Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid har Utskottet derjemte, i anledning af Herr Stats-Rådet Poppii erinran, rörande värderingsmännens ansvarighet för inträffande förluster vid belånad ulls executiva försäljning, ansett sig böra upplysa, att denna ansvarighet, enligt 15 §. i Reglementet för Ull-disconten, endast kan ifrågakomma 4 Slats-Ulskottels Utlåtande , N:o 272. vid de fall, då skillnaden emellan auetionspriset och värderingssumman har sin grund uti vårdslöshet, försummelse, åsidosatt uppmärksamhet eller mannamån. ” Till besvarande af anmärkningen, angående Utskottets åliggande att föreslå erforderliga stadganden till förekommande af förluster å ullhandlande meddelade lån, får Utskottet slutligen erinra, att Utskottet, hvarken af Kongl. Majrts Nådiga Proposition eller af öfriga till Utskottet öfverlemnade handlingar rörande ifrågavarande creditiv, kunnat hemta någon anledning att, serskildt för dessa, emot samma säkerhet, som andra försträckningar af detta creditiv, utgående uti äfven förut medgifna lån, uppgöra förslag till möjligen behöfliga nya reglementariska föreskrifter, hvilkas utarbetande och föreslående i sådant fall synes tillkomma det Emhets-verk, under hvars förvaltning omförmälde lånefond är ställd. Stockholm den 6 Augusti 1840. Reservation: Af Riksdags-Fullmägtige Petter Pehrsson från Jönköpings Län, Anders Nilsson från Östergöthlands Län och Nils Pehrsson från Örebro Län, hvilka, på de inom Bonde-Ståndet, vid återremitterandet af Utskottets förra Betänkande, anförda skäl emot ifrågavarande creditivs förhöjning, för sin del ansågo detsamma vid denna Riksdag icke höra bestämmas till högre helopp än det af Rikets Ständers förut beviljade eller 200,000 R:dr. Ank. till Exp. Utsk. den 7 Äng, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af ånyo väckt fråga om en magazinsbyggnads uppförande vid Mörbylånga köping på öland. (Rgs. Afd.)
Rikets Ständer, som insett behöflighelen af ifrågavarande nva embete ej mindre för beredande al erforderligt biträde ål Departements Chefen vid utredande af ofvannämnda slags ärenden, än ock för vinnande af nödig enhet samt lillsvn och kontroll i denna vigliga förvaltningsgren, äfvensom all de mångfaldiga och vidtomfattande göromål, sorn skulle, komma alt tillhöra bemäldc embetsman, svårligen kunna af denne skötas ulan tillgängligt tjenstebiträde och jemväl funnit vllerligare en Vaktmästare för uppassningen inom Expeditionen vara af nöden, hafva likväl, beträffande den af Eders Kongl. Majit för nämnde embetsman föreslagna lön af 5,000 R:dr eller 500 R dr mer, än som för nuvarande Exprditions-sekrelerare är äskadl, ansett aflöningen för honom böra bestämmas till samma belopp, sorn för Exprditions-sekrelerare i allmänhet blifvit fastsläldt, eller till 4,500 R:dr; och som Rikets Ständer derjemte funnit ilen för hans tjenstebiträde uppförda lön af 2,000 R:dr böra, i likhet med hvad Rikets Ständer för Kanslist-beställningar i de öfriga afdelning <rne af Eders Kongl. Majlis Kansli bestämt, inskränktis till 1,800 R:dr, att ställas lill Eders Kongl. Majlis nådiga disposition för ändamålet, men emot den nva vaktmästare-lönen ä 500 R:dr icke haft något all erinra, hafva på Expeditionens stat tillis;) blifvit uppförda följande belopp, nemligen lill Chefen för den af Eders Kongl. Majit, föreslagna nva afdelning inom Expeditionen, 4,500 Ridr; lill tjenstebiträde åt denne embetsman 1,800 R:dr. tilt af Eders Kongl. Majit för ändamålet disponeras, samt för en liv vaktmästare-beställning 500 Ii.dr, eller tillsammans (5,800 R:dr Runt.
Utlåtande, AT.-o: 106.. liet i moraliskt oell matierielt hänseende, sorn de Hafva rättighet all fordra; och har motionären, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, yrkat: 1:0 alt alla nu gällande Post-författningar må sammanförasoell lill tryck befordras, offentligen promulgeras samt Domstolarne i Författningssamlingen meddelas; 2:0 att, derest tydliga; föreskrifter ej redan finnas, sådane må utgå derom, att Pös t för val larne skola till viss tid mot laga postporto emottaga brefven och ej derefter, emot serskild betalning, låta sig dertill förmå; att brefven alla dagar må få inlemnas lill Post-Contoiren, samt att speciella recommendations-bevis skola tecknas å specificationerne,. med attest, att de specificerade sedlarne utgjort remissen; 3;o att, under Postförvaltares tjenstledighet, inga andra personer må förordhas; till vJcarier, än de, sorn äro dertill fullt qvalificerade, samt gitta ställa moralisk och: materiel: pi ses la tion för embetets utöfning, denna senare, så vidt Författningarne föreskrifva; och alt, innan en så beskaffad vicarie förordnas, Konungens Befallningshafvande i Länet elier Magistraten i Stad må höras öfver förslaget;; samt 4:o att det mätte bestämmas i tydlig Förordning, hvad som i ersältningsväg är föremål för speciel recomrnendalion och correspondenter återgäldas, om det förloras; i sammanhang hvarmed kunde försvinna ovissheten derom, huruvida Staten ulan omgång ersätter under postgång förlorade recommenderade remisser af Privat-Banks-sedlar, enskildes skuldebref, m. m.
Han är sjuklig, till sitt yttre en bland de minsta karlar man vill se, och visar sig, kanske af dessa sammanlagda orsaker, ej så ofta offentligen. Hans uppsyn är nästan barnsligt mild. Man kan väl ej lita uppå, hvad okunniga bönder säga. Emedlertid kan förf. väl omtala, att en sådan passagerare, då han af en resande Svensk tillfrågades, huru man tyckte om kejsaren, pekade på sin panna och sade: «Es fehlt hier!» Det ser ut, som om vi aldrig skulle komma till festen i Helenenthal, men nu äro vi i sjelfva verket der. Entreen betalas med 48 x:r, och vid samma tillfälle köpes en billet för återfärden på jernbanan, kl. 11 i qväll. Stället der denna handel göres, är en punkt på åns högra strand, dit vi kommit öfver en smal brygga, och der bergets fot sträcker sig så nära ån, att blott några alnar slättland skilja dem åt. På en dylik smal vall vandra vi stranden uppåt, ungefär tvåhundra steg. Här se vi den vidga sig till en temmeligen vid gräsmatta, på alla sidor omgifven af lummiga träd. Från hvardera ändan af denna naturliga salong höres musik. Vid den aflägsnare skockar sig mängden tillsamman, höjer sig på tåspetsarne, klifver upp på bänkarne och tittar inåt skogen. Vi gå närmare, komma, utan att trängas, genom trängseln och se mellan träden en öfver marken upphöjd, med girlander af löf och blommor dekorerad scen, uppå hvilken skådespelare från Leopoldstadt-theatern, vid ljusan dag och under bar himmel, göra sig qvicka, de skrattsjuka åskådarena till bästa. Då vi se dit, hänger der Gesslers hatt på sin stång; Tell, omgifven af män och qvinnor, håller modiga tal öfver de båda hattarne, sin och fogdens; dennes handtlangare ger befallning att gripa Tell; soldaterna närma sig honom – då inrusar på scenen en halftrasig, dansande en; soldater och folk fly derifrån, lika förvånade som åskådaren; höfvidsmannen, som jemte Tell stannat qvar, frågar nykomlingen: hvem är du? «Jag är den lustige skräddaren» .
Den väntar aldrig för länge, som väntar på något godt. Bry dig inte om att äta den där tunga kakan, Elisabeth lilla, utan vänta och smaka på mina katrinplommon. — Tack, farbror Svante, jag tycker bättre om pudding. — Det är märkvärdigt att du kan ha en sådan besynnerlig smak! Nej, se här ha vi min efterrätt. Nu lägger jag upp ett par åt dig, smaka på dem! — Nej tack, slipper jag inte? — Visst inte, smaka nu. Du vet inte hur godt och nyttigt det är. — Ja, men jag tycker inte om det. — Det är inte möjligt, det är bara envishet. Så ja! Baron Svante var förbjuden att sofva efter middagen och önskade därför att Siri skulle spela för att hålla honom vaken. Men han ville också ha alla de andra ute i förmaket, där pianot stod. Han hade slagit upp dörrarne till de angränsande rummen och promenerade fram och tillbaka genom dem med regelmässiga, afmätta steg och med en hastighet, som gjorde damerna alldeles förtviflade. Siri upphörde slutligen med sitt spel. — Det är väl inte slut ännu, jag brukar gå en halftimme efter maten och jag tycker om att höra dig spela. — Jag trodde inte att farbror hörde på, efter farbror inte sitter stilla. — Jo visst gör jag det, spela du! Klockan sex var brunnsdrickning och promenad. Baron Svante ville att alla damerna skulle spatsera med honom. Han gick till och med själf ner till Edla för att hämta henne. — Kom du ut med liten, det gör dig godt. Din hy blir ju alldeles förstörd, om du inte tar dig en liten promenad då och då. Och en ung flicka måste framförallt ha fraiche hy. — Jag håller på att arbeta, så jag kan inte. För öfrigt går jag ut om morgnarne. — Hur dags? — Klockan half sju. — Det var bra, då gå vi tillsammans i morgon bittida, det är just vid den tiden jag går på mitt morgonglas. Då skall jag tala förstånd med dig, min flicka lilla! Han fick som sagdt inte Edla med sig nu på eftermiddagen, men han promenerade sin bestämda tid med de andra. Han gick utan att stanna, de fingo ej sätta sig en minut, knapt uppehålla sig med att plocka en blomma vid vägkanten. Man var ute för att gå och inte för att sitta.
Till så vidt del i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningstiderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maj, samt för höst-utsädet medlet och slutet af Augusti samt början af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot mediet af September månad. Afvikelserna mäste dock vara många uti ett Län med såvidsträckt läge och så skiljaktiga naturförhållanden. Yid medelmåttig skörd är spannmäls-produktionen uti de förut anmärkte delar ne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gä tili afsalu utom orten eller utom Länet. I Länets Öfriga delar och synnerligast uti vissa socknar af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, som omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produktiouen, äfven vid d^n rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden-» för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter, och sker detta vanliligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från 11 nedra Dahlsland, samt tili sistnämnde södra Ivall er från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren hörjal inköpa mycket af den spannemål från Östergöthland, sorn hålles till salu i Jönköping. Vill man för Elfsborgs Län öfver hufvud jemföra spanmåls-produklionen emot konsumtionen, sä blifver resultatet, att årligen större qvanliteter spannemål behöfva tillföras Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatisodlingen, behof vet är mycket förminskad t, emot hvad det annars, viii en starkt ökad befolkning, skulle vara.
Tili Utskottens gemensamma handläggning hafva ifrån Riks-Slånden blifvit remitterade följande, om ändringar uti Kongl. Föroidningen den 12 December 1835, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, väckte motioner, nemligen af 1:0 Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, att, då det stadgande i våra Tull-lagar, som ruedgifver så kallad hus-visitalion, stöde i bokstaflig strid mot 16 §. Regerings-Formen, Rikets Stunder måtte hos Kongl. Majit anhålla om delsammas upphäfvanrie» 2:0 Herr M. Grapengiesser sorn, på det att Stats-cassan icke skulle gå miste om de intrader, sorn genom den af serskilde Tull-Committerade föreslagne införsels-frihet förespeglades, samt för att i någon tnon bidraga lill föi bättrandet af de Författningar, hvilka skola ■ försäkra Tull-Taxans efterlefnad och tullafgifternas utgående, och hvilka Författningar af motionären ansetts högst lama och tvetydiga, såsom sin motion åter upptagit det förslag lill ändringar i Kongl. Förordningen af den q November i83o, som BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens sammansatta Afdelning vid sislföi flutne Riksmöte, i anledning af derom väckte motioner, utarbetat., och hvilket Ritsing, såsom reservation utaf Riksdags-Fullmägtigen Eric Persson från Gefleborgs Län emot sammansatta Utskottens Betänkande N:o 14, finnes, jemte samma Betänkande, intaget i 5 Sami. 2 Afd. af Bih. lill R. St. Prot. 1834 oc^ '835. 3:o Herr M. G. Wallén, som, under anförande: att det skadliga och mot en sund lagstiflnings-princip stridande i hus-visitationerna vore håde i theorien hevisadt och af erfarenheten ådags-lagdt; att hvarje medborgare vore, enligt vår constitution, berättigad att njuta fred i sitt hus; Bill. till R. St. Brot.
Preste-Ståndet och Heder v. Bonde-Ståndet, men endast hvad angår 2, 7, 9, 10, 12, 18, 20 och 26 §§. i det af Utskottet framställda 1 agförslag utaf Vällofl. Borgare-Ståndet, livilket deremot, med godkännande af öfrige §§., ogillat Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte öfverlemna åt Kongl. Maj: t att, utan afbidan på Rikets Ständers sammankomst, i afseende på den utrikes vexelrörelsen vidtaga de ändringar uti ifrågavarande lag, hvartill omständigheterna kunde föranleda. Innan Utskottet emedlertid ingår i besvarande af de emot lagförslagets serskilda stadganden gjorda anmärkningar, anser sig Utskottet höra tillkännagifva, att Utskottet ej kan godkänna den hos Ridderskapet och Adeln framställda erinran, att, enär den inrikes vexelrörelsen utgjorde föremål för civillagstiftningen, eller RegeringS-Formens 87 §., men den utrikes deremot vore alt hänföra till sådana frågor, som afses i samma Grundlags 89 §., och hvari Konungen ensam egde beslutanderätt, så borde dessa ämnen i serskilda lagar behandlas. Det hör nemligen tagas i betraktande, att, utom det att ett sådant serskiljande icke hos något af öfrige Riks-Stånden blifvit påyrkadt, så röra de ämnen, som lagförslaget af ser, blott sådana rättsförhållanden, som äro hänförliga till civillagstiftningen. Att dock Utskottet ansett nödigt, att Konungen må vidtaga de ändringar i lagen beträffande den utrikes vexelrörelsen, hvartill omständigheterna föranleda, står icke i strid med Utskottets 1 erörde åsigt. Sådant påkallas, enligt hvad Utskottet yttrat, af den omständighet, att berörde vexelrötelse kan vara beroende af Rikets förhållanden till andra länder, och alltså behöfva lämpas till enlighet med de förändringar, som dessa förhållanden kunna undergå. Genom delta öfverlåtande åt KoBih. ull II. St.
Åro ej händer till, eller aflägse boendes, eller vägra de att räkningen granska, då skall förmyndare, hvart tredje år, sin räkning aflemna till socken-nämnd eller de Gode Män, som, enligt hvad serskildt stadgadt är, dertill af stad, socken eller annan menighet förordnade äro, att de i franders ställe räkningen öfverse må. Finna händer, soekennämnd eller Gode Männågot mot förmyndares förvaltning eller mot hans vedel häftighet att. påminna, anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten af omständigheterna om annan förmyndare förordnas må. Är omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar, stånde ock honom fritt att det hos Rätten'angifva”; Äfvensom Ridderskapet och Adeln för sin del beslöt, att med antagande af det utaf Kongl. Majit uti Dess Nådiga Proposition föreslagna Prot.-Utdrag, den 5 Februari i8/j5. 619 tillägg till 7 § 20 Cap. Ärfda-Balken, Rikets Ständer derjemte skulle, uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj;t anhålla: dels att instruction måtte utfärdas för socken-nämnderne eller förenämnde Gode Män, hvarigenom dem ålägges: ”a) tillse, det icke någon omyndig må sakna lagligen tillförordnad förmyndare, samt, i händelse så inträffar, derom hos Domstolen göra anmälan och uppgifva förslag å tjenlig och vederhäftig person alt till förmyndare förordna; b) afgifva yttrande, sorn af Domstolen kan infordras, angående till förmyndare föreslagen eller dertill enligt
Om, på sätt Hr Fåhreeus ansett lämpligast, jemförelsen inskränkes till våra närmaste grannländer, visar sig, att I Ryssland alla dessa varor, utan undantag, äro vida högre beskattade än hos oss; Inom Tyska tull-föreningen eger samma förhållande rum, med undantag af tobak, som betalar mindre, och bränvin, för hvilket nära nog samma tull som i Sverige är gällande; I Norige, der tullarne redan äro högre än de Svenska å bränvin, kaffe, socker, alla slag, samt tobaksblad och stjelk, har K. M. låtit föreslå det nu församlade StorThinget en ytterligare förhöjning å alla dessa artiklar, med undantag af bränvinet, hvarmed menas arrak, rumm o. d., ty sädesbränvin är der till införsel förbudet. En jemförelse, der de i Sverige tullfria varor blifvit utlemnade, skall otvifvelaktig! gifva N orska tulltaxan ett ganska oförtjent utseende af liberalitet, eftersom en del andra artiklar, hufvudsakligast fabriksalster, der äro lägre beskattade. Deremot äro de främsta förnödenhetsvarorna, hvilka i Sverige ansetts böra lemnäs tullfria, i allmänhet underkastade temligen dryga tullafgifter i Norige. Sådant är förhållandet med spanmål, smör, ost, talg, kreatur, kött, hudar (våtsaltade), bomull, jern, (med undantag af tackjern), stenkol m. m. Tullförhöjningar äro för Den 7 Januari. 17 f. n. i Norige af K. M. föreslagne icke blott å de redan upråknade, varorna kaffe, socker, tobaksblad och stjelk, utan afven å spanmål salt, ost, bomull, hudar, stenkol m. fl. Det anförda torde tillräckligt ådagalägga att om än olika grunder gjort sig gällande i de båda ländernas tull-lagstiftning, så att vissa mindre väsendtliga varor blifvit hos oss högre beskattade, hafva vi dock föga att afundas den jemförelsevis ganska prohibitiva Norska tulltaxan. Vår fjerde granne, Danmark, är måhända af alla norra Europas stater den som i allmänhet har de lägsta tullarne å de artiklar, som utgöra föremål för min motion.
Enligt nu gällande föreskrifter i berörda Grundlagsrum, bestämmes den, när riksdaginträffar, efter värdet af förra årets tillverkning; och detta värde beräknas, för jerntillverkningen, efter det för Hammarskattsjernet ärligen bestämda pris, och för annan tillverkning, efter det medelpris, hvartill Kongl. Majit och Kronan försäljer den deraf in natura utgående tionde eller skatt, samt, i fal! någon af dessa förädlingar icke skulle kunna hänföras till någotdera värdet, elter det i hufvudstaden allmänt gångbara pris. Hvad särskildt jerntillverkningen beträffar, kan berörda beräkningssätt icke vidare tillämpas, ifall det af Rikets Ständer under innevarande riksdag fattade beslut om Hammarskattens upphörande kommer till verkställighet. Dä nu Rikets Ständer jemväl beslutat att bergsbruken, i stället för den hittills utgående tionde eller skatt in natura, endast skola erlägga bevillning af inkomst, har Utskottet trott sig böra föreslå den ändring i merberörda lagrum, att Bruksägarnes rösträtt vid riksdagsmannaval beräknas efter storleken af erlagd bevillning för inkomst af rörelsen. Genom en sådan ändring komme ett och samma röstberäkningssätt att gälla alla olika slags bergsbruk. Då Utskottet föreslår en dylik förändring i grunden för röstberäkningen, har Utskottet icke förbisett, att den olägenhet, som hittills egt rum och väckt mera allmänt klander, eller att en enda större Bruksägare möjligen kunde ensam tillsätta Riksdagsman uti sitt valdistrikt, fortfarande komme att qvarstå. Ehuru Utskottet ansett ett missförhållande förefinnas härutinnan, har Utskottet dock icke, uti denna framställning, som egentligen blott afser sådana ändringar, hvilka af nödvändighe - Konstztutions-Utékottets Memorial JV:o <57. 3 tens kraf äro påkallade, velat intaga andra, om hvilkas större eller mindre befogenhet meningarne kunna vara delade, och hvilka möjligen kunde förhindra framgången af de verkligen nödvändiga ändringarne.
För min del skulle jag t. ex. icke vilja byta plats med Frih. Raab i Bränvins-Utsk., ty jag anser honom vara den, som der af oss alla har den besvärligaste platsen. Men om det äfven vore en upoffring att bifalla Utsk:s förslag, så vore det en upoffring för Grefvar och Baroner. Men denna upoffring blefve dock mindre för dem än den upoffring som simpla Adelsmän skulle få vidkännas genom förslagets förkastande, hvilket jag skall söka ådagalägga, samt med detsamma visa, att jag icke är mindre oegennyttig än de. Om förslaget anioges, förlorade visserligen Grefvar och Baroner det företräde de nu hafva att blifva ordfönde i Utsk:n, men de bibehölle dock möjligheten att blifva dertill valde. Ogillas åter förslaget, så kunna de simpla Adelsmännen, om än aldrig så dugliga, likväl icke blifva Utsk:s-ordför:de, hvilket skulle kunna hända, om val inom Utsk:n egde rum. För någon af dem är utsigten att blifva Grefve eiler Baron föga lofvande under nuvande förhållanden. Om en eller annan af de simpla Adelsmännen förskaffar sig en Greflig eller Friherrlig fullmakt, för att derigenom bereda sig tillfälle att blifva Utsk:s-ordför:de, så händer det att Elektorerna, när de förmärka sådana ärelystna afsigter, äro nog elaka att sälta sig på tvären mot deras gående i fullbordan. Följaktligen äro förslagets förkastande en större upoffring å de simpla Adelsmännens sida, än dess antagande å Grefvarnes och Baronernas. Men sådant oaktadt yrkar jag fortfarande, att förslaget måtte af R. o. Ad. ogillas. Propos. till antagande af förevar:de förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade förkasta detsamma, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
De heliga orden funno väg till Elisabeths hjerta och spredo der en fläkt så mild, som hon ej på länge kännt. Med klarnad blick lyssnade hon till denna skrift, så underbart ljuf och tröstande, och hon kände dervid nästan lugn och frid, och då Ferdinand sent slutade sade hon varmt: ”tack!” Men ack, efter denna tid kom åter långa stunder af ofrid och smärtsam förebråelse, stunder, på hvilka hon ingen ro fick, utan städse jagades ikring af sitt osälla samvete. En afton satt hon åter på grafven. Det var långt lidet på våren. De höga åldriga träden på kyrkogården stodo i full pragt och i deras lummiga kronor slog nordens näktergal sina mildt melankoliska toner, toner så veka, så ljufva, som skulle de varit en helsning från höjden, af de själar, hvilkas jordiska omklädnad här under den gröna torfvan slumrade lugnt, tills tiden kommer att stå upp igen. Hög och vördnadsbjudande reste sig den gamla kyrkan, lik en moder midt ibland sina barn, omgifven af hundradetal af grafkors. Solens strålar föllo brutna genom trädens kronor på de höga, hvälfda, med små rutor i bly inlaggda fönstren, och förgyllde dem, så att de tindrade med en glans, som om tusende ljus strålat i helgedomen. Det gör ett oändligt stort och djupt intryck att se en kyrka, omgifven af grafvar. Nutidens bruk har väl skiljt dem ifrån hvarandra. Man föregifver hvarjehanda såsom orsaker dertill; men mig synes såsom borde ingen enda af dem vara gällande. Visst säges det vara skadligt för helsan att midt i en stad ha en begrafningsplats; men månne vår tid föröfrigt iakttar hvarje medel, som kunde bidraga att förlänga lifvet? Och månne ej våra vördnadsvärda förfäder lefvat vida längre än vi, ehuru de hade sina grafvar i sjelfva kyrkorna. Detta bruk vill jag ej försvara, ty äfven jag önskar engång att hvila under Guds öppna himmel, betäckt af den grönskande jord, jag så mycket älskar, och hvem är, som ej önskar att en solstråle må leka bland blommorna, som smycka hans graf?