Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At wid täg och i allmänhet wid all inguartering truppens aflöning blefwe fädan, at nödig föda, enligt Markegängs-taxa, kunde af wärdarne möjeligen änffasstts. ^:o^ At wista Deputerade sä wäl af Adel och Ständspersoner, söm menige Allmogen inom hwarje Fögderi eller Härad waldes af innewänarne sjelfwe, hwilka i allt hwad ffjutswch inquartering angä, agde ät emottaga Landsböfdingens eller högste militaire Befälhafwares requisitioner, och at Krono - Fogdar, Läns - och Fierdingsmän, i alla de mäl som med ffjutsens fördelande eller inquarteringens upgörande gemenskap äga, stöde under veste Deputerades immediate tilspn och ordres, til undwikandc af de mängfaldige oordentliahcter, den orättwisa som sä ofta wid Kronostjutsningar sig hittils tildragit och med Allmogens förderf och prästande riktadt nägra fä personer. g:o) At alla de hemman, ware sig Säteri, Boställen, Insockne, Ra - och Rörs, Utsockne, Frälse, Skatte - eller Krono / som tro sig wara pä - 9^4 Den 23 Imrik. päsatte et högre Hemmantal, än enligt en i be horig ordning gjord Skattläggning, de af ->.rd efter refning innehafwa, böra äga tilständ Hv6 Kongl. Mast söka och erhätla behörig förmedling. Da jag hört twänne Ledamöter, för hwilkas kunskaper, nit och tänkesätt, jag bär den storsta aktning, yrka skjutsningsskyldighcten äfwen för Säterier, skulle jag nästan tro mig fela, dä, af en annan mening, jag ej kan bifalla deras begäran, men min öfwertygelse tilläter mjg ej wara af samma tanka. Obetydelig more för mig denna upoffring, och dessutom hoppas jag at ingen kan misskänna mina tänkesätt och tro mig af egennytta lemna en röst, ägnad ät sanningen.
Med anledning häraf och då, enligt vederbörandes uppgifter, det belopp kronotionde-spanmål, som erfordrades, för att hålla kapellpredikanten och kvrkobetjeningen i Nämdö, jemte kapellkyrkan derstädes, skadeslösa för den minskning uti inkomster och bidrag, som genom Rummarens skiljande derifrån skulle uppkomma, utgjorde för kapellpredikanten 13 tunnor 21 kappar, för klockaren och kyrkovaktaren 4 tunnor 9 f kappar, samt för kapellkyrkans underhållande och reparation 1 tunna 25 jkappar, eller tillsammans 19 tunnor 23yf kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, hvartill kronans behållna tionde i orten jemväl lemnade tillgång, har Kongl. Maj:t. föreslagit, att Rikets Ständer måtte, för ofvanomförmäldta ändamål, på riksstaten uppföra ett till jemnt tal förhöjdt anslag af 19 tunnor 25 kappar, hälften råg och hälften korn. Stats-Utskottets Utlåtande, N:n 124. ä Det vid den Kongl, propositionen fogade protokoll öfver ecklesiastik ärenden upplyser vidare, att ön Remmaren i äldre tider tillhört och ännu tillhör Wermdö pastorat i allt verldsligt, juridiskt och administrativt afseende, samt jemväl i ecklesiastiskt hänseende fordom varit med nämnde pastorat förenad; att afståndet emellan Rummaren och Nämdö kapell utgör mer än en mil, men emellan Rummaren och Djurshamn icke fullt en half mil, samt att sjöfarten från Rummaren till Nämdö under starka, ostliga vindar är både svår och farlig, hvilket i vida mindre mån inträffar med öfverfarten till Djurshamn. Vid öfvervägandet häraf har Utskottet väl funnit, att det för inbyggarne på ön Rummaren skulle medföra en betydlig fördel om denna ö, i afseende å så väl skyldigheter, som rättigheter, i ecklesiastiskt hänseende blefve förlagd till Djurshamn; men då en slik förändring torde, utan kostnad för statsverket, kunna verkställas vid inträffande ledighet af kyrkoherdebeställningen i Österhanninge pastorat, har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka bifall till hvad Kongl.
Bror Emil Hildebrand, Hofrätts-assessoren Friherre Carl Gustaf Leijonhufvud, Professoren och Riddaren af K. N O., Lats Magnus Enberg, Riksarkivnrien och Kommendören af K. N, O., Johan Jakob Nordström, Bibliotekarien och Riddaren af K. N. O, Johan Erik /lydqvist, samt Professoren och Riddaren af K. N O., Nils Haqvin Selander; och beslöt Ståndet, att Expeditions-Utskottet skulle härom genom protokollsutdrag underrättas och anmodas till Riks-Stånden inkomma med förslag till förordnanden för bemälda kommitterade. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JVI 59, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel, stadnade Ståndet i följande beslut: Med ogillande af Utskottets hemställan i 2:dra punkten, fastställde PresteStåndet för sin de! aflöningen för ledamöterna i Konungens Högsta Domstol till 9,000 R:dr. Hvad Utskottet i ll:te punkten yttrat och tillstyrkt, godkändes endast med den förändring, att den föreslagna aflöningen för Fångvårds-styrelsens Registrator, Kammarförvandt och förste Revisor bestämdes, i enlighet med Kongl. Maj:ts Proposition, till 2,500 R:dr för hvardera. 20:de punkten återremitterades. I alla öfriga delar blef detta Betänkande bifallet, äfvensom den bifogade tabellen godkändes, för såvidt Ståndets här ofvan omförraälda beslut deruti icke föranleda förändringar. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, JYI 40, an gående regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvudtitel. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekouomi Utskottets nedan nämnda Betänkande!): J\3 50, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl.
Sedan alla på denna riksdags stats-reglering inverkande låneoch anslagsfrågor blifvit af Rikets Ständer afgjorda och de summor fastställda, hvartill statsverkets extra ordinarie inkomster eller tull-, salu-accis-, postoch karta—sigillatamedlen samt bränvins-brännings-afgiften böra beräknas för de år nämnde stats-reglering kominer att omfatta, har Stats-Utskotlet, som således nu är i tillfälle företaga den i grundlagarne Utskottet ålagda utredning af Riksgälds-kontorets behof under samma år, ansett sig, på sätt vid liera föregående Riksdagar iakttagits, böra i ett sammanhang för Rikets Ständer uppgifva ej allenast de till utgående från Riksgäldskontoret anvisade låneoch anslags-summor, utan äfven sammanlagda beloppet af de å hvar och en bland riks-stalens hufvud-titlar uppförda årliga, dels inom viss fastställd summa begränsade och dels förslagsvis upptagna, anslag. Härvid har Utskottet likväl undantagit de lill Statens jernvägs-byggnader beviljade anslag, emedan, enligt Rikets Ständers derom fattade beslut, de till dessa anslag erforderliga medel skola genom upplåning anskaffas. Uti den nu uppgjorda Riks-staten hafva de ordinarie eller ständiga Stats-inkomsterna, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 33, 48, 58 och 73, blifvit beräknade till R:dr Runt 8,196,800. De extr a-ordinarie Stats-inkomsterna, eller nedannämnde bevillningsmedel, hafva Rikets Ständer, genom bifallandet af Bevillnings-Utskottets angående dessa inkomsters beräkning under 33 afgifna Betänkande, antagit till följande belopp, nemligen: Tullmedlen till Runt 9,500,000. Salu-accisen till » 400. Post-medlen till samma belopp, hvartill Post-verkets Transport 9,500,400. 8,196,800. 4 Stats-Ulskottels Memorial M 291. Transport 9,300,400. utgifter i Riks-Staten beräknats, eller till 727,500.
Vid öfverresan till Waigatsch-ön mötte jag Lena, som då först ångade in till den öfverenskomna mötesplatsen. Jag gaf dess kapten order att ofördröjligen ankra vid Chabarowa, intaga kol från Express och göra sig färdig att genast efter min återkomst från utflygten samtidigt med de öfriga fartygen lyfta ankar och segla vidare. Jag kom om bord på Vega den 31 juli om aftonen, mycket nöjd och belåten med hvad jag under utflygten på Waigatsch-ön sett och insamlat. Lena var dock ej fullt i ordning, hvarför afresan uppsköts till den 1 augusti om morgonen. Alla fartygen lyfte då ankar och seglade eller ångade genom Waigatsch-sundet eller Jugor Schar in i Kara-hafvet. Namnet Jugor Schar möter man ej i de äldsta reseskildringar och på de äldsta kartorna. Men redan 1611 träffas det i en redogörelse för ryssarnes handelsväg mellan »Pechorskoie Zauorot och Mongozei», som finnes bifogad det förut nämnda brefvet af Richard Finch till Sir Thomas Smith (Purchas, III s. 539). Namnet är tydligen härledt från det gamla namnet Jugaria på den söder om sundet belägna landsdelen, och denna säges (t. ex. på kartan till Herbersteins arbete) hafva sitt namn efter ungrarne, som skulle leda sitt ursprung från dessa trakter. De första holländska nordostfararne kallade det Waigatsch-sundet eller Fretum Nassovicum. Nyare geografer nämna det äfven Pets sund, hvilket dock är oriktigt, då Pet icke seglat genom detsamma. Något särskildt namn för hafsviken mellan Tajmurhalfön och Novaja Semlja hade man till en början ej. Namnet »Carska bay» finner man emellertid redan i de upplysningar om seglatsen mot nordost, som år 1584 lemnades till Moscovie Companie af dess hufvudfaktor, Antonie Marsh (Purchas, III s. 805).
Mone, s. o. s. 29. Mone, s. o. s. 20. ”En syndares Omvändelse.” Ett qväde från Medeltiden. Efter en handskrift på Köpenhamns universitetsbibliothek första gången utgifvet af Joh. E. Rietz, docent vid Lunds Universitet. Jfr Klemming, Samlingar utgifna af Svenska Fornskrift-Sällskapet. Bibliografi. Sveriges Dramatiska Litteratur. I. s. 1—6. Mone, Schauspiele d. Mittelalters. I. s. 254, 260; Altteutsche Schaus. s. 84, 85. Ingelius har gjort uppmärksam på dessa ställen; jfr ”Om medeltidens skådespel.” s. 50. Klemming, Två outgifna Svenska Mysterier. I ”Peder Syvs Danske Boglade” (Suhms ”Samlinger til den Danske Historie.” I. B. s. 91.) finnes innehållet af denna ”Traette” angifvet. Wieselgren har (Sv. Sk. L. II. s. 503) meddelat innehållet efter Peder Syv, men i vanstäldt skick; så gör han Moses, Salomon, Joseph, Virgilius, Aristoteles och Hippokrates till domare, oaktadt de tre sednare blott äro vittnen, Moses advokat, samt blott Salomo och Joseph domare. Jfr Kehrein, Die dramatische Poesie der Deutschen. I. Mone, Schausp. d. M. II. s. 24—25. Gervinus, Gesch. d. deut. Dicht. II. s. 238. Hammarsköld, Sv. With., s. 23, omnämner det och meddelar ett utdrag. Wieselgren, som ej sett den svenska texten, utan endast den danska, omtryckt i Ny Dansk Mag. B. II, har låtit narra sig att tro på dess dialogiska form af de på flera ställen förekommande orden: ”Kroppen svarade” eller ”Själen svarade igen till kroppen.”
Riksdag fattade beslut och ”gjorde hemställningar blifvit af Konungen gil\’lade, utfärdade och i verket ställde.” Då nu Riksens Ständer till ofvanbemälte tillägg i 14 § af Justitia:-Ombusdmannens Instruction i underdånighet utbedja sig Eders Kongl. Majus Nådiga sanction, få de derjemte i underdånighet tillkännagifva, att i det fall Eders Kongl. Maj: t Den 4 April. C 1 Maj:t täckes berörde sanction i Nåder bevilja, Riksens Ständers Constitutions - Utskott bör med sitt på den anbefallda granskningen grundade yttrande, vid hvarje Riksdag, till Riksens Städer inkomma, innan nytt val Iill JustiliEe-Ombudsman af Riksens Ständer anställes. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Siormäktigste Allernådigste Konung Eder* Kongl. Maj:ts undercHnigste tropligtigste Tjenare och undersårer På Ridderskapets och Ad. På Prest-Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner. J. A. Lindblom. k. t. Landtmarskalk. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. N. Selwan. h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson. n. v. Talman. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 4 Äpril. Högvörd. Prest-Ståndet d. 4 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 13 Hederv. Bonde-Ståndet d. 4 . Vördsamt Memorial!
B 297. VIII. 1. 78 XII. U. 1.45. A. 368. XVI. U. 386. A. 388. XIX. E. 49. XXVI. E. 111. — N:o 18 till StatsUtskottet, angående ytterligare anslag för anläggande af en vattenledning till Carlskrona. XVI. B. 207. XVII. 5g. Å. 33o. XXI. U. 98, 578. XXII A. 198. XXIII. A. 318. U. 356. XXIV. A. 3. XXV. U. 86, 87. A. 1 28. — N:o 19. till StatsUtskottet, angående fullbordande af tvän 27 - ( 210 ) ne conservationsdockor uti Carlskrona, »ami anläggning derstädes af tvänne bassiner till inrymmande af ki igsskepp. XVI. B. 202. XVII. 5g. Å. 33o. XXI. U. 98, 578. XXII. A. 198. XXIII. A. 318. U. 356. XXIV. A. 3. XXV. U. 86, 87. A. 128. Propositioner och Skrifvelse]', Konungens nådiga: — JV:o 20. lill StatsUlskottet, med uppgifter på Statsverkets bidrag till barnskolorna i Riket. (Se Stalssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskottens utlåtande JN:o 5.) — N:o 21. till SlatsUtskotlet, angående väckt fråga om förökadt statsanslag till Gymnastiska Central-inslitutet.
Frågan om dessa skola vara privatbanker vill jag ej upptaga; berömma dem vill jag ej, ty jag är sjelf privatbanksdelägare; lasta dem kan jag ej mot bättre vetande. Mig synes, alt den ide, som finnes framställd i den promemoria, som circulerat, är ett lyckligt förmedlingsförslag. Derigenom skulle Staten såsom förläggare tvifvelsutan hafva lika stor behållning, som om den, med drygare förvaltningskostnad och med de förluster, som en mindre bekantskap om låntagarens soliditet skulle föranleda, skötte rörelsen för egen räkning. Såsom stående amorteringslån förefaller mig det förslag alt tillvägabringa hypotheksförening, som Biskop Agardh i sin reservation framställt, alt nemi. Riksg.cont. skulle utlemna län på fastigheter, vara det enklaste och ändamålsenligaste. Mig synes, att hela landet kunde sålunda lämpligast utgöra en hypotheksförening med Riksg.cont. lill föreningspunkt. Jordbrukaren understöddes härigenom med län, som amorterade sig sjelf. Rörelsen i landet fick en häfstång genom dessa obligationer, som vore användbarare i liqvider än inteckningarne; och capitalislerne finge småningom, fast troligen i början med vinst på curseringen, lägga sina capitaler i dessa obligationer. Att jag, med denna åsigt om ändamålet, delar deras mening, som företrädesvis önskar fastighetslänens pfverflyltuing lill Riksg.cont., är häraf en följd. Det Den 13 December. 537 Det villkor, som Hr Nordenanckar ville fäsla vid Statens mellankomst för inrättande af liypotheksföreningar, nemi. att den för ett hypothekslån inleeknade jorden borde under liela den tid, som åtgår för amorteringen, ej få behäftas med någon gravation för annan gäld, vore orimligt oell skadligt. Hr Nordenanckar trodde, att det ej skulle hafva annan påföljd, än all egendomarne skulle falla i pris.
I afseende pä den senare frägan, hafwa Riksens Ständer ansedt tjenligast att den i Ar. rende-Contractet utsatte contanta betalningen för de dagswerken, som till Kungsgärds-Arréndatorer blifwit upplätne, mä efter det ärS markrgäng, dä Contractet ingicks, reduceras till Span. Den 17 October. Zi7 Spannemäl, hwilken städse kommer att betalas efter Ortens ärliga markegäng. Hwilket allt Riksens Ständer härmed fä Eder Maj:t i underdänighet tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda rc. VppUir ock goälclnck Kor 8-mlN Rllcr-Lrlnäen ä. 17 o-,od181V. Stormägtigste Allernädigfte Konung. D - ^-^ä hos Riksens Ständer ätskillige frägor blifwit wäckte, rörande rätta förständet af deras wid sista Riksdag fattade beslut om uppsättningen af Förstärknings, manskap, hafwa Riksens Ständer till undwikande af olika til. lämpning trodt sig böra förklara pä hwad sätt bidragen till Förstärknings, manskapets under, bäll skola beräknas och erläggas af dem, som hafwa egendomar i flera Socknar för hwilka de, enligt Bewillnings-Förordningen, pä det ställe der de äro boende. Taxeras efter den sam. mansatta inkomst som desie egendomar lemna. Riksens
Dessutom förmodar jag, alt det är bekant för hvar och en, alt indeldte Officeraren sällan sjelf har denna uppbörd, utan att den vid nästan alla Regementen är öfverlemnad lill Regementsskrifvaren. Det är således endast Lärqslåndet, som kunde komma att göra uppoffring, men, på sätt jag förut nämnt, tror jag att någon verklig uppoffring icke eller här kommer i fråga. I anledning af den anmärkning som blifvit gjord emot mitt förslag att tillsätta Länets vid det i förslaget förekommande ord markegcingsprisj får jag förklara, det jag anser likgiltigt, huru Ridderskapet och Adeln härom behagar besluta, emedan jag icke bör hafva något skäl att frukta, det misstag i sådant fall kan af Administrativa magten begås. Jag torde dock få erinra, att om än Utlåtandet bifalles med det af mig föreslagna tillägg, kan dock ej hvad Herr af Billbergh befarat inträffa, då Ridderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag åtföljer löparen till de Öfrige Stånden. Grefve von Fersen: Jag instämmer med den siste värde Talaren i afseende å Den i Mars e. m. 6( tillägget af ordet.- ”Länets, samt anhåller att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på f.de punkten i förevarande förslag. Den lyder sålunda: ”Ehvad lösningen sker med contant, eller räntegif”varen lefvererar spannemålen in natura, ”skall han till räntetagaren erlägga 16 sk. "för hvarje hel tunna Råg och Korn, samt ”12 sk. för hvarje hel tunna Bafra, utöf”ver det stadgade lösningspriset, svarande ”emot forsellönen.” Som jag icke kan finna någon billighet uti att räntegifvaren, då han lefvererar spannemålen in natura och forslar den, dessutom skall betala forlön, hvilket åtminstone icke var min mening, när jag i Utskotten deltog i beslutet, ehuru redactionen sedermera hittills undfallit min uppmärksamhet, så får jag nu föreslå, att denna punkt mätte erhålla följande lydelse:
Icke destominde tager jag mig friheten att göra några anmärkrur emot de värde talarnes yttrande, i den mån det förefallit mig, dels att det råder lemligen mycken inconseqvens uti deras yttranden, dels att de behandlat saken nog ensidigt. Man skulle till och med nästan kunna säga, alt den förste värde ledamoten, som yttrade sig i denna fråga, och som lade Hr Doctor Wallins reservation till grund för sin bevisning, liar ingått i undersökning om värdet af presterskapet, i st. f. alt bedömma det förevar, betänk. Ilan har gifvit oss tillkänna sin opinion om presterskapets allmänna bildning på ett sätt, som skulle denna bildning vara ett föredöme för natioqen i sin helhet. Utan att för min del säga någon ling till klander emot Svenska presterskapet, torde det dock tillåtas mig förklara, alt jag anser deras bildning vara hufvudsakligen presterlig, och icke i allo så nationel, som Svenska folket kunde önska och fordra. Jag tror mig härvid icke uttala någon enskild opinion, ulan 24 Den 1 Februari f. m. vädjar till den sedan längre tid qvarstående och ofta af folket och R. St. yttrade önskan om förändring, icke allenast uti det presterliga, utan isynnerhet i det fack, som man kan säga rationel!; alldeles icke hör till det presterliga, nemi. uppfostran. Under sådana förhållanden torde det vara nog mycket för en enskild ledamot att vilja såsom ledning för R. St. och för hela nationen förklara, att det är bäst att låta allt förblifva vid det gamla, emedan presterua derom äro de bästa domare, och emedan de äga den bildning, som kan bäst meddelas lill det öfriga folket. Jag lemnar likväl deras opinion i sitt värde, som tro, att Svenska folkets bildning i närvar, stund är ett tillräckligt prof pä den förträffliga beskaffenheten af den bildning, som vi fått af de gamla läroverken, såsom de blifvit styrda af consistorierna och der befintliga prester. Jag vill ytterligare reservera mig emot hvarje sådan tydning af mina ord, som skulle kunna innefatta ett klander emot presterskapets bildning, såsom prester.
Med lifligt intresse har jag afhört Hrr von Köchs och Huss’ utmärkta föredrag i detta ämne, och jag hembär dessa Hrr min varma, innerliga, hjertliga tacksägelse för några ögonblick af lycka. Det kan synas djerft af mig, en för de flesta obekant person, att uppträda, sedan sådane talare yttrat sig, och jag ber derföre om ursägt, Mina Hrr! men instinkten, känslan har drifvit mig att begära ordet. Lagstiftaren måste, såsom Hr von Koch anmärkte, vara klart medveten af sitt mål, då han vill stifta en ny lag; detta Den 3 Februari e. m. 313 mål kan ej vara annat, än samhällets välfärd, och samhällets välfärd beror på bildningens utspridande till alla klasser. Sådant är ock syftet i detna (öreliggandeförslaget. Manbar begärt, att qvinna skall få besöka läroverkens salar och taga examina; detta kan väl ej vara obilligt, då staten skänker sina manliga medborgare denna rätt. Man bar ock begärt, att hon, efter aflagda examina, skall vinna kompetens till vissa platser och derigenom erhålla hopp om belöning för sina sträfvanden. Ingenting kan väl vara rättvisare, än ett sådant medgifvande, och jag påminner i anledning deraf om att Ludvig XIV, en Konung, som Historien gilvit namnet den Store, yttrat, att hoppet om belöning eggar menniska!) mera än något tacksamhetens band. Såsom ett skäl emot utvidgandet af qvinnans rättigheter har man anfört, att hon skulle hafva för liflig fantasi, för mycken känsla; men jag frågar eder, M. Hrr, är det ett fel att hafva fantasi, att hafva känsla? Jag tror det ej, ty känslan är ju det lifgifvande, framåtdrifvande elementet så hos statskroppen, som den enskilda menniskan. Denna känsla måste dock alltid ordnas af förståndet, passionerna måste styras af lagen, och lagen binder ju qvinnan, likaväl som mannen. I afseende å de befattningar, hvari qvinnan skulle få användas, synas mig både Utsk:t och Hr von Koch icke hafva begärt något annat, än hvad som är rätt och billigt. Likaså Prof. Ribbing, i hvars reservation jag
Utskottet ej beliagat lästa något afseende å denna endast tre år gamla Nådiga Skrifvelse, kan man dock nästan med säkerhet antaga för afgjordt, att ej Kongl. Maj;t så hastigt återtager det sa nyligen meddelade Nådiga Beslutet, di alls inga förhållanden sedermera inträffat, soia dertill kunna gifva den ringaste, anledning.” S T O C. K 11 O L iii, nos Ludv.’ Wesiebjejc, 1834.. »1 Lagoch Oecon. Ut sk. 'Utlåtande N'.o i5. l N:o i5. Ånk. till Exp. Utsk. den 1 Ang. XJildtande} öfver väckta frågor om ändring i nu gällande Taxa pä arfvode för Landtmäteri-förrättningar Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Utskotten fått emottaga 2:ne i förevarande ämne till Ståndet äflåtne Memorial af Nils Strindlund från Vesternorrlands Lä-n och Bengt Ericsson från Wermland, som anfört, att det för delning af skog, myror, kärrängar och impedimenter i allmänhet bestämde landtmäteri-arfvode, io 3/4 skillingar för hvarje tunnland, vore för högt, serdeles i de norra otterne, der värdet af jorden stundom icke skall motsvara utgifterne för dess delning, och i följd deraf föreslagit, att samma arfvode borde skäligen nedsättas, hvarjemte Strindlund yttrat, a tUnågon anmärkning emot bestämningen om arfvode för inegors delning icke kunaje ega rum. Uti detta yrkande hafva Botv d Jonsson från Östergöthland, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Niis Persson från Södermanland 111. fl, af Ståndets Ledamöter instämt, de fleste likväl med den skiljaktighet, att nedsättning i arfvodet för inegors delning jemväl ansetts böra ega rum, hvaremot Lars Larsson från Elfsborgs
Af dessa skäl, och synnerligen i anseende till det moraliska förderf, som ifrågavarande stadgande skulle medföra, har motionären yrkat, att detsamma mätte upphäfvas, och att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit för ett sådant yrkande lemna enahanda förord, som vid 18-40—1841 årens Riksdag Rikets Ständer i underdånighet afgifvit. Derjemte har, sedan berörde motion blifvit väckt, Riksdagsfullmäktige!) Johan Jacob Rulberg från Norrbottens län, inom hedervärda Bonde-Ståndet anmält, att lian såsom sin egen upptoge Herr doktor Grafslröms nämnde motion, hvarvid han jemväl fästat uppmärksamheten å den omständighet, att föreskriften i afseende å omförmälde bevis innefattade en indirekt beskattning å de norra länens innevånare, enär desse, oberäknadt tidsspillan, för uppsökande af skrifkunnige personer, måste betala kostnaden för betygens skrifvande och lösen för de bevis af kronobetjeningen, som tillika erfordrades, samt anskaffandet af sådana betyg vore ett, i rikets öfrige län okändt, hinder uti den för orten nödvändiga varuomsättning; och hafva med Riksdags-fullmäktigen Rulberg förenat sig Riksdags-fullmäktige Malts Persson från Stockholms och Herman Jönsson Öbom från Norrbottens län. Dä Utskottet nu går att sitt utlåtande i detta ämne meddela, får Utskottet upplysa: att, sedan Kongl. Majit genom nådigt Bref den 15 December 1837, kungjordt genom General-tullstvrelsens cirkulär af den 10 Februari 1838, förordnat, att, vid afsändning från hamn i Norrbottens eller Westerbottens Ilin sjöledes till annan inrikes ort af varuarliklarne saltad lax och smör, dessa varor vore underkastade förpassning, i eldighet med förpassningsstadgans 1 <§, vid äfventyr att de, i annat fall, vid framkomsten skulle beläggas med tull, såsom om de från Finland inkommit, och att för berörde lörpassnings erhållande det vilkor Allm. Besvärsoch Ekonomi-Ulskollets Utlåtande, Jls 40.