Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes familj ansågs för den förnämsta i skogen. Hon härstammade från det par, som drog Venus ' char; och det var ett mycket eftersökt parti. Men den lilla kråkan, som alltid var sedd öfver axeln af alla de andra, hon trodde knappt sina öron, då hon fick böra, att en så obeskriflig lycka skulle komma på hennes lott; ty från första ögonblicket hon såg dufvan, hade hon älskat honom och tyckte hon kunde aldrig vara nog tacksam, för att han tog henne, som var så fattig och så obetydlig. Men dufvan var belåten, och så stod bröllopet, oeh han förde hem sin brud. Men den lilla turturdufvan brydde sig alls icke om denna rika kråkfröken. I stället blef han helt varm om hjärtat, när han såg på den andras milda, vackra ögon. Ja, hon var grå och. ful, men ett godt hjärta hade hon. Och den natten flög icke turturdufvan bort från kråkmamma. Nej, han stannade kvar, och dagen därpå sade kråkmamma till turturdufvan: » Jag går alltid rakt på saken jag: tag min äldsta dotter, ja, den som jag har äldst nu. Hon har 12 kopparslantar, 4 guldfingerborgar, 1 knappnålsbref och 10 nötskal, förgyllda sedan julgranen på herrgården. » » Jag tackar, » sade den lilla turturdufvan. » Det var rysligt mycket, m e n. » » A h, är ni inte nöjd, så lägger jag till ytterligare en virknål. » » Nej, nej för all del, » yttrade den lilla dufvan, » jag menar icke så, hemgiften är nog tillräcklig. » » Hvad menar ni då, » yttrade kråkan förargad. » Ni ämnar väl inte gå och göra chikan och vända mig ryggen, sedan ni kommit hit? » » O nej, tillåt mig tala, fru kråkmamma, » yttrade dufvan. » Nå, så gör det då, men fort och reelt, » svarade kråkan. » Ja, det är nu så att, att, att » sade dufvan. » Hvad attar ni för, » sade kråkan? » Jo jag ville, » sa ' dufvan och drog ut på ordet. » Nå så kläm ur er då, » sa ' kråkan.
tia bet belopp förut tfabgabt år, 23emittning erlågga. öetpillning af 6t4berne. §. g. jpanbfonbe, ©Feppd»9tebare, ågare af ©feppdmarf cd) gabriFer, .^anbtroerFare od) borgare tanerad od) utgöra 23eroittning i fbrfiåflanbe tia beråd milFor od) rorelfe, meb gern för #unbrabe, af ben infomfl, be unber nåtff&regåenbe året njutit, ©nbajl aflöning fbr roerflige arbe» tore od) arbetdFoflnab, famt bemidlige förftiffer i od) får fjelfroa DFbrel» fen etter £anbteringen, få berå afråFnad. §. 10. g5r 2tngfarft)g betala^ »emianing efter gern får £unbrabet af be» latina inFomjlen, tnberåFnab £åfletald.afgiften, men för rejlaurafionen etter nåringen utgbred ©Fatt efter be fjårmib iattmånfjetgåttanbegrunber. §. ii. Q)å £ayeringdmännen anetia beror profmngen af be ©faftffplbiged uppgifter, ©e (tola derföre omilForligen meb ffrdngnf^e råttmifa, efteF eb od) fammete, prbfma bent, famt bejamina ftmarje ©FattjFplbigd af» aift 2ltta nobiga upplpdningar {Fola för betta änbamål noggrant fcfad, utjFeppningen, importen, fbeppdfarten, aftfåmplingen, ftonbelérörelfen m m. tagas i betraFtanbe; åfmenfom, jemte aat betta, en fpnbart pppi» gare fefnabéfojinab, mib bebömanbet af inFomfierned belopp, flad tjena Xareringdmånnen titt måglebning.
Ståndet bör taga för godt hvad en reservant föreslår, och om det icke är lämpligare att afvakta K. M:ts Propos. i en så vigtig fråga som denna, ty säkerligen kan K. M. uppfatta denna för hela civilstaten så vigtiga fråga både säkrare och bättre än en enskild reservant. Jag får på dessa grunder anhålla, att Utsk:ts hemställan måtte af It. o. Ad. bifallas. Hr Lagerstråle: Det har blifvit anmärkt, att, om R. o. Ad. bi föllo hvad K. M. föreslagit i afseende å styresmännens samt landtmätarnes vid storskiftesoch afvittringsverket pensionerande, skulle ett sådant beslut innefatta en afvikelse från hvad It. o. Ad. vid föredragningen al den 5:te punkten beslutat angående af K. M. äskad förhöjning i pensionerna för öfriga landtmätare i riket. Jag får dervid anmärka, att K. M. i afseende å öfriga landtmätares pensionering föreslagit dels en annan pensionsålder än den eljest stadgade, dels ock en annan grund för pensionernas bestämmande, nemligen att de för de afiönade landtmätaren skulle blifva högre än deras löner, och för de icke afiönade högre än de för det närvarande äro. Som K. M:ts Nåd. Propos. angående storskiftesoch afvittringslandtmätares pensionering äfvenledes innefattar en förändring i pensionsåldren, vill jag icke yrka bifall till densamma, utan anhåller endast, att It. o. Ad. ville godkänna det förslag i inskränktare syftning, en reservant inom StatsUtsk:t framställt, och hvaruti flera föregående talare instämt. Detta förslag är, enligt min åsigt, fullt förenligt med hvad R. o. Ad. vid 5:te punkten beslutat, enär det afser hvarken att storskiftesoch afvittringslandtmätarne skulle erhålla pension vid tidigare ålder än den allmänt gällande pensionsåldern, eller att bereda dem högre pensioner än de, som tillkomma civila tjenstemän i allmänhet, hvilkas löner icke öfverstiga 3000 rdr.
Ler till bestridande af lagsökningsoch bevakningskostnader, hvilka, i anledning af dessas stora mångfaldighet och olika egenskap, såsom till stämpladt papper, vidimationer, lösen, handräckningsoch ulmätningsutgifter m. m., fordra, för eri noggrann och erforderlig redovisning, vidlyftiga anteckningar, de der icke kunna behörigen verkställas utan en oafbruten uppmärksamhet och sysselsättning, så vida icke oordning skall uppkomma och misstag samt missräkning inträffa”; dels ock i sammanhang dermed upplyst, ätt antalet af äldre öäfslutade lägsöknirigsmål, hvilka finnas intagna i diarium öfver osäkra, inom linien förda lån, men åt hvilka det åligger ombudsmannen egna en fortfarande oafbruten uppmärksamhet, vid revisionstiden befunnits utgöra ett antal af 252 och de löpande ett antal af 332, eller tillsammans 584 stycken lagsökningsmål, åt hvilka alla ombudsmannen åligger egna behandling; att, utom lagsöknings-memorialerna, förekomma mångfaldiga utlåtanden och påminnelser i utsökningsmål, återkallelser af lagsökningar, meddelande af qvitteuser öfver verkställde utbetalningar, inlöste reversers öfversändande, äfvensom brefvexling med underexsekutorer och enskilde personer i landsorterne för vinnande af upplysningar om lagsökte gäldenärers tillstånd, jemle ej mindre ali härvid förekommande renskrifuing, än protökollsföringén hos fåne-kontorets direktion*, samt att de anmaningsbref, som det åligger ombudsmannen att expediera, uppgå till ett antal af minst 1000 st. i månaden; och hafva samt lige ledamölerne af Riks-stånden i låne-kontorets direktion ansett förevarande fråga af den vigt, att, sedan låne-kontors-direkLionen, vid yppade flerfaldiga svårigheter att, efter Stenbergs afvikande, erhålla någon person med skicklighet och förmåga att ombudsmans-tjensten under ledigheten föreslå, hvarigenom direktionen blifvit satt i största förlägenhet för skolandet af ombudsmansgöromålen, hos banko-fullmäktige gjort förnyad framställning om anställande af en lagfaren kanslist till ombudsmannens biträde, mot ett arfvode af 400 rulf b:ko för är räknadt, inen fullmäktige, genom beslut af den 30 December 1846, till följd af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag i Smuel fattade beslut, afslagil denna direktionens framställning, bemälde ledamöter lill direktionens protokoll nedlagt deras reservation i afseende på den skada och förlust för kontoret, som, 'genom afslag å berörde hemställan, kunde i framtiden Uppstå. 1 betraktande häraf, oiih då det sålunda nunierä to åste anses full - Banko-Utikottets Utlåtande, N:o 7«. 3 ständigt ådagalagdt, att ombudsmanna-göromålen vid låne-kontoret i Götheborg äro af den vidlyftighet,
St. Stats-Utskottets Utlåtande j IV:o 2^21 vas; att å dylika prostgårdar införes i jordeboks-liggaren det hemmanstal, som å dem beräknats, i och för den i sednare tider verkstälda extra rotering, samt att på samma sätt förfares med andra boställen, äfvensom säterier, i afseende hvarå enahanda förhållande föreko r n m e r; m) att för uppgörande af jordeboks-liggaren anskaffas på statens bekostnad blanketter på regalpapper, med utsättande af alla kolumner och rubriker, som på förband kunna upptagas och icke bero af serskilda föi hållanden på olika orter; och slutligen n) att uppi ältandet af jordeboks-liggaren för Stora Kopparbergs län, må verkställas, i den mån storskiftet inom länet hinner sockuevis fullbordas. Kommitterade hafva väl föreslagit, dels alt 1850 mätte bestämmas såsom det år, för hvilket jordeboksliggaren borde uppgöras, dels ock att roed hemroansräntornas debiterande efter densamma gjordes början med 1851 års räntor; men sorn U skot t -1 föreställer sig, att sådant icke kan inom den föreslagna tiden medhinnas, emedan erforderliga jordransakningar icke lära kunna blifva verkställda under loppet af år 1849, får U skottet, som, lika med kommitterade, anser, att den nya jordeboksliggaren bör i afseende på rän ornäs debiterande lillån pas för året näst efter det, för hvilket densamma blifvit upprättad, 43:o tillstyrka Rikets Ständer att öfverlemna åt K ong 1. Maj.t att, med afseende på förekommande omständigheter, i nåder bestämma det år för hvilket jordeboks-liggaren bör upprättas. Vidkommande slutligen kommitterades hemställan om serskild ersättning till häradsskrifvarne for jordeboks-liggarens uppgörande, så och ehuruväl Utskottet icke förbisett, att serskildta utgifter för verkställande af ett dylikt arbete synas erforderlige, har dock Ulskoltet, enär dessa utgifter icke kunna på förhand till beloppet beräknas, och med afseende derå, att Kongl. M«j:t icke täckts till Rikets nu församlade
Jag utber mig att i största korthet få genomgå de anmärkmr emot mitt förslag, som icke redan blifvit vederlagda. De första anmärktr.ne, som gjordes, innehöllo egentligen att detta förslag af mig vore med lättsinnighet fiamkastadt. Jag önskar på det högsta att kunna rättfärdiga mig emot denna anmärkn., både inför det Höglofl. Huset och äfven inför de värda ledamöter, som gjort denna anmärkning. Jag önskar på det högsta att äfven vinna deras bifall tili hvad jag gjort, och att de icke måtte finna 366 Deu a'| Mars e. m. skäl atl anse hvad jag lieinsta!11 vara med lättsinnighet behandladt. Jag hemställer då till dem och till hvar och en, om, sedan detta arbete utgjort ett mångårigt föremål för den ingeniörs undersökningar, som uppgjort förslaget, och detta förslag blifvit ingifvet till H. M. samt K. M. öfverlemna! det till StatsUtsk. jemte propos. i andra ämnen, deribland detta blifvit intaget, och sedermera för StatsUtsk. och Representationen handlingarne varit tillgänglige öfver ett halft års tid; jag hemställer, säger jag, om man då kan säga, att ämnet blifvit lättsinnigt behandladt, och dessutom månne man kan säga det, då särskilda ansökningar från Götheborg, Wenersborg, Mariestad, Örebro län och Stora Kopparbergs län, alla i samma syftning, ingått lill K. M. med anhållan om detta företags utförande, och slutligen har äfven pressen, — må man icke lemna den ulan allt vitsord, — icke gjort några verkliga inkast emot detta företag, hvaremot flere af dess organer talat för företaget och sökt att befrämja detsamma. Alla dessa omständigheter tyckas bevisa, att ämnet varit behandladt med allvar, och då en så stor del af Riket och af pressen ansett detta företag vara af vigt, så synes äfven detta innebära ett rättfärdigande mot de personer, som anse förslaget vara lättsinnigt behandladt. 1 öfrigt var sjelfva företaget påtänkt redan i Gr. von Flåtens tid, och med största glädje emottog han underrättelsen om möjligheten af en communication emellan Wenern och Hjelmaren.
Ansökningar, K. M:t, genom Nådiga Resolutioner af den 27 Mars och den 22 Maji 1819, tillåtit, att det, vid nästföregående Riksdag af B. St:r, till arbetets bedrifvande å en ny sänkning af det så kallade Ryds Schacht, beviljade understöd af l5,ooo R:dr årligen, eller för en tid af fem år, tillsammans 75,000 R:dr, finge, emot de af R. St:r bestämde vilkor, men på uppgifven kortare tid, förskottsvis uppbäras, samt i följd deraf 5i,ooo R:dr blifvit 438 Stats-Utskotets till Stenkohlsverkets Delegare utbetalde, GeneraILieutenanten Hr Grefve De la Gardie , å egne och öfriga Delegares i berörde Stenkolsverk vägnar, hos K. M:t, jemte anmälan, det åtskilliga hinder uppstått emot fortsättningen af arbetet i ofvannämnde nya Schacht-sänkning, samt, på anförda skäl, i underdtbet anhållit, ej mindre om befrielse från skyldigheten, att med de å omförmäldte anslag återstående 24,000 R:dr drifva ett sådant arbete, än äfven om Nådig tillåtelse, att samma belopp måtte, vid slutlig liquid, anses såsom förskott å de, vid i8i5 års Puksdag, Delegarena tillagde, mea sedermera indragne, utförselsprajmier; hvarefter K. Rl:t under den 11 April 1821, i Nåder förklarat, att denna underd.
Och efter de under många år predikade grundsatserna, mäste landets fabriker och alla näringar så mycket bättre komma i flor, ju lättare och ymnigare tillgången är på penningar för låg ränta. Att nu såsom skäl emot räntans nedsättning anföra den cirkulerande sedelstockens utomordentliga storlek eller kapitalisternes och de allmänna kassornas deraf följande förluster, synes mig vara ett underligt tal. Ar '1837, den 30 September, utgjorde Riksbankens utelöpande sedlar 34,597,023 r:dr banko, och år 1847 den 11 September, efter samma beräkningsgrund, 34,026,361 r:dr banko. Detta förhållande utvisar att, om, under det tiotal af år, som ligger emellan dessa tidpunkter, den utelöpande sedelmassan blifvit så utomordentligen ökad, det åtminstone icke varit Riksbanken, sorn utsläppt dessa sedlar i rörelsen. Dernäst kan man fråga: hvarför tog man icke i betraktande både de myndiga och omyndiga kapitalisternas, och framför allt hvarföre fästade man icke det ringaste afseende på pensionsoch barmhertighets-inrättningars och alla allmänna kassors möjliga lidande, när så många enskilda Banker, utan någon grnnd i förordningen af den 14 Januari 1824, och utan något stöd al 72 § Regeringsformen, bemyndigades att sjelfve tillverka och såsom cirkulerande mynt i allmänna rörelsen utsläppa 10 å 12 millioner riksdaler uti egna kreditsedlar? Att nu åter, då det är fråga om en förmån för Riksbanken, som skulle täfla med privatbankerna och på billiga vilkor bispringa de lånebehöfvande, man vill med serdeles eftertryck framhålla dessa betänkligheter, synes, lindrigast sagdt, vara att frånträda de grundsatser, som man förr proklamerat såsom vilkor för landets förkofran och som ligga till grund för den mängd enskilda låne-anstalter, som blifvit inrättade. Fördenskull anser jag det förslag, som afdelningen uppgjort, men i Utskottets plenum förkastades med 2:ne rösters pluralitet, böra antagas, hvilket var af följande innehåll:
Icke heller torde vara ur vägen att fästa uppmärksamheten derpå, att 1858 års nyssomförmälde förordning ang:de konventiklar redigerades af samma Lag-Utsk., som förordade ett lagstadgande om villfarande meningars utspridande, hvilket i hufvudsaken var öfverensstämmande med det i K. M:ts Nåd. Propos. nu upptagne, och att en sådan kollision, som den af Gr. Sparre anmärkte, hvarken hort undfalla nyssnämnde Lag-TJtsk., hvaraf Gr:n sjelf var medlem, eller sedermera H. Domstolen, som granskat den af K. M:t föreslagne lagen. Yid detta tillfälle må det tillåtas mig att jemväl erinra, att i det förslag till författning ang:de en utvidgad religionsfrihet, sorn låg till grund för K. M:ts vid förra riksdagen aflåtna Propos. i ämnet, och blef H. Domstolen till granskning förelagdt, fanns ett stadgande så tydande: »Hvar som annorstädes, än inom sudan församling, hvilken icke tillhör Svenska kyrkan, offentligen framställer eller på annat sätt utsprider lärosats, som mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande är, straffes med böter.” —- •—- Yid granskningen af detta lagförslag anmärktes i H. Domstolen bland annat att redaktionen af nyssberörde stadgande var sådan att derigenom möjligen skulle kunna läggas något hinder i vägen för den offentliga undervisningen, och, till förekommande af en sådan misstydning, erhöll detta stadgande en förändrad redaktion i öfverensstämme se med den, som i K. M:ts Propos. vid denna riksdag blifvit antagen. Den härvid begagnade ordalydelsen lemnades ock vid förra riksdagen af Lag-Utsk:t utan anm., och, så vidt jag kan påminna mig, yttrades icke heller under ärendets behandling i EiksStånden någon betänklighet deremot. När nu sedermera samma uttryck blifvit godkändt af samtlige H. Domstolens ledamöter, hvilka granskat det vid innev:de riksdag framlagda Nåd. lagförslaget, och bland dessa ledamöter åtminstone en, om icke två, deltagit i så väl granskningen af det förra förslaget som omförmälde
Då Harald bjöd henne armen för att föra henne fram till hordet, kände hon hur denna darrade, och den darrningen hjälpte henne att tiga. De satte sig, och ännu alltjämt tego de. " Nåå ', sade Harald och såg på Agda. Tänk om hon skulle slunga emot honom detta: " Jag vet, jag har alltid vetat hur du hatar mig; men genera dig ej, jag återgäldar lika mot lika. ' Men hon var inte mer den gamla Agda Törne. ' Du gjorde din sak utmärkt ", sade hon. " Hvem kunde tro att du skulle duga till clown. ' Han märkte att hon talade med en viss stelhet. " Tycker du ej om det ", frågade han. " Jo visst, jag gratulerar dig att ha funnit ditt lefnadsmål. " Men nu kunde han ej låta bli längre, utan började prata. " Tag dig en bit bröd, Agda, och ät på det, så får jag tala om alltihop för dig. Ja, du förstår ju, att då jag for hemifrån, hade jag inga andra förhoppningar än att svälta ihjäl här på ett hederligt sätt som gatsopare. Men det var tusan så tråkigt hemina hos dig, och jag var ju en så ' n kanalje, att jag ej undrar på att du var led på niig. Det var ju så ledsamt hela lifvet der också, sannerligen man kunde ta ' sig till annat än att dricka. Jag behöfde mera luft att andas i, förstår du, och sa vor0 vi ej för hvarandra det, som vi varit nu sedan. Men nu pratar jag utan ordning, och jag ville bara komma åter till det, att jag bara for hit derför att det var så tråkigt hemma. Men dR du så kom efter niig på ångbåten, Agda, då blef det annat af. Jag såg, att du ej gjorde det af kärlek till mig, men jag tyckte, att det var så mycket dugtigare gjordt af dig, att di1 lemnade allt som d u höll kärt, för att följa mig och se till att jag ej förgicks i elände, och det hade jag gjort, det hade jag sannerligen annars gjort.
Afsigten med nämnde stadgande var, så vidt jag förstår, den, att ett vidlyftigt lagförslag icke skulle i detalj, § efter §, komma under öfverläggningar och beslut, först uti LagUtsk. och sedermera tili RiksSt:ns [ilena, emedan dertill skulle erfordras längre lid än som möjligen under en riksdag kunde dertill användas. Ett särskildt Utsk. skulle derföre jemväl efter riksdagens slut kunna sysselsätta sig med lagförslagets granskning och afgörande. Huruvida resultatet häraf hade blifvit för sakens framgång sä gynnande som man hoppats, torde det ej vara nödigt alt nu undersöka; men klart tyckes det. vara, alt något annat behandlingssätt, än det sorn i vanliga täll iaktlages, bör äga rum med de flere lagar, hvilka nu äro under omarbetning, sä framt ej flere är skola ätgä, innan R. St. deröfver hinna fatta sine beslut. Allmän civillag, rättegångsordning, brottmålslag med dertill hörande rättegångsordning, sjölag, kyrkolag — till alla dessa vidlyftiga och angelägna lagar äro förslag dels uppgjorde dels under arbete och komma förr eller sednare under R. St:s pröfning. För att söka i möjligaste måtto bereda öfverenslämmelse desse lagar emellan, torde det vara angeläget att de någorlunda samtidigt må stiftas. Skulle nu en speciel granskning deraf uti LagUtsk. och plena företagas, sä finner man lätt omöjligheten alt sådant under en riksdag skulle kunna medhinnas, och man torde ej med någon sannolikhet kunna förutse när ärendet blefve slutligen afgjordt. Mig synes, att dessa olägenheter skulle kunna i det närmaste undvikas, derigenom att R. St. pä förhand öfverenskommo att icke ingå i pröfning utaf andre delar af ett olaf Konungen framsläldt lagförslag, än dem, hvaremot anmärkmr uti RiksSt:s plena göras. Dä hvar och en riksdagsman erhåller ett tryckt exemplar af lagförslaget, bar han, ehvad han är ledamot utaf LagUtsk. eller icke, full frihet att granska detsamma, sä väl i hufvudsaklige delar, som uti detaljerne.
[1343] S j ä l s l i d a n d e n, nervositet, hysteri, melankoli, nervsmärtor, moralisk svaghet, dryckenskapsbegär m. m. kl. 2 — 3 e. m. telef. OBS. Antiseptisk behandl. Properhet. D:R ANTON NYSTRÖM. Hvardagar \ 3 — \ 4. Behandlar företrädesvis Barnsjukoch fös Olycksfall-Försäkrings^ fflpssg Aktiebolaget - ^ » jft a b i o l o g i. Undertecknad är hemkommen och börjar åter åt personer, hvilka lida af döfhet, sin undervisning i labi ologi (konsten att af läpparnes rörelse uppfatta det som säges). NORRLANDSGATAN 44, 1 TR., STOCKH [2907] Ida Nachman. för middag, 2 kr. supé. Underr. Nybrogatan 42, Portvakten. s det ogörligt, åtminstone lör kvinnor, att orka sträcka mattan tillräckligt, för att kunna lägga på ringarne, och man står där rådvill med halfgjordt arbete. FRIDA N. N. Fru Lundstedts E n g a g e r i n g s b y r å En husmoder skall vara ytterst rädd om sitt linneförråd, ihågkommande att i detta ligga ej så ringa summor, öfva noggrann kontroll däröfver, att ej nå- got kommer bort, så att icke än det ena än det andra dussinet blir defekt. Det är ej nog med att någon gång undantagsvis inventera i linneskåpet, det bör ovilkorligen ske vid hvarje tvätt; allt smutsigt räknas som vanligt och lemnas nt, men efter mangling och strykning skall man icke allenast räkna in tvätten, utan äfven räkna öfver hvad som finnes rent, i bruk eller möjligen hunnit smutsas och undanläggas för att därvid kunna se, om något fattas. Veta e n s tjänare, att så utan undantag sker, blifva de aktsamma om hvad de hafva sig anförtrodt, antingen i dagligt bruk eller vid byken.
Låter han ställa vexeln på sig sjelf eller sina ordres; blifve då, sedan han densamma öfverlåtit, derför till senare innehafvare lika ansvarig, som hade han den för egen räkning upphandlat och öfverlåtit. 14 §. Vexelgifvare åligge, sedan vexel är utfärdad, att, med först afgående post, derom underrätta den, å hvilken vexeln är dragen. Föi-summas det, och vållas derigenom vexelinnehafvaren hinder eller skada; vare vexelgifvare!! derför i allo ansvarig, så framt ej uttryckligen i vexeln sagdt är, att advishraf ej följer. 3 kap. Om öfverlåtelse af vexel. 15 §. Den som vexel öfverlåter, stånde för densammas behöriga betalning i ansvar till alla dem, som efter honom blifva deraf innehafvare. 16 §. Öfverlåtelse af vexel skall tecknas å vexelbrelvet eller å ett dervid fästad t blad (alonge). Är afskrift af vexel tagen; må öfverlåtelsen ock deri kunna tecknas. 17 §. Öfverlåtelsen skall innehålla. al dag och år när den sker; b) den persons namn, till hvilken eller hvilkens ordres vexeln öfverlutes; c) öfverlåtarens namnteckning. 18 §. Vexel må ej af en person å annan öfverlåtas, med mindre rättighet dertill uttryckligen medgifven är. Sker det; håfve senare innehafvare emot den, hvilkeu sådan rättighet icke medgifvit, eller emot honom föregående öfverlåtare, eller emot utgifvaren ej vexelrätt. Dock må vexel, som ej till v<• xellagareus eller öfverlåtarens ordres ställd är, kunna af honom på annan transporteras, i ändamål att den utsöka låta. 19 $. Expeditions-Utskottets Förslag till tind.