Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfvenså böra de mål, som KammarRätten, till följd af dess RevisionsContoirs egne anmärkningar, finner böra upptagas, till RiksPröfningsComiteens afgörande remitteras, så att KammarRättens myndighet skulle inskränkas till att vara en bevakande Auctoritefc öfver uppbördsmännen och till granskning af siffran. I enlighet med desse grunder önskade jag ändring i de 3 första punkterne af Utskottets förslag, och yrkar derföre återremiss. Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Svenska folket äger i afseende på beskattningen ingen appell, det måste åtnöja sig med hvad Representanterne besluta. Skatternes fördelning bestämmes, enligt BevillningsFörfattningarne, af Rikets Ständers Ombud. För mig visar det sig oformligt, att tillämpningen af dessa författningar i slutinstancen skulle bedömmas af ett Kronans Verk. Deraf uppstå ganska besynnerliga förhållanden, hvaribland jag ur egen erfarenhet vill citera ett exempel, då KammarRätten tillämpat författningarne tvärtemot Taxerings - 346 Den 3o Mars e. m. och PröfningsComitteernes, tvärtemotLandshöfdingens och Kronofogdens, åsigter. Det är nemligen stadgadt, att Sågare och Stampare skola erlägga i R:dr i bevillning, om jag ej minnes orätt. Men nu finnes en mängd Sågoch Stampverk, der inga sä-rskilte Sågare eller Stampare äro anställde, utan verket bedrifves genom ägarens dräng. KammarRätten har dock antagit, att särskilde Sågare och Stampare skola finnas. Fåfängt har Landshöfdingen anmärkt, att sådane personer ej funnits, och att det vore svårt att lägga afgiften, såsom personel på någon annan. Följden har icke destomindre varit, att Sågoch Stampverks-ägaren blifvit af KammarRätten dömd att betala. De tre första åren klagade jag icke, och jag tager mig i anledning häraf friheten fästa uppmärksamheten på obilligheten af våra institutioner, som ofta göra det bättre att vara nöjd och lida, än att klaga, för att vinna rättelse.
» Erik! » utbrast hon rodnande af glädje oeh grep efter hans hand, men han drog undan den och gick förbi henne in i salen utan att se på henne, utan att helsa. Jaså, han visste det. Och han tog det så häftigt! Hade han varit kär i henne? » Hvar har du gjort af Ingrid? » frågade han med kort, befallande röst. » Ack, kära Erik, du har nog höit talas om den sorgliga olyckan, det ser jag på dig. Men vill du inte sätta dig, så att vi i lugn få — » » Hvar har du gjort af Ingrid, frågar jag? » röt han ännu en gång, grep henne hårdt om handleden och slungade henne ett stycke framför sig inåt rummet. Hon såg upp på honom förfärad, hjelplös, men de ögon hon mötte skrämde henne så, att hennes knän veko sig under henne. Om icke en stol stått bakom henne, skulle hon ha fallit på golfvet. Nu gick han af och an med länga steg; han hade trott sig vara säkrare på sig sjelf än han var. Hon följde honom med ångestfulla ögon som en hund, dä hans herre är vred. Slutligen stannade han framför henne och sade i hård, kall ton: » Det är dina usla konster, inte sant? » » Erik, hur kan du — » » Inga undanflykter och intet försvar! Jag står här som din domare och du eger bara att svara på mina frågor, kort och bestämdt. Jag vämjes vid att se dig och höra dig — hvarje ord du säger bränner mig som ett glödgadt jern — säg derför inga öfverflödiga ord; då går jag. Svara nu, som om det vore din sbsta stund. Var Ingrid frisk till själ och sinne, då hon kom i ditt hem? » Henrika hade rest sig upp med trots i ögat. Jaså, det var för den der flickans skull han talade till henne i denna ton, som om hon varit en af hans murarehandtlangerskor! » Ja eller nej? » » Hon var ett verldens och djefvulens barn liksom modern, » svarade Henrika i föraktfull ton. » Jaså — modern!
Efter 2i års förlopp kan väl ännu icke med fullkomlig säkerhet slutas till verkningarne af de beslut som sålunda af länets invånare med berömlig enighet blifvit fattade, men jag saknar ej anledning till den förmodan att ändamålet snarare vinnes på detta sätt, än genom anskaffande af jagt-t3'g, °ch anläggande af varg-gårdar, hvilka sednare aldrig mer än första året göra någon nytta, enär er' farenheten visat att odjuren sedermera ej lått deruti låta fånga sig•lagt-kassans behållning utgjorde vid i832 år slut, 5o88 R:dr 19 sk6 rst. B:ko. Fattig-vården besörjes på förut uppgifvit sätt utan någre anmärkningsvärda förändringar. De på landet tillåtne krogar uppgå till 18 stycken. i5 Sockne-magasiner äro inrättade uti 102 socknar, med fonder sorn sammanräknade uppgå till omkring 8000 tunnor spanmål. Uti Norrköpings Sparbank, hvars förvaltning fortfar med lika ordning som förr, hade den 1 Juli 1882, 920 personer, insatt en Sumrna af 23,o3i R:dr 7 sk. Banko. Dä den insatte summan vid 1826 års slut endast utgjorde 9105 R:dr 28 sk. uppkommer således 'let resultat, att den under loppet af 5i är blifvit ökad med 13,920 K:dr 27 sk. Insättärnes antal bär under samma tid blifvit tillökt nied 4a9 personer. Tili ordningens och sedlighetens vidmakthållande, använder jag de medel lagarne mig tillåta, och jag äger den tillfredsställelsen att kunna yttra, i enlighet med mili öfvertygelse, att dessa medel äro lil lräck ii ge för ändamålet, örn de med nit och förstånd användas, saint icke högre Autoriteter taga beslut som motverka detsamma. Nykterhetsföreningar hafva på några ställen blifvit ingångna, men föga nyttigt uträttat, enär de som i sädane föreningar ingå, sällan kalla hvad de lofva, och icke heller genom laglig åtgärd kunna dertill tvingas. 5:o Städer. Linköping hade vid i832 års slut en folkmängd af 3p63 menUiskor.
Jag skulle derföre önska, att Bancostyrelsen finge rättighet att skaffa sig creditiv för hela beloppet af Bankens grundfond, men att. den ej borde söka det på en gång, utan började med i million och sedan sträckte sig längre, om det behöfdes, på det att man ej måtte få betala den betingade procenten för större summa, än som erfordrades. Hr von Qvanten: Man har gjort det så lätt att få creditiv, och jag tror visserligen, att, med Bankens närvarande ställning, man i början skall finna hus, som lemna det mot i proc. Men ett sådant hus ser hufvudsakligen på silfverionden; om den hardt anlitas, är det säkert, att det fordrar andra garantier, än blott löften. Jag anser derföre, att man mäste vara betänkt på alt åt BancoTJtsk, uppdraga att föreslå vilkor, enligt hvilka lån kunna upptagas och förskrifvas. Jag ser ingen annan möjlighet. Om Banken behöfver silfver, måste väl den, liksom hvarje enskild man, lemna säkerhet. Bankens verkliga säkerhet aftager i samma mån, sora dess fond anlitas. Således skulle jag föreslå, att BancoTJtsk. må uppgöra project, huru förhållas bör, i den händelse creditivet icke gör tillfyllest, eller då man i läner väg nödgas förstärka sijfverfonden, Hr Lefre'n; Det kan väl hända, att ett sådant prer minni af ^ proc, som tyenne talare omnämnt, kan komma i fråga. Vanligen utgör det likväl ej mer än J eller §-:dt ls proc. Det beror på crediten; och om också den i början är något mindre, dröjer det icke länge, innan man kan upphöra att betala den högre procenten. I alla fall bg)iöfver ej Baucostyrelsén contrahera örn hela beloppet på pn gång. En talare har föreslagit, att creditivet skall höjas till 2 millioner r:dr Ilamb. b:eo, andra till grundfondens belopp. *9° Den 5 Maj c. m. Jag delar den tanka, att det snarare bör okas, än minskas. Ju högre del dr, ju mindre och senare kommer man i behof att anlita det.
Det var i början af fjärde århundradet, som brudkransen småningom accepterades af den kristna befolkningen och med den brudslöjan, som likaledes är af hedniskt ursprung. Likväi valde man af de tre förut brukliga färgerna, rödt, citrongult och hvitt endast den sista. I allra äldsta tider saknades slöjan nästan helt och hållet. Löst utslaget, långt nedåt ryggen hängande hår, den bevarade renhetens symbol, ersatte då denna. Medan israeliterne bekransade brudgummen, grekerne och romarne både brudgum och brud, är det hos oss blott bruden, som på sin bröllopsdag prvdes med kransen. Blommorna i brudkransen äro olika pa olika trakter. Hos oss liksom i Tyskland ar det särskildt myrtenoch myrtenblommor, som användas till denna prydnad, orangeblommor äro särskildt omtyckta i England och Frankrike, medan ater i Spanien och Italien mera brukas rosor, röda och hvita, samt nejlikor. På många trakter bäres i stället för brudkrans afven krona af guld eller silfver. I Alten burg i Tyskland bära bondkvinnorna en rund sammetsmössa, som allt efter brudens förmögenhetsvilkor besattes med mer eller mindre dyrbara sifverknappar. I Schweiz äro på vissa trakter kransar af konstgjorda blommor med långa brokiga band mycket omtyckta. Bruden i Athen bär en med ädelstenar och pärlor rikt prydd filigramskrona, medan i det gamla Grekland den gröna kransen mera användes. Likväl väljes vinranka i stället för myrten. Halfårso. kvartalsprenumeranter Likväl är det ej den glänsande atlasen eller det mjuka sidenet, icke de dyrbara brudsmyckena, som påminnas att nu ofördröjligen förnya preaf kvinnans största hedersdag lemna ett sådant outnumerationen, på det att intet af brott i plånligt intryck i hennes hjärta — nej, det är den ordentliga expedition må beenkla, gröna kransen, brudkransen, som blott en tidningens höfva ega rum. Sent ankommande pregång i lifvet omger ungmöns panna.
Då likväl dels reparationsfondens tillgångar sannolikt innan kort komma att betydligt anlitas för det ändamål, hvarför de, såsom en särskild bevillning af Ridd. och Adeln, utgått, dels Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassas räkenskaper utvisa, att kassans årliga inkomster från och med 1852 utgjort per medium 9,023 R:dr 21 sk. 10 rst. och utgifterna per medium endast upgått till 8,499 R:dr 36 sk. —hvadan på sätt ofvan är anmärkt, denna kassa från år 1853—1855 förkofrat sig med 1,748 R:dr 35 sk. 5 rst. B:ko; i följd hvaraf Stiftspensionernes antal under de sednaste fyra åren kunnat bibehållas till ett antal af 222 och snart synas 10 lilddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. kunna åter ökas utöfver enahanda antal, de utgjorde innan den ifrågavarande förlusten inträffade eller 227, har Utskottet ansett sig sakna skäl att å Riddarhus-Direktionens ofvanberörde hemställan om ersättning från reparationsfonden af stiftskassans omförmälde förlust tillstyrka bifall ; Hvaremot Utskottet förslår: att denna förlust 2,573 R:dr 8 sk. B:ko må i stiftskassans räkenskaper afskrifvas. 11 §. Med anmälan, att kostnaderna för reparationer å Riddarhuset samt dess flygelbyggnader under tiden från och med 1854 till innevarande riksdags början utgjort tillsammans 2,457 R:dr 4 sk. B:ko, har Dim gifvit vid handen, att då de sättningar å såväl yttersöra mellanmurarne af Riddarhusets hufvudbyggnad, som redan sedan längre tid tillbaka blifvit förmärkta möjligen kunna medföra fara för byggnadens bestånd i fall de icke för framtiden förekommes, Direktionen anmodat sakkunnige personer att, tillika med en af Direktionens ledamöter Herr Majoren Leijonancker, skadorna besigtiga samt om deras beskaffenhet sig yttra. Och har Direktionen med bifogande af det uprättade besigtningsinstrumentet, hemställt, att samma undersökning måtte nästkommande sommar företagas och att sedermera på
Den, som bifaller Hr Stjernsvärds förslag, att R. o. Ad. må för sin del besluta, att RiksStui skola sammanträda till gemensamma öfverläggningar ang:de ej mindre utgifterne vid såväl den Den 1 December f. m. 249 ordinarie som den extra statsregeringen, med undantag af de till 9:de hufvudtiteln hörande, än äfven alla frågor rör. betalning af redan erhållna eller uptagande af nya statslån, allt i den mån, vederbörande Utsk:s betanien i nämude ämnen till RiksSt:n inkomma, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde förslag. Vid voteringens slut befuunos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 86. Erih. Åkerhjelm, Johan Carl: Som bekant är, utgöres R. o. Ad:s ledamöter i StatsUtsk:t af 9 ordinarie och 3 suppleanter. Då det lätteligen skulle kunna hända, att, vid nu snart inträffande julferier, några af Utsk:ts vare sig ordinarie ledamöter eller suppleanter skulle vilja begagna sin ledighet, för att afresa till sina hemorter, och då i följd deraf antalet af R. o. Ad:s representanter i StatsUtsk:t ej skulle upgå till det, ffattningarne föreskrifva, så tager jag mig friheten till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, att Hr Gr. o. Landtm, ville hos R. o. Ad. anhålla, att på vanligt sätt måtte utses ytterligare 3 suppleanter i StatsUtsk:t. I anledning häraf hemställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att ytterligare 3 suppleanter i StatsUtsk:t skulle utses, och, sedan härtill svarats ja, anmodade H. Exc. Ståndets Hrr Elektorer, att vid deras blifvande sammanträde välja desse suppleanter. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % till 12 f. m. In fidem. 0. Brakel. Lördagen den 10 December 1859. Plenum kl. 10 f. m.
Tager man derjemte i betraktande att vid prisernas bestämmande, man hädanefter kan hafva att tillgå pålitliga priskuranter, hvilket hittills icke varit förhållandet, samt att den egentligen vigtiga markegångssättningen, den, som kommer att ligga till grund för bestämmande af medelpriset, eger rum under en tid, då man har ganska lätt att hålla reda på dessa priser, och att derjemte de föreskrifter för markegångssättningen, som blifvit beslutade och äfven af R. o. Ad. bifallna, innehålla att de deputerade skola, efter mogen öfverläggning och med ledning af de erhållna priskuranterna, samt efter noggrannt öfvervägande af kända förhållanden bestämma dessa priser; så tror jag för min del att raan har hopp om att hädanefter få en vidare samvetsgrannare och sä - 352 Den 5 Juli e. m. krare markegång än hittills. Jag kan således icke finna något skäl att bibehålla det hittills var:de förhatliga omröstningssättet och jag anhåller derföre om Hr Frih. o. Landtnäs propos. på bifall lill denna del af betänk. Hr Printzensköld: Jag kan sannerligen icke fatta de skäl, som Hr von Troil har anfört till stöd för förslaget, då han säger, att R. o. Ad:s ledamöter äro de, som sist afgifva sitt votum och att det är deras rättskänsla, som kommer att bestämma huru markegången blir satt. Jag skulle tro, att när det ståndsvis beslutas, så lära R. o. Ad:s ledamöter, ehvad de besluta först eller sist, icke mera bestämma markegångens belopp, än hvilket af de andra Stånden som helst. R. o. Ad:s ledamöter, om de än yttra sig sist, kunna väl icke bedöma saken ur någon annan grund än rättskäns lans, och detta blifver icke någon berömmelse för Ståndets ledamöter, emedan de derigenom endast utöfva en pligt. Jag vet dessutom icke hvar det står skrifvet i författningarne, att R. o. Ad:s ledamöter skola sist yttra sig i frågan utan sådant kan helt och hållet bero på hvad deputerade finna för godt, att sins emellan öfverenskomma.
Företogs till fortsatt behandling Sammansatta Bevillms-, Lagsamt Allm. Besvärso. Ekon.Utsk:ts d. 17:de o. 2 lista d:s bordlagda och den 26:te d:s förehafda Bet:de N:o 4, angide vilkoren för bränvinstillverkning. Hr v. Koch, Nils Samuel: R. o. Ad. har i sista plenum beslutat förändring af 2:ne §§ i detta förf:s-förslag, men utan att bestämma redaktionen deraf. Sådant torde också möta stora svårigheter att på stående fot verkställa, hvarföre jag hemställer, det R. o. Ad. mätte besluta, att åt Utsk:t öfveriemnas att inkomma med redaktionsförslag till de SS, deri någon förändring, till följd af R. o. Ad:s beslut i afs:de å §§:ne 2 och 4, blir nödvändig. Hr Hjärne, Harald: Något sådant beslut, som Hr v. Koch föreslagit, tror jag icke är af nöden, ty man kan ganska väl vid genomgåendet af de särskilda §§:ue genast finna, hvilka förändringar, Sorn behöfva göras till följe af den olika lydelse, R. o. Ad. beslutat för SS:ne 2 och 4. Åtminstone anser jag det vara för tidigt att redan nu fatta ett sådant beslut, innan behofvet deraf visat sig. Den 28 Mars e. m. 4*1 Frih. Raab, Adam Christian: I motsats till Hr Hjärne, anser jag det alldeles nödvändigt, att man åt Utslct öfverlåter att genomse förf. och föreslå de redaktionsförändringar, som kunna och böra blifva en följd af R. o. Ad:s beslut i afs:de å föreg:de §§. Då jag slädnät i minoriteten i afs:de å g:n 4, borde jag visserligen, om jag ville sönderrifva hela förslaget, önska att en sådan åtgärd icke vidtoges, men jag böjer mig för majoriteten och önskar i stället att dess beslut må blifva så sammanhängande och så förnuftiga som möjligt. Hr Reutersvärd, Patrik: Jag förenar mig helt och hållet med Hr v. Koch och anser det alldeles nödvändigt att Bet:det återremitteras till Utslct för upgörande af redaktionsförslag till flera gg.
Utsk. har fått lill svar, att något sådant prot. icke finnes, och Utsk. hade bort förstå af sig sjelft, att det ej borde finnas; ty det tillgår icke så här i landet, som uti andra länder, der en minister uppgör ett program och föreslår en hel serie af Statsråder för Konungen, som antager hela antalet af ministrar på en gång. Här måste pröfvas deras skicklighet alt utöfva rådgifvarekallet. Någon ändring uti grundlagen har Utsk. i detta fall icke föreslagit. Detta var likväl Utsk:s rättighet att göra. Utsk. hade kunnat föreslå de ändringar, hvarigenom åliggande infördes för K. M., att, i händelse af sanvik rådgifvarepersonalens resignation af deras embeten, K. M. borde på en gång utnämna ett helt Statsråd. Detta är visserligen Const. Utskts lagliga rättighet; men att, innan ett sådant stadgande finnes, försöka att i anmärkningsform göra framställningar emot att så ej förfares, är och blir en olaglighet. 316 Den i» September f. m. Detta skulle ej heller blifva bättre, om R. St. nu gjorde en annan olaglighet genom att återremittera ett betänk, lian Const.Utsk., innefattande en anmälan efter 107 §:n, deröfver R. St. efter grundlagen endast äga att svara, huruvida de tinna Rikets väl kräfva att begära entledigande af någon Statsrådsledamot, eller, om de, såsom i detta fall förhållandet är, finna, att Const.Utsk. på sidan om sina rättigheter förfarit, ogilla Ulskts framställning och lagga den lill handlingarna. Hvad som af Frih. Boye sednast blifvit yllradt, att om Utsk. helt enkelt tillstyrkt en anhållan hos K. M., att Statsrådet snart måtte completteras, så skulle han med Utsk. deruti instämt och understödt dess förslag, måste jag bestrida; ty med en sådan framställning har Const.Utsk. ej af grundlagen fått rättighet att framkomma, och således icke heller R. St. att derom öfverlägga eller besluta. Jag tillstyrker ogillande af Const.Utsk:s betänk., och att det måtte läggas till handlingarna.
Till närmare utredande af ifrågavarande ämne, har Utskottet ansett nödigt infordra alla de upplysningar, som kunnat befrämja ett sådant ändamål, och derefter, genom Hof-CantzlersEmbetets benägna omsorg, ifrån 3£ongl. Förvaltningen för Sjö-Arenderna erhållit de uppgifter, som Utskottet nu får inför Riksens Högh Ständer vördsamt framlägga. Hå en kort öfversigt af upphofvet till Båtsmanshållets närvarande organisation härvid icke torde vara olämplig, får Utskottet först meddela en uppgift å de Contracterj hvilka grundlägga Fdottornas Båtsmanshåll. Dessa äro: l:o Kongl, Den 11 Juli. 1045 >1:0 Kongl. Förordningen den 23 Maj lGgo, som tjenar till efterrättelse för alla de provinser, hvilka med Kronan ej ingått, särskildta Cont-racter samt äfven för Frälse Roteringen i Blekinge Län och Södermöre Härad af Calmare Län. 2:0 Kongl. Förordningen eller Contractet med Bohus Förordningen eller Contractet med Hallands Län af den 16 Januari 173g. 4:0 Kongl. Förordningen eller Contractet med Blekinge Län den 27 April 1685. 5:0 Kongl. Förordningen eller Contractet med Södermöre Härad af Calmare Förordningen eller Contractet med Vester Norrland, af den 2 Marti 1688. 7:0 Kongl. Förordningen, rörande Städernas Båtsmän, af den 23 Maj 1690. För alla de af ofvanstående orter, som till Förduhblings-Båtsmäns utgörande blifvit förpligtade, finnas uttryckliga stadganden derom upptagna uti de af nämnde orter, med Kongl. Maj:t och Kronan ingångne samt ofvan uppräknade Contracter ; och får Utskottet nu i ordning meddela de punkter som härom särskildt förordna. Örn Landt-TRotarnes Fördubblings-Båtsmän i allmänhet stadgar Kongl. Förordningen den 23 Maj 1 f) g o uti 15 §•, som igenftnnes i allmänna Båtsmans Contractet.
Villaflor uthärdade denna storm med en tålmodig undergifvenhet, aktningsvärd hos den, hos hvilken naturen inplantat lika häftiga lidelser, och åtnöjde sig, att så snart ordet blef honom unnadt, begära entledigande från Hans Majestäts tjenst. Dom Pedro bet sig i läppen, vandrade några steg fram och åter i rummet, vände sig sedan till ynglingen med en förändrad ton, i hvilken låg en hos honom ovanlig vekhet. Jag märker, Agostinho, att i dessa stormens och farans tider alla mina vänner öfvergifva mig och lemna mig ensam, till pris åt en mängd uppretade och vildsinnte fiender. Äfven du, Villaflor, nekar mig ditt biträde, emedan en af dina tillkommande svågrar är ibland de upproriske och emedan du fruktar förlora en brud, hvilken jag sjelf förskaffat dig. Äfven du, hvilken jag personligen älskat, åt hvilken jag ämnat en lysande framtid! Lef väl, Villaflor, gå och sök dessa fienders bevågenhet; de skola måhända störta min thron, de skola måhända taga mitt lif, men det är för dig likgilltigt. Om jag faller, så skall det dock ske med ära: jag skall icke, såsom Frankrikes sista Ludvig, öfverlemna mig bunden åt dessa upprorsmän. Lef väl, Villaflor, låt oss skiljas som vänner; när jag stupat, så gå att trösta dig i din flickas armar, om ditt samvete tillstädjer det, öfver din trolöshet emot din laglige herre, – som förlåter dig och önskar dig all sällhet! Kejsaren räckte honom sin hand till afsked. Den unge Villaflor kunde icke emotstå detta på hans ridderliga tänkesätt så väl beräknade tal, i hvilket både förställning och verklig känsla blandat uttrycken. Öfverväldigad af rörelse, fattade han den kejserliga handen, kysste den, och utbrast: Jag lyder; Eders Maj:t täckes meddela sin trogna tjenare sina vidare befallningar!
man och qvinna är ett kraf, som nu står Våra förfäder, med deras djupa syn på på dagordningen, och som här och der, i de menniskolifvet, läto sjelfva Freja skänka i främstes led, redan är en verklighet; men mjöd åt de höga åsar; men när jätten inse vi till majoriteten bland våra städers trängde i de höges krets och kräfde, att burgnare befolkning, så finna vi skaror af hon skulle fylla hornet åt honom, då lemunge män, som knapt sett en skymt af nade den gråtfagra disan tyst och stolt verkligt hemlif, sett bildade qvinnor i hvardagslifvets bestyr, sedan de som unga gossar hallen. Samma tanke på qvinnans förädlande inlemnade barndomshemmet. Det är detta flytande på männens lag framträder i hjelsorgliga förhållande, som skapat » ungkarlslarnes hopp att i Odins sal få dricka tvevanor ». männings med valkyriorna. Härvid behöfva vi ej genast föreställa oss Vid lädrens gästabud var det qvinnan allt för svarta taflor för att förstå, det denna som blandade drycken, så att ej för mycket obekantskap med hemlif och bildade qvinaf » giftet », d. v. s. af rusgifvande ämnen, nors lefnadssätt och vanor ej sällan är en dröpos deri, och det är först, sedan nyare af orsakerna till ett olyckligt äktenskap och seder trängt ut qvinnan ur dryckeshallen, i hvarje fall en svår pröfvosten för två unga som kämpar och stormän började dricka makars samlif. blott för att dricka hvar andra under bordet. Hur underligt främmande måste ej detta Sekler förflöto och allt mer och mer skillif i det nya hemmet förefalla en ung man, des männers och qvinnors lag från hvar hvars tid varit delad emellan kontoret, verkandra. Många insågo det skadliga häri, icke staden eller disken, ungkarlsrummet och blott lör männen, utan äfven för qvinnan, offentliga nöjen eller ungkarlsgillen? I börmen det, som fått lof att växa sig krokigt, jan torde det ha nyhetens behag, detta att är ej så lätt att rätta.