Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kände mig bedöfvad deraf, och förståndet stod stilla. ”Jag menar att allt, hvad ni pumpat ur mamma, behöfver kompletteras af era egna iakttagelser,” sade han med denna afskyvärdt kalla ironi, som tycks vara glanspunkten i hans något ensidiga skådespelarkonst. Detta hångrin har han onekligen drifvit till virtuositet, och repliken framsades bra. Han var beredd, men icke jag, och improvisation är icke min sak. Det uppstod en lång paus. ”Hur kan ni vara så nedrig?” sade jag mycket lågt. Det var med möda jag kunde få fram orden. Häpnad och vrede höllo på att qväfva mig. ”Ah, jag har öfverraskat er! Ni trodde icke att jag skulle ha genomskådat er,” utbrast han triumferande. Vi sågo hvarandra i ögonen en lång stund. Jag för att läsa hans tankar, han utan att förändra en min, alltjemt med samma hån. Åter uppstod det en lång tystnad. Jag kände mig för nedbruten att kunna svara. Det var ju mitt eget gamla spöke: misstron, och jag kände det allt för väl för att veta det ord skulle tjena till intet. Allt hvad jag arbetat för under sista tiden låg der i spillror för mina fötter. Och jag vet icke om det var vrede eller smärta, som hade öfverhanden – vreden öfver en orättvis beskyllning eller smärtan af att bli förhånad för just hvad ens själslif egt finast och renast. ”Och ni sjelf – ni har naturligtvis icke studerat mig?” ”Kan ni verkligen tro att en ung man, som på allvar ämnar bli skriftställare, skulle komma dag efter dag lika träget, utan den bestämda afsigten att göra studier?” Hvad under att han anser mig för egoist, sjelf tycks han ha kommit till verlden med endast hufvud och intet hjerta! ”Hur jag misstagit mig om er!” ”Ja, ni säger ju sjelf i En realist att mödrars beskrifningar icke äro tillförlitliga.” ”Ja.” ”Vid närmare bekantskap skall ni få se att ni gjort er för stora förväntningar om mig.” ”Vad det det ni menade?” ”Ja visst. Alla menniskor förlora på att man lär känna dem närmare.” ”Icke jag.”
Då det icke kan möta svårighet för husbonde, att, i afseende på de å egorne bosatte arbetare, tillförsäkra sig en mot deras kronoutskylder svarande tjenstbarhet, i synnerhet om, på sätt Utskottet föreslagit, de för arbetsfolk hittills utgående serskilda afgifter efter 2:dra Artikeln, komma alt upphöra; sS, enär, med hänseende lill Statens rätt att utbekomma berörde ulskylder, husbondes ansvarighet i delta fall, icke synes kunna upphöra, men sådan ansvarighet likväl icke lagligen kan tillämpas för de så kallade slämmoböterna, om hvilka dessutom här icke är fråga, samt vilkoret för husbondes befrielse fiån utskylderna, icke är af annan beskaffenhet, än den bevisning, sora vanligen i afseende på afkortningar erfordras, finner TJlskottet icke skäl alt frånträda sitt förslag. i3q. §. pag. 67. Ilos Ridderskapst och Adetn är anmärkt, alt om meningen vore, det de personer, som förskjutit kronoutskylder för ally Hade tjens.elljon, m. 64 Bevillnings-Utskottets Utlåtande > N:o sy. fl., finge vända sig till Kronofogden i afseende på ersättningen, så syntes icke något hinder förekomma deremot att utskyldeme i forsla hand utkräfvas af dem, som vederborde ; men Utskottet har icke funnit några gilltiga skäl anförde för antagligheten af ett sådant, som det vill synas, mindre verkslällbart förslag, hvilket Utskottet derföre afslyrker; dock får Utskottet härvid föreslå den rättelse, att i stället för det uti sista raden genom skriffel tillkomne ordet: ”de," må införas ordet: ”den.” i4«. §. pag. 67. Inom Borgare-Ståndet har blifvit anmärkt, alt, till vinnande af mera tydlighet, denna §, borde erhålla följande lydelse: ”afkortning å bevillning må ega rum: t:o för den, som aflider före den t Maj, då upp”bördsåret börjas.
Det är således smaken och tankan, som måste anlitas, och se der! derföre allt detta bråk, alla dessa konsulteringar. Jag försäkrar er, mina läsarinnor, att «säsongen» i en småstad icke är ett sådant lappri, som ni kanske tror. Och Evelina? frågar man, hon bråkade väl också med sina pös och garneringar? Naturligtvis! Hon, som var drottningen öfver allt, skulle väl icke stadna efter i något. Men Evelina tyckte ej om att, i fråga om sådant, råda sig med någon. Hon gjorde sina små egna uppfinningar, och hennes jalusi gick så långt, att icke hennes bästa vän ens fick ana något. Visst runkade moster Wiberg på hufvudet ibland, för alla dessa onödiga utgifter. Men då Evelina var klädd, och gumman hörde dem säga: «Hvad hon är vacker, Evelina Reder! Hon blir en verklig skönhet!» betraktade hon sitt fosterbarn med en blick så stolt, som hade hela gestalten varit hennes eget verk. Man nalkades den 28 Januari med stora steg. «Ack i år!» ropade flickorna, «få vi gudomligt roligt på Carls-balen. Det ypperliga slädföret skall locka hit alla ortens dansörer. Man skall visa ett fyrverkeri på torget, som skall påtändas af landshöfdingskan, från danssalens fönster, och två dagar derefter ställer rådman Hanström till ett slädparti. På hans vackra Wickeby skall dansas hela natten, och sedan blir stor dejeuner på stadshuset. Tänk så gudomligt roligt! Der får icke heller förnämiteten vara med; fröknarna ta alltid upp premiern och promenera sedan så saktmakligt tillbaka ur figurèet, att den stackars sekunden oftast icke får börja förrän takten är utspeld. Men på Wickeby, der få vi dansa och taga plats efter eget behag.» Carlsdagen kom. Tanten och Evelina sutto just och smuttade ur sin kaffekopp, och berömde den vackra, klara morgonen, då salsdörren öppnades och Efverling inträdde, röd om näsan och med frost i polisongerna. «Så tidigt ute,» ropade på en gång tanten och Evelina. «Nå ni försummar då aldrig tiden, kära Efverling,» fortfor gumman och struttade beställsamt omkring honom, och hjelpte till att taga af honom reskläderne.
Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig hafva funnit, att ja öfverröstat nej, begärde Frih. Cederström, Jacob, votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposilion: - Den 8 Augusti e. m. Den, som bifaller StatsUtsk:s förslag i afseende på lagmansoch häradshöfdinge-räntan, voterar ja; den det ej vill, voterar n«i; Vinner nej, anser R. o. Ad., att denna ränta bör upptagas lill samma belopp, sorn vid i8>5 års statsreglering. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, sorn Följer: Ja — 55. Nej — 75. Gr. Anckarsvärd: Jag reserverar mig mot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller, att min reser vation ufven malte i prot. antecknas. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Också jag anhåller att få min reservation i prot. antecknad. Hr Rosenblad: Då jag icke deltagit i denna discus sion vid sednare tillfället, så anser jag mig böra till prot. anföra, att jag voterat ja. Frih. Raab, Adam Christ.: Jag förenar mig med Hr Rosenblad. Frih. Boye, Fredi'.: Jag anhåller äfven att få min reservation i prot. antecknad. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Efter man skall skrifta sig, får jag anmäla, att, fastän jag ej deltagit i discussionen, jag voterat nej. Hr Ribbing: Jag beliöfver visserligen icke säga hur jag voterat, då jag deltagit i discussionen; men utgången af voteringen förundrar mig så mycket mer, som, då betänk, förra gången förevar, ingen anmärkn dervid gjordes, mer än att Konungens sanction för afgiftens upphörande skulle begäras. Detta har nu Utsk. föreslagit borde begäras, men R. o. Ad. har likväl nu afslagit hvad Slåndet förut så godt som bifallit. i4:de punkten.
Maj:t kunde genom innevånarnes försorg utverlcas att hvad härutinnan är stadgagdt icke lägger något hinder fqr Bankens rättighet att nied beländte egendomar derstädes förfara' på sätt Banko-Författningarne medgifva, och ej heller för de personer, hvilka kurtde inköpa sådane för Bankens räkning försålde Bastigheter, att undfå lagfart och derå anses besutne: hvaruppå He rrar Banko-Fullmägtige , efter det Bankens Coinrnissarier uti infordradt utlåtande förklarat sig icke hafva något att tillägga vid FiskalsEmbetets berörde Memorial , såsom öfverensstämmande med Commissariatets förut vidtagne åtgärd , funnit skäl att dervid tills vidare låta bero, men tillika hänskjutit frågan så val till H errar Revisorers sorn Banko-Utskottets närmare pröfning. Riksens Ständers sednast församlade Herrar Re visorer hafva, jemte den allmänna tillstyrkan, att ingen Egendom, för hvars obehindrade dispo sti tion och försäljning till inteckningshafvares förnöjande någre serskilda vilkor finnas föreskrifna, må af Banken belänas , äfven hvad Philipstad beträffar, funnit, att så länge icke någon så beskaffad förändring uti Stadens privilegier föregått, hvarigenom Banken sattes i belägenhet SankoUtskottets Betänkan/len. lii att, på sätt författningarna i allmänhet rörande dfiss panter föreskrifva , jemväl med dervarande fastigheter kunna förfara, Lan dera ej borde från Banken medgifvas.
Ropades, ja. 13:0 Reseoch Irael'ament s-pennin gar (förslagsanslag), 14:o oförutsedda utgifter, och 15:o Intserioch fyrings-stalerne. Hvad Ulsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt blef af R. o. Ad. bifallet. Härefter förekom den afdelning af S(atsIJlsk:s utlåt., hvaruti yttranden blifvit afgifne, ronde de för tillfälliga behof af K.. M. äskade lill denna hufvndlilel hänförliga anslag, att under loppet af tre är med j om året utgå, nemi.: l:o För fortsättningen af dockebyggnaden i Carlskrona 100,000 r:dr. Ulsk:s tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet. 2:o För nybyggnad af krigsdngfartyg och ångkraftens användande pd flotlun tillhöriga fartyg 3ou,ooo r:dr. Frih. Gyllengranat anförde skriftligen: Del anslag af 300 000 r:dr, som K. M. af R. St äskat, dels för ångfartygs nybyggnad, dels lill ångkraftens användande pä fartyg, dem flottan redan äger, hur af StatsUtsk, blifvit afslyrkt, af skäl, att Ulsk. icke anser sig böra föreslå användande af medel till endast påbörjande af ett ångfartyg, om hvars storlek, egentliga bestämmelse, eller medförande kostnad nödig upplysning saknas, och det icke eller torde kunna anses vara utredt om och i hvad mån ångmachiner må kunna med verklig fördel användas ä fartyg, hvilka lill byggnad och construclion äro beräknade att föra segel. Om Ulsk. infordrat upplysningar, bade lätteligen kännedom kunnat vinnas derom, alt 300,000 r:dr icke äro tillräcklige för. ett större ångfartygs hela kostnad, men alt äfven en mindre summa ganska ändamålsenligt kan användas pä ett sådant fartygs byggnad, som i alia fall aldrig bör brådslörlas, emedan erfarenheten tillräckligen besannat, att skepp, byggda med allt för stor skyndsamhet, icke blifva varaktiga.
Dock på det alt icke i dagboken måtte införas sådant, som egentligen icke hörer lill köpmansrörelsen, och på det att den icke mätte belastas med helt och hållet heterogena ämnen, mäste jag fortfarande bestrida det af Frih. Rehbinder förordade tillägg, som BorgareSt. antagit. Hr von Hartmansdorff: Ehuru jag förbehållit Ståndet och mig frihet, att, oberoende af BorgareStis beslut rör:de denna fråga, fatta våra, har jag likväl icke afsagt mig rättighetenjatt antaga, hvad jag anser BorgareSt. hafva klokt tillfogat, eller att sätta mig emot de beslut, sorn, enl. min tanka, äro oriktiga. Jag anser mig alltså lika pligtig sora berättigad att efter omständigheterna tilleller afstyrka BorgareSt:s beslut. Gr. Sparre har sagt, att borgensförbindelser icke räknas till affärer. Men de kunna dock vara af den beskaffenhet, att de medföra den persons undergång, hvilken åtagit sig dem. Jag har visserligen ingen erfarenhet i dylika saker; men det är mig sagdt, att ordentliga personer, som ingå borgensförbindelser, anteckna så väl deras belopp, som till hvad tid de blifvit ingångna. Om sådant är förhållandet, hvarföre må man icke ålägga de oordentliga att förfara på enahanda sätt, samt föranlåta dem införa ordning och reda i sina handelsböcker. Mig synes derföre vara skäl, att antaga det tillägg, BorgareSt. gjort. Då härefter framställdes propos. först å bifall å förevar:de § utan förändring, och sedan lill bifall derå med den af BorgareSt. beslutade förändring, besvarades dessa propos:r med blandade Ja och Nej, hvarföre desamma förnyades, och sedan de åter blifvit be - Den 3 November f. m. 25 J svarade med Ja och Nej, Hr Gr. o. Landim. förklarade det han ansåg den sednast framställde propos:n lill bifall, med den af BorgareSt. beslutade förändring, besvarad roed öfvervägande Ja. Gr. Sparre, Erik, begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en salydande voter:sp ropos.: Den som bifaller 4:de §:n i den af K.
S. D. I öfverensstämmelse med förut fattadt beslut anställdes nu val till Ledamöter med deras Suppleanter uti Förstärkt Banko-Utskott, hvarvid utsågos: till Ledamöter: Johannes Magnus Lundahl frän Skaraborgs län med 59 röster; Erih Mallmin frän Westmanlands län » 59 » Anders Andersson frän Stora Kopparbergs län » 59 » Anders Jonsson från Wermlands län » 59 » Daniel Danielsson från Jönköpings län » 59 » Bengt Johan Holmlin från Göteborgs län » 58 » Carl Dahlgren från Elfsborgs län » 37 » Per Eriksson från Gefleborgs län » 37 » Johannes Nilsson från Göteborgs län » 36 » Erik Jonsson från Westmanlands län » 36 » Nils Andersson från Wermlands län » 36 » Lars Rasmusson från Göteborgs län » 35 » Johan Johansson från Ostergötlands län » 35 » Anders Gudmundsson från Hallands län » 35 » Per Nilsson från Malmöhus län » 35 » Håkan Petersson från Blekinge län » 35 » Paul Hedström från Wester-Norrlands län » 35 » Per Anton Nyström från Westerbottens län... » 35 » Anders Johan Sandstedt frän Jönköpings län... » 34 » Sven Rosenberg från Christianstads län » 32 » Nils Olsson från Malmöhus län » 31 » samt till Suppleanter: Nits Jaensson från Östergötlands län med 61 röster; Anders Söderholtz frän Södermanlands län » 61 » J. O. Sundgren från Stockholms län » 61 » Johan Eriksson från Jönköpings län » 61 » Peter Larsson från Gotlands län » 61 » samt Erik Andersson från Westmanlands län » 58 » hvarom protokoll uppsattes och justerades lör att i vanlig ordning expedieras. «so Prot,-Utdrag den 30 September 1863. S. D. Föredrogos Banko-Utskottets: Memorial JV2 55, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Memorialet JV2 44 med förslag till förändrade föreskrifter i ■lista, 2:dra och 5:dje artiklarne af Banko-reglementet. Detta memorial blef i sina särskilda delar, af Ståndet bifallet; samt Utlåtande JS1 56, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga delar af Betänkandet J\s 45.
Dä wal till Konung eller Thronlvljare skall förrättas, äge Riksens Ständer, att i deras särskildta Plena, genom allmän omröstning, wäija tillen Nämnd, Sexton personer för hwarje Ständ, med updrag, alt wid förefallande jkiljaktigherer emellan Riks-Skänden, iZZ8 Dm 2i December. bestämma walet. Dagen ester, sedan Nämnden är wald, skrjde hwarje Stand särskildt till wal af Ko» mmg eller Thronsöljare. Färena sig alla Sländen om en och samma Person, ware Han utkora d. Kro Standens röster delade emellan siere, afgöre Nämn» den; Sock mä ej hos densamma komma under omröstning anvrg än de, som fleste rösterne i hwarje Ständ erhållit; och mä ej något Ständ flrre än en Candi» dal framställa. Ledamöter af Nämnden mä ej uteslutas fran »töfningen af deras Riksdagsmannarätt i Ständen; men träde tillsamman dagen efter den, dä walet i Sländen förrättadt är, och skiljes ej ät förr, än de fleste rösterne om en Person sig förenat. Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med flutna sedlar, enligt det vskeringsfäkt, som uti §g. §. är föreskriswil. Hwar och en af Nämnden upgiswe ibland dem, af Ständen föreflagne, den han anser böra nikoraö. Falla derwid rösterne till mer än hälften af de röstandes antal pä en Man, ware han behörigen wald. Äro äter rösterne sä delade, att en sädan full plnralitä icke äger rnm, anställes ny votering till antagande af den, som fleste rösterne erhållit; och om han ej antagss, as den, om hwilken näst efter honom de fleste af Nämnden sig förenat.
Vid Ullavi visa sig jemväl de lyckligaste resultat af den rastlösa omvårdnad, hvarmed innehafvaren utaf detta Boställe, Öfversten och Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Svärdsorden C. F. von Böhnen omfattat Schäferihandteringen; och endast vid Carlslund, der hälsotillståndet bland de äldre fåren äfven varit fullkomligt, och dödstillfällen högst sällsynta, har en starkare afgång bland Lammen 'ägt rum, i den mohn förädlingen tilltagit; en omständighet, som isynnerhet tillskrifvös fårens för tidiga parande. Ännu har likväl icke någon bland Länets Allmoge vändt sin håg åt denne näringsgren; och innan den hos Allmänheten vanligt rådande, ehuru billiga farhåga för med kostnader förenade nya försök hunnit undanrödjas, génom erfarenheten af de fördelar en förädlad ullproduction medförer, lärer Bonden, äfven på det enstaka hemmanet, icke påtänka någon förbättring af racen utaf det inhämska fårslag, hvars ull vanan gjort honom böjd att anse mest användbar och tjenlig för sitt behof. Så allmänt som va rit att förmoda, hafva icke eller, vid betäckningar blifvit begagnade de från Strömsholms Stuteri till serskilde orter i Länet utgångne Beskällare; hvadan någon synnerlig verkan af denna åtgärd, till Hästafvelns upphjelpande, ännu icke hunnit visa sig. Antalet af i Länet befintlige kreatur är nu uppgifvit utgöra: Och 9 Och således, med undantag af ungboskapen, som med 91 stycken öfverstiger antalet af den uti 1828 års Berättelse upptagne, i allmänhet något mindre än det samma år uppgifne; dock torde äfven här den anmärkning icke sakna grund, alt kreaturens antal, åtminstone hvad oxar och kor beträffar, är i verkligheten vida högre, än Tabellen utvisar.
Den 16 Juni. skilja de trogna evangeliskt-lutherska bröder, som så handlat, och de som möjligen skola följa deras exempel. Att antaga en dissenterlag för de inom evangeliskl-lutberska bekännelsen qvarstående personer, hvilka af samvetet tvingas alt skilja sig från statskyrkan, är under sådana förhållanden ej längre öfverflödigt; — efter mitt förmenande är det tvärtom högst nödvändigt, och lika nödvändigt, som del vore obehöflig!, ja skadligt, att innan liden dertill är inne, antaga en så vidsträckt religionsfrihet, som den Frih. Crentz i sin motion föreslagit. På grund af de gjorda motionerne i ämnet, kunde likväl Utsk. föreslå så myckeo frihet, som jag nyss antydt; och jag får derföre anhålla, det ifråga val ide Betänk, måtte varda återremitterad! till Utsk., så att Utsk. på grund af de gjorda motionerne må komma i tillfälle att utarbeta en lag, som inrymmer möjlighet för dem af evangeliskt-lutherska bekännelsen, hvilka önska skilja sig från statskyrkan, att det oaktadt kunna få fortfarande bygga och bo på den kära fosterjorden. Frih. Cederström, Thure: Jag har utaf Hr Tharas yttrande blifvit föranledd att ånyo begära ordet. Hr Tham har börjat sitt anförande med att tillkännagifva sitt ogillande Hr Carlesons reservation, af hvars upläsande jag begärt, och deruti jag för min del i allo instämmer, samt med det påslåendet, att den Svenska statskyrkan aldrig medelst förföljelser, utan endast genom kärlek sökt återföra irrläriga i kyrkans sköte. Det torde icke vara svårt att bevisa, det Svenska kyrkan icke alltid visat en sådan kärleksfullhet, som Hr Tham förmenat, ulan att den tvertom vid flera tillfällen, ulan all skonsamhet förföljt de med henne olika tänkande. Hr Tham, såsom prestman, bör icke vara okunnig om de förföljelser, som i de sjuttonde och adertonde seklen föröfvades mot de s. k.
Delta kan dock så tillvida anses såsom en orsak till den nuvule ställningen att det boredt större tillgång å hvad Hrrine kalla lyx, men jag lefnadsförnödenheter; menniskan nöjer sig icke mera med det torftigaste och lefver icke såsom de, i min tanke, olycklige Spartanerne, dess förfäder, dem en värd talare påpekade, af sursill och vattgröt, då hon har tillfälle alt förskaffa sig hällre födoämnen, och det må förlåtas arbetaren, att han har behof af någon vällefnad lika väl som de högre klasserna. Dessa rikare hafva dock aldrig, ej heller i vårt land, nöjt sig med ett dylikt spartanskt lefnadssätt, de hafva alltid tillfredsställt sitt behof af lyx, allt efter tidens bruk, i trots af all slags protektionism. Om Hrrine dessutom behagade taga kännedom om arbetarens lyx, skulle Hrrine finna, att den icke är synnerligen stor och att det vore önskligt, om den i vissa fall vöre större. Detta till svar på hvad i går af en talare framställdes och helsades med sympathetiska bravorop: om J tänken rätt elter, Mine Hrr! så tror jag, att J skolén finna, att det icke är det regeringssystem, hvilket under en följd af år endast promulgerat R. Stirs egna åsigter, och ej heller tullnedsättningarne, utan de förhållanden, jag nu påpekat, som förorsakat landets i vissa afseenden mindre lyckliga ställning. Man har vidare blandat in såsom tecken på ett dåligt regeringssystem, att man icke nog uppmuntrat jordhruket.Jandets modernäring. Jag hemställer dock, om denna anmärkning kan vara befogad, då under de sednare åren så betydliga belopp anslagits till hushållningssällskaperna, till uttappande af kärr och myrors odling och flera dylika ändamål. Om vårt jordbruk ändå icke bär sig med de högre räntorna, så hafva vi ingen annan utväg än att, såsom de Engelska jordbrukarne, underkasta oss det och uppdrifva detta landtbruk till en större afkastning.
Att hufvudstaden, genom förslaget att förlägga bangården vid Clara, skulle erhålla ett nytt, rymligt och vackert salutorg uti den del af staden, som nu alldeles saknar ett dylikt; att den nu så osunda oell för staden vanprydliga trakten mellan Clara sjö och Trädgårdsföreningens stora obebygda tomter skulle inom kort blifva försedd med kaj långs vattnet, med båthamn, med prydliga boningshus och räta gator; att en tråskartad del af Clara sjö komme att förvandlas till fast mark, hvarå Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 05 skulle uppstå ett stationshus, vål beläget samt i och för sig en prydnad för Stockholm; att nya Kungsholinsbron, såsom en följd håraf, tvifvelsutan blefve ändamålsenligt omändrad, utvidgad, försedd med en kajbyggnad och en ny tidsenlig sluss; att gamla Kungsholinsbron derigenom finge gå en vål och långe förtjent förgängelse till mötes och en ny bro der uppföras; att slutligen hela staden skulle vinna uti ökad liflighet, uti prydlighet och beqvämlighet samt dess innevånare möjligen uti en framtid kunna få tillfälle att på jernvåg färdas mellan de norra och södra delarne af staden* -— allt detta år, i Utskottets ögon, lika många fel hos Kongl. Maj:ts förslag! Det år omöjligt att härvid icke finna det i högsta måtto anmårkningsvårdt att till och med de, som inom Utskottet bäst borde hafva bevakat hufvudstadens sanna fördelar, med Utskottets pluralitet delat likgiltigheten för, bland andra, dessa fördelar af det Kongl, förslaget. Har då icke hufvudstaden redan tillräckligt långe varit åsido lemnad, icke allenast derigenom att de första stambanorna uti vårt fädernesland börjades icke från Stockholm inåt landet, utan från Göteborg och Malmö till dessa städers afsåttningsorter?
I anledning häraf har bemälda Riks-Stånd uti underdånigt utlåtande till E. K. M:t, jemte det Ståndet ej mindre upptagit och sökt vederlägga de af ofvannämnde klagander emot vår kyrkas böcker gjorda beskyllningar för irrlärighet, än äfven sökt ådagalägga olämpligheten af Justitie-kanslerens ofvanberörde förslag samt omöjligheten för kyrkan att tillfredsställa alla sådana anspråk, åt hvilka Justitie-kansleren sökt att bereda eftergifter, likväl, under erkännande att de nya kyrkoböckerna bära spår af en, uti beskaffenheten af den oroliga tid, som gaf upphof åt vår kyrkas handbok och kateches, grundad mindre noggrann uppfattning af lärobegreppet samt på många ställen lida af matthet och oordning i tanke, svaghet och torrhet i uttryck, hvilka brister Preste-Ståndet likväl ansåg hafva blifvit af klandret öfverdrifna, i underdånighet hemställt, det E. K. M:t täcktes i nåder uppdraga en revision af kyrkohandboken åt skicklige män samt, sedan dessa med ett förslag blifvit färdige, i nåder föranstalta dess allmängörande och anbefalla kyrkliga myndigheter samt tillåta allmänheten att underkasta detsamma den granskning, som borde föregå dess fastställande; hvaremot Preste-Slåndet i afseende på katechesen utbad sig att få inkomma med särskildt underdånigt utlåtande. Med bifall till berörde framställning behagade E. K. M:t, genom nådig skrifvelse den 9 Juli 1852, förordna att en ny redaktion af kyrkohandboken skulle uppgöras utan alt denna boks innehåll hufvudsakligen förändrades, hvilket arbete i nåder uppdrogs åt en Kommitté.