Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han trodde verkeligen att nyårsdagen blefve en svår dag för Irene. Men han ville låta henne gå genom eldprofvet, innan han uppträdde till hennes försvar; han misstrodde sin egen djerfhet och styrka, innan han genom ytterligheten af hennes fara blifvit stålsatt; denna ytterlighet skulle hans närvaro kanske afvända på en tid ... men han ville ha slag i saken. Derföre beslöt han nu att hålla sig på sin kammare, tillochmed hela dagen om så erfordrades och sedan låtsa, som om han kommit en dag senare. (Om så erfordrades vill här säga nästan detsamma som om icke motsattsen erfordrades). Harald lofvade, såsom vi minnas, för kammarjungfrun att visa sig redan på förmiddagen. Morgonstund har guld i mund, heter det, och han var nästan öfvertygad, att derest kammarjunkaren redan på förmiddagen icke lupe till storms, så skulle han på eftermiddagen icke mera våga göra det. Han glömde icke, att kammarjunkarens första anfall skedde på en eftermiddag, men det anfallet var ett lekverk emot det, som Harald nu förmodade skola ske. Men detta börjar bli alldeles för långtrådigt. Hufvudsaken är nu den, att Harald beslöt att, tills han finge en vink, hålla sig på sin kammare den blifvande dagen. Sjelf osedd kunde han derifrån snart sagdt se allt ... naturligtvis genom Amalias upplysningar ... han var på en gång frånvarande och närvarande. Han var snart sagdt ett lejon, som lurar på sitt rof. Hvad han egentligen skulle uträtta, huru han skulle uppträda, det tänkte han icke uppå. Men säkert var, så tyckte han, att någonting kraftigt skulle han uträtta. Hela hans lilla intrig var visst icke en följd af långa öfverläggningar, utan blott ett ögonblickets verk. I stället för att hans känslor skulle helt och hållet smälta honom, när han inträdde inom Ristilä väggar, blef han tillochmed vida mera praktisk, än han var det derute i det fria. När han var ensam satt han sig vid bordet och öppnade med temligt lugn brefvet och läste som följer: Min ömt älskade Harald! Jag skiljes ifrån verlden i den tron, att min Harald icke öfverträdt min sista vilja.
Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med talrika och starka ja jemte många nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Gr. Björnstjerna begärde votering. Upplästes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 15, i ani. af väckta motioner om undersökning af arealen och beskaffenheten af statens skogar samt om anslag för berörda ändamål, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ifrågavide Betänk.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda; Ja—56. Upplästes och godkändes nedannämnde, från Exped.-Utsk:t inkomna förslag till R. Stms underd. skrifvelser till K. M., nemi.: 58 Den 7 Mars. N:o 48, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de försäljning till enskild person af en komministers-bostället Hof-Dalbogård i Kronobergs län tillhörig del i den s. k. Spetsamossen; N:o 49, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de utbyte af komministers-bostället Svensbohl i Rudskoga socken emot sergeantboställe Höjdebråten i Nysunds socken; N:o 50, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de befrielse för faltkamereraren m. m. Pb. Arells enka, Albertina Hejmberger, från Digifvande af observations-procent och anmärkningsmedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ådömde; N:o 51, i ani. af K. M:s Nåd.
Länet kommer att uptagas , blir det också Direktionens öfver nämnde Inrättning åliggande, att tillse, alt denna Ränta, likasom alla andra omkostnader å den införskrifne Spannemålen ; »ages i beräkning, vid bestämmandet af det pris, hvartill samma Spannemål skall försäljas. En värd Ledamot af Vällofl. Borgare-Stån-, eket har anmärkt, att, då den Spannemål, som be.' talas med Silfver-Lånet, skall försäljas mot Banko-Sedlar, hvilka till Lånets återbetalande icke kunna omedelbarligen användas, en häremot svarande förminskning i Banko Sedelmassan skall uppkomma ; men hvilket åter icke är förenligt med den skedde regleringen af Inrikes Mynt - Capita.- lets storlek. Förenade Utskotten medgifva, att denna anmärkning icke saknar all grund; men, enär det argif v it , att Silfver. Länet, så fort möjligen ske 704 Statsoch Banko-Utsiottens Betankanden. Iean, bör återbetalas , och att. således erforderligt Silfver skall på ett eller annat sätt anskaffas för tle till Magazins - Inrättningen influme BankoSedlar, skulle en temporaire förminskning i Banko -Sedelstocken endast kunna komma i fråga.
Jag förenar mig med de Herrar, hvilka yrkat återremiss, och med Friherre Cederström serskildt deri, att Ut - 176 Den 26 Mars e, m. skotten må föreläggas inom 14 dagar inkomma med nytt Utlåtande. Herr von Hartmansdorff: Jag anhåller endast, att få lemna några upplysningar och några svar. På RiksgäldsConloirets Bancoräkning N:o 2 fanns i dag ingen tillgång; och på räkningen TST:o 3 ingen behållning. Ilade det funnits, skulle jag genast utöfver hvad jag redan nämnt, hafva derom underrättat Ridderskapet och Adeln. Jag tror mig sålunda hafva besvarat Herr Rosenblads anmärkningar. Den behållning Herr Hjerta säger, att RiksgäldsContoiret skulle äga, är af egen art. Det har an vändt till canaler och byggnader sina egna medel, i stället för att upplåna penningar af allmänheten. Contoiret står väl derföre bokfördt såsom fordringsägare hos sig sjelf; men Dassan är verkligen tom. Ville man fylla henne derigenom, att man lånade penningar af andra mot RiksgäldsConloirets obligationer, och sedan sade, att Dassan ägde tillgång, fastän reverserne voro ute, så handlade man likasom hvarje enskilt, hvilken skaffar sig tillgång genom skuldsättning. Man gjorde då Statslån, och det är dem man ännu ej kommit sig till att besluta. Grefve von Platen har vändt sina yttranden till mig i afseende på den trottsighet, som jag förmält CanalBolaget hafva visat emot Rikets Ständer. Men då han sjelf redan erinrat Rid - Den 26 Mars e. m. 177 Ridderskapet och Adeln om den protest, Bolaget en gång aflemnade emot Sländernes beslut, och den tillrättavisning det af Konungen derföre erhöll, behöfver jag ej vidare orda derom. Att Grefve von Platen skulle skilja sig vid ledningen af Canal-arbetet, har aldrig fallit mig in, än mindre har jag yttrat något sådant. — Jag har instämt med Herr Stråle i afseende på den lösa pantens osäkerhet, men ej i afseende på arbetets utförande under någon annans förvaltning.
Pensionärer eller Stipendiater i Fältläkare-Jcorpsen utgöra den enda egentliga för tillfälligt biträde vid sjukvården påräkneliga läkarepersonalen. Deras antal är 17 pensionärer och 30 stipendiater, ibland hvilka två alltid tjenstgöra vid allmänna Garnisons-sjukhuset och fyra vid Serafimer-lasarettet i Stockholm. Till den nu uppräknade läkarepersonalen skulle visserligen ännu kunna läggas Regementsläkare och Lasarettssamt Hospitalsläkare, hvilka, ehuru, hvar för sig, fästade vid sina tjenstebestyr, likväl genom den enskilda läkarevård de utöfva, i granskapet af sina hemvist, kunna i viss mån underlätta den allmänna sjukvården, änskönt de icke egentligen äro att för densamma påräkna. Bih. till B. St. Skrifvelse N:o 51. Betraktas den nuvarande tillgången på läkare, endast med afseende på de till den allmänna kelsoock sjukvårdens område körande tjenstemannabestyr, så kunde densamma visserligen antagas någorlunda motsvara det allmännas kekof; men att den alldeles icke är tillfyllestgörande, jemväl för den speciela sjukvården, ådagaläggos nogsamt af de vid kvarje riksdag från Rikets flesta provinser gjorda framställningame om ökadt antal puklika läkare. En ytterligare tillökning i läkarepersonalen, synnerligast för vissa delar af riket, der den närvarande tillgången på läkare alldeles icke är proportionerlig mot länens utsträckning ock folkmängd, är ock ostridligt keköflig. Innan Kollegium öfvergår till en detaljerad framställning af kvad Kollegium kar att i detta hänseende i underdånigket föreslå, utkeder sig Kollegium emellertid, att få fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamket på följande allmänna förfoganden, kvilka, enligt Ivollegii tanke, köra läggas till grund för den kär åsyftade regleringen: a) Att, såsom i åtskilliga andra länder, inskränka Statens deltagande för kelsoock sjukvården endast till anställande af den personal, som är nödig för liandkafvande af de egentliga tjenstemanna-kestyren, under det att fyllandet af kekofven af enskild sjukvård öfverlemnas åt den enskilda omtankan, ock kvartill
Mankön. Qvinkön. Mankön. Qvinkön. Antal vert Egare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. och inrättÖfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. ningar. Enskilde. Bolag. Mankön. Qvinkön. Mankön. Qvinkön. Mästare. Mästares biträden af GerningsGerningsmäns biträden. Idkare till sjelfförsörjning. Gesäller. Lärlingar. Andra arbetare. män. Mästares biträ- t-H Mästares biträ- den a r Tab. N:o 8. 61 Tab. N:o 8, A. Längd i mil. Kostnad för Af hvarje slag af motstående Af indelade, med skjutsstationer försedde vägar. Af fulländade och afsynade Af omlagde eller betydligt förbättfulländade nya vägar. omlagde eller betydligt förbättrade. vagar. nya vagar. rade vägar. Af StatsAf kommuAf StatsAf kommuVid periodens slut. Under perioden. medel. medel. medel. medel. Mil. Mil. Mil. Mil. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. GästgifAntal hästar utgångne till veriet antal år 1860. År. Kungsoch kronoskjuts. Gästgifveri hålloch reservskjuts. Antalet af utgångne skjutshästar har endast för femårsperiodens första och sista år kunnat uppgifvas, emedan dagböckerna för de mellanliggande åren icke varit fullständigt att tillgå. 2. Skjutsentreprenader hafva, utom i städerna Göteborg och Uddevalla, icke annorstädes kunnat tillvägabringas än i Göteborgs och Sunnervikens fögderier, nemligen 3 i det förra och 11 i det sednare. 3. Orsakerna till skjutsningens betydliga minskning utredas i berättelsens text. 62 Tab. N:o 9. Göteborgs och Bohus län. Tab. N:ö 9, A. Till utrikes sjöfart. Antal. Lästetal. Besättning. Antal. Lästetal. Besättning. Skeppare. Sjöfolk. Skeppare. Sjöfolk. Landsbygden: Uti sammandraget inbegripas icke de fiskefartyg som besöka Nordsjöbankarne.
Det vore för mycket begärdt att jag af hans motion skulle hafva tagit annan kännedom. Enl. Utsk:s referat lyda orden på följande sätt: ”att R. St. måtte för deras del besluta och till K. M:s nådiga fastställelse anmäla ett lagstadgande, hvarigenom menigheter, enskilde eller bolag, hvilka af Statsmedel, för utförande af kanaler, slussar, vattenaftappningar, 314 Den 19 Augusti. hamnbyggnader eller andra dylika arbeten, åtnjöte understöd genom direkta Statsanslag eller lån, förbundos att framgent underhålla dessa arbeten i öfverensstämmelse med de ritningar och planer, K. M. för arbetets utförande i nåder bestämt och fastställt”. Om man nu säger åtnjuta eller åtnjutit, lärer det komma på ett ut; frågan är endast, huruvida man, sedan K. M. godkänt sjelfva förslaget och anslagen blifvit beviljade, sedermera, efter fattande af och delgifvande af besluten derom, kan komma och säga till de intresserade parterna : nu skolén J för det ni fått anslag underhålla arbetet så, alt det öfverensstämmer med ritningarne och förslagen. Jag kan icke inse huru Ständerna någonsin kunna hos K. M. begära ett sådant lagstadgande och sålunda anser jag StatsUtsk. hafva ganska rätt förfarit, då det gjort en sådan framställning som den ifrågavande. Jag tager mig friheten framställa denna individuella åsigt till 1$. o. Ad:s ornpröfvande. Frih. Cederström: Jag kan ingalunda ingå på den af Gr. Gyldenstolpe yttrade åsigt, att någon ledamot, då han yttrar sig i en fråga, icke dessförinnan behöfver hafva tagit noggrann kännedom om det ämne han bedömmer. I fall mitt förmenande om nödvändigheten af en dylik, på förhand inhämtad kunskap, är grundadt, borde följaktligen Hr Gr:n tagit kännedom af motionen, hvilken är tillgänglig i det redan tryckta 2:dra häftet af R. o. Ad:s prot. vid innevar:de riksdag pag. 263. Det är således intet annat än god vilja, som fallas hvar och en, som underlåter sorgfälligt pröfva och väga förslagets skäl, innan man företager sig alt bestämma sin öfvertygelse i ämnet. Hvad Gr.
om, som sig svingar, Orm, som sig smyger .Btlste till brygden Blodoff er bringa. Storflglens hjarna Flanlmande fraste, Jordslickarns tunga krympte. Kva-ttad Briidt ofver Bradden. SvSimniade seiden, Dwrande .lappar Drucko hvar dropps. Skarpsynta ogon Framtida synea Sigo d l slcimra. Skslrphorda oron Nornornas rldslag Filma fornu.mmo. Eom fram Ingiald och l&amp;t hora hvad dig veta lyster. G k n a vill jag veta hurudan vinter vi fti i &amp; r. Miingen tor val tllsamt vanta p l att fjordens vatten skall bryta upp och folk borja nastan mala om, att de glomt hur gront Ingiald. Det b h d % en ling, snorik vinter. Si, hur faller skorden ut? Vidga ut din huskrets, bygg upp en ny lada bredvid den gamla, men forgat ej att den bor vara dubbelt s i stor. Du sp %r goda dagar - md jag d5 gti langre fram i tiden. Hwu m h g a skordar s k d jag berga, huru mdnga vintrar s k d jag upplefva? Hleid. Mycket lyster dig veta, riil s5g jag randningen i nornans vaf, men om jag raknade trsdarne var vii1 icke sg risst. Dock hor, m h g e n sliord skall hvitncl pa din iker, hvarje lock skall hvitna p i din hjassa innan din lifsdag &amp; r all. (Ingiald g h, Alof trlider fram). Hleid, jag has endast en friga. Hleid. Men allt lagger du i dema sporjan! Sannt, ty jag onskar veta om jag undgir det tyngsta jordeve. Hleid. Du undgh det ve, som skulle grama dig bittrast. - 4lof (hiilsar och gk). Ingialds husfru kunde ej hora nigot mera hugnesamt lin att hon fHr ljuta doden fore honom.
Man yrkar ständigt på borttagande af grundskatterna, derföre att dessa trycka ojemnt; men det oaktadt fortfar man att beskatta sig sjelf på det mest ojemna och oefterrättliga sätt. Man fordrar af den ena Statsmakten den yttersta noggrannhet i alla dess beräkningar och äflas ständigt, i ett envist bemödande, att i alla denna Statsmakts åtgöranden se begäret att öka Rikets skattebördor, under det att den andra statsmakten, i sin sjelfbeskattning, på det lättsinnigaste sätt begår den grofsta orättvisa och låter det småaktiga kifvet fortfara, under hvilket den ene individen riktar sig på den andres bekostnad. Stadsbon säger: då jorden icke närmare till dess värde beskattas, så vill också jag söka smyga mig ■undan en del af den skatt jag borde ge. Landtbon säger: så länge ingen strängare kontroll finnes på att en rättvis bevillning utgöres för handel och näringar, vill jag hafva jordvärdet så lågt nedsatt som möjligt, på det jag må komma undan med lägre skatt. De åter, som icke kunna komma undan, de fattigare samhällsmedborgarne, hvars yrken och näringar man nära nog på skillingen kan upskatta, och embetsmännen, få egentligen vidkännas bevillningen. Man anser i detta fall Staten såsom ett »commune bonum», hvarutaf hvar och en söker draga så mycken fördel som möjligt, men till hvilken deremot hvar och en vill skatta så litet som möjligt. Detta förhållande kan icke i evighet fortfara; hvarföre icke då försöka omarbeta äfven Bevilln:sFörordn:n, på sätt man gjort på sednare tiden med många andra samhälls-lagar? Hvarföre icke åtminstone försöka att gifva bestämdare grunder åt denna förordning, denna, att jag så må säga, skamfläck för Svenska lagstiftningen, denna eviga källa till kif och trätor? Då bränvins-lagstiftningeu först började omarbetas, trodde man icke heller att man skulle komma till något resultat. Sistlidne
ellq kvinna måste kanna sig väckt till eftertanke och manad till efterföljd vid lasningen om adla och stora mäns lif. Vi anbefalla på det varmaste denna bok som gåfva At ungdom öfver 17 år, ty icke allenast innehållet Gr mycket godt, utan fornien är äfven tilldragande och underhållande. ' Gnistor. Berättelser af E. H. Sclintidt. Pris häftad 1 la. kart. 1, ~ ~ s. - Sm % allvarliga tendensberattelser bruka väl ej i allminhet ansla de unga. Men de h&amp; ifrågavarande wgnistornao hafva verkligen sii mycket eld och lif i sig, att de nog kurma värma och lifva iifveii ungt follr, siirskildt mera tankande unga flickor. De flesta af berattelserna handla om julen. TTi anse diirför, att de liiinpa sig särdeles bra till gemensam läsning under de instimdande högtidskva.1larna. En varmt kristlig men mycket frisk anda genomgår dem alla. Och de iiro afven utinarlit val ökersatta friiii tyskan till vart spr5.k. P&amp; lifvets v61g. Af F. B. Jleyer. Öfvers. af V. Ema~zztelsson. Pris 1 krona. Strillar frbn korset. Af F. B. Xeyei .. Öfrers. af ifT; '. Ewamelsso~z. Pris 75 öre. Ofvanstående tvenne böcker iiro ej företrädesvis sbifna för de unga. Men vi kunna i alla fall på goda grunder rekomendera dem till sidana unga miinniskor, som iiro nog vakna och iitrecklade för att på ett nigot djupare satt kanna behof af andlig niring. Dessa uppbyggelseskrifter, sAväl som de förut utkomna af denna varmhjärtade författare, iiro enkla och pralitiska samt mycket tilltalande genom den anda af värme och innerlighet, som genomgår dem alla. Öfversgttningen gr gjord med mycken omsorg. » Mamina, tala om något roligt! Sagor och sannsagor. En liten asplockning på skilda områden, företagen af Matilcln Langlet. Pris: haft.
Många äro berättelserna i krönikor och legender om judar, som i hemlighet förskaffat sig hostian och, för att hämnas på Jesus, genomstuckit henne med en knif, då blod i ymnighet utrunnit, stundom äfven en skön blödande gosse plötsligt uppenbarat sig. Sådane berättelser, satta i omlopp, alstrade svåra judeförföljelser (såsom i Namur år 1320)21. Är eucharistien en måltid, som stärker den troendes krafter till kamp mot det onda, så är korstecknet att betrakta som hans svärd och den kyrkliga amuletten som hans harnesk. Korset är tecknet, i hvilket den kristne skall segra. [”In hoc signo vinces.”] Med detta har han att börja hvarje handling; med detta tillbakaslår han djeflarnes angrepp. ”Den härom vill öfvertyga sig,” säger redan S:t Athanasius, ”han må vid demonernas bländverk, oraklernas bedrägerier och magarnas under endast göra korstecknet, som blifvit hedningarne så löjligt, och han skall straxt se djeflarna fly, oraklerna förstummas, all magi och trolldom hämmas.” De kyrkliga amuletterna äro af mångfaldigt slag: Marie-medaljer, vigda bilder och framför allt så kallade Guds-lamm22 (agnusdei), hvilkas förfärdigande och försäljande en påflig bulla af år 1471 förbehåller åt romerska kyrkans eget öfverhufvud. Om dessa saker inbringa ofantliga penningsummor åt presterskapet, så besitta de ock en stor kraft: de skydda mot eldoch vattenfaror, storm och hagel, sjukdom och hexeri23. Jemte amuletterna äro de s. k. påfliga konceptionssedlarne, som karmelitermunkar till billigt pris försälja, af mångsidig nytta. Konceptionssedeln, gjord af invigdt papper, läker, om han nedsväljes, naturliga och öfvernaturliga sjukdomar; lagd i en vagga, skyddar han barnet mot hexeri; nedgräfd i hörnet af en åker, är denne betryggad mot oväder och skadedjur.
Just för alt äfven dessa gästgifverietskulle uti förevar. § inbegripas och sålunda få bestämda alla de ställen, der mat skall vara att tillgå, har ordet ”sådane” blifvit af Utsk:n uteslutet, hvadan jag anser den af Utsk:n föreslagna redaktion vara riktig. Hvad åter angår Hr liihhings yttrande ock den af honom föreslagna nnderd. skrifvelse lill K. M., så får jag fästa hans npmärksamhet derpå: att vid 1844 års riksdag R. St. ingingo lill K. M. med nnderd. anhållan, att en komité i och för bränvins-bränningen mätte nedsättas: att K. M. äfven förordnade en sådan, hvars arbete öfverlemnades till 1847 års 11. St., men att komiterades förslag, som utgick från principen af en riktigare och högre beskattning af bränvins-tillverkningen, likväl förkastades af R. St. i följd af luisbehofsbränningsintressets mäktigare inflytande: att det vid denna riksdag varit omöjligt att genomdrifva en genomgripande reform i detta hänseende just till följd af samma intresse, och slutligen att vi förr eller sednare ändå komma till målet, emedan de s. k. småpannornas antal blifvit betydligen förminskadt och har under loppet af 6 år nedgått med 20,000. Enl. min åsigt finnes blott en utväg för att vinna detta mål och den består deruti, att man låter konkurrensen af husbehofs-brännerierne fortgå, så att deras egare lära sig att inse sina fördelar, hvilka onekligen bestå deruti, alt de sälja sina produkter och köpa bränvin, men att häftigt genomdrifva saken, synes mig mindre rådligt. Dessutom får jag fästa upmärksamheten på olägenhet af Hr Ribbings förslag att göra bränvinsförsäljningen fri. Då skulle nemi, husbehofs-bränneriernes antal ökas, ty lättheten, 303 lien 7 Maj f. m. att kunna försälja allt det bränvin, man tillverkar, år en allt för stor lockelse förbränvinsbrännaren.
Utskottet har dock befarat, att det vidsträckta i denna definition skulle kunna gifva anledning till en alltför vådlig tillämpning af stadgandet, så att t. ex. den, som utan lof gått öfver en annans skog, skulle kunna fällas till ansvar efter detsamma. Genom att inskränka förbudet till oloflig vägs eller gångstigs tagande öfver “annans tomt, åker, äng, plantering eller andra egor, som deraf kunna skadas®, har Utskottet ansett tillräckligt skydd vara tillförsäkradt jordegaren, på samma gång lagbudet erhållit nödig begränsning. Då, vid bibehållandet af skilnaden emellan stöld och åverkan, man utgått från den grund, att det allmänna åskådningssättet icke anser åverkan för hvad man benämner nesligt brott, kan Utskottet icke finna det annat än inkonseqvent, att åverkans-brott skulle, på sätt i 17 § af Kongl. Maj:ts förslag är stadgadt, kunna medföra förlust af medborgerligt förtroende, hvadan berörde § blifvit af Utskottet utesluten. 25 KAP. Om brott af embetsman. Uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion har Herr Doktor Falck, bland annat, hvaröfver Lag-Utskottet redan genom sitt Betänkande N:o 15 meddelat Utlåtande, tillika yrkat, att, med upphäfvande af 2 Kap. 12 § Giftermåls-Balken, måtte stadgas: “Tiger prest dem, som äktenskap ej bygga må, men hvilket, sedan det är ingånget, förklaras böra fortsättas, plikte från 50 till 200 Riksdaler, eftersom saken vara kan, och upprätte skadan, der sådant kan ske. Är det olofligen slutade äktenskapet af beskaffenhet att ej få fortsättas, umgälla presten sin förseelse med böter från 200 till och med 500 Riksdaler, dock detta allt blott, så vida visas kan, att han gjort det mot bättre vetande eller under åsidosättande af hvad härom finnes tydligen stadgadt.®
Vi känna att för Herr Grefven oell LandtMårskalken personligen torde utgången af denna fråga vara likgiltig; men åf de andra Ståndens Taleman äro icke alla i samma belägenhet. Då de emottogo det dyrbaraste af allt, Kongl. Majrts Nådiga förtroende, kunde de icke förutse denna förändring; och sedan de redan ingått i en viss kostsammare lefnad, så skulle det naturligtvis vara dem en obehaglighet, att för den andra hälften af Riksdagen nödgas sluta till sina Hus, och förändra deras Ben 27 Januarii. 415 lefnad, eller ock äfventyra att förstöra sig. Att förminska Embetsmannens vilkor sedan lian, pä god tro till dem, Embetet emottagit, har aldrig varit ansedt billigt,; och det är här, i min tanka så mycket mindre rätt handlat, som man torde, utan att öfverskrida granlagenhetens gräns, kunna betvifla, om af Talemännen, just alla emottagit deras kall, derest deförutsedt denna nya besparingslära, bär förut icke känd, hvarken före eller efter 1772 års Revolution. På alla dessa grunder blir min tanka, vid ämnets sluteliga afgörande, den, att Betänkandet bör afslås. Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln ansåg de gjorde Anmärkningarne hindra antagandet af Utskottets Utlåtande, samt på sådan grund behagade detsamma till Utskottet återremittera. Ropades Ja och Nej. Herr Grefven och LancltMarskalken föreslog derefter, huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottets Betänkande böra afslås. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LancltMarskalken å nyo. hemställde, om icke Utskottets Utlåtande borde tillika med de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återremitteras; hvilket bifölls. 416 Den 27 Januarii.