Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs Hrr Fullmäktige, åt hvilka beslutanderätten hufvudsakligen är förbehållen, icke egentligen kan med rikets embetsverk jemföras; men om än bankens afdelnings-chefer, såsom ledamöter i Under-styrelsen, hittills kunnat i vissa delar anses lika med ledamöterna inom andra embetsverk, är dock sådant ingalunda förhållandet med de biträdande Kommissarierne, som icke dess mindre tillhöra högsta tjenstegraden, och hvilkas åligganden säkerligen icke äro mera maktpåliggande eller erfordra större skicklighet, än de göromål, som skola af Ådvokatfiskalen handläggas; att Advokat - 36 Den 12 Augusti f. ta. fiskalen, ehuru han för närv:de uppbär lön till enahanda belopp med de yngre Kommissarierne, icke dess mindre är, i afseende å inkomsterna, sämre lottad än dessa hans vederlikar, enär Advokatfiskalen hvarken åtnjuter Chefs arfvode eller lår med sedelskrifning sig befatta; att derest, i strid med de åsigter, som hos R. St:r gjort sig gällande icke allenast år 1830, utan ock vid de åren 1841 och 1854 beslutade reorganisationer af bankoverket, Advokatfiskalstjensten nu varder till tredje tjenstegraden nedflyttad, en sådan åtgärd säkerligen skall föranleda dertill, att, vid inträffande ledighet, skicklige och lämplige sökander komma att saknas till ifrågav:de befattning, hvilken, enligt hvad organisationsförslaget antyder, kommer att omfatta de göromål, som för närvrde äro på 3:ne personer, eller Advokatfiskalen, jemte de 2:ne Ombudsmännen, fördelade, och följaktligen måste i hög grad blifva både ansvarsfull och trägen, samt slutligen att en Kommissariebeställning i banken, helst sådan den blifver efter den nu föreslagna organisationen, svårligen kan anses vara något mål att eftersträfva för personer med den juridiska bildning och de öfriga egenskaper, som böra hos Advokatfiskalen förefinnas.
För särskilda grenar av rikets styrelse skola finnas statsdepartement till det antal, som bestämmes genom en av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag. Departementens benämningar och fördelningen av ärendena, departementen emellan, bestämmes av Konungen genom en särskilt utfärdad, offentligen kungjord stadga. För varje departement utser Konungen bland statsrådets ledamöter en chef och föredragande, Konungen obetaget att förordna annan ledamot av statsrådet att i departementschefens ställe föredraga de ärenden, Konungen bestämmer. 1809: Om emot förmodan Stats-Rådet underläte at i de fall föregående 91, 93 och 94 §. omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det owilkorligen Riddarehus-Directionen, Dom-Capitlen i Riket, Magistraten i HufwudStaden, samt Landshöfdingarne i Länen, at, genom offentliga kungörelser, underrättelse härom meddela, på det wal af Riksdagsmän, der sådane wal äga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, at Deras och Rikets rätt iakttaga och skydda. Riksdagen äger avgiva förklaring, att ledamot av statsrådet icke åtnjuter riksdagens förtroende (misstroendeförklaring). För sådan förklaring fordras att mer än hälften av riksdagens ledamöter vid omröstning förena sig därom. Yrkande om misstroendeförklaring upptages till prövning endast om det väckes av minst en tiondel av riksdagens ledamöter. För särskilda grenar av rikets styrelse skola finnas statsdepartement till det antal som bestämmes genom en av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag. Departementens benämningar och fördelningen av ärendena, departementen emellan, bestämmes av Konungen genom en särskilt utfärdad, offentligen kungjord stadga. För varje departement utser Konungen bland statsrådets ledamöter en chef och föredragande, Konungen obetaget att förordna annan ledamot av statsrådet att i departementschefens ställe föredraga de ärenden, Konungen bestämmer. Chefen för det departement, till vilket utrikes ärendena höra, är minister för utrikes ärendena. Ej må Konungen fatta något beslut i mål, varöver statsrådet höras bör, därest icke minst tre av statsråden, utom vederbörande föredragande, tillstädes äro.
Den af Fullmäktige, som —- — utbetalas. Kostnaden för denne Fullmäktigs vivre och logis under vistande ä Tumba, skall likaledes från Bruks-kassan Förvaltaren efter räkning godtgöras. Jcmf § 226. Före slutet af September månad hvarje år, erhålle Bruket reqvisition å det sedeloch annat papper, som för följande ar till Bankens behof erfordras. 4:o. Den af Fullmäktige, som har inspektionen öfver Braket, eger att, såsom ersättning för besväret dermed och godtgörelse för dervid förefallande resekostnader, årligen uppbära 300 R:dr B:ko, hvilka från Bruks-kassan utbetalas. Kostnaden | för denne Fullmäktigs vistande å Tumba skall, likaledes från Bruks-kassan, Förvaltaren efter räkning godtgöras.. 5:o. Före slutet af September månad hvarje år, erhålle Bruket reqvisition å sedeloch annat papper, som för följande år till Bankens behof anses erforderligt. 6 liinko-Utskoltets Memorial, N:o SS. 0:0. Jern/'. §. 226. Till Fullmäktige a fl eimi as i början af Oktober månad ett af Förvaltaren och Pappersmästare]! gemensamt upprättaÖt förslag till aflöning samt ved och ljus för Brukets arbetare under — - utan Fullmäktiges bifall. Hvad beträffar öfriga Bruks-personalen tillkommande förmoner af inqvartering m. m. förblifver det vid nu gällande särskilda stater. Jamf'. §. 227. Den arbetare, sorn • fördelning; men beträdes någon arbetare med vårdslöshet och försummelse, gore Pappersmästaren inom 8 dagar derom anmälan —- tillkommande aflöning. Jcmf. g. 228.
Vidkommande åter prestbildningen, så och då i en tid, sådan som den, hvilken nu för vår kyrka inträdt, af presterskapet måste fordras icke allenast i allmänhet den insigt i kyrkans lärobegrepp och den skicklighet för embetets utöfning, hvilka alltid vore nödvändiga för en fruktbringande presterlig verksamhet, utan ock den särskilda insigt och förmåga, som vore nödiga för att kraftigt kunna uppträda mot dem, som förfalskade läran och förvillade menigheterna, men ett det största hinder för en sådan presthildning läge i den medellöshet, i hvilken, med få undantag, de som vid Universitetet idkade preststudier sig befunne, och hvilken tvingade dem att ofta afbryta sina studier och så fort som möjligt afsluta sin lärokurs; hade Consistorium, som ansåge en mera grundlig bildning af theologi* discenterna endast kunna vinnas genom att under sludii-kursen oafbrutet vistas vid Akademien, underdånigst anhållit, att Kongl. Majit mätte vid instundande Riksdag hos Rikets Ständer föreslå, att det till understöd för theologi* studiosi vid Universiteten hittills beviljade anslag 5,000 Rdr Riksmynt måtte varda till 13,000 Rdr s. m. förhöjdt. Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o l, om Statsverket 1859. 5 ;itt mellan de båda Universiteten så lördelas, att Upsala erliölle 8,500 Rdr och Lund 4,500 l\dr. Till följd al Kongl. Majits Nådiga befallning uti remiss af den 18 sistlidne Mars hade Consistorium i Lunds stift under den 2 7 derpå följande April underdånigt utlåtande i förevarande ämne algifvit och deruti, under omförmälan att samma förhållanden, både hvad de religiösa söndringarne och deras belägenhet, som egnade sig åt theologiens studium anginge, egde rum inom Lunds stift, underdånigst hemställt, alt Upsala Dom-kapitels framställning, äfven hvad nyssnämnde stift beträffade, mätte vinna nådigt alsende.
På sådant sätt har skolan fått en mängd oskicklige och håglöse Lärare, som långt mer skadat än gagnat, hvilket nästan alltid är förhållandet med dem, som af främmande afsigter och enskilda beräkningar söka och emottaga en tjenst, för hvilken de icke hafva fallenhet och böjelse. När sådana lycksökare, såsom ofta handt, blifvit svikne i sina förhoppningar att snart genom de dubbla åren få befordran, och nödgats qvarstanna vida längre, än de påräknat, hafva de vanligen till slut blifvit så håglöse och oskicklige, alt deras förflyttning från Läroverket blifvit föremål för allmän önskan hos deras kamrater och förmän. Huru vill man förklara detta förhållande, som visst icke är sällsynt? Hvad är orsaken till de oupphörliga nödropen från trötte skollärare, som så otåligt vänta att befrias ur skolan, för att få sätta sig i ro, såsom de mena, vid ett Pastorat? — Jag svarar utan tvekan, att den förhöjda årsberäkningen är dertill orsaken, emedan 8 Allm. Besv.- och Ekon. Utskottets Betänkande j if.-o 8. jusi denna förleder dea obetänksamme lycksökaren att söka en plats, sorn icke ar hans, och på hvilken han derföre snart tröttnar. Om denna trötthet inom skolan vore allmän, så skulle den kunna lillskrifvas sjelfva tjenslens beskaffenhet; men månge skol-lärare hafva funnits, som aldrig sökt befordran från skolan och icke tröttna!. Jag känner en skol-lärare, som efter 23 års tjenstgöring med den utmärklaste skicklighet, ännu fortfar lika nitiskt och har ännu icke talat om någon trötthet. Sannolikt ärnar han icke eller tröttna framdeles, emedan han ännu vid mer än 50 års ålder icke antagit sacros ordines, hvilket de trötte vanligen i god tid göra. Är också skoltjensten, om man opartiskt granskar saken, så utomordentligt trägen? Skolläraren läser 30 veckor af året och har 22 veckor lediga. Under dessa 30 veckor läser han 6 timmar om dagen under 4 dagar, och på de 2 öfriga dagarne 4 timmar hvardera dagen.
Men min fruktan var lyckligtvis öfverflödig: kanske, emedan hon fruktade att göra mig smärta. Eller vågade jag hoppas att hon ej missunnade mig den ringa men ovärderliga gåfvan? För att dock ersätta denna förlust, aftog jag en kostbar, skönt arbetad ring, i hvilken en stor kristall-klar diamant var innefattad, och sökte förmå henne att emottaga den. Men detta vägrade hon alldeles; vare sig emedan hon fann, att hennes ring ej var någon ersättning för den af mig tillbjudna, eller hon af mig icke ville mottaga någon skänk, åtminstone af detta slag. Jag envisades, – men allt mitt bemödande var onyttigt. Hon blef ond, och hotade att bortgå. För att dock försona mig öfver hennes vägran, tillät hon mig att biträda sig vid blomstrens vattning, hvarmed hon vid min ankomst var sysselsatt, och sprang efter en annan kanna. Den lilla dammen var temligen långt bort belägen; men jag, som rätt väl kände holmen, öppnade nära derinvid en af henne obemärkt vattenkonst, hvarur vågen i tvenne strålar hastigt uppskjöt, och fyllde våra käril. Detta ångrade jag dock snart, då jag såg, huru mycket vårt gemensamma arbete derigenom förkortades. Sedan lockade hon sina hjortar och matade dem liksom morgonen förut. Äfven glömde hon ej domherrn, som redan tycktes finna sig rätt väl hos sin nya ägarinna. Under allt detta hade vi blifvit betydligt mer förtroliga: hon bortvände ej mer ansigtet, då jag djerft skådade henne in i de klara, blå ögonen. Hennes hand låg i min, och hon hängde sig sjelf vid min arm, då vi gingo öfver någon smal spång eller några andra trånga ställen. Hon var ännu föga bekant med verlden och dess seder, ty ännu befann hon sig i första knoppningen af sin ungdom: knapt kunde jag skatta hennes ålder till fjorton år. Efterhand blef jag varse, att flickan alltid under dessa spassergångar undvek den trakt, hvaruti huset, det enda på holmen, var beläget. Men följande de många vändningarne af en löfgång, befunno vi oss helt oförmodadt nära intill den plan, på hvilken det var anlagdt.
Ständer ej ägde rätt, att förelägga Utskotten tid, inom hvilken xle böra afgifva sina Betanleanden, så är det möjligt, att jag skulle anse, det Ståndet af dröjsmålet kunde taga anledning, att förrätta valen innan Ståndet inhem* tat Utskottens Utlåtanden 5 men jag skulle tro rättvisan fordra, att man ej Utesluter någon person ifrån sitt förtroende, förr än man sett, huru han förvaltat det han haft om händer, och visserligen skola de förre Fullmägtige blifva uteslutne, om man ej känner deras förvaltning; ty det kan väl ej falla någon in att välja på en person, innan man vet, huru han förvaltat den befattning han haft om händer. Af sådan anledning föreslår jag, att en viss kort tid bör föreläggas Utskotten, inom hvilken de skola inkomma med deras Utlåtanden, på det valen ju förr dess hellre må kunna förrättas. Herr Grefven och XjåndtMarskatkéh 'tillkätt» hagaf, att Bancooch StatsUtskottens Utlåtande, rörande decharge för Herrar Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoitet, just i förmiddag helt nyligen till Ridderskapet och A* deln inkommit. Ridd. och Ad. Prét. VI Band. £4 t)en a9 julli /. m'. Grefve Spens, Cati Gustaf: 1)1 jag begära «3e ordet, Var det éj för att yttra mig uti sjelfva sälten, uti hvilken flere Talare bättre yttrat sig, än jag skulle kuopa; det skedde egentellgen derföre, att jag hörde, att ett be» slut liar skulle fattas, att, så snart Decharge» Betänkanderne inkommit, företaga valen» Jag har trott, att, om ett sådant beslut* att hasta med valen, på den grund, att de i Riksdagsordningen anbefallas, inkom uti protocollet, borde ock deruti innefattas de öfrige val, som vid hvarje Riksdag böra ske.
Ad:s nu fattade beslut som det föregående beslutet i afseende å min motion får jag anmäla min reservation; — med anhållan att min motion, jemlikt 57:de §:n R. O., måtte kommuniceras Med-Stånden, sedan jag till sekreteraren aflemnat de för kommunikationen nödiga antal exemplar deraf. Frih. Liljencrantz, Johan: 1 likhet med hvad tillförene egt rum i afseende på en annan utaf Hr Stjernsvärd framställd enahanda anhållan, hemställer jag, att äfven den nu begärda kommunikationen icke måtte beviljas. Härefter begärdes Hr Stjernsvärds nu gjorda yrkande på bordet. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 18 och 21 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 83, i ani. af väckt motion om förberedelser till inrättande af en homöopathisk kuranstalt. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Jag har icke kunnat undgå att med en blandad känsla af förundran och förtrytelse läsa Utsk:ts yttrande i denna fråga. Deruti kan jag nemi. icke finna annat än ett bestämdt beslut af Utskrt, att icke vilja infordra eller förskaffa sig några upplysningar i ämnet. Det sätt, hvarpå Utsk:t aflardat den ifrågav:de motionen, är verkligen så knapphändigt, att det gifver en skälig anledning till ett sådant antagande. Utsk:t säger sig hafva haft svårighet att tillförlitligen bedöma en fråga af denna beskaffenhet, d. v. s. att Utsk:t icke ansett sig kunna få upplysningar i ämnet. Då jag varit den, som vid frenne riksdagar väckt motion i denna fråga, kunde dock Utslct hafva visat mig den godheten att tillspörja mig i ämnet, såvida icke Utsk:t deruti velat förfråga sig hos de flera andre personer, hvilka härstädes begagna sig af homöopathiska läkemethoden och hvilka säkerligen icke skulle hafva undandragit sig att meddela de erforderliga upplysningarne. Ett af de skäl, som man städse anfört mot homöopathien, har varit, att dess doser äro för små, att kunna göra någon kraftig verkan.
Den handling, på grund af hvilken utmätning sökes, skall vara försedd med Norrska Amtmans intyg derom, alt densamma ar utfärdad i den form, som, enligt Norrs/e lag, för exekution erfordras, och derjemte: i fråga om utmätning af böter, att domen, utslaget eller godkända bäleskrafvel eger laga kraft (upaaankelig retskraft); i fråga om utmätning på grund af förlikning, alt förlikningen, enligt Norrsk lag, medförer exekution ; och i hvarje annat fall, antingen ali domen eller utslaget eger laga kraft (upaaankelig retskraft) eller att handlingen eljest, enligt Norrsk lag, medförer exekution. § 4. Å dom eller utslag, som, enligt Amtmannens bevis, eger laga kraft, må genast verkställighet följa. Innehåller beviset icke intyg om laga kraft, men att domen eiler utslaget likväl, enligt Norrsk lag medförer exekution, må utmätning ej ske förr än tre månader förflutit från den dag, då domen eller utslaget gäldenären kungjordes (forkyndtes) ej eller derest gäldenären visar, att han uttagit stämning till högre Rätt om ändring af samma dora eller utslag. Kan åter gäldenären, dä nämnde tid förflutit, ej visa, att han uttagit sådan stämning, gånge utmätningen för sig. Visar han sedermera att han inom eller efter nämnde lid sådan stämning uttagit, törblifve utmätningen, så vidt den dä är verkställd, ståndande, till dess saken i den högre Rätten varder afdömd. Tappar den, som utmätningen sökte, gånge det utmätta åter. Vinner han och är domen icke meddelad af Höieste Rel, förblifver utmätningen ytterligare ståndande, till dess tre månader förflutit från den dag, Ofver-Rättens dom gäldenären kungjordes. Förmår denne då icke visa att han instämt saken till Höieste Rel, gånge lits almin g en ulan uppehåll lill fullbordan, der sökanden företett Rättens dom så styrkt, som i 3 g sägs. Om utmätning af böter på grund af Norrsk embetsmyndighets af parten godkända kraf, vare lag, hvad om utmätning å lagakraftegande domar och utslag är stadgadt. § 5.
Hvarföre skalle Staten då göra denna uppoffring, hvilken endast och allenast vore att anse såsom en skänk åt hemmanens närvar, ägare? Naturligtvis kunde detta icke försvaras annat än på grund af särskilta bevekande omständigheter. Men finnas några sådana? Tvertom! Den ort, hvarest helgonskylden utgår, är, såsom allmänt bekant, en af de bördigaste och rikaste i landet. De grundskatter som tillhöra denna ort äro också blott en obetydlighet emot dem, som åligga det öfriga gamla Sverige till följe af de fördrag, hvarigenom dessa derstädes utgå i penningar efter ett oändeligt lågt värde, i st. f. in natura, eller efter markegång. Kan det då vara skäl, att Staten just här uppträder med presenter? Dessutom skulle (om sådant skedde) en orättvisa uppkomma emellan socknarna genom det högst olika sätt, på hvilket helgonskylden är fördelad, icke allenast inom församlingarne, utan t. o. m. äfven inom olika hemman af samma byar, så att för vinnande af rättelse häruti borde en allmän jemkning föregå; men en sådan jemkning vore nästan omöjlig att verkställa, och alla de, sorn äga någon närmare kännedom om förhållandet, instämma deruti, att denna utväg, fastän påkallad af rättvisa, skulle, genom alla de tvister och olägenheter som deraf ovillkorligen föranledas, vara den alkira olyckligaste. Mig synes således klart, att detta anspråk på befrielse stödjer sig hvarken på rätt eller på billighet och jag yrkar derföre bifall till Utsk:s betänk. Hr Coijet: Jag ber om ursägt, att jag åter uppträder, men jag är dertill föranledd af Hr Gripenstedts sednast afgifne yttrande. Det är sannt, att helgonskylden tillkommit under katholska tiden, och utgick då såväl till prest som klockare i och för den s. k. helgontjensten. Sedan Lutherska religionen infördes, behöll hvarje prest i församlingen denna inkomst utan särskild skyldighet; men på grund af en ordinantie bibehölls klockaren dervid mot skyldighet att undervisa socknens barn. Denna helgonskyld utgår nu i församlingarne såsom en kommunalafgift, och örn R. St. bevilja det af K.
Frågan kan då röra någon af eder, mine Hrr. Hvad sjelfva saken angår, som utgör föremål för min motion, så har jag redan en gång så fullständigt redogjort för mina motiver, att jag anser öfverflödigt alt dervid något ytterligare tillägga. Det enda jag icke vill lemna oantydt är, att jag för min del anser nationens värdighet och Rikets ära fordra, att samma R. St:r, hvilka med lika lätthet beviljat millioner, som föreg:de beviljat några tusen Rdr, hvilka i så hög mån omhuldat en mängd enskildta personer och intressen, ifrån och med de efter statsskuld törstandes och de vanliga löntagarnes ända ned till de vinglande spekulanternes eller de s. k. blancoryttarnes; jag säger, att samma R. St:r måtte, främmande för såväl alla krämare-åsigter som köpslagerier, behandla frågan om vederlag åt den person de updragit Rikets Styrelse; synnerligast sedan Brödrafolket i samma ämne gifvit ett till efterföljd manande exempel på ett beslut, värdigt folk-ombud som handla fritt och sjelfständigt, med åsidosättande af all annan inverkan på sina förhandlingar än den, som dem förestafvas af den nationella äran och ett nogsamt iakttagande af folkets rättigheter. Uti det föreg:de har jag haft äran uprepa hvad jag redan en gång tillförene i frågan yttrat och hvad jag ännu en gång uprepar, nemi. att mitt förslag icke föranledts af begär att thvmedelst hembära personligheten en hyllning. Anställandet af dylika rökoffer hafva aldrig öfverensstämt med min natur. Jag har den tid, då äfven för mig en billig ärelystnad icke var främmande och möjligen ej heller helt och hållet för sig saknade skäl, icke tillgripit dylika medel för att få den tillfredsställd. R. o. Ad:s prot. bära härom ett vittnes - 330 Den 17 Februari. börd af helt annat skrot och korn, 8n skränet från en hungrande skandalpress. Långt mindre kommer jag att nu använda dylika medel, då jag ingenting mera från de maktegandes sida önskar, ingenting derifrån vill emottaga, eftersom jag icke längre anser mig ega qvar den förmåga jag en gång egde att bjuda i mitt fäderneslands tjenst.
Mantalsskrivarna skall efter instruktion av den 20 december 1693, vara förbundna att den 1 juli lämna två exemplar av mantalslängden till landskontoret. Särskild utskrivna mantalslängder för varje socken skall lämnas till pastorerna. De skall noggrant jämföra längderna med husförhörslängderna. Personerna skall beskrivas med namn, ålder, födelsedag, samt anteckning om de har någon kroppseller sinnessvaghet som gör dem odugliga till arbete. Upptäcks något fel skall det noga och redigt beskrivas och bifogas. Stockholm den 7 oktober 1811. SAMUEL af UGGLAS .. Kungörelse angående tills vidare förbjuden utförsel av svenskt guldmynt och utländska guldoch silvermyntsorter, samt vad, så väl i hänseende därtill, som vid transport inom riket av guldoch silvermynt i allmänhet iakttagas bör. Stockholm den 9 oktober 1811. I frågor om förbrytelser genom olovligt utförande av myntat svenskt guld och utländska myntsorter bör författningarna tillämpas som om det rörde utförsel av svenskt silvermynt. Resande till främmande ort får medföra 100 svenska dukater eller främmande guldmynt till samma värde. Vill någon medföra större summa krävs Vårt tillstånd. Den som genom handel infört utländskt guldeller silvermynt i avsikt att utföra dem igen, har den rätten inom 90 dagar. Den som inom Sverige vill transportera större summa svenskt eller utländskt mynt skall förse sig med pass vid tullkammaren. Annars blir pengarna konfiskerade Då utländsk man kommer till svenska gränsen skall tullkammaren noga underrätta honom om de regler som gäller. Stockholms slott den 9 oktober 1811. CARL JOHAN Kungörelse angående tullförhöjningen och särskilda avgifter å vissa varor, till ersättning för landtullsoch accisinkomsten. Stockholm den 11 oktober 1811. För inkommande varor höjs tullen på: Apelsiner, bomull, citroner, fikon, indigo, läder, pomeranser, pottaska, russin, salt, salpeter, silke, utländsk spannmål, tobaksblad. För utgående varor: Levande kreatur av alla slag, kött, ost, smör. Från Skåne får dessa varor endast utföras: Pottaska, trävirke, bjälkar, sparrar, spiror. Särskilt erlagd tull för socker och tobak. Oraffinerad salpeter och kalsinerad pottaska är numera tillåtna att införas.
Lisp:d Smör .. d:o Salt Fläsk d:o Torrt Kött d:o Talg ... d:o Humla . st. Oxe 1 d:o Ko 1 d:o Får d:o Lamm ... d:o Gås d:o Höna Tjog 'Ägg ... Lisp:d Torr Fisk Tunna Laggd Strömming Lisp:d bättre Salt Lax d:o Vrak-Lax .. d:o Nejonögon . d:o Hårdvallshö . Kärfve Halm Famn Tallved, 3 aln. hög, 4 aln. bred, 6 qv. lång ved .. 1 Lass Björkved .. 1 Stock af Tall ... 1 st. Bräde . 1 d:o Sparre 4 Lispund Hampa. Mark Ljusgarn ... d:o Notgarn ... Lisp:d Bast . d:o Lin st. Hare . Lisp:d Näfver. Årligt dagsverke Ökcd:o Dränged:o Hjclped:o , . Aln Lärft .. Lass Gärdsel . K: na ITampfrö 100 st. Bandstakar 1 Tunna Vicker 1 Skepp:d Stångjern 1 Mark Lingarn En Soldat-Rotcs kostnader En Båtsmans-d:o d:o År 1843. J o h. K j e m n, Berättelse öfver CJpsala län för åren 1843—1847. KONGL MAJ TS BEFALLNINGSIIAFVANDES uti S t o c k I) o l m s £ ii n till KOVGL. MAJ:T * /underdånighet ufgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för åren 4843, 4844, 4845, 4846 ocli 4844. -—o P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. # . < Underdånig Berättelse till Kongl. Maj:t angående Stockholms län i statistiskt och ekonomiskt hänseende under åren 1843, 1844, 1845, 1846 och 184T. §• 1- Länets allmänna beskaffenhet.