Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Benna föränderlighet vill motionären förekomma derigenom att Bankens verksamhet inskränkes hufvudsakligen till utgifvandet och invexlingen af sola-vexlar eller anvisningar, hvilkas belopp skulle begränsas inom statsutgifterna till den summa, de blefve af Rikets Ständer beräknade och bestämda; och som Banken alltid borde vara beredd att genom sina vexlings-kontor, eller ränterierna, eller i sammanhang dermed inrättade statskassor infria nämnde vexlar elior anvisningar med hårdt mynt; så skulle, enligt motionärens förmenande, realisationen härigenom desto säkrare betryggas, som, enär den verkliga fonden för dessa vexlar eller anvisningar utgjordes af de årliga skattebidragen, högst få innehafvare af nämnda papper skulle utbyta dem mot metalliskt mynt. Man kan ej neka, att en förvillelse i begreppet om hvad som verkligen är mynt i vårt land ännu eger rum, i det att mången för sådant mynt anser Bankens sedlar, ehuru dessa i sjelfva verket icke äro annat än skuldförbindelser. Denna förvillelse, sannolikt uppkommen under den tid, då Banken var tillsluten för utvexling af silfver eller för infriande af sina förbindelser med metallisk valuta, kan visserligen medföra det onda, motionären uppgifvit; ty ostridigt är att en ymnigare tillgång på Bankens sedlar föranleder, bland annat, myntets sjunkande i värde, jemfördt med de genom öfverfledet uppjagade pris på allt, hvars värde med penningen mätes. Men dessa olägenheter afhjelpas ingalunda genom antagandet af motionärens förslag. Om Riksbanken förhindras att emot dess sedlar tillbyta sig det öfverskott, som vid något tillfälle må tillgodokomma landet genom fördelaktiga handelsförhållanden eller genom upptagandet af utländska lån; så skall detta öfverskott ingå till enskilda banker, som i stället sprida sina sedlar eller förbindelser i större mängd inom landet, och då dessa sedlar onekligen utgöra en del af landets rörelse-kapital, kommer samma följd att inträffa.
J') Herr Nordenankar, Gustaf Peter. 2:0 Af Herr Liljenstolpe, Carl; i anledning af livars Memorial sig utlåtit: a) Herr Danckwardt, Magnus, G; b') Herr Hjerta, Gustaf; e) Herr Tham, Wollrath; och df Herr Friherre von Duben; Carl; Från det Högvördige Preste-Ståndet: 3:o Af Herr Kyrkoherden Lyth, med hvilken Herr Prosten Dedekind sig förenat; samt Från det Hedervärda Bonde-Ståndet: 4:o Af Johan Andersson från Upsala Län, uti hvilkens anförande Anders Andersson från samma Län och Bengt Nilsson från Örebro Län hafva instämt. 5:o Af Petter Andersson från Hallands Län; 6:0 Af Erik Svanberg från Vester-Norrlands Län, med hvilken Johan Bengtsson och Nils Strindlund från samma Län sig förenat. 7:0 Af Lars Larsson från Skaraborgs Län; 8:0 Af Olof Olofsson från Örebro Län; 9:0 Af P. P. Lundström från Vesterbottens Län: Lagsamt Allm. Besv. o.
Den yttrade framställning rörande landt-tullar» nes återställande, kan jag ej med Utstottet se nyt» tan utaf; äfwen med atffiljande af de olägenheter hwilka sä.wal hwad tid, fom andre omständigheter röker, gelwm deras äter införande skulle drabba serdeles Landkmannen, syneS mig, att cn inkomst som i betjeningenS aflöning, arfwoden, med ett ord urbärandel och intägten, enligt Utskottets egen up, gift, stulle, om den ock upsattes till 600,000 R.dr kosta 250,020 och således endast lemna staten e» hchällning af 352,002 R;dr, ej är den fom bör sökas, Den 3 Augusti. 4?s sch att flere andre, der afdragen öro mindre, och behällningen således större, böra snarare mökjas och antaga-?. Den latitude som lemnäs Herrar Pastor att sjekfwe hindrade, är en annan öswerläta beswäret wid mantalsskrifningen, tror jag wiflerligen kan mara nödwändig; men jag anserPastor da pligtig utse en person, för hwars göromäl härwid, han helt och hället sjelf answarar, Alt Mantals.CoMmiSsarier och ä de orter hivarest Haradsikrifmarena Veras tjenster förrätta, böra hafwa förbättring i deras högst knappa löningswil» kor, anser jag af en lika stor rättwisa som uddman» vighet, om den noggranhet stall wäntas, hmillen är fa nödig och som nu ty wärr till statens sä stora förlust pä siere stallen lärer hafwa felat» men jag tror att den sörestague procenten är nog hög; jemre Len som förut trll samma ändamäl wid bränwins ofgiftxns debiteringar är pätänkk, lärer den Utgö» ra nära 40,000 g!rdt.
Konungen förordnade emellertid endast att tvenne af de fyra Depart:schefer, som vörö i saknad af boställen, skulle tillsvidare få begagna dessa lokaler, och derefter har K. M. vid denna riksdag, i Sin nåd. propos. ang:de Stats-verkels tillstånd och behof gifvit R. St. tillkänna hvad i anledning af deras meromförmälda skrifvelse af 1840 så väl förut som nu sednast blifvit tillgjordt, samt till Ständerne öfverlemnat att besluta, huruvida, under sådane förhållanden, något vidare vore att åtgöra i den fråga, som nyssnämnde skrifvelse afsåg. Häraf är således tydligt, att Konungen icke har tillerkänt Statsrådets ledamöter någon fortfarande förmån af boställen, utan blott, under afbidan på det beslut som Ständerne kunde komma att fatta, i anledning af den framställning, som sedermermera vid denna riksdag blifvit till deni gjord på grund af deras egen skrifvelse tillåtit 3:ne Depart:s-chefer att tills vidare begagna de lediga lokaler, som annars under nämnde tid kommit att stå lediga, och jag tror således att detta ärende blifvit behandlad! med all den grannlagenhet, som från Ständernes sida skäligen synes kunna påkallas. 6 II. 21 322 Den 7 Maj e. m.
St. icke hafva att med den - Den 15 Mars f. m. 241 denna fråga sig befatta. Det skulle verkligen se ut, som om R. St. trodde att, om K. M. ville hafva en reorganisation af barnhuset, K. M. icke skulle kunna verkställa den utan att behöfva ett förord dertill af R. St. Så långt måtte det väl nu icke hafva gått, alt K. M. icke kan få Sina beslut verkställda. K. M. har ålagt barnhusets direktion att inkomma med ett förslag till förbättring af barnhusets organisation, och således torde icke någonting vara att göra i frågan, åtminstone intill dess vi få se, att icke direktionen ställer sig den K. befallningen till åtlydnad. På grund häraf, anhåller jag om afslag pä Utsk:s tillstyrkande. Frih. Sprengtporten: Ehuru visserligen det icke skulle vara svårt att här på stället upplysa de värde ledamöter af Allm. Besv.- och Ekon.Ulsk., som här yttrat sig, om åtskilliga fakt iska misstag rör:de barnhuset, lill hvilka de gjort sig skyldiga, så får jag likväl för min del förklara, att jag, utöfver hvad jag redan har yttrat i mitt skriftliga anförande, icke finner mig af deras skriftliga anmärkmr föranledd till något annat, än att instämma uti deras tillstyrkande af bifall till Utslcs förslag, på det att den ifrågavar. undersökningen mätte äga rum och barnhusets direktion sältas i tillfälle att försvara sina åtgärder på vederbörlig ort och ställe, öfvertygad att ingen af direktionens ledamöter ämnar att undandraga sig någon slags ansvarighet för hvad som är gjordt. Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v : Jag finnér ganska naturligt af Frih. Sprengtporten att yrka bifall lill delta betänk., såsom varande ordf. i barnhusets direktion, emedan han måste önska att den föreslagna undersökningen måtte ske; men å andra sidan kan jag icke finna något skäl för R. o. Ad. att bifalla ett betänk., sådant som detta, derföre att en och annan uppgifver en hop brister, som kunna förefinnas på barnhuset, då samma StatsUtsk:s betänk, omförmäler att K.
Direktionen öfver Filial-Banken i Sundsvall anhållit, att få utbyta 159 st. utlottade Skånska Hypotheks-Föreningens 4|- procent obligationer, hvardera å 1500 R:dr, hvilka blifvit till Riks-Banken aflenmade såsom säkerhet för den Filial-Banken beviljade försträckning, mot ett lika belopp af Östgötha HypotheksFörenings obligationer jemväl med 4| procent ränta och ställda på amortering, hafva, vid pröfning af denna ansökning den 15 i ofvannämnde November månad, Fullmägtige, med afseende derå, att, enligt en af Direktionen öfver Stockholms Enskilda Bank utfärdad och till Fullmägtige öfverlemnad förbindelse af den 15 nästförutgångne Oktober, sistberörde obligationer kunde den 15 Augusti 1865, då Filial-Bankens oktroj tilländagår, till 93 procent af nominal-beloppet förvandlas i penningar om obligations-innehafvaren så önskade, hvarigenom dessa obligationer kunde anses lika med obligationer, utställda på 5 år och 6 månaders derefter skeende uppsägning, funnit för godt att, jemte bifall till det äskade utbytet, medgifva, att de erbjudna amorterings-obligationerne finge beräknas och antagas till 90 procent af deras nominal-belopp. Då, enligt Banko-Reglementets föreskrift, publika papper, som af Filial-Bank till Riks-Banken aflemnas såsom säkerhet för derifrån erhållen försträckning, skola beräknas till enahanda värde, hvartill de i Riks-Banken belånas, hafva Revisorerne ansett sig böra ofvanberörde förhållande hos Rikets Ständer anmäla. llevisorernes Berätt. äng. Bankoverket. 0 66 Filial-B anken i Wiahl/. § 71.
Giftermåls-Balken. 8 Kap. * $• Vilja man och qvinna, som myndiga äro, göra förord sig emellan före äktenskapet, eller vill det giftoman å omyndig mös vägnar eller förmyndare för annan omyndig, då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta, innan vigsel sker. Ej må förord göras om annat, än makarnes giftorätt, eller till förfång för dem, Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse 75 sorn bättre rätt till egendomen å den tid hafva. Äktenskaps-förord skall öppet ingifvas till rätten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist eller sätta sig neder alt bo, i staden inom åttonde dagen, och på landet å nästa ting, sedan vigsel skett; och läte rätten det i protokollet införas. Är vigsel å annan ort förrättad, och kan förthy den lagföljd ej ske, som nu föreskrifven är, då skall förord inom sagde lid hos rätten i vigningsorten företes, och varde det, då makarne tilt boningsorten kommit, sist inom en månad i stad och å landet vid det ting, som näst efter tre månader infaller, till rätter domstol ingifvet, med bevis af rätten i vigningsorten, att det der företedt varit. Är ej med förord så förfaret, som nu sagdt är, vare det kraftlöst. Hvar, som begär, ege att hos rätten undfå del af äktenskaps-förord. Hvad angående ogift qvinnas myndighet nu är vordet stadgadt, och hvarigenom någon annan ändring ej sker i lagens stadganden om giftomannarätt, än som blifver en följd af den förändrade lydelsen af 8 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, skall träda i verksamhet ett år efter kungörandet häraf.» På Stats-Rådets öfriga ledamöters tillstyrkande behagade Kongl. Majit gilla det af Herr Justilie-Stats-Ministern framställda förslaget, och befallde, att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo C. P. A. Hallbäck. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Juni 1857, kl. 8 e. m. Kongl.
Emedlertid gifves det en yngre, också gällande Grundlag, Tryekfrihets-Förordningen, hvilken, efter flera undergångna ändringar, blilvit försatt i uppenbar strid mot Hufvud-Grundlagen, förmedelst vissa, från början provisoriskt antagna, men alltsedan med grundlagskraft qvarstående bestämmelser, som följaktligen ej kunna annorlunda än i grundlagsenlig ordning upphäfvas och försvinna. Redan sjelfva ingressen till Tryckfi ihets-Förordningen innefattar en ovigtig och vanställd citation af förenämnde 86 §., så väl genom den tillkomna rncllanmeningcn ”af Tryckfrihets-Lagen ej föreskrifvasom genom uteslutandet af det vigtiga och betydelsefulla ordet "endast”. På denna beqväma bana kunde, till trotts af Svenska Statsförfattningens Habeas-Corpus eller Regerings-Formens 16 §., hvilka hinder som helst Jä°gas för skrifts utgifvaiide, om blott de sanclionerades till reglementariska undanlag i den underordnade Tryckfrihets-Lagen; och rättigheten otl tilltalas inför laglig Domstol synes i sanning icke vera af synnerligt värde, så framt ansvarigheten derjemte kan yrkas och mätas inför och af en annan myndighet. till H Si. 2 Constitutions-ZJtskotlets Memorial N.o 4°- Lika rakt i principen, men betänkligare i verkningen, strider, mot 86 § Regerings-Formen, del i Tryckfrihets-Förordningens 4 §• insätta 8:de moment, angående Indragningsmagten af Tidningar och Periodiska Skrifter. Ty erkännas måste, att denna magt lägger hinder i förväg emot skrifters utgifvande och fortsättning, medför indirect tilltal för skrijtens innehåll annorstädes än vid laga Domstol, och tillskyndar ulgifvaren bestraffning, utan att han brutit emot tydlig
Bancomynt sorn dertill ändock måste kunna disponeras såsom basis, hade par consequence bordt af mig föreslås till direct uppköp af spannmål, hvarigenom jordägaren verkligen skulle åtnjuta den lindring i sin bekymmersamma belägenhet, ’ som jag i praemisserne erkänt och velat afhjelpa. Genom det nya myntets utställande, har jag åsyftat möjligheten för Riksens Ständers Fullmägtige att till dessa ändamål använda' ett större penningebelopp ån Di. scontråtten i Banken medgifver, nemligen 4 millioner. Hvad i öfrigt vidkommer grunden för detta mynts beskaffenhet och min öfvertygelse om nyttan af dess utställande; får jag vördsamt åberopa hvad i sjelfva motionen i detta hänseende förekommer, och hvilket framställer detta ämne från dess fmanciella synpunkt; hvarvid jag slutligen föres på den anmärkning, att mitt förslag ej blott afser hjelp åt jordägaren, men ställer denna hjelp i rapport med reda i Rikets allmänna myntväsende; hvadan den värde falaren möjligen torde hafva utgått från en mindre sammansatt betraktelsegrund, ån den, hvari, från jag ansett mig böra se mitt ämne. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så vål Herr Lagerhjelm? ofvannåmn - c Den g Martti, de motion, sorn de af Herr von Becker och Herr Lagerhjelm rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, måtte til! Stafs - och BancoUtskotten remitteras j hvilket bifölls.!- Föredrogs å nyö Herr Rosenblads, Bernhard, den i dennes förmiddagen på bordet lagde motion, om uppdrag till Statsoch Banco Utskotten, att utarbeta en financeplan. Herr Rosenblad, Bernhard: Då jag tog mig den friheten föreslå, att Riksens Ständer måtte uppdraga Statsoch BancoUtskotten utarbetandet af en plan till stadgande
Känner man den förromtalta afhandlingen om ”Harmonien”, skrifven för ”ogifta läsare och läsarinnor”: så erinrar man sig härvid säkert den i ett ”Harmoniens tempel, midt i en dunkel lund af darrande aspar” sittande Vise, som af enhvar, vid sökandet efter en rigtigt passande make eller maka, bör rådfrågas; och hvars råd likaledes gifvas enligt en framför honom liggande bok, der samtliga de olika egenskaperna och förmånerna hos personer, som söka äktenskaplig sällhet, äro upptecknade. Sannolikast kan antagas, att dylika infall äro hos Thorild ett slags allegoriska myther, om hvilka han väl ej ville, att de skulle bokstafligen tydas och tillämpas. I annat fall vore här den uppenbaraste anledning, att påminna honom sjelf om ”Indianernes oändliga sköldpadda”, – eller om hans fråga: hvarpå hon hvilar171? Sin i Dagligt Allehanda införda sjelf-recension, så långt den egentligen rör det förevarande verket, slutar han så: ”Auktor har i denna bok, till en stor del, framställt de ideer, som han länge vågat anse för sina ädlaste upptäckter; öfvertygad, att hans fäderneslands Regering, i hänseende till honom, har velat helga Lagen, men icke neka honom glädjen af den högre pligt att tjena detta fädernesland; hvars lycksalighet den sjelf önskar. Ju mer han lärt känna af andra Nationers vett och lynne, dess högre tanke har han fått om Svenskarne; de ädle Svenskar, som öfvergå de andra folken, icke uti Inbillningens snillefunder, såsom påfund, – spetsfund, – illfund, – men uti Förståndets höghet och klarhet, hvarmed de från urminnes tid följt Naturen och dess lagstiftning. ... Densamma förståndets höghet och klarhet ville Auktor nu, genom dessa nya sanningar, gifva en anledning till att segra öfver äfven de nyaste irringar, som dåra verlden, och som drifva till en förtjust ifver att förändra former, innan man ännu, med någon ärlig visshet, vet hvad man vill; hvarigenom man alltid kan få en ny förstörelse, men ingen ny sällhet.
Övervakning av krögare, traktörer, spiskvartersidkare, likörkamrar och klädmäklare, att de har ordentliga privilegier för sin näring och endast säljer för dem tillåtna varor. Uppsyn över att överflödsförordningen följs. Tillse att obehöriga personer inte befatta sig med bokhandel. Skulle sådant upptäckas inberättas det till Vårt hovkanslersämbete. Magistraten med landshövdingens minne har rätt att ändra polisförfattningarna efter tidens och omständigheternas gång. Större förändringar bör hos Oss anmälas. Så snart polisbetjänterna finner något vara mot författningarna, skall den det angår, så snart han påträffas inställa sig i poliskammarern. Infinner sig inte den stämda blir han fälld. Påträffas någon lös person, som inte är känd till namn och hemvist tas de genast till poliskammaren vilken tid på dygnet som helst. Rättegångssättet skall vara kort, men omständigt och inte uppehållas av ovidkommande anmärkningar. Nekar den anklagade och inga vittnen finns, gäller vad två poliser under ed angiver. Påstår någon att polisens rapport är falsk eller oriktig och han med vittnen kan bevisa sin oskuld, tar han dem med sig och de förhörs under ed. Ändring i poliskammarens utslag görs hos landshövdingen inom fjorton dagar. Under den tiden får den brottslige inte undergå kroppsstraff. Böter delas lika mellan angivaren och fonden för polisinrättningens underhåll. Högkvarteret i Stralsund den 19 augusti 1807. GUSTAF ADOLPH. Stockholm den 8 oktober 1807. Kungörelse angående vad som bör iakttagas i anseende till dem ibland allmogen, vilka innehava eller söka burskap som handelsborgare i Borås eller Ulricehamn. Ulricehamns stad har beviljats handelsfrihet den 8 februari 1803. Samma frihet har Borås. Då det blivit känt att bönder idkat handel i de bägge städerna, utan att uppfylla de villkor som gäller, för att få utvidgad handelsrätt, nämligen att köpa hus eller gård och bosätta sig där, har Kongl Maj: t utfärdat följande förordning. Allmogen, som vill bli antagen till handlande i Borås eller Ulricehamn skall ställa borgen för 6 års utskylder, inom 6 månader flytta med hela sitt hushåll till staden samt öppna salubod. Därefter får han respass till handelsidkande för sig och sina drängar.
För bestridande af de för reparation och förändring å samma skolas byggnader och läserummens inredning m. m. erforderliga utgifter hafva, jemte serskildt räntebärande lån, alla de af stipendieoch prsemie-f ond erna besparda medel måst användas, i följd hvaraf inga öfverskotts-röedel under sednare år funnits att förränta eller å Ränteriet deponera; och, i den icke förmodade händelsen, att, sedan skolans egen kassa hunnit till stipendieoch prasmie-fonderna godtgöra dess ännu fortfarande skuld af 200 R:dr b:ko, någon betydligare behållning skulle ett eller annat år ega rum, så anser jag förräntandet deraf ej kunna af förvaltaren med full säkerhet vidtagas och att såväl ett dylikt förräntande, om det än kunde under fullständig garanti försiggå, som äfven depositionen i Ränteriet skall medföra olägenheter i anseende till ofta förefallande behof af medel till flerahanda utgifter; och enär skolans Rektor och dess kassors förvaltare ej kan i och för sin omsorg för skolans flera - — 315 — handa behof umbära en till hands varande summa, samt enär deponerade och isynnerhet mot ränta utlånta medel ej kunna när som helst blifva tillgängliga, så synes lämpligast vara, med hänsyn till alla hit hörande förhållanden, att skolkassors förvaltare, äfven vid de skolor, der Läns-ränterier finnas, få i sin vård och mot sitt ansvar innehafva den kontanta kassabehållning, som möjligtvis efter skedd redovisning kan förefinnas, och att det måtte få bero på Kollegii bepröfning vid års-räkenskapernas granskning, om några tillfälliga öfverskotts-medi 1 kunna och höra på annat sätt än hittills disponeras. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar, Sto rmäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåte, •/. F. Kjellborg. Bektor vid Elementar-skolan i Nyköping. Nyköping den 26 November 1857.
Vi oerfarne, som sedan en Stenbock, i Eric XIVls tid, blef ihjälslagen i Trångsund ända till Dal-upproret och sedan ända till Fersiska mordet, och uppträdena i Skåne och Södermanland 1811, knappt itfvetat folkresningar, — vi skulle blygas att hemta lärdo mar ifrån länder, der upploppen äro tätare än måuskiflena? Den 17 Octo ber c. ni. neli eler 3o, 4°» ja 100,000 sammanlupna tnenniskors upptåg, (tack vare goda anstalter och vanan) icke störa sv 11 islpartierna i husen näst intill dem, hvilkas fönster stenas. — Nej; tackoin Försynen för vår oskuld i illy handläggning, men, antagom att det som handt kan hända om igen, och lärom boten der sjukan mest är gängse. Jag slutar med anförande af de ord, sorn, i somras, då militärens handlingssätt vid ett upplopp i Franska staden Perpignnn klandrats i Deputerades kammare, uttalades af Hr Dupin (d. ä.), elen namnkunnige statsmannen. Han var sedan 1814 i oppositionen. Aldrig saknade inför domstol den politiskt förtryckte biträde af denne store advokats mäktiga röst. Frisinthet och juridisk skarpsinnighet voro aldrig i så hög grad förenta; och så här sade lian : ’’Jag ''måste uppträda när jag hörer lastas ifrågavar. regementes ' uppförande vid detta tillfälle. Mine herrar! jag frågar, om ”sedan den beväpnade styrkan, efter skedda uppmaningar "till den upplupna folkmassan, blifvit af den civila myndigheten reqvirerad att den skingra, jag frågar, säger jag, 'om alla dessa, som efter, och oaktadt de lagliga varnin”garna ändå stodo qvar i fronten af den allmänna beväp”nade makten, icke alla voro brottslige i samma grad? —• "Der laglös oordning är, der stanna icke de goda medbor”garne. Elden gafs lagligen och behörigen, säger jag. — J ”Herrar Fältmarskalkar, som jemte mig sitten här, J haden ”commenderat denna eld , om uppdraget varit eder gifvet.
Då de i afseende på Bevillningens erläggande af Bergverken inom Väl!oflBorgaieStåndet framställde meningar endast röra beräkningssättet af den utgående afgiften men icke grunden derföre, får Utskottet ytterligare hemställa: att Bevillning skall utgå af Bergverk, så ock af särskildte Manufucturier, Verk och Inrättningar på Landet, efter det derå satte värdet, riten efter en viss classification för sddane Bruk och Inrättningar , som hittills, enligt 2 Art. 4 §. af 1818 års Bevillningsförordning, varit clussifcerade; likväl begagnar Utskottet detta tillfälle, att vördsainligen gifva Riksens Höglofl. Ständer vid handen, att detsamma, dertill uppmanadt, genom de flere gjorde framställningar i desse ämnen, ernar till Riksens Ständer sedermera in* 3«a Bevillnings tomina med eft särskildt utlåtande , rörande de öfverklagade värderings-grUnderne för fastigheter å landet, eller sista KöpeSumman, antagandet af Brandförsäkrings-beloppet, såsom regel för uppskattning af lius i Städerne samt de för Bergverken hittills gällande Taxerings-grurider. Någon mot Utskottets fotslag: att litvi 11- ning ina afven hädanefter ulga af de inkomster, Som i egenskap af lön elier andra af Inställningen tillkommande fördelar tillflyta i Kongl. Majus cc'i liiiets eller enskilde' Inrättningars tjenst varande personer, gjord anmärkning, har ej påkallat en ytterligare öfverläggning härom, hvarföre Utskottet äfven oförnmir.uit vidhåller detsamma. Tili BeviilningsUtsfcotiets yttrande orri en af de i o Art. 6 §. 3 Mom. örn förmälda Societeter, Veik och Vinstmedel, äfvensom af Disconterne utgående afgift, hafva sine värde JLedatriöter af Vallöf!.