Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har själf varit en af de första, som uppfostrats i detta hem, och har med hela sin entusiasm ägnat sitt lif åt dess tjänst, sä att han sedan flera år är en af ledarne, står i spetsen för en mission och reser ofta öfver till Canada med de utvalda, som hvarje år sändas dit. En af hufvudprinciperna bär, förklarar han, är att uppfostra barnen i grupper på 20 å 25, hvar o c h en boende i ett särskildt hus och styrd af 2:ne » systrar;. Barnen äro i hvarje hus af olika åldrar; flickorna uppfostras i allmänhet till tjänstflickor och särskildt därtill begåfvade till lärarin nor; gossarne i allmänhet till handtverkare eller » farmers » i Canada. I detta, » Bonnar-Road-hemmet », äro f. n. 280 barn, och ledningen af det hela utöfvas af mr Pendelburg och hans fru. Vi gå öfver ett af gossarnes hus med sina trefliga sängkammare, sin sal eller hvardagsrum, lekstuga för de små, » systrarnas » «sitting-room » o c h sängkammare m. m. All kokning o c h bakning utföras i ett gemensamt kök, men måltiderna intagas i hvarje hus särskildt. Allt är så fint o c h putsadt; den största ordning råder öfverallt. Vidare gå vi till » the Industrial Departement », där gossarne lära sig olika handtverk. Här i smi-! DU N desverkstaden, i tryckeriet, skomakarverkstaden m. m. ser det lifligt ut. Allt som i dessa grenar behöfves för de olika hemmen utföres här, liksom flickorna göra all tvätt och alla husliga göromål, sömnad o. s. v. Ute på den vackra gårdsplanen leka några af de små. Lilla Eva har nyss fått en ask sötsaker af en besökande anförvandt, o c h hon har nu så brådt att stoppa karameller i munnen på alla hon träffar, innan hon själf smakar en bit. I ett af gårdens hörn skjuter ut en större pittoresk byggnad med ett litet klocktorn på det spetsiga taket. Dess nedre botten utgöres af skolsalar, där undervisningen i olika klasser nu pågår under ledning af f. d. elever, som genomgått ett semi narium för lärarinnor.
Hufvudsakligen har dervid blifvit anfördt, att amalgamalion af Militaireoch Civile-Embelsmän i allmänhet visat sig ofördelaktig; att större delen af Förvaltningens af Sjö-Ärendena göromål, och deribland sjömätningar, uppsigten öfver Lots-, Båkoch Fyr-Inrättningar, Sjö-Chartae-Yerket, liydrographiska arbetet, äfvensom quarantaines-anstalterne kunde öfverflyttas till Kongl. Commerce-Gollegium, hvars verkningskrets af Motionairen nu anses vara ganska inskränkt, men det rent oeconomiska såsom materielens anskaffande och vård, samt hela den militairiska detailen eller Sjöförsvarets behof och användande öfverlemnas till Chefs-Embetena vid Elofr*- tans Stationer, som äro försedde med en talrik Tjenstemannapersonal, och med någon utvidgning i deras myndighet och verkningskrets borde lyda under Krigs-Collegium, hvilket, ökadt med Militaire-Embelsmän af Flottan, Bihang till R. St. Besvärsoch Oeconomie-Utshottets Utlåtande JV:o 85. i sådant fall erhölle Styrelsen öfver Rikets hela Krigsväsende; alt möjligheten af denna förening styrktes deraf, att föredragning hos Kongl. Maj:t af mål, som från Krigs-Collegium och Förvaltningen af Sjö-Ärendena inkomma, besörjes af en och samma Embetsman, nemligen Stats-Secreteraren för Krigs-Ärendena; att mera enhet i Krigs-Administrationen samt minskning i Embetsmannapersonalen och i följd deraf äfven besparing i Statsutgifterne skulle genom den föreslagna förändringen beredas, samt att Utskottet borde utfinna något sätt för en bättre organisation af ifrågavarande förvaltningsgren.
Detta är älsklingsspisen för den stora engelska publiken, som därför också vet att göra mycket väsen af sin höga ståndpunkt i dygd och moral, i det den alltid öfverhopar med larmande bifall den lidande hjälten och framför allt den hårdt profvade, men i dygder ståndaktiga hjältinnan, som slår omkring sig med dygdefraser, under det att tvärtom teaterbofven vederbörligen uthvisslas. Då denne efter alla sina nedrigheter slutligen äfven i stycket får sin välförtjänta lön, så måste ju dramat vara verkligt godt! Och högvördige herr pastorn — som är nog fördomsfri att besöka teatern — skrifver kanske djupt rörd en insändare till tidningen och förklarar, att detta stycke, till skillnad från de franska äktenskapsdramerna, innehåller sund engelsk moral, att dygden däri triumferar öfver lasten, och att en hvar därför endast kan hafva moraliskt gagn af att åse ett sådant konstverk! Och de åse det i täta skaror och bada sin fantasi i alla dess gräsligheter, men dygden triumferar ju — och herr teaterdirektören likaledes! Det finnes ett halft dussin teatrar i London, som hylla denna riktning och det med stor framgång — för kassan! Den förnämsta härden för » melodramat » är den gamla ärevördiga » Drury Lane », äfven den naturligen » Theater Royal », som från jultiden under ett par månader regelbundet bjuder på de här så populära dramatiserade sagorna för barnpubliken, men sedan lika regelbundet uppför moraliska melodramer, flutna ur direktörens egen penna. Sir Augustus Harris — » Druryolanus », såsom hans telegramadress lyder och han själf ock ofta kallas — är en man, som icke blott förenar i sin person alla de ämbeten, som synas enligt engelskt begrepp sammanhänga med föreställningen om en framstående skådespelare, utan också har del i ledningen och — - kassan vid två andra teatrar, eger en tidning, invalts i Londons grefskapskollegium och blifvit sheriff för Londons City, förstadiet till världsstadens öfverborgmästare-värdighet, och såsom sheriff nyligen upphöjts i riddarståndet. I sanning en universal-impresario denne Sir Augustus Harris » Druryolanus » .461 LONDONS TEATRAR.
Utlåtande om yrkad förhöjd Tull-ajgifb 'påll 0 k tryck eris til a r, som införskrifvas. Högi o fl. Ridderskapet och Adeln har under den 4 sisth A piili behagat återremittera Utskottets, af de öfriga RiksStånden gillade Betänkande rörande vackt fråga om förhöjda Tullafgifter för Boktryckeri-Stilar, sorn utifrån införskrifvas, på den grund att Herr Grefve C. G. Spens dervid anmärkt, det han icke ansåg några procent ökad Tull på Stilgjuteriarbeten kunna öka Tryckningskostnaderne af ett ark med någon beräknelig qvantitet, och vid ett sådant förhållande, r.är intet hinder för upplysningens kringspridande derigenom skedde, trodde Utskottet hafva bort fästa uppmärksamhet på den välgörande principen, att uppmuntra alla de näringar, hvartill inländska råämnen finnas, i synner - é>4<5 Besv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. het om tillika ett inskränkt behof är gifvet. Utskottet får vördsamt tillkännagifva, att Utskottet delar med Anmärknings-Författarén öfvertygelsen rörande vjgten af den åberopade principen, om Svenska industriens företrädesrätt; men att vid tillämpningen deraf till denna fråga förekommer den omständighet, att, utom den Tull af 5 proCent, sorn för sjelfva Stilarne måste erläggas, kunna andra kostnader vid Utländska varors införsel antagas, till ett belopp af minst 15 procent; så att införskrifningen af Utländska Boktryckeri-Stilar kan anses besvärad med 20 procents förhöjning i pris ; och finnér Utskottet icke skäligt att, vid ett sådant förhållande, till förmon för Herr Lindks Stilgjuteri, som till sina egenskaper är så litet kändt, tillstyrka ännu högre tullumgälder5 hvartill äfven kommer den allmänt erkända principen, att täta ombyten af Ekonomiska författningar böra undvikas. På dessa grunder anser Utskottet sig böra förblifva vid den i Betänkandet yttrade mening, som dessutom redan af de öfriga PiiksStånden är gillad. Stockholm den 28 Apiill 1818. Riksens Högloft.
Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riles-statens Andia, Hufoud-titel. ' (U. A.) Vid sednaste riksdag fastställdes denna hufvudtitel, innefattande anslagen för Justitic-departementet, tili en summa af 2,126,6150 Riksdaler, deraf penningar 2,120,726 R:dr 11 öre, samt indelta räntor, efter markegång förslagsvis beräknade till 5,903 Riksdaler 80 öre. Med iakttagande af samma ordning, hvaruti anslagen finnas i Riks-staten uppförda, får Utskottet bär nedan omförmäla de förändringar, hvilka å denna huf vudtitel ifrågakommit i följd af dels Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, dels enskilda motioner eller inom Utskottet gjorda framställningar; hvarvid dock erinras, dels att åtskilliga inom Borgareoch BondeStånden väckta motioner angående en allmän, procentvis beräknad nedsättning af embetsoch tjenstemännens löner redan äro af Utskottet besvarade uti dess denna dag afgifna särskilda utlåtande N:o 48, dels ock, beträffande frågan om lönernas definitiva uppförande å stat, att Utskottet i slutet af detta betänkande kommer att härom yttra sig, i hvad angår de till 2:dra hufvudtiteln hörande embetsverk och stater. l:o. JustitieStats-Expeditionen. a) För Expeditions-chefen i detta, likasom i öfriga Stats-departementen, beviljades vid sednaste riksdag en löneförhöjning till belopp af 1,000 Riksdaler, hvadan denne embetsmans lön för innevarande statsreglerings-period bestämdes till 5,500 Riksdaler. Bih. till R. St.
Om R. o. Ad., såsom jag förmodar, skulle afgöra denna fråga i öfverensstämmelse med hvad Ståndet gjort i hänseende till den förra, så torde propos. böra blifva alternativ, nemi., i händelse af lån, dea summa, som StatsUtsk. föreslagit, men för händelsen af anslag, den mindre summa af 10,766 r:dr 32 sk., som jag förut omnämnt, och som utgör y af hela kostnaden. Det är i öfverensstämmelse dermed, som jag anhåller om Hr Frih. o. Landtims propos. Jag her dessutom få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att understödet för Stångån borde företrädesvis beviljas, emedan strandägarne derstädes erbjudit att sjelfve bidraga med -J af kostnaden. Frih. Sprengtporten: Jag tager mig friheten anhålla oin den propos., som jag förut begärt, om ett anslag af 10.266 r:dr 32 sk. för Stångåns upprensning, under föröfrigt enahanda villkor, som R. o. Ad. fästade vid sitt bifall till det alternativa anslaget för Emmåns upprensning. Frih. Boye: Under den förutsättning, att det Höglofl. Ståndet ej torde vilja uti två frågor af alldeles enahanda beskaffenhet, af hvilka den nu under öfverläggning varande liar ändå mera skäl för sig än den förra, fatta olika beslut, utber jag mig att få understödja den framställning, som nu blifvit af Frih. Sprengtporten gjord, och anhåller om propos. i öfverensstämmelse dermed. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om lian rätt fattat Hr von Hartmansdorffs mening, hade den varit, att 10,266 r:dr 32 sk. skulle anslås till Stångåns upprensning såsom rent anslag; hvaremot Frih. Sprengtporten förslag varit, att denna summa skulle beviljas under samma villkor som blifvit bestämda i afseende på Emman. Hr von Hartmansdorff:
Så resonnerade de förnäma gästerna på konsul Brauners soaré. Detta är också ett faktum. En silfverklocka ljöd. Det var »professor» Francisco, den berömde hypnotisören, tankeläsaren och spiritisten, som nu skulle gifve en séance. Till gästerna öfverlemnades ett litet elegant utstyrdt program på oskuret rispapper. Yttersidorna pryddes af Danmarks, Tysklands, Frankrikes och Rysslands vapen jemte data och årtal, då herr professorn haft äran uppträda vid dessa länders hof. Innersidorna redogjorde för de olika numren, hvari séancen indelades. Gästerna strömmade till danssalongen, der belysningen minskats till en mystisk halfskymning, åt hvilken man sökt gifva ett särskildt behag genom mångfärgade sken, åstadkomna af färgade kupor öfver de nedskrufvade gaslågorna. Musiken hade tagit plats i ett närgränsande rum, hvarifrån dess toner hördes mildt dämpade och harmonierande med belysningen. Sidenridån drogs upp och professor Francisco trädde fram med en ceremoniös bugning för publiken. Han såg elegant ut i sin oklanderliga frackkostym, hans magra spänstiga gestalt, det bleka ansigtet med de svärtade mustascherna och ett uttryck af öfveransträngning, som hvilade öfver hans drag, förmodligen en följd af hans ständiga umgänge med andeväsen, förskaffade honom genast från början allas intresserade uppmärksamhet. Han var bokstafligen öfversållad af juveler. Den kedja af miniatyrordnar, han bar, var minst dubbelt så lång som konsul Brauners. I den hvita halsduken och i skjortvecket gnistrade ädelstenar, och hade ringarne, som prydde hans fingrar, varit äkta, skulle de representerat en liten nätt förmögenhet. På scenen, osynlig för publiken, befann sig äfven utom mediet spiritistprofessorns nye medhjelpare, »herr Schumann». Hans rol för aftonen var att i de första numren underlätta professorns konststycken och att i det sista, sjelfva det spiritistiska experimentet sufflera mediet. Schumann, alias Fridolf Hammar, var klädd med den för varietéartister typiska elegansen. Francisco sjelf hade maskerat honom och lyckats gifva honom ett för en konstmakares sekreterare högst lämpligt utseende.
Hvarken den militaira eller civila organisationen i Sverige synes kunna grundeligen förbättras utan ändring både afgrundlagen och öfriga författningar. Likväl har ingen påstått, att förbättringarne af sådant skäl skulle uteblifva, eller de dertill förberedande un - Den 26 Februarii. 845 dersökningar uppskjutas. Hvarföre skulle man då påstå någondera delen, rörande organisationen af kyrkoväsendet? På sådana grunder vågar jag ödmjukeligen föreslå; Att Riksens Ständer hos Kongl. ,Maj:t Underdånigst anhålla, att i likhet med hvad tom skedt i Statsförvaltningens öfriga grenar, måtte undersökas och utredas: hvilka och huru stora tillgångar finnas anslagna åt läröstaten, synnerligen presterskapet i Sverige? Huru de åro fördelta och använda? Hvilka och huru mångå ecclesiastik* personer finnas? Hvad de hafva att göra? Hvilka förrättningar de böra åtaga sig eller befrias ifrån? Derefter borde uppgifvas och föreslås hvilka indragningar och besparingar, som skulle kunna göras, af personal och material? samt sluteligen huruledes tillgången å båda delarne mätte kunna så begagnas, att icke allenast religionsutan äfven den öfriga undervisningen i riket fullständigare och syftesenligare än hittills meddelades. De arbeten och förslag som i sådant ändamål gjordes borde i den mån, de hunno utföras, för kommande Ständer, framläggas. Om remiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, anhåller jag vördsammeligen. Å 8*6 Dea 26 Februarii. Friherre Rehbinder, Johan Fredric: I Pleno den 21 i denna månad, har Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg inlemnat ett Memorial till uppläsande, hvilket utom annat, innehöll en önskad inskränkning, på i synnerhet den mindre Kronobetjeningens, ofta nog tilltagsna och arbitraira åtgärder. Härom får jag i allo med honom förena mig, så mycket mera, som den embetsmannadespotisme, som u?öfvas af Fjerdingsinän och Länsmän, helt visst är den strängaste, som i en constitutionel stat kan utöfvas.
Majus Nåd. Proposilion, M 28. Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor på bestämda tider insända de utfäste afbetalningarne; Och föreskrefvos i öfrigt för merberörde låne-understöd följande vilkor, nemligen: l:o att behörigt kostnadsförslag borde uppgöras för hvarje byggnad, till hvars uppförande lån begärdes, hvarefter, om huset blefve af sten, högst trefjerdedelar, och, i annat fall, högst hälften af den beräknade byggnadskostnaden finge, såsom lån, meddelas, före trädesvis åt dem, hvilka saknade tillräckliga egna tillgångar att byggnaden uppföra, men dock förmådde att ställa säkerhet för medlens behöriga användande och återbetalning; 2:o att lånen skulle, utan ränta, återbetalas på tio år med en tiondedel årligen på det sätt, att första afbetalningen borde ske innan den 1 November 18SS och de öfrige liqviderna sedermera årligen före den 1 Oktober, vid påföljd, att, derest afbetalningarne ej å de sålunda utsatte tiderna verkställas, ränta kotnmer att erläggas efter fem för hundradet å lånets återstod, hvarjemte, i sådant fall, låntagaren skulle vara underkastad det äfventyr, att hela lånebeloppet varder hos honom utsökt; 5:o att hvad af de anvisade byggnadsmedlen icke inom den i Juli 1857 vore af lånsökanden uttaget skulle till Stats-kontoret återlevereras; börande inom samma tid genom handlingar styrkas, att de utbetalde beloppen blifvit till byggnaders uppförande använde, och att husen inom foreskrifven tid äro färdige; 4:o att de sålunda nybyggde husen borde, så vidt ske kunde, brandförsäkras. Efter det Stats-kontoret, till följd af erhållen nådig föreskrift, för Guvernörs-embetet på S:t Barthelemy öppnat särskild kredit å förenämnde, såsom understöd utan återbetalningsskyldighet beviljade 1,000 pund Sterling hos handelshuset i London Charles Tottie & Söner, samt vexeldragningarne, för nämnde ändamål, blifvit efter olika kurser, genom Stats-kontoret, af under händer hafde medel, betäckta, utgör, enligt hvad hos Kongl.
Det kan vara möjligt, att detta kan behofvas för Christianstads HofRätt; men det torde åtminstone böra förklaras. Då CommerceCollegiioch BergsCollegiimål så nyligen blifvit flyttade till Svea HofRätt, har jag ej ansett mig vidlyftigt böra vidröra frågan, ej eller ingår jag nu i något vidare svaromål derå; men då det blifvit anmärkt, att skäl till stillatigande borde vara, att Rikets Ständer begärt åtgärden, får jag nämna, att sfi ej förhöll sig, och att uti det öfverlemnande till Kongl. Majit, hvartill man slutligen begaf sig, voro icke eller alla öfverens. Friherre JEhrenborgh: Jag anhåller få yttra mig i anledning af den sista talarens anförande om den nya sats, som af HofRätten i Christianstad skall blifvit använd, att begära ett ökadt antal ledamöter, på det alt HofRätten skulle genom en större personal kunna lemna en del af sina Ledamöter tillfälle, att få hemma på sina rum utarbeta de mål, i hvilka de skola deltaga. Så tyckte jag mig åtminstone fatta hans mening. Jag erkänner att förhållandet verkligen är sådant, att HofRätten begärt aine nya Ledamöter utöfver de 6, som nu äro på Stat. Jag ber Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet 3 H. 7 9» Den 8 December f. m. och Adelli om förlåtelse, om jag upptager ett ögonblick, för att utveckla ett ämne så föga intressant, som en HofRätts inre organisation. Jag måste det, desto häldre, som den sista Talarens yttrande kunde hafva inflytande, efter det kommit från munnen af en jurist, och jag icke kan vänta, att Ridderskapets och Adelns alla ledamöter skulle kunna känna organisationen af en HofRätt, aldraminst af en HofRätt, som har en helt olika organisation med de öfrige, då den blott arbetar med en Division. Denna HofRätt bildades af Konungen, för att bereda de Skånske och Blekingske Provinserne en fördel att få sina mål hastigare afgjorde, än som kunde ske af en ÖfverDomstol, som Götha HofRätt, redan öfverlastad af göromål. Ständernes gillande af beslutet torde vara ett bevis, att
Derjemte har till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens gemensamma behandling blifvit remitterad en motion af Anders Danielsson, sorn, med stöd af 56 §. Riksdags-Ordningen, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 221, och under yttrande af den öfvertygelse, att hvar och en allt mer och mer inser behofvet af upplysningens spridande lill alla medlemmar af samhället, föreslagit; 1:0 att Folkskolor borde districtvis efterhand öfverallt i Riket inrättas; hvarje district bestående af ett eller flere Pastorat, der sådant låter sig göra, utan alltför aflägsen skolgång; 2:0 att medlen dertill borde på följande sätt sökas: a~) medelst frivilliga gåfvor, hvartill subscription skulle i hvarje Län genom Landshöfdinge-Embetets försorg öppnas; b') genom 2:ne collecter inom församlingarne hvarje år; c) genom inkomster af ett serskildt nådår utaf alla lediga Kyrkoherdeoch Comminister-löner; d3) genom Biskops-tjensternes indragning, i händelse sådant skulle äf Rikets Ständer beslutas; samt e) genom ett för hvarje Län rnedgifvet creditiv på Riksgälds-Contoret af högst 5ooo R:dr; 0:0 att förvaltningen af de Folkskolorna inom hvarje Län tillfallande medel skulle öfverlemnas till en Direction, som hade sitt säte i Länets Residencestad, samt för 3:ne år utvaldes sålunda, att District-Directionerna ulsågo 3 till 5, Landshöfdinge-Embetet 1, samt Stadens Borgerskap 1 Ledamot; 4:° att öfverinseendet öfver hvarje Districtskola samt förvaltningen af dess medel borde uppdragas åt en af församlingarne vald Direction, bestående af 3 eller 5 personer; 4 Statssamt Allni. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Betänkande N.-o 34» 5:o att så väl Länssom District-Skol-Directionerne sjelfve ibland sig utsågo en Ordförande, hvilken åter ensam valde den person, som emot en årlig ersättning borde föra Directionens protocoli jemte räkenskaperna; och skulle
Åh, så platt! Sen vore ju allt slut, men vi skulle lefva ändå. Det vore som att se skådespelarne sätta sig ned till sin qvällsvard för öppen ridå sedan de först dött på sitt mest konstnärliga sätt i sorgespelets slut.” ”Nej, ser du, det vill jag bestämdt icke nu. Om du plötsligt blefve sjuk, eller olycklig, eller fattig, då vore det en annan sak, då kunde jag icke låta bli, då måste jag naturligtvis vara hos dig. Jag kunde icke uthärda tanken att du skulle vara ensam. Då skulle du också vilja se mig annorlunda än jag nu är och det skulle kännas kallt för dig att se mig såhär pratsam och barnslig, när du kände dig tung till mods. Nej, då skulle jag komma helt tyst och slå armarne om din hals och du skulle veta att om än allting annat svek skulle du ändå ha mig och att jag kunde bära allt och vara glad ändå, så länge jag bara hade dig.” ”Hvilken korg jag får! Men jag håller af dig just som du är och just för du inte vill gifta dig med mig. Nog sträfvar jag ändå för ett hem – ett hem för dig och mig.” ”Och dina skyddslingar.” – ”Som då äro de unga” – – ”Och framtiden.” Så skiljdes de. Ögon – blå och grå, hela raden! och min blick gick sökande från par till par, men intet hade något att säga mig, hvarken gladt eller sorgligt, ondt eller godt, och nästan alltid vore de vända åt annat håll än åt mig. Märkte de icke att jag såg på dem? Äro de icke så nyfikna på mig som jag på dem? Med möjligheten att vara vackra voro de dock intetsägande, fula, obetydliga. Det är märkvärdigt hvad ett stelt, konventionelt sällskapslif förstör ögonen! Men låt sinnesrörelser, låt verkliga lifvet komma med i spelet och ni skall få se på annat. Jag vet ett par ögon, grå, blå, eller blågrå som dessa, hvilka min blick mötte, sökande som de skulle hafva mött dessa, om de ej oftast vändt sig bort. Han talade, men icke till mig, dock lyssnade jag med intresse der jag stod i skuggan. Då han gick räckte han mig handen till farväl, och der låg något i denna, en främlings, handtryckning som kom mig att se upp och möta hans blick.
Gr. af Ugglas: Det är möjligt att något misstag ägt rum, men jag får förklara att jag icke är derom fullt öfvertygad. Jag skall taga några siffror för att söka uttrycka min mening. Om vi då först tänka på sjelfva kopparmalmen och anse den vara värd 10 Rdr, samt brytningen deraf lika mycket, summa 20 Rdr, så skulle bevillning då erläggas på 10 Rdr. Malmens iigare säljer då denna malm till den som bereder råkopparen. Kostnaden för denna kopparens förädling upgår troligen till ytterligare 10 Rdr, hvilken siffra jag sålunda får uptagen för råkopparen. Men den som tillverkat råkopparen, kommer icke att draga bevillning på mera än sist omförmälde 10 Rdr eller hans vinst af beredningen, således icke på de 20 Rdr som beteckna sjelfva malmens värde. Den åter, som sedan vidare förädlar kopparen, skattar sist äfven för 10 Rdr. Bevillning har då erlagts på 3:ne olika ställen. Men om malmen blifvit såld på sista hållet, skall den drabbas af bevillning för 30 Rdr. Derföre står det uttryckligen, att bevillning pålägges vid sådana grufvor, der malmen försäljes, men icke vid sådana, der försäljning icke äger rum. Då sådan försäljning eger rum, har ägaren rättighet att afdraga sjelfva malmens värde, och det är endast för öfverskottet, som utgör hans behållna inkomst, som han skall erlägga bevillning. Jag fruktar att, om detta stadgande toges bort, så skulle malmen komma att vid den s. k. råkoppar-tillverkningen debiteras efter försäljningsvärdet man och man emellan, hvilket åter vore orätt. Det är möjligt att denna min kalkyl icke är fullt riktig, men jag skulle ej tro det, likasom jag vågar vidhålla att Utsk. haft rätt i sin framställning, till hvilken jag anhåller om bifall. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Fahlu grufvas intressenter hafva i fordna tider haft ganska betydliga privilegier, men hvilka Den 28 Mars e. m. 509 sedermera så småningom uphört; och jag föreställer mig, att numera iir Fahlu grufva att betrakta såsom ett annat, enskild person tillhörigt, kopparverk.