Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter sjelfva redactionen angår, så är det väl Utskottet bekant, att ärstryckets redaction till en del, eller hvad Kongl, expeditioner beträffar, besörjes af Actuarien i Riksarchivetj men som redactionen af denna tidning kommer att upptaga vida mera arbete och fordra en ständig ansträngning, medelst expedition af tidningens utdelning och afsändanda till landsorterne, samt en till äfventyrs daglig uppvaktning på alla de särskildta ställen, der articlar för tidningen äro att få, torde Riksens Köglofl. Ständer böra underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t dertill i Nåder förordnar en person inom Dess Cancelli, sotry med erforderlig skicklighet och kännedom af dessa ämnen, egnar sig åt en sådan befattning; börande denne person, som med ordentlig Instruction förses, erhålla tillträde till diarier, registraturer och fördragningslistor i gfmtliga afdelningarne af Besv■ och Ekon, Utsk. Klong], Maj:ts Cancelli, för att med denna vägledning sjelf besörja om articlar för tidningen, eller Ock vederbörande inom hvarje Cancelli fördelning åläggas att meddela bestyrkte afskrifter af alla expeditioner, som i tidningen skola införas. Slutligen tillstyrker Utskottet, att detta företag, som icke grundar sig på några nya anslag af Statsverket, måtte ofördröjligen sättas i verkställighet, och, om möjligt är, med denna Riksdagens slut taga sin början, så att till och med Riksdagsbeslutet och de af Grundlagarne, som till följe af nu beslutade förändringar, å nyo uppläggas, kunna i tidningen inflyta; hvarigenom densamma, till en början och, på försök oafbrutet fortsatt till nästa Riksdag, skall komma att innefatta ett fullständigt helt af alla de Regeringsåtgärder och offentliga beslut, som under denna mellantid utfärdas. Dock varder detta allt till Riksens Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt hemstäldt. Stockholm dan 6 Oct. 1823. J3Ö8 Besv. och Ekon, IJtsk.
En Lieutenant 120 R:dr B:co — T i32 99 —■ — 144 M ./ 115 99 — 125 99 169 99 no 99 113 99 lil 99 —« — En Unde! För vidlyftighet e n undgår jag upprepa dem. Desse inkomster, under alla tider och å alla ställen inom Scandiens landamären, otillräcklige för existencen, hafva varit det ännu mer derigenom, att sednaste missväxtår skuldsatte Befälet för en icke mindre Summa än 8000 R:dr B:co för Undsättningsspanmål, som det, besynnerligt nog, lyckas oss alt till större delen dels afliqvidera och dels betacka genom nästan omensklig stränghet vid. inbetalningar till Regementets DistrictMagazin. Endast genom den fasta föresatsen att bistå hvarandra i nöden, och då, äfvensom under glädjen räcka hvarandra handen, un - Den 8 December e. m. der medvetandet att hvarje handling haft ett ädelt syftemål, har det lyckats oss hittills afböja naturens ordning, som pekat på fullkomlig upplösning; i längden kunna sådane konstigt uppstapplade systemer med så ofullkomliga grundvalar ej bära sig; sjelfva sorgen skulle vara tillräcklig att förin-» ta dem, och örn ej hoppet att vår Nådiga Konung och Rikets Ständers Representanter skulle ömma för denna deras Krigares belägenhet i Fjällen, vöre vår, såsom jag tror af Embetsman inom Scandiens landamären den mäst vanlottade, — en verklig afgrund.
Bankerna, ehuru deras grundfonder hufvudsakligen utgjorts och ännu till en stor del bestå uti intecknadc skuldförbindelser, fordrade dock till en del kontanta tillskott, och, — hvad som ännu vida mera inverkat pä jordbrukets ställning i afseende på lånemedel, — ifrån det att hvarken Riksbanken eller de enskilda bankerna ii landsorterna förut lade sig vinn om uppsamlande af lediga kapital, men deremot hade sin utlåning till stor del ställd på det sätt, att låntagarne fingo successive och delvis återbetala sina lån, eller till och med kunde erhålla sådana på viss tids uppsägning, hafva bankerna numera icke allenast med framgång öppnat en upplåningsrörelse, som dragit till sig betydliga summor, utan äfven förändrat sin utlåningsrörelse sålunda, att denna i de fl sta banker och förnämligast bedrifves medelst lån på kortare tider, som för jordbruket, med dess här i landet till största delen på helt år ställda omsättning samt behof af förlag till jordförbättringar och andra, försträckningar på längre tid fordrande företag, äro alltför knappa, men med hvilka deremot fabriksoch handelsrörelsen bättre kan finna sig betjenad. Lika onekligt som det är att dessa förändringar i de sedelutgifvande bankernas förvaltning och rörelsesätt öfverensstämma med sådana inrättningars beskaffenhet och ändamål, samt fördenskull måste erkännas utgöra en förbättring i landets bankväsende, lika onekligt är det likväl ock att jordbruksnäringen derigenom mindre är i tillfälle att af dem draga direkt nytta; och om det måste medgifvas, att kapitalegares benägenhet att heldre lemna sina penningar till bankerna -emot en något lägre ränta, än utlåna dem till enskilda, icke så litet har sin grund i en å lånta - Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. 5 gares sida alltför ofta förekommande brist på noggrannhet och ordentlighet i liqvider, så qvarstår dock det förhållandet, att lån numera endast sällan kunna på enskilda händer erhållas, och att de mera sällan och sparsamt få behållas under så lång tid, att jordbrukaren kan använda dem till jordförbättringar eller andra företag, hvilka fordra längre tid för att efter hand återgälda det lånta kapitalet.
I afseende på R. o. Ad:s sist lättade beslut hade min önskan varit, att Gr. Taubes förslag om jernvägens sträckande till Sala blifvit antaget, enär de vestra orterna, norra och mellersta Westmanland, Dalarne och Norrland hade kommit då att få gagn af denna jernväg. Det är likväl ej af denna anledning, som jag begärt ordet; utan har jag blott velat till R. o. Ad:s protok. anföra en kraftig reservation i anledning af ett fälldt yttrande, nemi. att, då det 250 Den 12 Maj f. m. ena intresset var säkert om seger, ej den andra sidans borde hindras från att göra sig gällande. Då man hittills hyllat den satsen, att de enskilda intressena böra vika för statens, kan jag ej annat än stämpla det ofvannämnda yttrandet såsom någonting i högsta måtto den offentliga moralen lederande. Fortsattes pröfningen af Stats-Utsk:ts Utlåt, N:o 87, ang:de fortsatt utförande af jernvägsarbeten för statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. 14:de punkten. Hr Bildt, Gillis: Jag ämnar ingalunda trötta R. o. Ad. med någon i detalj gående teknisk granskning af den ifrågav:de sammanbindningsbanan genom Stockholm; och, äfven om jag dertill hade förmåga, skulle jag ej, med den grannlagenhet, hvar och en bör visa för Ståndet, vilja inlåta mig i en granskning, då så mycket blifvit i ämnet taladt och tryckt, att allt vidare ordande synes vara fullkomligt öfverflödigt. På den mera enkla ståndpunkt, hvarifrån, enligt min tanke, representanten bör betrakta denna sak, tror jag mig böra göra dessa frågor: Hvad fördel erbjuder i detta fall K. Hvilka olägenheter visar detsamma sig ega? och slutligen hvilka anmärkningar kunna deremot göras? Om jag börjar med den första frågan, nemi. hvilka fördelar detta förslag erbjuder, reduceras dessa till dels militäriska, politiska och dels ekonomiska.
Raab har sagt att mina kalkyler vore oriktiga, då jag antog det 28,000 af de nn befintliga 35,000 småbrännerierna vore af den beskaffenhet, att de få efter den nya författningen bibehållas, enär, efter Frihms förmenande, de ganska snart skulle komma att till antalet inskränkas. Jag skulle likväl tro att den enda beräkningsgrund, som här kunnat följas, har varit antalet af de bräunerier, som i verkligheten finnas och ega rättighet att denna näring utöfva. Man säger äfven att produktionen rättar sig efter konsumtionen, men då productionen måste föregå konsumtionen, så är det naturligt alt man på förhand måste bestämma sin production och först efteråt kommer underfund med om den varit tillräcklig för konsumtionen eller icke; derefter rälta sig priserna på varan och derefter kan jag göra mina beräkningar om jag vunnit eller förlorat, och derefter rättar man sig för det följande året. Frih. Raab säger att min beräkning af nu befintliga större bränneriers afverkningsförmåga är oriktig; men jag frågar då efter hvilken grund en sådan beräkning bör upgöras, om icke efter pannerymden ? Jag känner icke huruvida possessionaterna i Skåne icke inrätta sin redskap efter den bästa konstruktion, men jag har sagt att efter be - 460 Den 26 A pril e. m. räkning, upgjord efter panneryraden kunna de tillverka det minimum Utsk. föreslagit, och jag. kan icke medgifva att jag häruti missräknat mig. Jag har sagt att en 15 k:rs panna, drifven med ånga, kan tillverka 300 kannor på dygnet, och man behöfver endast besöka hvilket som helst af de här utanför staden belägna brännerier för att förvissa sig om att så verkligen förhåller sig. Frih. Raab har sagi att han icke i sin reservation velat säga att någon förlust tillskyndas bränvinsbrännaren genom den ränta som | af året, (enl. hans påstående) går förlorad, utan att denna förlust drabbade Staten. Jag frågar: hvilken annan är det sorn betalar räntan på förlagskapitalet, -än bränvinsbrännaren, och är det väl då någon annan än han som gör denna förlust? Jag tror mig icke hafva begått något fel ali de beräkningar jag gjort, utan fortfar i mitt yrkande om bifall 'till denna punkt.
Ett stadgande af enahanda innehåll hade af kommitterade för fattigvårds — ärendena blifvit tillstyrkt, men, vid pröfning af kommitterades förslag, funno Lagoch Ekonomi-utskotten nämnde tillägg icke vara erforderligt, helst det vore socknarne medgifvet att inom sig ordna fattigvården, på sätt för hvarje samhälle kunde finnas lämpligt; hvarförutan åt ett dylikt stadgande torde gifvas en tydning, hvarigenom hinder för mantalsskrifning, äfven vid flyttning inom socknarne, skulle uppstå. Af dessa skäl, till hvilka äfven det torde kunna läggas, att, om, i anseende till socknens vidsträckthet eller andra förhållanden, en fördelning i mindre kretsar eller rotar skulle, för närmare uppsigt å fattigvården, vara af nöden, hinder för en sådan fördelning icke förefinnes, destomindre som de uti 3 § 3 mom. intagne bestämmelser synas förutsätta ett sådant förhållande, hafva Utskotten, som 6 Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 55. äfven för deras del finna det yrkade tillägget obehöfligt, ansett sig icke kunna detsamma förorda. Emot 3 § 2 mom. hafva de fleste motionärerne rigtat deras anmärkningar; äfvensom serskildta förslag till förändrad redaktion deraf, i sammanhang härmed, blifvit framställda. Till följd af föreskriften uti omförmälde morn., vore den juridiska förbindelse att verksamt vårda sig om församlingens fattige, som, enligt föreskriften i 28 kap. 4 § kyrkolagen, kyrkoherden åligger, nära nog upphäfven. Fattigvården skulle derigenom på ett betänkligt sätt komma att lida, enär denne tjensteman genom sin ställning till församlingen måste anses bäst vara i tillfälle att lära känna den torftiges behof. Den moraliska pligten fortfore visserligen att vara lika gällande, men denna kunde af olika individer på högst olika sätt upp fattas.
Genom cirkulär af d. 21 April 1841, utfärdadt på grund af K. M:s till K. general-tull-styrelsen d. 15 Februari samma år aflåtnä nåd. bref, är stadgadt, att rådstufvu-rätterna i riket äga att af tullmedel utbekomma ersättning för handlagda och afdömda tullrältegångsmål, hvilken ersättning, enligt hvad mig synes, är till det belopp, hvarmed den utgår, oriktig; enär uti samma nåd. cirkulär föreskrifves, att, med undantag af 6 mål, hvarför någon ersättning ej äger rum, har en rådstufvu-rätt att, uppå anmälan, för hvarje derutöfver under ett år handlagdt och med slut afhulpel tull-rättegångsmål utbekomma ersättning med 10 r:dr b:co. Denna föreskrift, som tillkommit i anledn. af en hemställan utaf R. St. vid 1841 års riksdag, har visat sig i allo olämplig. Många mål handläggas och afdöntas visserligen, hvarför man kan anse, att ersättningen är för ringa, men många, och detta är flertalet, finnas äfven, deruti expeditionen går endast på en sida, och då måste medgifvas, att en ersättning af 10 r:dr härför är alltför dryg. En oriktighet är äfven, att den rådstufvu-rätt, som under ett år handlagt endast 6 mål, ej derför tillkommer någon ersättning, ehuru ett eller flera bland dessa mål, hvarpå exempel ej saknas, kan orsaka mer besvär än tillsammans 40 ä 50 andra tullrättegångsmål, hvarför ersättning nu erhålles för hvartdera med 10 r:dr b:co. Då nu förevar, stadgande således uti tillämpningen visat sig på en gång för staten eller tull-verket vara betungande samt orättvist mot de ersättningstagande, får jag, till afhjelpande bäraf, vördsamt föreslå, att, med upphäfvande af ifrågavar. stadgande, lösen må, enligt gällande taxa, få af K. tull-verkets medel utgifvas för expeditioner i de tull-rättegångsmål, som af rådstufvu-rätterna handläggas och afdömas.
Man tog honom vederhäftigt i hand, när man gjorde uppbrott, och tog ett omständligt afsked med inbjudningar och allahanda andra antydningar i långa omvägar, – redaktören kände sig rigtigt som en prest efter en lyckad profpredikan och var helt vimmelkantig af glädje och kraftkänsla. «Har landstingsmannen nånting särskildt för sig här i staden i eftermiddag?» förhörde han sig upprymdt, – han stod ensam tillbaka med Per Larsson. «Ja,» kom det långsamt och nytert, «det är ... egentligen är det ingenting som helst som jag har att taga mig till. Jag har mina fruntimmer med i staden. Jag får väl titta upp om till dem ett tag nu.» Der gick som en lång, hvilande ton af ljus genom redaktören. Han såg henne med ens, derute, derborta, en kroppslig syn midt i det obestämda, full af ljus som en bild i det svarta under de nerfälda ögonlocken, – den långa flickgestalten, det lilla blonda hufvudet, – en mjuk profil mot bakgrunden af en gul imma och i ramen af en dörröppning, – en lång varm hand i sin, – två blå ögon, oändligt djupa, men genomskinliga ända ned till bottnen, sänkta in i hans, han ville se henne igen, känna henne invid sig, omkring sig, – han måste, han ville, längtan och vilja i en enda stark och stolt och varmtsvällande sjelfkänsla ... «Jag ville också gerna få lof att helsa på dem och tacka för sist,» sade han. «Kunde det inte gå för sig att göra en liten titt in om till mig, innan det bär hem igen? Kanske roar det att se, hur en tidningsbyrå ser ut.» «Ja, jag tackar; det skulle det säkert. Men tar det inte för mycket tid för redaktören? En sådan dag som denna har det väl inte varit mycken fred till att arbeta, tänker jag.» Redaktören protesterade ifrigt.
Jag tror att det i väsendtlig mån skall-underlätta entreprenaders inrättande, ty Mine Hrr, det beror icke alltid på de skjutsskyldiges goda vilja att betala de för entreprenadernas åstadkommande erforderliga afgifter; mången gång hissnar jordegaren för att utgifva en summa af 60 å 70 R:dr, och heldre underkastar han sig de pålagor och besvär, som skjulsningeu nu medförer. Ar det då icke billigt, alt, när man icke kan helt och hållet befria jordegaren från dessa afgifter, man åtminstone söker göra dem så lindriga som möjligt. Det finnes många hemmansegare, hvilka vid skötandet af sitt jordbruk heldre begagna oxar än hästar, men sora för fullgörandet af skjutsen, för hvilken de icke anse sig hafva råd att erlägga afgifter, nödgas bibehålla sina hästar, som de eljest icke skulle hafva behöft. Det har blifvit sagdt alt någon konkurrens mellan dem, sorn skola åtaga sig entreprenad-bestyret, icke kommer att ega rum, ty gästgifvarne äro de enda, som våga inlåta sig i sådana företag. I min hembygd finnes 2:ne ställen der entreprenörerna icke äro gästgifvare. Den ene bor ^ mil och den andre ^ mil från gästgifvaregården. Om en vinst yppar sig för entreprenören, så tror jag att konkurrensen icke är mera omöjlig i delta, än i många andra fall. Hvad åter angår den siste värde talarens yttrande, så är det naturligt, att han, sorn ser saken från en djupare synpunkt, vill dröja till dess att någon krafl-messyr vidtages, men jag, som är rädd för dylika messyrer, anser det vara förståndigare, alt nied försigliga steg gå de af behofvet påkallade förbättringarna till mötes, i st. f. att spänna bågen högt och afbida nödvändigheten af en kraflmessyr. Jag ber att få nämna att Hr Bergenstråles reservation egentligen afhandlar kronoskjutsen, och således icke har något inflytande på entreprenadskjulsens förhöjning. 1 afseende på mitt förslag lager jag mig friheten framställa en liten clav.
Uti samma utlåtande är tillika, beträffande Grosshandeln, anfördt, att den Brasilianska handeln, som, i fråga om exporten, varit åren 1856—1860 mindre liflig, under de sista åren af samma qvinqvennium, jemväl i afseende å import, på det hela visat sig i betydligt aftagande. hvartill anledning vore att söka hufvudsakligen i ringare sockerskördar i Brasilien; att behofvet af socker emellertid blifvit fyldt genom betydlig införsel af dels råsocker från Holland och dels raffineradt socker från Frankrike och Belgien, men att hvad kaffe anginge ansenlig import deraf ägt rum både från Brasilien och från Eui’opeiska hamnar; — att förhållandet med den Ostindiska handeln, i afseende hvarå uti förra femårsberättelsen uppgafs, det importen i någon mån ökats, men att exporten varit högst obetydlig, under de senaste fem åren icke förändrats; att handeln på England, hvilken år 1857, i anledning af handelskrisen, förminskats, sedermera varit liflig, särdeles genom ansenlig införsel derifrån af stenkol; att uti handeln på Nord-Amerika ingen märkbar utvidgning före - Stockholms stad. Handel och sjöfart. Kameralförhållanden. 15 funnits, och att handeln på det hela i Stockholm varit år 1856 och en del af 1857, innan krisen inträffade, ovanligt liflig, år 1858, i följd af missgynnande penningeförhållanden, betydligt förminskad samt 1859 och 1860 åter förbättrad.
— N:o 87, med voterings-propositioner i anledning af de olika beslut, Riks-Stånden fattat vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 80, öfver gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottets Betänkande N:0 57, rörande motion om förändring af Kongl. — N:o 89, i anledning af motion om dels förändrad lagstiftning rörande sättet för sökande af ändring i Under-Rätts eller Hof-Rätts utslag i brottmål, dels ock verkställighet af sådant utslag i fråga om ådömd ersättning: B. VII. 358, 359, 363, A. 365. — N:o90, i anledning af motion om upphäfvande af lagens stadgande örn ställande af borgen för kostnad och skada i och — L — 119 för fullföljd af talan i tviste-mål, om nedsättande af revisionsskilling och om fullgörande af dom: B. VII. 358, 359, 365, A. 365. Lag-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 91, i anledning af motion om förändring i 35:te och 125:te §§:na af Konkurs-Lagen, den 18 September 1862: B. VII. 360, 365, 384, A. 385. — N:o 92, i anledning af motion om förklarings meddelande öfver Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861. angående ändring i vissa delar af 17:de kapitlet Handels-Balken och andra författningar, rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom: B. VII. 360, 366, 385, A. 385. Lag-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af —: VII 14, 264. — förrättadt: VII. 15,265.
Motion N:o 216, om anslag för anläggande af en jernstambana från Wexiö till Carlskrona och Kalmar. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. Motion N:o 217, om nedsättning af antalet båtsmän inom Södra Möre härad emot erläggande af vakans-afgift, m. m. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 3. R. St underdån. Skrifv. N:o 44. Motion N:o 292, om bestämmande af kortare preskriptionstid för ut sökning af sotdats, båtsmans och tjenstehjons löneförmåner. Piteå, om anslag för anläggning af väg från kustlandet dervid till Arvidsjaurs kyrka. Motion N:o 207. Stats-Utsk. Utlåt. Plank och bräder, om utfärdande af förbud mot utförsel från Norrbottens län af sådana under en viss bredd, m. m. Motion N:o 209. Bevilln-Utsk, Betänk. Plåtafgift, att denna Svenska sjöfarande åliggande afgift hädanefter måtte till vederbörande kommuner erläggas. Motion N:o 297. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Postföring, att de uti Småländska länen från denna befriade hemman måtte indelas till understöd åt andra, roteringsskyldighet underkastade hemman i samma län. Motion N:o 305. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Postportot, om nedsättning i dess belopp och i den s. k. rekommendationsafgiften. Motion N:o 131. Bevilln.-Utsk Betänk. N:o 6. R. St. underdån. Skrifv. N:o 38. 52 Postskjuts, att å alla de ställen, eler postkjutsskyldige hemman blifvit befriade från postens förskaffande, detta bestyr må på entrepenad ställas. Motion N:o 252. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk. Betänk. N:o 5. R. St. underdån.
» Det är allt påkostande att skicka bort sin äldsta, just som man börjat att få litet nytta af henne i hemmet. » &gt;Ja, n o g k o m m e r h o n att saknas, » sade fadern, imen det g ö r u n g d o m e n godt att k o m m a ut litet i världen, o c h dessutom var det ju nödvändigt, » tillsade han litet vemodigt. Man hade n u k o m m i t midt för postkontorsfilialen, o c h Einarson, hvilken var posttjänsteman, nickade ett hastigt afsked åt de sina, hvilka därefter fortsatte vägen till hemmet. » Å h, m a m m a, E v a har glömt sin väska, » ropade Greta, när de k o m m o in i tamburen, » det betyder ju, att h o n k o m m e r snart h e m igen. » » Det betyder, att h o n är en liten slarfva, » sade mamma, hvars förtret öfver glömskan tog bort litet af saknadens bitterhet. » Tag hit den, så får jag se, hvad s o m finnes i den. Ett par handskar, en b o k, ett äpple o c h så koffertnyckeln; det var det värsta, men den få vi väl sända i bref. » » H o n var så ledsen, då h o n gick, att det ej var underligt, h o n glömde den. » A. Blomberg foto. HOTEL CONTINENTAL: från dag o c h månad efter månad i fullkomligt slafveri, kanske utan ett erkännsamhetens ord till tack. Mat har väl ej saknats, m e n säkerligen ro till dess förtärande. H v a d under då, o m de kasta afundsamma blickar på sin vän, fabriksarbeterskan. I tio timmar får h o n visserligen g n o för brinnande lifvet i en o s u n d atmosfär emot en usel aflöning, m e n resten af sin tid disponerar h o n själf, huru o c h hvar h o n behagar. Hennes h u s b o n d e, arbetsgifvaren, är väl fordrande, men då h o n förstår sin sak o c h sköter sitt arbete från kl. 8 — 1 f. m.
Grefve Cronhjelm , Po'ycarptis: Utan anledning för Electorerne, att följa någon annan vägledning för valet, än de §. §, i Riksdagsordningen, hvilka derom tala, har jag ej trott, att man borde inskränka sig efter annat än hvad de bjuda. Den ena §., nemligen den 4*:sta lyder sålunda: ”Ej må någon, af hvilken ”Riksens Ständer kunna fordra redo och angvar, inväljas i Utskott, der redovisning för ”hans egna göromål och Embetsåtgärder kan ”förekomma”; och en annan §. om StatsUtskot - Den 9 September /. m. tet lyder så: ”För detta Utskott läte Konungen ”uppvisa StatsVerkets tillstånd i alla dess de”lar, till inkomster och utgifter, fordringar och ”skulder, äfvensom, i händelse, genom Tracta”ter med fremmande Magter, några medel Ri”ket tillflutit, för dem på lika sätt skall redo”visas. Likaledes låte Konungen tili detsammas ”öfverläggning framställa, hvad Staten utöfver ”de vanliga inkomsterne tarfva kan, och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas. Det”ta Utskott, som skall äga tillgång till alla Stats”Verkets Räkenskaper och Handlingar, må till"komma att efserse och granska, huruvida de gjorde eller förordnade utbetalningar af Stats”rnedlen icke öfverstigit beloppet af de Huf"vudTitlar, hvilka uti Riksens Ständers, vid ”nästförflutne Riksdag uppgjorde, StatsRegle”ring, blifvit faststälde, och äro grundade på ”behörigen upprättade Stater.” Som nu denna 30 §. bestämdt angifver, att StatsUtskottets rätt att fordra redo inskränker sig till de åtgärder, som sedan sistförflutne Riksdag ägt rum, och man ej kan fordra ansvarighet, förr än Berättelse inkommit, så hemställer jag om valet kan anses ogiltigt. Herr Lej ren, polian Pehrs Jag är till största delen förekommen af Grefve Cronhjelm. Jag tror att det beslut Ridderskapet och Adeln vid. tog , var en följd deraf, att RiksgäldsContorets