Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag uther mig alt få understödja Hr v. Troils begäran, d. v. s. hans reservation, att, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut om hvad som bör antagas i stället för stadgandet i Utsktns 5 §, det må vara honom öppet alt föreslå förändring i §§:s numerering. Han kan hafva mycket rätt deruti; men det lägger icke hinder i vägen för den anhållan, jag gjort, att, sedan den propos. till antagande af Utsktns 5 §, som Hr Gr. o. Landtm, gjort, blifvit med nej besvarad, vi måste erhålla propos. på Gr. Frölichs 6 och 7 §§; Ur v. Troil alltid öppet lemnadt att efteråt begära förändring af §§:s nummer. Hr Rosenblad: Den invändning, som Hr Stuart gjort, förfaller, om han erinrar sig, hvad det är, som 1817 års författning förbjuder alt hafva tryckt eller graveradt, nemi. assignationer eller invisningar, men icke cr.editsedlar, hvilka icke äro assignationer. De enda invisningar, som här förekomma, nemi. invisningar på R. St:s Bank, äro specielt i författningen undantagna. Man blottställer sig, då man vill specificera, för den advocatur, att intet af de sätt för sedeltillverkning, som ej bestämdt kunde hänföras till hvad man kallar tryckt eller graveradt, kunde få begagnas, hvaremot man genom antagande af mitt förslag redan i denna § förebyggt illuderandet af de säkerhetsmått, som blifvit vidtagna genom bestämmelserna i afseende på de här nämnda sedlarna; och jag får erinra, att advocatoriska försök till ett sådant illuderande kunde komma i fråga, enär egentligen hela den grund, hvarpå utfärdandet af depositionsbevisen i nu existerande privatbanker hvilat och någorlunda legalitet* kunnat stödja sig, varit det förmenande, att de ej skulle vara inbegripna under förbudet emot de s. k. valutorna. Jag anhåller således ännu en gång om bifall till hvad jag föreslagit, eller att §:s lydelse må blifva; ”Sedetbanker må cj utgifva andra fordringsbevis till innehafvaren &c."
Föredrogos å nyo och gillades följande Stats-, Utskottets den 12 och i3 dennes under lS;ri» Den 25 Mardi. 64g 4o, 44 och 45 afgifne samt elen 19 derpå fö!j. de eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden; 1) I anledning af de till Stats-, Banco,- och Riksgälds Verkens öfyers^ende år 1829 församlade Riksens Ständers Revisorers afgifne Berättelse, angående Stats Verkets förvaltning och räkenskaper. 2) I anledning af vackt fråga om de så kallade Talmans-tafflarnes återställande samt Herrar Talmäns representations-kostnad. 5) Om dagtraktamente för Magistrats-pem soner och Handtverkare vid publike syner, värderingar och inventeringar. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 6 dennes afgifne och den ig derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, N:o55, i artledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, rörande Löneförhöjning för BataillonsLäkare ef. ter åtta års tjenstgöring,! Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett Memorial y hvilket upplästes, så lydande: (Se Bilagan N:o i.> Friherre Boije, Ludvig'. De skäl, på hvilJ ka Herr Grefve Gyllenborg stöder sitt anförande hafva synts mig så grundade; att jag på dem också begär återremiss af betänkandet. 65o Den 25 Martil, Friherre Wrangel, Henning, förenade sig afven med Grefve Gyllenborg , samt anhöll om återremiss af StatsUtskottets Betänkande. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapef och Adeln ansåg StatsUtskoltets Betänkande böra, i anledning af de. dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottat återremitteras. Ropades Ja.
Anil. till Exp. Utsk. den 21 Not., kl. 6 e. as» Betänkande, om. upphörande af dubbla års-beräkningen vid befordran till, Ecclesiaslika Embeten och Tjenster, M Hedervärda Bonde-Ståndet äro till Utskottet öfverlemnade motioner af vice Talemannen Pehr Ericsson och Riksdags-Fuilmägtigen Jokan Olof Widegren från Östergöthlands Län, hvari anföres, att, ehuru Kongl. Majit, efter hemställan af en för granskning af författningarna angående Läroverken i Riket, förordnad Comité, genom Nådig Proposition till Rikets Ständer, den 27 Februari 1829, begärt ett anslag af 42,000 Ridr till löneförbättring för Läroverken, på det, enligt den Nådiga Propositionens lydelse, Kongl. Maj:t derigenom skulle komma att bereda upphörande af den, både för undervisnings-verket och presterskapet i allmänhet, så menliga beräkningen af dubbla tjenste-år, och Rikets Ständer icke allenast, vid samma Riksdag då denna Proposition meddelades, beviljat det begärde anslaget, utan ytterligare vid sednaste Riksdag, genom underdånig skrifvelse den 29 September 1834, anhållit om fullbordan af delta Kongl. Majlts Nådiga löfte; har någon verkställighet härpå ieke följt vidare än att Kongl. Majit, genom Circulaire de 16 November nästl. år, infordrat åtskillige upplysningar i ämnet, hvarjemte detta Circulaire skall icke otydligt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Betänkande> N',o 116. 5 £ifva vid handen att någon hufvudsaklig reform icke åsjftas, derföre motumäierne, under åbexopande af angelägenheten att den dubbla årsberäkningen snart må upphöra, och de skäl dertill, som uti allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vid sista Riksdagen afgifna Betänkande N:o 93 äro anförde, föreslagit, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t göra ytterligare underdånig framställning härom.
Af Herr Lindström, E. G., som, med afseende derå, att export-tull i allmänhet verkade hämmande på ett lands industriella utveckling, hvilken grundsatts vunne större tillämplighet under en conjunctur, sådan som den närvarande, då nedtryckta pris och höjda import-tullar i främmande länder försvårade afsättningen af våra producter, föreslagit, att, till uppmuntran för de inhemska näringarna och för att befrämja utförseln af landets alster, all export-tull för Svenska, af inhemska råämnen tillverkade, tillåtne export-varor måtte borttagas och dylika varor hädanefter få tullfritt utföras. Af Herr Rosenblad, B., som, med antagande såsom allmän grundsatts deraf, att tull vid utförsel endast bör åläggas sådane varor, hvilkas utförsel man af en eller annan orsak anser sig böra förekomma eller försvåra, hemställt, att, då flera artiklar funnos i gällande tull-taxa belaggda med en ringa utförsels-afgift, ansedd såsom en slags recognition, men utgörandet deraf oftast medförde en vida större afgift af tolag, och föranledde många besvärande formaliteter vid utskeppningen samt gåfve kronan en högst obetydlig inkomst, utförsels-tullen måtte borttagas för artiklarna Angelica, Anis, Antimonium crudum, Bly oarbetadt, Stilskrot, Cicorie-rot, Dun, Fisk af alla slag, Fjäder, Hamp-, Lin-, Bof-, och Rapsat-Frö, Glasskärf, Hampa, Horn, Humbla, Hår af alla slag, Kalk släkt, Kimrök, Kli, Knapergall och Ekollon, Lunta, Bevillnings-Utskottcts Betänkande., JV.-o 12.
Raab har missförstått mitt yttrande, om han trott mig befara att underslef kunde komma att äga rum till följd af detta stadgande. Det är en fullt laglig åtgärd af bränvinsbrännare på landet att sälja sin lank till destillatorer i städerna, som kunna köpa den direkte eller också klara den för honom mot ett visst pris. Det är således en undansnillning af skatten som kan på laglig väg låta sig göra. Frih. Raab: Jag erkänner, att jag icke rätt hörde Hr Brau nerhjelms yttrande om lanken, och jag finnér verkligen, att det kan blifva föremål för underslef, att hos destillatorer omkoka lank, hvarföre jag instämmer med Hr Hjärne, att destiliering må vara tillåten endast under 10 månader af året. Frih. Wrede: Enl. för fa ttn :n är det destiliering af bränvin som är tillåten; och om en destillator sysselsätter sig med att destillera lank, så är han bränvinsbrännare och blir derföre underkastad ansvar som sådan. Fördelen af att destiliering icke finge verkställas under de 2 månader bränvinsbränningen fortgår kan jag icke inse, då sålunda den olägenhet, som man befarat af länkens destiliering, icke lärer kunna inträffa. Hr Braunerhjelm: Till genmäle af den siste talarens påstående, att det skulle vara förbjudet destillera lank, får jag nämna, att det kan vara ganska svårt att skilja bränvin från lank, då den sednare är stark; författnm innehåller dessutom icke något förbud att destillera på destillerings-redskap både lank och vatten. Bränvinstillverkaren kunde visserligen under de 2:ne bränningsmånaderna endast tillverka lank ensamt och klara den i stad under de påföljande månaderne; men att bevara sin lank tilldess destillationstiden i stad inträffar, torde också för mindre bränvinsbrännare falla sig svårt, emedan lanken fordrar stort utrymme, och det således skulle behöfvas ofantligt mycket kärl dertill. Det är då för honom naturligtvis långt beqvämare och bättre, om han Don 4 Maj. 491 lian få sin lank för hvarje gång klarad och destillerad. Jag tror mig således icke vara af Frih. Wredes anförda skäl vederlagd. Gr. af Ugglas:
Hcr - Den 5 Zebruaru. 172 Henar Bancs-Fullmaglige hafwa ansett, akt, l?7 ' >> ande af Rlk^s credit, Banquen, om en 1 dlE-acke iz AmortiHements-Fond tzrhälles, -en nnna contant betala de lefveranteurers r kin e't belopp af 1,974.04g R:d. Z4 st. ( h.oi-a enligt hwad här ostvan anfördt är, - w annars borde utfärdas. Den fond, som, .. 7,-r 1? Bancv-Futlmägriges tanka oumgängeligen ft. ä-. -.as, lill utsläckande sä ival af de ä Bila Lln. C. och D. till Stats - Utstottets förra p.- .-. - a .e Magne och nu i fräga warande, som af de föruk, till Statens understöd, gifne förffotter, ut§ vand-, Credi iv Länet deruti beräknadt, en Summa af 1 1,2,6,943 R/o. as si. n r-st., synes icke till mmvre än 720 o^o R:d. om äret .unna bestämmas, ar owi 0 l,aeu. fä länge, och intill desi hela nämde Förikolts-Summ» b ifwit ti'l fullo erfält, af Rikets Lml-inkomster med :8O,SOO R:d. i qwartalet utgå, hwaraf, sedan 2 procent pa beta den förftjurne Summan blijmik Banquen, såsom ränta godtgjorde, ät.rnroden pä sjelfwa Capitalet borde afräknas, utan chfeende pä hwad före delta, rörande räntan och afbetalningen xä Credikiv-Länet blifwit stadgadt. Höglosi. Vanco-Utffotret har ansett detta Herrar Banco-Fullmäatlges yttrande ivardt den största uppmärksamhet, men dock trott sig, dä Riksens Höglofl.
Hon förde andaktsfullt hans hand till sina läppar som i ett tack. Han stod och såg på henne som i ett stilla vemod. Gälde denna sorg honom sjelf eller henne? Han sade ingenting, böjde sig blott ned och kysste hennes panna, så lyfte han upp hennes hand, kysste också den, stilla och som i vördnad. Så gick han tyst derifrån. De följande veckorna sågo de hvarandra icke utan i främmande menniskors närvaro och kunde ej tala i förtroligare ton utan om de andra ett ögonblick lemnade rummet. Hon undrade om allt nu skulle vara slut mellan dem.281 Det var ett onödigt ”ni” från en föregående dag (d. 3), som hon icke kunde förlåta. Hon kände sig likgiltig och hon ville visa sig likgiltig. Hon kom från sitt sofrum när han stod i begrepp att gå, efter att ha lagt sitt visitkort på hennes arbetsbord. ”Jag stod just färdig att gå.” ”Tänk så glad jag skulle ha blifvit, om jag kommit in och funnit visitkortet efter att ha varit borta knappt fem minuter!” Och så stodo de inne i hennes arbetsrum. Han ville draga henne till sig, i rättighet eller vana. Och så kom kylan öfver henne; hon stramade upp sig blott och mötte hans blick tillbakavisande. ”Hvad är der?” ”Ingenting.” ”Hvarför gör ni såhär? – Han eftergjorde hennes rörelse med hufvudet, när hon drog sig tillbaka från att möta hans läppar. ”Kan man alltid göra sig reda för hvarför?” ”Nej men någonting måste ju då ha händt?” ”Nej. Ingenting har händt.” ”Men hvad är det då?” ”En stämning, ett ingenting.” ”Men hvad för en stämning?” ”Bara att jag tycker mig ha blifvit främmande för er.” ”Så?” – han skrattade och ansigtet klarnade upp – ”vi ha blifvit främmande för hvarandra! Är det ingenting annat än det?” ”Nej.” Han drog henne till sig i kraftiga famntag och lidelsefulla kyssar, gladt, friskt, med kropp intill kropp. Hon var lugn och glad och harmonisk igen, på en gång älskande och lidelsefri, så, som hon alltid känt sig i hans armar.
Stats-Utskott täcktes låta mig hos Utskottet aflemna de kostnadsförslag och ritningar, som för denna angelägna frågas utredning blifvit upprättade. Val vetande alt Högloflige Rikets Ständer, i en fråga af så allmännyttig beskaffenhet som denna, icke utan de starkaste skäl underkänna den fia min billiga framställning, vågar jag hoppas alt behöfliga medel numera skola kunna beredas, om icke på annat sätt, genom besparing på eu och annan utgift al mindre produktiv beskaffenhet. Stockholm den 22 November 1862. Anders Pehrsson, från Orebro län. Motionen iugifven den 22 November, men af motionären återkallad samma dag. Bih. till H. St. M. linndahl från Skaraborgs ian, om skyldighet för Embetsoch Tjensteman alt, vid resor i och för tjensten, ä ort der ångbåtseller jernvägskommunikation varit för honom tillgänglig, beräkna sin resekostnad derefter. Då såväl Stalén soia den enskilde bekostat så stora summor och nedlagt så mycken omsorg i och för lättnaden af våra kommunikations-anstalter, och dessa företag framskridit så långt, att särdeles under sommartiden, så länge sjöfarten är öppen, finnes utväg att både skyndsamt och beqvämt besöka de flesta orter inom vårt Iand, utan alt behöfva anlita skjutskärran, och då jernvägsanläggningarne hunnit till den utsträckning de hafva, och som medför den fördelen, jemte många andra, att under hela året vara tillgängliga, så anser jag, att tiden nu är inne, att Staten såväl som den enskilde bör komma i åtnjutande af de fördelar, som häraf kunna vinnas. Redan har detta fått sin tillämpning med afseende på åtskilliga transporter för Statens räkning, men med afseende på Embetsoch Tjenstemännens resor i tjensten, för hvilka de hafva att beräkna ersättning af Staten, kommuner eller individer, har tillämpning häraf icke skett på resekostnads-beräkningen, ehuru deras resa skett med ångbåt eller jernväg, utan upptages i räkningen såsom verkställd genom gästgifveriskjuts efter den tid och det hästantal, som reglementet bestämmer.
För en Bank, som endast till en tredjedel bildas med kontanta medel, och hvars öfriga tillgångar och säkerheter hufvudsakligen utgöras af inteckningar, under penningebrist blott med svårighet möjliga att realisera, innefattar den solidariska ansvarigheten en motvigt emot ofullständigheten i Bank-fonden, hvilken blott till en mindre del är rörlig och allenast med mycken omgång kan i hela sin utsträckning sättas i verksamhet. När nu ansvarigheten för lottägarne i Banken blifvit, på sätt omförmäldt är, inskränkt, så att innehafvare af dess kreditsedlar och förskrifningar nu mera icke kunna för omedelbart utbekommande af deras fordringar vända sig exekutivt till en eller flere delägare i Banken, hvilka, efter de sednare bolags-reglorna, ej få i sådant hänseende sökas, ”innan Bankens alla tillgångar gått i betalning”, skulle, derest Provincial-banken, förmedelst någon betydligare ekonomisk olycka, råkade i obestånd, oundvikligen inträffa, att Bankens öfver en stor del af Riket utelöpande sedlar, många törhända i fattigare personers händer, blefve ofruktbara och gagnlösa, till dess en invecklad och vidlyftig utredning af Banken hunnit försiggå, hvartill kunde erfordras en längre tidsutdrägt, kanske flere tiotal af år. Hurusom sådant skulle högst menligt inverka på landets ekonomiska välstånd, ligger för öppen dag; och att den omförmälda ansvarighets-inskränkningen, helst sedan Provincialbankens sedlar under den förra med säkrare garantier förbundna oktrojen Konstitutions-Ulskottets Memorial, N:o 18.
Stockholms slott den 15 juni 1818 Ständerna har inte funnit lagen tillräckligt bestämd och föreslagit följande förklaring: Att till efterlevande makes fördel, det i lagen utsatta beloppet endast beräknas på det oskiftade boets lösa egendom. Då lagen tolkats på olika sätt har Vi bifallit denna förklaring. Stockholms slott den 15 juni 1818 CARL JOHAN Förordning om ändring av 1 § 23 kap Rättegångs Balken. Stockholms slott den 15 juni 1818 Då det i Vår nådiga förordning av den 19 juni 1815 blivit ändrat så att 5 ledamöter skall döma i Hovrätten vid mål som angår liv och ära, men övriga mål endast 4 ledamöter om alla är ense, har vi med ständernas hemställan förändrat till följande. Härads och lagmansting och vid laga syn i jordtvist må ej dömas om ej 7 i nämnden är. I städernas kämnärsrätt må 3 avgöra brottmål, som angår liv och ära. Även rådsturätten är domför med 3 ledamöter. I hovrätten må ej färre än 5 döma i mål, som angår liv och ära. Annars är 4 ledamöter tillräckligt Stockholms slott den 15 juni 1818. CARL JOHAN Förordning om ändring av 2 och 3 mom 1 § 23 kap rättegångsbalken. Stockholm den 15 juni 1818. Ändringen gäller att på häradsoch lagmansting, så ock vid syn i jordtvist inget får dömas, om där inte är 7 i nämnden. I kämnärsrätten räcker med 3 även i mål som gäller liv och ära. Även rådsturätten är domför med 3 ledamöter. I Hovrätten skall 5 döma om det gäller liv och ära annars räcker 4 om de är ense. Stockholm den 15 juni 1818 CARL JOHAN Kongl Maj: ts och Rikets Kammar Kollegii kungörelse angående tullfri införsel av all slags utländsk spannmål. Stockholm den 16 juni 1818. Kungl Maj: t har givit tillkänna att för att lätta och befrämja importen av utländsk spannmål skall den få införas tullfritt. Detta för att bromsa det stigande priset på denna nödvändighetsvara. Det är dåliga utsikter angående den svenska årsväxten. Stockholm den 16 juni 1818. O E LAGERHEIM Riddarhusordningen av Kongl Maj: t stadfäst å Stockholms slott den 16 juni 1818.
Men huru många ledamöter i denna domstol skola finnas; huru många ledamöter skola pä en gång vara tjenstgörande, eller huru mänga af dem skola såsom maximum eller minimum lil - 150 Den 10 Januari f. m. göra domfört antal; delta allt är stadganden, som efter min tanka aldrig bordt intagas i grundlagen, utan höra dels till allmänna la gen så vidt de angå målens behandling och skola tjena parterna till efterrättelse och säkerhet, dels ock lill sådana bestämmelser, sorn Konung och Ständer i anslagsväg fastställa, allt efter behofvet af en ökad personal. Då nu den K. proposm icke innefattar något förslag att organisera högsta domstolen på annat sätt, än Förut, utan endast åsyftar att undanrödja det hinder, som grundlagen för närvar, lägger emot denna domstols reorganisation i samma ordning, sorn grundlagen för amira domstolar stadgar, kan jag ej finna annat, än att man genom bifall härtill skulle bereda sig en stor vinst. Och jag ber, alt härvid fä fästa eder synnerliga uppmärksamhet, mine Hrr! derpå, att genom det förändrade stadgande, som nu är i fråga, det icke är föreslagit, att högsta domstolen skall på något visst sätt reorganiseras, utan att det blott är fråga om att göra det möjligt för Konung och Ständer att samfällt derom framdeles besluta, genom borttagande af det hinder, som grundlagen nu i detta fall lägger. Erkänner man således nyttan af att i nämnde hänseende hafva fria händer för framtiden, sä måste det vara en vinst att få bort det grundlagsstadgande, sorn bestämmer högsta domstolens ledamöter till ett visst antal, och att i stället antaga en redaktion, som öfverlemnar detta bestämmande åt Konung och Ständer i samma ordning, som för hofrätterna hittils ägt rum. Hvilka mål, som der skola upptagas, och i hvilken ordning de der skola behandlas och afgöras, utgör föremål för allmän lag; men huru många ledamöterna skola vara, bestämmes endast i anslagsväg på det sätt, att då Konungen finner ärendenas mängd eller fördelning fordra en ökad personal, Han hos Ständerna begär de dertill nödiga anslagen, och att Ständerne, dä de erkänna behofvet, bevilja hvad som äskas.
De åter som önskat förändringen, men likväl velat afslå förslaget, derföre att de ansågo de gjorda anmärknte vara af allt för stor vigt, dessa behöfva nu icke vidare yrka på afslag, emedan ingen fara är för handen att förslaget kan blifva lag. Om vi bifalla förslaget, så blir följden den att E. o. Ad. gör en opinionsyttring, men på samma gång bifaller något som K. o. Ad. icke gillar; ty jag antar att de flesta vilja förändringen, men under en förbättrad form, och vidare blir frågan derigenom totalt fast läst, då 2 Stånd stanna för bestämdt afslag och 2:ne för bestämdt bifall, och om Norska Storthinget dertill bifaller förslaget så blir det nära nog omöjligt för Regeringen att föreslå någon ändring i ett förslag, som bifvit bifallet af 2:ne Stånd och af Norges Storthing. Då nu förslaget omöjligen kan blifva lag utan med såjdana förändringar, som göra det antagligt för de andra Stånden, så föreställer jag mig att alla de, som i likhet med mig önska framgång åt den Kongl. Proposm men i en förbättrad gestalt, göra bäst i att ålterremittera frågan. Derigenom uttryckes enl. min tanka att Ståndet icke kan bifalla den Kongl. Propostn, sådan den nu är, utan önskar att erhålla den under en förbättrad gestalt. Detta är en ganska vanlig åtgärd, och den har helt nyligen blifvit begagnad vid denna Riksdag, nemi. då det var fråga om att ändra lagen om räntan. Förslaget var af 2:ne Stånd afslaget, men R. o. Ad. beslöt att återremittera detsamma, för att visa att R. o. Ad. gillade principen af en fri ränta. Jag anhåller vördsamt om återremiss. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Skickligare talare än jag hafva redan utredt frågan: ett kort sammandrag deraf må dock tillåtas mig. Const.Utsk. erkänner den Kongl. Propostn förtjenster och fördelar, men afstyrker den likväl, på grund af ett eller annat formfel. Att dylika formfel finnas kan icke bestridas, anmärkningsvärdt isynnerhet derföre att de visa, huru man mera fästat sig vid Norska än Svenska förhållanden, således gått helt olika till väga mot förra gången, då RiksAkten var under behandling.
Maj 1846 tillkommer hemman, hvilka, ehuru innehafvande frihetsår, likväl åtagit sig att under tiden i rotering ingå. De lill målet hörande handlingar skola till vederbörande Utskott blifva öfverlemnade; Och Kongl. Maj:l förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. A. I. Z. Reuterskiöld. Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 3. 7 Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 27 Oktober 4865. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Slatsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Chefen för Landtförsvarsdepartementet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis, på Siats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade heslut, uppsatta förslag till Kongl. Majlis nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 2:o Angående befrielse från rotering för hemmanet Fångåmon N:o 4 i Jemtlands län; Kongl. Majit täcktes, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla samtliga ofvanberörde förslag, sådana de finnas detta protokoll hilagda, samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo M. J. Bandelin. 8 Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 4. ÄT!» II. Ank. till Exp.-TItsk. den 10 Nov. 1865, kl. 11 f. m. Kongl.