Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, som sagdt är, jag vill icke längre uppehålla Ståndet med mina framställningar, utan sluta, under förhoppning att R. o. Ad. medgifver återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. måtte taga saken i ytterligare öfvervägande och med nytt utlåt, inkomma. Enl. hvad man sagt mig, lärer BondeSt. redan hafva återremitterat denne punkt. HiTersmeden: Jag har begärt ordet endast för alt i korthet uptaga några af de anmärkmr, som utaf åtskilliga af SlalsUtsk:s ledamöter blifvit gjorda. Hr von Troil har sagt, alt stora behof förefinnes och att de icke alla kunna fyllas; han har visat oss miller i perspektiv och visat, alt val sålunda emellan dessa behof måste göras. Delta allt är ganska rigtigt, men jag och de med mig liktänkande hade blott önskat, att vid della val de andliga behofven äfven måtte något hafva tagits i betraktande. StatsUtsk. har i en 316 Den 22 April f m. föregående (itel tillstyrkt och R. o. Äd. beviljat elt anslag af 40,000 U:dr för bildandet af instruklions-kompaoier. Jag är långt ifrån alt klandra detta; roen då det vigtiga föremålet för dessa kompanier, enl. Ulsk:s egen utsago, är att bilda skickliga instruktörer för beväringen, så berasläller jag, huruvida icke äfven de slags instruktörer, som skola bilda kärnan af landets ungdom, äfvenledes äro af nöden? Hr von Troil har ytterligare fästat sig dervid, och Hr Bildt har med honom deruti instämt, att ingen bestämd summa har blifvit begärd, och att StatsUtsk. och R. St. sväfvade uti ovisshet om huru medlen skulle fördelas o. s. v. Dessa båda värde ledamöter får jag då hänvisa till de sista raderna af Ulsk:s referat af Professor Carlssons motion, der motionären föreslår en bestämd summa af 10,000 R:dr att till lika belopp emellan de båda Universitetet na fördelas, samt att R.
Utan Styresmannens lof, må ej heller fånge besökas af annan, än fångvaktare eller sådan person, som i 21 eller 23 § omtalas. Om besök af dem, som för embete, eller efter särskildt förordnande äga tillträde till Rikets fängelser, gälle hvad derom särskildt stadgadt är. 16 §. Betalning för arbete tillkomme ej fånge i straffinrättning; men då han derifrån utgår, må skäligt understöd honom tilldelas, efter ty som derom särskildt förordnas. 17 §. Kan fånge ej säkert vårdas, utan särskildt fängsel; då må han dermed beläggas, dock ej annorlunda eller på längre tid, än säkerheten lordrar. 18 §. Gör långe oljud eller ofrid, eller viser uppstudsighet, eller beträdes med lättja eller vårdslöshet i arbete, eller rymmer eller gör försök dertill, eller felar eljest emot den för straffinrättningen stadgade ordning; då må han, efter omständigheterna straffas: 02 1 Kap. 1. dermed att han på viss tid lemnäs utan sysselsättning, under hvilken tid fånge, som hålles i gemensamhetsfängelse, inneslutes i enrum; eller 2. genom förknappning af vardiga fångkosten eller annan förnödenhet på viss tid, dock så, att äfventyr för helsan deraf ej kommer; eller 5. genom inneslutande i mörkt enrum på högst fjorton dagar. Dessa bestraffningar kunna, antingen hvar för sig, eller flera på en gäng, åläggas. OO 19 §. Ar någon fånge så halsstarrig, att han ej låter sig rättas genom de bestraffningar, som i 18 § sagda äro; då må kroppsaga å honom användas. 20 §. Brukar fånge våld till verkställande af rymning ur stralfinrättning, eller försöker han, utan våld, sådan rymning verkställa; då må emot honom det våld brukas, som till rymningens hindrande nödigt är. 21 §. Vid hvarje straflinrättning skall finnas prest, som ombesörjer undervisning och Gudstjenst för fångarna; så ock läkare, som vårdar deras helsa. 22 §. Styresman öfver straflinrättning förordnas af Konungen, eller efter ty Konungen härom bestämmer.
I sådant afseende hade Öfver-Intendents-embetet, som genom sistnämnda Nådiga Bref blifvit anbefaldt att föranstalta om verkställighet af alla, med hänsigt till slottets och dess torns yttre iståndsättande, uti ett år 1850 uppgjordt kostnadsförslag upptagne, till 15,637 R:dr 36 sk. beräknade reparationer, underdånigst anmält, att ifrågavarande reparationer blifvit af brist på tillgångar inskränkte till de fyra särdeles förfallne valltornen jemte de smärre mellanbyggnader, som förenade de båda norra tornen med slottets hufvudbygguad: samt att, då härvid visat sig, att alla delar af byggnaderna vore långt mera förfallna än som genom de derå verkställde besigtningar kunnat utrönas, äfvensom att grundmurarne under slottet på liera ställen vore nedrasade och i största behof af reparation och fogstrykning, hade vid detta förhållande, så betydliga arbeten, utöfver hvad i förslaget beräknats, tillkommit, att yttre iståndsättandet af valltornen jemte tillhörande mellanbyggnader närmast slottet först år 1854 hunnit afslutas och fordrat en kostnad af 20,994 R:dr 38 sk., oberäknad den genom Kongl. Majus Nådiga Bref den 25 Augusti 1852 anbefallda ombyggnad af den till slottet ledande stenbron, hvilken medfört en utgift af 3,600 R:dr; och alt sammanräknade kostnaden 24,594 R:dr 38 sk. utgått af följande medel, nemligen: af ett utaf Rikets åren 1850—1851 församlade Stäuder anvisadt anslag B:ko R:dr 8,000: „ en från Östergöthlands läns ränteri lefvererad behållning af Wadstena slotts reparations-medel Anslaget till underhåll af Magasinsbyggnaderne i lands orterne „ 5,177: 22. 8. „ Besparingarne å Riks-statens 7:de Hufvudtitel „ „ 1,930: 32. 4. samt af Allmänna Bygguadsanslaget för landsorterne. „ „ 8,957: 2.
Han kommer väl igen innan skogen står i löfve.» Heren fick så orlof att följa sina bröder åt, och erhöll af sin fader tre plåtar, som en tärepenning under resan. Torpare-sönerna gåfvo sig derefter på färd, och vandrade hela dagen igenom. När det så led emot aftonen, kommo de fram till öl-stugan som låg invid vägen, och i stugan voro samlade en stor skara vandringsmän och andra gäster. Då satte sig de begge äldsta bröderna ned, och åto, och drucko, och dobblade, och gjorde sig lustiga på allt vis; men den minste pojken kröp undan i ett hörn för sig sjelf, och ville inte vara med i laget. När så bröderna hade gjort af med alla sina penningar, lade de råd samman, huru de skulle fortsätta sitt lustiga lefverne ännu en stund. I sådan akt gingo de bort till sin yngste broder, och sade att han skulle ge dem sina tre plåtar, han kunde ändock inte göra något bättre än att laga sig hem, ju förr desto hellre. Men heren ville icke efterkomma deras begäran. Då togo bröderna honom fatt, annammade hans penningar, och jagade honom med hugg och slag ut ur herberget. Derefter satte de sig ned, och åto, och drucko, och välplägade sig som tillförene. Men den stackars pojken flydde ut i kolande mörkret, och visste icke hvart han tog vägen. Han trådde nu många villa stigar, tills han icke orkade gå längre. Då satte han sig ned på en tufva, och grät bitterligen, ända till dess han somnade af trötthet. Bittida om morgonen, innan hanen gol, vaknade heren upp ur sin sömn, och begynte åter färdas öfver berg och dalar. När han så hade vankat både länge och väl, fann han slutligen en grön stig, och den gröna stigen ledde fram till gården som jag tillförene omtalat. Vid heren nu kände igen kungs-gården, blef han öfvermåttan glad, och besinnade sig icke länge, utan gick dristeligen in och staddes för sin gamla matmoder, der hon satt i högsätet. När så grodan blef honom varse, svarade hon vänligt på hans helsning, och sporde efter hans ärende. Heren tog till orda:
— Om Monro har jag q kunnat vinna några upplysningar. Uti John G. Algers bok: Englishmen in the french revolution (London, 1889) kallas han kapten, och säges att han förmodligen var son till baroneten Sir Harry Monro.bolh sank lifeless inio the arms of some of the spectators who carried them to the Hospital des Incalides. » Det förefaller mig, som skalle denna berättelse bafva någon rigt intill dess man mot den kan sätta ett annat ögonvitnes motsatta berättelse. Det är ganska sannolikt, att myten om det glas blod, som m: lle de Sombreuil skall bafva tömt, uppkommit genom omarbetning af en annan historia, hvilken för.öfrigt är lika litet trovärdig. Uti Almanaeh des honrietes gens * berättas, att sedan sektionen Contrat social förgäfves sändt tre delegationer för att reklamera ett par medlemmar, som med anledning af ett slagsmÅl suto häktade i Abbaye, en urmakare vid namn 6 ... erbjöd sig att göra ett nytt försök. Han skickades åstad jemte tre andra personer, vederbörligen försedda med fullmakt från sektionen. Förskräckta af. den anblick, som mötte dem vid framkomsten, togo urmakarens kamrater till flykten, men han begaf sig in i fängelset och fick de två sektionsmedlemmarne lösgifne. Han var redan ute på gatan igen, för att ledsaga dem hem, då man hejdar honom för att låta honom se, hur ett » aristokrathjerta » såg ut. Detta gick så till, att en af bödlarne (som förmodligen hade mer än jättestyrka) med ett sabelhugg klöt liket af en alldeles nyss dödad man, ref ut det ännu blödande hjertat, pressade ut blodet i ett glas och » drack en del af den infernaliska drycken *, hvarpå han vände sig till urmakaren: » så, din tur ». Sedan denne låtsat smaka, ropade » antropofagen », att det var en hedersman; hade det i sektionerna funnits flere sådana som han, så » skulle femtio stackars oskyldige, som jag mördat, hafva fått behålla lifvet ». Här är nu tydligen ieke fråga om något nödtvång för 6.
Irädt emöt det ifrågavarrde förslaget; och det är min innerliga önskan, att Stånden icke måtte blifva retade mot hvarandra. Det är också derföre, sorn jag vänder mig lill dem, sora för närvarande onekligen ega mesta inflytandet så väl inom Riddarhuset som hos PresleSl., och upmanar dem att ådagalägga ett skarpare omdöme i statsmannavärf, än de i denna fråga hittills visat, och jag får på samma gång förklara, alt den seger, de här skulle vinna, vore en bedröflig seger —• en seger, den der ingen torde missunna dem. På de grunder jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, alt Hr Tersmedens förevartde motion måtte läggas till handlingarne. Hr Cederschiöld: Jag ber att få nämna, del min framställning föranleddes deraf ali jag trodde, det denna fråga väcktes efter slutad föredragning af sjelfva hufvudfrågan. Men man har sedermera sagt mig, att förhållandet icke var så, utan alt Hr Tersmedens hemställan gjordes under discussionen, och således under en lid, då motionären hade grundlagsenlig rätt att väcka sitt förslag. Så vida förhållandet verkligen är sådant, hvilket torde kunna bestämdt uplysas, så förfaller äfven den af mig framställde anmärkning. Men är deremot händelsen den, att frågan blifvit väckt efter det R. o. Ad. fattat sitt beslut, så måste jag vidhålla min förut uttalade mening, nemi. alt jag anser det vara af högsta vigt, att motionen icke nu handlägges, utan först remitteras lill vederbörligt Utskott. Gr. af Ugglas, Carl Fred. Ludv.: Jag önskar blott säga ett par ord med anledn. af Frih. Raabs yttrande. Frih:n har upmanat R. o. Ad. att icke, genom afvoghet i denna fråga och genom oginhet mot landlbrnkarne utså split St:n emellan. Jag ber att få återföra frågan till dess rätta ståndpunkt. Denna fråga är icke någon skatteminskningsfråga i annan mening, ån all de hittills varande s. k. forsellönerna skulle bortfalla. Någon annan skatteminskningsfråga har icke här förevarit, utan frågan är om en skaltejemkning.
Lagerbjelkes, derföre att Gr:n icke haft att åberopa någon grundlags-paragraf till stöd för sin åsigt. Jag får således anhålla om propos. på det förslag, jag framställt, och tror mig vara lagligen berättigad, att erhålla en sådan propos. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Om man med uprnärksamhet genomläser 49:de §:n Riksd.Ordmn, så finner man, att den lyder så i slutet af 3:dje mom.: ”När ett sålunda beredt förslag till Ståndet återkommer, varde det behandladt på samma sätt, som här ofvan om Utsk:s l:sta förslag stadgas”. Deraf synes, att när en ifrån något Stånd besvarad återremiss återkommer till RiksSt:n, sä ega de rättighet att, i anledn. af denna återremiss, fatta beslut, äfven med förändring af Utsk:s Betänk. Detta förutsätter likväl, att Utsk:s förslag skall vara skiljaktigt ifrån det beslut, som Ståndet förut har fattat. Hvad nu beträffar tillämpningen häraf på denna fråga, så har Hr Cederschiöld föreslagit förändring i lista mom. af denna § i Utsk:s förslag. Det första mom. är af R. o. Ad. bifallet och Utsk:s tillstyrkande är här alldeles öfverensstämmande med det af R. o. Ad. förut fattade beslut. Alt deruti göra någon förändring, finner jag icke förenämnde 49:de § gifva någon anledni till, enär det skulle vara icke endast en förändring uti det tillstyrkande Utsk. har afgifvit, utan äfven en förändring i det beslut R. o. Ad. förut fattat. R. o. Ad. eger visserligen rättighet att, med anledn. af Utsk:s förslag, frångå sitt en gång fattade beslut, när Utsk:s hemställan dertill gifver auledn., men när eft Utsk. återkommer med ett förslag, sorn är alldeles lika med det beslut, som Ståndet förut har fattat, så finnes ju ingen anledn. för Ståndet, att besluta något annat. Detta tyckes mig sunda förnuftet gifva vid handen.
Vid öfverlemnande den 1 November nästlidne år till DiskontBei&?ihi9>värVerkens Direktioner af de, i sednaste Banko-Renlemente intagna, dct " obU(Ja ~i ~x~r i i n i • n iii • o * ziener. dessa Verk rörande föreskrifter, förordnade rullmägtige i fråga om belåningsvärdet å de obligationer, sorn i 160 § 1 mom. punkten l:o) omförmälas, att nedannämnde obligationer må, i intet fall, vid Diskon t-Verken belånas till högre belopp, än sorn den 17 December 1857 blifvit af Fullmägtige bestämdt, eller Svenska Hypotheks-Föreningars å Hamburger Banko ställda Obligationer, löpande med 4 procent ränta, till högst 80 procent af kapital*beloppet, med beräkning att 3 mark Hamburger Banko motsvara En Riksdaler Svenskt Silfver Specie; Elfsborgs med Dahlsland samt Götheborgs och Bohus Läns Hypotheks-Förenings å Jl' Sterling utfärdade Obligationer med 4 procent ränta likaledes till högst 80 procent af kapital-beloppet, med beräkning att Ett 35 Sterling motsvarar 17 R:dr 25 öre R:mt, och samteliga nuvarande Hypotheks-Föreningars i Svenskt mynt ställda och alla öfriga, enligt Reglementet, belånbara Obligationer, löpande med 4 procent ränta eller derutöfver och efter utlottning betalbara, till högst 85 procent af kapitaleller nominal-värdet. § 60. Sparbaukerne i Stockholm, Westervik, Södertelje, Hudiksvall,-® asta-kreditiv Götheborg, Skara, Wenersborg, Malmö, Christianstad och Ystad*'17'pa‘ian/ccrhafva nästlidne år begagnat sig af den kreditiv-rätt, som, jemlikt 167 § i Banko-Reglementet, är Sparbanker i riket medgifven. § 61. Följande sammandrag öfver uppoch afskrifningssamt depouppoch afsit-rörelsen vid de särskilda Disk ont-Verken under år 1860 få Re n n samt dc2iosit visorerne meddela: rörelsen.
Man har sagt mig att det är här som svarfvaren Runström bor?” ”Nej, bevars!” ”Kanske en trappa upp?” ”Der bor en handelsman.” ”Ah, det var då två trappor upp? Jag visste ju att det var här!” ”Inte heller der fins någon svarfvare.” ”Är det säkert det?” ”Jag måtte ska veta det jag, som är hjelphustru hos hökarns!” ”Nå, så gör jag mig väl besvär då uppför tredje trappan.” ”Det kan herrn gerna göra, efter han är så envis – men der bor endast ett par enkefruar i hvar sin lägenhet.” ”Åhå, ett par enkefruar!” tänkte den främmande, och hans ansigte ljusnade. Så snart dörren väl blifvit igenslagen, steg han, så fort, som om han i hvar sekund fruktat att blifva qvarhållen, upp till tredje våningen. ”Hos huru många enkefruar jag misslyckats, torde jag nu ändtligen ha råkat rätt.” Han knackade på. Inom den slutna dörren satt fru Emerentia och betraktade med moderligt bekymmer sin dotter, på hvars kind en feberaktig rodnad brann, ehuru hon gick uppe och sysslade med några småsaker. ”Du skall icke längre vara envis, älskade barn!” sade fru Emerentia. ”Ack, mamma!” ”Se så, i stället för att gå till den beskedliga gumman Gyllenhake, bör du låta mig skicka bud efter doktorn?” ”Men”, svarade Blenda med sin stundom påkommande lilla otålighet, ”detta är rysligt: jag har ju för den här lapprisfebern ej kunnat komma dit på tre dagar!” ”Det är visst ledsamt, du lilla, men du får tåla dig!” Blenda leg – hon såg sig i spegeln. ”Jag tror att det icke blott var skrämseln då om aftonen, och den derpå följande glädjen, som verkade på dina nerver, utan att du allvarsamt har förkylt dig i din tunna kappa.” ”Åh nej, mamma!” ”Jo, säger jag, och du ser nu följden af din envishet att vilja använda pengarna till hushållet, hvilket var så innerligt onödigt, då Patrik är snäll och sörjer för hyran.”
Stater gilla de ingifne grunder till bestämmande af Bataillons-PresterneS och Profotzernes Löningswilkor, i följd hwaraf de förra i stallet för ;c» Riksd. utom Spannemal komma att hädanefter undfå 40 Riksd. 22 st. jemte z Tunnor Spannemal om äret, samt de senare i stället för Z2 Riksd. i ett för allt, 20 Riksd. och ? Tunnor Spannemal om äret, utan att någon ersättning af den såmedelst uppkomna skillnaden i Contanta aflöningen för någon af dem ä extra Stat mä uppföras, emedan hwad deste förlorat i Lönen hafwa de pä nya Staten ätcrwunnit, genom en högre inkomst uti Spannemal. I öfrigt och sedan till följd af War f. d. gifna Befallning fyra af f. d. Swensta Gardets Capitainer med sine Compagnier och dertill hörige Under-Befäl, redan med a f Palen sta Regementet blifwit införlifwade. hafwa Wi följande i sammanhang med den förändring s. d. Gardes Negementerna till Fot undergått i Näder förordnat. i:v Som Fleetwoodsta Regementet, enligt dest förra Lif-Gardes Stat, äger inom sig fullr antal Officerare, Under-befäl och Betjente, mera än tillräckeligt att uppfylla de tjenfter, som a nu fast, ställdte nya Stak wid samina Regemente komma att bestäs, läte Wi nu befallning iill wederboxande Chef afga att deraf i behörig ordning till LönerSihanskli» 6s, nas rarö Den z Zulii. rias åtnjutande pä sistnämde Stat inplacera och foresta sa mänga af hwarje Grad, svm Regementet enligt densamma till deh tjenstbarhet fordrar:
Nu trimulerade orkestern, och så kom en ung dam, iklädd en riktigt fasligt anständigt lång rägnkappa, som slog henne på hälarna, in från äppelskogen till höger, nästan på samma gång som en lång, skranglig herre i alnshög hatt, fadermördare och lång burnus, kom in från äppelskogen till vänster. Härrskapet hälsade på hvarandra. Damen gäspade. Herrn slog sig för pannan, som om han slagit ihjäl en broms, men så fick han tydligen en ingifvelse, kastade af sig sin burnus och visade sig i en galen frack med alnslånga skört. Han knäböjde, tiggde, bad. – Hon tvekade, men så kastade hon i sin tur af sig sin rägnkappa och stod där klädd eller rättare oklädd i halfalens långa kjortlar, två tum högt lif af siden och en öfverklädning af svarta spetsar, besatt med förgylda fjärilar, som vippade upp och ned, när hon rörde sig. Hon fick en skallande applåd, och så började dansen. Först svängde de omkring riktigt anständigt och finurligt, men så ökades farten. Hvilken figure! Han med flaxande frackskört, hatten i nacken, krokiga knän, nypande i byxorna som ett fruntimmer i kjolen. Och hon! Något hade jag varit beredd på, men på det här hade ingen människa kunnat vara förberedd. Det var så tyst i salen så man hade kunnat höra en fluga surra. Usch! Handtvärksdöttrarna såg riktigt uppeldade ut, pappan och hans två gossar stirrade i kapp, och våra högergrannar lutade sig framåt med ett slags slött intresse – utom den svarta, som tycktes sofva, och det håller jag honom räkning för. Värst var ändå att se på Gustaf! Ögonen riktigt stod i starr på honom och munnen var halföppen. Han såg riktigt ful ut! Villy försökte se ut som om hvad han såg var det naturligaste på jorden. Men det var inte naturligt. Hon sparkade sin kavaljer på magen, på bröstet och måttade än högre upp. Kjortlarna hvirflade som ett hjul kring den ända upp till medjan nakna kroppen. Jag kunde inte, jag kunde inte se på det!
man emellertid med ätminstone nsgon mefiing kan frainstdla, nar dc hemtas från detta område om an deras giltighet icke kan uppratthällas - falla fullständigt till jorden. mista livarje grundval, nar det visar sig, att det ar mycket långt ifrån ' att qvinnorna från sitt 2o: de år till sin död lefva i äktenskap vid sidan ' af sina man. Man kunde frestas att saga: tvärtom! Tager man den sista folkräkningen för Danmark, den af I: ste febr. I 880 (och för Sverige af sanima år), så visar det sig, att af 584.471 qvinnor p2 20 år och derutöfver, som d i funnos har i landet (i Sverige i, 389,685), endast j39,4g49r (i Sver. 7 57,452) voro gifta, medan de öfriga 244,980 (i Sver. 632,233) eller öfver) j (42 proc.) (i .Sver. 45) antingen voro ogifta eller enkor och frånskilda, och tar man Köpenhamn ensamt, så visar det sig. att af de 82: 427 qviiinor på 20 år och derutöfver, som ar 1880 fulinos der i staden, vor0 blott 37,713 gifta, medan de öfriga 4~4,714: eller &amp; Tver hacftm (54 proc.) vor0 ogifta eller enkor och fränskilda. Låtom oss också utgå ifrh, att äktenskapet ar en sådan forsörjningsanstalt, att de qvinnor, som blifvit gifta och hvilkas man lefva, sjelfva icke mera behöfva tanka p5 förvarfvet - -. vi veta, att detta är en fiktion hvad skola da i allt fall de öfriga fullvuxna, stora, kraftiga nienniskorna göra, som icke äro gifta eller hvilkas man äro döda? Hvern skall försörja de ogifta. - hvem enkorna med deras barn. hvem de frinskilda, trc klasser, som utgöra 2 af landets samtliga och öfver hälftcn (i .Stockholm ",!)
December 1766 g , äro skyldige bestå Ryttarne nödig kost under Regementsoch Compagnietnöten jemte foder för hästarne ; att då deremot, vid indelta InfanteriRegementena , Rotehållaren är förbunden att detta underhåll förskjuta mot ersättning genom afdrag på Soldatens lön eller hemkall, Soldaten nödsakats, vid sitt antagande, lägga detta onus ensamt på Roten, derigenom, före Passevolancens införande, missnöje, prejeri och missförstånd måst uppkomma; att Rotehållarne, år 1813, uppå Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, hörde deröfver, hu - 30 StatS'SamtAllm.Besv,o.Oec*Utsk. XJtl.
Antil dctz Rikfcns Stander, efter erhållen kundskap om Riksgäldöwerketö närwarande tilsränd i i?!sns fastställt beloppet af den Bemillning de willja utgöra til den §srZnrersäe RiksfkuldenS afbördande, och bestämt de willtor och förbehåll, hwarunder de kunna akaga sig den samma, äger det af Riksens Stander fcltta Bewillnings-Utskottet, at öfwerlägga om de Allmänna grunder, hwarefter en sadan ny Bewillning bör emellan Rikets Inbyggare fördelas; A hwilket afseende Utskottet jämwal aligger, at granska de af Riksens Seander wid Riksdagen 1789 antagna grunder för fördelningen af den dä fastställda Bewillnings - summan vä) urreda hwilka deraf kunna med rättwifa bibehällaS eller hwilka böra, såsom obilliga förkastas. 2. §. Bewillnings - Utskottet bör, sa snart det sig göra later, med sit betänkande öfwer förherörda ämnen til Riksens Ständers ?Iens inkomma. Z. §- Med fördelning af någon Bewillnings > summa mä Urskottet ej befatta sig, innan Riksens Ständers kions, hwilka allena det tilkommer at bestämma Bewillningens belopp, genom särskilldt förordnande uttrycke» ligen updragit Utskottet et sadant göromål. Herr liliam, ksrar ^äo!x>b. Ändamälet med hivarje lnstruökion för et Utskott mäste wara at 14Z gifwa arbetet uti detta Utskott en rigkning enlig med deras åstundan hwilke förordnat det; at til arbetetö fort» skyndande inskränka det inom de grönför, fom af krincip-rlei-ng utstakas, och al sa nara fom sakeus natur det tillåter bestämma hwad af Utskottet bör göras eller ej. Desta ändamål kunna ej pa annat satt winnås.