Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande N:o 10. 11 fallningshafvande Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställas; och tillstyrker Utskottet på grund häraf, att Holmlim ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. Slutligen har Erik Hansson från Gefleborgs län yrkat, det föreskriften i 16 § Fiskeri-stadgan, att vid alla sågverk skola hållas kistor, hvaruti sågspån kan falla och samlas, så att den ej må komma i vattnet, måtte så till vida inskränkas, att egare af sågverk, belägna i mindre vattendrag, der skattlagda fisken ej finnas, måtte befrias från skyldigheten att hålla spånkista, äfvensom att det i 31 g mot försumlighet eller underlåtenhet i berörda hänseende stadgade ansvar måtte ega rum endast för den händelse, alt skada genom försummelsen bevisligen inträffat. Då likväl icke ringaste skäl förefinnes, hvarföre icke fiskevattens egare skola vara lika skyddade i sin rätt, utan afseende derå, huruvida de för fiskrättens utöf vande erlägga skatt, eller icke, och otvifvelaktigt är, att sågspåns utflytande i fiskevatten medelst uppgrundning, eller på annat sätt, verkar menligt å fiske och dessutom vid inträffande vattuflödc kan skada vattendraget närbelägen mark, samt till förekommande häraf ingen annan utväg finnes, än att, på sätt som skett, ålägga sågverksegare att vid sina sågverk hålla spånkista och stadga ansvar för underlåtenhet härutinnan, men genom Erik Hanssom förslag, att ansvar först då skulle drabba sågverksegaren, när skada bevisligen inträffat, allt skydd mot fiskevattnets förderfvande genom sågspån skulle bortfalla, enär, om ock visas kunde, att fisket till följd af sågspåns utflytande i vattnet blifvit skadadt, det i de aldra flesta fall blefve alldeles omöjligt att leda i bevis huru sågspånen ditkommit, hemställer Utskottet vördsamligen, att hvad Erik Hansson såväl i ena som andra hänseendet yrkat måtte varda af Rikets Ständer ogilladt. Stockholm den IS Maj 1863.
På annat sätt har SlatsUtsk. ej kunnat betrakta saken, och det är på denna grund, Utsk. ställt voterts-propositionerna. flr Nordensköld har yttrat, att tullen visserligen är en bevillning, men att frågan om en viss proc. af tullinkomsterna skall användas för något Statens behof, är en fråga, som ensamt rör statsreglerrn och ej kan ikläda sig egenskap af bevillning. Jag får underställa den varda talaren, huruvida icke derutinnan ligger ett misstag. Här är visserligen icke fråga om, alt någon viss proc. af tullen skall utgå och användas lill handelsoell sjöfartsfondens behof, här är endast fråga om, att R. St. skola åtaga sig en särskild afgift under namn af handelsoch sjöfartsfond, oell att denna afgift skall utgå med io proc. af den tull, som R. St. bestämt. Här är således icke fråga om en statsreglering, utan om en bevillning, sorn R. St. för ett statsändamål beslutat. Man har ansett, att 6f proc., som äro föreslagna, skulle vara otillräckliga. Det är alltför möjligt att så är, och jag liar ej haft tillfälle att granska, huruvida de utgifter, som R. St. anslagit för handelsoch sjöfartsfonden, äro tillräckliga; men dermed må vara huru som helst; jag har anledn., att tro, att calculen är ganska riklig, och för öfrigt har det ej berott af StatsUtsk. att bestämma huruvida den summa, som R. St. beslutat, är för behofvet tillräcklig, utan endast att sammanjemka RiksSttns särskildta beslut. Den anmärkn , som den värde talaren framställt, att dessa 6§ proc. ej skulle gifva tillgångar för fondens utgifter, tål likväl att närmare granska. Den värde talaren utesluter alldeles ifrån tillgångarna en behållning af 600,000 r:dr, neli på denna behållning är likväl en stor del af beräkningen redan uppgjord. Man har äfven talat om nödvändigheten för StatsUtsk. att Jemna uppmärksamhet deråt, att den föreslagna summan ej kunde räcka till uppbyggande af de fyrar och bakar, sorn R. St. beslutat.
Mörner föreslagna tillägget tror jag ej vara tillfyllestgörande, utan lår jag hemställa, om det icke skulie vara bättre att återremittera åtminstone C punkten mom. a, emedan jag förmodar att, då punkten en gång blifvit föredragen, den ej kan hvila tills BankoUtsk:s förslag ang. bankovinstens användande blifvit diskuteradt, hvaremot man genom återremissen vinner tid att kunna fatta beslut om BankoUtsk:s Betänk., innan man behöfver afgöra den nu föredragna punkten i StatsUtsk:» Betänkande. Frih. Åkerhjelm: Då i StatsUtsk. denna punkt behandla des, ansåg jag och anser ännu, det Banken mäste underkasta sig samma vilkor, som den-andre blifvande långifvaren. Hvad åter beträffar det föreslagna tillägget till ifrågav:de punkt, tror jag för min del, att det är öfverflödigt, enär redan nu på R. St:rs bord hvilar BankoUtsk:s förslag rörande bankovinstens användande till deltagande i lånet. Om nu R. o. Ad. bifaller detta Betänk., ligger väl intet hinder i vägen, att sedermera, när R. o. Ad. fattar sitt beslut ang. bankovinstens användande, då bestämma hvad som bör med ani. deraf tillgöra»; nu deremot anser jag det vara olämpligt att behandla denna nu väckta fråga, hvarföre jag anser den föredragna punkten gerna kunna bifallas. 522 I>en 15 Februart e. m. Gr. Liljencrants: Det är möjligt att så är, som den siste värde talaren yttrat, att det nemi. står Ståndet öppet att, när Bank,oUtsk:ts på bordet b vilande Betänk, förekommer, bestämma huruvida Banken bör ingå såsom delegare vid det utländska lånets uptagande, men för mig och flere talare, som förut yttrat sig, liar det förefallit så, som, om detta mom. antoges, uet berodde på Fullm. att utestänga Banken från en sådan delaktighet.
Med anledning häraf har Fångvårds-styrclsen uti den afgifna underdåniga förklaringen anfört, det Styrelsen ansåge sig hafva varit och ännu vara i behof af biträde utaf ert läkare, som, med större anseende såsom sådan, förenar speciel kännedom af fängelset, icke allenast för att åstadkomma nödig enhet i sjukvården inom fängelserna och för att uppgöra en allmän statistik deröfver, utan fastmera, på det Styrelsen måtte ega lätt tillgäng å upplysningar och råd i liera frågor af ekonomisk och disciplinär beskaffenhet, der Styrelsen har till uppgift att finna den smala väg, som går emellan, å ena sidan, behofvet att iakttaga erforderlig sparsamhet och stränghet med fångarnes behandling och, ä den andra, pligten att ej öfverskrida mensklighetens fordringar. Utskottet, som visserligen icke är i tillfälle att med full tillförlitlighet bedöma det ifrågavarande ämnet, hyser likväl den förmodan, att anställandet af särskildt läkarebiträde inom Styrelsen egentligen varit af behofvet påkalladt för första ordnandet af de flera, en förändrad organisation af fångvården rörande ämnen, hvilka under de sednare åren utgjort föremål för Styrelsens verksamhet och omtanka, samt att följaktligen, efter dessa frågors lösning, det ifrågavarande läkarearfvodet skulle kunna indragas, för hvilken åsigt Utskottet hemtat ytterligare stöd af yttrandet i förklaringen, det Styrelsen ännu vore i behof af ifrågavarande läkarebiträde; hvadan Utskottet, med fästadt afseende å angelägenheten af alt sådane anvisningar å det högst betydliga fångvårdsanslaget, hvilka utan olägenhet kunna undvikas, måtte, så snart som möjligt, upphöra, ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, det Kongl. Maj:t, vid fastställande af framtida aflönings-stater för Fångvårdsstyrelsen, täcktes laga i nådigt öfvervägande, om icke anställandet af en särskild läkare inom Styrelsen kunde undvikas. 20 Siats-Utskottets Utlåtande, M 50. § 28. (Rev.-Ber. pag. 113. ForkI. pag. 245.)
Den 21 December f. in. 121 Herr Ribbing > Arvid: Jag tror äfven, att detta Betänkande bör afslås, såsom ingripande i StatsRegleringen och Bevillningsgrnnderna, samt emedan den förändring Herr Tham omnämnt, att den efterlefvandes andel ej bör upptagas i Bouppteckningen, ej går an att bestämma, då den eflerlefvande ej vet sin andel före arfskiftet. Friherre Cederström, Jacob: Jag får upplysa, att Borgareoch BondeStånden bifallit Betänkandet, samt att PresteStåndet afslagit detsamma. Jag tillstyrker derföre afslag derå, på det saken må förfalla. Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMarskdlken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets ifrågavarande Betänkande. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence framställde proposition till afslag å samma Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 7 sistlidne November under N:o i36 afgifne, och den 10 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om inrättande af stamgods för de å Svenska Riddarhuset introducerade Grefliga, Friherrliga och Adeliga Äller. 122 Den 21 December f. m. Till pröfning företogs StatsBancooch LagUtskottens den 29 sistlidne September under N:o 17 afgifne, och den 25 sistlidne November e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver väckt fråga angående fri Ränteberäkning. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhardt Tiden för räntans frögifvande är ännu icke inne i Sverige. Så länge vi icke äga något rörelsecapital i den öfriga verldens eller klingande mynt, hvarigenom utländska capitaler ej kunna concurrera med våra inländska, och vårt rörelsecapital är inskränkt nära inom ett visst belopp, är äfven en viss gräns nödig för räntans.
En landtman, en jordbrukare, som aldrig kan få mer än (i proc. på sin jord, en redlig handtverkare, husegare m. fl. kunna icke i behofvets stund få låna penningar, utan att kasta sig i ockrare-liänder, och nödgas sålunda mot sin vilja och sanna interesse följa med vingleriströmmen och förstöra sig sjelfva, för att kunna bestå och, innan de gå under, göra hvar man rätt. På grund af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag att åtminstone få nedlägga min öppna protest emot detta nya system i lagstiftningen, och att detta mitt anförande måtte få åtfölja den Kongl. Propos:n. till vederbörligt Utskott. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag ämnar icke yttra mig om räntans frigifvande, ej heller om tiden derför, ehuru, som jag tror, detta förslag väcker bekymmer hos mången. Jag vill blott fästa mig vid den skilnad, som i den Kongl. Propus, upställes emellan lån på längre eller kortare tid, och räntans frigifvande i ena eller andra fallet. För hvarje lag måste ligga någon erkänd rättsgrund; men jag för min del kan icke finna det rättsenliga deruti, att när den, som emottager en skuldsedel på 7 eller 12 månader, skall straffas såsom en lagbrytare, mista hela räntan och en tiondedel af kapitalet, derest han tager högre ränta än G proc., den deremot, som mottager en sådan på kortare tid eller på (i månader, emot 12 eller 50 proc:s. ränta, skall af lagen anses vara en fullt rättskaffens person. Jag anhåller att LagUtskit måtte taga denna omständighet i öfvervägande, och jag tror, att den Svenska menigheten, felande snarare af okunnighet än af upsåt mot den föreslagne lagen, skall hafva svårt att upfatta billigheten och rättvisan af en dylik lagstiftning, ty det rätt och skäl icke är, det kan icke heller vara lag, såsom i de bekanta doinare-reglorne uttryckes. Hvad beträffar det ekonomiska gagnet af ett sådant lånens ställande på kortare tid, skulle jag också tro att det är ganska tvifvelaktigt.
Om det så skulle behaga mannen att dagen därpå, i samma stund det komme inom hemmets murar sälja det eller sätta det i pant — hon kan intet göra därvid. Den absurditeten är alltså gällande, att om hustrun vill behålla själfbestämmelsen öfver sitt eget förvärf, måste hon hålla det utom familjen. I samma ögonblick hon tillgodogör det för dennas, för gemensamt, för mannens, för barnens behof, råder hon ej längre däröfver. För öfrigt har mannen i sin makt att, om han så finner, snart sagdt absolut hindra hustrun från hvarje själfförvärf. Lagen nekar henne borgarskap; ett yrke, som förutsätter dylikt, kan hon alltså blott genom mannen utöfva. I följd af sin husbondsrätt bestämmer vidare denne, livar hemmet skall vara beläget, och han kan i hvarje fall förhindra hvilket som helst förvärf, som måste drifvas inom detsamma. Han kan kasta hustruns elever på dörren, han kan förstöra hennes böcker, hennes papper, hennes verktygHar då mannen i gengäld för all denna makt motsvarande stora förpliktelser inom äktenskapet? Frågan måste med nej besvaras. Han har visserligen exempelvis skyldighet att betala hustruns före äktenskapets ingående gjorda skulder; men hur ofta betalar han icke också sina egna af just de medel, hon för med sig! Inför domstol representerar han ensam det gemensamma boet; äfven i saker, som röra henne rent personligen, svarar han. Skulle hon fällas till böter, får hon själf betala dem, om hon något eger; är det straffböter, får hon » sitta utaf dem », förr än mannen kan åläggas skyldig gälda dem. Den inbördes försörjningsskyldigheten är lika. Eger mannen tillgångar, eger hustrun sådana, ega bägge — skyldigheten blir hans, hennes eller bådas. Så länge den gifta kvinnan skall fortfara att lefva under detta omyndighetstillstånd, fattas själfva grunden för en ny rättsordning. Vid åstadkommandet af en sådan måste kvinnans myndighet vara det principiella; säregendomen kommer sedan att af sig själft framgå som den praktiska tillämprjingen häraf. I hustruns förhållande till barnen dyker åter denna olycksaliga omyndighet upp som det svarta spöket. Den som icke ens får råda för sig själf, huru kunna råda för andra! Fadern bestämmer öfver de gemensamma barnens religion, deras uppfostran, skolgång, ja, om de äro omyndiga, deras äktenskap.
IV. B. 277. V. 63. A. 132. — 3 — 183 Stats-Utskottets Memorialer, Betänkande!! och Utlåtanden: — N:o 48. i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga Proposition, angående en med Danmark afslutad traktat om upphörande af Ore snndska tullen m. m. IV. B. 416. A. 464 E. 494. — N:o 49. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående bestämmande af viss tid, hvarutöfver, vid de nya jordeböckernes granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum. V. B. 175. A. 224. E. 422. — N:o 50. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angå ende eftergift af den framlidne Öfversten m. m. Israel af Ekenstam, i egenskap af Chef för Vestra Tull-distriktet till ersättande ådömda andel utaf Tullkassören G. E. Bergvalls balans. V. B. 176. A. 225 E. 422. — N:o 51. i anledning af viiékt fråga om eftergift af Kronans rätt till dana arf efter jungfru Inga Catharina Tinglöf. V. B. 176, 225, 232. A. 236. — iN:o 52. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om anslag till upprätthållande af den Arméens Pensions-kassa åliggande pensionering. — N:o 53 i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående inrättande af ett Landtbruks-Institut i Skåne. V. B. 177, 247, 243. Å. 277. VIII. U. 58, 80, 82. A. 92. E. 197. — N:o 54- angående aflöningens bestämmande för den hos RiksStånden och Uiskolten anstälda Kanslioch Vaktbetjening.
Då en skarpskytt, genom militäris ka öfningar vid sin förening, erhållit en viss färdighet i exercis och manöver, är det Den 10 Januari f. m. 55 rent af obilligt, att han vid beväringsmötet skall åläggas samma exercis, som den öfriga beväringen, och att han tillsammans med den skall öfvas. De, som derföre uti skarpskytteföreningarnas öfningar en längre tid deltagit och, vid ankomsten till mötesplatsen, visa sig ega den färdighet i exercis och manöver, som i detta hänseende kan komma att bestämmas, böra derföre, i förhållande till deras antal, bilda ett särskildt korporalskap eller kompani vid beväringsbataljonen ocii särskildt öfvas. Jag tror till och med, att man bör låta dem medtaga och begagna sina egna gevär och bandoler och sina egna uniformer, samt att man bör indela dem i tältlag till 12 i hvarje tält, i stället för 25. Vi veta alla, hvilken a (sky en s. k. bättre person har för att påtaga kronans beväringskläder, och huru vidrigt det skulle förekomma oss att, 25 stycken, blifva inhyste i ett tält under loppet af 15 dagar. Vi veta äfven, att just dessa omständigheter afhålla de fleste af de förmögnare klasserna från att deltaga i beväringsexercisen. Att ligga 12 i samma tält är detsamma, som kadetterne, af hvilka en del äfven äro i beväringsåldern, sedan långliga tider under alla öfningsläger göra; hvarföre äfven hvem som helst, för en tid af 15 dagar, dermed kan låta sig nöja. Genom denna anordning, beviljad skarpskyttarne såsom rättighet, för deras uppoffringar af tid och penningar samt för deras större militäriska färdighet, än den öfriga beväringen, skulle, till gagn för hela beväringsinrättningen, en stor del af landets förmögnare och intelligentare ungdom heldre göra sina 2 beväringsmöten, än att betala 100 rdr för att derifrån vara befriad.
Friherre Stael von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena anmälde x underdånighet, att då, med anledning af Rikets Ständers instundande sammanträde till Lagtima Riksdag, honom ålå ge att uppgifva Utrikes Departementets tillstånd och hellof, så, och under förutsättning, att Norska Stats-Verkets anslag till Ministerstaten fortfarande till samma belopp, som under de sednare åren, eller 40,000 Norrska Species årligen, komme att utgå, ansåg Stats-Ministern, att det vid sednaste Stats-reglering å 3:dje Hufvudtiteln uppförda anslag af 225,650 Ralr Banko vore för Departementets utgifter tillräckligt, till följd hvaraf Stats-Ministern i underdånighet föreslog Kongl, Majit, att, uti den till Rikets Ständer aflåtande Proposition örn Stats-Verkets tillstånd och, behof, detta anslag till oförändra dt belopp upptaga; dock med samma anmärkning, sorn vid Rikets Ständers sednaste sammanträde gjordes, att, till ernående af en sådan jemnvigt emellan Departementets inkomster och utgifter, hvarigenom ofvanstående anslag kunde för det dermed afsedda ändamål blifva tillräckligt, oundgängligen fordrades, att å« terstoden af den för Rikets Ständers Stats-Utskott vid 1840 års Riksmöte uppgifna Kabinetts-kassans brist måtte, i likhet med hvad sedan år 1841 egt rum, derifrån fortfarande afskiljas. Kongl. Majit behagade dell utaf Stats-Ministern för Utrikes Ärendena sålunda gjorda framställning i Nåder gilla och Uppå StatsRådets enhälliga tillstyrkan besluta, att anslaget till 3:dje Hufvudtiteln, uti den till Rikets nu sammanträdande Ständer allåtande 7 Proposition om Stats-Verkets tillstånd och";behof,"skulle till oförändradt belopp af 225,650 R:dr Banko upptagas; hvarvid Kongl. Majt likväl ansåg
Skulle någon hwilkenS åliggande det är, att conlrollera eller stafwa upsigt pä Upbördsmäns förwaltning och lefwcrering af Kronans och Allmänna Medel, wara sä förgäten af sin pligt, att han upsäteligen bidrager till eller döljer Upbördsmannens balance, ware en ssdan Embetseller Tjensteman, ehwad balancen upgär till större eller mindre belopp, förlustig sin sysla och owärdig art någon Kronans tjenst widare bekläda, samt skyldig ersätta af sin egendom, sä längt den räcker, hwad hos Upbördsmannen kill balancens gäldande brister. 90 Den 14 November. Finnes någon Controllerande eiler l.lpsiZlshas» wande genom försummelse eller wärdslö^hei haswr underlåtit alt i ratter lid anmäla balancer, eller genom behörig näsna dem förekomma; mare han, i den händelse bristen ar af den bestå ffenhe, att Dpbördsmannen lifwet förverkat förlustig tjentten U!ai> hopp akt den ateria, samt stylvig till ostvan berörde ersättnings answar: Ä ' Kristen mindre; ware den felaktiae, jemte ersättnings - answaret skyldig till ett eller halft ars suspension, eller att mista ett halst ärs Lön, allt sorn Domaren finner färseelsen förtjena. Och blifwer i alla händelser Upbördsmannens Löstesman berättigadatt för p ad de, sedan 1?p-> bördsmannens och Conrw eurens egendom kill b.isiens gäldande i mät gärt, kunna i kraft af deras borgen komma att betala, hälla sig till sa wäl Up» bördsmannens som Cc»uro<leurens personer. Hwaraf således följer, att Löstesm ws betalnings-stvldighet icke widtager för än i den ordning osman förmäles, angående de Tillsynhastvande fullgjorda eller eftersatta åligganden och answarighet, är »vederbörligen undersökt och afgiordt: dock att medelst qwarftad ä Löftesmäns egendom, enär omständigheterne sä» dant fordra, behörig säkerhet emedlertid mä blifwa iakt. agen.
Att Ultuna gård ändock i verkligheten gifver en icke så obetydlig afkastning, inses emellertid, då värdet af årets skörd, bestående af säd, rotfrukter och hö samt nettoinkomsten af ladugården, stiger till 32,482 R:dr 98 öre; ett förhållande, som tillräckligt visar, att gårdens afkastning för närvarande är en helt annan, än då egendomen först lemnades till Institutet. Bland större utgifter som gården under det ifrågavarande räkenskapsåret fått vidkännas, må nämnas omkostnaderna för reparationer å byggnader och torp m. m. till en summa af 1,981 R:dr 46 öre, för slitning samt inköp af inventarier m. m. 2,960 R:dr 16 öre, eller tillsammans 4,941 R:dr 62 öre. Det beror af omständigheterna, huruvida reparationer å byggnader och dylikt under vissa år gå till högre och under andra till lägre belopp. - 284 — Att under förutnämnda förhållanden redskaper och dylikt slitas och ofta skadas mera vid ett landtbruks-institut, än på andra ställen, der man får använda vana arbetare, som ej behöfva särskildt undervisas och inöfvas, är temligen klart. Inventariernas underhåll kostar följaktligen mera här än annorstädes. Dessutom nedlägger Institutet ännu fortfarande årligen betydliga summor på jordens grundförbättring, såsom för täckdikning, omläggning och planering af skiftena m. m., hvilket allt visserligen för tillfället ökar brukuingskostnaden, men hvilken dock under kommande år genom den ökade afkastningen återbetalas både till kapital och ränta. Revisorerna anmärka vidare, att Institutet vid åtskilliga förnödenheters anskaffande ej synes iakttaga klok beräkning och god hushållning. Såsom stöd för en sådan förmodan, anföra Revisorerne, att 290f famnar barrved blifvit inköpte för det höga pri set af 16 R:dr 75 öre pr storfamn; de föreslå, att man i stället borde kunna använda gårdens dragare för hemforsling af bränsle från kringliggande skogar.
Den i Utskottets betänkande, pag. 5 & 6 förekommande fråga, angående stämplade pappers-afgiflen för Adels-, Friherreoch Grefve-Bref, Öppna Bref uppå lika värdighet med det fordna Riksråds-embetet, samt Riddareoch Commendeurs-Bref af de Kongl. Ordnarne, hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden sålunda afgjort, Ridderskapet och Adela', att den i nu gällande författning stadgade chartering af dessa handlingar borde fortfarande ega rum, samt Presteoch Bonde-Stånden: att Commendeursöch Riddare-Bref skulle, med den vid i84o—4' årens Riksdag föreslagna stämplade pappers-afgift förses; hvaremot Borgare-Ståndet återremitterat denna del af betänkandet, på grund af anmärkningar, att Riddareoch Commendeurs-Bref borde, likasom Adels-, Friherreoch Grefve-Bref, samt Öppna Bref uppå lika värdighet med det fordna Riksråds-embetet, beläggas med n Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N.o 29. •le chartae-sigillalas-afgifter Rikets Ständer vid sistförflutne 2:ne Riksdagar besluta t. Då sålunda 2:ne Riks-Stånd fattat det sammanstämmande beslut, att stämplade pappers-afgiften för Commendeursoch Riddare-Bref skall bestämmas till de belopp Rikets Ständer vid sist föregående Riksdagar antagit, och de inom Borgare-Ståndet framställde anmärkningar lill sitt syftemål äro med detta beslut öfverensstämmande, har Utskottet funnit sig föranlåtet frånträda sitt i betänkandet pag. 5 och 9 härutinnan framställde förslag; och hemställer alltså, i öfverensstämmelse med omförmälde beslut och an märkningar, att ifrågavarande afgifler må på följande sätt i 5 §. (pag. 9 l Betänkandet) upplagas och bestämmas: Riddare-Bref af Kongl.