Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan blott mechanisk befattning med MemorialProtocollet, analog med Snällskrifvarnes i Engelska Parlamentet, skulle kanske så upptaga uppmärksamheten på ord, att den på mening alldeles skulle förgå ; men så snart man fordrar någon annan egenskap af RiddarhusSecreteraren, än den, att skrifva fort elter dictamen, så snart man medger honom rätten, att få med sitt minne suppleeia biisterne i sina anteckningar, och förbehåller sig rättigheten att öfverse htiru yttranderne blifvit fattade, finnér jag icke att det bör kunna anses för så absolut omöjligt för en man af snille och skicklighet, att un. der det han samvetsgrant antecknar hufvudinnehållet af en annans yttranden $ fästa den uppmärksamhet vid detta innehåll, att han sjelf deröfver kan sig med tili ellet afstyrka»» Den 30 Maji. de utlåta; och att ingen gör anteckningar Llrider det RiddarhusSecreterareri sjelf yttrar sig* ftiatte ej vara farligt, dä RiddarhusSecreteraten vanligen plär vara en man, som vet hvad han säger, och* åtmindstone till dess lian slutat sitt tal, och får tillfälle att anteckna dess innehåll, måtte minnas hvad han sagt. Det återstår då ingen ann3n af de beryktade Olägen heterne deraf , att Riddarhusbecreterärerl tillika är Ledamot, och yttrar sig i löre ko immande mål, än den tillåtelse han torde behöfva, Och såsom mindre betydlig, troligen ej nekas, att vara fri ka 11 ad från skyldigheten , ätt tala endast fiån sin Bänk, men deremot har man undgått, att bjuda denna syssla åt skicklige och patiiotiske män, med ett vilkor, som, åtmindstone efter hvad mig synes, bör så långe någon möjlighet till subsistehce på annat sätt finnes, afhålla skicklige och patriotiske märt från att åtaga sig den, och betöfva sig en nyU tig Ledamot, för att af honörn, till hans egen
Hvad som mycket kanhända hufvudsakligen hindrar kraftiga åtgärders genomförande, äro de olika naturförhållanderna inom vårt land, hvilka göra det omöjligt att på hvarje del af landet tillämpa samma skogsordnings föreskrifter. Ett bevis härpå lemnar hvad åtskilliga talare före mig yttrat ang:de behöfligheten af en förändring i gällande stängselförordning. En sådan förändring är uti åtskilliga provinser högt af behofvet påkallad, högt påyrkad, då deremot i andra delar af landet ett motsatt förhållande eger runi. På slättbyggden, der föga skog finnes, vore ett uphäfvande af stängselskyldigheten och införande af kreaturens vallning högeligen önskvärd och skulle medföra stor nytta, men å andra ställen, såsom t. ex. uti de norra delarna af Upland, der nästan inga, eller alltför små hagmarker finnas, och der skogar sålunda hufvudsakligen är betesmark, lili 1 Si Den 10 December. hvilken ofta 100:de kreatur beta tillsammans, och som är så tät, att man ej på manga ställen kan se mera än 20 eller 30 alnar framför sig, är vallning omöjlig, och inom skogen odlade små lappar måste hägnas, så framt ej de af kreaturen, (och af hvilkas?) skola förstöras. Genomgripande förändringar uti vår skogsordning, anser jag sålunda, såsom jag redan haft äran säga, omöjliga att ännu genomföra, men något kan och bör dock göras, och åtskilliga förslag till förekommande af den hotande skogsbristen hafva äfven under discussionen blifvit framställda. Uti mycket förenar jag mig med det yttrande, Frih. Sprengtporten redan afgifvit. En annan talare har fästat upmärksamhetén uppå hvad skiftestsadgan innehåller derom, att i fall skiftesdelarne icke kunna åsämjas om fördelningen af den skog, som inom skifteslaget finnes, hvarje delegare eger afvärka den skog som på hans förra skifte finnes, antingen fullständigt, eller med qvarlemnande blott af smärre träd och buskar.
Men om i tordna tider man frågat Oxenstjerna elier Dahlberg, eller de flesta af de män, hvars sköldar pryda detta Riddarhus, efter hvad penningevärde deras arbeten skulle mätas, säkerligen hade de med föragt och förtrytsamhet afvisat en sådan fråga och om inför dem man satt tjenstemannens mödor ungefär i likhet med daglönarens, säkerligen hade de då påmint att det äro andra lagar som drif-! va den förra, att det är hedrens lag som hos Embetsmannen måste blifva både driffjäder och belöning, att det är denna sorn i en monarkisk Stat i synnerhet utgör lifsprincipen och att det är dess röst man först och främst bör yänta sig att höra inom ett Riddarhus. Men Friherre Anckarsvärd klagar öfver fillväxten af hvad h3n kallar den stående hälen af Domare, Administratörer och Soldater,. Deri 17 April e, m. 365 jag kan icke undgå att häri igenkänna ett Echo af den skrift öfver dessa ämnen somnyligen blifvit af den så kallade Courirens redaction utgifven, och jag vore frestad att utaf flera i Friherre Anckaisvärds anförande fökommande yttranden, uppfatta den förmodan, att han af denna afhandling lånat en 9tor del af sina tankar. Jag har nu icke tillfälle att ingå i granskningen af denna skrift, hvilken 6kulle fordra en annan afhandling. Men jag tror mig kunna uppmana Friherre Anckarsvärd att nämna hvilka de öfverjjödiga Embeten eller tjenster äro som blifvit sedan Regementsförändringen tillskapade?
Nyttan att förut hafwa samlat en fond för att dermed uppwäga den sedermera inträffade fö»minst, ningen, torde böra anies wida större än, angela, genheten att minska afgiften pä wista Articlar, »ned det samma att »nan förhöjde den pä andra, endast af det skäl att Tullförhöjningen icke borde fä begagnas säsoin en ökad Stais, inkomst. Dä Beredningen rigligc anmärkt den egenskapen af Stora Sjö-Tullen, att böra anses »astin Baromether för Handel, Sjöfart och Cominunica, tion »ned Främmande Magter, samt pä Rörelse och Näringar, och att »villkoret af förhöjning eller nedsättning, ester omständigheterna är det lika nyttiga sou» nödiga Förfwarswapnet emot Utländska win, ningölystnade»; sä utmärker hwarje steg öswer denna naturliga gräns, antingen en allt för hög tanke vin Rikets tillgängar och utwägar, enär det, stm, genom förhöjning t. ex. :pa Amerikanska Jmportwahror kunde inbringas, borde till samma belopp förminskas pä en annan Nations inkommande wahror, i stället för att blifwa gwar i Statens Costa, eller ock ett misttroende till Styrelsens förwaltningsgrunder; bäda delarne lika litel lampelige till Sweriges närwarande belägenhet. Stora Sjö-Tulls-afgiften har alltid blifwit bestämd af Konungen, och förr an ester sednare Försatt - ro8o Den zo Julik. fattningar har den alldrig warit räknad ibland Bewillnings-Articlarne, och jag wädjar till hwarje Swenst Medborgares erfarenhet, om denna rättighet någonsin blifwit utöfwad i annat föremal än Statens och Medborgares bästa? Jag fäster mig likwäl mindre wid den omständigheten, alt Sjö,Tulls-afgiften förut alidrig warit räknad ibland Bewillnings-anstagen. Da en motsägelse emellan Styrelsens Förwaltningsgrunder och Folkets wäl icke ingar i min föreställning, blir det ock likgiltigt under hwad mer eller mindre föränderligegenstap
— Herr presidenten är fyra och ett halft tum tjockare öfver magen i år än i fjor, sade skräddaren. Jo, visst utvecklas menskligheten.Den literära och politiska venstern i Danmark. Af A. Oantor. Köpenhamn 16 jan. Det tyckes gifvet, att vi här i Danmark hvarje år vid nyårstiden skola ha en literär rörelse; för tre år sedan stod den stora striden, öppnad af Drachmann, fortsatt med långt större talang och mognad af Schandorph, en strid som var den nya riktningens uppgörelse med Plong, hvilken sedan den tiden saknat allt inflytande. Kort derefter afstannade hans verksamhet i hans tidning “ Fse dr eländet “, h vilket upphörde att utgifvas, och några dikter med rasande utfall mot den nya skolan, dem han offentliggjorde nyss före förliden jul, ha fallit till marken utan att någon menniska lagt märke till dem eller omtalat dem. Kampen i år har icke stått mellan de unga och de gamla, den har stått mellan de unga inbördes. Återigen i år är det Drachmann som har börjat. Då år 1871 den andliga frihetens fana hos oss höjdes af Georg Brändes, då var den 25-årige Drachmann den, som först och med största hänförelse följde densamma. I några mycket ungdomliga, men till stor del underbart sköna dikter stormade han vida starkare och mera våldsamt, men också vida mindre medvetet än Georg Brändes, löst mot det bestående, ja han betänkte sig icke ens på att blifva entusiasmerad öfver franska kommunen. Då efter hand allt hvad som hos oss hade någon betydelse slöt sig till den nya riktningen, bildade dessamän en skola, en klick, och Drachmann var en af de ifri-gaste här. Detta borde han aldrig hafva varit; han passar så att säga icke till att sluta sig till något parti. Han är för obändig, för oregerlig, för mycket egoist till att kunna offra något för andra. Och just den nya riktningen passade icke för Drachmann. Flera af deras män hade en starkt vetenskaplig prägel, alla voro män med många kunskaper och stor kunskapstörst. Drachmann hyser icke detta begär. Han är icke stadig, icke flitig, icke djup nog att kunna drifva systematiska studier.
Hur mycket skadligt få ej de små öronen höra under sådana besök, då ofta hela stadens » on dit » af handlas och barnen med intresse följa med samtalet och själeva gifva sin mening tillkänna på ett högljudt sätt. När vi voro barn, inskärptes hos oss gång på gång, att barn skola tiga, när stora tala, men nu tycks förhållandet vara omvändt; barnen skola tala och de stora vara tysta eller åtminstone alltid vara färdiga att besvara alla småherrskapets frågor, med det samma de framställas, om vi också därför nödgas afbryta ett ifrigt samtal med andra. Och äro vi dristiga nog att ej genast bry oss om barnets frågor, har den lilla herrn eller damen i kolt tusen sätt att påminna oss om vår skyldighet och börjar då vanligen med milda lampor genom att gång på gång upprepa sin fråga eller på nytt begära af godsakerna på bordet förmatt sedan, o m det ej hjälper, på kraftigare vis ge sitt misshag tillkänna. Och när den lilla sparkande och stampande skrikhalsen slutligen af mamma blifvit mildt upplyft och lugnad, sitter modern med bekymrad uppsyn och klagar öfver, att lillen är så klen och nervös att man får vara ytterst försiktig med honom. När jag växte upp, hörde man ofta talas om » stygga barn » och ansågs nog själf ibland för ett sådant. Men har du märkt att detta är en alldeles öfvervunnen ståndpunkt hos vår öfverciviliserade tids småttingar. De äro nu istället nervösa; men det märkvärdiga är att nervosititen bra ofta yttrar sig på samma sätt som » styggheten » förr, fastän den nu anses som en sjukdom, som skall botas med järn och fisklefverolja, då däremot i min ungdom sådan slags sjukdom bäst häfdes af en i tid väl applicerad risbastu, en metod som i vår upplysta tid anses allt för barbarisk, men som oftast visade sig både verksammare och billigare än alla doktorers stärkande mixturer, hvarmed nu de smås moral skall förbättras och deras magar försämras. Men det är ej blott under förmiddagsvisiterna barnen tillåtas vara inne, utan när föräldrarne gifva middag eller supé, anser?
Afven i della hänseende kan en god ledning hemtas från den Norska lagstiftningen, som, bland annat, gör en betydlig skillnad mellan rättigheten att försälja bränvin till iskänkning på stället (krogrörelse), hvilken icke får ske utan i förening med mat, och försäljning lill afhemtning, derför en minimi-qvantitet är bestämd. Likaledes är det af högsta vigt, att den nya författningen förebygger att icke, såsom nu, nästan hvarje salubod tillika kan vara ett bränvinsmagasin, för att icke säga en krog. Detta synes i det hela icke blifva omöjligt, såvida den qvantitet som, utom på hränVinsminuterings-ställen, finge försäljas, bestämdes till ett, eller åtminstone ett halft ankare, i stället för en kanna, som nu orimligtvis utgör minimum för försäljning partivis. Vidare borde upmärksamheten här fästas vid nödvändigheten alt, om bränvinsmimiterings-afgiften anslås till kommunala behof, den ål minstone icke, såsom här i hufvudstaden, snart, sagdt uteslutande går till poliskassan och derigenom högst betydligt försvagar kontrollen på krogarnas tillbörliga hållande inom skrankorna eller möjligast största inskränkning; äfvensom det väl förtjenar att noga öfvervägas, huruvida icke, för allt fall, dylika afgifter, heldre än att ingå till socknens eller stadens enskilda kassa, borde tillflyta en länets allmänna, och sedermera, i mån af behof, fördelas på kommunerna, så att dessa åtminstone icke finge någon direkt fördel af det inom hvardera af dem förlagda större antal krogar. Jag anser likväl, i dessa hänseenden öfverflödigt att upslälla några bestämda förslag, öfvertygad som jag är, alt det Särskildta Utsk., till hvars behandling jag anhåller att detta anförande må hänvisas, med lika mycken insigt som oväld och praktisk blick bedömer detta vigtiga ärende i hela dess omfattning. Remitterades till det för behandling af frågor rör:de bränvins tillverkning och försäljning tillsatta serskildta Utskott. Uplästes 2:ne jemväl af Ilr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, inlemnade motioner af följande lydelse: 1:0
St. vore oförsigtiga nog att hos Konungen göra framställningar, vare sig i läkarekonst eller andra ämnen, som icke ligga inom deras knnskapsrymd, så misstaga de sig lätteligen, hvilket en myndighet af sådan vigt som de, böra akta sig för. Jag förordar alltså Hr Ekströmers förslag, med hvilket motionären sjelf förklarat sig nöjd. Men han har trott, att en återremiss af betänk, skulle, för detta ändamåls vinnande, erfordras. Den är dock icke behöflig för fullgörande af grundlagens stadgande; och jag tror den icke eller vara i andra hänseenden nödig. Ville då R. o. Ad. genast såsom sitt beslut antaga Hr Ekströmers förslag, så vore sakeu dermed här afgjord och vi slippe omgången med en återremiss. Jag befarar, att Utsk. är i allmänhet nog mycket böjdt för alt tillstyrka alla slags motioner. Det betänk, från Ekon.Utsk., hvilket här förra gängen förevar, rör:de ränta på spanmål från socken-magasiner, säges vara af de öfriga Stånden bifallet, och likväl har R. o. Ad. hört Gr. Wrangel omförmäla, huruledes Kammar-colhm redan tillämpar författningen så, som R. St. skulle komma att i underd:het begära, det tillämpningen måtte ske. Kan det vara nyttigt för R. St:s anseende att komma med önskningar af sådan beskaffenhet, att derpå kan svaras: sådant sker redan, R. St. behöfva icke derom anhålla. Hvad denna fråga beträffar, förnyar jag min anhållan, att R. o. Ad. icke ville inlåta sig i detaljer, utan hålla sig till den allmänna framställning, som Hr Ekströmer föreslagit. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Det har blifvit lagdt Utsk. till last, att det fördjupat sig i detaljer, som tillhöra läkare-konsten, ehuru det icke vore med läkare försedt, och att detta Den 29 Januari. 213 möjligen skulle kunna föranleda R. St. till sådana framställningar, som kunde ställa deras värdighet på spel.
Om min klagan att Landet utarmas ge« > Biltill Ridd, o. Ad, Pr. IV Band, 3 34 Den 5 Maji e. mi nom itändigt ökade skatter enligt den adle Grefa vens yttrandeär fullkomligen ogrundad, hillver en fråga som at Folket må afgöras och besvaras; den värde Talaren får förlåta att jag emedlertid icke antm anser mig öfvertygad, att Sverige icke saknar ett på sanna grunder fo. tadt Siatshushällningssystéme och de 3 förena-* de Utskottens hemställan i denna del torde väl gifva någon styrka åt min tnecing. Den ädle Grefven har sökt fritaga Ministéren ifrån all drägtighet i de åtgärder, soni vallat förvirringen i vart penningeväsende. Då jag yttrat huiti jag (todde, det Ministérea kunnit afböja förblandningen af Rikets skuld med landets mynt, i fall den dertill gjort nå* got försök, så am.åg jag mig ej behöfva befara* att missförstås såsom hade jig dermed menat den utsläppning af BancöSedlar soni skedde i början at 1809 år* Riksdag för de då oundvikebkelige krigsbehof; jag hade trodt att nr.n ännu ej bordt förglömma att Riksens Ständer vid simma Riksdag beslöto, att 4 Millioner utaf krigskostnaderne skulle betäckas med annuiteter, men att detta redan fattade beslut upphäfdes vid 1810 års Riksdag i Ö ebro, utan att Minisféren sökte att afvärja det j och att sedermera vid 1812 års Riksdag yiterbgire tre och en half millioner R.dr Banco anvistes på RiksgäldsContoiret, som också utbetaltes jern e lilla Creditivet och förskotterne till Hamnstängningen, med tillsammans öfver en mili on eller tillhopa nära 0 millioner j och att Ministéren till denna alste Den 5 Maji J. m. 35 operation med de 3 och en half millioRerne ganska verksamt bidrog är allmänt bekant.
Betjenten bar ljus och stakar, vin och mat. Der blef konsultation. Doktorn ansåg bäst att redan i afton göra operationen. I morgon bittida skulle han resa bort och kunde icke komma tillbaka; pojken kunde dessutom icke flyttas. Och en amputation måste ske. Armen var förlorad ... barnet skulle kunna räddas, men endast om man genast tog bort armen. Alla anstalter gjordes. Stilla och tyst. Ingen förskräckelse, ingen scen. Inga tårar och intet pjunk. Ett glas vin gjorde dem allesamman godt. Kajsa icke minst. Weli förstod allt, han var nu vid full sans och gillade fullkomligt allt hvad man företog med honom. Något af faderns stilla resignation låg utbredt öfver hans väsen. Man var i ordning med instrument, fat, klutar och förband. Kajsa skulle hålla i den lille. Hon lutade sig öfver honom och hviskade stilla i hans öra: Barn, vi två ska' sakta be Gud, att han hjelper i vår stora nöd. Mor , hviskade gossen tillbaka, tror du att det här är Guds straff för att jag spelade? Modern fick en stor tår i hvardera ögat. Den rann ned på hans panna, brännande het. Hon hade intet svar. Men med kärleksfull hand smekte hon hans tinning. Den sträfva handen den kunde ändå smeka ljuft. Om en halftimme var det öfverståndet. Stor-Jaska satt på golfvet och vaggade sitt hufvud i händerna. Lilla Nadja hade, sittande i sängen, trumpen och trött, gråtit sig till sömns igen. Doktorn var borta och den unge medicinarn med. Kl. 6 på morgonen skulle han komma igen och ge nytt förband och nya droppar. Barnet låg alldeles stilla, men hade feber. En glöd brann på kinder och läppar. Modern fuktade dem så ofta hon kunde. Nu var det intet vidare. Nu vågade hon ändtligen fram med det. Med sin kärlek. Hon kysste hans hand hans enda, kysste täcket, grät, snyftade och suckade. Hon bad och stred. Hon vred händerna i förtviflan. Hade Gud straffat henne? Och hvarför? Mot morgonen vaknade han. Ett leende for öfver hans ansigte, då han såg sin mors omsorger omkring honom, såg i hennes ömma, sorgsna, tårade ögon, hur hon led. Var inte ledsen, mor sade han, jag är bättre nu.
Domstolen att egna mera tid åt behandlingen af andra till stort antal uppgående ärenden, äfvensom kostnaden för parterne blefve mindre, enär expeditions-lösen hos Hof-Rått vore obetydlig i jemförelse med den, sorn Bih, till R, St, Prot, 18jo, 7 Sami, 1 A/d, 40 Haft. 3 18 Lag-Utskottets BetänkandeJY.-o 160, hos Kongl. Maj:t erlades och stundom uppginge till samma belopp, som de, ådömde böterna; så hemställde motionåren, det Rikets Stander måtto för deras del besluta, att besvär emot Qfver-Ståthållare-Embeteis och Konungens Befallnings ha frandes utslag, hvarigenom personer blifvit dömde, antingen att intagas å arbetsinrättningar eller lill ansvar för förbrytelser emot Polis-iörfattriingarne, hädanefter skola, såsom i andra brottmål eger rum, hos Hof-Rått fullföljas; åberopande motionären, alt ett förslag i likhet härmed under nåstlidet år blifvit hos Kongl. Majit af Justitiae-CanzlersEmbefet uti underdånig skrifvelse framståldt samt delgifvet Hof-Rätterne, hvilka jemväl med underdåniga utlåtanden deröfver inkommit. Utskottet, sorn tagit denna framställning i öfvervägande, får vördsamt anföra, att ifrågavarande måls omedelbara fullföljd hos Kongl. Majit från Öfver-Ståtbållare-Embetet och Konungens öfrige Befallningshafvande obestridligen medför stora olägenheter, emedan derigenom dels ökade kostnader för de klagande uppkomma, dels en icke obetydlig del mediages af den lid, som för andra, mera vigtiga, måls handläggning i Högsta Domstolen vore behöflig, och att det föl jagt ligen vore önskligt, om ändring härutinnan kunde i den af motionären antydda syftning vinnas.
Det hos människan så starkt nedlagda begäret af förtrolighet har sin grand i det hos hvarje lefvande inneboende behofvet af sympati, men det har äfven ofta sin grund i en annan orsak: inre tomhet och behof efter godtköpsintressen. Det utgör alltför ofta ett fattigdomsbevis på solidare andliga tillgångar och finkänslig diskretion. Man bör vara på sin vakt mot den meddelsamhet och lösmynthet, som ibland kommer öfver en. Hvarje ord kan draga oberäkneliga verkningar med sig, och ett oförnuftigt eller lättsinnigt yttrande kan komma mycken ofärd åstad. Var icke så förtrolig mot din vän, att, om han blir din ovän, din egen obetänksamhet och indiskretion kunna sätta honom farliga vapen i hand. Och var under inga omständigheter så förtrolig mot din vän, att du inviger honom i förtroenden på ett område, där du, men icke han, har rätt att blicka in, eller att du prisgifver angelägenbeter, som icke äro dina, åt hans begär efter förtroende. Sådant är att svika den hänsyn, som rättskänsla och grannlagenhet ålägga dig gentemot - andra. En verklig vänskap bar ej behof af en dylik ogrannlaga, pladdrande smörjning af vänskapens maskineri; och en nobel natur önskar icke att intränga i förhållanden, dem han ingen rätt har att tränga in uti. En dylik taktlös förtrolighet under vänskapens namn är att misskreditera begreppet vänskap, och man offrar helt enkelt åt pratsjukan, skvallret och sensationslusten. Den kvinnliga vänskapen försyndar sig icke sällan i dessa hänseenden. Man bör för visso icke förtro en vän allt. En finkänslig natur kläder sig icke själf andligen naken och ännu mindre blottar den en annans grannlaga förhållanden. Ett oinskränkt förtroende bör i själfva verket icke förefinnas annat än emellan äkta makar. Redan förhållandet mellan föräldrar, barn och syskon leder till vissa oundvikliga inskränkningar i förtroligheten Men o m man håller en och annan sida af sitt själslif stängd från hvarje skärskådande, så utesluter dock icke detta, att en sann och innerlig förtrolighet det oaktadt kan råda. Och må man såsom en bland lifvets bästa håfvor vårda den sympati, åt hvilken blodsbandet ger helgd och varaktighet!
Sedermera och allt eftersom utlåtanden och upplysningar beträffande de Rikets Ständers framställningar, som utgjorde föremål för Finance-departementets vidare handläggning hunnit inkomma, hafva jemväl dessa frågor till slutlig nådig pröfning förevarit och, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers framställningar, afgjorts genom särskilda beslut af den 2 Oktober 1857 angående rätta förståndet af 1 § 8 mom. i Kongl, afskrifnings-reglementet den 11 Augusti 1812, af den 5 Februari 1858 i afseende på Postverkets öfverskott å assurance-afgifterna för rekommenderade bref, af den 19 Juni 1858 angående viss praescriptionstid för utbekommande af fordringar hos Statsverket för öfverlevererade medel, af den 5 November samma år angående upphäfvande af föreskrifterna om kontrollstämpling af gulddragare-arbeten samt af den 26 påföljde November rörande antalet af Statskalendrar och Tidningar, som åt hvarje embetsverk må af expens-medlen bekostas. 180:o af den 21 Mars 1857, i fråga om förvärfvande för Statens räkning af förre Allmänningen Trenningshult i Elfsborgs län (48). Medelst nådig remiss af den 3 April 1857 har Kammarkollegium erhållit befallning att, sedan vederbörande blifvit hörde och erforderlig utredning af detta ärende egt rum, afgifva underdånigt utlåtande, hvilket ännu ej tili Kongl. Maj! inkommit. 181:0 af den 25 April 1857, om anläggning afen undervattenstelegraf emellan Skåne och ön Rugen (64). Efter inhemtande af Chefs-embetets för Telegraf-verket häröfver infordrade underdåniga utlåtande har, vid underdånig föredragning af målet den 6 November 1857, Rikets Ständers _ framställning ansetts för det då varande icke böra till någon åtgärd föranleda. 182:o af den 6 Maj 1857, angående prsescriptionstid vid förestående allmän Jordeboks-granskning (68).