Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta tror jag vara af behofvet påkalladt, sorn i sakens cu varande skick hemmans-klyfningar verkställas till den grad, att slutligen ingen åbo blif. ver besuten, och då han hvarken kan underhålla da sina eller till Kronan erlägga sina utskylder, nödgas öfvergifva hus och hem och blifva rof för det bittraste elinde, hvars följder åro andras^ besvärande med tiggeri och brott, samt hemmanens totala vanhäfd och undergång.’’ Vid detta Memorials uppläsande i Hederv. BondeSiåndet, har RiksdagsFullmägtigen Feter Bengtsson, från Hallands Län, LtigUtshottttt Eetinkaniieit. tif yttrat, det han ansåg förbud för hemmansegare, att klyfva deras jord i så många delar de för sig Hnna nyttigt och omständigheterne medgifva, vara stridande emot begreppet om egande rätt, hvadan Peter Anderssons förslag ogillas.
Likväl kan denna händelse icke annat än väcka eftersinnande, om, och till hvad grad, något afhändande af sådana kostbarheter, genom Styrelsens åtgärd allena, kan vara tillåtlig!; huruvida det varit en bristande uppmärksam}] et af Rikets Ständers Statsutskott och Revisorer, att, under Revisionerna i StatsCon toiret, icke efterse mängden och beskaffenheten a f Rikets Regalier, och Juveler, som böra i den dervarande, så kallade Kongl. SkattKammaren förvaras, att icke förteckna dem, om inventarierna brustit, eller, i alla fal\, Den i5 December e. m. alt icke afgifva berättelse derom, till Rikets Ständer. För min del tror jag, att sådant borde vara ett åliggande för dessa Rikets Ständers Ombud, och hemställer derföre: att Rikets Högloft. Ständers Statsutskott och Revisorer hädanefter må inventera Rikets Regalierj och efterse huru de af vederbörande vårdas. Till StatsUtskottet torde denna min vördsamma framställning få hänvisas. Kades på bordet. Herr von Hartmansdorff^ August> anförde skriftligen: Vid 1S27 års Revision yppades, att Rikets Höglofl. Ständers beslut år 1823, angående öfverlemnandet till RiksgäldsContoiret af Åbo Academi-Fond , 5,780 R:dr, blifvit expedieradt blott till Kongl. Maj:t, men ej till RiksgäldsContoiret. Enligt hvad jag nu skall upplysa, lärer ett dylikt Rikets Ständers beslut angående Kongl. CanzliStyrelsens HandCassa, den tiden utgörande 8,880 R:dr, icke hafva blifvit expedieradt, hvarken till Kongl. Majit, eller till RiksgäldsContoiret.
Riksdag kunna för statens jernvägs-bvggnader varda beviljade, anvisa en summa af Femhundratusen (500,000) R:dr R:mt för att, efter 1857 års ingång, i mån af behof, från Riksgälds-Kontoret utgå till E. K. Mits Nådiga disposition och fördelning för fortsättandet och fullföljandet af arbetena på vestra och södra stambanorna, enligt de för dem redan fastställda riktningar, eller för den förra banan Exp c (lil io tisUtsi; o 11 e ts Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 3. 3 genom Skaraborgs län emot Götha Kanal, och för den sednare genom Malmöhus län emot Finja-sjön. Hvilket Rikets Ständer fa i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 3 Januari 1857. ÄT:O SI. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Jan. t!157. Presle-Ståndel den 10 Borgare-Ständel den 14 Bonde-Slåndel den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående godkände Jorslug lill ändringar i Rikets Grundlagar. (Konst.-Utskottets Memorial N:is 2 och 4). S. A. K. Efter det Rikets Ständer lill pröfning förehafl åtskilliga vid sistlidne Riksdag väckta och lill afgörande vid innevarande Riksmöte lagligen beredda förslag till ändringar i Rikets Grundlagar, hafva Rikets Ständer samfäldt godkänt de sålunda föreslagna törändringarne i 35 § Regerings-Formen, angående förtroende-svsslor; i 52 § Regerings-Formen och 24 § Riksdags-Ordningen, angående tillförordnande af Bonde-Slåndets Sekreterare: i 56 och 81 §§ Regerings-Formen samt 29 § 1 mom.
Det vore j u att vara osann både m o t m i g själf o c h den andre. » K a n väl så vara, m e n du kunde väl åtminstone säga några vänliga ord. Du tycker dig ej hafva gjort den andre någon orätt, o c h dock har du g e n o m ditt uppförande eller dina ord djupt sårat h o n o m. Vid hvarje omild beröring bryter såret upp på nytt. Kanske voren I de bästa vänner, innan missförståndet k o m. Kanske önskar din » motpart » af hela sitt hjärta, att allt vore som förr eder emellan. Kanske har han äfven bedt dig o m förlåtelse för hvad han felat, och du förklarade dig villig att förlåta. K o m du verkligen aldrig på den tanken, att också du kunde varit felaktig? A c k, huru skulle ej ett försonande ord från din sida lägga sig s o m en helande balsam på den andres sjuka hjärta! Till och m e d o m du sade så här: » Jag kan icke inse, att jag felat emot dig, m e n o m jag m o t min vilja gjort dig ondt, ber jag dig så m y c k e t att försöka g l ö m m a det. » M e n sådana ord få ej utsägas med kall o c h ovänlig röst — det vore ju att håna, o c h klyftan mellan dig o c h den forna vännen skulle förstoras i stället för att minskas. Och nu ber j a g: lären de små att bedja o m förlåtelse, när de hafva felat! Om vidjan böjes » medan hon är grön, så blir hon både fager o c h skön ». Men så här tar det icke heta: » O m lillan snällt ber ö m förlåtelse, så skall m a m m a ge lillan ett stycke tårta, » eller: » Om gossen inte ber syster o m förlåtelse, får han inte följa m a m m a boit. » Säger man så, bedja n o g småttingarna om förlåtelse, m e n icke alls af någon g o d bevekelsegrund, utan för att ej gå miste o m nämnarn o c h nöjen. Så fostras barnen till hycklare.
Från nio utlemnas årligen skogsvaror genom utsyning, uppgående under de tre ifrågavarande åren i medeltal, dock i stigande, till 1,635 stortamnar per år, ett alltför litet qvantum i förhållande till allmänningsskogarnes vidd och närvarande tillstånd, hvarföre man ock förutser, att då den pågående regleringen af hushållningen på alla blifvit införd och öfriga förhållanden derefter jemkade, årliga afkaslningen bör uppgå til minst 3,000 storfamnar. Den i sista berättelsen såsom påbörjad omtalade regleringen af skogen på den under Johannisbergs kungsgård lydande Ridön har blifvit fulländad; och på indragna militie-bostället Lyftinge samt Bro kyrkoherde-boställe har ordentlig skogshushållning blifvit införd. Det vid West-Sura på Bruks-Societelens bekostnad grundade skogsinstitut fortgår under sin nitiska föreståndares Forst-Direktorn, Assessor Obbarii ledning. I anseende till bristande utrymme hafva hittills icke flera än 6 elever på en gång der kunnat undervisas, ehuru de som derifrån utgått genast erhållit platser såsom skogsförvaltare, och antalet af dem sorn sökt inträde vid institutet varit betydligt större. Dels af denna anledning, dels ock derföre att, oaktadt undervisningen nu ombesörjes af tvänne lärare och vid WestSura och Ramnäs Bruk tillräcklig skog finnes till undervisning i de praktiska ämnena, likväl icke alla hjelpvetenskaper och de praktiska kunskaperna kunnat läras till den vidd, som man måste önska och som alltid erfordras för en rationel skogshushållning, då man, såsom utgången från ett institut efter fulländad lärokurs, sjelfständigt skall sköta skogar, har Bruks-Societeten under våren 1850 anslagit nödiga medel till utvidgande af lokalen för att sedermera kunna emottaga flera elever än hittills, samt beslutat att en tredje lärare skall anställas till undervisningens utvidgande, och att framdeles en ren praktisk lärokurs af minst ett år skall förutgå den derpå följande två-åriga theoretiska kursen. 13 Något mera än en half million tunnland bruksskogar, hvaraf cirka 140,000 tunnland i Westmanlands
Frih. Cederströms, Thure, om upphäfvande af K. förordn. den 16 Juli 1776, rör:de ansvar för enskild tjenare etc., som sätter sig i försåt för husbonde; Hr Hjertås, Lars, om upphäfvande af förbuden emot enskild mans rätt att resa utrikes; Densammes, om upphäfvande af K. förordn. d. i3 Juli 1818, rör:de assigneringsrätten man och man emellan. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. nedannämnda den 4 dennes e. m. på bordet lagda motioner nemi.: Hr Roos’s, Bo Christian, ang:de de utländskaoch inländska lotterierna, m. m.; Hr Lagergrens, Anders, om inrättande af en naturalhislorisk lection vid gymnasierna. Föredrogs ånyo Hr Rosenblads, Bernhard, den 4 dennes e. m. pä bordet lagda motion, om banco-vinstens användande ad publicos usus. Frih. Leijonhufvud, Abraham, uppläste följande: Efter mitt förmenande, har Hr Rosenblads motion blifvit grundad på principenlighet och nyttans förutsättning. Jag anhåller således att få hufvudsakligen understödja densamma i afseende på ide'en att i allmänna rörelsen utsprida den disponibla bancovinsten; men i fråga om tillämpningen efter 3 mom. må mig tillåtas såsom tilläggning framställa till BancoUtsk:s behjertande den önskan, att, under de af motionären föreslagna bestämmelser och vanligt redovisnings-villkor, Dell 18 Mars f. qi. en summa af minst 5oo,ooo r:dr b:co, lika fördelad under 5 år, må, efter R. H. St:s välbehagliga föreskrift, anordnas för folkbildningens befordrande, till inrättningar för frivilligt arbete, samt till grundläggande af handtverkeri och närings-skolor.
I afseende på sjelfva saken anser jag mig hafva visat otjenligheteu af den uppenbara kyrkoplikten och att densamma, såsom stral!’ betraktad, ingalunda är att föredraga framför vattenoch brödstraffet, och kan jag ingalunda öfvertygas om motsatsen genom yttrandet om åverkan, hvilket brott icke uti någon måtto är eqvivalent med de förbrytelser, derföre uppenbar kyrkoplikt nu ädömmes. Jag anhåller att äfven detta yttrande får åtfölja remissen. Remitterades till LagUtsk. i sammanhang med Frih. Cederströms till samma Utsk. remitterade motion om uppenbara kyrkopliklens afskalfaude. Föredrogs Hr Lagerhjelms, Pehr, d. 24 dennes e. m. Den 27 Augusti. 595 på bordet lagda motion om nedsättning af bevillningen för stångjernssmidet. Remitterades till Bevilln.Uisk. Föredrogs Hr Nordenan eka rs, Fredr. Wilb., d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de, det af R. St. vid sist!, riksdag af statsmedlen beviljade understöd till upprensning af Emm-ån i Calmare län. Denna motion blef nu ånyo uppläst, på begäran af Frill. Cederström, Jacob, som derefter yttrade: R. o. Ad. har nu afliört denna motion, som icke går ut på något mer eller mindre, än alt nuvar. Ständer skola förändra hvad föreg. Ständer beslutat oell Konungen fastställt rör:de Statens bidrag, samt pä grund hvaraf, enligt d. 5 Mars innevar. år afslutadt contract, Directionen öfver vägoch vattenbyggnader vidtagit nödiga anstalter för arbetets företagande. Det vore i sanning en sorglig erfarenhet, om Sveriges innebyggare vid Emmåns stränder skulle hafva sjunkit derhän, att vilja undandraga sig uppfyllande af ingångne förbindelser för verkställande af ett företag, hvartill Ständerne anvisat medel, dels som anslag, dels sorn ilin. Ett sådant exempel kunde blifva smittsamt. R.
Nej, i stället får Konungens Befallningshafvande en skrifvelse (N:o 1) med anmodan att låta emot införväntade diariibevis tillställa domhafvanden verkets ansökningshandlingar rörande inteckningsförnyelsen; dessa sändas nu till domhafvanden med skrifvelse (N:o 2) från Konungens Befallningshafvande; så kommer det äskade diariibeviset från domhafvanden med skrifvelse (N:o 3) och afsändes med Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 4) till verket; efter någon tid kommer från domhafvanden Häradsrättens protokoll med skrifvelse (N:o 5), hvari domhafvanden begär protokollets öfversändande till verket, mot åtecknad lösen; så sker, och detta föranleder Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 6), som efterföljes af verkets skrifvelse (N:o 7) med den äskade lösen, hvilken andeligen öfversändes till domhafvanden med Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 8), som då ändtligen afslutar den långa och onödiga skriftvexlingen i delta enkla ärende, som, på sätt här ofvan blifvit antydt, kunnat affärdas med tre skrifvelser, om man ansett sig kunna förbigå Konungens Befallningshafvande. På grund af hvad jag nu haft äran andraga, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t måtte, medelst nådigt Cirkulär, till vederbörandes efterrättelse förklara, att vederbörande embetsverks, myndigheters samt embetsoch tjenstemäns genom lag, samt särskilda författningar, reglementen och instruktioner medgifna rättighet att i tjensteärenden äska Konungens Befallningshafvandes medverkan till vinnande hos annan myndighet eller tjensteman af åtgärd, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Hr Akerman tilläde derefter muntligen: En värd talare på andra sidan, af hvilken man måhända väntat eli förslag till afslag å detta betänk., har hemställt till Ståndet att instämma i det beslut, hvaruti PresteSt. stannat. Mangen anser kanhända detta beslut såsom icke allenast någonting vida bättre än ett afslag, utan närmande sig lill eli god - Den 26 April f. m. 127 kännande. Jag delar icke, hvad mig angår, denna mening; jag anser deremot, att ett uppskof under de villkor, som blifvit förcslagne, skall snarare aflägsna oss ifrån, än närma oss till målet. Denna min öfvertygelse härrörer derifrån, att de försök, som man tillstyrkt böra göras, för att, som man uttrycker sig, kunna hemta erfarenhet, alldeles icke, så länge strafflagen ännu är den gamla och icke salt i öfverensstämmelse med fängelsesystemet, skall gifva någon erfarenhet att. hygga på, utan tverlom lemna en sådan till mehn för lagförslaget. Della härleder sig derifrån, att, enligt nu gällande lag, kan det fängelsestraff, som skulle komma alt tillämpas, endast åläggas gröfre brottslingar, som redan flere gånger blifvit tilltalade och dömde, och i följd af vära nuvarande straffs beskaffenhet och fängelseinrättningar kunna anses så i brott förhärdade, så i oseder invanda, att någon förbättring, genom penitentiärsyslemels användande på dem, visserligen icke är att. förvänta. Skall nämnde system bära de frukter, som man hoppas och jag för min del hoppas, så måste det taga befattning med brottslingen, då han första gängen felar och i denna riktning kan detsamma således icke under den föreslagna fiirsökstiden användas, titan kan man på förhand inse oförmågan hos detta system att under sådana förhållanden åstadkomma något godt resultat. Jag kan icke annat än innerligen önska och tillstyrka, att man, måtte bifalla hufvudgrnnderne, eller det straffsystem, som är i fråga, och icke genom uppskof aflägsna sig ifrån el t mål, hvars uppnående alla lära linna nödvändigt. Ur Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Psalmerna sjöng hon med stark, välklingande röst, och när välsignelsen var sagd, satt hon länge nedlutad med ansigtet alldeles begrafvet i sin näsduk. Hon hade blifvit loj med åren. Understundom tillbragte hon hela förmiddagen på en chäslong med en roman i handen, hälst Octave Feuillet eller riddarromaner. Hon tyckte om att se hela verlden fadd och intetsägande, drömma om frasande sidenklädningar, hvirflande valser och blaserade älskare. Och när hon tröttnade på detta, ville hon höra ljudet af tunga rustningar och trampande hästhofvar. En stolt hjelte hade svingat henne upp framför sig på sadelknappen, hon kväfdes nästan under hans famntag. Armarna hade hon slingrat om hans hals. Och så redo de fram i susande galopp mellan vilda klyftor och prasslande eklöf, bort till ett moriskt gemak med brutna fönster och halfskymning. Där slumrade hon i riddarens famn. Hon lät boken sjunka och tillslöt ögonen. Så kunde hon kasta den ifrån sig, borra hufvudet ner i soffkudden och vrida sig som i feber. Hon blottade sin arm och prässade anletet hårdt mot det fina, mjuka hullet. Hon bet i den och njöt af att se på de djupa märken, hennes tänder hade efterlämnat. Så log hon och kysste märket gång på gång, sprang häftigt opp och gick fram och åter i salongen mellan speglarna. Men i det dagliga lifvet var hon jämn och lugn, endast något likgiltig. Hennes mans smekningar hade irriterat henne i början, men hon vande sig äfven vid dem. Med åren blef hon fet, åt mycket och lade sig till med knähund. Löjtnanten avancerade till kapten. Äfven han blef fetare, anlade för bekvämlighetens skull ett kort, välvårdadt helskägg, fick en liten fläck i nacken och blef alltmera tillgifven sina länstolar och sin eftermiddagsbrasa. Det var hans familjelif att sitta där efter middagen, så länge några glöd funnos kvar och med händerna hopknäppta öfver magen stirra in i elden. Elsa satt ett stycke ifrån med sin stickning, som hon vant sig att sköta i mörkret.
Jag är för henne nästan som en bror, och jag håller af henne som en syster.” ”Det der är alltför bra; men sådan der syskonkärlek plägar ej alltid hafva de lyckligaste följder; och om Arnman verkligen håller af henne, så lemna henne att sköta sig sjelf. Det går icke an i våra tider att en yngling vill spela beskyddare åt en moderlös flicka.” ”Gud gifve hon hade någon annan!” afbröt Arve med sin vanliga, hjertliga öppenhet; ”det skulle innerligen glädja mig.” ”Detta blir rätt roligt!” utbrast tullförvalterskan med ett serdeles leende. ”Arnman erkänner sig då verkligen för hennes beskyddare?” ”Icke just det, ty jag har, Gud nås, icke förmåga, som jag har vilja; men jag gjorde hvad jag förmådde, att lindra hennes mors bekymmer, ehuru jag aldrig sade att det var från mig den obetydliga hjelpen kom; ty i den händelsen skulle fru Carlmark troligen vägrat emottaga den.” ”Nå, jag kan säga! Var det så Arnman använde de penningar, min man skänkte honom att kläda sig för?” ”Nej, icke dem; men dem jag tid efter annan erhöll från min gamle lärare och vän löjtnant Askenberg.” ”Så-å, att Arnman fått penningar hemifrån! Det trodde jag icke var behöfligt, medan Arnman vistades i vårt hus; men då man har så stora utgifter, torde ett litet tillskott nog vara erforderligt. Hvems namn förmådde då den, som jag tyckte, icke just så grannlaga fru Carlmark att emottaga penningar?” ”Jo, jag var nog djerf att tid efter annan säga henne det herrskapet skickat mig, och att frun, som vanligen prutade, endast gjorde det för att i tysthet och otackad kunna göra godt.” Tullförvalterskan rodnade ända upp till hårfästet. ”I det lugnaste vatten gå de största fiskarne,” tänkte hon och bemödade sig att med sin vanliga fattning småle åt Arves förklaring. ”Jag hoppas att frun är så god och förlåter min tilltagsenhet, för det goda ändamålets skull.” ”Hvad som passerat,” utlät sig fru tullförvalterskan, efter en liten besinning, ”det får vara!
Då detta senare beräkningssätt funnits böra användas, har såsom allmän grundsats uppställts, att tullafgiften ej borde öfverstiga 20 k 25, högst 30 procent af nämnda tillverkningskostnad; varande Komiterade af den åsigten, att ett högre skydd, äfven der det hittills åt - 15 njutits, och jemnväl, åtminstone för den närmaste framtiden, möjligen påräknats, icke billigtvis kan hvarken begäras eller medgifvas. Afven från synpunkten af skyddets giltighet, kan detta ej gerna afse annat eller mera än uppvägandet af skilnaden emellan tillverkningskostnaden inom landet och utom detsamma; och der denna på förra stället öfverstiger den på senare med mera än nämnda procentbelopp, lärer väl ej skäl förefinnas att producera varan hemma, i stället för att köpa den utifrån. Det har ofta anmärkts, att de största svårigheter, den Svenska industrien har att bekämpa för produktionskostnadens minskande och konkurrensen med den utländska, är bristen på kapital och afsättningsfältets ringhet. Utan gensägelse äro dessa svårigheter både en verklighet och ganska stora. Men frågar man, huru de skola afhjelpas, och varaktigt afhjelpas, så synes derpå icke kunna gifvas mera än ett svar, nemligen genom att tillse, det landets arbetskraft må varda så produktiv, sorn möjligt, och låta afnämarne på verldsmarknaden veta om, att den blifvit det. Allt kapital är i denna mening produkt af arbete, och enda medlet att komma i besittning deråt är, för så vidt man ej får det såsom gåfva, att arbeta sig till det. Framgången härvid beror först af arbetets iner eller mindre ändamålsenliga o o ... riktning, och sedan af det sätt, hvarpå arbetet i den valda riktningen utvecklar sin inneboende kraft. I den mån den förra är den jemnförelsevis mest ändamålsenliga och det senare egnadt att göra kraften mest gällande, blir arbetet gifvande och produktivt. Och i den mån detta sker, blir naturligen produktionen större. Det är af dennas öfverskott öfver konsumtionen, sorn kapitalet bildas eller består.
Direktionens sammankomster närvarande, då är fullkomligt oförhindrad att jemväl der föra protokollet, till hvars uppsättning mellan Direktionens sammanträden Fiskalens ombudsmannagöromål säkert lemna honom tillräcklig tid, samt, beträffande hans befattning under Riksdag, han dels i allt fall är skyldig att vid polett-utdelningarna inför Riddarhus-Utskottet vara närvarande, dels emellan Ridderskapet och Adelns plena är oförhindrad att föra Utskottets protokoll och uppsätta dess Betänkanden, hvartill Fiskalen, med den juridiska insigt som alltid måste hos honom förutsättas, utan tvifvel bör anses ega all erforderlig skicklighet. Och då stadgandet i Instruktionen, att Förste RiddarhusKanslisten åligger att vid Riddarhns-Sekreterarens förhinder föra Ridderskapet och Adelns protokoll, »såvida Ståndet icke annorlunda förordnar», icke under den sednare tiden vunnit tillämpning, utan vanligen någon annan vid protokollsföring hos Ridderskapet och Adeln mera vand och för denna befattning således mera lämplig af Riddarhusets ordinarie eller extra tjenstemän blifvit utsedd att Riddarhus-Sekreterare-tjensten förrätta, har Utskottet häraf hemtat anled - E i d darhus-Ut sko t te t s Utlåtande N:o 14, ning till den föreställning, att Riddarhus-Fiskals-tjensten vid blifvande ledighet må kunna utan olägenhet för framtiden förenas med Förste Riddarhus-Kanslist-befattningen.
Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 28 Den 12 November f. m. 479 sistledne October under N:o 216 afgifne, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i frågan om Näringsfriheten samt dermed gemenskap ägande ämnen. Herr von Hartmansdorff _, August j hemställde, om icke Utskottens ifrågavarande Utlåtande finge punktevis till pröfning och afgörande företagas. Och hlef denna Herr von HartmansdorflV hemställan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Förslag till Förordning angående Handtverkerierne i Riket. I. Artikeln. Om Handtverks - Societeters inrättning och befattningar. §. I. Herr von Harirnansdrorff , August: Henna §. innehåller ett förslag, omkring hvilket hela denna fråga hufvudsakligen hvälfvérsig; om nemligen formen för Handtverkerierne skall bibehållas, eller förändras, Skråinrättningen uppnäfvas, och Societeter inrättas, i stället för nuvarande Handtverks-Embeten. Jag, för min del, kan icke godkänna detta 48o Den 12 November f. m. Utskottens förslag; och om äu min mening skulle af Plurahteten ogillas, samt upprepandet af skäl, som jag tillförene anfört, trötta Ridderskapet och Adeln , kan jag likväl icke underlåta, att, så långt jag förmår, bestrida det jag finnér skadligt, och förfägtä hvad jag tror vara rigtigt i en så vigtig sak, som denna. Jag anser Skråinrättningen behöflig för Handtverkaren till att vinna hästa möjliga färdighet i sitt yrke; och att Staten icke hör öfverlemna åt slumpen, om Handtverkaren skall drifva det efter konstens reglor, eller efter sin egen tillfälliga händighet och fintlighet.