Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som emellertid ett af dessa Riks-Stånd godkänt Utskottets förslag samt de 2:ne andra, med ändring deraf, fattat sinsemellan skiljaktiga beslut, har Utskottet, vid sådant förhållande och då Ridderskapet och Adeln icke uttryckt någon bestämd åsigt i frågan, ansett sig böra vidblifva sitt ofvanberörda förslag; alt bevillning för fast egendom skall utgå: l:o för jordbruks-faslighet med tre öre för hvarje fulla Ett hundra Riksdaler af uppskattnings—värdet; och 6 Bevillnings-Utskollels Utlåtande M 34 2:o för all annan fastighet med fem öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af samma värde. Med ogillande af redaktionen utaf de i § 2 förekommande undantags-stadganden, har Preste-Ståndet antagit det förslag till lydelse af samma stadgande!), som förekommer i Prosten Sondéns, vid Betänkandet N:o 20 fogade reservation. Denna afser dels den förändring att stadgandet om Statens befrielse från skyldigheten alt för sina egendomar erlägga bevillning, hvilket stadgande förekommer i gros början, borde nedflyttas lill det moment, som handlar om befrielse för kommuner och fromma stiftelser att för vissa byggnader erlägga bevillning, dels ock ett förtydligande af stadgandet rörande sistnämnde befrielse. Beträffande den förra förändringen, får Utskottet fästa uppmärksamheten derpå, att orden »med undantag af Statens», sorn förekomma pä första raden i § 2, der fått sin plats, emedan de innefatta ett undantag endast från föreskriften derom, att det är egaren af fast egendom, som för densamma skall erlägga bevillning. Det är desto nödvändigare att detta undantag der inflyter, som nästa moment innehåller föreskrift derom, att innehafvarén af en del Staten tillhörig egendom skall, i Statens ställe, erlägga bevillning för samma egendom. Att nedflytta undantaget till näst det sista momentet är således icke tjenligt, enär det icke är »Statens egendomar» som befrias från skyldigheten att utgöra bevillning, utan blott Staten sjelf, hvilken, såsom egare, är fri derifrån, ehuru innehafvaren bör, i de fall som § föreskrifver, erlägga afgiflen.
ämnen, språk och musik, erhåller plats lita instundande september i enkelt hem i Norrland * att undervisa barn om 8 — 13 år. Sökande, som är villig deltaea i värd och tillsyn Öfver barnen äger företräde. Ansökan, åtföljd af betyg, fotografi och löneanspråk, insändas snarast till » K. 99-, Iduns exp. (156) ross (Hushålls-Socker) till Stockholm salu hos de flesta Herrar Specerihandlande och Landsorten. o c h gfocilcanöl a f sundhetsltollegftum. 2) Verkar förträffligt vid alla halssjukdomar m. m. 3) Fördrifver grundligt hvarje feber. 4) Helår öfverraskande alla sjukdomar i Iefvern, magen och tarmarne, i synnerhet magfcramp, kolik och värk i underlifvet. 5) Borttager smärtorna och botar hämorrhoider. 6) Verkar lindrigt afförande och blodrenande, renar njuren, borttager hypokondri och melankoli och stärker aptiten och matsmältningen. 7) Tjänar förträffligt vid tandvärk, ihåliga tänder, skörbjugg i munnen och vid alla tan,doch munsjukdomar och borttager uppstötningar och dålig lukt. 8) Ar ett godt medel mot mask, binnikemask och vid epilepsi. 9) Tjänar såsom ett underbart utvärtes botemedel för alla sår, friska och gamla ärr, ros, hettblemmor, fistlar, vårtor, brännsår, förfrusna lemmar, klåda, utslag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susning, reumatism, gikt, örvärk m. m. Detta medel bör, såsom första hjälp, icke saknas i någon familj, i synnerhet under influensa-,., koleraeller andra epedemier. Ett enda prof öfvertygar bättre än någon kungörelse. Akta är denna balsam endast, om hvarje flaska är tillsluten med en silfverkapsel, som bär min firmastämpel: A d o l f T h i e r r y, A p o t h e k e anm » Schutzeng * el in P r e g r a d a » och är försedd med ofvanstående gröna skyddsmärke.
Tryckfrihetsmålen borde fortfarande pröfvas af en Jury eller Nämnd, med den organisation, som i 5 §. af nu gällande Tryckfrihetslag är föreskrifven, och att följaktligen de stadganden i nämnde §., hvilka angå denna Nämnds omfattning och föremål, äfvensom Rattegångssättet i öfrigt, borde oförändradt bidehållas; samt ansåg, att utur nya Tryckfrihets-Förordningen borde utgå Constitutions.Utskottets förslag, att, så snart Tryckfrihetsmål uti Hof-Rätt är till afgörande beredt, Hof-Rätten skulle åligga att inhemta Tryckfrihets-Comiténs Prot,-Utdrag den i Februarii 1830* 9 Utlåtande , huruvida Comitén anser den åtalade skriften, efter Tryckfrihets-Lagen, brottslig. Ingressen uti nuvarande Tryckfrihetsförordning ansågs böra oförändrad bibehållas, med undantag af orden: af Tryckfrihets-lagen ej föreskrifne, hvilka ord borde utgå. §• 3. Skulle utur den nya Tryckfrihets-Förordningen utgå, §, 2. mom. 1. Ordet: kunna borde utgå. §. 2. morn, 2- Ordet: kunna skulle äfven ur detta moment utgå; samt ordet: uppsigt förändras till t inseende• §. 2. morn. 4. Den i nu varande Tryckfrihets-Förordning befintliga redaction af detta moment skulle väl bibehållas, men här utgå, samt i Ja Prot.-Utdrag den i Februarii 1830J stället flyttas till slutet af 4 §. 4 marn, i Utskottets förslag. §, 3. mom. 3. Orden : den olaglige barde utgå. §. 3. inom. 4. Skulle förändras sålunda: Å hvarje skrift varde Boktryckarens namn, trycknings orten och årtalet utsatta. Underlåter Boktryckare sådant, bote första gången Trehundrade Riksdaler, och andra gången dubbelt J kommer han tredje gången åter, vare sina Boktryckerirättigheter förlustig och bote derjemte Ett Tu~ sende Tvåhundrade (lfcoo) Riksdaler. Utsätter någon å tryckt skrift falskt Boktryckarenamn eller orätt trycknings ort, skall han derutöfver straffas efter allmän lag säsom\för missbruk af annans namn.
Då sade Drottningen, detta ögonblick än mera än vanligt lik sin broder: „nåväl, min fru, J synens betänka er, eller hvad betyder er tystnad? Hennes blick såg så hotande ut, att den retade fru Catharina till strid, dock vann vördnaden ännu någon seger, och temmeligen ödmjukt, ehuru med återhållen vrede, svarade hon: „ers Majestät, tillåt mig att undandraga mig och mina döttrar de många hånande blickar, jag ser fästade på oss. Huru skulle jag nu, i denna stund af förvirring, kunna uppföra mig, som sig egnar i min Drottnings närvaro. Det endast bönfaller jag om, att ers Majestät måtte vara öfvertygad om, att jag alltid skall handla med den djupaste undersåtliga vördnad och ödmjukhet.“ Utan att afvakta vidare svar, bugade sig fru Catharina djupt, och gick bort, medförande sina döttrar. För de vidlyftiga drägternas skull åkte man i tvenne vagnar. Margaretha undgick härigenom att behöfva åka tillsamman med sin mor. Vid hemkomsten befanns Carl väntande på att få höra förtäljas om huru färden aflupit. Vid berättelsen om hvad som händt, bleknade han af vrede och sade: „J mågen väl icke hafva böjt eder inför henne, min kära svärmoder? Se, nu är den fördömda souverainiteten död, och vi äro fria. Men vänten eder, J der! J synens ännu icke förlorat hoppet att ta makten åter, det visa sådana der envåldstag. Nå, det är bra, att man ser, hvart J syften; det blir riksdag nästa år.“ Murgrönan MURGRÖNAN Af F. W. Carstens Finskt original Helsingfors, G. O. Wasenius, 1840. Imprimatur F. Granbom. INNEHÅLL: Den 4 Juni förmidd. 9. Liljedahl den 17 Juli. 20. S. den 3 November. 30. Den 12. Natt. 38. Middagstiden. 43. Klockan 11 samma dag. 44. Den 5 Maj. Förmidd. 48. Klockan half till 4. 51. Tillägg af en främmande hand. (Inledning.)
– Å fy! fortfor hon, hur kan man kalla sig så gement? kalla er då åtminstone Katturini. Uno undrade med skäl på detta sätt at konversera; at fruntimret icke ens til namnet kände sin följeslagare, gaf honom icke det bästa begrep om hennes modesti, och han ämnade verkeligen gå, af farhåga at han träffat någon illa känd dame. Vill ni intet stiga up, frågade hon i detsamma, här bor jag två trappor up. – Häldre än at bevisa en ohöflighet, följde han mekaniskt trapporna upföre, osäker hvad detta var för et äfventyr. Damen öpnade dören och insläppte Herrarne i et ganska litet rum, matt uplyst af et enda smalt ljus, som stod lutande i en gammal tenstake på et omåladt bord. På väggen öfver bordet, sutto gamla smutsiga taflor, små porträter af hederlige Svenske Herrar och Män, samt på en ljusare fläck, der troligen fordom en spegel haft sin plats, satt et upklistrat papper, hvarpå i en grön illa ritad krans, en vers och et inbundit namn voro täxtade – helt säkert någon gratulation på en namnsdag. En Butelj och et par Ölglas, en afbruten lerpipa, en stol och en säng, voro för öfrigt alla de möbler, som i hast kunde uptäckas. Et fruntimer befann sig äfven förut i detta rum, hvars smakfulla klädsel på det högsta contrasterade med ameublementet. Uno var redan på väg at återvända från detta ohyggliga näste, hvars första åskådande gifvit honom nog uplysning om hvad slags boning han träffat, då den i rummet förut varande qvinnan vände sig til honom, och han igenkände samma flicka, med hvilken han superat på Gästgifvaregården. Bestörtning, vrede och medlidande, dessa stridiga känslor intogo nu Uno; han betraktade stillatigande den olyckliga, som då hon igenkänt honom, först dragit sig undan och betäckt sit ansigte, men sedan i en bönfallande ställning nalkades. Han drog sig några steg tilbaka och betygade, med känsla af sin öfverlägsenhet, i en mindre sträng ton, sin förundran öfver at återfinna henne på detta sätt.
Intryck för intryck genomlefde hon den aftonen i Italien, då hon för första gången märkte, att andra viljor skulle korsa hennes; - hon sag tradg %rden, der de gingo, hon och tant Anne Marie, och hon kände doften af rosor -, Det klingade någonting i den blåa luften, någonting s % skirt som ljusa toner, hon hörde dem - utom sig - inom sig - nej, hvar kunde hon icke saga, ty hon gick så upp i orngifningen, att hon icke längre visste, hvad som var naturens eller hennes egen sjal. med sin lärares sista, uppmuntrande ord i sina tankar, gick hon dröininande mellan rosenhäckar - och .s % fyllde hon på en gång luften med sin stora, stolta och rena stamma som förklingade i dampadt eko. Hon stod stilla. Med lysande ögon och leende lappar stod hon bugande som under ett bifallssorl, och rosenhäckarna - de blefvo berg af biiketter, som kastades till hennes fötter af en hänförd, stormande publik. I nästa ögonblick sprang hon fram till grefviiinan:, Jag vill debutera, tant Anne Marie! Du!, Grefvinnans ögon fingo en bliaktig glans som af stål. Tror du, att det var dirfar vi låtit dig studera, onkel och jag? Men, barn, ar konsten dig icke nog. längre? Ar det publik du vill ha?,. ' Ja, publik - menniskor, som kanna med mig, tant Anne Marie. :) Grefvinnan log:, En sidan publik f %r du aldrig. Kar man hör dig, skulle man vilja saga, att det ar en intelligens, som sjunger. - så stor, så ljus, så fri ar sången, men du saknar glöd. :) %Jag ?., &gt;Ruth, tror du, att jag skulle saga det, om jag icke kände, att det ar sant. Din röst har innerlighet, men den har icke lidelse, icke detta mäktigt brinnande, som g %r en i blodet och vacker hänförelse. Det skulle aldrig, aldrig blifva - jag vore frestad att saga ' val. frändskap ' mellan publiken och dig. :) SO - ibland tycker jag, att lifvet strålar igenom mig som eld. Om jag finge sjunga för dem i sådana ögonblick, tant Anne Marie.
att han skulle söka förmå Voiont&amp;ire saga något vackert — och ett af den nuvarande operauppsätt-ningens » bästa löften », det är ju vackert så, äfven om Volontaire, sin ▼na trogen, flätar rosor med törnen.kunna med heder uppbära rolen, som i hennes yttre fått en god bundsförvandt. Hr Johansons (fr. Vasateatern) debut (i kungens rol) på k. operan var lycklig. Rösten är välkänd, den behandlas ganska bra, behöfver ännu mer ema \ j i höjden, men har ett sonort medium, föredraget är musikaliskt, om ock ännu n&amp;got stelt. Både den stora arian och trio-romansen voro lofVaode prestationer. Spelet visade att förmåga finnes, som kan slå ut i blom med tiden, apparitionen lemnade intet att Önska, hållningen knappast heller. Så kom Farnt Der återuppträder hr Ödman som Faust och visar att den danska sträfva kritiken öfver honom i denna rol var lika orättvis som vårt och fleras nedsablande af hr Bi uns tragi-komiska Faustedition var motiveradt. * Hr ö. spelar nemligen sin Faust också mycket väl, karakteristiskt och smakfullt, sången är ju välkänd och endast det förtjusta lifgardets tydliga aversion för op. » Faust » gjorde väl att de märkligt nog uteblefvo från sina höga poster denna afton och med dem många ridåhissningar. Frk. Ek sjöng Margaretha, hvarom förut är taladt. Hoq hade nu anlagt blond peruk. Röd bar hr Nygren, som från Brander avancerat till sjelfVa den fule. Han har icke gnistan, denne helvetets bebyggare, men han sjunger vårdadt och rent med en stor, grof röst, innehållande flera präktiga toner, och han spelar konvenabelt. Sedan Willmans tider ha operahabitué-erna fått vänja sig vid mycket litet eller intet i denna rol och de ha nu orsak att vara tacksamma det rolen återges någorlunda tillfredsställande igen efter så många äfventyrligheter, hvaröfver glömskans välgörande slöja skyndsamligen må dragas.
2:dra punkten, angående Salu-accisen af Städerna, Indes till handlingarne, och blefvo Utskottets föreslagna beräkningar i öfrige punkter af Stånde^t godkände. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 76, i anledning af väckt förslag om förändring i Bankens sedelmynt. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Borgare-Ståndet beslöt, att vördsamt och vänligen inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln att instämma uti de beslut, som Borgare-Ståndet, enligt Protokolls-Utdrag, N:o 496, fattat: l:o angående 16 § af det, enligt Särskilda Utskottets Utlåtande, N.o 20, uppgjorda förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning, hvilken § Borgare Ståndet antagit oförändrad; och « 2:o angående nämnda af Särskilda Utskottet uppgjorda förslags 17 g, som, enligt Borgare-Ståndets beslut, är förändrad till följande lydelse: ”Sa i stad, som å landet utgöres afgiften vid minuthandel med 4 sk., och vid utskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som, enligt 8 eller 12 8, beräknadt blifvit, och hvarför afgift, enligt 10 eller 14 g, antagen är.” S. D.
Kär Lanken pä sälisnt sätt Illifver consolilierali ocb man, genom n^s ocb sölbättraiie fullförfattningar ssmt inskiänkning i tillåtelsen stt införskrifva säLane varor, som kuno» bär i Liket tillverkas, vunnit lien erfarenhet, att Likets export, uncler loppet af bem är, eller intill nästs Lagtima LiksLag, öfverstigit importen, torris msbänL, blifvancle k. 8t:r komma i tillfälle stt bättre berömma nattan af en realisation, bvilken, ilä eller framLe - L e t Z n k a o L e n, K:o r. 8g les, utan upplaganlie af utländska län kanske kuncle verkställas, åtminstone anser jag ett sa stort företag, som alt utvexla 8il>ver ur Lanken, bättre än nu skola låekås vili en tili lia man vunnit fullkomlig vissbet lieron, att Likets bebos af titlänLska varor ej öfverstiger 8veriges export, LerunLer ali sragtvinst inbegripen. ölin öfvertygelse är säleLes, att meli realisation oell öl^ntbestämning mä anstä till liess Länkens 8ilfverfonli vunnit större styrka; t^ för mitt begrepp faller liet sig ganska klart att, om Lanken ärligen genom öess vinst sörstärkes meL 2 ä 280000 L:Lr, bvarföre inköpes 8ilfver oeb ieke blir sk^ILig till utbetalningar utan ersättning, skall lien mycket bättre realisera sig sjelf, än genom säliane paliatif, som altför bastigt ocb icke i bebörig tili af uärvarancie L. 8t:r tilläfventyrs kunna viLtagas. OrvssbanLIaren :
Om någon skulle förundra sig deröfver, att en Inrättning, som i flere århundraden, och under det mägtigaste inflytande på fäderneslandets bildning, bibehållit sin form, kan till ideen vara rigtig, men behöfva en ytterligare utbildning af samma ide'e uti någon viss rigtning eller detaille, för alt äfven kunna motsvara andra tiders egenheter; så skulle jag svara med hänvisning till Historien, att sanning och rigtighet blifva be - D en 50 November f* m. 367 ståndande. •— De Facta man anfört, torde således böra noga granskas, innan de komma att motivera Ständers beslut, huruvida ej bristerne , som de verkeligen kunna antyda, skulle ulan rubbning af Universiteternes Grund-förfaltning kunna afhjelpas. Man anmärker Universileternes rietning såsom ensidig, för bildning af Civila och Ecclesiastika Tjenstemän , och tillägger vid denna anmärkning, att Universiteternes ändamål äfven borde vara mensklighetens förädling genom vetenskapernas oafbrutna tillvext. Man klagar deröfver, att en ytlig bildning utmärker den ungdom, som nu för tiden utexamineras vid Academierne, oell söker inträde på civila tjenBlemannä-banan. Denna klagan är väl ej ny; den bär med skäl förmärkts öfver ett halft århundrade; likväl ej betydligt längre tillbaka. Om den nu hade sin rot i sjelfva Universiteternas gruud-idée, huru vore det val möjeligt, att denna uti nära Sine århundraden kunnat ega ett oklandradt bestånd, således långt innan denna klagan förmärktes? Detta tidsförhållande utvisar, att den verkan man beklagar, icke äger sin orsak uti Universiternas idé. Att den beror på andra och yttre förhållanden, har man länge insett. Då Konung Gustaf den lil, såsom Kron-Prins, bevistade en öfverläggning uti Upsala Consistorium just i detta ämne, hade våra största Lärde: Linné, Bergman 363 Den so November f. m Ihre, Melancjerhjelm tillfälle alt yttra sig.
Vid 1848 års Storting väcktes sedermera ett förslag, att ur 14 § af Norges Grundlag utesluta orden: ^Till Ståthållare utnämnes antingen en Norrman eller en Sven-k.» Detta förslag, som vid nästföljande Storthing af Konstitutions-Kommiitéen förordades, blef emellertid af Storthinget enstämmigt förkastadt. Men vid samma Storthing väcktes åter förslaget att helt och hållet upphäfva Ståthållare embetet. Motionären anförde dervid, bland annat, att Norges förening med Sverige medförde, utom andra förändringar i Norska Grundlagen, äfven den, att S:ä hål'are-embetet upprättades; men att, troligen redan den tiden mången insåg huru stridande detta embete genom sitt blotta namn vore emot Norges erkända sjelfständighet, såsom eget konungarike. Det hade derföre också, efter motionärens mening, väl endast varit af nödvändighet, som man såväl i detta fall, som beträffande flere andra punkter, gifvit efter för de Svenske Kommissariernas fordringar. Då detta förslag den 18 Juli 1854 hos Slorthinget förekom till afgörande, blef det med 72 röster mot 29 bifallet, men Konungen vägrade deu 26 påfö jande Augusti alt stadfästa deua beslut. Innan Slorthinget ätski jdes, väcktes emellertid ånyo i samma ämnesärskilda förslag, det ena afseende blott Ståthållare embelets upphäfvande, det andra att tillika i stället inrätta ett nytt Statsministers embete, hvars innehafvare skulle vara chef för den Norska Regeringen i Christiania. Båda dessa förslag blefvo emellertid den 2 Juli 1857 af Slorthinget förkastade, det sistnämnda med 70 röster mot 38. De väcktes dock ånyo vid samma Storthing, och under det nu pågående har förslaget att upphäfva Ståihällare embetet och i stället inrätta ett nytt Statsministers-embete blifvit af StorJhinget nästan enhälligt antaget och lärer för närvarande bero på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Utskottet öfvergår härefter till yttrande öfver de särskilda motionerna.
Att åberopa hvad redan blifvit sagdt, torde dock icke alltjemt passa. Denna inledning, måtte den i någon mån ursäkta det ringa värde den Berättelse må äga, som i följd af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Circulaire-Bref den 7 April 1821, Eder Kongl. Majrts Befallningshafvande i Jönköpings Län nu i Underdånighet aflemnar om Länets tillstånd i förenämnde afseenden. De anbefallda Tabeller, som, i Lands-Contoret upprättade, böra Berättelsen åtfölja, bifogas, Deras innehåll berättigar sjelfva Berättelsen att icke belastas med ZifFror och Columner. För den äro dock föreskrifne serskilde rubriker, som böra iakttagas, hvaraf 1:0 Länets Allmänna Beskaffenhet. Jönkopings Lun3 som utgör Norra delen af Småland, gränsar i Norr till Östergöthland, i Öster till Calmar Län, i Söder till Cronobergs Län och Halland, i Väster till Elfsborgsoch Skaraborgs Län. Det är sexton mil långt och åtta mil bredt. Dess areala vidd utgör något öfver 100 quadratmil, som innesluta nio Härader och tre Städer. Länets Oeconomie, Polis och Uppbörd, förvaltas, under Landshöfdingen, af 6 Kronofogdar, 6 Häradsskrifvare och 22 Länsmän. Lagarne handhafvas af 5 Häradshöfd ingär, 3 Rådstufvu-Rätter och en Kämners-Rätt. Fem Härader lyda under Lagmannen i Calmar Läns och Ölands, men fyra under Lagmannens i tio Häraders Lagsaga. Göta Rikes Hof-Rätt har sitt säte i Länets Residens-Stad. I Ecclesiastike mål lyder Länet under tre Biskoppar, ty sex Härader höra till TVexiö, två till Linköpings och ett till Skara stift. Bergväsendet vårdas af Bergmästaren i Söderman - lands och östergöthlands Bergslag, bi trädd, af en Bergsfogde. En mindre del af Länet hörer dock under Skåne och Cronobergs Bergmästare» döme. Femton Landtmätare besörja Ägoskiften oell tre provincial-Läkare förestå Hälsovården.
Detta bevisar att om man varit betänkt på att förbättra ställningen norrut, så att der kunde blifva allt mer och mer tillfälle för innebyggare att nedsätta sig, så skulle dessa trakter hafva ett mycket naturligare och bättre aflopp för sin öfverflödiga befolkning åt detta håll, än som nu sker med kringbärande och försäljande af grannlåtskram och annat dylikt i de sydligare provinserna. För min del är jag öfvertygad att Sverige besitter stora rikedomar, som icke äro begagnade, hvilket endast härflvter från en viss obenägenhet att tillhandahålla befolkningen de uplysningar och råd uti de olika näringsgrenarne, som den kunde behöfva. Svensken är i allmänhet icke svår att lära, men han är, såsom hvarje annan, okunnig då han ingenting vet. Hvad vi således i vårt land egentligen behöfva, är att bibringa folket sådana kunskaper, hvarigenom framåtskridandet befordras. Det vore högst nödigt att agronomer spriddes omkring landet och att hvarje provins hade åtminstone en på stat aflönad sådan, som reste omkring i orten och meddelade de uplysningar och råd, som kunde erfordras; men dä sådant i brist pä medel nu icke kan åstadkommas, så bör man väl åtminstone icke undanhålla de delar af Sverige, som årligen, till följd af de tidiga frostnätterna, hemsökas utaf missvexter. och således ofta mäste anlita Statskassan om understöd, så bör man icke undanhålla dem, säger jag, de medel till vinnande af en förbättrad ställning, som de verkligen ega, nemi. de stora ängsmarkernas upodling och förbättring genom agronomers biträde. I st. f. att, sedan dessa trakters innebyggare genom olyckliga klimatförhållanden, som göra det omöjligt för dem att utaf årets gröda få sitt uppehälle, blifvit bragte till tiggarstafven, gifva dem en undsättning, som sedermera nedtrycker dem under flere år och tvingar dem att använda de goda årens öfverskott till afbetalning af denna skuld, vore det i min tanke ett vida rättare sätt alt gå tillväga, om man vore dem behjelplig att utvidga en näring, som i en framtid sannolikt skulle hafva den följd att de kunde förse hela Sverige med dess smör och äfven kött-förråd.