Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillkomna sedan roteringen förlänet blifvit fastställd, liro de nemligen ej tryckta af den högre rotering, sorn ansågs erforderlig, för att, tillsammans med odelsskatten. fullt motsvara rusttjenstbesväret, hvadan de icke kunna anses tillhöra samma klass af frälsehemman, som egentliga ofrimans hemman. — Beträffande beloppet, hvarmed, i händelse af bifall till motionen, Kronans ingäld kumle komma att minskas, har genom företedda räkenskapsutdrag blifvit styrkt, att för de 105 j mantal ofrimans hemman, sorn utgöra odelshalfva uppbördsel, rusttjenstbevillning år 1852 utgått med tillsammans 337 R:dr 21 sk. 9 rst. b:ko för hela länet; att den lör 111 ofrimans hemman i Sunnervikens och Norrvikens fögderier påförda tillökning i mantalsränta!), nemligen halfva hjelpveden, samt särskildt i Norrvikens fögderi halfva skrifvarcorten, utgjort, pä grund af 1749 ärs jordeboks (orändringsextrakt. tillhopa endast 18 daler 11 öre silfvermynt, sorn icke undergå förvandling: och att odelshalfva uppbördseln för de olrimans hemman, sorn icke hafva högre rotering än andra roteringsskyldige hemman, kan. enär hemmantalet allenast utgör 1 f mantal och afgiften omvexlar frän 24 öre till 3 daler 24 öre silfvermynt inalles utgöra högst 3 R:dr 21 sk. b:ko. Genom åberopade handlingar anser Utskottet det vara tillförlitligen ådagalagdt, att de om ofrimans frälsehemman i Bohus län gällande stadganden i flere hänseenden skiljaktigt blifvit tillämpade.
Sig sakna skäl att en sådan förmån för staden Sölvitsborg i Nåder bevilja; men då de hufvudsakligaste betänkligheterne, sorn emot detta beviljande blifvit anförde, eller alt närliggande stapelstäder derigenom skulle lida minskning uti siu handel, samt att tillfälle till tullförsnillning lättare skulle uppkomma, icke synas fortfarande böra utgöra hinder för den sökta förmånens medgifvande, enär handeln bör ega sin naturliga, fria gång och ej tvingas att taga annan riktning, än förhållandena sjelfmant framkalla, samt en talrikare tullbetjening skulle, i händelse stapelrätt beviljades staden, kutym der underhållas, få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med den åsigt, att alla åtgärder, som leda till befrämjande af handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, vidtagas, samt i betraktande af den ytterligare förkofran staden under de sednare åren vunnit och hvaraf dess uppfattning från femte till fjerde klassen följt, nu i underdånighet anhålla, att stapelstadsrätt måtte beviljas Sölvitsborg, med vilkor, att sta - 156 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 88. den ej allenast på egen bekostnad uppför och håller E. K. M:t och Kronan tillhanda tullhus, , vågbod och andra för en tullkammare erforderliga byggnader, utan ock åtager sig att vidkännas de bidrag till behöflige tjenstemäns aflönande, som i ällmänhel åligga stapelstäderne, eller i likartade fall blifvit vissa städer ålagde. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1854. Preste-Ståndet den 2 Aug. — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förklaring af 26 Kap. 2 §. Byggn inga - Balken, i fråga om skyldighet att underhålla en del hus i prestegård.
Då alla förhållanden antyda på behofvet af en inskränkning i den fria dispositionsrätten öfver de för landets odling samt befolkningens trefnad och välstånd oumbärliga skogarne, torde för sådant ändamål verksamma bestämmelser vara att emotse uti en förväntad ny lagstiftning om skogarnes vård. Byggnadssättet har i allmänhet icke undergått annan förändring, än att för ett prydligare utseende och större utrymme i någon mån erfordras mera från skogarne hemtade materialier. Jemväl bibehålles det inom orten af ålder brukliga stängselsättet med gärdesgårdar, hvartill mycket virke erfordras. I några få socknar, der skogs• brist förefinnes, har, efter uppmaning från Länsstyrelsen, dels allmänt, dels blott i viss mån hägnaderne blifvit borttagne emellan inägorne och utmed de allmänna vägarne, till besparing af stängsel virke och kostnaden för vägarnes vidmakthållande vintertiden. Bränntorf begagnas ännu högst obetydligt, ehuru det mycket stegrade vedpriset synes böra föranleda till en genom bränntorfs allmännare användande möjlig minskning i vedåtgången. Bergsrörelsen har, under den period förevarande berättelse omfattar, i allmänhet varit gynnad af fördelaktigare konjunktur-förhållanden än under det nästföregående tidskiftet. Vidkommande först koppartillverkningen vid Stora Kopparberget, hvilken fortfarande grundats på malm såväl utur grufvans äldre ras som ur fast klyft, så har uppfordringen af malm i ej obetydlig mån ökats, men, i anseende till dessa malmers svagare beskaffenhet än de under de föregående åren brutna, har koppartillverkningens belopp dock under ifrågavarande fem år successivt nedgått, så att, då detta år 1850 uppgick till 4,976 Skeppund, detsamma under år 1855 utgjorde endast 4,293 Skeppund, och har såmedelst, vid jemförelse emellan nyssnämnde period och den, som förra berättelsen omfattar, en lägre tillverkning af 232 Skeppund i medeltal för året ägt rum. Detta oaktadt och i anseende till kopparens förhöjda pris, som under år 1853 särdeles högt stegrades, har den till fjerdepartsägarne, eller delägarne i grufvan, utdelade behållningen deraf i medeltal utgjort femtio procent utöfver revenyen under de nästföregående tre åren.
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Efter föredragning af Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottets den .19 Juli afgifna och den 25 på bordet lagda Betänkande öfver Johannes Perssons och Anders Carlssons från Skaraborgs Län Memorial, örn afskaffande af eller förändring uti KronohjelpeDagsverkens utgörande; beslöt Hedervärda Bonde-Ståndet, uppå Nils Månssons från Malmö Eän derom gjorda hemställning, det skulle Ståndet, genom allmänt Besvär, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att alla sådana Kronooch Hjelpe-Dagsverken till JCungsgårdar, hvilka ej äro inbegripne uti Hemmanens Jordeboks-rentor och således ej i laglig ordning tillkommit, måtte, på sätt ock Biksens Ständers vid 1809 och 1810 Arens Biksdag derom tagne Beslut innehåller, af skaffas - *5^ Den % 7 juli. skaffas och upphöra; Genom hvifket Beslut vidare Utlåtande öfver offvannämnde Betänkande ansågs förfalla. Ut Supra. S. D. -ta Högvördiga Prest-Ståndets inbjudande genom Protocolls-Utdrag af denna dag, instämde Hedervärda Bonde-Ståndet uti Dess beslut, det bör, i den §. af Riksdagsbeslutet, som rörer tillökning uti Hans Majit Konungens och de öfriga Kongl. Personernas HofStats-Summor. intagas, att Hans Kongl. Höghet KronPrinsen för sin del afsagt sig den Hans Kongl. Höghet erbudne tillökning uti Dess Hof-Stats-Sumrna. Ut Supra. S. D. tlfter uppläsande af Expeditions.Utskottets insända Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit: 1:0 Angående inskränkning i den åt Invånarne i en viss trakt af Elfsborgs Fän förunnade rättighet att idka Gårdfarihandel; 2:0 Om Förändring i Domstolarnes antal och Organisation; och 3:0
Under den 27 sisllidne Mars, anmältes hos Utskottet en från Directionen öfver Banco-Discont-Verket inkommen skrifvelse af föregående dagen, deruti, jemte tillkännagifvande, att flere af Götha-Canal-Bolags A C Heegare , hvilka i Disconten hade adier belånade, och således sjelfve saknade tillfälle att för dessa adier vid då pågående Bolagsstämma utöfva representationsrätt, hos Directionen anhållit, att Directionen ville för dessa adier vid Bolagsstämman låta föra talan, under förklarande å Aclie-egarnes sida, all de godkände hvad Directionen eller dess Ombud dervid kunde åtgöra, samt alt de förbunde sig att icke före Bolagsstämmans slut ålerfordra omförmäide Adier, om ock de lån, lör hvilka de blifvit pantsatte, dessförinnan inbetaltes, Discont-Direclionen anförde, att då, enligt § 1 af Kongl. Maj:ts förnyade Reglor för Götha-Canal-Bolag af den 27 Augusti 1839, Bolaget bestått af innehaft arne utaf adier i Gölha-CanalVerk, hvilka adier äro ställde icke på viss man, utan på innehafvare!!, och Disconl-Verket obestridligen var innehafvare af de adier, sorn hos detsamma blifvit pantsatte till säkerhet för derstädes upptagna lån, betänklighet visserligen icke syntes Directionen möta bevakandet af DiscöntVerkets intresse för de adier densamma i pant väg innehade, i afseende å. Bih, till H. St, Prot, 1840 oeh 184U G Sami, 1 A/d, 39 Haft, % 10 Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 141. hvilka egarne sjelfve anhållit, att Directionen måtte vidtaga en sådan bevakning, och på förhand förklarat sig godkänna
C almare Lä rit Derstädes äro 7 Saltpeterladanpå Österboffa niska sättet anlagde, samt åtskilliga efter gamla tnethoden inrättade. Tillverkningen Varat1811, 414 6tfc, 1S13* 568 och 1813, go8 £££, samt skall för år 1814 gå till ett än högre belopp, hvilket visar nä* ringens årliga tillväxt, sorn Landshöfdingen till* skrifver Ofver-Directenren Kihlströms oafbrutna bemödande och verksamma drift* Gästgifvaren i Boltentfn, Engström, har fram* för andra ådagalagt håg och nit för Saltpeternä* ringen, i det lian vid sin egendom låtit uppföra och jordfylla en lada efter Österbottniska sättet* samt derjemte medelst anställda urinsamlingar bereda en del af jorden under Ladugårdshusen, så att den blifver lönande till afsjudningt och har han de sednare åren låtit vid Krutbruket afletru 11a betydliga qvantiteter ren och god Saltpeter. Prämier för 6 Plantlador äro utbetalte, och Committerade hafva till Länet nedsändt 15 Sjudningspannor, under lika vilkor, sorn för Kronobergs Län äro föreskrifna. jönköpings Län* Uti detta Län äro 17 Saltpeterlador uppför* de efter Österbottniska methoden och 4 under an* Deri ig April. 3*i ärila bening. De Förra skötas sa, att en förmånlig sjudning efter behörig tid af detn kan förväntas. Tillverkningen har sedan |r i fe i i varit i 'Stigande. Af de ariställter, sorn Öfver-Dirécteuren feihii ström tid efter annan vidtagit genom utdelande af . tryckta fullständiga underrättelser om tjenligaste sattet att tillreda Saltpeter. Äf de resor lian i Söcknärne anställt för att Undervisa Allmögeti, och af de Uppmaningar Landshöfdingen flera gånger låtit i, Länet utgå, hoppas JLandsböf(lirigert till verkningens öafbrutna tilltagände skall blifva en följd.
Här är sagdt, att det icke vore tillåtet alt infordra StatsUtskts prot.; men jag åberopar i sådant fall tryckfrihetslagen, hvilken måste få gälla såsom grundlag, och det lärer då icke kunna förnekas, att det är hvarje enskild persons rättighet att begära och utbekomma StatsUtskts prot., utom uti de i 2 §:n särskildt undantagna fall. Jag skulle således tro, att äfven ett RiksStånd på samma grund kan besluta att infordra sådana prot:r. En framställning om en åtgärd af denna beskaffenhet måste således, i mili tanke, anses för ett ärende, hvars bordläggning, då den blifvit begärd, ej lärer kunna förvägras. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag kan icke inse, att det är på några lagliga grunder, som Frih. Cederström gjort sin anhållan. Detta är helt och hållet en innovation, ty i grundlagen finnes icke nägot sådant omtaladt. Då föröfrigt Frih. Hamilton, hvilken först begärde frågan på bordet, men derifrån afstått, och som Hr Frih. o. Landtm, tyckes anse frågan icke vara grundlagsenlig; så föreslår jag, att Frih. Cederströms anförande icke måtte leda till någon åtgärd, utan läggas till handlingarna. Frih. Cederström: Jag är nödsakad att yttra några ord i anledn. af Gr. Frölichs ganska obetänkta yttrande Den aa Maj f. in. om att utesluta alltsammans nr prolocollet. Att linn vill dölja frirliåIlandet i dessa frågor för Svenska allmänheten, det förundrar mig alldeles icke; men att försöka att begära, alt detsamma skall uteslutas ur 15. o. Ad;s prot., det är likväl något för mycket vågadt af en ledamot, som bort veta alt gruudlagarne sådant icke medgifva, utan motionärens eller talarens eget begifvande. Således bade Grefven kunnat stoppa bos sig sina fromma önskningar i detta afseende, hvilka nu för bans räkning må förvaras i prolocollet. Jag får likväl, i anleda, af Gr.
Och hvad åter angar den våckta frågan om de 2:ne praktiska Faculteternas söndring ifrån de öfrige, och deras förflyttning till annan ort, torde dervid befinnas, att desse såkallade praktiske åro StalsUtskottets Betänkandetik 531 Theoretiske såsom vetenskaplige Faculteter, och att deras söndring från den Theoretiskä Lärdomens Hufvudsäte skulle icke vara så vål beråknadt i afseende på det erkända sambandet emellan alla vetenskaper, hvilka under den närmaste beröring inbördes, äfven kraftigt lifva och upplysa hvarandra. Det fordras ock en längre erfarenhets bevis, om den utbrytning, sorn i någon del redan skedt varit för vettenskaplig grundlighet nyttige. Det usla Latins - slrifveriet ;'r vidare uppgifvet såsom förkastligt; och Utskottet instämmer så mycket häldre i detta omdomme, sorn de önska i allmänhet, att alt uselt skrifveri på alla språk måtte upphora , men så långe detta icke kan gå i fullbordan, skulle det nästan häldre önska att det usla producerandet gömde sin verksamhet i detta läumera mindre allmänna språk, ån att det foll i dagen på egetv Man har ock uppgifvit bristen på ufgifne Handböcker till ledning för de Studerande vid förelåsningarnes begagnande .såsom bevis på mindre Vettenskapfigt lif vid våra Universiteter; och Utskottet delar ofvertygelsen om desse hjelpredors nytta, likasom det år öfvertygadt, att denna brist skall småningom och utan revisions åtgärd försvinna, sedan Tryckfriheten fått den 53a Stats-Utskottets fietdnkcmdctu helgd den numera afven dagligen vinner l den Allmänna Opinionen. Utskottet tror sig likväl skyldigt dervid gora den erinran, att vetenskapen använder en annan värdemätare ån dagens mening, och att någon betänksamhet vid sådane Handbockers lifgifvande icke långe hos Oss varit så obefogad, som den under närvarande Samhålls-ordning synas blifva.
För " alt få dem styfva, drager man dem genom gummivatten, klappar dem halftorra mellan händerna och sätter sedan upp dem till torkning. Emilie. Nanna. Dä samtliga personer, som vistas i rummet, besväras af samma krämpor, så kan detta ej gerna vara cn tillfällighet, utan torde bero på den egendomliga väggbekläd nå- den, som i alla händelser ej kan vara hygieniskt nyttig. Elsa. Vid behandling af finnar måste först oeh främst al ht s. k. hudmaskar utpressas, hvilket sker enklast med naglarna (jemför svar till » Barnslig toka » i n:r 2!) Detta upprepas, sä snart nya bildat sig. Hvarje qväll strykes på en salfva af 3 delar sidMmeradt svafvel på 20 delar vaselin, hvilken får ligga Öfver D a t t e n oeh aftvättas på morgonen med tväl och varmt vatten. Om dagarne pudras, sedan man in gnidit tunt med eoldcream. Som huden af denna behandling i längden retas, så är det radligt att efter en tid göra en paus med qvällsingoidningarna iör att efter några dagar å nyo börja dermed. Skulle huden genom för långvarigt bruk af nattsalvan, ha blifvit något höggradigare rodnad, spänd och öm, så bör man om dagarne stryka på tunt af en salfva af 1 del zinkoxid på 10 dtlar vaselin med följande pudting, och ej använda svafvelsalfvan förr än retningen är, öfver. I sådana fall, der fmnarne äro stora, röda och fylda med var, böra de Öppnas med knif; likaså böra alla hårda, djupare liggande knutar i huden skäras — ingrepp, som helst böra göras af läkare. I svårare fall, der den nyss beskrifna behandlingen ej medför önskvärdt resultat, torde vara rådligast att vända sig till en specialist i hudsjukdomar. Slutligen vilja vi nämna, att i många fall finnar ha sin orsak i föreliggande • bleksot eller blodbrist, och i sådant fall måste naturligtvis detta samtidigt behandlas. Likaså kunna digestionsrubbningar vara orsaken. Lidli.
Restr 151,438: 31. g. Professor Gjörwells kosaads-förslag af den 2» Maji 1816 beräknar kosiaden för en vånings Banco-XJtskottets Betänk ande. n. $83 påbyggnad å BancoArchiv • huset till . Bulr 442>55: 4°- — Sedan inköpet af Kuselska huset blifvit örn hösten år j8ig för Banquens räkning < lagståndet, uppgjordes kostnad. ; förslaget för så väl nya grundläggningen, sorn Tomtens bebyggande , den 28 Martil 1820 till , 46,001: ; 6. Ytterligare infordrades Pro. fessorens utlåtande , hvad kost* nads-fortsättningen af den återstående påbyggnaden vid Södra gränden ifrån den grundmur der Byggnadsarbttet i följd af Banco-TJtskottets år 1818 gifne föreskrift stannat, jemte hvad i sammanhang dermed fordrades för Fagadens fullbordande åt Skeppsbro-sidan, kunde komma att medtaga, då Professoren under den 18 Maji j8ao upp gaf detta belopp till circa jo,ooo: —- —- hvarvid å ena sidan anmäl, des, att värdet af redan befintelige materialier borde härifrån afgå, men å den andra, att oförutsedde händelser, såsom nya golfbjelkar, gipspanelers och Taks förny Transport 100,257; 8- 584 Banco Utskottets Btt&nkanSen. Transport 100,357: 8. — ande m. rn. hvilka omständigheter i sin mån ökat kost-, nadeu för den redan verkställde Byggnaden, icke blifvit i denna Calcul upptagne. Summa kostnad enl. förslag 100,357: 8. — Efter hvad sålunda enligt ziffi-ans utslag kan bestämmas, synes som skulle På- och Nybyggnadens kostnad intill närvarande tid hafva öfverskjuta förslaget med en Summa af . Men hvarvid dock bör observeras, att ej obetydligt häraf äfven måste tillhöra Gamla huset, enär endast de 3:ne Articlarne :
Förordningen om socknestämmor i riket den 29 Augusti 1843. Högvördiga Presteståndet liar, till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat tvenne serskilda, i detta ämne väckta motioner, nemligen: l:o af Herr Biskop Hallström, som föreslagit, att röstlängd för sockenstämma må, emot stadgad vedergällning, för hvarje församling årligen uppgöras af den tjensteman, sorn mantalsoch skattskrifning förrättar, ordnas på sätt uti Kongl, förordningen om socknestämmor i Stockholms stad finnes föreskrifvet, tillställas kyrkoherden inom kort tid, t. ex. en månad efter det Taxerings-komilén dess göromål afslutat, derefter å snarligen utlyst sockriestämma granskas och sedermera tjena till efterrättelse, intill dess ny längd varder uppgjord och justerad; deri röstberättigade likväl obetagef, att, derest han icke i röst-längden blifvit vederbörligen antecknad, eller till oriktigt belopp upptagen, eller ock först sedermera rösträtt förvärfva!, att styrka denna sin behörighet inför sockenstämma, som må ega att förhållandet pröfva och afgöra, I sammanhang härmed och på det en större bestämdhet och en närmare likstämmighet emellan föreskrifterne i detta ämne måtte vinnas, har motionären hemställt, att hvad sistberörde Kongl, förordning uti 5:te och G:te mom. af 5 § innehåller rörande rösträttens utöfning, äfven måtte varda allmänneligen gällande; och 2:o af Herr Biskop Heurlin, som anmärkt, att det uti 5 § 6 mom. af Kongl, förordningen om socknestämmor i riket intagne stadgande att „röstegande må genom fullmakt till annan öfverlåta sin talan och rösträtt å socknestämma, “ innebär en tvetydighet, hvilken gifvit anledning dertill att nämnde stadgande blifvit på olika sätt loikadt och tillämpadt. Sålunda hade, efter hvad motionären uppgifvit, pastor i en församling ansett den person, till hvilken rösträtt och talan blifvit öfverlålen, sjelf böra vid socknestämmau Bih. till R. St.
Det var en blek, svarthårig ung man, tämligen undersätsigt byggd; han var flerårig medikofilare och känd i hela kamratkretsen för sina brokiga fruntimmershistorier och sina trassliga affärer. Hans far var förmögen, men hade tröttnat på att betala sonens skulder. De drucko ett par flaskor vichyvatten, medan de pratade om gårdagens äfventyr. Recke påstod sig ha hamnat någonstädes på Söder, vid Glasbruksgatan eller något dylikt. Han bodde på Östermalm. Han kände sig en smula ledbruten. Därefter beklagade han sig öfver att han icke hade några pengar. Pengar, pengar ... Detta ord hade för hans öron en mystisk klang. Det föreföll honom, som om han stod ansikte mot ansikte med något öfvernaturligt, hvar gång han lyckades fånga in några sedlar i plånboken. »Hvarifrån komma de?» frågade han. »Det har jag aldrig lyckats få någon förklaring på.» Han satt länge tyst och undrande med blicken ut i den sommarblå luften. »Jag vet bara hvart de gå; men hvarifrån komma de?» Tomas trodde att han ville låna pengar och erbjöd honom tio kronor, ty han var tillfälligtvis vid kassa. Recke afböjde vänligt men bestämdt. »Nej tack, när jag vill låna pengar säger jag alltid till genast. Jag lämnade för resten min klocka åt ett stadsbud för en stund sedan och sade åt honom att komma hit med pengarna.» »Nej, det här går inte i längden,» återtog han efter en stund melankoliskt. »Man får lof att skaffa medel på ett eller annat sätt. Det finns en tegelhandlare vid Svartmangatan, som lär vara hjälpsam och medgörlig ...» Tomas sökte förmå honom att afstå från alla tankar på den sortens affärer. Recke hörde på, distrait, upptagen af sina egna kalkyler. Stadsbudet kom med pengarna och kvittot. Recke drack ur sitt glas och reste sig: »Jag måste vara hos Wannberg före klockan ett,» sade han. »Jag blef skyldig honom 2:65 i går, och han påstod, att han måste ha dem i dag före klockan ett ...» Tomas satt ännu en stund vid sitt vichyvatten och såg på barnen, som lekte i sanden. Han köpte också några pepparkakor åt en liten hund, som kom fram och viftade på svansen. En grå häst körde fram med en iskärra.
Att undanrödja de i våra stängseloch skiftes-författningar gifna anledningar till misshushållning med skogarne, — att på lämpligaste sätt sprida en allmännare kunskap om deras rätta vård och värde, och att genom dessa lärors praktiska tillämpning på de under Statens dominium lydande skogsmarker föregå med lärorik föresyn — allt detta är visserligen lika naturliga som verksamma medel för att vinna det afsedda ändamålet. Men man skall ändock svårligen — åtminstone i någon vidsträcktare mån — härutinnan lyckas, så länge man envisas med att genom olämpliga och godtyckliga förbud och inskränkningar göra sig det enskilda intresset till fiende. Man får icke glömma, att sjelfva införandet af en ordnad skogshushållning alltid är förenadt med icke obetydliga kostnader. Kan man väl begära, att den enskilde skall finnas benägen underkasta sig dessa, 0111 man icke tillåter honom att, till lindring i desamma, pä det sätt som han sjelf finner vara det fördelaktigaste, göra sig till godo skogens afkastning. Men detta gör man icke, så länge genom höga export-tullar omöjliggöres all utförsel af vissa bland just de skogseffekter, hvilka en väl ordnad skogshushållning lemnar till hans disposition. Ty en sådan skogshushållning kan icke bedrifvas med mindre än att ungskogen gång efter annan gallras, eller, der trakthuggning införes, med mindre än att omogna träd fällas Denna ungskog, som för gallring eller vid trakthuggning måste afverkas, äfvensom toppnr och gröfre grenar af fullmogen skog skola i allmänhet, förvandlade till ved eller kol, betinga ett ytterst ringa pris i jemförelse tued det, som på verldsmarknaden står att erhålla för en motsvarande qvantitet småtimmer eller sparrar eller stolpar. Kan det da ifrån national-ekonomisk synpunkt försvaras att genom höga utförseltullar på dessa sednare effekter nödga skogsegaren att antingen sönderhugga den fällda skogen till ved eller bränna den till kol eller, då derigenom icke ens arbetskostnaden ersättes, lemna den helt och hållet till förruttnelse?