Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru nu en gammal man, som bevistat många riksdagar, har jag icke förr än under de sista åren hört någon ifrågasätta Konungens rätt att nedsätta tuilafgifter. Men likasom en och annan spetsfundig ung jurist ibland gör nya upptäckter i 1734 års lag, derom veterligen intet spår finnes, att hvarken de som skrifvit eller någon som under de första 100 åren tillämpat densamma haft ringaste aning, så hafva våra Hrr protektionister nu, efter 50 år, uti 1809 års Grundlag gjort den oväntade upptäckten, att Konungen icke eger den rätt den Han och alla samma Grundlags tillämpare och rättslärde tolkare, under dessa 50 år, så vidt jag känner, utan undantag, Honom tillerkännt. Nu då vi snart afträda, för att lemna rum åt en ny representation, är det af ofantlig vigt, att vi icke börja att slitas med konungamakten om dess rättigheter och rubba de gränser 1809 års lagstiftare mellan de båda samhälls-myndigheterna utstakat. I detta fall — afvägningen af makten — har erfarenheten ådagalagt, att de varit både visa och lyckliga, då knappast tecken till dylik olycklig slitning hitintills egt rum. Vi, som med våra röster bidragit till antagande af representationsreformen, hafva en dubbel pligt, alt icke tillåta några inkräktningar på konungamakten. Man kan medgifva alt Konungen icke ensam borde hafva den ekonomiska lagstiftningen, och att han icke borde ega att nedsätta tullsatser. Men detta är en lagstiftnings-, icke en lagtillämpnings-fråga. Lagstiftningsfrågan tillhör i första rummet Konstitutions-Utsk:t. Nu är endast fråga om de rättigheter Konungen i Sverige eger, icke hvilka Han eller konstitutionella monarker i allmänhet böra få, när allt eller något härom mellan båda statsmakterna regleras. Man har här framdragit såsom bevis att Konungen icke eger rätt nedsätta tullalgifterna, att Han ju då kunde utstryka alla tullsatser från tulltaxan. Bevisning ex absurdo har värde just i mån af sannolikheten att det absurda kan inträda.
Tro mig, jag skulle vara ur stånd att söka öfvertala någon man eller qvinna till ett dylikt företag, om jag ej inom mig kände att det, förutsatt som det första, skulle gå väl hos allmänheten.» Ridderstad var besegrad. Han hade i sitt hufvud många, många volymer romantiska idéer, så att han endast behöfde välja, och hans historiska kunskapskällor satte honom i stånd att, om han så ville, kasta ankar just i en sådan hamn. Värden i huset blef ej litet förvånad då han senare fick kunskap om det stycke arbete, Mellin och jag utfört. Och Thomson blef visst icke heller missbelåten, ty blotta titeln på Ridderstads första roman var ordentligt en hel tysk mystifikation – »Svarta handen». »Se så» sade jag, då herrarne aflägsnat sig, »nu hoppas jag vi besparas den förtreten att få ett afslag från fru Knorring.» »Åh, var ej säker på att icke Thomson skrifver», menade min man, i det han räckte mig sista korrekturet af Enslingen på Johannesskäret. »Det gör han med all säkerhet icke, åtminstone ej utan att säga mig till. Gud vet, och det vet du också, att det icke kommer af någon afund från min sida, som jag ej med värma omfattar Thomsons förslag. Men jag tycker att det är en onödig förödmjukelse att få ett afslag. Om jag kunde tänka mig, att hon ville skrifva, hvem skulle då vara gladare än jag att se oss arbeta i samma bibliotek.» »Så går det kanske, jag anar att Thomson skrifver.» Detta passerade 1846. Och först 1878 för några veckor sedan erhöll jag upplysning om hvem som hade haft rätt af oss. Fjerde kapitlet. Något om brefvandringen. »Nya svenska Parnassen» både började och slutade. Den började enligt sin bestämmelse med året 1847, och afslöts med året 1848, också enligt sin bestämmelse, utan att jag under dessa två år hörde omtalas några andra författare än de uppgifna, och ej heller några andra litterära relationer. Det är nu 30 år sedan dess, trettio år, hela trettio år ... Och ändå var det icke för sent att erhålla en viss tillrättavisning öfver min tro. Men få se om jag i visst afseende haft så orätt!
Jag får således förena mig mert deml som tillstyrkt bifall till Utkottens förslag. Herr Stråh'- Jag får fästa uppmärksamhe» ten derå, att det af Utskotten framsta!dfe förslag icke innebär någon annan jemkning uti Hidderskapets och Adelns beslut i denna fråga, än att låntagarne icke få rättighet att betala räntan i silfver, utan ovilkorligen mäste erlägga densamma i sedlar. Då man, i afseende på fastighetslånen, bestämt räntan till fyra och capltalafbetalningen till 2 procent, så skulle jag tro, att vilkoren äro så förmånliga, att de icke tåla någon lindring. En sådan skulle dock Adelns beslut innebära om, i händelse cour* sen nedföll till iso sk., låntagaren linge göra sin afbetalning och ränteliqviu med två procent i silfver. Han skulle då betala mindre än hittills. Jag fruktar äfven, att så vida icke det senare alternativet, eller att räntan alltid skall gäldas i silfver, får stå fast, PresteStåndet skall frångå sitt beslut, att ökä fastighets* låne-fonden. Jag kan ej dela Friherre Björnstjernas öfvertygelse, att någon orättvisa skulle kunna i framtiden tillskyndas låntagarne genom förbindelsen att erlägga räntan i silfver, ty de komr Den 30 September f. m. 441 mo ända icke att betala mera, än am de nu lånat efter is8 sk. cours; och de lida således icke genom coursens stigande, ty en längre tid fortsatt hög cours skall onekeligen äfven efter hand medföra andra varors stegring och Låntagaren återfår således i en högre betalning för sin product hvad hän mera måste erlägga i afbetalning å det erhållne lånet. Det af Utskotten uppgifna förslaget är Således det endas som kan förena meningarn© i detta ämne. Herr Tham, Wollrath', Det af de förena, de Utskotten uppgjorde andra alternatif, att tillöka fastighetslånefpnden med 1,200,000 K;dr emöt silfverränta, är så fullkomligt öfverensstämmande med min mening, att jag derå tillstyrker bifall. Det förenar begge de mål, sorn man sökt Vinna. Det förskaffar ökade
Den högste Försonarn der ofvan, är misskundsam. Han känner ditt lidande, och ser den ståndaktighet hvarmed du kämpar. Han har upptecknat din ånger, och skall derföre en gång skänka lugn åt ditt hjerta. Birger. Ja, jag vill hoppas det, Erika, ty ändamålslöst kan han inte hittills ha varit mig så outsägligen nådig. Han har ju gett mig dig, älskade Erika, till min goda engel. Det är endast han och du, som förmå läsa i mitt hjertas innersta; som kan se den frätande mask, hvilken aldrig lemnar mig ro, – men hvilken du med varsam hand förstår att ändra i sitt läge, så att jag mindre lider af dess gnagande tand. Det är ju du, som ledt mina tankar till Honom, till goda gerningar och till frisk verksamhet; – och det är slutligen Han, som nu tillåtit mig bidra till några menniskolifs räddning. Må Han, för dina böner, min Erika, äfven göra det öfriga! Erika. Han skall så göra Birger, – tro mig! – Han skall göra, hvad som är oss nyttigt. Han vet ju, att jag, sedan jag sett din fasta vilja, och dina uppriktiga framsteg på bättringens väg, håller dig mycket kär. Vi ska derföre gemensamt bedja och arbeta i det, som allena är Honom behagligt; – snart skall friden då återvända i din själ. Nu måste jag, emedlertid öfvertala Gabriella, att afstå från resan, ty på annat sätt lär det svårligen låta sig göra att ... men ack min Gud! här äro de redan ... ÅTTONDE SCEN. BIRGER, ERIKA, HARALDSON, ARNMAN. Sedan GABRIELLA. Arnman (till Erika, helsande). Här ser ni åter er vanliga hvardagsgäst, min fru, och jag skattar mig lycklig, om jag inte, genom mina trägna besök, så länge besvärar er, tills ni uttryckligen säger mig vara ovälkommen. Erika. Något så olyckligt, hoppas jag, aldrig må inträffa, – ty löjtnant Arnmans vänskap är för mig och min man af så stort värde, att jag vet ingen gäst, vi mera hjertligt helsar välkommen, än honom. Arnman. Jag tackar er, min fru, ni är alltför god.
561 »adea i en jämn Summa af 35,000 Rtd ansjogs till belöryngar för dem, som med synnerlig skicklighet och omsorg gatt Committerade tillhanda; och skulle deras befattning med Ofverstyrelsen derstädes bibehållas under den tid, som erfordrades till Byggnadernes upförande och den nya Hushållningens stadgande i fullständigt skick; hvarefter öfverinseende! på allt hvad sorn rörer Strömsholms och de Stuteriet tillhörande Lägenheters skötsel och utarrenderande, samt upsigten öfver ArrendeContrafternes fullgörande m. m. komrne att tillhöra Kongl. KarnmarCollegium, på samma sätt som vid Rikets öfriga Domainer, samt redogörelserne för Stuteriets inkomster att till bemälte Collegium aflemnas, för att af Kongl. KammarRätten granskas. Hvad åter beträffade inseendet och skötseln af Stuteriet funno Riksens Ständer, att en kunnig, värdig och redlig Man såsom Direfteur dervid borde antagas, samt den yttre Oeconomien försättas under inseende af Landshöfdingen i Westmanland, som skulle hålla hand deröfver, att Airendatorerne af de för Stuteriets behof utarrenderade Lägenheterne fullgjorde sine skyldigheter samt venom årlige Husesyner vaka öfver Byggnadernes behöriga underhållande; hvarförutan, i afseende på Stuteriets skötsel, Riksens Ständer anhöllo, det en eller tvänne kunnige och erfarne Män måtte förordnas, att 2tne gånger om året vid Höstoch Wårtiden mönstra och besigtiga Stuteriets Hästkreatur samt noga undersöka hushållningen derstädes, och berättelse derom till Kongl. Majtt i underdånighet afgifva* j Bihang till RiksSt. StatsUtsiottets Betän&anden.
At hwar och en Landtmätare, hwilken enligt Författningarne sjelf äger företaga Förrättningar, mä wara berättigad, at efter för dem särskilt, derföre redan utsatte, eller framdeles utsättande läxor, justera Mätt, Mfil och Wigter, samt med behörigt märke, jemte Artals och Mängds Utsättande, kröna de således Monäs Piecer. Lis. At Slockholm jenne Rikets öfrige Stader ma wara berättigade hos Kongl. LandtmateriComoiret til Stadens chisterzre, anmäla den eller de Personer til hwilka de sjelfwe hafwa förtroende, hwarefrer Landtmäteri-Oomon-er. om de dertil finnas ffickelige, borde sitt Förordnande för dem utfärda, och skulle Städerne sjelfwa äga, at med Dessa justsrare betinga sig de betalnings - wilkor, hwarom de sjelfwa kunna öfwerenskomma. 3:0. At .ssiswrinZ af Matt, Mål och Wigter hos dem, som hafwa större rörelse, borde ske hwarie Ar, men ar de, som sadan rörelse drifwa, icke mätte wara vligtige ar lata kröna de Karil, hwauni wäta esler salta waror försäljas, oftare an hwart tredje Nr; börandes Innehafware» answara förde olägenheter, som kunna förorsakas genom nyttjande af Mål och Wigter, hwilka ej inom berörde tid aro justerad; men .justeraren ensamt standa til answar om ett inom samma tid^lLterLck karil skulle befinnas origtigt, och 4:0- At wederbörande Ingier manga, at öfwer hwad salunda stadgadt blifwit, hafwa behörig lilsyn, hwar och en enskild dock öberagit at akarn hwad honom i dessa fall kan röra.
De till nämnde fond influtna medel-böra, så vidt ske kan och sagde liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. J) Fullmäktige i Riksgälds-kori tore t ega att för hvarje lån bestämma sättet och ordningen för amorteringens verkställande. g) De beslut och stadganden, som af Rikets nu församlade Ständer meddelas rörande ifrågavarande upplåning, skola underställas Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse; hvarjemte Rikets Ständer böra anhålla, alt Kongl Maj:t, vid denna upplånings företagande ä utrikes ort, täcktes lemna Fullmäktige i Rilisgälds-kontoret Sin Nådiga bemedling och medverkan för de erforderliga lånens erhållande emot så fördelaktiga vilkor för Svenska statsverket, som vid låne-transaktjonernas uppgörande kunna beredas, samt att Kongl. Majit dessutom läcktes meddela Sin garanti å det eller de lån, som, i öfverensstämmelse med dessa beslut, varda af Fullmäktige utom riket upptagna. På sätt Rikets sednast församlade Revisorer, uti sin berättelse angående Riksgälds-kontorets förvaltning, föreslagit, och i likhet med hvad inom Rikets Ständers Dank, vid verkställigheten af de för dess räkning skeende vexebköp och vexel-försäljningar iakttages, får Utskottet i sammanhang med sina nu gjorda framställningar tillstyrka: k) att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret må ega att åt vissa af dem utsedda deputerade uppdraga de närmare bestyren med fond-väsendets och statsskulds-syslemels oafbrutna och verksamma handhafvande jemte dermed förenade åligganden; skolande Utskottet, derest denna hemställan af Rikets Ständer bilälles, afgifva förslag till de stadganden, som i afseende på omfattningen och verkställigheten af den åt bemälde deputerade uppdragna befattning jemte den dermed förenade ansvarighet böra af Rikets Ständer meddelas.
Sådana inhemska naturalster eller till någon del förädlade varor, utaf hvilka öfverskott utöfver landets behof i allmänhet kunde vara att påräkna, och hvilka för konkurrensen å utländska marknaden kunde anses tarfva en slik lättnad. b) att alla inhemska naturprodukter eller rå- och berednings-ämnen för näringarna och slöjderna, af hvilka ymnigare tillgång inom landet funnes, och som ansågos, utförselstullen oaktadt, kunna uthålla täflan å utländska marknaden, borde, såsom förut, beläggas med en lindrigare afgift af en half till en procent, eller undantagsvis, till följd af särskilta inverkande förhållanden, två till fyra procent; dock borde för de under denna kategori hänförlige artiklar, sorn' redan då voro från utförselsafgift befriade, tullfriheten fortfarande äga rum; — S Kongl. Maj:ts Kåcl. Skrifvelse, A:o 40. e) att alla för inhemska slöjderna och näringarna behöfliga rå- eller beredningsämnen och naturprodukter, som icke lemna öfverskott lill utrikes afsättning, borde underkastas lämpliga restriktioner medelst utförselsafgifter, beräknade till lern, högst tretiotre och en tredjedels procent. Det af bemälde kommitterade med tillämpning af dessa allmänna grunder och bestämmelser uppgjorda förslag till ny tulltaxa öfverlemnade Kongl Maj:t till Rikets Ständer vid 1840 års riksdag med det förklarande, att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med de af kommitterade uppgifne hufvudgrunder för tulltaxeregleringen, för Dess del ej vidare ansåge hinder böra möta för det sedan år 1823 allt mer och mer frånträdda så kallade förbudssystemets definitiva upphörande, samt att Kongl. Majit, som, med tillkännagifvande häraf, sålunda ville lemna Rikets Ständer del af Kongl. Majits berörda åsigt angående kommitterades förslag, så vidt det rörde hufvudgrunderne för den blifvande tulltaxan, till Rikets Ständer öfverlemnade, att, vid pröfningen af ärendets detaljer, af samma grunder göra den möjligast noggranna och följdriktiga tillämpning, under aktgifvande tillika på de i kommitterades underdåniga betänkande antydda särskilta förhållanden.
Dess och Rikets Krigs-Collegium, att samma fordran ur Rakenskaperne afskriiva. 2:0 Rörande Lieutenanten i Arméen, Forssells ansökning, om atbekorrunande af Expec. tance-arfvode; Som Riksens Ständer detta godtgörande bifallit, har Kongl. Majits och Rikets StatsContoir, medelst Nådigt Bref härom, till iagttagande, förständigadt blifvit. 3:0 Om förhöjning i Roteoch Rusthållares afgift för Läkare-besigtning å Manskapet, s.imt om förekommande af obehörigt dröjsmål, då br-sigtningar af Läkare skola förrättas. Kongl. Maj:t, sorn, till hvad Riksens Ständer uti detta ämne, fastställt, lemnat Dess Nådiga bifall, har, till vederbörligt Kungörande, härom, genom Cireulaire-Bref, i Nåder förständigat samcelige Dess Befallningshafvande. 4:0 Angående Expectance-arfvode och Accords ersättning för Öfversten Silfverskjöld. Hvad Riksens Ständer härvid beslutit, har Kongl/ Majit och Rjk-ts Stats-Contoir genom Nådig Skrifvelse, till behörig efterrättelse, med: cteladt blifvit. *56 Dtn 50 April. Och ,ifår jag härmedelst på Nådigste Be» fällning, anmoda Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken, att dessa åtgärder och beslut, Högloflige Ridderskapet och Adeln tillkännagifva. Stockholm den 2^ April i8t8- G. af Wetteritedt. Lades till Handlingarne. Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 13 dennes afiåtne, samt den 21 och 27 j samma Månad på bordet lagde Memorial, innefattande Förslag till ändringar i 38 §. Riks*. dags-Ordningen. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, uppläste följande: Den af Constitutions-Utskottet nu föreslagne förändring af 38 §. Riksdags ordningen, kan jag icke finna vara nödvändig.
IV.o 3. likaledes skadlig tidsutdrägt; sä har Motionairen föreslagit, att Landtmätaren och Gode Männen mätte på lika sätt, som i andra Landtmäteri-frågor tillgår, uti tvisten gifva utlåtande, hvaröfver den missnöjde egde att, vid talans förlust, inom viss tid, göra sin klagan anhängig, medelst instämning, om målet hörde till Härads-Rätten, Och missnöjets anmälande, om målet hörde till Egodelnings-Rätten. ”Fqrfattningarne om Enskifte*», hvarir ”genom Forum i tvister derom blifvit för”ändradt, hafva alltid gjort undantag för ”tvister om Rågäng, hvilka ansetts tillhöra ”Härads-Rättens pröfning, med det behandlingssätt, sorn i 62 § af 1783 års Stor”skiftes-Förordning bestämmes. Sådan är ”ock, i Utskottens tanka, otvifvelngtigt melingen med stadgandet i denna del af den ”anmärkta §. Men, då Egodelnings-Rätt i ”sjelfva verket är en domstol, lärer ej all ”anledning till den af Molionairen framställda villrådighet saknas, ehuru den åt”minstone i det närmaste synes vara undanröjd genom stadgandet i 18 Cap. 8 § ”om hvilka mål, som till Egodelnings-Rätts ”upptagande höra. Utskotten anse dock ”denna villrådighet helt och hållet försvinna, om, efter hvad Utskotten anse sig ”höra vördsamt tillstyrka, orden: behörig Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Bet. N. o 8. 25 ”Domstolj utbytas mot ordet: Härads *Rätt, ”Hvad åter frågan om praescriptionstld ”för talans anställande i Rågångstvister beträffar, finna Utskotten svårigheter möta ”för bestämmande deraf; ty då olika pre”tentions-linier uppgifvas, och således tvi”sten icke utgör klander af Landtmätarens ”förrättning, kan någon påföljd af försum”melsen att stämma icke utstakas.
För den händelse att R. o. Åd. skulle bifalla den begärda återremissen, vill jag likväl, till den kraft och verkan det kan medföra, fästa uppmärksamheten på ett förslag, som icke utgjort föremål för motion, utan blifvit af en ledamot i Bevilln.-Utsk:t framstäldt, ehuru det icke lyckats för sig vinna Utsk:ts majoritet. Det har nemi. föreslagits att, då för närv:de den minsta inkomst, för hvilken bevillning skall erläggas, utgör 400 rdr, och när en persons sammanräknade inkomster icke uppgå till mera än 1800 rdr, 300 rdr af inkomsten för kapital eller arbete äro fria, så borde dessa siffror, såsom alltför låga, höjas, så att minimisumman bestämdes till 500 i stället för 400 rdr och det skattfria beloppet till 400 i stället för 300 rdr. Den ledamot, som inom Utsk:t framställt detta förslag, Hr Lindeström, har i sin vid Betänk:t fogade reservation, hvilken 78 Den 6 Jani l. m. jag ber att få åberopa, påpekat orättvisan deraf att minimisurnman blifvit satt så låg, att redan en inkomst af 400 rdr måste beskattas, och han har anfört, att i en provins t. o. m. en statdrängs inkomster kunde upgå till 413 rdr om året, — en uppgift, hvilken jag så mycket mera kan vitsorda, som den är lemnad af mig, och det verkligen så förhåller sig på ganska många ställen i Skåne — samt att man, för att icke nödgas ålägga en sådan arbetare bevillning, hvilket man icke ansett vara öfverensstämmande hvarken med billigheten eller med författmns syfte, nödgats upptaga hans inkomster till ett mindre belopp, än de i sjelfva verket utgjorde. Som jag tror, att meningen med nu förev:de stadgande har varit att befria ofvannämnde arbetare från skyldigheten att erlägga bevillning, men detta ändamål genom det föreslagna minimibeloppet icke vinnes, så har jag ansett mig böra omnämna detta förslag, på det att, i händelse af återremiss, det må kunna af Utsk:t återupptagas och sedermera komma under R.
Detta förslag har äfven Hr Tersmeden funnit olämpligt och på så goda skäl afstyrkt, att jag skulle anse det föga passande att vidare med skäl deremot upptaga R. o. Ad:s tid. Jag hemställer, lika med Hr Tersmeden, att detta Utskds förslag icke må till någon E. Stms åtgärd föranleda. Den 18 Angna ti. 171 Hr Cederschiöld Gustaf: Den tvist, som här fores, tor de lämpligast kunna benämnas en tvist om methoden af dogmers lärande utantill. — Vanligtvis sätter man katekesutanläsningen, så att säga, på en viss melodi, för att lemna någon ledning för gehöret, icke för tanken. Man befarar att, om man icke har en sådan der skrifven uttolkning, att ordagrannt lära utantill, följden skall blifva att irrläror komma att taga öfverhanden. Man vill fördenskull icke lemna folkskolelärarne rättighet att meddela nödiga förklaringar. Då nu likväl händelsen är att barnet icke sjelf begriper den Lindblomska förklaringen, så måste dock på denna förklaring följa ytterligare en förklaring. Denna förklaring af »förklaring» kan väl icke rimligen äfven vara skrifven. Således upkommer äfven under nuv:de förhållanden möjlighet af irrläror. Den skrifna förklaring åter, som nu är att tillgå, är sannerligen icke annat än ett tomt ljud, en ljudande skälla. Reservanten, Hr Doktor Rundgren, har ansett det föga värdigt för R. St:r att ingå till K. M:t med begäran om upphäfvande af ett förhållande, som icke grundar sig på någon lag. Det har dock under diskussionens lopp blifvit af Hr Tersmeden ådagalagdt, att ifrågavrde förhållande verkligen grundar sig på lag. Om ock detta icke vore händelsen, skulle jag dock tro, att en dylik R. Stms begäran vore tillräckligt befogad deraf, att merberörde utanläsningsmethod såsom praxis så allmänt inrotat sig.
Majtts och Fäderneslandets wäl, hwaraf de städse axo uplifwade, och de utbedja sig i underdånighet, at i Eders Kongl. Majus fortfarande Nåd och, Wnnest sa wara inncflutne. Och framhärda >n. m, Wmnägtrgste Atlernädigsts Konung! Da Eders Kongl. Maj:t, kil lindring för den. Mstigare delcn af Sina trogna Undersåtare, i Nadekr iackts efkergUwa d,n öndel af Bewlllningen, bestäen, de af Tolf Tunnor Guld, som Stäts-Werkec förut tilkommit, hasrva Rikjens Ständer förenar sig för at sainfälldt hos Eders Kongl. Majit ar,hälla, ak deri unikes gäld af Sexton Tunnor Guld, hwiiken tilfötene Stats »Werkst rvidhäitak, nu mätte lil afbetalning pa Riksgälds. Wcrket transparrsrÄS ^ och maga hoppas, ar Eders Kongl. Maju täcktes i Nader an, se dekra »vedermäle af deras underdåniga erkänsla, nik och lilgifwenher. Riksens Ständer framhärda m. m. SiorMägtigste Allernädigste Konung! Til Eders Kongl. Majit fä Riksens Stander Härmed i underdånighet öf-verlemna den af Riksens Ständer kil Riksgäldens betalande ätagna BcwUlning, 'hivilken kil nästa Riksdag kominer ak fortfara. Da Riksens Ständer denna Benrillning nu i underdånighet afgifiv.s, fä de härjämte bifoga Utdrag af de t hwarje Srand i detta ämne hallna ?rcikueo!!er, hwilka innefatta alla de lillöggmngor och rels.-viuivner, föm Stånden ansett sig befogade görg »vid del af Be» WillningS-Ulfsöttet upgifna krvfsä. Riksens
Författningarne föreskrifne control! å Cassarne, må uppskjutas t;*!I en följande dag, än blott coltationering nied VexelRanquen, hvilken ej kan med någon pålitlighet tidigare verkställas, emedan Casr-sattester till betydligt arnal, icke blifva på dager» derstädes presenterade och ingifne; art Casseurernes öfve.rbehåll.ningar eiler hvad sam af dagens uppbörd öfverstiger den summa, för hvilken de ställt Banquen borgen, skola, ehvad de bestå af en eller annan myntsort, vara behörigen de eontroll af Cassasluten företages; och ändteligen att , till behörigt handhafvande af daft 34* X&ncuUislottets Uttänkande». fria Sidre tider gifne stadgande , hvarigenom Casseurerne är förbudet att i sin uppbörd emottaga Assignationer eller Transportsedlar, CassaCommisparien må ega tillse, att endast smärre sedlar oell inga Transportsedlar eller Assignationer, må finnas uti de på Cassasluten uppgifne behållningarne, hvilka vid ansvar, såsom för annat tjenstefel, skola i enlighet med verkliga förhållandet å dessa documenter specificeras. På grund häraf, och med iakttagande af hvad för öfrigt i äldre Författningar redan finnes stadgadt, och i detaillerne ytterligare kan finnas nödigt tillägga, för vinnande af ord. Iting och redighet inom Verket, anser Banco. Utskottet Herrar BancoFullmägtige höra autoliseras, så val att draga försorg, om upprättande af nya fullständiga instruetioner för Casseurerne och CassaComrnissarien, som ock att *ill behörig underrättelse låta kungöra hvad Allmänheten, i afseende på tiden för insättningars verkställande in. m. har att iakttaga.