Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, innebär; och då de med Landet och Städerna upprättade Contract och Indelningsverk , i min tanka fordra till det minsta lika mycket tryggande emot öfverträdelser, som jordens beläggande med ny eller tillökad Rotering, så kan jag icke föreställa mig, att Lagens ordamening bör så förstås, att Rikets Ständer, vid uppgörande af 1809 års Statsförfattning, velat tillvälla sig en utväg att , medelst Tre Stånds beslut , möjligen kunna alldeles förtrycka det fjerde, eller Bonde-Ståndet, hvars välfärd här , snart sagdt, ensamt kommer i fråga. — Men om det äfven blefve en möjlighet , att så förklara och tyda Lagen , så frågar jag : Om det af Rikets Ständer vore klokt, rättvist eller ädelt handladt, att uti en fråga, vid hvars afgörande eje tvänne Stånden icke ega ringaste känning utaf beslu - SoBil.t.Stats-s.Allm.Besv.o. Oec. Utsk, Uti. N.o72. tet, åsidosätta den aktning för den mest skattdragande delen af Nationen , som från sjelfva Envåldsherrskarne aldrig ännu varit uraktlåten» Jag påkallar, 1 anledning härutaf, vördnadsfullt de respective Medståndens uppmärksamhet derpå, att Bonde-Ståndets Representanter mangrannt önska, det möteskostnademe mätte till någon lindring för jordbruket komma att utgå genom allmän åtagen bevillning; samt att i det fall en ny Passevolance-afgift skulle blifva Rustoch Rotehållare föreslagen, sådant stadgande likväl icke måtte komma att ega rum annorlunda, än såsom en framställning, till fri öfverenskommelse emellan Kronan och de Rustande, dessa alltid bibehållet att , i grund af gamla stadganden, afbörda sig möteskostnademe på samma sätt \ som före det första Passe volanceContractets åtagande, i fall de skulle finna mera öfverensstämmande med deras nytta och fördel att vidblifva det gamla sältet att utgöra denna skyldighet» Jag anhåller , att dessa mina tankar må åtfölja de sammansatta Utskottens Beslut till respective Med-Stånden.
Deremot är hufvudredaren icke utan särskild fullmakt berättigad att i rederiets namn eller på dess vägnar upplåna penningar, försälja eller förpanta fartyget eller andelar deri, eller taga förs1 kring å fartyget eller andelar deri. § is Genom en af hufvudredaren, inom gränsen af hans befattning, ingången förbindelse blifver rederiet ansvarigt såsom hade det sjelft förbindelsen ingått. § 16. Har rederiet genom särskild föreskrift inskränkt den rätt, hufvudredaren enligt 5 § 14 tillkommer; vare rederiet ej berättigad! att denna inskränkning emot tredje man åberopa, i annat fall än då denne ej varit i god tro. § i7. I förhållande till rederiet vare hufvudredare förpligtad att iakttaga de gränser för sin befattning, som, genom särskild föreskrift vid uppdragets lemnande, stadgade äro; och må han ej, utan rederiets samtycke, företaga större reparationer å fartyget. § I»- Hufvudredare vare skyldig alt till öfverläggning sammankalla redarne, så ofta någon af dem det begär och eljest, då vigtigare ärender förekomma; dock ege hufvudredare att i de ärender, som till hans befattning böra, handla på egen hand, der omständigheterna äro af den beskaffenhet att rederiets hörande ej utan skada kan afbidas. § 19- Har hufvudredare, såsom i föregående § sägs, handlat på egen hand, vare han ej ansvarig för den skada t'eraf timål, såvida den ej kunnat förutses. Tager hufvudredare någon emot redarnes särskilda beslut stridande åtgärd med fartyget, hvaraf skada uppkommer, eller sker den genom hans försummelse vid verkställande af erhållna föreskrifter, vaie han derför öfrige delegare ansvarig. § 20. Hafva, under fartygets resa, penningar influtit, och kan, utan hinder för nödiga utgifters bestridande, utdelning till medredare ske, vare då hufvudredare skyldig att ofördröjligen, efter penningarnes ingående, kalla medredare till sammankomst och den utdelning verkställa. Gör han ej det, vare skyldig att utgifva medlen med ränta från den dag, de influtit. Medredare ege att, när som helst, taga kännedom af rederiets räkenskaper. § 21.
1 afseende å den af Utskottet föreslagna § 22 af tulltaxe-underrättelserna och den underdåniga skrifvelse Utskottet i sammanhang dermed tillstyrkt, har Ridderskapet och Adeln dels beslutat att i lista momentet af samma § orden: »beräknad Brv/tfiiiiiffsl 'tihulteUi Utlåtande, N:e 15. i r »beräknad å det i denna taxa på de flesta inkommande och utgående varor bestämda värde, eller det enligt 5 § å de öfriga utrönta värde» skulle utbytas emot orden: beräknad å det i denna taxa på inkommande och utgående varor bestämda eller enligt 5 § utrönta värde; dels ock att, i fråga om det i sammanhang med denna § ömförmälda missförhållande, hvari tolagen nu står till grunderna för sjelfva tall-lagstiftningen, ansett Rikets Ständer böra i underdånig skrifvelse, anhålla, ratt Kongl. Maj:t ville vidtaga sådana åtgärder, som för slutlig lösning af frågan om tola gens reglering finnas lämplige.» Bonde-ståndet har återremitterat Utskottets förslag, angående denna §, i sin helhet, hufvudsakligen på grund af den anmärkning, att städerna icke borde få åtnjuta tolag af sådana varor, som, hittills förbjudna, hädanefter tilläto* till införsel, utan att en, tolagen motsvarande, förhöjning af införsels-tullen mätte för dessa varor bestämmas och till Stats-verket ingå. Från Presteoch Borgare-stånden är Utskottets förslag till underdånig skrifvelse om införande af den förändrade tolags-reglering, som vid 1847—1848 årens riksdag af Kongl. Majit föreslogs och af Ständerna antogs, återremitterad, under åberopande af de skäl, som
För öfrigt får jag förklara, att jag ingalunda ä.r emot bestämmandet af gränsor och lagar för Tullbetjeningens visilationsrätt, och ändamålsenliga straff för dem, som genom begångne fel gjort sig deraf förljente. Herr Tham: Den gjorda beskyllningen, att, sedan man sökt afskaffa allt förbud mot varors införsel, man äfven sträfvar att borttaga alla contr.oller på tullens behöriga erläggande, vill jag afvända från de sammansatta Utskolten, som yttrat sig i detta ämne. Om ett sådant tillmäle kan göras en och annan Ledamot inom Stånden, äger det likväl ej tillämplighet på Utskotten. Tvertom har Utskottens pluralite, och äfven de inom Utskotten, hvilka önskat förbudens afskaffande, i frat för stränga controller i afseende på Tullbevakningen, och svårt ansvar för tullförsnillning. Jag tillstyrker bifall till Friherre Åkerhjelms förslag, Herr Crusenstolpe/Magnus Jacob: Helst skulle jag med Herr Hjerta instämma i yrkande af afslag å Friherre Åkerhjelms för - Den 11 Januarii e. m. 123 slag, men dä detta, ehuru det rättaste, icke ian vinna framgång, förenar jag mig om Grefve Fersens tillägg; dock med den ändring deri, alt fruntimmer alldeles undantagas från kroppsvisitations undergående. De kunde i annat fall blottställas för scandal genom Tullbetjeningens oförskämdhet. Jag anhåller om proposition, att detta undantag bestämdt utsattes. Grefve von Fersen: Herr von Hartmansdorff har anmärkt, att det tillägg, som jag föreslagit, innefattar för mycket detailler af saken. Då jag, vid discussionens början på förmiddagen, yrkade, alt detailler ej borde i den underdåniga Skrifvelsen inflyta, är det klart, att jag sjelf icke vill föreslå något häremot stridande, och jag tror mitt föreslagna tillägg icke innebära sådant. Jag åsyftar endast, att något i Skrifvelsen nämnes, om visitation på kroppen, så att ej ett tyst bifall lemnäs till förut varande sladganden härom.
• • 26 — 202 — Militie Uostulls-Hagsan. Räkenskaperna, sorn uti Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för båda revisiuns-åren utan anmärkning, framställa förhållandet sålunda: Debet. år 1810. år 1841. Balans från föregående året: — Balans till påföljande året: Balans från föregående året: Utgift: 9 Balans till påföljande året: Någon anmärkning härvid har icke ägt rum, utan få Revisorerne endast tillkännagifva, det Kassans räkenskaper, synnerligast de för år 1841, numera ådagalägga den reda och tydlighet i bokföringen, hvilken föregående Revisorer ansett denna redogörelse sakna. Grefve Gyldenstolpes skuld till Kassan, utgörande vid 1839 års slut 331 R:dr 32 sk., har, genom en under hvartdera af revisions-åren verkställd inbetalning af i65 R:dr 40 blifvit till fullo liqviderad, Lika med hvad Berättelserna om de trenne sista Stafs-Revisioner11a innehålla, har, på grund af Kongl. Brefvet den 24 Januari 1835, denna Kassa fortfarande måst vidkännas en årlig utgift af 600 R:dr till arfvoden åt tvenne Ci vil-Ledamöter i Kongl. Krigs-Kollegium; hvilket förhållande likväl till någon påföljd å Rikets Ständers sida icke föranledt. Uti Hufvudboken för år 1841 afskrifves ett belopp af 63i R:dr 3 sk. 11 rst., hvilken summa innefattar den uti sist församlade Revisorers Berättelse (pag. 84) omförmälda, äldre fordran, 331 R:lr 3 sk. 1 1 rst., samt dessutom 3oo R:dr; varande förstnämnde, sedan längre tid tillbaka balanserade, medel till afskrifning befordrade, sedan, efter skedd undersökning, det blifvit utredt, att Kongl.
De mänga realisationer Riksbanken, tid efter annan, undergätt, hafva, efter mitt omdöme, härrört af en oriktig behandling af detta Ständernas vigtiga verk; och enda säkra medlet att trygga Banken mot en ytterligare realisation vore att Banken finge reservera hela sin årliga vinst, intilldess Banken kunde utan fara för eget bestånd, och utan skada för det allmänna motstå ali slags påtryckning, hvarefter en del af vinst-medlen kunde ölverlemnas till Statens behof och återstoden reserveras för Bankens egen räkning. — Men ett sådant förslag lärer numera få räknas till de så kallade fromma önskningarne. Om Rikets Ständer, efter den sista realisationen år 1830, hade beslutat, att Banko-vinsten skolat användas till Bankens konsoliderande, så hade dess grundfond nu uppgått till minst 50 millioner Riksdaler banko, och fördelarne deraf hade varit mångfaldiga, af hvilka jag blott vill uppräkna några få, nemligen: Att räntan i Banken på derstädes erhållna lån kunnat betydligen nedsättas, att denna nedsättning hade framkallat räntans'1 nedgående i allmänhet; Att inga Privat-banker behöfts inrättas, emedan Riksbanken då haft tillräckliga medel att sjelf organisera flere andra än de nuvarande Låne-kontoren i landsorterna, eller de i Götheborg, Malmö och Wisby; att de af Riksbanken sålunda inrättade Låne-kontor bordt kunna lemna allmänheten fullt ut lika stora fördelar som Privat-bankerne och de i sednare tider uppkomne Filial-banker; Att, om Hypotheks-föreningarne ansetts af behofvet påkallade, dessa hade kunnat erhålla sina lån från Riksbanken, hvarigenom ränta och kapital-afbetalning kommit Banken till godo samt stannat inom riket, och ej, som nu är händelsen, gått ur landet att fylla utlänningens ficka; Att jordbruk, bergsbruk, handel och näringar kunnat erhålla betydliga understöd från Riksbanken och mot fördelaktiga vilkor; samt Att Banken genom sin större årliga inkomst kunnat inköpa goda räntebärande obligationer, hvilka uti behofvets stund varit att realisera.
Beträffande beskattningen å landl-fastigheter så har Utskottet vidblifvit det gamla och uppskjuter all förändring deruti, under afvaktan af den omförmälda kommittéens resultater. Örn man närmare granskar förhållandena, så finnér man lätt att 1825 års minimi-larif, som upptager hela hemmans-värdet till något öfver 233 millioner, nu mera är alldeles oanvändbar. Af Justitie-statsministerns underdåniga berättelse för år 1854, rörande å landet lagfaren egendom för köp, linner man att försäljningen af jord under loppet af 10 år uppgått till 508 1/2 millioner oell att således endast 10 års försäljnings-värde öfverstiger minimi-tarifen med 30 procent. Om nämnde 308 1/2 millioner uttryckte liela landtfastighets-värdet eller att all jord inom 10 år blifvit lagfaren för köp, hvilket på långt när icke kan vara fallet, så skulle ett hemman i medeltal ej ega högre värde än omkring 5,000 R:dr; men att delta är allt för lågt, derom kan ej tvifvel uppstå. — Då det är kändt (af Rathsmans beskattnings-tabeller) att redan år 1812 jordens värde bestämdes till 448 millioner, så borde väl med skäl detta värde kunna anses hafva stigit till tre gånger denna summa eller hvarje af landets 61,147 hemman till omkring 20,000 R:dr. Öfrige 4,127 hemman, som innehafvas under boställs—rätt, ingå ej i denna beräkning, såsom gifvande bevillning efter andra grunder. Det nu för bevillningen antagna jordvärdet har dessutom det stora felet, att vara särdeles ojemt fördeladt inom de olika taxerings-distrikten och redan åstadkommit så orättvisa beskattningar, att Bevillnings-Utskottet derom erhållit framställning, så väl genom en skrifvelse från Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län, åtföljd af ett vid Pröfnings-kommittéen derstädes hållet protokoll i frågan, som genom en motion i samma syftning från Herr Sandströmer.
Det årliga anslaget till löner för föreståndare och lärare, till underhåll för elever och lärlingar samt för biblioihek och samlingar bade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit till enahanda belopp, som i dessa hänseenden användes vid Otuna, eller 18,000 R:dr Riksmynt, emot erhållande af hvilket anslag läroverket skulle tillförbindas att emottaga 24 frilärlingar och 28 elever, hvaribland 4 icke betalande. x På grund af hvad sålunda förekommit och då behofvet af ännu ett högre Landlbruks-läroverks inrättande både blifvit af Landtbruks-akademien vitsordadt och äfven syntes vara allmänt erkändl, har Kongl. Majit, med godkännande af ofvanberörde framställning, föreslagit, att
Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. 31 I sammanhang med tullbestämmelserna för Oljor hade Utskottet tillbehandTerpentin. ling upptagit artiklarne “terpentin0, "terpentinolja och terpentinspiritus," och dervid löreslagit nedsättning i nuvarande införselsafgifter, nemligen å den förra artikeln från 2 till 1 öre samt å den sednare från 4 till 3 öre skålpundet, hvilket Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, men PresteStåndet ogillat samt bibehållit de förra tullsatserna. Såvida icke sistnämnda Stånd härifrån afstår och med de öfriga Stånden förenar sig om antagande at Utskottets förslag, hvartill Preste-Ståndet vördsamligen inbjudes, bör om tullsatserna för dessa artiklar röstas sålunda: 76:o. Den som, lika med hvad Utskottet tillstyrkt samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, anser nuvarande införselstull å “Terpentin" böra nedsättas till 1 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, förblifver, enligt Preste-Ståndets mening, förra införselsafgiften derå, 2 öre skålpundet, fortfarande gällande. 77:o. Den som instämmer i Utskottets, af tre Stånd gillade, förslag om nedsatt -Terpentinolja ning till 3 öre skålpundet af nu för införsel af “Terpentinolja och Terpentinspiri-»^ Terpentintus" stadgade afgift, röstar spiritus. Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, skall, med bifall till Preste-Ståndets skiljaktiga mening, införselstullen derå bibehållas vid dess nuvarande belopp, 4 öre skålpundet.
Jag hemställer till en och hvar, huruvida sådant är med rättvisa öfverensstämmande; jag åtminstone kan ej fatta det. Hr Hjerta: Efter de yttranden, som den siste värde talaren här afgifvit, och då tiden nu lidit så långt, vill jag icke uppehålla 11. o. Ad. länge. Likväl torde några af de anmärkmr, som blifvit gjorda emot mitt yttrande, ovilkorligen fordra att besvaras. Det är obestridligt och bekräftas äfven af det bifall, hvarmed R. o. Ad. helsat Hr Gripenstedts anförande, då detsamma innebär mycket ganska förföriskt till att mota bemödandet att göra något mera omfattande än hittills för fattigvården. Den klimax, talaren uppställt angule skyldigheten att försörja, som skulle åligga hvar och en, nemi. för det första att försörja sig sjelf, dernäst att försörja sin familj och slutligen äfven sina tjenare, har mycket sken af riktighet. Likväl om man analyserar denna sats, sorn här snarare torde kunna kallas en rhetorisk prydnad, så tror jag att den icke finnes hvila pä så fast grund, sorn den värde talaren sjelf möjligen förmodar. Hr Cederschjölds motion och det understöd jag sökt gifva åt densamma, har icke till föremål sådana personer, sorn kunna försörja sig sjelfva, utan allt hvad motionen innehåller kan endast komma alt hafva afseende på sådana som icke kunna det. Hvad beträffar familjens skyldighet att försörja sina medlemmar, så är den likaså gifven som allmänt erkänd; men om man t. ex. antager att en fattig moder ligger på sjuksängen med 3 eller 4 barn omkring sig, och denna moder icke har någon man, inga anförvandter, inga vänner sorn äga något att gifva henne, så upphör den familjens skyldighet att försörja sig af det enkla skälet, emedan den icke kan äga rum. Då inträder den stora frågan, mine Hrr! huruvida det är såväl från nyttans, som den christliga barmhertighetens synpunkt lämpligt, skäligt och rättvist att öfverlemna sådana 20 Den 4 Januari. samhällsmedlemmar endast åt den hjelp af den clnislliga barmhertigheten, som slumpen kan skänka dem och som visar sig vara alldeles otillräcklig.
Rätteligen transumeradt, intygar I.. l-aonius. ilppILA Ko? kiäck. ock ^.ckelo cken z 8ept. kreLe - ätäncket cken z körnare - 8täncket ck-:n z Loricks - ätäoäer ckcri 7 Wördsamt Memorial. 8!9älloflige Borgare Ständet, har till Bcwill. nings-Utstottet remitterat ett af Herr Handell mannen Kjellander dit ingifwet Memorial, af innehäll: att som uti Carlstads Län, enligt bifogadt Extract af rxo8 ärs Mantals längd, befinnes gansta fina Hemmans delar, hwilka likwäl, efter helt Mantal räknadt, stola uppgä i wärde af 10 till och med 60,000 Riksdaler Banco, men Riksens Högloft. Ständers Be« willnings-Förordning as den 28 sistledne April icke omnämner huru Skydds. afgift för sädane mindre eller klufne delar, utan allenast hwad - för Den z September. rsr för helt Hemman af högre wärde än 4000 Riksdaler Banco bör utgöras; det mätte alltsä widare förcstnft i detta ämne meddelas; hwarjemte Herr Handelsmannen anmärkt, burn som det stall blifwa smärt att i enlighet med Kongl. Masits Nädiga kungörelse af den iz sistledne Junii, rcktigt kunna uträkna Brän» wias afgiften, för en del mindre eller klufne Hemmansdelar inom förenämnde Län. Dä, i följd häraf, Bewillnings. Utskottet öfwerwägat detze anmärkningar, bar det, i af. seende pä den första inhemtat, att äberopade B?wiklnings. Författning uti 1.
Staden Fahlun, belägen i lijerlat af denna folkrika provins, har lör närvarande endast en lägre Skola, men med afseende på det stora antalet lärjungar derstädes, på ortens folklikhet och särdeles på afståndet från det högre läroverket i Westerås, halva Rikets Ständer funnit sig böra lemna bifall till E. K. Mils Nådiga förslag i denna punkt. För den norr om Hernösand belägna del af riket, har E. K. M.t föreslagit inrät tande af ett fullständigt, läroverk, alternativt i Piteå eller Luleå. Hos Rikets Ständer hafva vidare enskilda framställningar blifvit, gjorda om inrättande af en ny högre Skola i Westerbottens län; hvarvid hufvudsakligen blifvit anfördt, alt nvssberörda län, hvilket, ägde större befolkning än Jemtlands och hvars läroverk vore lika aflägset från Stiftsstaden Hernösand, sorn Ostersund, syntes böra af samma skäl sorn detta sednare län, förses med en högre Skola; all, om en sådan inrättades i Piteå, men ännu mera om den förlädes lill Luleå, endast jemförelsevis ringa nylla derigenom skulle tillskyndas större delen af Westerbotten, enär Umeå stad vore belägen lika långt från Piteå, som från Hernösand, oell ännu 7 mil längre från Luleå, samt att, om del högre läroverket förlädes till någondera af sistnämnde städer, Westerbottens län skulle af de Norrländska länen blifva det enda, hvilket förmånen af en dylik läroanstalt vore förvägrad; och då Umeå stad är belägen ‘23 mil från Hernösand och hulvudorl. i elt län med 75,000 invånare samt antalet lärjungar vid Skolan, hvilket för dessa orter redan är betydligt, befinner sig i stark tillväxt, hvartill kommer att Skolrevisionen år 1843 förordat, det ifrågavarande läroverk måtte, i likhet med Frösö eiler, som den numera kallas, Östersunds Skola, utvidgas, hafva Rikets Ständer ansett öfvervägande skäl vara för handen att förlägga det föreslagna högre läroverket i Umeå.
Dä Utskottet nu således prcfteQerar en inkommande Tull til lO still. Litzpunder a oraffinrrad Sallpetter och til 8 still. LitzpUNdet af cglcinoraäl Pottaska, torde finnas, ar äfwen en staligupmuntran för tilwerkaren af desse bchvfwer inom Landet blifwit asyftad och iakttagen. Sjette Bandet. Af §i4 DM 22 Mars. Af de Waror, pa hwilka, ehuru förbudneändock warit tilgäng och con8unuion, faster Utffottet sin upmärksamher nu egenteligen wid arskilUge Winer, nemligen: LouiZosne, canaris, Osp, champagne, pontac, Italienske och Sicilianske. Utskottet tror, wid nyst anförde förhållande, det öfverensstämma bade med en sund Lagstiftnings-Lrmcip och med Statens fördel, at desse Winer hädanefter frigifwas til införsel emot Wande T"lU för Lourgotznc, Jtalienffa och Sicilianska, i likhet med hwad för Rehnska betalas, 2; R.d. per Ahm, canaris-Winer lika med Portugisiska 12 R:d. per Ahm, men Oap cbampaZne och kontac ä Z2 H. Kannan. Ehuru härförutan upstatt fråga, at afwen a de flere flags Winer, som hitrils warit tillarne, någon förhöjning i Tullafgiften borde äga rum, har dock Utskottet i betraktande deraf, at nuwarande laxa a dem redan är nog dryg, samt, under öfwertygelse om angelägenheten at ej belasta någon wara sa mycket, at derigenom ögonskenligen befordras och astadkommes Tullförsnillning, ansett sig denna gängen lata bero wid de hära förur stadgade afgister. Hwaremot och sedan Riksens Högloft.
173 oafbruten och oförvitlig tjenstgöring under fred och i fält, se mig, emot egen böjelse och ohördan, utesluten från verksamhet i mina bästa år, och förhoppningar tillintet gjorda, som jag utan förmätenhet byggt för min framtid; så kunde och borde jag likväl icke häröfver tillåta mig någon klagan, väl vetande, att hvilken allmän reglering som helst sällan eller aldrig kan sammanjemnkas med allas enskilda interessen. Men om jag med undergifvenhet ansåg den vid högstberörde Nåd. organisation vidtagna åtgärd, hvarigenom jag på extra och expectance-stat blifvit placerad, kunde jag deremot icke öfvertygas om billigheten i afseende å deti lön, för hvilken jag pä nyssnämnde stat uppfördes. Grunderna för detta omdöme voro följande: I öfverensstämmelse med hvad bilagde tjensteoch meritförteckning utvisar, blef jag i nåder befordrad till capitaine vid Stockholms Escader af Armefens Flotta d. 11 Maj 1818. Under jemn tjenstgöring äfven i denna egenskap var jag väl nödsakad att tjena med lieutenantslön; men jag delade denna lott med så många andra, och från min fullmagts datum påräknade jag åtminstone den i författningarna mig förvarade rättigheten att tillträda capitaineslönen, så snart den vacance en gång skulle yppas, då min tur kom för hand och borde gällande göras, och en sådan vacance inträffade vid Majoren med capitaineslön, Ridd. af K. M:s Svärdsorden, J. R. Ögnelodhs död d. 10 Juni 1824.