Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde således först böra tillses, huruvida en sådan skyldighet, som motionären velat ålägga Banken, må anses följa af Bankens funktioner i allmänhet samt vore förenligt med den ställning och verksamhet, som genom öfriga för Banken gällande stadganden är densamma anvisad. Motionären anför, att då af en mark finsilfver Kölnisk vigt, som är lika med 55 ort Svensk vigt, skall utmyntas 9| stycken specier å 4 Riksdaler, hvilka således hvardera innehålla 6 ort finsilfver och tillsammans motsvara 36§ Riksdaler Riksmynt, men Banken för en Kölnisk mark finsilfver i omyntad form fordrar 37 Riksdaler Riksmynt, densamma icke uppfyller sin första och förnämsta pligt att upprätthålla sedlarne i deras rätta värde, utan att en myntförsämring eger rum, ithy att för ett värde i omyntadt silfver af 36§ Riksdaler måste lemnäs 37 Riksdaler i sedlar. Detta påstående utgår från förutsättning att den skyldighet motionären velat pålägga Banken, verkligen redan tillhör honom, hvilket likväl för närvarande icke är förhållandet. I det Föregående är redan ådagalagdt, att Banken, enligt nu gällande lagar och stadganden, åligger endast att inlösa sina sedlar med ett desamma åsatt värde i myntadt silfver, och detta åliggande fullgöres när sedelinnehafvaren för 4 Riksdaler Riksmynt i sedlar erhåller myntadt silfver, innehållande 6 ort fint, och således för 36| Riksdaler i sedlar bekommer 55 ort dylikt silfver. Påståendet att en myntförsämring skulle hafva inträdt, saknar följaktligen all grund; och det skulle först då med skäl kunna sägas, att Rikets Ständer genom stadgandet af ett högre pris för omyntadt silfver, än som motsvarar detsammas värde, uttryckt i Svenskt mynt, ej uppfyllt den garanti för myntvärdets upprätthållande, som Rikets Ständer ålagt Banken att ombesörja, i fall denna genom gällande lagar varit förbunden att till - 6 Banko-Utskottets Utlåtande J\f 26. handahålla omyntadt silfver lika ovilkorlig!, som den nu är det att mot sina sedlar utgifva myntadt silfver.
Armfelt med sin egen svit åtföljdes af en ännu längre, bildad af alla stadens minsta gat-tultingar, och äfven de tyckte, liksom fruntimren, att, då han vände sig om, han såg så innerligt godt och gladt på dem. Men han steg obestridligt vida högre i deras gunst, då han nedsläppte en liten laddning småmynt, om hvilka de tappert slogos, medan de lifligt hurrade för honom, under det han steg ned i amiralskeppets präktigt bemannade slup. Roligast hade dock den del af stadens publik, som med sina stora kikare satt, så att säga, på första raden, d. v. s. befann sig i vindsgluggarne till de hus, från hvilka man hade den bästa utsigten. Här öfversåg man hela scenen på den blå solskimrande och lätt gungande teatern med dess nakna berg till kulisser, dess mellan skären inkilade fiskarbåtar, fyllda af herrskapspojkar såsom bipartier, och slutligen i fjerran sjelfva fonden, der flottans stolta skepp visade sina former, der folket mannade rå och flaggor och vimplar, lätt lyftade af spelande vindar, helsade den hedersgäst, som var i närheten. Då generalen nalkades chefskeppet, började salutskotten dundra, medan röken insvepte hela panoraman. Gossarne från både land och vatten hurrade, fastän de icke hördes, och frumtimren viftade med näsdukar och flor, fastän de ej syntes. Men bergen de tycktes icke vilja gifva det djupa herrliga eko, som återljöd från dem den 27 april, och detta må man ej förtänka dem, då man besinnar att ingen patriotism kunde vara större och framförallt äldre än deras, som i så mången bragdrik fordomtimma tillkännagifvit sitt dånande bifall. Nu var det ju endast af human artighet som de slogo sina rullader, passande för sådan lek. Hade de väl alltsedan april sett annat än fram och åter ilande småslupar, fyllda med galonerade officerare! Också suckade de fram sitt sista eko. Sedan var allt tyst.
Man kan ha » öra », så att man sjunger rent och är känsligt mottaglig för melodier, utau att man därför mäktar uppfatta ett stort orkesternummers harmoniska rikedom och instrumentala finesser; man kan t. o. m. vara en grad mera musikalisk än mängden, utan att någonsin, med bästa vilja i världen, kunna lära sig sentera skiluaden i stämning och klangfärg tonarterna emellan. Eller färgsinnet! Jag skall ej tala om den absoluta färgblindheten, för hvilken allt är grått i grått; den motsvaras på smakområdet af den förhindrade nervverksamhet, som vid snufva låter oss tycka, att all mat smakar ungefär på samma sätt. Men äfven normala ögon skilja sig åt i en mer eller mindre fullkomnad uppfattning af färgerna. Medan den ene endast ser grundfärgerna, rödt, blått o. s. v. med deras mörkare eller ljusare skiftningar, särskiljer sig för den andres bättre konstruerade och kanske flitigare uppöfvade syninstrument en stor mängd mellantoner, blandningsfärger, äfven sådana, för hvilka språket ännu icke hunnit skapa beteckningar. Nya färgnamn, visande att vissa mellanfärger blifvit för medvetandet fixerade, tillkomma oupphörligt, ej minst genom modernas inflytande, och allt flere och flere lära sig säkert uppfatta de nyanser, som fått namnen lilas, rosa, lax, prune, merdois o. s. v. Säkerligen utbildas samtidigt känslan för harmonisk färgsammansättning. Och det faller ingen människa in att här tala om » öf IDUN 332 verretade » synnerver och » veklig öfverförfining », utan här, på tonernas och färgernas, på synens och hörselns områden, får utvecklingen och uppöfningen af sinnesorganen det erkännande, som genast tystnar eller förvandlas till klander inför det mindre populära fenomenet af ett fint utveckladt smakorgan. Det finns ingen förnuftig mening i en sådan åtskilnad. Ä r icke tungan med gommen, så- som smakens säte, ett af de verktyg, likasom ögat är ett och örat ett annat, med hvilka vi pröfva och utforska den oss omgifvande verkligheten? Ä r icke hvarje sådant organ värdt att utbildas till allt högre fullkomlighet?
Denna credit kan icke vinnas utan genom enskildas och det allmännas gemensamma biträden, gemensamma medverkan. Det var en tid, då vårt samhälle saknade ett stadgadt myntvärde, och då hörde jag, ännu såsom statssecret. för flnancerna, djupa klagomål öfver en allm. förlägenhet, en allm. penningebrist. Jag vet, att jag blifvit mycket tadlad derför, att jag ej visste uppgifva något medel till afhjelpande deraf; men jag bekänner, att då myntvärdet ännu var outredt, då Sverige hade en mängd olika disconter, verkande i olika riktningar, fredde jag det ej vara möjligt att göra, hvad som eljest rätteligen hade bort göras. Jag kände visserligen värdet och nyttan af enskilda sammansättningar till understödjande af den enskilda crediten; jag kände de hypotheksföreningar, som blifvit i andra länder bildade; men jag ansåg icke ögonblicket då ännu vara inne att här införa dem. Nu, sedan vi fått ett visst myntvärde, anser jag, att det återstår att genom statens garanti begagna och gifva säkerhet åt enskildas medverkan till återförande af ordning och säkerhet i våra penningeförhållanden, för att derigenom bereda allm. och enskild credit. Denna credit har en verkan, icke allenast genom den summa, som derigenom blir användbar, utan äfven genom den summa, som i följd af densamma ytterligare kan användas; ty vi böra icke glömma, att bär icke är fråga om att låna för att depensera, utan om ett lån, hvarmed skuld skall betalas, att den skuld, sorn i sådant ändamål göres, återgäldar capitalet till ägaren af den summa, för hvilken man förut häftar, i följd hvaraf han kommer i tillfälle att använda sina penningar i nyttig väg, antingen till egen förkofran eller till andras understödjande medelst lån, och att således en vexelverkan uppkommer, hvars utgrening, följder och utsträckning ej torde vara lätt att beräkna, men gom lofvar ett ganska fördelak*? Den 3 Februari f. m. 85 tigt oell stort resultat. Det är under sådana förhållanden, sorn jag tror det vara högst angeläget att icke försumma det tillfälle till landels förkofran, som nu erbjuder sig. Jag har hört anföras, att man undrade, hvarföre
Cirkuläret den 27 September 1834 förunnade rättighet, att få till E. K. M:ts Befallningshafvande aflåtna embetsbref kostnadsfritt fortskaffade genom kronobetjeningens försorg, numera icke vore tillfyllestgörande, ej allenast derföre att begagnandet af denna rättighet i många fall befunnes, i anseende till ett större afstånd till närmaste kronobetjents bostad, medföra ringa lättnad, utan jemväl och hufvudsakligen emedan den vidlyftigaste brefvexlingen egde rum emellan kontrakts-prost och Dom-kapitel; så och då, på grund häraf, äfvensom med hänsigt till den ringa ersättning, som åtföljde nämnda befattningar, och under namn af prostetunnor utgjordes af 4, 8 å 10 tunnor krono-tionde, utan att innebära full ersättning för de genom embets-brefvexlingen uppkommande kostnader, föreslaget blifvit, att Kontraktsprostar måtte, i likhet med Rikets embetsoch tjenstemän i allmänhet, erhålla fribrefsrätt för alla sina embets-skrifvelser, hafva Rikets Ständer, som funnit billigheten och rättvisan af den föreslagna förändringen sålunda vara fullt ådagalagda, alltså pröfvat skäligt besluta, det Kontrakts-prostar för sina embets-skrifvelser till E. K. M:ts Befallningshafvande och Konsistorier må förunnas fribrefsrätt. Och få Rikets Ständer härom hos E. K. M:t i underdånighet göra anmälan; framhärdande Rikets Ständer &c. Stockholm den 8 Januari 1858. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Jan. 1858. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Stftndet den 16 Rikets Sldnders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, med förslag till Författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri. (Lag-Utsk. Bet, N:o 40 och Uti. N:o 52.) S. A. K.
Hvad slutligen angår 71 punkten, motsvarande föreskrifterna i 210 och 211 §§ af nu gällande Banko-tfeglemente, om ersättande af upphörd Privat-Bank samt penninge-rörelsens underlättande i allmänhet; så och enär uppställningen af åtskilliga momenter uti dentia punkt är beroende af det beslut Rikets Ständer vidtaga, beträffande Utskottets förslag i 50 punkten, förbehåller sig Utskottet att, sedan Rikets Ständer fattat nämnde beslut, få till dem inkomma med förslag till sammanjemnkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, öfver Utskottets framställningar i omförmälda 71 punkt af betänkatidet 'JY& 34 och utlåtandet M 48. Stockholm den 1 September 1854. STOCKHOLM, VrVcKT JOlt. Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Sept. 18S4. kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af förre Handlanden B. Petterssons ansökning om eftergift af öfverrdnta å diskontlån. Hos Utskottet har förre Handlanden i Figeholm B. Pettersson, uti ingifven skrift, anhållit om eftergift af upplupna öfverräntan å ett af Handlanden derstädes J. E. Sandqvist, mot borgen af sökanden och Handlanden i Kalmar S. F. v. Sydow, hos Banko-Diskonten år 1841 upptaget lån å 800 R:dr banko; varande till stöd för ansökningen anfördt, att Pettersson, i saknad af annan tillgång till gäldande af berörde borgen, nödgats med sin hustrus begifvande, till Diskontverket anvisa en henne donerad årlig ränta af 66 R:dr 52 sk. banko, att bos Consistorium Academicum i Upsala uppbäras; men att då denna anvisning skett endast till godtgörande af lånets kapitalbelopp, Petterssons anhållan om eftergift af den upplupna öfverräntan förtjenade att desto mera behjertas, som hans hustru och barn under en längre följd af år varit i mistning af det understöd, som med omförmälda lifstidsränta varit för dem afsedt.
Skulle någon Discont-Verkets Gäldenär, vid skeende lagsökning, icke kunna anträffas, bör den å honom utverkade kallelse genom allmänna Tidningarne delgifvas, på det att Executoreu må blifva i tillfälle att utsöknings-ärendet slutligen pröfva oell afgöra. Hvarvid Utskottet anser sig böra upplysa, att förstberörde föreskrift bärleder sig från deri af Revisorerne öfver Banco-Discontens styrelse och förvaltning för år 1831 gjorde anmälan, att, efter deras öfvertygelse-, lån endast borde utgifvas åt sådane personer, de der, i händelse af uteblifven betalning, kunde underkastas laga åtgärder genom den executiva magien i landet, hvilket icke vore förhållandet med Ministrar och Consuler, sorn i och för deras befattningar ständigt vistades utom Riket; vid öfvervägande hvaraf Utskottet ej kunnat annat än dela den mening, att en för landets näringar både behöflig och påräknad fond icke bör medtagas genom låne-biträden till utrikes vistande Svenske medborgare; samt att det under morn. a föreslagna stadgande jemväl bärleder sig från bemälde Revisorers anmälan om det afbrott i utsöknings-ärendenas gång, som uppstode i de fall, då Execulions-betjening aflemnat det förklarande, att-en'Gäldenär icke kunnat vid lagsöknings-tillfället med kallelse anträffas, hvilket förhållande synts Utskottet högt påkalla den nu föreslagne åtgärden, på det jemväl i clylika fall en större, för Verket alltid fördelaktig skyndsamhet i behandlingen af dess utsöknings-ärenden mätte vinnas. Vidkommande sedermera Banco-Discont-Verket serskildt, så och jemte åberopande af hvad Utskottet uti Memorialet N:o 91 i denna del föreslagit, anser Utskottet sig böra hemställa, att, till de redan i 4 Art. 5 Afd. af i83o års Banco-Reglemente intagne, för Banco-Discont-Verket serskildt gällande föreskrifter, måtte i nu upprättande Banco-Reglemente tilläggas följande, nemligen: I.
Stockholm den 4 April 1842; C, J. Fahnehjelm. — 314 — Kommissariens i Öfver-Revisions Departementets Provins - Råkens kaps - Kontor Yttrande. Under den g dennes, har Provins-Räkenskaps-Konloret blifvit förelagdt, alt med skyndsamt Utlåtande till Kongl. Kmmar-Rätten inkomma öfver Nådiga Remissen, i anledning af BeräLtelsen om sednast förrättade Slats-Revision, och får, till åtlydnad häraf, jag i ödmjukhet bifoga infordrad förklaring af Herr Revisoren Ortman , som granskat i838 och 1839 årens Extra Uigiftsräkningar, och, för egen del, i ödmjukhet anföra, att jag vid i:sta och 2:dra punkterna icke har något alt tillägga livad Revisor Ollman i ämnet andragit, och all jag, sedan de i 3:dje punkten ifrågasatta posterna i flera års Ränleriräkningar influtit såsom anticipationer eller förskolter, för min del, icke kan finna, att Konungens Befallningshafvande, efter det behöriga för eski iller blifvit meddelade huru desse anticipationer borde liqvideras, något kan hafva felat, då, i öfverensstämmelse dermed, föreskiift blifvit lemnad om medlens foimella afförande, så mycket mindre som några skäl, hvarföre medlen än vidare skulle föras under balanstitel, af Rikets Ständers Herrar Revisorer, uti den underdåniga Berättelsen, icke blifvit uppgifna. Fyra Bilagor åtfölja Herr Revisor Ortmans förklaring. Stockholm af Provins-Räkenskaps-Kontorel den 18 Mars 1842. •J Alm. Revisor A. Ortmans Förklaring. Ödmjukaste Memorial. Under vördsammaste åtlydnad af Kongl. Kammar-Rättens remiss till svaromåls afgifvande å närlagde transumt af Rikets Sländers Herrar Revisoiers anmärkningar vid Länens Särskilta Uigiftsräkningar, får Kontoret äran anföra följande: 1:0
Å h nej, men de — sitta instängda hemma. I fattiga hem måste flickan, nästan alltifrån det hon kan gå, var mors hjälpreda. Att vara ute och leka, nej, det är nu något, som aldrig kan komma i fråga. Det är högst sällan hennes mamma har en aning om, hur nödvändig frisk luft är för hennes flicka. Frisk luft — bevars väl, det måtte inte vara så viktigt, och för öfrigt finns det väl lika mycket af den varan här inne i det lilla rummet som där ute. Och om icke, kan hon i alla fall icke släppa ut dottern, ty hon behöfver henne nödvändigt i hemmet. Hon skall diska och och skura, stå på pallen vid spisen och röra i gröten, och hon skall, medan mamma är på fabriken eller slamrar bort timmarne hos grannarne, sitta inne och hålla vakt öfver småsyskonen — och tösen är inte mer än sju, åtta år! Hon får dålig luft, otillräcklig föda, mycket och tungt arbete, och därför blir hon också med tiden en sådan ung flicka, som vi dagligdags möta, då hon är på väg till sitt arbete vid någon fabrik, blek och glåmig, outvecklad och förkrympt, m e d ett trött, håglöst uttryck i blicken, medan hennes bror, som går bredvid, och som lefver under samma ogynnsamma arbetsförhållanden, tack vare sitt fria utelif under barndomen ger oss ett mycket bättre intryck hvad styrka och hälsa beträffar. I burgnare hem är förhållandet enahanda. Mycken och hälsosam sport för gossarne och för flickorna innelif. Hur använder väl flickan sin fritid ur skolan. Ä r hon ute i friska luften, stärker och härdar hon sin kropp genom lämplig motion och lekar? Nej, vanligtvis icke. Frisk luft är något, hon sätter ofantligt litet värde på, och när hon går ut, är det icke för nyttans skull, utan för att flanera, titta i butikfönstren eller drifva ett par gator upp och ned m e d någon ung älskad gentleman. Det är den motion hon tar. Någon annan tål hon inte, hon blir andtruten, om hon springer, får hufvudvärk af gymnastik, hjärtklappning om hon på något sätt anstränger sig, blir förkyld af minsta vindfläkt. Hon är inte stark, säger hennes mamma med en bekymmersam skakning på hufvudet, hon » tål » inte luften.
Vid öfvervägande häraf, har Utskottet väl, på de af Discont-Directionen anförde skäl, funnit billigheten deraf, att, sedan Registratorns göromål, på sätt ofvan är anfördt, betydligen ökats, bonom måtte tillerkännas enahanda arvode, hvaraf hans företrädare varit i åtnjutande; men då von Ehrenclou sökt och erhållit Registratorstjensten, med kännedom derom, att de för densamma anslagne löneförmåner utgjorde i lön och arvoden tillsammans 1,340 R:dr, och att således nu sökta arvode icke tillhörde tjensten, har Utskottet icke ansett sig kunna fästa något afseende vid bans af Directionen underslödde anhållan om arvodets tillgodonjutande jemväl för den förflutna tiden, likasom Utskottet ock, i betraktande deraf, att sådane förändringar i Reglementet för Discont-Verkets utlåning framdeles möjligen varda bestämde, som kunna verka till någon minskning i Registratorns göromål, och således göra förevarande arvode mindre behöflig t, ej eller funnit sig kunna tillstyrka detsammas utgående allt framgent, hvadan Utskottet velat endast på det sätt understödja den gjorda ansökningen, att Utskottet hemställer, det ett personelt arvode af 160 R:dr Banco måtte tillerkännas nu varande Registratorn vid Banco-Discont-Verket Jdolpli von Ehrenclou, att utgå från och med innevarande års början till och med slutet af det år, då nästa Riksdag upphör. Stockholm den 10 Maj 1845. Emot förestående beslut hafva Utskottets samtlige ledamöter af Bondeståndet sig reserverat. Ank. till Exped.-Utsk. d. 14 Maj kl. 3 e. ra. Memorial, med förslag till ätskillige förändringar i 4:de Artikeln af Banco-Reglementet den i5 Juni i84i.
Deremot och dä utrönt är, hwilka olägenheter dy',k gradation mediör, samt detzutom ä Bo» ställen af msta graden böra byggis lika »varaktigt som ett dylikt ä Boställen af z:dje graden samt följ^kleligen äga lika länge beständ, kommer famna gradering hädanefter helt och hällit att upphöra och beräkningen af arliga byggnaden alt ffe pä sätt som följer. Är. Sätesstuswa med Källare under » » 8 Redskapshus, HemngthuS, Port och Lider - 2 Sr ll, Fädus , FärhliS och Swinhus , - 7 Särkildt Stall pg Cawallerte » , z Boddyggnad ^ Loga »6 R>a, der lädan finnes 5 Badstutwa eller Maltehus . , - , 2 Wagnshus 1 För att äter bereda en afträdare en billig ersättning för den öftverbvagnod honom wid hans afträde ti»ällventyrs k m tillkomma, och wr ait lämpa denna ersättning elttr den olika kostnad, som kan wara gjord ä en byggnad, hwartill timret är hämtadt frän allmänning eller köpt pä närmare -iler länore häll och hvarigenom Boställens gradation motwa. ges, Den 27 Januaril. 1159 ges, sä bör alltid, dä näaon nybyggnad uppsäkres, ett vrdenteliat kostnads - jörflag upprättas, innan arberet dorius och wid ftäga om ö'werbyggnadSär, -rfätinnigen beräknas den afträdande pä det sätt: akt kostnads-sörfla^ls duftvud juni na diwideras först med det äratal hwarui! den isräga warande Byggnaden är beräknad; derigenom till en början utrvnes, huru myckel vä hvarie är belöper och h varefter wid hwarje kilftälle lä:t beräknas huru mycket tillkommer den afträdande, enär hans öfwerbyggnadsär äro giine och hwilka af CyneRätken-läkt bestämmas, efter de af honom uopförde Byggnader och de grunder denna förordning i öfrigt föressrifwrr.
St:r kunna vara så bundna inom en viss siffra, att man ej vågar öfverskrida den summa, som f. n. är meningen att genom hevilla, utgöras; Bevilln.Utskit eger ju rättighet att, sedan Statens utgifter äro kända, föreslå förhöjning i den bevilln., som nödvändigt måste utgå. Jag hoppas således, att R. o. Ad. ej matte alslå, på sätt Utskit tillstyrker, motionärens i ämnet gjorda framställning, utan i stället bifalla den begärda anslagssumman eller 2,000 rdr årligen. Om, på siitt Hr Bildt anfört, skolan i Örnsköldsvik borde ega företräde, i afs:de på anslagssummans beviljande, framför skolan i Skenninge, så borde jag åtminstone ej från hans sida möta något motstånd i denna tnin begäran, alldenstund R. o. Ad. redan beviljat enahanda anslagssumma till skolan i Skenninge. Hr Bildt: Den siste talaren har fullkomligt rätt deri att det är Ständernas, genom grundlagen faststälda rättighet, att öka bevillningen för att få budgeten att gå tillsammans. Men då jag en gång framlade en tablå öfver Statens inkomster och utgifter, så var det naturligtvis under förutsättning, att den af K. M:t för Ständerna framlagda utgiftssumman skulle iakttagas vid beräkningen. Man kan gerna anslå så stora summor som helst, om man ouphörligen får höja allmänna bevillningen, men det lärer väl ej vara hvarken Gr. Taubes eller det Höglofl. Ståndets mening, att, så gå till väga. Rör min del kan jag icke finna det vara rätt att söka åstadkomma en förhöjning i allmänna bevillningen nu, då landet verkligen befinner sig i en betryckt penningeställning, hvilken vi skola hoppas snart skall förändras, men som dock för närvide är för handen. Hvad sjelfva frågan beträffar, är jag fortfarande af samma tanke som förut, att Örnsköldsvik bort ega företräde framför Skenninge vid anslags beviljande för undervisningens befrämjande. Men sedan man nu beviljat en anslagssumma åt Skenninge, så har man redan ökat Statens utgifter med 6000 rdr under tre år, nemi.
Då jag i den motion, som jag sistlidne månad tog mig friheten göra, framställde mina tankar angående försäljning af Krönoskogarne; får jag nu blott åberopa dessa tankar, under anhållan, att de kunde få åtfölja remissen af Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga proposition. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att så väl Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition, som de af Herrarne von Hartmansdorff och von Schinckel i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Den 5 Mar lii, 109 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilldes kl. 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim, Onsdagen den 5 Martii. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen. Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet: 1) Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, den 26 sistledne Februarii, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, angående nedsättning af Saltpeters gärden intill nästa Riksdag, och utlåning af Saltpeter-fonden. 2) Friherre Cronstedts, Carl Fredric, den 26 sistledne Februarii, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, angående Hemrnansråntans utgörande i spannemål eller jern, som i orten l6o Den 5 Martil', produceras, efter ett medelpris af jo års niar kegång. 5) Herr Rosenblads, Bernhard, den 26 sistlidne Februarii, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, oin nedsättande af en Comité, till undersökning om uppkomsten och råtta naturen af alla utaf Hemman och Lägenheter, under åtskilige namn, till Staten utgående utskylder.