Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S, D, Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets Betänkande ,N:o 4, om rättighet för Banco-Fullrnägtige, med serskildt afseende på det nu inträffade Cou rs förhål 1 an de t, att vidtaga alla till ändamålet ledande Bnstalter om Silfver» köp, sa blef summa Betänkande i anledning af flera dervid inom Ståndet gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteradt. S. D. Till Statssamt Allmänna Besvär®» oeh Ot conomie - Utskotten remitterades: Kongl. Öfver - Hofpredikanten m. iti. Doctor Hedréns Memorial, om upplåtande under 10 år af f. d. Mariae Krono-Bränneri, och anslag af 3333 Riksdaler 16 skill. Banco till en Normal-Skola i Hufvudstaden för Växelundervisningen. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Pre» fessoren Gravanders Motion, rörande förtydligande af åtskillige §§. i Kyrko-Lagen och den» sammes Motion, rörande Pastors och Kyrko» värdars deltagande vid yppad brist i Cassör un» der deras förvaltning, S. D, Trot, Vt dr. d. is T)ec. stan 177 S. D. Till Stats.Utskottet remitterad#* Biskoppen m. in. Doctor Faxes Motion, om ett ärligt anslag af 20000 lt:dr Banco för deras-Kongl, Högheter, Hertigarnes sf Skåne och Upland Hofhållning, hvilken Motion skulle vördsamt och vänligen med de öfrige Resp. Med«Stårs Län, att utgöra Dagsverke vid Kronobergs Kungsgård. 'B ev iHnings Vt skottet: ilo Professor Gravanders Memorial, om beloppet af Lysnings-Charta för utländsk man, sorn här vill ingå ägtenskap. 2:0 Prosten Åstrands Dito, oro jemnare fördelning af Embetsoch Tjenstemän* Löne - Bevillning. 3:o Kyrkoherden A Idqvist s D;o om åläggande Bih. till R, St.
Utlåtande öfver de inom trenne Riks-Stånd framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande ]$:o 83 _, i anledning *f väckt motion j angående låns utgifvande från Rikets Ständers Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxerings-värde. Vid omförmälde Betänkande, sorn är vordet bifallet af Hedervärda BondeStändet, hafva, i afseende på den deruti förekommande tillstyrkan af ett förändradt stadgande, motsvarande Banco-Reglementets 189 §. mom 2, Litt c, anmärkningar blifvit inom öfrige 3:ne Riks-Stånd framställde. Innan Utskottet likväl går att redogöra för berörde anmärkningar, har Utskottet trott sig böra till besvarande upptaga den inom Högvördiga PresteStåndet af åtskillige ledamöter gjorda erinran, att Utskottet bordt behandla Bankens hela låne-rörelse i sitt sammanhang, och icke, såsom nu skett, i anledning af några motioner, göra än det ena, än det andra detalj-förslaget, serdeles, som det skall åligga Utskottet att till Rikets Ständer afgifva antingen ett fullständigt Banco-Reglemente eller åtminstone ett Betänkande, rörande de förändringar, som i det förra Reglementet borde göras. Jemlikt 9 §. uti den för Utskottet gällande Instruction, åligger det val Utskottet, att hos Rikets Ständer till deras fastställelse anmäla sådana reglementariska föreskrifter för Bankens rörelse och förvaltning, som härleda sig från Rikets Ständers eller Utskottets, under Riksdagens lopp, fattade beslut, men, hvarken af denna eller öfriga uti åberopade Instruction gifna föreskrifter, kan, enligt Utskottets åsigt, dragas den slutföljd, att, på sätt anmärkt blifvit, Utskottet vore förbundet att uti ett sammanhang afgifva förslag till reglering af Bankens hela låne-rörelse, och ej eller att Utskottet bör till Rikets Ständer aflemna förslag till ett fullständigt Banco-Reglemente.
Dessa beslut, som efter mitt begrepp alltid grunda sig på en föregången noggrann pröfning af de vitsord ägande handlingar och anmälanden, som föranleda dem, utföras 202 Den 30 April. af vid Ilospitalerne verkande upmärksamma Direktioner, läkare och syssloman, hvilka dels äro boende ä Hospitalerne dels i närheten af desamma, hvarjemte de äro båda berättigade och pligtige, att till öfverstyrelsen upgifva och anmäla verkningarne af de sålunda fattade besluten äfvensom Hospitalernes öfriga vigtiga omsorg kräfvande angelägenheter. Vid de flesta Hospitalerne behöfvas visserligen förbättringar i byggnader jemte deras utvidgande; af de skrivelser, som åtfölja den K. proposrn, inhämtas imedlertid att medelst den värd och omsorg som egnats Hospitalerne i Sverige, åtskillige af dem gjort ett stort steg till förbättring, serdeles der, utrymmet icke förnekar en mera systematisk behandling af de beklagansvärda varelser der hysas. Vi bafve, på sätt en föreg:de talare citerat, Wadstena Hospital, med sin direkt., som med upmärksamhet följer förvaltningen och vården på stället; vid detta Hospital har funnits en utmärkt skicklig, numera bortgången, läkare och honom har efterträdt en annan, vid namn Hjertstedt, som genom utrikes resor inhemtat den värdefulla skatt af uplysningar örn framstegen i omsorgen om sinnessjukes skötsel och behandling, som en djupare inlänkl omvårdnad kunnat i andra länder åstadkomma. Genom hans medverkan, direktms upmärksamhet samt Ofverstyrelsens pligtenliga behjertande af de framställda förbältringsförslagen, har Wadstena hospital, icke allenast framskridit i afseende på förbättringar, utan nått en ståndpunkt till den grad förtjenstfull, att det anföres af dem, som sett de bättre sa beskaffade inrättningar utomlands såsom jemförligt med dessa. Byggnaderne derstädes äro visserligen icke så systematiskt formade de borde vara; men hvad är att göra med uråldriga byggnader annat än att i möjligaste måtto förbättra deras konstruktion, då man ej kan nedrifva dem och bygga andra i deras ställe, svarande mot dermed afsedda ändamål, och dertill hafva vi emedlertid icke råd.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig att bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 R:dr Riksmynt att amorteras genom en årlig inbetalning af 5 procent derå, hvaraf skulle beräknas 4 procent ränta å det vid hvarje inbetalning oguldna kapital och återstoden utgöra amortering eller på så billiga vilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt för denna för landets industri så vigtiga anläggning föreskrifva, — samt att detsamma räntefritt under byggnadstiden, eller 3:ne år, måtte varda beviljadt.. De handlingar, ritningar och kostnadsförslager m. m., som till trågan höra, anhåller jag få till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna, innan frågan der till behandling förekommer. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. C. G. Sköldberg, från Nerikes län. i\>o 80. Af Carl Johan Johansson från Östergötlands län, om vissa ändringar af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster. Yid handläggning af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster, har visat sig: att en allmän och betydlig förhöjning i Presterskapets förut nog tillräckliga aflöning, blifver en följd af åtgärderna härutinnan; att församlingens, i öfverensstämmelse med § 3 mom. 2 uti förordningen uppgjorda förslag, af Nämnden till den grad ringa aktas, att mången gång icke allenast intet afseende fästes härpå, utan att Nämnden icke ens finner sig behöfva med något skäl öfverskyla ett sådant förbiseende; och Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 125 att § 8 mom. 2 icke lemnar jordbrukaren den påräknade lindring-, som kan uppstå genom afgiftens erläggande i jordbrukets naturalster.
215 ugnen medgifvas; — men eller del Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 12 Oktober 1784 förordnat, alt högst sex kalkbränningar om året skulle vid Wisby kalkugn få verkställas, samt sedermera profbränning blifvit anställd till utrönande af ved-åtgången, som dervid befunnits uppgå lill omkring 70 kast för hvarje bränning, hade Kammar-kollegium, uti skrifvelse till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande af den 3 November 1802, förordnat, att ved skulle levereras i mån af behofvet. för kalkugnens drift, med högst 400 kast årligen, deraf likväl under deu sedermera förflutna tiden aldrig mer än omkring 270 kast årligen till kalkugnen levererats, hvarvid, åtminstone under de 30 eller 40 sednaste åren, det förfarande iakttagits, att kalkugns-veden ulgålt af vissa bestämda hemman och hvarje år lill lika stor myckenhet. Af E. K. Mits nu i ärendet a flå I na Nådiga Proposition, hafva Rikets Ständer inhemta!, hurusom, efter det Bonde-Ståndets Fullmäktige från Gottlands län vid 1847—1848 årens riksdag i underdånighet anhållit, alt ifrågavarande genom skogarnes medtagna skick mera än förr betungande ved-leverering måtte upphöra eller elter förändrad beräkningsgrund ersätlas, samt egaren af Wisby krono-kalkugn, Handlanden Johan Hägg, förklarat sig benägen att, emot ersättning af värdet utaf 400 kast ved årligen, åt kronan afstå disposilions-rätten till den kalkugnen anslagna ränte-vedeu, E. K. Maj:l genom Nådigt Bref den 5 Oklober 1849 förklarat, alt det sålunda utlastade vilkorel ej kunde antagas, samt följaktligen funnit den af särskilda Kommillerade väckta fråga om inlösande till kronan af disposilions-rätten öfver samma ränte-ved böra för del då närvarande förfalla, älvensoin den af Bonde-Ståndets lörbemälde
Riksens HögloftStänders Lag-samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts Utlåtande, angående rättigheten till Grustägt å andras egor, Jör underhållandet af allmänna vägarne samt sättet och ordningen till samma rättighets beståTiimande och begagnande ? Genom ProtocoIlsUtdrag af den 6 sistl. Februarii har Hederv. BondeStåndet till Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi* Utskotten re*mitterat ett Memorial af Riks* dagsFullmägtigen Gustaf Larsson, från Stock* holms Län, hvaruti öfverklagas, att sedan, till fördel för Jordegare, väglottsegares rätt, att, å de förres inegor, hemta väglagnings-åmnen af sandock grus, blifvit genom Kongl. Brefvet afden2J November 1822 inskränkt de sistnämnde eller väghållarne, blifvit ge» nom Jordegarnes bestridande, samt af dem utverkade förbud emot grushemtning, så frånstängde all tillgång dertill, att våghål» larne, så vida ansvar för försummad yäg» 325 LngUiskottits Eetånknniat. lagning skola undvikas, måst genom köp förskaffa sig de dertill nödige materialier; hvadan yrkas, att berörde Kongl. Bref måtte varda upphafvet, och Lagens stadgande i 25 Cs p. 12 §. ByggningaBalken till sin fulla kraft åter upplifvadt, utan annan tilläggning och förklaring, än att odalåker ej mätte få i och för vägfyllnad?ämnecs anskaffande uppgräfva*, vid påföljd som för annan åverkan; hvarförutan föreslås, att enahanda rätt till grustägt, som i afseende på landsvägarne tillkommer väglottsegame, måtte tilläggas dem, sora hafva andra vågar, till och med större byvägar att un« derhålla. I likhet härmed, har Rik«dagsFulImägtigen Anders Nilsson från Öjtergöthland , uti ett Memorial, som Hederv.
St. emedlertid ansett en af högsta billighet påkallad ”förbättring i lönevilkoren för lärarepersonalen vid elementarläroverken och skolorna böra, oberoende af dessa läroverks i afseende på lärometlioderna framdeles ifrågakom”mande reorganisation, genast af allmänna medel beviljas, ”så framt dugliga lärare skulle vid gymnasier och skolor ”kunna för en längre tid fastas, eller ens för en kortare va"ra att påräkna, etc.” Om nu anslaget skulle beviljas endast intill nästa riksdag, följde deraf, att någon organisation af läroverken icke heller nu kunde vidtagas, emedan man ej kan lemna fullmagter å tjenster, hvilka icke hafva ständiga lönanslag, utan efter nästa riksdag möjligen torde indragas. Dugliga personer, som i allmänhet icke sakna anställning, skulle icke vilja emottaga så ovissa befattningar, och läroverken skulle i dubbelt afseende lida af denna osäkerhet och detta hänskjutande till framtiden. En ledamot har önskat veta, huruvida de utlåtanden, hvilka, till följd af offentlig uppmaning, från allmänheten inkommit öfver TJppfostringscommitte'ens betänk, blifvit pröfvade. Derpå får jag svara, att som ifråga var. pröfning sammanhänger med bestämmandet af läroverkens organisation i allmänhet, och denna åter ej kan afgöras, förrän de dertill erforderliga anslagen blifvit stadigvarande, så ä- denna pröfning icke gjord. I afseende på de till Ecclesiastikverket i Lappmarken anslagna räntor och andra inkomster instämmer jag så vida med Hr Rosenblad, att de medel, hvilka tillkommit genom Skytteska föräringarna, äro att anse såsom enskild egendom, den statscassan icke kanslägga sig till, utan under förbehåll att genom fullt motsvarande anslag till det bestämda ändamålet lemna ersättning, så länge Ecclesiastikverket på nu föreslagna sätt förvaltas. Att Utsk. må utfästa ett sådant förbehåll, anser jag således vara en riktig förändring. Ang:de de begärda anslagen till resestipendier har eiv ledamot anmärkt, att besparingar på io:de hufvudtiteln kunde dertill användas.
Vidare och i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition ansett ändamålsenligt föreslår Utskottet, att till Första Hufvud-Titelns Andra Afdelning 7 O' måtte från Sjunde Hufvud-Titeln öfverflyttas så stor del af anslaget för byggnader och reparationer i Slockholm, som motsvaras af dels det deruti inbegripne anslaget för Stockholms Slott, 25,000 R;dr, jemte det för reparationer å Kongl. Hof-Stallet årligen anvisade 2,000 R:dr, dels underhållskostnaden för de i den. Nådiga Propositionen uppräknade, för Kongl. Hofhållningen erforderliga, serskilde byggnader, nemi.: Prins Carls, numera Prins Gustafs palats, f. d. Indebetouska huset, Öfver-Hof-Stalimästare-Bostället, Under-Stallmästare Dito, f. d. Oldenburgska huset, f. d. Enke-Drottningens Stallmästare-Boställe, Prins Carls Stall å Blasieholmen, Kongl. Fatburen å Riddarholmen, Husgerådskammarens Magazin å Skeppsholmen och Tvättstugan under Norrbro 5000 R:dr eller tillsammans 32,000 R:dr. Slals-Utikotlets Utlåtande, IV.-o 34. 3 I öfrige i;ndt denna Titel förekommande utgift-summor har intet annat lörslag lill förändring förekommit, än en frän Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion al Herr Munck aj Rosenschöld , N. R., alt Kongl. Majlis Hofbållningssumma målte nedsättas till 170,666 R;dr, motsvarande hvad af Norriges Storthing finnes vara för samma ändamål anvisadt, men Utskottet har ej funnit denna motion förtjena något afseende; hvadan ofvanomförmälde summor blifvit till enahanda belopp, sorn vid förra Riksdagen, uppförda, på sätt bilagde Tabell närmare utvisar.
Jemnar bestämdt yttrande i saken, helst svaret tyckes vara ganska lätt att afgifva; och jag anser det i detta ögonblick vara ganska tydligt, hvad BorgareStts mening är. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag kan ej annat än gilla den åsigt, som hindrar Constit.Utsk. att ännu döma i frågan, emedan 44 §• Riksd.Ordn. uttryckligen stadgar, att Stånden först skola bestämdt yttra sig. Jag tror derföre, att det skulle vara bäst, att R. o. Ad., som väckt motionen, inbjöde BorgareSt. att förena sig med R. o. Ad:s beslut. Sådant påkallade ett svar, och jag begär altså propos. derå. Frih. Ehrenborgh: Gr. Horn har fullständigt upplyst, hvad äfven jag i denna fråga tänker. Jag tror, att vid sådana tillfällen, der Constit.Utsk. afgör med R. St:s rätt, skall casus, i hvilken en sådan magt är Utsk. iemnad, bestämdt vara inne. Huruvida casus nu verkligen inträffat, iemnar jag till Ståndet att bedöma; men jag finnér, alt 9 H29 aaG Den 7 Juli e. m. \ . 6- Conslit.Utsk. hittills icke kunnat afgöra saken, då det tydligen står i grundlags-§:n, att Ständerna förut skola bestämdt hafva yttrat sig. Intilldess är striden emellan Stånden ännu icke på sin rätta punkt, och först då har Constit.Utsk. att befatta sig med saken. Frih. Cederström: Det är besynnerligt, att cn sa enkel fråga kan så länge upptaga B., o. Ad:s tid. Är det Stånden eller Utsk:n, som till andra Utsk. remittera mål? Både lag och praxis äro deruti tydliga, att del endast är remisser frän Stånden, som Constit.Utsk. är skyldigt att lyda; och med detta Utsk. hafva de öfriga icke att sig befatta, utom vid sådana tillfällen, då gemensam han41äggning af mål bör äga rum.
Samme Ledamot har ansett, att belåningsrätten på jern hör höjas öfver två tredjedelar af värdet. Jag bestrider en sådan förhöjning, emedan den minskar den säkerhet i panten, som Banken hitLills ägt. Bankens belåningsskyldighet bör naturligtvis aldrig bestämmas så hög, att Banken kan blifva urståndsatt, att taga och realisera varan till det pris, för hvilket den häftar. Herr von Hartmansdorff har påstått, att Banken bör betraktas lika med en enskild penningeägare, och att dess functioner böra bestämmas efter sådane grunder. Delta låter vid första åhörandet ganska consequent, men förhåller sig tvertom. Den enskildte penningeägaren har ingen annan afsigt än sin egen högsta möjliga vinning. Banken deremot är en Statsinrättning i Sverige, på hvilken grundas hvarje enskild medborgares välstånd. Hvarje rubbning i Bankens functioner verkar menligt på medborgarnes i allmänhet; derföre om Banken icke hade annat föremål än att söka vinna allt, hvad den kunde, skulle sådant föra oss till ett fiendtligt förhållande emellan denlia inrättning och den öfriga samhällskroppen, och den skulle utan tvifvel blifva mera hotad, än någon enskild man. Det är icke höjden af räntan, som för en stor ca - » 38 Den !*7 Julii f. m. pitalist är af betydenhet, utan det är säkerheten för denna räntas erhållande på dagen, och säkerheten att panten kan realiseras. Jag anser derföre högst angeläget, att räntan, långt ifrån att ökas, successivt nedsättes, i samma mån Bankens operationer utyidgas. Herr Tham: I afseende på hvad jag yttrade om BancoUtskottets Betänkande angående räntans förhöjande, anser jag mig ej vederlagd af de motskäl, som äro anförde. Jag vill endast förklara, att jag tror denna åtgärd ej vara föreslagen i uppsåt att skada, utan endast derföre, att man sett alltför mycket på möjligheten att kunna öka Bankens vinst, och för litet på det allmän^ na bästa, och man har sökt en prsägt i det yttrande, att Banken bör anses såsom en enskild person, hvilken äger söka vinna så mycket som är möjligt, Denna princip kan jag ej apse vara riktig.
Vid den öfverläggning Lagutskottet, i anledning häraf förehaft, har Utskottet, i afseende pä förra delen af Herr Prosten Hagbergs motion, insett nödvändigheten deraf, Alt, LagUtskottets Bet Ankan den. *77 att vederbörande Kyrkoherdar, dels till råt» telse för de FräjdeBetyg, hvilka af dem utfärdas , dels, i hänseende tili den vård, dem i allmänhet åligger om Sedligheten inom För. samlingarné , erhålla kännedom oni de brött, för hvilka deras åhörare, vid Domstölarré, tilltal as och dömas; och då detta ändamål, efter Utskottets tanka, icke tillräckligen befordras, genom den uti Kongl. Kungörelsen den 28 de Martii lön, KronoBetjente och LandäFiscaler gilne föreskrift, alt, vid hvarje Tings slut lemna Presterskapet behörig del af HåradsBättens beslöt, angående deria* hvilka blifvit för brott fällde, eller under framtiden ställde, helst icke allenast upplysningarna i denna väg blifva ofullständige, fenäf Under Tingen Brottmål förekomma, hvilka, Utan allmänna Åklagares biträde af enskildte Målsegander utföras , och om hvib ka KronoBetjente och LandsFiscalef således ofta kunna sakna kännedom, utan äfven tillsy nen huruvida Vederbörande fullgöra derks åliggande härutinnan, försvåras derigenom, att ett sådant åliggande är på flere Personer fördeladt* så har, med tillika fäStadt afseende på angelägenheten deraf, att enär Personer blifva för brott dömde å annan Ort* än der deras hemvist är beläget, Presterskapet i den Församling, hvartill de höra, må derom erhålla kännedom, Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att, med ändring af Kongl. Kungörelsen den 28 Martii 1811, genom utfärdande Författning, må stadgas: Att det hädanefter skall åligga Donia* LagUtskottets Betänkanden. 12 178 Lagutskottets Betänkande», ren, vid hvarje Tings slut, meddela KronoFogden fullständig Förteckning på alla dem, hvilka under
Nå, skadan var snart reparerad och vi styrde hemåt. Sådana der små äfventyr göra blott resan pikantare. Dessutom hade vi kvar ett par flaskor Himalaya, som vi snart frapperade i snön på en af Central-Afrikas bergstoppar. Ja, det var .en herrlig tid, » men allt det der är nu förbi, förbi », som en af våra klassiker så vemodsfullt utropar. Ja, det är en sorglig tid jag lefver i. Att ha att välja mellan att bli långsamt uppäten af plågande billikocker eller att småningom bli idiot eller att bli eldare på ett exploderande, urspårande eller sammanstötande lokomotiv — det är icke roligt. Stackare jag! * » Hvarest befinna vi oss? » — » På Goda Hoppsudden. » Musikalisk revy. Af Volontaire. Professor Kummels sejour nödgar mig att säga några ord om k. hofkapellets symfonikonserter, som jag med fastadt afseende på deras denna säsong mindre betydande innehåll ärnat lemna utan afseende. Professor Rummel visade sig vara en konstnär, som mycket öfverträftade de senare årens temligen ordinära pianistimport. I jemförelse med honom höra äfvenledes årets pianister, hrr Griinfeld och Dreyschock, till de mindre gudomligheterna. Vid sitt första uppträdande introducerade sig hr Rummel med ett storverk, Beethovens förnämsta pianokonsert, mot hvilken den nyligen af hr Dreyschock korrekt, men ytligt spelade Ess-d ur-konserten endast är en barnlek hvad utförandets vackra mjukheter angår. Hr R. spelade utantill, som vanligt med nutidens pianister, men med en säkerhet, en beherskning, som man ej finner hos många. I dialogen med orkestern i andra satsen vill det ett otroligt minne till att korrekt framföra alla abrupta satser, alla musikaliska parenteser med deras skiljetecken. Detta gjorde hr R. ej endast ytterst exakt, utan med en poetisk uppfattning af kompositionens anläggning, som ställde denna i det klaraste ljus för åskådarne.
Detta inträffade till och med emot slutet af år 1826, med en af samma författare utgifve« lika beskaffad skrift, fastän han 7 år tillförene blifvit dömd Prestembetet förlustig, för innehållet af ett då utkommet theologiskt arbete, hvarföre han redan var af Jury frikänd. K. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. tS Januarii 1S34- T Denna consequens af si många serskilda Tryckfrihets-Nämnder, under liela 10 års tid; utmärker en allmänt antagen föreställning, att det, enligt Tryckfrihetslagens mening, icke vöre förbjudet att trycka undersökningar om Tios-lärornas grund och innehåll, äfven om dessa undersökningar skulle leda till upphäfvande af de i vår Kyrkas symboliska böcker stadgade lärosatser, så vida eljest framställnings-sättet icke vore smädligt, och att således 3:dje §. 3 mom. i Tryckfrihetsförordningen icke borde på sådana undersökningar lämpas. Deremot-visade sig tidigt en allmän benägenhet hos TryckfrihetsNämnderna att fälla, då fråga var om skrifter, antingen innehållände sådant, som sårade blygsamhet och ändra goda seder, eller sådana, deruti enskilde personer, Embetsman eller andra till deras existimation angrepos.. Det senare visade sig i den stränghet Juryn utöfvade emot Författarne till flera år i8f8 utkomna skrifter om Policen i Hufvudstaden. Först sedan 5 år förflutit efter Juryns införande, nemi. år 1830, förekom ånyo ett Tryckfrihetsmål af politisk egenskap, angående en i Tidningen Nya Extra-Fcsten införd artikel under rubriken: ”Bref från Finland af en resande Svensk,” hvars innehåll ansågs förgripligt mot den regerande och andra personer i det landet, och blef åklagad. Utgifvaren fälldes af Jury och dömdes till sex månaders fängelse på fästning, samt tidningsbladet att conflsceras. Sedermera förmärktes en allt mer tilltagande skiljaktighet emellan Nämndernas sätt alt afgöra frågor af nästan enahanda beskaffenhet.