en betydligare summa utaf K. Mrs enskildta medel, dels beloppet af ett utaf Ilai thelemycassan hos den s. k. Filenska fonden negocieradt lån å 60,000 r:dr Hamb. b:co, hvarvid den redan för detta officielt kända och af R. St:s revisorer anmärkta omständighet, att cabinettscassan iklädt sig borgen9ansvar för sistnämnda försträckning till K. M:s Barthelemy fond, efter min öfvertygelse, grundad å formen och villkoren för denna secondaira ansvarighet, ingalunda inå anses innebära egenskap af något directe utaf cabinettscassan upptaget lån. I öfrigt har nämnde cassa haft ett årligen omvexlande saldo till tre handelshus, med hvilka cassan för dess vexeladärer eller af annan anledning ägt löpande räkning; men detta saldo, såsom till beloppet beroende af tillfälliga omständigheter och årligen till större eller mindre del å hvarje conto liqvideradt, är icke heller af beskaffenhet att kunna hänföras under benämning af lån.
Jag har velat nämna detta förhållande vid inrättningen i Malmö, emedan det är allmänt bekant, att personer, sorn insättas på correctionsinrättningarna för försvarslöshet eller mindre förseelser, ofta begå grofva brott, då de utkommit derifrån, och jag kan äfven citera ett specielt exempel på följderna af olika brottslingars associerande med hvarandra inom fängelserna. Vid ett af våra värfvade compagnier hade en karl rymt, men blef fästtagen och kom vid transporten hit åter att i 9 dygn sitta, såsom jag vill minnas, i Westerås länshäkte, der han sattes tillsammans med åtskilliga grofva brottslingar, och vid majorsförhöret, som med honom anställdes, hade lian tillhands en fullständig brottmålshistoria, huruledes han i Upland begått ett gröfre brott, och han beskref dervid allt i detailler, som äfven vid efterfrågan befunnos enliga med förhållandet. Men under tiden hade jag genom enskildt bref fått den underrättelsen, att karlen uppehållit sig i Norrköping, och slutligen befanns, att han af dessa grofva brottslingar i Westerås lärt sig hela historien för att få resa omkring och finna medel att komma på fri fot. Man har äfven exempel på personer, som i correctionsinrättningarna lärt sig sedelförfalskning. Jag slutar för öfrigt med den anmärkning, som jag, då chefen för Fångstyrelsen här är närvarande, anser mig böra uttala, att jag tror allmänheten hysa den farhågan, att correctionsväsendet behandlas efter ett alltför liberalt system. Hvad Stockholm särskildt angår, har jag väl isynnerhet hört klandras, att correctionsinrättningarna blifvit förlagda vid hufvudstaden; men detta anser jag för min del nyttigt, och stödjer mig på hvad erfaren - 353 Den 28 Maj f. m. heten visat, att nemi. arbete aldrig saknats för correctionsinrättningarna här i Stockholm, då deremot den i Malmö ej kan verkställa annat arbete, än för egen räkning. Då correctionsinrättningen fanns i Wadstena, hördes deromkring samma klagan som nu i Stockholm, och den skall höras, hvarhelst dessa inrättningar förläggas; men lämpligast är, att det sker vid stora städer.
Då de höga personerne kommit uppföre planen, blottade de sina hufvuden inför den odödlige Folkskalden, och gjorde en rund omkring hans vård; hvarefter Konungen lät föreställa sig hans maka och son, dem han båda tilltalade med de nådigaste ordalag. Det uttryck man vid allt detta såg måladt i anletsdragen af en Monark, lika djupkänslig för ärans sublimaste och för familje-bandens ömmaste rörelser, hela denna hans aktningsgärd, i nationens åsyn gifven åt ett af dess yppersta snillen, genomgrep alla närvarande med en själslyftning, hvars fröjdeskri, sedan han med sin omgifning aflägsnat sig till en lustbyggnad der Drottningen och Kronprinsessan sig befunno, ännu länge genljudade öfver skog, berg och dalar. Nu vidtog en särskild sång för Bellmans Maka; och derefter begaf sig det sällskap, som hade tillställt högtiden, till Djurgårds-slätten. Öfverflödigt vore här att beskrifva den festmåltid, som der under tre stora tält var för trehundrade personer anrättad, och som njöts under fullklingande tonspel från Första Gardets musik-corps, vid afsjungande af skålar för Konungen, för Skalden, för hans Maka och Son, för Byström, för de män, som haft ombestyret af monumentets uppresande. Nämnas må blott den smakfulla, i midten af största tältet anbragta dekoration, som företedde Skaldens af Sergel förfärdigade och nu af en rik lagerkrans omslutna medaljong, samt ofvan denna en med friska drufvor omlindad gyllne lyra, och vid foten hans egen från fädren ärfda cittra eller mandolin, omvirad af murgrön. Först efter midnatten åtskildes sällskapet, sedan det gjort en vandring till minnesstoden, och från densamma, i en omkring den sluten ring, tagit ett allmänt sångens afsked. – Sådan var denna Bellmans triumf; af det dåvarande Sveriges utmärktaste män i litteratur och konst nästan mangrannt bivistad.
Den siste talaren har äfven vidrört det nya förhållande, som skulle uppstå derigenom att bankens tjenstemän ej skulle behöfva genomgå en akademisk kurs. Detta står i en särskild §, med hvilken R. o. Ad. kan göra huru som R. o. Ad. bäst tyckes, ty de båda §§:na stå ej i något sammanhang med hvarandra. Hvad ansvarighetslagen beträffar, så är det ju klart att förändringar i denna lag ej kunna till II. St:rs pröfning framställas förr än man har reglementet bestämdt. Sedermera lärer väl ej Utsk:t underlåta att föreslå ändringar i lagen i öfverensstämmelse med R. St:rs beslut. Att föreskrifva fullm:ge att i alla Den 12 Augusti f. m. 31 vigtigare frågor inhemta understyrelsens yttrande, har Utsk:t funnit onödigt, derföre att man erfarit att utlåten från understyrelsen vanligen hvilat på och stundom varit en afskrift af de utlåten, som understyrelsen infordrat från bankens lägre tjenstemän. Man kan dessutom icke förutsätta annat än att fullmege skola anse såsom en samvetssak att sköta banken väl och att inhemta i hvarje fall erforderliga upplysningar, Dessa hafva de lika lätt för att få, då kommissarierne qvarstå såsom kontorschefer, fastän de icke sammanträda såsom i ett collegium. På dessa skäl vågar jag anhålla om bifall till den föredragna gen. Hr Cederschjöld: Jag vill visst icke bestrida den siste talarens uppgift att en förändring kan vara af behofvet påkallad. Tvertom är jag liktänkande med honom härutinnan; men en sådan förändring kan mycket väl tillvägabringas utan att ingå på det vådliga förslaget, som Utsket framställt, att fullmäktige skulle ega alt utse verkställande direktör utom sig. Jag skulle, i likhet med en af reservanterne, Hr Riksarchivarien Nordström, ingått på förslaget, om fullmeges rätt att utse direktör blifvit inskränkt till att utse sådan bland dem sjelfva. Den siste värde talaren har uppgifvit, att fullmege icke skola kunna egna sin tid uteslutande åt bankgöromål.
Tolstoys högmod öfver att ha lärt sig göra skor förblindar hans syn, så att han icke med själfironi kan näpsa en ödmjukhet, hvilken icke nöjer sig med mindre än att få tvätta de fattigas fötter offentligen. Inför de stycken i hans afhandling, som vidröra snarlika spörsmål, måste man mer än en gång fråga, om icke till sist han själf är en af samtidens mest antireligiösa realister. Att han är den mest omusikaliske har han länge intygat, ty musiken är och förblir enligt hans erfarenheter knappast mer än ett sinnligt retningsmedel, som leder till fördärf. Han har alltså aldrig själf förnummit, att musiken kan tända längtan till upphöjda gärningar eller egga till ett rent filosofiskt tänkande. Och voro icke religion och musik i alla tider oskiljaktiga? Det finns icke en koja så låg, att när några fattiga stackare där mötas till en andaktsöfning, icke också musiken är gäst. Vill Tolstoy nu verkligen göra rimligt att den fåtoniga och reglementerade mässa, som stammar från antikens och den tidigaste kristendomens andaktsmusik, nödvändigt i följd af sin enkelhet måste vara för mer än Palestrina eller att de af klerker och borgriddare diktade »folkvisorna» så uttömt alla möjligheter till en religiös tonkonst, att icke en sammansatt natur som Beethoven skulle äga rätt att begagna ett mer sammansatt uttrycksmedel? Måste man alltså förgrymmas öfver att en Tolstoy subjektivt framkastar så många gamla och utslitna påståenden, gömmer dock hans afhandling vid sidan af dessa mycket öfverväldigande och mäktigt, som en konstnär kan ha godt af att beakta. Konstnären behärskar sin samtids inbillningslif. Hans makt är följaktligen nära nog utan gräns, men därför också hans ansvar, och ingen förtjänar såsom han en hård dom öfver sin döda mull, om han svikit sitt och sitt folks samvete. Vid en återblick på de stora konstnärer, hvilka allt sedan encyklopedisternas dagar haft det djupaste inflytandet, kan det synas att åtrån till det upphöjda långt ifrån alltid ledt deras handlingar och verk.
Delta embetsverk år nemligen af den beskaffenhet, att dess verksamhet kan utsträckas i oändlighet, och då alla auktoriteter äga, om jag så får kalla det, en medfödd benägenhet att vidga sitt område, förefinnes ineen anledning att förmoda det skulle Statistiska Byrån blifva fri fiån denna arfsynd. Må vi derföre besinna oss, innan vi beträda en bana, som vi icke veta hvart den leder. Såsom ytterligare skäl, hvarföre slutliga organisationen bör fördröjas, vill jag fästa upmärksamheten på svårigheten alt omorganisera ett redan på stat upfördt embetsverk, der man 33} Den 23 September f. m. har .att kämpa emot tjenslemännens privata intressen. Sådana personliga intressen hafva hittills utgjort tie svåraste hindren flir lämplig organisation af våra gamla embetsverk, och dessa skola i en framtid afven blifva det för Statistiska Byrån. Med anledning af hvad jag nu haft aran yttra hemställer jag att R. o Ad., i stallet för bifalla StatsOt*k:s förslag, målte till K. M:s disposition för statistiska arbeten lemna det föreslagna beloppet. Hr Fåhraeus: Sednast församlade Ständer uttalade inför K. M sin åsigt om vigten deraf, att en. så vidt möjligt är, fullständig, fortgående statislik, åskådliggörande förhållandena i alla förvaltningens grenar, biefve utarbetad, och anhöllo i underd. att K. M. täcktes låta utarbeta och för It. St:r vid denna Riksdag framlägga plan och förslag till inrättande af ett statistiskt embetsverk. På grund af denna It. Sl:rs underd. anhållan, förordnade K. M. en Komilé, hvilken ock sedermera afgaf förslag till ett så beskaffad! embetsverk. Detta förslag, hvilket sedan blifvit till R. St:r öfverlemhadt. hnlar just på de bufvudgrunder, hvilka R. St:r sjelfva upgifnt, och jag föreställer ring derföre, att R St:r svårligen kunna begå den inkonseqvensen all nu förklara ett sådant embetsverk ej erforderligt.
När, efter hvad nu är sagdt, utdelning af vinsten kan ske, bestämmes en hvar delegares andel deruti efter hans andel i reservfonden. Denna reservfond skall, på sätt som i § 16 sägs, fruktbärande göras, så vidt den ej för fullgörande af bankens förbindelser tages i anspråk. 62 § 18. Hypoteksbanken förvaltas af en styrelse med säte i hufvudstaden. Styrelsen skall bestå af fem ledamöter: en utsedd af Kongl. Maj:t och som tillika skall vara ordförande, en utsedd af fullmägtige i riksgäldskontoret, och tre valda af de i banken delegande hypotheks-föreningar. Så länge antalet af dessa föreningar icke öfverstiger tre, må en hvar af dem utse en ledamot. Uppgår antalet ej till lie, välje den eller de, som delegare äro, de tre ledamöterna. Öfverstiger delegarnes antal tre, ega dessa föreningars, vid den i § 20 om förmäld a sammankomst, närvarande ombud att gemensamt och efter hufvudtal de tre ledamöterna utse. I vigtiga fall ege styrelsen dessutom lill rådplägning och deltagande i beslutet kalla ett ombud för hvarje delegande förening. En hvar ledamot af styrelsen äfvensom för tillfället inkalladt ombud svare, en för alla och alla för en, för alla de beslut rörande bankens förvaltning, till hvilka lian med sin röst bidragit. Beslut må ej fattas, utan att tre ledamöter äro tillstädes. I fall af skiljaktiga meningar galle den mening, om hvilken de fleste sig förenat. Äro rö sterna lika delade, vare den mening beslut, hvilken ordföranden biträder. § 19- Revision af hypotbeksbankens förvaltning och räkenskaper skall årligen verkställas på tid, som vid allmän sammankomst emellan bankens delegare bestämmes. Så länge ej flere än en hypotheks-förening i banken såsom delegare ingått, må densamma två revisorer utse. Uppgår delegarnes antal till två, tre, eller fyra, välje en hvar af dem en revisor. Går antalet öfver fyra, välja de fyra revisorer efter tur. Utom de revisorer, som af de delegande föreningarne väljas, skall derjemte i alla händelser en revisor af fullmägtige i riksgäldskontoret utses, och löre han vid revisionen ordet.
Efter anmälan, hurusom af denna fond, hvilken utgöres af en del utaf köpskillingen för en år 1S371 försåld egendom i Eskilstuna, endast ett årligt belopp af 66 r:dr 3a sk., hvilket utgått lill premier för eleverne i dervarande elcmentar-skola, under revisionsåren användts till allmänna utgifter för fristadens räkning; hvaremot åtskilliga hit hänförliga kostnader, såsom den aflöning åt borgmästaren, läkaren och skolläraren, dertill extra licentmedien icke lemnat tillgång, reseunderstöd åt smidesgesällerne Heljestrand samt inköp af utländska smidesprofver och modeller m. m , blifvit af manufakturmedlen anvisade, hafva revisorerne yttrat, att Eskilstuna fristads-medlen syntes i första rummet böra användas lill bekostande af sådane Slats-Utsk:s l!{låtande, N:o 161. 21 åtgärder, som afsågo fristadens allmänna gagn ocdi bästa, samt att först, sedan dessa medel härtill medtagits, fråga borde uppstå om manufaktur-medlens begagnande för så beskaffade utgifter. Kommers-kollegium har instämt i revisorernes yttrade åsigt om ändamålet med nu ifrågavarande medel, men derjemte yttrat, att de hufvudsakligaste bland omförmälde utaf manufacturmedlen bestridda utgifter, eller reseunderstödet för gesällerne Heljestrand samt kostnaden för de inköpte smidcsprotverna oell modellerna icke borde betraktas såsom allenast åsyftande en fördel lör Eskilstuna finstad, enär dermed afsågs den inhemska smides-manufakturens allmänna befrämjande; samt att dessa utgifter icke på långt när skulle kunnat bestridas af kapital-återstoden utaf fristadsmedlen, hvadan en stor del af desamma i allt fall måst å manufakturmedlen anvisas, och skulle, derest de förra medlen blifvit till liela sitt belopp använda, de sednare derefter jern väl bchöft anlitas för premierne vid ofvanLerörda skola.
I allmänhet är det icke nödvändigt att försegla något af den öfriga redskapen, med mindre omdestillering frigifves, och afbränningsapparaten, eller de i § 6 omtalade destillations-pannorna, skulle önskas öppnade; ty.då måste till förekommande af missbruk, de uti bränneriet till mäskningsoch afjäsnings-processerna hörande kar förseglas, hvilket äfven kan ske på det sätt, att alla ingångar till det rum der de befinnas, läsas och förseglas, ifall s ådant anses tillräckligt betryggande. När bränvinsbrännare önskar att, till sitt eget betryggande, aflemna ett försegladt redskap, må sådant stå honom fritt. Likaledes anser kommissionen det vara ändamålsenligt, att de apparater, som begagnas, årligen uppmätas, såsom stadgadt är i lagen af den 4 Aug. 4845, g 9, hvarföre äfven detta stadgande är upptaget under g 4 9 På samma sätt som stadgadt är i Stortingets beslut till lagen af den 26 Aug. 4842, §44, samt i Kungl. Prop. den 45 Febr. 4845, § 45, har kommissionen i § 20 upptagit bestämmelserna angående destiller-apparaternäs kassation. Uppmätning, stämpling, försegling och öppning böra, såsom föreslaget är i den Kongl. Prop. den 45 Jan. 4842, samt i Stortingets beslut den 26 Aug. s. å. vidtaget, äfvensom i den Kongl. Prop. den 45 Febr. 4845, verkställas af politimästare i stad, samt på landet af länsmannen under fogdens kontroll, hvaremot kommissionen icke anser det ändamålsenligt, att, när blott fabriksbrännerier finnas, tillåta att man begagnar för tillfället utsedda personer på landet till försegling och öppning, hvarvid missbruk, såsom erfarenheten också visat, kunna begås, helst saken är af för stor vigt, för att den åt sådana må kunna uppdragas.
Förtruppen förd af major Malm, inträffade den 10 om aftonen en mil nära Wirta bro, och fortsatte sin marsch obehindradt intill en half mil från nämde bro, då den stötte på en af fienden utsatt fältvakt. Detta syntes väl tillkännagifva att vårt företag var röjdt; men det hade dock varit oklokt att genast återvända, innan man härom förvissat sig. Malm fick derföre befallning, att med yttersta häftighet anfalla Ryska fältvakten, och om möjligt framtränga till bron. Dunkers instruktion innehöll, att han kl. 12 om natten borde vara framme vid Wirta bro, och i händelse det lyckades honom att obemärkt dit anlända, skulle han medelst raketter gifva detta tillkänna, då andra trupper skulle på stora vägen rycka fram emot de mellan Walkiais och Fredriksdal stående fiender. I fall hans ankomst blef upptäckt, så skulle han icke uppkasta raketter, utan söka att skyndsamt draga sig tillbaka. Dunker följde den sista föreskriften; ty innan förtruppen hann fram till Wirta bro, mötte den flere starka kolonner, ett bevis derpå, att dess anryckande var röjdt. Men i det djupaste mörker kl. 12 om natten, var återtåget ej lätt att verkställa. Vår trupp stötte öfver allt på nya fiender, genom hvilka den med bajonetten måste bana sig väg. Ofta begagnades gevärs kolfvarne, och endast af språket kunde man urskilja kamrater från fiender. Efter många svårigheter förde Dunker sin trupp tillbaka, tillika med sina sårade, och inträffade vid brigaden den 13 på förmiddagen. Under denna expedition hade han förlorat en officer dödskjuten, 8 officerare blesserade, 3 fångne, samt af manskapet 200 man döde och sårade, och 30 fångne. Blesserade voro: major Malm, och af subaltern-officerare: Weber, Furumark, Meinander, Molander, Hjelmér, samt vid lif-grenadiererne Plomgren och Lindegren. Major Malm, löjtnant Weber, och fendrik Savander blefvo fångne.
Mom. af berörde Artikel, innehällande: ''att Tienst. folks föda 06) lön mä frän den inkomst som Hus. bonde under äret erhäller afdraqas," synes kölja, alt denna lön och underhäll icke bör 'äsom inkomst beräknas, helst'derföre utgöres den afgitt Tariffen N.o 2. för Tjenstfolk sersknlt utsätter; sä tror Utskottet sig icke äga anledning göra ändring uti bwad redan blifwit förestagit, säsom i Utskottets tanka älwen instämmande med billighet; hmadan Utskottet nu ytterligare sär aran äberopa sitt derom afgffne vfwa, berörde Utlätande; hwilket dock underställes Riksens Högloft. Ständers bepröfwande. Orebro den rg October »810. t-A NZqlokl. Ni66er0c-ip»t5 ock Läclnz I.eäLM<?rsrr vLzair ^scob Oronlleät. Vällokl. Lor§3re-8tZn6etr I,eäLMoterL v^nrr ^soksn Wskio. xz NZAVZräixe NreAe-SrznrletL Usäamäters v^nsr ?. l^öblmsrk. l>z Ueäerväräs Lonäe-8tIndets I^edamorers vägurrr 8vsa dalsson. U. ?. lr-ällenbe-g. rzo Den 15 October. Vpxllä tior §L»>kIizs IUIci-5tZn6en ilen »; Oktober >8i«. Wördsamt Memo-ial. 2-ill Statsoch Banco. Utskotten har -et He. derwärda Bonde.
Upplåningen af allmänheten började emedlertid först år 1825, vid hvars slut den uppnådde sitt högsta i Riksgälds-kontorets räkenskaper ulbalanserade belopp, eller 895,000 R:dr. Denna upplåning fortsattes år 1826, men upphörde under näst påföljde år, under hvars lopp en stor del af de utelö - Slats-Ulskutlels Uttänkande, M 212. 7 pande obligationerna blef uppsagd. Riksgälds-kontorets egna insättningar i samina lån uppgingo vid slutet af år 1828 till ej mindre än 1,646,000 11:dr. Genom det i 1830 års reglemente bärom meddelade stadgande, uppdrogs åt Fullmäktige att emot deh lägsta ränta, sorn möjligen kunde betingas, anskaffa erforderliga medel för utbetalandet af åtskilliga vid sagde och nästföregångne års Riksdag å Iiiksgälds—kontortt anvisade lån oell krediliver. De obligationer, sorn härvid utfärdades, borde vara ställde på minst ett års förfallotid, under Fullmäktige likväl förbehållen rättighet att, efter 3 månaders föregången uppsägning, desamma inlösa. Med stöd af ofvanberörde reglementariska stadgande, upplånades vid särskilda lider under åren 1831, 1833 och 1834 tillsammans 1,840,800 R:dr, hvaraf endast ett belopp' af 4,900 R;dr erhölls emot 4-procent-obligationer. För hela den ■öfriga lånesumman ulgåfvos 5-procent-obIigationer, som skulle inlösas sedan 3 år från deras utgifningsdagar förflutit, men, efter ett års förlopp, kunde af Riksgäldskontoret uppsägas till betalning om 3 månader. De, jemte dessa obligationer, långifvare erbjudna 4-procent-obligationer voro först efter 4 år uppsägbara å Riksgälds-kontorets sida; men i fall denna uppsägningsrätt ej begagnades, för folie desamma likaledes efter 3 års förlopp.