Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer alltså, för min del, det Rikets Ständer måtte besluta: att alla till embelsoch t jenstemäns aflönande anslagna 1 autor och kronotionde till stals-verket indragas, och att sådant verkställes så fort ske kan, vid den tidpunkt, som derför varder bestämd; att härvid likväl iakttages, dels att för de embetsoch tjenstemän, uti hvilkas fullmakter och konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, föränd)ingen först viel deras afgång från tj ensten träder i vei kslällighet, så vida de icke sjellva, deum. hvar för sig serskildt hörde, förklara sig nöjda alt löneförändringen dessförinnan försiggår, dels att samma grund tillämpas i frågaom sådan andel af allmänna inrättningars och sli fl elser s anslag,. sorn af deias tjenstemän innehafvas; att de indiagna ränteoch tionde-anslagen, med tillägg af foisellön å spanmål, godlgöras på det sätt, att för vederböiande löntagare bestämmes visst belopp i kontant, motsvarande hr ad löneanslagen utgöra enligt förvandling efter medelmarkegång för de sista 10 åren före indragningens beslutande, hvilken ersättning, i likhet med alla andra från statsverket utgående kontanta löner, bör för de till militie-stalcn icke hörande löntagare qvartalsvis under årets lopp utbetalas; alt, vid beräknande af dylik ersättning, för tjenste man, sorn är med bostads-boslälle försedd, från ersätlningcn aldrages boställets ränta och lionde, scrn antingen är å bans lön indcld, eller, likmätigt gällande författningar, hort af Innom utbetalas, och att det härefter uppkommande ersältnings-beloppet jemkas till fullt riksdalerlal; att de i stället för de indragna indelningarna anvisade kontanta anslag erhålla lika helgd, som indelningsverket, så att de icke utan Konungens och Rikets Ständers sammanstämmande beslut kunna förändras; samt slutligen alt, i afseende åi indelda armeens nuvaiande räntor och tionde-anslag, iakttages, att. Bih. till R. St. Fröt.
Lollegium funnit endagl ega runi med toranäs lägenIreler, neinl. i Fkerg Härarl, kläradg 8ocken, Härja utjord, k vilken, kegläende ak gpridda äkerlegar, örn lillgammang 2 tunne23 kaflan»!, inorn ell gkalllagdl kemmang odalegor, är 1833 klilvit gkalllagd, men ieke kunnat utarrenderag, oagladl 5 gergkilde auelioner i gädanl ändamäl klitvil !iä!!ne; /.M, 5^adgko !?ögderi, KIndenäg 8oeken, k^igkeglägenketen Nälkön eller kalkon, för kvilken ärliga arrende-afgiflen lilott utgör 1 Il.dr 24 gk. ulan nägon derä ägall grundränta; 8unner!>o Klärad, ^.nnerglada 8ocken, 8ken8 Hligke, för kvilket en grundränta är i älclre dordeköeker upptagen till 8, oeli i genare till 7' 8t. oxar, rnen kvilken ränta dock ieke utgätt, ulan enclagt ell ärligt arrende, gom vid livarje förnyad arrendeperiod klifvil lormingkaclt, 8sna8l frän 35 1k:dr 32 gk. till 33 k:dr 16 8k., af gkäl, delg all ligkel klifvit rnindre fördelagtigt, delg all lägenketen omgifveg af gkallejord, livilken omgtändigket afliäller andra än de88 egare frän fisketg arrenderande, emedan de ieke kunna älkomma nägon koning8plat8 dergtädeg; 55oe7i/lo/l/rv kunga k e r8 Kl ä rad, Löigtillg 8ocken, lkigkegkären lXorrgten oeli "VVä88arön> utarrenderade li vardera för 2 fjerdingar 8trÖmming, utgörande för del förra mindre oeli för del genare mera, än dera varande grundränta; Krötuna 8kepp8lag» lkrötuna 8oeken, l^igkegkären O^nggkär, Inre oeli 5fllre K^redlarne 8aml I^allgkär, alla ulan Fl/t. n// F.
För min del kan jag alldeles icke finna, att det skulle ligga någon inkonseqvens deruti, att Ii. o. Ad. bifölle 3:dje §:ns i:a morn., sedan 2:dra §:n blifvit återremitterad; ty, sä vidt jag förstår, finnes mellan dessa båda på intet sätt något oskiljaktigt sammanhang. Den 3:dje §:n står helt och hållet isolerad, och handlar om de grunder, som böra följas vid upskattningen af fastigheters värde, då deremot den 2:öra bestämmer den procent, hvarmed bevillningen skall utgå. Om denna procent fixeras till 3, 4, 5, eller 6, så inverkar detta i ingen mån på sättet för upskattningen. Jag tror således, att man kan ganska väl bifalla l:a mom:t af den förevarande 3:dje §:n. Hr Tornerhjelm: Det påstående, som här blifvit framstäldt, att man icke för konseqvensens skull behöfde återremittera denna §, sedan den 2:dra §:n redan blifvit på sådant sätt behandlad, tror jag ej håller streck. Då det opraktiska och olämpliga af det här föreslagna sättet för värderingen torde vara till fullo bevist, måste jag således yrka återremiss. I likhet med Hr Gripenstedt, erkänner jag gerna det nit, som både Komitéen och Utsk-.t inlagt vid upgörandet och utarbetandet af detta Betänk.; men deremot kan jag ingalunda gilla hans uttalade åsigt, att man bör göra landet till ett experimentalfält för nya theorier i lagstiftningsväg. En sådan åsigt är af största våda, och isynnerhet, när den uttalas af en person, i den värde ledamotens ställning. Yi hafva redan lidit nog genom sådana experimenter, och det bör nu vara slut dermed. Jag yrkar fortfarande återremiss. Gr. Lagerbjelke:
Den jemförelse Hr Frihtn gjort emellan en rånares förhållande, då han är uti enskild mans hus, och lurendrejerigods, är icke lämplig. Jag ville önska, att Frih. Cederström finge tillfälle erfara, huru sig förhölle, om en lånare toge sin tillflykt i Hr Frihtns hus, och han der af polistjenstemännen eftersöktes. Jag betvillar att Hr Frihtn kunde åberopa 16 §:n Reg.F:n, för att vägra dessa tjenstemän att eftersöka den brottslige, som velat undandölja sig uti Hr Frih:ns boning. Samme värde talare bär äfven, såsom bevis för orimligheten af husvisitationer, anfört, att sedan man genomsökt alla lådor och pulpeter, sa sträcker man slutligen visilalionen inpå kroppen. Denna förmodan visar huru litet Hr Frihtn last, så väl den nu gällande författningen, som Utsktns förevarande förslag; ty sjelfva ordet ”husvisitation’’ utmärker, att åtgärden måste indränka sig t:!l hvad ordet innebär, nemi. visitation inom linsel, enär rättighet icke blifvit lernnad att sträcka sådana undersökningar a5 H. 47 Den »6 Maj. äfven in på kroppen. Otn Hr Frihln behagade läsa en efterföljande § i författningen, så skulle han finna vid hvilka tillfällen visitation på kroppen får äga ruin. Att derföre på så oriktiga skäl söka tillvägabringa ett afslag å denna §, anser jag vara ganska obehörigt. Hr Hjerta har, såsom skäl för bestämmande af ett högre varuvärde för rättigheten att anställa beslag, anfört, att det kunde banda, att en enda liten pjes vore värd den föreslagna summan, och att tullstämpeln å samma pjes, genom oförsigtighet kunde hafva gått förlorad; men Hr Hjerta hade bort ihågkomma, alt ägaren i sådan händelse endast behöfver gå till tulljournalen,'för att bevisa huru med saken sig rätteligen förhåller, och alt varan blifvit behörigen förtullad. På dessa och de skäl, som af andra talare förut blifvit anförda, tillstyrker äfven jag bifall till Utsktns betänk, i denna punkt.
Jag torde vid motionens remiss komma i tillfälle att framlägga några exempel, hvilka mera fa ct is k t utreda olägenheterna af det sysleme, som, äfven i detta fall, räknar sitt egentliga datum från de sisla tjugu åren. 5. Då besparing af onödiga, ehuru til! beloppet mindre betydliga, statsutgifter bör, så vidt förhållandet är allmänt bekant, söka beredas äfveu af representanten, har jag trott mig böra, genom särskild motion, fästa II. StatsUtskts uppmärksamhet vid det å Kungsholmen förlagda s. k. hof-jaktvarlvet vid flottans station härstädes, hvilket å flottans anslag medtager, eril. räkenskaperna, en kostnad af omkring 5,8oo å 6noo r:dr b:co årligen. Ändamålet med varfvets inrättande var, att i tjenslbart skick underhålla de bålar och smärre fartyg, som af hofvet begagnades för transporter och färder till de K. lustslotten. Då emedlertid dessa transporter och färder i dc sednare åren ofta skett och -alltid kunna ske med ångfartyg, och ett sådant, kalladt Nordstjernan, af mindre ait, som lämpligen torde kunna begagnas för nämnda ändamål, redan tinnes vid Stockholms station, är fördenskull underhållet af ett särskildt hof-jaktvarf och dess inventarier öfverflödigt, hvarföre jag föreslår: att 11. St. må besluta indragning af allt anslag till hof-jaktvarfvet samt försäljning af detsamma jemte dervar., numera ej behöfliga, inventarier. Denna försäljning borde bereda flottans nybyggnadsanslag en tillgång af circa 5o,ooo r:dr b:co. 6. Det är på grund af uppmaning från ett aktningsvärdt enskildt sällskap, som jag vågar för en stund taga i anspråk It. o. Ad:s uppmärksamhet. Uppmaningen behöfdes icke för att väcka tanken på önskvärdheten af hvad jag går att föreslå; men den visade en glad utsigt till möjligheten att få det verkställt. Hvad lagstiftningen knappast skulle kunnat ordna och reglementera, det har den enskilda menniskokärJeken och sakkännedomen uttänkt, och redan till en del visat praktiskt verkställbart.
St. vid denna Riksdag till Banken anslagit, såsom återstod af Rikets skuld för kostnaderne vid 1808 års krig, skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en Bankens behållning utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar, och användas endast till förstärkande af Bankens metalliska fond, sedan Silfverutvexlingen börjat, så att möjligen Bihang till R. St. Brot. iQ;de Samt. 2 Band. 2 Håft. 15 114 Bil. till Exp. Utsi. Förslag till uriel. Skrif v. N:o 338. inträffande Capitalförminskning lindér året af vinsten ersåttes. 5- 5. För hvarje halfår skall, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt, sorn klart och fullständigt visar VexelBankens ställning, genom R. St:s Fullmågtiges försorg tryckas och med allmänna TIdningarne utdelas, samt, efter hvarje års bokslut, en öfversigt, som visar Bankens hela ställning, $. 6. Enskilde stånde det fritt att Bolag inråtta till Bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom Kgl. Kungörelsen af den i4 Januarii 1824 redan, angående enskilde Bankinråttningar, år stadgadt, eller framdeles af K. M. och R. St. stadgadt varder. $• 7- Alla stadgar och reglementen, angående Bankens rörelse och förvaltning, skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna Lag fastställde grurfder. Denna Lag må, såsom allmän Civil-lag, ej annorlunda ändras, ån på sått i Regeringsformens 87 §. stadgadt år; och ege, i afseende på verkställigheten, samma kraft och verkan som öfrige gällande Lagar. Exp. Utsi. Förslag till und. Uppl. och godk. hos.
På den beskrifning, som lemnades mig, kunde jag dock genast märka, att här ej var fråga om något mord, utan om en på tundran utlagd död man. Jag bad dr Almqvist besöka stället för att närmare taga reda på förhållandet. Han bekräftade min gissning. Då vargar, räfvar och korpar redan sönderslitit liket, ansåg doktorn, att äfven han kunde taga sin del, och hemförde derför från sin utfärd ett omsorgsfullt insvept och bland jagtutrustningen doldt föremål, nämligen tschuktschens hufvud. Det nedsänktes genast till hafsbottnen, hvarest det förblef under ett par veckor för att skeletteras af de der vimlande krustaceerna, och har nu sitt nummer i de af Vega-expeditionen hemförda samlingarna. Detta helgerån märkte tschuktscherna aldrig, och förmodligen fingo vargarne bära skulden, då man nästa vår såg, att det lik, som om hösten blifvit utlagdt, under vintern förlorat hufvudet. Svårare torde varit att förklara lansens försvinnande, men äfven härför fingo väl vargmagarne bära skulden. Våra jägare gjorde nu jagtutflygter åt olika håll, men det var klent med villebrådet. Öppningarna i isen vimlade sannolikt af sälar, men voro för aflägsna, och utan båt kunde någon jagt å dem ej anställas. Ej en enda isbjörn tycktes nu finnas i granskapet, ehuru björnskallar, träffas flerstädes på stranden och detta djur synes spela en stor rol i infödingarnes inbillning, att döma af de många björnbilderna bland de bensniderier jag af tschuktscherna tillbytt mig. Oftast hafva infödingarne äfven en liten björnskinnslapp på sitsen i sina slädar, men något helt björnskinn har jag ej sett härstädes; kanske håller djuret på att blifva utrotadt vid Sibiriens nordkust. Vår öfvervintring kommer derför ej att rikta den arktiska litteraturen med några nya björnhistorier, en för sjelfva reseskildraren mycket känbar svårighet. Vargar tycktes deremot på tundran förekomma rikligt nog, äfven om en och annan af de under dimma eller snöyra påträffade och med skott helsade vargarne vid en kritisk artbestämning skulle befunnits vara våra egna hundar.
– Slafven har fäderneslandskärlek, men jorden ingen rättvisa. Den förtryckte hänvisas till himmelens salar, på det förtryckaren, som skrattar åt hans inbillningar, med mera säkerhet måtte flå skinnet af hans jordiska lekamen – han får ju det åter på hinsidan grafven! De lägre embetsmännen äro proportionsvis dåligt aflönade, och denna omständighet skall föranleda mycket underslef, likasom den att tjenstförrättande embetsmän anställas, hvilka ända till fem à tio års tid tjena utan lön. I allmänhet klagas öfver byråkrati. Halfva det nuvarande antalet af embetsmän, påstås det, skulle vara tillräckligt. Att på dessa i högre grader slösas, finnes äfven deraf, att pensionerade officerare, efter en mer än tjugufemårig fred, uppgå till en tredjedel mot de i tjenst stadde. Lagstiftningen är högst invecklad, men en ny är redan påbörjad för de Österrikiska arfländerna. I civilmål, som alltid måste utföras af dertill berättigade advokater, lyda adeln och de ofrälse under skilda domstolar i första instansen, bönderne under de af egendomsherren aflönade «Justizämter», men för brottmål äro domstolarne gemensamma, utom i Ungern. Vid de förra kan appell ske till högsta domstolen («die oberste HofJustiz-stelle»), endast i händelse domen i andra instansen utfallit olika mot den förstas, och dödsdomar bekräftas ej af monarken, om icke alla tre instanserna fällt samma utslag. Alla förfrågningar ifrån en underordnad auktoritet till en högre, och tvärtom, ske genom flera mellanliggande myndigheter, och ärendernas behandling är derföre ytterst långsam. Klagomål kunna anföras direkte hos monarken, som dertill svarar «Na, ich werd’s schon machen», men derpå följer vanligen ingen rättelse, utan blott befallning till den myndighet, hvars åtgärder öfverklagas, att rätta saken. Öfver embetsmännens stolthet och egenmäktighet mot de ringare föres sålunda mycken klagan. Men en fremling kan aldrig blifva artigare bemött af tullens och polisens tjenstemän, än det sker i Österrike.
Rikethälst utom den i Skara gjorde privata stiftelse för ändamålet, någon undervisnings-anstalt i denne väg icke finnes samt de enskildte bemödanden, som till bristens ersättande för öfrigt skjedt, icke eller tillräckligen svara emot behofvet. Och har på grund häraf samt då utaf de vid 1815 års Riksdag på Stat uppförde 10,000 R.dr årligen till Kongl. Maj ts Nådiga disposition i och för sådane föremål sorn tillhöra Medicinal - Verket och Uäkarevården i allmänhet äro odisponerade nära 5000 R:dr Banco, som härtill kunna påräknas, hemställer StatsUtskottet, det Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den åtgärd måtte i Nåder vidtagas, hvarigenom Veterinaire konsten närmare befrämjas, antingen genom understödjande af de Personer, som derom sig redan vinnlagt eller de nya anstalter, som i detta hänseende kunna finnas mäst tjenlige och berörde tillgång på medel härtill medgifver. Hvad sluteligen angår Riksdags-Fullmägtigen Wessings från Vesterås I/än andragande, 1278 Stats-Utskotteis Betänkctttderti huruledes för Betäckningen vid Strömsholm äf Allmogens Hästar skall blifvit llppuren ert för dryg betalning*, sa utgör detta ett ämnet sorti icke tillhörer Utskottets yttrande, utan äger deri) som trot Sig blifva i denne del högre taxerad än vederbör, ätt Sådant å behörigt stal e till rättelse anmäla. Hvilket alt vördsammeligen öfverlemnäS till Riksens Högloft» Ständers bSs pröfvande; hvarvid ert Ledamots sörskildte ytt* iande bifogas» Stockholm den 7 Maji i 8 i 8- Utdrcig af protocolleti hållit hos RtksetiS Höglof, Ständers Stats <■ Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 1 Maji 1818.
Dervid har likväl bort fästas nödigt afseende derå, dels att uppbörden af vägpenningar hvarken blefve i märklig grad hinderlig eller betungande för trafiken, dels alt sädane vilkor för vägafgiftens uppbärande bestämmas, sorn kunna bidraga tiilvägarnes bättre och ändamålsenligare underhållande, hvarigenomäfven den trafikerande kunde anses hafva fått en emot den erlagde afgiflen svarande förmån. Då derjemte detta väghållnings-system, under sednare åren, redan blifvit inom fäderneslandet tillämpad! vid en eller annan af enskilde bolag, till kommunikationens underlättande, anlagd väg, torde detsamma numera icke längre få anses såsom helt och hållet främmande. Genom väghållningsskyldighetens upplåtande på entreprenad skulle, efter Utskottets åsigt, vägarnes ändamålsenligare inrättande och bättre underhållande åstadkommas. Men då förhållandena på de särskilda orterna inom Riket torde vara ganska olika, i anseende till så väl svårigheten alt framskaffa väglagningsämnen, som tillfället alt erhålla arbetsbiträde, synnerligast till lagande af större, af tillfälliga orsaker uppkoinne, biistfälfigheter; belärar Utskottet, att väghållningsskyldighetens öfvertagande på entreprenad skulle pä månget ställe icke kunna åvägabringas, ulan allt för kännbara uppoffringar för de väghållningsskyldige. Om, i sådant fall, de väghållningsskyldige utsäge en bestyrelse, hvilken för denna skyldighets ordentliga fullgörande vore ansvarig, så torde äfven på della sätt, genom den underlättade kontrollen öfver vägarnes beskaffenhet, enahanda ändamål vinnas. 1 fråga äter om vägafgiftens belopp, har Utskottet, enär densamma icke är al sedd alt aflösa, utan endast att lindra jordegarens väghållningsskyldighet, ansett den höra bestämmas så lågt som möjligt samt, lii! undvikande af omgång och vidlyftighet vid upphörden, höra beräknas endast för hvarje af den vägfärandes dragare eller hästkreatur, utan afseende -å åkdonets beskaffenhet.
Med tämmelig visshet böra desse hunna beräknas till 386,000 R:d hvartill de alltså uptagas, med - 286,000. 15:0 Lagmansoch Häradshöf dingc-Rant an. Denna Ränta har sin uprinnelse från Allmogens skyldighet i äldsta tider, att underhålla Lagman och Häradshöfding genom Gärd, som utgjordes efter Hemmantalen. Den betalas af hvarje Rök eller Matlag, utan åtskillnad, antingen Matlagen äro större eller mindre, och icke efter Gårdeller Hemmantalet. Enligt Kongl. Rrefvet den 16 December 1617 och 39 §. uti Kongl. Resolutionen af den 22 November 1680, borde LagmansRäntan betalas med 6 öre och HäradshöfdingeRäntan med 12 öre Sunt af Röken. Men erlägges nu olika på olika orter, dels med 9, dels med 6, och dels med 3 sk. på Matlaget. Ett åis Medium häraf utgör väl 57,502. 44. 6., men torde dock med säkerhet ej böra högre beräknas än till 56,000. 16:0 Charta, Sigillata RecognitionsMedel. Denna Afgift är först påbuden uti 1687 års Kongl. Förordning för Kongl. Cantzliet, och erlägges nu, enligt Kongl. CantzlieCollegii Taxa af den 26 Februarii 1778, med 2 Procent vid befordringar lill Publique Embeten och Tjenster, för Transporter och Caraäerer, med 3 Procent för Donationer och Pensioner i gods eller penningar af Publique medel, med 4 Procent för Gåfvor i reda Penningar, på en gång; med 2 Procent för eftergifter af gravationer eller skulder och utskylder till Kronan; med ib sk. för Confirrnationer på Rusthåll samt Eref på Skatterättigheter, samt med 1 R:d för Eytesbref och Afsked utur Kronans eller Publique tjenst, m. 1a. Uti. Och ehuruväl
Bätteligen afskrifvet, betygar C. Sylvan. Afskrift. Kungl. Majrt, sorn af förekomna särskildta skäl och omständigheter i Nåder tilllåtit Eanshöfdingen Järta att tills vidaie inställa indrifvandet af JJevillnings - utskylderna i Särna Socken, vill i Nåder hafva infordrat Kammar-Gollegii underdå, niga yttrande öfver ifrågavarande ärende. Stock» holms Slott den 94 Mars 1813. På Nådigste Befallning A. G. Mörner Bätteligen afskrifvet, betvgar (i. Sylvan. Af - 2^4 Den 17 April. Afskrift. Stormägtigste Allernådigste Konung! Genom Nådig remiss af den 24 sistlidne Martti, har Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Kammar-Collegii underdåniga utlåtande öfver Särna Sockneboers gjorde och af Landshöfdingen i Kopparbergs. Län, uti skrifvelse den i4:de i samma månad insände underdåniga ansökning om nådig befrielse från skattskrifning och Eevillnings utgörande-; men då Riksens Ständer uti 6 Art. 3 §. 10 Mom. af Bevillnings-Sladgan den 18 Augusti 1812, uttryckligen hestämt i hvad mån Särna Sockens innevånare höra lindras vid Bevillningens beräknande; så anser Kamrnar-Collegium betänkligt, att i underdånighet tillstyrka någon vidare eftergift derå. Den Kongl. Remissen återföljer och Colle-’ gium framhärdar med djupaste vördnad Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåtare. O. E. La gerlieim. C. U. Leijonmark, J. af Striibing. J. E. Rolén. Joli. Gust. Branting. N. F. Tranström. H. Julin. P. Hambraus. JSL EurénEr. Rhodin. Stockholm den 3 Maj 1813.
Att detta icke kan vara Utsk:s mening lider väl icke något tvifvel, men de begagnade ordalagen innebära den, och Utsk. torde således finna, att en förändrad uppställning af della mom. är af sakens nödvändighet påkallad. Slutligen har Utsk. i mom. Litt. K, i afseende på jordeboksliggarens innehåll, föreslagit bland annat, att alla uti mivar:de 8 H. 7 98 Den 2 Augusti. jordeböeker under olika afdelningar upptagne ängar, utjordar, urljällar m. m. skulle sammanföras under titel: jordlägenheter, med anteckning för hvarje lägenhet om dess serskilda benämning, samt qvarnar och andra inrättningar antecknas under en gemensam rubrik af: verk och inrättningar. Enär jordeboken utgör ett både sakoch namn-register, öfver all i Sverige befintlig jord, antyder redan detta dess ändamål ganska klart hvilka grunder, som vid dess upprättande böra följas. Inom en socken af ringa omfång kan finnas en mängd lägenheter, hvaraf flera tillhöra en, flera äter en annan af de här ofvan uppräknade cathegorierne, men de hafva likväl hvar för sig serskildta namn samt äro icke sällan bebyggda och med åboer försedda. De cathegorier, till hvilka lägenhelerne hört, hafva derföre hittills bestämt deras plats i jordeboken, så att t. ex. under titeln: Utjordar, upptagits alla lägenheter af delta slag, under titeln: Urfjäll ar, alla till det slaget hörande lägenheter o. s. v. med särskild anteckning för hvarje lägenhet af dess namn och hvad som för öfrigt till dess närmare beskrifvande kunnat erfordras. Genom detta lägenheternes serskiljande hvar under sin behöriga rubrik, har jordeboken vunnit en reda och klarhet, som gör det lätt för hvar och en, att der söka och finna rätt pä den lägenhet, hvarom han önskar sig upplysning. Denna vigtiga fördel skulle nu, genom den föreslagne förändringen gå alldeles förlorad. Man skulle nödsakas, alt under den gemensamma titeln: Jordlägenheter, söka ibland mängden och att genomläsa anteckningarne för en hvar af dera, för att slutligen finna den rätta.
Ben 11 October J< m. a6i> ”af allmän natur, och grunderna för helaPostupp”börden nu äro före, utber jag mig, att få fästa samt.' ”lige Riksens Ständers och deras BevillningsUt. ”skotts uppmärksamhet på frågan, och yrkar att e”mellan Cassör och enskiita i detta afseende ingen ”skillnad må äga rum, utan de med Fribrefsbok ”försedde Auctoriteter, som afsända bref under ”recommendation, antingen icke få begagna den, ”när afsändandet anses ske för ett icke allmänt ”ändamål, eller ock, då afsändandet å Embete* ”vägnar åligger dem, ingen skillnad göras emellan ”olika emottagare,” När RiddarhusUtskottet afgaf sitt Utlåtande, i anledning af RiddarhusDirectionens RiksdagSBerättelse, yttrade Utskottet i 13 §•; ”Sedan RiddarhusBirectionen uppå gjord förfrågan hos Öfver Post Directeurs Embetet inhäm”tat, att, till följd af de, angående Postverket i ”Riket gällande Författningar, nemligen Kongl. ”Brefven till CancellieCollegium af den 21 Ju”lii 1752, och den 27 November 1772, Rid”darhusDirectionen icke kunde undgå, att utbefala lösen för de till Directionen ankommande ”fribref; har RiddarhusBirectionen, på den grund, ”att berörde Fribref endast innesluta antingen ”Genealogiska Förteckningar från Rikets Consi”storier, eller räkenskaper öfver RiddarhusCapi"tations-afgiften från Kongl.