Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vore åtminstone fallet med 22 eller 24 så kallade gatehus i Löfvestads socken, hvilka ännu qvarhöllos uti sin hofveriskyldigket till Öfverste-löjtnants-bostället Löfvestad, oaktadt nämnde skyldighet för hemman af lika natur blifvit till bestämd lösen i spanmål förvandlad; och har motionären föreslagit, att nämnda gatehus måtte få med spanmål, i förhållande till den jord, de i jemförelse med hemmanen ega, lösa sig frie från herörde onus. 7:o. Ola Jönsson från Malmöhus län, som, enär gatehusen under Hjelmshult skulle vara allt för hårdt betungade af ifrågavarande arbetsskyldighet, hvarifrån inneliafvarne af sådan anledning icke förmådde lösa sig frie, hemställt om icke minskning i nämnde arbetsskyldighet kunde beredas dem, som deraf vore hårdast tryckte, och för sådant ändamål föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, det undersökning borde företagas för utrönande af hura stor arbetsskyldighet hvart och ett af berörde gatehus, i mån af deras större eller mindre godhet, billigtvis må åläggas och att bestämmandet deraf uppdroges åt tre kompromissarier, hvaraf å Kongl. Maj:ts och kronans vägnar förordnades en, torparne valde en och desse begge utsåge den tredje. För belysning af denna fråga, hvilken ofta varit föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, får Utskottet nu i minnet återkalla hvad derutinnan tillförene förekommit, som synes vara af vigt. Redan under den så kallade Frihets - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118. 11 tiden hade, i anledning af allmogens ofta förnyade klagan och i sammanhang med frågan angående kungsgårdars utarrenderande vid 1748 års riksdag, Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 12 April samma år, förklarat, att af det beslut Rikets
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle anse lämpligast, att först discussion öfver hela förslaget försiggår, innan Hr Gr. o. Landtm, till antagande eller förkastande framställer de särskilda §§ enligt deras nummerföljd. Frih. Ehrenborgh: Då Hr Gr. o. Landtm, framställt till R. o. Ad., huruvida Ståndet önskar företaga detta betänk, punktvis eller icke, synes mig denna fråga redan innefatta ett så beskalfadt yttrande af Hr Gr. o. Landtm., att ali discussion öfver den af Frih, Cederström väckta fråga är öfverflödig. Jag skall således ej inlåta mig i någon vidare dis - Den 6 O c t o b e r f. m. 59 ciissiou derom, särdeles sora Hr Cederschjöld redan i öfverensstämmelse med min åsigt besvarat Hr Frih. I öfrigt vill jin? blott tillkännagifva, att när denna fråga behandlades vid sista riksdagen, gick det till ungefärligen så, som Gr. Horn önskat, nemi; att man discuterade betänk, i sin helhet, och att dåvarande Landtm, hade godheten att vid hvarje discussion öfver ett ämne summera ihop de meningar, som skulle blifva föremål för propostr, och sedermera tillkännagifva samt ånyo föredraga dem, då de särskilda §§ förekomma. Det är otvifvelaktig!, att detta leder till största redighet, och jag anhåller derföre, att vi nu må få gå till väga på samma sätt. Jag tror, att det ej Liefve möjligt för den, sorn önskar, att betänk, i sin helhet måtte förkastas, att inskränka sina yttranden till hvarje §; men då vi komma att ventilera, huruvida Ståndet förklarar den eller den anmärkningen utgöra dess gemensamma tanke, torde det vara stridande inot grundlagens mening att icke framställa emot hvilken § anmärkningen är riktad. Jag tror således, att om vi behandla frågan såsom Gr. Horn framställt, uppkommer ingen contradiction mot den önskan, Hr Cederschjöld yttrat, och komma vi att gå till väga på samma sätt som vid sista riksdag. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Andra våningen, afsedd för skulptur, konstoch lifrus ikammar ens samlingar och för de till dem hörande nödiga arbetsoch tjensterum, skulle uti elfva smårum i våningens midt qnder stora trappan, anordnas förde äldsta minnesmärken af skulptur - Slalt-UltkotleU Ullålande iV:o ISS. 17 tur vi ega, företrädesvis för den Egyptiska samlingen; och skulle åtta ofvanför dessa ruin varande halfvåningsrum inredas till arbetsrum samt för en konsthistorisk boksamling. Tvänne salar, den eria stor med utsprång, pelare och kolonner i östra midtelpartiet af denna våning kommer att anordnas för äldre Grekiska och Etruriska bildverk samt för torser och fragmenter af sednare grekisktromerska arbeten utaf marmor och den andra, en i nordöstra delen af våningen belägen pelaresal, skulle upptaga antika statyer, byster och vaser af marmor, i synnerhet af de vackrare och bäst bibehållna. En annan sal i nordvestra delen af våningen är bestämd för konstkammarens samlingar af lägre skulptur i guld, silfver, elfenben, korall, perlemor, bernsten, trä och dylikt, samt för glas, emaljer, mosaiker och i allmänhet för sådana föremål, sorn snarare äro konststycken än konstverk och hvilka icke till följd af öfvervägande historiskt intresse tillhöra de historiska samlingarne. För Lifrustkammarens samlingar af vapen, rustningar, fanor m. m., utgörande omkring 2,400 nummer, samt till ett arbetsrum, kommer att inredas en stor sal med pelare och tvänne rum i sydvestra delen af våningen samt en mindre sal och 3 rum i södra avant-korpsen. Ett afl"ingt rum i sydöstra hörnet af våningen ordnas för modern skulptur i brons, samt för modeller och skizzer i terra cotta och gips af svenska bildhuggare och för uppställning af dylika modeller och skizzer apteras älven en halfvåningslokal i sydöstra hörnet ofvanom nyssnämnda rum; och slutligen är anordning vidtagen för uppställning uti den i sydöstra delen af våningen belägna pelaresalen af 30 pjeser af modern skulptur i marmor, bestående af mest stora statyer.
Han hade väl aldrig kommit så sent hem, utan att medha de nödiga exemplar af nycklar; men baronen hade haft den artigheten att göra honom underrättad, hvar han skulle bulta på, i händelse han råkat glömma nycklarna. Det var således ett fönster i nedra våningen, på hvilket han varsamt knackade. Så sakta som möjligt öppnade sig den tunga farstudörrn. – Du kom så sent; jag är helt sömnig redan – anmärkte en qvinnlig stämma. – Vill Amalia vara så god och gifva mig ljus till mitt rum. – Herre Gud, är det magistern. Straxt skall jag komma. Jag skall taga litet på mig först. Harald var icke vid lynne att göra några slutledningar nu. Snart återkom äfven Amalia med litet mera ljus och litet mera kläder på sig. Åt henne hade man äfven gifvit nyckeln till magisterns rum. Då Harald gick förbi den lilla dörr, hvilken ledde till vinden och v. Nits rum, kunde han icke undgå att märka, att den nu var öppen. Detta väckte honom upp ifrån det drömmande tillstånd, i hvilket han varit försatt. – Ja så – tänkte han – det är således blott för min skull, som v. Nit är instängd; det är för att han i sitt sömngångartillstånd icke skall hos mig väcka några misstankar. Blott hos mig. – Väntade man mig tills i afton – frågade han Amalia. – Ja, och baronen gaf åt mig nyckeln för att städa och bädda åt magistern, ifall magistern skulle komma. Men vid bordet sade baronen ... skall jag säga, huru han sade ... jo han sade: «det ser så ut, som om vi inte behöfde se magistern här ännu i afton.» Och då blef fröken Irene blek. Amalia var Irenes kammarjungfru, antagen i sådan egenskap «sedan d. 1 November.» Hon hade visst sina små fel (minnoms, att den arma qvinnliga delen af tjenande klassen är utsatt för frestelser – mera än andra menniskor i verlden), men i botten var hon dock en god flicka och sin herrskarinna oändligt tillgifven. Hon var dessutom den enda, åt hvilken Irene gifvit en del af sitt förtroende ... den stackars Irene hade ingen bättre att meddela sitt förtroende, än åt en fattig piga.
Hans Excellence_, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde å njo, om icke Grefve Gyllenborg behagade afstå ifrån den begärda Voteringen; men Grefve Gyllenborg förnyade endast sin anhållan om återremiss, hvarigenom han trodde, att man lättast skulle komma från saken. Hans Excellence yttrade, att, enligt den grundsats, Grefve Gyllenborg följde, syntes Ridderskapet och Adeln icke kunna undvika Votering. Friherre Cederström: Jag har för min del icke något emot Votering, och lärer i sådant fall Ja-propositionen böra innehålla bifall af hela Betänkandet, samt Contra-propositionen återremiss deraf. Hans Excellence förklarade, att, om Grefve Gyllenborg alldeles icke ville afstå från sin begäran om återremiss, kunde Votering derom visserligen äga rum: men då de öfrige trenne RiksStånden redan till alla delar bifallit StatsUtskottets Utlåtande, och Målet derigenom, enligt 69 §. RegeringsFormen, således vöre Den 16 Maji. 375 afgjordt, ville Hans Excellence för sista gången hemställa, om icke Grefve Gyllenborg, för att bespara Ridderskapet och Adeln en onödig tidsutdrägt genom en Votering, behagade afstå ifrån sin anhållan om återremiss. Grefve Gyllenborg yttrade, det han omöjligen kunde frångå sitt redan i sista Plenum framstälte påstående om återremiss. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: För att undvika en tidspillande Votering, får jag hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas bifalla Herr Grefve Gyllenborgs begäran om återremiss. — Jag torde emedlertid få erinra, att Högloflige Ståndet åtminstone ej härifrån hindras af något redan fattadt beslut; ty det sätt, hvarpå Hans Excellences Proposition till bifall af Betänkandet nyss besvarades, lär omöjligen kunna anses såsom ett Ståndets Beslut, då Votering blifvit begärd, hvars utgång ännu är osäker. Friherre Boye:
Vid denna tid vandrade den «tyste baronen,» som han allmänt kallades, omedveten af den glädje och pånyttfödelse, som omgåfvo honom, en af dessa trånga, krokiga gator, som sällan besökas af den vänliga solen, och aldrig af la haute volée; åtminstone ej på samma gång som solen. Han hade icke något bestämdt mål för sin vandring, och tycktes endast inskränka sig till valet af de folktommaste gatorne, för öfrigt öfverlemnande åt slumpen, att leda hans fjät. Han blef plötsligen väckt ur sin grubblande sinnesstämning, genom ett barns gråt. Det var icke detta skrik, som förråder vrede eller ondska; utan det var denna rörande, stilla men hjertgripande gråt, denna innerliga smärta, som ger sig luft i snyftningar och som icke kunde fela, att träffa ett sinne sådant som baronens. Han stannade derföre och såg upp. Han blef då varse, i ett öppet fönster, det gråtande barnet. Sedan han med en blick öfvertygat sig, att det var ensamt, insåg han ock genast dess fara, och med ett skutt var han i förstugan och ryckte skyndsamt upp dörren. En egen, liflig rörelse betog baronen vid anblicken af barnet; han hade sett det förr; han kunde svärja derpå. «Hjelp mig ned, hjelp mig ned!» snyftade den lilla och sträckte båda händerna mot den ankomne. «Stackars barn! du är ju helt ensam,» sade baronen smekande, och lyfte barnet på sin arm. «Hvar är din mor? kan du säga mig det, min lilla flicka!» «Min mamma,» snyftade barnet, «får jag icke mera se, allt sedan de der elaka, stygga karlarne började gå till henne.» «Baronen bleknade. Det var som om en kall orm smugit sig till hans hjerta. «Hvar är din mor? jag vill följa dig till henne; ingen skall hindra dig att se henne!» och nu tog han den lilla handen i sin och de gingo ut i förstugan, ty barnet sade, att hennes mor var deruppe.
Det är för att förekomma dylikt och för att be-> 96 Den 5J8 Oktober e. m. reda sammanhållighet åt dessa styrelser, sora förslaget blifvit frarnställdt och alldeles icke, såsom Hr Bildt förmenat, lill följd af något hugskott. På sätt Gr. Gyldenstolpe ådagalagt, är det troligt alt en större säkerhet för goda val förefinnes deri, att Fullm:ge 'dem förrätta, enär de, utom intresset för sjelfva saken, ega ett moraliskt ansvar att utse de dugligaste personerne, då deremot, beträffande valen inom RiksSlm, den väljande, vid den slutna sedelns öfverlemnande, är fullkomligen fri frän allt ansvar, samt det dessutom beror på en lyckträff, om den ena eller andra blifver utsedd. Jag vill visserligen gerna medgifva, att inom det Stånd jag tillhör, hafva valen gått ganska bra, samt att man icke kan säga, att, mig veterlig! åtminstone, några intriger varit å bane; huruvida så äfven varit förhållandet hos de öfriga Stånden lemnar jag derhän. Jag har hört betydliga klagomål anföras i det hänseendet. Då jag tror att man icke alltid kan räkna på att få duglige personer utsedde, när valen skola försiggå uti en så stor församling som ett RiksSt., utan att de böra npdragas åt en auktoritet, som är mindre talrik, samt derjemte eger en moralisk ansvarighet för sitt förfarande, tillstyrker jag vördsamt bifall till Utsk:s förslag. * Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med den leda mot, som yttrat, att dä man icke har något alt klandra i den nuvar:de ordningen, bör man låta henne vara sådan hon är. Man har ändå tillräckligt att göra med ändringar, utan att vidtaga onödiga. Man har anmärkt att Wisby låne-kont. icke bättre skött sina saker, än att Fullm:ge vägrat det decharge. En sådan vägran har v verkligen ägt rum; men anledningen var af så ringa beskaffenhet, att jag icke en gång minnes hvad hon innebar, till följe hvaraf jag icke heller kan omtala henne för R. o. Ad.
"Ju fastare stödet ställs, dess bättre stöder det, när det är godt, och herr Klas är orubblig som våra gråberg." "Ja, ja", sade fru Metta och runkade smått på hufvudet, "nog är herr Klas orubblig alltid och skroflig med som ett gråberg. Nog vet du huru hertigen och alla herrar gyckla öfver hans grofva ord och maner." "Illa anstår det hertigen att tala om hans grofhet", svarade herr Erik. "Der herr Klas säger tig! skriker hertigen "håll käften, eller skall du få dig ett truthugg", och der herr Klas säger: "du är ingen hederlig man", der säger hertigen: "du är en tjufstryker och dertill en ölebult." "Men var det då så väl gjordt, att han ej lät finnarne fara till riksmötena?" frågade åter fru Metta. "Det fanns nog mången, som menade att hertigen ville folket väl, men att Flemingen bara inte ville släppa dem dit för att de ej skulle få klaga på honom." "Mor, mor, tala ej efter hvad hertigens handtlangare säga. Nog är det allt godt och bra att få ihop riksmöte, men går det ej till efter lag och rätt, så är dermed ringa godt. Och när hertigen lyser ut riksmöte, och kungen förbjuder sitt folk att bevista det, då gör den rätt, som icke släpper folket dit; om än allmogen, i sitt oförstånd, låter narra sig och tror allt hvad skojare pratar i dem. Och om än svenskarne måste lyda Söderköpings och Arboga beslut, då de ha föga vån att annat göra, när de ha hertigen i nacken på sig, så skola åtminstone finnarne hålla lag och rätt helig, så länge hertigen ej fått band på dem, och det skall, med guds hjelp, ej ske så länge herr Klas har nästan hela rikets flotta omhanda och står stark i Finland. Redlig och rättfram och utan krångel och krokar, viker han ej åt höger eller vänster. Trupper har han här att försvara vår konungs sak, den stund det behagar hans majestät att återkomma till sitt arfrike.
Junii gjorda hemställan, huruwida Utstottet mä äga, att med de af Allmänna Beswärs - och Economie - Utstottet förut behandlade frågor, angående; r:o Kyrkoherde-Boställens uppbyggande och underhållande, och 2:0 Skjmsnings-skyldighet samt Tingshus och Härads - fängelsers uppbyggande, sig befatta, nu a nyo föredrogS; förklarade Prest-Standet, att ehuruwal Ståndet fann det icke wara wäl förenligt med Riksdags-Ordningens 7s §., att förstnämnde ärende, sedan det redan af Allmänna Beswärsoch Economie-Utstottet blifwit utredt, och samma Utstötts Betänkande af Högloft. Riddcrstapek och Adeln samt Prest-Standtt blijwit bifallit, stall a nyo upptagas, wille Prest-Standet nu, da de öfrige zme Respect. Standen bifallit defta frågors upptagande, icke derföre^ lägga hinder i wägen; förbehallandes PrestStandet sig likwäl desi rättighet, att efter erhållen del af U-'stottels Betänkande i desia frågor, sa widt Den 6 Julik. ,22? de kunna röra Ståndets Privilegier, jemnlikt Grunds Lagen derom desima. Vt supra. Lx ?rotc>cc>I!o, st. V. Almguist. Utdrag afprotocollet, hillet hos HögwLrd. Prest-Ständer wid Urtima Riksdagen i Orebro den 6 Justi rftir. S. D-^-vad Banko, Utstottet uti desi den z:dje tennes pa Bordel lagde Memorial, rörande Styrelsen af BankoWerket, enär i framtiden Riksdag ö annat ställe än.i Hufwudstaden hålles, yttrat; blef af Prest-Standet till alla delar gilladt och godkändt. Vt supra. kx krotocollo, st, V. Almguist.
Undantag derifrån kan endast ega rum då sådant är nödvändigt för att på genaste väg förbinda tvenne hufvudorter för den allmänna traliken, och det vore ock endast ur denna synpunkt jag skulle kunna fästa någon vigt vid den ali motionen föreslagna jernvägens utsträckning genom Jönköpings län, ty först-då kan denna väg få sin fulla betydelse, när den blifvit sammanbunden med den hufvudsakligare stam linien emellan Stockholm och Götheborg. Men denna sednare jernbana kan och bör betraktas-ur flere andra synpunkter. Hvad först det strategiska intresset angår, vill jag blott påpeka Carlsborg, som, i händelse af ett krig, bör under alla årstider ega så vidt möjiigt lätta kommunikationer åt flere håll, hvarjemte en hvar torde erinra sig, att denna bana genomgår förläggningsorterna för icke mindre än 12 Reg:ten, garnisonerne i Stockholm och Götheborg inberäknade. Betraktar man åter frågan ur synpunkten af förbindelsen med utlandet, så lärer hvar och en inse, att genom de allt mera lättade kommunikationerne från Götheborg till England och Kontinenten, samt ifrån Stockholm till Finland och Ryssland, man kan betrakta det Vestra Europa såsom grannskap till Götheborg, likasom Ryssland till Stockholm. Det torde icke vara förmätet att från denna omständighet härleda det antagande, att den ifrågakomne StockholmGötheborgsbanan, mera än någon annan Svensk jernväg, skall blifva frequenterad äfven af utländske resande. Ser man saken ur Stats-ekonomisk synpunkt, sä vete vi att åtskilliga utländska import-artiklar, hvaribland vigtigtiga kolonialvaror, som föras till Ostersjöhamnarne, genom Sundet, härstädes äro underkastade mer och mindre betungande afgifter, men om denna jernväg fullbordades, är det ganska sannolikt, att transito' rörelsen, hvad en del varor angår, icke allenast till våra egna Östersjökuster, ulan äfven till Finland och Ryssland skulle dragas denna väg, som derigenom alltså skulle blifva en regulator pä den Sundska tullen. Framför allt anser jag dock, att denna vägsträckning bör betraktas ur en högre politisk synpunkt. Tänkom oss att
Och med samma sinne vill ni, att han skall komma SIGRID. vet inte, om ni förstår, hvad jag menar med kraft... det är ett så allmänt uttryck... Men jag vet det nog själf, och... Inte med samma sinne, men med samma kraft. Jag Lina kommer in och talar enskildt med Sigrid. LINA. Det är någon, som vill tala med fröken. SIGRID. Hvem då? LINA. dant där. Hon kom köksvägen. En mamsell eller något såSIGRID. Låt henne vänta därute så länge. Lina går. PASTORN. Ni menade med kraft? SIGRID. mamma litet mod och glädje, och försona... verkligt Ja, ser pastorn, jag ville, att han skulle återgifva försona, men inte uppträda som enfant prodigue och VÄRFLOD hänga hufvudet. Sådan ånger tål jag inte Det är inte värdt, att ni talar med mamma om honom. PASTORN. lifvet än. Ni är modig och trotsig, därför att ni är ung och står ensam här. SIGRID. Sannerligen, fröken, ni har inte pröfvat mycket af Och för att jag har rätt. PASTORN. Hur vet ni det? SIGRID. andra. Det ger mig ju mod att göra uppror mot er allihop PASTORN. Vi andra äro starkare. Det får ni nog se en gång. SIGRID. Skall jag då frångå min öfvertygelse? PASTORN. Ni skall ödmjuka er inför Gud. SIGRID. Och mitt lif Förfeladt? PASTORN. Gud vill skänka er ett annat, det rätta. FÖRSTA AKTEN SIGRID. Som jag skall tro på? PASTORN. Ni skall... behöfva tro på det. Paus. Sigrid ser på honom. SIGRID. Låt oss tala om något annat. PASTORN, ser på sin klocka. Det är tid för mig att gå nu. (Tar sina papper och ger dem åt Sigrid.) eftermiddag? Får jag be fröken ta hand om det här till i SIGRID. Jag skall lägga in det hos mamma. PASTORN, tar hennes hand till afsked. dikterat mina ord. Jag hoppas fröken tror, att det är vänskap, som har SIGRID.
Härpä följde en läng stunds afbrott i öfiverläggningen, hwarunder mänga framträdde til Protocollet för at blifwa antecknade en del sä som Den 13 Juli!. Z6! såsom instämmande i Grefwe ve ta (ZarZie» och Friherre ^äelsvLi-äs yttrade tankar, endel r den af Herr LKMäedranä uprepade mening. Härunder begärde Herr 8iIfver8toIp6, foliLN Orrvik, yttrande sig och mänga med honom ej hafwa hört Votering begäras, at fä weta afhwilken densamma blifwit ästad. Grefwe Oe l-r 6ar6ie, och mänga: Herr . Landtmarstalken har hört det, och jag tror det gör tilfyllest. Friherre Ltjern^edt, L^rl 6ostAf, yttrade sig wara färdig at anteckna sig säsom den där begärt Votering. Herr Aminoff, keoäor, förmälte at han wäl icke yrkat Votering, men at, om det fordrades redo för hwilka det begärt, sä upgäfwe han sitt namn. Efter nägon widare oro af kort waraktighet, srägade Herr G re swen och Landtm ar st alken, om icke, under wilkor at fä sin Reformation i Protocollet förwarad, de Herrar som hyste en frän Pluraliteten skiljaktig tanka, skulle wara nöjde at ifrän Votering afstä? Ari - 562 Den 18 Juiri. Friherre ittssrts, ^xei: Oin Votering hade ej blifwit fräga, om ej en och annan Ledamot häromkring yttrat sig, ungefär sä, at Lopp! Det skatt ingen Votering bli! och se dä Ha wi welat utöfwa wär rättighet. Friherre 8llfvsr8cKlölkl, dllii8, yttrade sig ej hafwa pä en läng stund hört yrkas Votering ; blott den begärdta Reserwation blefwe intagen i Protocollet, sä torde Ridderffapct och Adeln utan swärighet kunna komma ifrän detta ämne.
Anckarsvärd jemväl antagit, det ändamål, som afsågs med förste landtmätaretjensternas föreslagna förändring till landtmäteri-direktörs-befattningar, ©tvifvelaktigt var af större vigt, än den fördel, som påräknades genom förslaget att de på eget ansvar arbetande landtrriätarnes antal skulle bestämmas till 300, och att för deni skulle anslås löner af dels 600 rdr dels 400 rdr; men (Jtsk:t redan funnit förstberörda förändring möta hinder uti bristande tillgång Vll nödige aflöningsförmåner; så lärer något bifall till detta sednare förslag än mindre kunna ifrågakomma; och hvad beträffar förslaget att hvarje landtmätare skulle få sig anvisadt visst distrikt, till minskning uti resekostnaderna, synes dervid älven annan svårighet möta än blott sådan, som härfiöt derifrån att nu gällande grunder för landtmatares lörordnande till förrättning derigenom måste frångås. Alven om, vid utstakandet af dessa distrikter, hvarken orternas vidd eller deras folkmängd toges till grund, utan denna grund söktes i det större eller mindre behof af landtmatares åtgärd, som syntes å ena elier andra trakten förefinnas, så komme sannolikt jemväl denna grund att ganska snart visa sig otillfredsställande. Medan en med större och snabbare arbetsförmåga begåfvad landtmätare måhända ofta komrne att inom det honom anvisade distrikt sakna utrymme lör sin verksamhet, så torde deremot lika ofta landtmätare, som ej egde liknande förmåga, finna svårighet att kunna motsvara de inom distriktet å honom gjorda anspråk. Sedan inom en ort, der dittills något skifte ej egt rum, sådan förrättning blifvit på tillfredsställande sätt verkställd och de gagnande verkningarne deraf blifvit synbara, så skulle böjelsen att tillegna sig enahanda fördelar snart mana de närboende alt jemväl söka skifte, hvarigenom ofta ett vidsträcktare fält för landtmätarens veksamhet der skulle öppna sig, än hvad som vid distrikternas utläggning kunnat förutses och tagas i beräkning.