Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje morgon under vistelsen på slottet begifver sig det åldriga paret till fots till den två engelska mil afiägsna kyrkan till morgonbön. Endast i mycket svårt väder begagnar hon sig af en fjädervagn, förspänd med en liten ponny, hvilken hon själf kör; han däremot promenerar, hurudan väderleken än är, och finner ett särskildt nöje i sin morgonpromenad, när det, som sällan händer, är en bra snöyra. Nära till slottet är Hawardens barnhem, också en af mrs Gladstones stiftelser. I detta uppfostras under hennes öfverinseende tjugo till trettio gossar. Mellan godsets herrskap och de underlydande råder det bästa tänkbara förhållande, och alla längta de efter deras tillbakakomst, då de varit frånvarande en längre tid. A r 1889 firade de sitt guldbröllop, en händelse, som högtidlighölls rundt om i hela England. I sitt äktenskap hafva de sju barn, fyra sö- ner och tre döttrar, af hvilka den yngsta, miss Helen, är föreståndarinna för det välkända kvinnoseminarieti Newham nära Cambridge. Mrs Gladstone har delat sitt lif mellan tillgifvenheten och beundran för sin make — uppfostran af sina barn. Jag må endast anföra, hvad en af Englands framstående tänkare sade om henne: » Hon har varit en sällsynt hustru och en exempellös moder i alla afseenden. » Axel Josephsson. FritänkerL Uti tropisk middagsglöd, böjd en stackars neger sträfvar, under arbetsoket bäfvar, som det påstås, andligt död. Tåligt bär han plågan, bristen, och jag tänker: se en kristen! Sigrid Elmblad. En landvinning - som ingen tar i besittning. » ^ j ^ t ä n g d t på telegrafbanan! » Så ljöd den nedslående rubriken till ett medde* lande, som för några veckor sedan stod att läsa i denna tidning under afdelningen » U r notisboken ». Läste man vidare, fick man veta, att telegrafverket funnit sig för närvarande ej kunna använda flera kvinnliga biträden, och att på den grund tills vidare inga kvinnliga elever komme att mottagas i den för inträde på telegrafistbauan anordnade undervisningskurs.
I fråga åter om den femte ledamolsplatsen och den fjerde i de stift, der domprost ej finnes, ansåg man sig böra framför allt aktgifva på häfden, hvilken i detta fall intygade, att af de fordne canonici, som tillika vore kapitulares, flere innehade pastorat i eller nära stiftsstaden, hvilket förhållande äfven fortfor efter reformationen. Med ledning häraf föreslogs, att ett, eller i stift, der domprost ej finnes, två, nära stiftsstaden belägna, pastorat mätte af Konungen bestämmas till, hvad som kunde benämnas, kapitelpastorat, hvilka borde sökas och tillsättas enligt deras beskaffenhet såsom regala eller konsistoriela, dock med några särskilda vilkor för kompetens, t. ex. desamma som för första klassens pastoral med tillägg af fordran på pastoral-erfarenhel, och med skyldighet för dess innehafvare att tjenstgör såsom Domkapitels-ledamöter, för hvilken tjenstgöring de borde hugnas med särskildt arfvode. Detta förslag kom emellertid icke all vid sistlidna riksdag undergå fullständig granskning och utredning, dels emedan inom Preste-Ståndet och särskildt af ordförande i åtskilliga Domkapitel den åsigt yttrades, att en förändring i ifrågavarande hänseende vore mindre behöflig, dels ock i anseende dertill att, då väsendtligen skiljaktiga åsigter i fråga om hufvudgrunden för densamma, nyligen försports hos Kongl. Majit, å ena, och Rikets Ständer å den andra sidan, tiden syntes böra jemna meningarne, innan en tillfredsställande reform på detta fält kunde vinnas. Någon lagstiftningsåtgärd i ämnet blef följaktligen ej heller vid nvssnämnda riksdag af Rikets Ständer vidtagen. Bih. till 11. St. Prat. 1862—1863, 40 Sami. 1 Afl. 4i Haft. 3 18 ExpeditionsVink ottp Is Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 155. Nu hafva vid innevarande riksdag ånyo blifvit hos Rikets Ständer framställda 3:ne olika förslag i detta ämne.
Till profning företogs BancoUtskottets den 11 dennes, under N:o 117, aflåtna och den i5 derpåföljde e, m. på hordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o 90 med - Den 24 Februarii e, m. i5i delade Memorial, angående vissa förändringar af Bankens Sedlar, till deras valeurer, text, format m. m., garantierne emot missbruk och förfalskningar samt ordningarne inom Banken för olika Sedelsorters utbyte och förvexling; i sammanhang hvarmed äfven upplästes Yällofl. BorgareSlåndets den 18 dennes afgifna och den iq derpåföljde e. m. på bordet lagde ProtocollsUtdrag, innefattande inbjudning till de öfrige RiksSlånden att med BorgareStåndet förena sig uti de af bemälde Stånd i afseende på detta ämne, uti nämnde ProtocollsUtdrag, omförmälde serskilda beslut. Herr Hjerta, Gustaf: Det beslut, hvari Ridderskapet och Adeln först stannat i denna fråga, anser jag visserligen vara det rättaste; men då Presteoch BondeStånden bifallit det senare Utlåtandet i saken, hemställer jag, att, oaktadt de små bristfälligheter, som deri finnas, Ridderskapet och Adeln ville frånträda sitt förra beslut och antaga detta Utlåtande, på det häri må erhållas 3 Stånds beslut, och ordning i Banken sålunda vinnas. Jag utbeder mig Proposition härom. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag instämmer till alla delar i Herr Hjertås hemställan. I Utskottet har jag väl mot Utlåtandet afgifvit en reservation, som dock, i anseende till beliofvet af Expeditionens skynd - Den 24 Februarii e. m. sartina afgång, ej blifvit densamma bifogad; men jag inskränker mig nu till livad Herr Hjerta föreslagit, nemligen antagande af senare Utlåtandet och afslag å BorgareStåndets inbjudning.
Ständer ansett sig föranlåtna bemyndiga Kongl. Majrt, att, der så pröfvades nödigt, intill den 1 Juli innevarande år, med högst 1 skilling på skålpundet, förhöja den, enligt gällande bestämmelser, utgående införselslull å raffineradt socker, som under tiden i landet infördes från Norige eller annan utländsk ort, hvarifrån sådan införsel, utöfver hvad tillförene egt runi, gynnades med export-premier af sådan beskaffenhet, att menliga följder för Svenska sockerfabrikationen Bih. till R. St.
Utlåtande, i anledning af Kongl. M ii.ts Nådiga Proposition, rö räntie vilkor en for det till Jul t hanlande af hamn anläggningen vid Götheborg beviljade lån. (Rgs-ÅfJ.) Genom en lil! Stats-utskollet remitterad proposition af den 2 December nyssförlidet är, (införd under JS!:o 24 i i:sla Sand. 1 Afdeln. af Bihandel, lill Riks-slåndens protokoller vid innevarande Riksdag) har Kongl. Majit lill Rikets nu församlade Ständer gjort framställning om bifallandet af Direktionens ofver Götheborgs hamnoch elf-arbeten anhållan, att det låneunderstöd af i4o,ooo r:dr, som för hamnanläggningen vid Götheborg linder sednast lörflutne Riksdag beviljades att, efter iakttagande af då meddelade stadgunden angående utbetalningen af andia för allmänna ai beten beviljade laneoch anslagssummor, fiån Riksgälds-kontoret, utgå, måtte få till Direktionen utbetalas endast mot aflemnandet af behörig, till Riksgälds-kontoret eller ordres utaf Direktionen utfärdad, skuldförbindelse, tillika med en serskild förbindelse, hvarigenom de till Direktionens disposition ställde inkomster pantforskrefvos, såsom säkerhet för lånets återbetalning i den ordning, skuldebrefvet innehölle.
— Är det mitt fel, att en menniska låter skrämma sig ifrån vettet, derför att man ber om ett samtal med honom. Man måste antingen hafva ett mycket dåligt samvete eller vara en förb ... kruka, om man blir rädd för så litet. — Det är sannt, men om man vill tala vid en person, så brukar man väl icke börja med att klämma honom som i en vinpress. Se så, släpp honom då, ni qväfver honom ju! — Ack, ni känner honom icke; om jag släppte honom en half aln ifrån mig, så skulle han vara försvunnen, — återtog Alf förargad och andfådd, under bemödandet att hålla den, som det tycktes, alldeles liflöse juden, — jag har i ett par månader fåfängt sökt att få tag i honom, och jag släpper honom icke nu, förrän han sagt mig, hvad jag vill veta. — Hm, är det på det viset, så kunna ju herrarne talas vid i lugn, se så! Var vid godt mod, det skall intet ondt vederfaras er, — fortfor den beskedlige värden, sökande att uppmuntra den förvirrade juden, som ömsom tillslöt sina små kersbärsbruna ögon och ömsom tittade upp med en illparig blick, alldeles som en döende kalkon, och af hvars uppförande man omöjligt kunde begripa, om hans skrämsel var verklig eller låtsad. — Se så, mina vänner, om jag inte kände hr Stjerne här som en hederlig ung herre, fast han kanske är något fallen för upptåg och sådant, så skulle jag aldrig tillåta detta uppträde i min bierstuga. Men nu kunna ju herrarne gå in i ett annat rum och talas vid helt vänskapligt. Så, släpp nu hans arm, ni klämmer ihjäl honom. Rädd, att den obegripliga varelsen verkligen skulle nedfalla afdånad, släppte Alf honom ändtligen, men i samma ögonblick flög han upp som en spänd fjeder, gaf värden en knuff på hans runda mage och störtade på dörren med blixtens hastighet. Lika hastigt rusade
D å blef hon otålig och slängde med rodret för att åter få fullt. Härvid kunde Karl Andersson le en sekunds löje, men riktigt godt. Fyrtornet stod där ute i hafvet, glänsande hvitt, och från skäret steg gång på gång en ännu hvitare skumpelare. De skulle nu falla af och hålla fullt ned mot skäret. Men fröken Lisen var förtjust i bidevindssegling och ville visa honom, att hon kunde hålla snäckan högt, utan att få back. » Jag tror det blir kyligt, » sade hon; » får jag min regnkappa, ä ' Karl snäll! » H a n skulle räcka henne kappan, men började med detsamma borsta något hvitt från dess ena ärm. » Det kommer salt från sjön, » sade han. » O — nej, låt det sitta! J a g skulle vilja ha det kvar för alltid som ett minne från — från den förtjusande skärgården här. » Nu fick hon back i focken. » Kanske fröken — kanske herrskapet kommer hit igen till ett annat år, » sade han med nästan likgiltig " ton oeh vred sig om för att se för-öfver. » Beror det bara på mej, så — nej hu så ' nt otäckt stort djur! » » Det ä ' en tumlare, vi kallar. Den ä ' inte farlig. Släck lite ' på skotet, fröken! » » Släcka, va ' det, » repeterade hon skämtsamt och försökte hala an det styfvare. Karl Andersson var redan akterut hos henne för att rätta, men hon förekom honom samt skrattade hjärtligt åt sin dumhet. » O, den som jämt finge fara på sjön! J a g skulle aldrig begära mera än att bara få segla — segla långt, långt bort från allt det här societetslifvet med dess fjäsk och tokigheter. » » Fröken skulle nog snart vilja hem igen — » Hon uppfångade hans nästan skygga blick — och fick åter back i focken. Det kunde icke hjälpas, att samtalet rörde sig litet trögt. Långa pauser trängde sig emellan de enstaka yttrandena. Under tiden hade de alltmer aflägsnat sig från fyren. Men tornet tycktes framskina ännu skarpare hvitt.
Lön för en Scliolmästare vid den å Sundbjdiolms Kungsgård i Nyköpings Län inrättade Schola, är o beviljade 713- T:r Spannmål, hvilke, utgående in natura, uppföras efter det för Inkomst - beräkningen antagne pris 5ir R:dr Tunnan 38o: S t a ts-Uts k otte ts Betänkande!!. 789 De för Gymnastiska Central-Institulet heslådde, dels af 3:dje Ilufvud-Titelns Besparingar, dels af Öfverskottcn på Stats-Verkets Inkomster anviste 800: samt ny Lön för ytterlin gare en Under-Lärare vid Inrättningen 200: t,000: Summa i,38o; Hvartill komma: Utom Stal förut utgångne: Indeldte Räntor efter K ronovärdi 25,14128. Förhöjning i Minimi priset 4 den under oenninge-Löaerne berak - r-4o Stats-Utskottets Betänkande^» /T nade Spannmål 7 T:r a ii R:dr 10: 24. •Skillnaden emellan Kronovärdi! och det nu före - slagsvis utförde Markegångsvärdeå de förut, å denna Titel, upptagne Indeldta Räntor i,346: 16. Dito emellan förra Statspriset och nu förslagsvis utförda Markegångs-värde på denna Titels oindeldta Spannmål 2,743: 44- 9- 38i,353:45.4- Summa R:dr 382,733: 45. 4' Sta t s-Utskottets Betänka nelen. y4I Hvaremot anslaget å denna Hufvud-Titel blifvit minskadt med de Comministrarne i Malmö, för Själavården om fångarne bestådde, men nu inrlragne 36 T:r 21-3- k:pr Spannmål efter Kronovärdi 27: 24.
Jag vågar betvifla att den värde talaren skall kunna upvisa någon befattning inom HofRrn, som icke har sin motsvarande tjensteman i den lönereglering, K. M. föreslagit. Om således den befattning, Regislralorn nu har, blifvit öfvei flyttad på en annan person med en motsvarande lön, är ju deri icke något fel. En annan invändning är att genom organisationsplanen tillfälle borde beredas unge män att vid IlofRm utbilda sig i sitt yrke. Enl. HofRrns af K. M. faststälde plan saknas icke tillfälle för unge män att öfva sig inom verket, örn de än icke erhålla denna öfning genom den, enl. Hr Printzenskölds åsigt så vigtiga renskrifningen; men, om de så åstunda, kunna de äfven hädanefter få dermed sysselsätta sig, ty ingenting förhindrar dem att verkställa renskrifningen åt sina kamrater. Deremot har blifvit invändt, att ingen skulle vilja nedlåta sig att blifva biträde åt sina kamrater; men väl deremot att blifva renskrifvare på stat. Jag frågar: är denne invändning sann? Om renskrifningen skall medföra någon nytta, så är det straxt vid inträdet på den praktiskt juridiska banan, och då anser man sig ej för god alt biträda en äldre kamrat med utskrift, emot det att man af honom får uplysningar. Deremot, om renskrifvare-tjensterna bibehållas, befordras lill dem sådana personer, sorn gått någon tid inom verket ulan vilja eller förmåga alt underkasta sig den tankeansträngning som arbetet fordrar, och de blifva således i all evighet odugliga. Det har blifvit sagdt, att2:ne af IJofR:na icke gillat indragning af kanslisl-ljensterna. Men om en IIofRätt föreslagit en och de andra HofR:ne en annan arbets - Den 11 April e. m. 69 ordning, skall det vara K. M. förment alt antaga den organisationsplan Ilan finnér lämplig, den måj’nu vara föreslagen af 2:ne Hoflin' eller blott af en? Eller borde K. M. fastställa olika arbetsordning för olika Hoflin ? Således, kunna inga andra anmärknir göras emot K.
D å emellertid detta stafningssätt, för hvilket Svenska akademiens nyaste ordlista ligger till grund, af kungl. maj:t påbjudits till användning i skolorna och väl likaledes kommer att varda officielt, hafva vi, ehuru det har många inkonsekvenser att uppvisa, ansett oss böra antaga detsamma. I öfrigt hoppas vi, att allt nytt, som införes i Idun, äfven skall visa sig vara godt. Och i den förhoppningen samt i det ännu vissare hoppet att på det nya året återfinna alla våra förra läsarinnor, tillönska vi Iduns hela läsekrets ett godt nytt år. Redaktionen. Ett arbetsfält. (' Ila husmödrar ha nog större eller min(? dre erfarenhet af de obehag och förtretligheter, man kan ha af tjänare, och ändå kan man, bedröfligt nog, ej vara dem förutan. Låt vara att felet ej uteslutande är tjänarnes, så är det lika fullt ett obehag, som gör det ofta nog tungt för husmodern och äfven för de öfriga familjcmedlemmarne. Om man en gång kunde komma därhän, att hvar samhällsklass betjänades af sina egna medlemmar, vore bestämdt en stor del misshälligheter utjämnade. Hos allmogeklassen är ett djupt misstroende till » herrskap » inrotadt, hvilket hvar och en lätt märker, som något lefvat tillsammans med folket. Det är svårt för en allmogeman att tro, det en » herre » vill honom väl, utan några biafsikter till egen fördel. Hos » öfverklassen » ser man också ofta ett visst — inte precis förakt, men åtminstone en tryckande öfverlägsenhet gent emot » underklassen », hvilket än mer underblåser misstron. Detta förhållande är djupt införlifvadt i bägge parternas föreställningssätt och allra mest hos allmogen, som mindre genom bildning varit i tillfälle att afskaka gamla fördomar, och för att ändra detsamma fordras ännu rundlig tid. Nu för tiden ser man ofta annonser, hvari flickor ur den s. k. bättre klassen erbjuda sig som hjälp vid förefallande göromål inom familjen eller ock som barnsköterskor, — » barnfröknar » som man får se dem benämnas i tryck. Att dessa platser, synnerligast de senare, skola anses så underordnade, tycker jag är bra besynnerligt.
Lön inom linien säsom utbetald 150 Belöning för trogen uppastning under Konung Gustaf d. z:s sjukdom, ärligen efter Kongl. Brefwet d. n Junii 1792 .20» ^ denne sednare utföres Borgmästaren Arosien hwad han af Tullmcdlen förut åtnjutit enl. Kongl. Brefwet d. 28 Oct. 1797 -> . Är tillika Borgmästare i Sater. Den 29 Sepre' ber. Transport ^5,700 z2 tzof-Rätts Rädet E. Ehren malm enl. Kongl. Brefwet d. 20 Apnl 18-7 utaf den Pension dest afl. Broder innehaft 220 — Är tillika tjenstgörande i Kejser!. Abo^ HofRätt och synes i följe deraf böra, begripas under >1. Art. i Frcdstracta» ten emellan Swerige och Rystland. Capitaine» Back enl. Kongl. Brefwet d Aug. iL04 dest förra Äammar-Jun kare Lön ! 4voj Innehar dcstutom pä Allmänna Indragnings-Staten och titul: Swensta Gardets LLxpectance Löner, Lön 2oä oafkortadt Lractamcnte 650 — 856.! Samt 90 Tunnor Spannemäl, hwilka lönings förmäner likwal icke längre njutas än uti 8 är säsom Accords ersättning, antingen han under tiden befordras eller ej, likmätigt Kongl. Brefwet d9 sifil. Maji grundadt pä Riksens Ständers underdäniga tillstyrkande. Summa l6,zos Z2j Rätteligen afflnfwit intygar: L.. N:0 «« rrc> Den 29 September. Mrist.
Någon torde inwända, atk menederi more att befara, men man bör hoppas, att sädant sällan inträffade, och att staten, pä detta sätt, säkrare kunde ätkvmma den dolda förmögenheten; och dä skillnaden emellan en menedare, och en bedragare eller försnillare af Kronans rätt, efter min tanka, «r ganska obetydlig, bör man icke draga i betänkande åke -ro Den z Augusti. akt widtaga sädane författningar^ som kunna teda kill ändamalet. Wid bestämmandet af en proqrehiv afgift pä all egendom sorn Upgär till ö 2,222 N-dr warde och derUiöfrver, sär jag flUceligen anmärka, att ehuru all progression afwiker frän den rätta proportion för ail afgift till staten, nödgas Man likwal, dill fyllande af stora behof, tillgripa medlen der de finnas. Endast bristen pä andra kiigängar, kan förswara detta färt, att ätkomma förmögenheten; likwal bör den endast kunna aläggas werkelig behållen förmögenhet. I aNnat fall närMar detta bestattningssält sig till uppenbart wald, lanipeligk wid en brandskattning i ett inkrägtadp land, men efter min kanka undwikas, der en lugn bswerläggning ager rum. Om Man har en synbar förmögenhet af 20,022 R:dr, och är ffyldig en annan lika stor summa, more det ju största obillighet, akt blifwa älagd erlägga en progretziv afgift kill Staten., för en sadan summa, Va Man ager intet. Om ben, som är ffyldig, dagen före taxeringen, kemnade sin creditor, hela fin, egendom, jemt upgäende till betalande af dest ffulö, sä kunde han derföre ej debiteras. Förhällandet bör ju wara enahanda, om ej en sadan handel inträffat. Zerr vcin Lclxrltrenbeim, Oaviä, yltrade sigt Jag har warit betänkt Uppä flere erindringar wid det af Högloft. V willnings
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling motionen blifvit öfverlemnad, synes det, att Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804 och Kongl. Cirkuläret den 23 December 1852, så vidt fattiga patienter från annat distrikt än lasarettets deri afses, icke öfverensstämma med Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, till stöd för hvilken åsigt äfven förekommer, att berörda författningar i förekomna fall olika tolkas och tillämpas af vederbörande Lasaretts-direktioner; och då Utskottet anser, att den i fattigvårds-förordningen antagna grundsats, att ett fattigvårdssamhälle skall gälda den kostnad dess fattiga förorsaka främmande fattigvårdssamhällen, är fullkomligt rigtig och äfven tillämplig på den kostnad, ett lasarett kan komma att vidkännas för fattiga patienter från annat distrikt än dess eget; så får Utskottet, på det tvetydighet i berörda hänseende måtte undanrödjas, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804 och Kongl. Cirkuläret deu 23 December 1852 kunde erhålla den förklaring, att lasarett, mot fortfarande skyldighet att derstädes, så vidt utrymmet medgifver, till vård intaga fattiga sjuka jemväl från annat distrikt än lasarettets, skall för sålunda lemnad sjukvård ersättas af det fattigvårdssamhälle, hvartill patienten hörer. Stockholm den 6 Februari 1863. fi Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o 79. X:o 79, Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1863, kl. 10 f. m. B ti län linnde, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till försvarande af prestbelygs för falsk/ting.
Enligt de upplysningar sorn här blifvit Jemnade, äro hvarken grunderne så fullkomligt bestämde, att beräkningar derefter kunna göras, eller ziffrorne så poga upptagne, att de kunna anses som tillförlitlige. Enär nu grunderne icke äro fastställde, när flere ändringar uti dem torde förestå, och nar således suni. mome ännu ej kunna bestämmas, hemställer jag hvad nytta man egentligen kan hafva af detta Betänkandes antagande. Det är ej min afsigt att misskänna Utskottets nit och arbetsamhet, och jag vet, att Utskottet nu handlat i enlighet med den praxis, som hittills varit följd; men jag tror, att det hade varit tillräckligt, om detta blifvit gjordt blott som ett preparatariskt arbete för Utskottets egen efterrättelse, hvilket icke behöft hvarken ännu öfverlemnas till Riksens Ständer eller erhålla deras sanctjon. Stånden äro i aila fall ej i tillfälle att närmare granska uppgifternas riktighet; deras beslut vore blott ett godkänn ands af summorne, hvilket jag för mia del alltför gerna ger; men som jag ej ser hvartill det skulle gagna, då suuuuonto^ej k mm a beg / . Den a5 April e, m, 555 v gtämdt uppgifvas på ziffran. Jag hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln ville besluta, att tills vidare icke yttra sig öfver ämnet, Utan låta det blifva hvilande tills bevillningsgrunderne blifvit reglerade. En anmärkning anhåller jag äfven att få göra, i afseende på ett särskildt ämne uti Betänkandet. Jag har nemligen funnit att krutförsäljnings-medel ärc upptagne bland de ordinarie inkomstcrne. Det är visserligen sannt, att allt som försäljesj bör rara till Kronans förmon, men en tillfällig försäljning torde icke kunna upptagas som någon årligj inkomst eller beskattnings-titel, snarare endast såsom en besparing. Af denna orsak anhåller jag pm återremiss af Utskottets Memorial, Friherre Cederftrom:
Jag vågar taga för afgjordt, att Rikets Ständer icke kunna eller vilja, till förringande af deras beslut i Realisations-frågan och hvad till dess upprätthållande hörer, stanna vid ett sådant beslut som Afdelningens, grundad!, som mig synes, på en förunderlig yttring af jalousie emellan Statens bägge Verk, Banken ©chRiksgälds-Contoret, hvilka rättsenligt böra räcka hvarannan handen till allt, hvarpå bådas och Rikets gemensamma credit beror. Och jag föreslår alltså: «) att Riksgälds-Contorets obligationer till Rikets Ständers Bank varda omskrifne att lyda på iooo R:dr i silfver eller 4©oo R:dr Curant, hvaraf sknlle uppkomma i65o partial-obligationer med förskrifven ränta å 4 proc., men utan uppsägning från annan än Riksgälds-Contorets sida? b~) att i en hufvud-obligation Riksgälds-Contoret ntfäste sig årligen hos Banken infria 33 af nämnde obligationer, svarande emot den nu bestämda årliga 2 proers afbetalningen eller 8S,ooo R:dr Banco? c) att Ränte-Couppons för io i sender meddelades såsom föl jäktige ©bligationerne; d') att Rikets Ständers Bank måtte vara skyldig att, innan partialobligationerna afsättas, hembjuda desamma Fullmägtige i Riksgälds-Gontoret. ” Med Jflerr von Troil hafva sig förenat: Grefve Posse, A, Friherrar - Statsoch Banco-Utskotlens Utlåtande N:o 52. 5 ne Stjerneld, Stjernstedt och Boije, Herrar Lagerheim, Bogeman, Stuart, Pejron och Grefve Gyldenstolpe, C.; Doctorerne Engström, Elfström och Heurlin, samt Herrar Norman, Helsingius, Santeson, Leffler och Helleday. Doctor Morén har jemväl instämt med Herr von Troil och tillagt: