Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t ang:de denna fråga, men jag får förklara, att jag icke begriper, huru lian läst detsamma. Han påstod, att R. St:r i berörde skrifvelse anhöllo, att det till Krigs-Coll. utgående anslag icke måtte öfverskridas på grund af oskäliga anspråk utaf derstädes anställde embetsoch tjenstemän. Jag har aldrig sett, 834 Den 28 Februari f. m. att i någon skrifvelse, som emanerat från R. St:r, den förutsättning gjorts, att embetsmännens anspråk skulle vara oskäliga, och jag skulle hafva motsatt mig ifrågav:de skrifvelses adåtande, om den till och med endast i sväfvande ordalag innehållit någon beskyllning i sagde syftning. De få ord, R. St:r i ifrågav-.de afseende till K. M:t yttrat, tager jag mig härmed friheten att uppläsa. De lyda sålunda: »R. St:r lä i underd. tillkännagifva att, om K. M:t finner lämpligt att före nästa riksdag gå i författning om inrättandet af en armélÖrvaltning i enlighet med nu uppgifna grunder, R. St:r medgifva, att nuv:de anslag till Krigs-Coll. må för sådant ändamål användas, dock under förbehåll att statsverkets utgifter icke derutöfver må ökas till följd af anspråk af de nu der anställda embetsoch tjenstemän.» Jag vill icke vidare upptaga R. o. Ad:ns tid med alt bemöta anmärkningar, som gjorts mot mig, då jag icke blifvit af någon talare understödd i mitt yrkande och jag således icke kan hysa förhoppning om att det skall blifva R. o. Ad:ns beslut. Hr Roij, Adolf Fredrik: Jag skulle kunna hafva ålskil ligt att tillägga, men inskränker mig nu till att förena mig med Frih. Liljencrantz. Vi böra icke fästa oss vid, om det för arméförvaltningen anvisade anslag blifvit af K.
Fullmäktige förordnade derför att, sedan upplåningen fortgått till April månads slut, densamma borde upphöra; och uppgick hela det på sådant sätt upplånta beloppet vid nämnde tid till 46,400 R:dr R:mt. Sedan Rikets sednast församlade Revisorer, till följd af föreskriften i 5 § af den för granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning den 26 Maj 1841 utfärdade instruktion, den 14 Oktober sistlidet år till Fullmäktige öfverlemnat sin angående nämnde granskning afgifne berättelse, för att, på sätt den åberopade instruktions-paragrafen föreskrifver, till trycket befordras och derefter bland allmänheten utdelas samt Rikets nästsammanlrädande Ständer tillställas, så uppstod hos Fullmäktige fråga om icke berättelsen redan under då pågående riksdag borde till Rikets Ständer öfverlemnas. Då Fullmäktige af flere skäl ansågo det vara både ändamålsenligt och angeläget, att de af Revisorerne i åtskilliga ämnenuti revisions-berättelsen afgifna yttranden och gjorda framställningar komme till Rikets då församlade Ständers kännedom, funno ock Fullmäktige, för sin del, något hinder att under pågående riksdag öfverlemna revisions-berättelsen till Rikets Ständer destomindre möta, som den oftanämnde § i 1841 års instruktion tydligen afsåg, att de hemställanden och förslag, som af Revisoreene afgifvas, skola med det snaraste underställas Rikets Ständers pröfning och afgörande, fastän paragrafen, såsom tillkommen på en tid, då ännu icke någon Stats-revision inträffat samtidigt med riksdag, erhållit den lydelse, att berättelsen med tillhörande bilagor skall af Fullmäktige, vid derpå följande riksdags början, till Rikets Ständer atlemnas. Då Revisorerne dela Fullmäktiges härutinnan yttrade åsigter, anse Revisorerne, fiir sin del, att ordalydelsen i oftaåberopade § af revisions-instruktionen borde erhålla en förändrad lydejse, så att orden »vid derpålöljande, riksdags början» varda derifrån uteslutne; och som för öfrigt ej mindre 1 § uti instruktionen torde böra ändras, till följd deraf att utredningen af Götha Kanal-bolagsoch Malmö f. d.
Car X lät genom den lika utmärkte som verksamme Dahlberg, skaparen af Sveriges Ingeniör-väsende, uppgöra, bland annat, planer till försvaret af Stockholms avenuer, och dessa utfördes emellan åren 1659 och 1672 dels vid Danviken, dels vid Skans-tull och Djurgården, oaktadt förhållandena då voro helt annorlunda än nu, enär Sverige vid den liden sjelf innehade en stor del af Östersjöns stränder och sålunda i vida mindre mån behöfde befara eller äfventyra en öfvcrruuipling af 1 u Bil. A? 5 lill Kongl. Moj.ts Nåd. Prop. Jtä 1, om Statsverket 11!Sfi. hufvudstaden. Äfven för befästningsverks uppförande å norra sidan från Ålkistan till Bällsta framställdes år 1719 planer, som dock belt ofullkomligt fullföljdes. Efter det olyckliga året 1809 blef genom Finlands förlust Sveriges ställning i politiskt hänseende mindre tryggad, och det var just med tanken härpå, och fastän då hvarken förhållanderne voro så skarpt och tydligt utpreglade eller ångan blifvit ett så kraftigt biträde i den starkes liand som nu, som Konung Carl Johan redan år 1833 var betänkt, alt på landlsidan småningom omgifva Stockholm med befästade verk tillräckliga att afhålla fiendens första anlopp; medel härtill nekades likväl af Rikets Ständer, och förslaget samt alla vidare åtgärder afstadnade, för att ensamt riktas på den alltid i första rummet vigtiga sjösidan. Upptagande den hvilande frågan har Eders Kongl. Majit uppdragit åt särskilda kommitterade att uppgöra och till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt förslag, jemte kostnadsberäkningar, huru Stockholm må, på ändamålsenligaste sätt, förses på landsidan med befästade verk, tillräckliga att i farans stund betrygga hufvudstaden från en möjligen skeende öfverrumpling. Dessa förslag äro under utarbetning och jag anhåller derföre i underdånighet att, så snart de hunnit fulländas, få underställa dem Eders Kongl. Majlis Nådiga pröfning till den åtgärd Eders Kongl. Majit då kan finna lämpligt anbefalla.
Ir 1838 — 709,596: „ 1839 — 735,607: 1840 — 706,514: „ 1841 — 724,124: 1842 — 842,713: Enligt Vull-verkets kukvudkok kor är 1843, kakva samma ärs n> gikter u^i^gätt till omkring 910,000 I1:dr, kä,ledande si^ den betydligare tillökningen kör detta oek nästföregående är kukvuclsakkgen krän den förändrade reglering ak Vull-statens löner, som varit en 1'<>Ijd ak s^ortelsystemets a!- Vrans^ort 112,842: 39. io. skaklänile, /'7-o/)0«/roir^ 7Vi'0 1. 41 Vrsn8port 112,342: 39.10. kallande, neli lrvillien öliet eklöninA8-Ii08tneden med omlirinA 100,000 11:dr. 8ä väl i en866nde liärtill, 80m med. Iiän8iFt tili ^tterlitzere ikräAeliommende ätAgrder kör tullk>evglinin»ell8 kör8terlin!nz, liereliner Xongl. Hieatern med 4,500 klair i penningar neli 200 kemner ved ir> natura. kloa Lionel. Ilkej:t lier krem8tällninA blifvit Ajord om lisledande ek er8ättninA kör denne Hieeter-inrettninAeii kienFänAne, kör de.88 u^^rettliellende ^erälinede, inliom8t; oelr kvunZI.
I 5 I anledning af hvad föregående Revisorer (pag. 82, Lif, d) omför*nält, angående transaktionerna med Norska Zahlcassan och de kostnader dessa medfört, få nu församlade Revisorer upplysa, att Norska Finans-, Handelsoch Tull-Departementet , i stället för anvisningar å nämde Zahlcassa, till Handelsoch Sjöfartsfonden numera öfversänder säkra Vexlar. § 6. Enligt Hufvudböckerna äro, med stöd af Kongl. Brefvet den 2 Februari i838, utbetalda år 1838 Rdr 54,900 och , 1839 ••••••, ••**,» 60,000 till Direktionen för nya Trollhätte Kanalbolag; men då frågan om Konvoj-Kommissariatets, genom högstberörde Kongl. Bref, erhållna bemyndigande att meddela accepter, till betalning af nämde Bolags anvisningar å Handelsoch Sjöfartsfonden, är hänskjuten till Riks-Rätten, anse Revisorerne att något yLtrande i ämnet, å deras sida, icke erfordras. § 9. Vid Räkenskaperna saknas qvittenser å Konsulernes löner, och måste sådana verifikationer sökas bland de af enskilta Handelshus till Kongl. Konvoj-Kommissariatet aflåtna bref, hvilket till framtida rättelse anmäles» § 8. Kassans fordran i Tullförvaltaren Finers konkurs, 12,365 Rdr 41 sk. 9 rst., har, enligt hvad Revisorerne erfarit, under innevarande år minskats med 1,768 Rdr 28 sk. 11 rst. S ». Angående de från Handelsoch Sjöfartsfonden beviljade, i 1889 års Revisionsberättelse uppräknade, lån, få Revisorerne meddela: att det å 5o,ooo Rdr till Kolonien S:t Barthelemy, enligt Balansrelationen, nedgått till 35,000 Rdr; alt lånet till
Äfvenledes öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af 2me Electorer efter: 404 O en 1 Mars f. m. N:o 69. Frih. Uggla, Fullm. Frih. Fleetwood, Carl Gu staf; och „ 166. Stjerncrona, David; Och befunnos dertill hafva blifvit ulsedde: N:o 228. Frih. Ridderstolpe, Fredrik; och „ 440. Hr Didron, Fullm. Hr Ulfsparre, Georg. Med tillkännagifvande, att Hr Möllerhjelm, Axel, som blifvit vald till ledamot af Const.Ulsk., afsagt sig sin befattning såsom ledamot af StalsUtsk., anmodade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. Ilrr Eleclorer, alt i deras nästa sammanträde utse en ledamot i sistnämnde Ulsk. lill den sålunda uppkomna ledighetens ersät tande. Upplästes följande af Hr Stråle, Nils Wilh., inlemnade memorial: Under öfverläggningen angående LagUtsk:s betänk. N:o 69, rör.-de handel af lösören, som förblifva tili säljarens vård, förglömde jag att fästa uppmärksamheten å ett förhållande, som torde förtjena att tagas i betraktande innan frågan sluteligen afgöres; och jag anhåller derföre, att få göra ett tillägg i mina förut afgifne yttranden. Bland de fordringar, sorn lili död mans gäldbundna ho skola först uttagas, nämner lagen, uti 17 cap. 4 § llandelsb:n, begrafningskostnad, läkarelön, läkedom och föda under den dödas sista sjukdom, deras arfvode, som honom deri skött hafva, så ock betjenlers och tjenstehjons lön för sista året. Dernäst äger, enligt 5 §, husvärd rätt lill hustega för sista året och af sisla tre månaders kost, af det gods, som i huset ar. Lagstiftarens syftemål med dessa lagstadganden har tydeligen varit, alt bereda det den mindre bemedlade icke skulle sakna husrum, eller i fall af sjukdom, nödig omvårdnad, läkarebiträde och mcdicamenter.
R:dr serskild inteckning i y, liktidig nied A:s inteckning deruti; Borgenären C har folio, 000 H:dr inteckning i a, liktidig med den yl har i sistnämnde egendom; ocdi Borgenären D liar för r,ooo R:dr inteckning i x efter A. ; då utgöra de med hvarandra liktidiga inteckningarne sammanlagdt 3o,ooo R:dr , och egendoms-värclena sammanlagdt 20,000 R;dr. Om nu alla berörde inteckningar betraktas såsom generela , så utfår hvardera af de förstnämnde Irenne borgenärerne lika mycket, nemligen 66 och 2-3:djedels procent af sin fordran, med 6,666 R:dr 3a sk. A får således icke mera än den tillgång håns pant x ensam lemnar, alltså intet för sina inteckningar i y och z. B får lika utdelning med C, ehuru Bs pant är värd blott tredjedelen emot C:s pant. D åter bekommer intet, ehuru D.s inteckning i x, om än senare än As der tagna inteckning, likväl kan vara äldre än B:s och C:s, Samt änskönt ett af ändamålen med nu ifrågavarande lagstiftning just är, aLf bestämma och bevara de i delar af pantén meddelade speciela inteckningars rätt. Detta exempel förmodar Utskottet tillräckligen visa oanvändbarheten af omförmälde grundsats. Enligt Utskottets åsigt bör vid fördelningen tillgå på följande sätt: Till utrönande hvad tillgång y lemnar för den gemensamma inteckningen, delas värdet 3,333 R:dr 16 sk. i förhållande till As och Bs fordringar, således här i tvänne lika delar. Omförmälde tillgång är 1,666 R:dr 3a sk. Efter samma grund finnes, att z lemnar såsom tillgång för yl 5 000 R:dr. Jemlikt det förhållande, som 6,666 R:dr 3a sk., 1,666 R:dr 3a sk. och 5,ooo R:dr sammanlagdt hafva till hvartdera af dessa värden serskildt, bör nu den gemensamma gableu på hvardera panten fördelas.
För ali annan skada, som jordens egare eller innehafvare af utmålet tillskyndas, skall grufegaren likaledes gifva full ersättning, och beloppet deraf vid utmåls-Iägg ningen, der sådant äskas, bestämmas, dock utan hinder för den, som rätt till skadeersättning har, att efter stämning till domstolen särskildt utföra den talan, hvartill han under grufarbetels fortgång kan finna sig befogad. 16 Lagsami Allm. Besv.- och Ekonomi-Ulskollens Betänkande, JYi 28. § 39. Har emot utmåls-förrättningen förekommit invändning på den grund, att den inmutade fyndigheten förmenas ej vara föremål för inmutning enligt 1 §, och vill någon klaga öfver förrättningsmannens härom meddeldta beslut, eller öfver storleken af det utmål, som vid förrättningen blifvit anvisadt, göra det hos Bergs-öfverstvrelsen i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embetels åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är. I andra frågor, som till utmåls-förrättningen höra, må missnöjd part sin talan efter stämning vid domstolen i orten i laga ordning utföra; och åligger det förättningsmannen att, vid förrättningens slut, meddela parterne och i protokollet intaga fullständig underrättelse om hvad de för talans fullföljd hafva att iakttaga. Utan afseende å hvad nu stadgadt blifvit om de utmål, som hädanefter läggas, skola för alla äldre grufvor jemte Bergslagernes så kallade odal-grufvefält tillgodonjutas de utmål, som för dem förut varit gällande och grufegarne af ålder innehaft, eller efter förra författningar fått sig särskildt anvisade. Vill någon delegare i odalfält särskildt grufve-arbete efter inmutning der anställa, och finner Bergmästaren, sedan öfrige delegare blifvit hörde, att sådant ske kan utan hinder eller förfång för de öfrige grufvornas framtida bearbetande, då må ett mindre derefter lämpadt utmål för honom utläggas. Men ej må sådant grufarbete eller utmål tillstädjas annan än den, som i odal—fältet delegare är. § 41.
Af de>sa skäl anhåller jag vördsamt, alt den för Götheborgs garnison nu gällande inqvarlerings-tariif måtte för framtiden blifva fastställd till efterrättelse, hvilket torde vara så mycket billigare, som stadens äldste sådant medgifvit i de forenämnda handlingarna i ämnet, hvilka icke lära blifvit K. M. föredragna före den K. proposms afgifvande. Som jag varit frånvar., då detta mål af H. R. o. Ad. återremitterades, så får jag vördsamt anhålla hos Hr Frih. o. Landtm, samt hos det H. Ståndet, att detta mitt yttrande får afgå till sammansatta Statsoch Allm. Besvärsoch Ekon Ulsktn, der jag inhemtat den underrättelse, att denna fråga, efter den skedda åtcrremissen, ännu icke blifvit handlagd. Hr Edenhjelm, Gillis: Äfven jag var, i följd af en resa på landel, hindrad att vara närvar, då Utsk; ns ifra - Dcu a3 September f. m. 565 gavar. betänk, bär förevar. Jag hade således icke tillfälle att göra de anmärkmr, sorn dervid varit alt framställa. Jag får nu endast biträda livad Hr Gripenstedt först yltiat och äfven hvad Hr Bildt dervid tillagt. Upplysningsvis får jag jemväl tillägga, att när jag kom till Götheborg såsom suballei n-officer, hvilket var år 1798, hade jag 5o rtdr om året såsom inqvartering. Sedermera och under mitt chefskap liar inqvarteringsersättningen blifvit förökad i mån af hyrorna, och jag vill tro att för närvar, garnisonen bar ungefär hvad som rätt och nätt behöfves. Allt hvad den skulle få mindre, vore för litet, och man kunde med samma skäl taga bort alltsammans, sorn man nu skulle taga bort hälften af beloppet; ty i bvartdera fallet blefve ändamålet oupplyldt. Harvid vöre många anmarkntr att göra, men jag har ej beredt mig derpå, då jag ej anat att ämnet i dag skulle förekomma.
Huru gammalt det till sitt yttre vördnadsbjudande boningshuset var kan göra detsamma – mig syntes det, då jag första gången såg det, särdeles märkligt. Men allra märkligast var dess egare. På det vackra Morlanda, der jag blef emottagen och omhuldad såsom ett eget barn, alldeles som mina systrar förut varit det, fästade jag mig djupast vid den dåvarande stamfadern, kapten Abraham Bildt, allmänt vördad och älskad för sin patriarkaliska flärdlöshet och sina enkla seder. Han ingaf mig snarlika känslor med dem, som jag hyste för min far. Men hans fru, ställets skyddspatronessa, ingaf mig icke likadana känslor med dem, som jag hyste för min mor. Denna fru, till kroppen lätt som en fjäder och äfven till sinnet särdeles rörlig, hade någonting på en gång trefligt, skarpt och pikant i både min, ton och rörelser. Då jag tänkte mig min mors allvarsamma värdighet och hennes intagande småleende, då hon var riktigt god, kunde jag ej hos fru Bildt finna någon motbild. Icke dess mindre var jag ganska förtjust i den flygande frun, som proppade mig full med alla slags goda saker och ständigt frågade om jag ville ha mer. En tredje ytterst vigtig person i huset var ”ministerskan”, såsom man kallade kapten Bildts tyska svägerska, gift i Wien med hans bror, som der varit minister. Den rika enkan var nu på långbesök hos sina svenska slägtingar. Då jag om förmiddagarne kom ned från den kammare, som jag delade med en af husets upptagna flickor – döttrarne voro längesedan gifta – satt redan ministerskan i familjsalen midt i soffan med ett bord framför sig, och på bordet lågo utbredda i långa rader två lekar patiencekort. Hon lade patience nästan hela dagen, med undantag af måltidsoch promenadtimmarne. Dock var hennes uppmärksamhet aldrig djupare fängslad, än att hon afbröt för att tala med hvar och en, som under helsningen eller af annan orsak stannade vid bordet. De nigningar, på hvilka jag vid detta bord dagligen fick aflägga prof, utgjorde en svår pröfning, ty ständigt korrigerades de med nya välvilliga variationer, hvarefter hon lät mig prata litet smått om alla mina förhållanden, hvilket syntes roa henne såsom en liten förströelse från patiencen.
P. Ödman, den högt uppburne Gefle-lektorn och författaren, hvilken i detta nummer för första — men vi hoppas ej för sista — gången hedrar Idun med ett bidrag från sin penna. På biografiens, kulturskildringarnas ocli de mera allvarliga artiklarnes område möta vi fru Lina Berg (L. S. ), den lifserfarna, varmhjärtade biografen och skaldinnan; fru Ellen Bergström, en af Iduns mångsidigaste och populäraste medarbetarinnor; telegraf kommissarien Vilhelm Bäckman, med underhållande taflor från sin rika minnesskatt; den begåfvade journalisten Hjalmar Cassel; fru Fanny Chrysander, högt skattad för sitt allvar och sin värme; redaktör Gustaf Gullberg, under flere år på många områden en flitig medarbetare, särskildt nog i tacksamt minne för sin instruktiva artikelserie: » Från kvinnans arbetsfält »; Adolf Hellander med sin smidiga och underhållande penna; fru Hanna Kamke, särskildt framstå- ende i skoloch uppfostringsfrågor; fröken Ellen Key, hvars rika och själfständiga begåfLitograf iateliem. IDUN En uppgift, som vid sidan af de löpande göromålen genom snart sagdt hela årets lopp flitigt lägger beslag på redaktionens omtanke och tid, är julnumrets ordnande och utarbetande. När våra läsarinnor i detta nu hålla det lilla häftet färdigt i sin hand, kunna de svårligen, främmande som de äro för de många tekniska detaljerna, tänka sig, att ett så långvarigt och besvärligt förarbete här ligger^nedlagdt. Litografiska hanclpresstryckeriet. ning är allom känd; fröken Anna Kockum, en af våra varmt värderade medarbetarinnor i rikets andra stad; fru Matilda Langlet, vår högt skattade mångåriga framstående medarbetarinna; fröken Amanda Leffler, så förtrogen med i synnerhet Göteborgs personligheter och lif; V. Lindman, vår specielt underkunnige i Helsingfors och angående finska förhållanden; Claes Lundin, den evigt lika ungdomlige skriftställare-nestorn; H. G. Sandström, specielt på musikområdet känd biograf; Birger Schöldström, den spirituelle och allkunnige kulturhistorikern; H. L. Victorin, den talangfulle tidningsmannen och biografen. Skaldernas och skaldinnornas rad är ej mindre lysande: A.
Man har åter i dag, likasom flera gånger förut, såsom skäl till afslag framställt samma anmärkningar emot Styrelsen och mot dess' organer, nemi. att vid förra riksdagen medgifvits, alt om hvad då begärdes, erhölles, vore det fullt motsvarande behofvet. De Hrr, som yttrat detta, torde tillåta mig påminna sig derom, att något sådant uttryck från Styrelsens sida aldrig förekommit. K. M. har nu ej begärt något ytterligare anslag för den del af materiellen, som vid förra riksdagen var i fråga. Hvad söra nu äskås är för ett helt annat behof och består uti reservbatterier och kustpiecer, hvilket allt ej var inbegripet uti hvad som af R. St. vid förliden riksdag beviljades lill artillerivapnets ordnande. Det torde äfven tiliåtas mig påminna derom, att StatsUtsk. jemväl vid förra riksdagen nedsatte den summa, som K. M, uti sin propos. äskade för armeen» beklädnad. Det är tydligt, att brist skulle uppkomma i samma mån som summan' minskades. Jag har flera gånger förut haft äran upplysa om detta förhållande; men man tyckes mera vilja hålla sig vid att klandra Styrelsen och kasta skulden på dess organer, än att bry sig om de facta, som till vederläggning anföras. Man har äfven uppgifvit såsom skäl till afslag af Den 28 Augusti. begärda medel, att Utsk. icke erhållit tillräckligt delaillerade upplysningar, ang:de planen för försvarsverket. Denna brist på kännedom medgifver jag i så måtto, att Utsk. icke erhållit del af planen för befästningarna; men jag har ock icke hört omtalas något land, der man är nog öppen för att till allmän granskning meddela dylika upplysningar. Sådant mäste vara öfverlemnadt åt den, sorn ensamt äger att deruti afgöra samt på hvilken ansvaret för försvaret hvilar; och det är Konungen. För Öfrigt har Utsk. erhållit alla »nöjliga upplysningar, såväl vid den nåd. proposms aflemnande som äfven sedermera genom discussionerna inom detta hus och genom åtskilliga personer, hvilka erhållit uppdrag att infinna sig hos StatsUtsk. för att tillhandagå detsamma med alla de upplysningar, som kunde äskås.
Men då det icke lärer kunna förnekas att fall kunna inträffa, dådet ligger i Statens synnerliga intresse, att med sig införlifva personer af andra orsaker, än berörde grundlagshud förutsätter; då således iakttagandet af detta intresse fordrar det undantag från den allmänna regeln, hvarom nu är fråga; och då en treårig vistelse i riket i öfrigt torde kunna antagas vara tillräcklig för det ändamål föreskriften derom afser, helst en sådan vistelse ej skulle komma att medföra någon ovilkorlig rättighet att varda till Svensk medborgare upptagen, hvilket alltid ytterst måste bero på Konungen och således på Den, hvilken i frågor af förevarande 4 Lag-Utskottets Betänkande. N:o 51. art bäst är i tillfälle att bedöma rikets fördelar; — synes det Utskottet sorn skulle förslaget i omförmälda delar äfven uppfylla hvad Statens intresse i förening med nödig försigtighet påkallar. Något uttryckligt tillstånd behötver emellertid icke numera utlänning för att få här i riket vistas. Genom Kongl. Förordningen den 10 Februari 1811. angående hvad sorn i anseende till utländska resande iakttagas bör, föreskrefs väl att fremmande makts undersåte, som åslundar alt vistas i Stockholm eller inom riket, borde dertill begära tillstånd, i Stockholm af Öfverståthållare!! och i provinserne af Landshöfdingen i länet; men denna föreskrift har, medelst Kongl. Förordningen den 28 November 1844, blifvit i så måtto förändrad, att utlänning, som är försedd med behörigt pass och derå, för resa till Sverige, erhållit påskrift af Svenskt diplomatiskt ombud eller Svensk konsul, må, utan behof' af särskildt tillstånd, ega härstädes vistas; och med denna sednare författning låter stadgandet i förslaget, alt man med vederbörligt tillstånd skall varit i riket boende för att vinna naturalisation, sig ej förena. Frågan är nemligen ej nu om uppställande af andra vilkor för utlännings rätt att i riket vistas, än de sorn redan äro bestämda, utan endast om de förmåner, som en längre vistelse medför.