Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofta inträffar det att förflutna händelser småningom försvinna i det dunkla framfarna, och endast qvarlefva uti några äldre personers minne, derifrån de dock ibland, likt från grafven uppstående vålnader, plötsligt framstiga i dagen, för att störa både dödas och lefvandes ro. Man omtalade, att han emot sin faders vilja hade velat gifta sig, och att denne då hotat göra honom arflös, samt att sonen det oaktadt flytt från hemmet, men blifvit tillbakavisad af den qvinna, han älskade, hvilken emellertid gift sig med en annan. Trogen denna sin kärlek, berättade man, hade han förföljt föremålet för densamma, som mycket hastigt blifvit enka, och med sin späda son nödgats gömma sig undan honom. Nästan samtidigt härmed förlorade han sin fader och blef till allas öfverraskning herre till Abbey-Hall. Några månader efter det han tillträdt denna besittning, gifte han sig med lord Earlys sköna dotter, som blef en älskvärd värdinna uti hans hus, samt en mild och trogen maka. Oaktadt alla hennes bemödanden att sprida glädje och trefnad omkring honom, lyckades hon ej skingra hans dystra lynne, som var oöfvervinneligt. Mången gång utbröt det tillochmed i anfall liknande vansinne, och då vakade hans hustru, med de trogne tjenarne Anders Black och mrs Johns, långa veckor vid den sjukes säng. En gång då hon ensam satt vid sin sjuke makes sida, hade hon blifvit så uppskrämd om det sedan var af hans ord, eller vilda uppförande, känner man ej att hon häftigt insjuknade. Innan hon föll uti den svåra hjerninflammation som slutade hennes dagar, bad hon att ingen annan än mrs Johns och Black, som äfven vårdade lorden, skulle få sköta henne, och för att de måtte kunna härda ut dermed, lät hon dem föra sig till det rum som låg närmast till hennes makes. Men då de trogna tjenarene märkte att den enas yrsel försämrade den andras, återförde de den medvetslösa Ladyn till den gröna kammaren i öfre våningen, förenad med lordens rum genom en spiraltrappa. Deras tillgifvenhet kände inga gränsor och deras sorg var derföre djup då de sågo sin älskade matmoder dö uti deras armar.
Lärorummen, hvilka ännu voro desamma, som ordnades för Institutet, då elevernas antal utgjorde endast -|:del eller -J:de! af det nuvarande, hade äfven i sanitärt hänseende ett menligt inflytande på så väl lärjungarnes som lärarnes helsa och trefnad. Med åberopande af dessa förhållanden anhöll Direktionen i underdånighet, att nödige medel måtte beredas för omförmälda nybyggnad, till hvilkens utförande, enligt upprättadt och gilladt kostnadsförslag, en alternativt beräknad suihma af 22 eller 25,000 R:dr erfordrades. Och hår nu Kongl. Maj:t, enär några under dess disposition slående medel icke funnes att för ändamålet använda, föreslagit, alt för uppförande af ifrågavarande nybyggnad ett anslag af 22,000 R:dr måtte varda anvisadt. Uti den af Herr Brinck väckta motion är åter det högre beloppet, 25,000 R:dr, hegardt, äfvensom ett anslag af 5,000 R:dr till anskaffande af en ny uppsättning utaf Institutets inventarier; och har motionären, bland annat, andragit, alt, i följd af det med Institutets nuvarande årliga Stals-anslag, 14,333 R:dr 16 sk., förenade vilkor, IVielevernas antal utgjorde icke mindre än 65, hvilkas underhåll och undervisning vid Institutet kostade tillsammans 16,250 R:dr årligen, eller 1,916 R:dr 32 sk. mera än anslags-beloppet; alt, ehuru antalet af Döfstumma inom landet i den ålder, att de kunde vid Institutet intagas, beräknades lill omkring 160, Institutet, i anseende till dess inskränkta utrymme, vore urståndsalt ali, utöfver nuvarande antal af 87 elever, emottaga flere och således äfven måste förneka inträde för sådana elever, hvilkas föräldrar och målsmän önskade emot betalning erhålla plats för dem vid Institutet, samt alt Institutets inventarier vore till den grad slitna, att en ny uppsättning deraf oundgängligen erfordrades.
Och då, om aftonen, wi anlände till den gamla staden wid Fyris, mötte oss den owäntade åsynen af det gigantiska slottet, icke såsom fordom halft i ruiner, utan fruktanswärdt fulländadt, med höga spiror på de fyra tornen, och widsträckta wåningar, hwilkas glimmande fönster på alla sidor omslöto en praktfull, pelarbeprydd borggård. En talrik Rysk garnison uppfyllde de ofantliga salarna. Framför slottet, åt stadssidan till, reste sig, på den gamla skansen Styrbiskops plats, ett nytt fästningswerk, hwars kanoner, med ihåliga, rofgiriga gap, hotande wände sig emot staden. Sjelfwa stadens inre war också förwandladt. Det lif, som fordom rådde derinne, då det hwimlade af unga, glada studenters gestalter, och återskallet af deras muntra sånger eldigt framträngde till de lyssnandes öron, war utdödt. De få ynglingar, som nu wisade sig ute, smögo bleka och förtryckta förbi. Oftare mötte ögat Mongoliska, gulbruna krigarfigurer, med gråa mustascher, ty garnisonen bestod af Asiatiska veteraner. Jag lät kusken köra till en af mina ungdomswänner, Professor Bergfalk. Han emottog mig wänskapsfullt; men tunga bekymmer hwilade öfwer hans panna, och de fordom så lifliga, spelande ögonen hade ett dystert uttryck. Han war af Ryska regeringen misstänkt och i hemlighet bewakad, men man hade icke beröfwat honom sitt embete. Han beskref för mig universitetets närwarande förhållanden och underrättade mig om många af de fordne lärarnes öden. Flere af dem hade, såsom Geijer, stupat i det sista, olycksdigra kriget, andra hade blifwit förda till Siberien, och slutligen de, som fått qwarstå, blifwit så bundna och bewakade i sin werksamhet, att de hårdt kände det Ryska okets börda. Skalden
Enär Baneo-Fullmägtige, vid öfverlemnandet af den nya AflöningsStaten, tillika anmälde, att af berörde på Interims-Stat upptagne tjenster och anslag, löneskillnaderne lill en Kamererare i Depositions-Afdelningen samt till Stereolypeiings-Föreståndaren, jemte Medailleurs-, Stilgjutareoch Bokbindarebefattningarne ovilkorligen komme att vid nuvarande innehafvares afgång indragas, ansåg Utskottet dessa anslag och befattningar lämpligen böra öfverföras på Indragnings-Stat; hvaremot och då, i afseende på öfrige uti luter inis-Staten upptagne tjenster, Banco-Fullmäglige endast yttrat, att desamma kunde, i nion af de förändringar i Bankens rörelse> hvilka, ef ter handy blifva en följd af den nja organisationen, umbäras och böra indragas} Utskottet, som trodde sig böra undvika alla öfveiflödiga Afdelningar uti Aflönings-Staten, fann det vara obehöfligt alt, ensamt för sislomförmälde tjenstebefaltningar, antaga en serskild Stat, emedan indragning af en eller flere af desse tjenster lika lätt kunde verkställas, om de vore på Ordinarie Stat uppförde.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag anhålla om återremiss af denna del utaf Betänlct och hoppas, att vi derigenom skola lyckas erhålla ett vackrare, ändamålsenligare och mindre konstsamt silfvermynt än det nuvande. Sedan härefter undert. Riddarh. - Sekret., på förfrågan af Gr. Frölich, uplyst, att ett Prot.-utdrag just nu hade ankommit, 522 Den 25 Februari f. m. sorn utvisade att Banko-Utsk:s förevande utlåt. Blifvit af PresteSlåndet bifallet, yttrade Gr. Frölich: Jag anade, att så färhöll sig och deri lag orsaken dertill, att jag, Jä jag sista gången hade ordet, icke begärde återremiss af frågan. Jag har likväl lunnit, alt R. o. Ad. några gånger förut, oaktadt frågan genom 2:ne Stånds beslut förfallit, desamma återremitterat, och jag öfverlemnar derföre till R. o. Ad. att sjelf denna gång bestämma, huruvida en återremiss äfven i detta läll anses tjenlig. En ledamot har instämt i min förra gången yttrade tanke om olämplighetcn af att bibehålla den nuvarule olikheten emellan vårt och några grannländers silfvermynt, och han har äfven framhållit otjenlighelen af vårt silfvermynts nuvar:de legering, hvarom jag förra gången ej något yttrade, men hvaruti jag nu i min ordning med honom instämmer. Nu till besvarande af hvad Ordf. i Banko-Utsk. emot mitt sednasle anförande anmärkt!
Genom alt antaga tre terminer i st. f. de fordna, som voro tvenne, så skulle de, hvilka önskade att bränna höst och vår, vara tvungna att skatta för 4 månader. Hr von Hartmansdorff redaktionsförslag har jag ingenting emot, men tror likväl att man hade kunnat äfven begagna det som här finnes med en liten förändring. Jag skall likväl icke göra någon anmärkn. i della afseende, utan får blott fästa uppmärksamheten derpå, att en liten redaktionsförändring är behöflig. Här står nemi., ”att om någon åstundar att börja bränvinsbränningen den 15 October i st. f. den 1 Nov., må sådant, på derom hos K. befide gjord anmälan, stå honom öppet, i hvilket fall den sista bränvinsbrännings-terminen etc”. Här behöfde då endast stå: i hvilket fall de sista bränningsterminerna af året räknas ifrån den 15 Oktober till den 15 December. Frih. Raab: I hufvudsaken tyckas de som yttrat sig, vara ense med mig och således vill jag icke trötta R. o. Ad:s ledamöter med några vidare anmärkmr i detta afseende. Det är blott i afseende på redakt:n som jag velat nämna några ord och jag ber derföre att få fästa Hr von Hartmansdorff uppmärksamhet derpå, att man verkligen sluppit alt göra några förändringar i redakt:n om man vidblifvit den redakt., som Utsk. föreslagit i dess utlåt. Jag ber att få uppläsa denna redaktion, som lyder sålunda: ”Den tid af året, under hvilken bränvinsbränningen är tilläten indelas uti sex serskilda terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”. Om Hrrme antaga denna redaktion, så uttryckes derigenom ovedersägligcn tydligt hvad som åsyftas, hvarföre jag anhåller om propos. derpå. Hr von Hartmansdorff: Om man anser den redak tion, som Frih. Raab nu har uppläst, vara tillfredsställande, så har jag ingenting emot att hon antages, ty hon uttrycker jemväl min mening. Den i Juli e. m. 413 Hr Lind af Hageby:
Jemte den ordinaira undervisningen på söcknedagarne, har, fortfarande, undervisning blifvit meddelad åt Gesäller och Lärlingar af Handtverkerierne på Söndagar och andra för dem lediga timmar, hufvudsakligen uti Machinoch Ornaments-ritning, samt under tvenne terminer, i praktisk Chemie, såsom förberedelse till Färgningskonst. År i837 var detta Instituts Capital 5,974 R:dr; och egde det följande inkomster, nemi.: Statsan Ö/ver-Ståthällarens Fcmärs-Beriittelse. 11 82 slag i4»44° Rtdr, samt ränta och extra ordinarie inkomst 282 R:dr, eller tillsammans 14,672 R:dr; hvaremot utgifterne voro: nio Lärares aflöning 6,400 R:dr, skolehjelp och understöd 725 R;dr 38 sk. 10 rst., samt Adrainistrations-kostnad och öfriga utgifter, hvaraf större delen Stgått till inköp af Böcker, inköp eller förfärdigande af Instrumenter, Redskap, Modeller och Varuprof, samt till islåndsättande af det Eders Kongl. Maj:t och Kronan tillhöriga hus, som af Institutet begagnas, m. m., 9,i36 R:dr 2 sk., eller tillsammans 16,261 R:dr 4 sk10 rst. Institutet är beräknadt för 100 Hvardags-elever; men medeltalet af Elever, inberäknade Söndags-eleverne, har åren 1833—1837 utgjort i5o. Desse sednares antal har någon gång uppgått ända till 86. Under tiden, ifrån och med 1833 till och med 1837, hafva Gesällbref blifvit af Institutet utfärdade till 38 Elever uti Metallarbeten, 2 uti Snickare-arbeten, 2 uti Garfningskonst samt 7 uti Färgningskonst; hvarjemte 4 Fruntimmer, efter erhållen undervisning uti sistnämnde konst, erhållit betyg om enahanda skicklighet deruti.
Stats-kontoret, i skrifvelse den 6 November 1849, hit återsändt beloppet, med föreskrift att, då de nu ifrågavarande medlen icke utgöra öfveråriga depositioner, som efter föregången uppsägning bordt insändas, utan andra, under titeln: »Diverse verks medel», i Landtränteriet sedan längre tider innestående belopp, medlen skulle genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes åtgäid tillhandahållas vederbörande, för hvilkas räkning de blifvit i Landtränteriet nedsatte. I anledning af sålunda vunna upplysningar skall Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande söka vidtaga sådane åtgärder, att ifrågavarande, från äldre tider i Landtränte - — 842 — riet qvarstående, behållningar må kunna i räkenskaperna behörigen afföras. Westerås slott, i Lands-kontoret den 2 December 1864. FR, CRONSTEDT. C. M. Selling. Rong!. Majits Befallnings hafvande» i Norrbotten» län underdåniga skrifvelse, med förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers vid detta läns laudtränteri-räkenskaper gjorda anmärkningar. Stormäktigste, Allernåd igste Konung! Ofver de af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer gjorda anmärkningar vid Norrbottens läns landtränteri-räkenskaper, får Eders Kongl Majits Befallningshafvande i djupaste underdånighet härjemte aflemna infordrad förklaring. Med djupaste vördnad, trohet och nit, framhärdar, Stormäktigste, A11 emad igste Konung' Eders Kongl. Maj:ts underdanigste, tropligtigste tjenare och undersåte; S. P. BERGMAN. H. A. Ekström, Norrbottens läns Lands-kontor i Luleå den 16 December 1864. 1'örklariug öfver Rikets Ständers år 1864 församlade Revisorers anmärkningar vid granskningen af Landträuteri-speeialräkningarne för Norrbottens län.
Besvärsoch Ekonomiutskottet är endast den upplysning meddelad, att Kongl. Majit medelst nådigt Bref den 23 September 1812 förordnat, det dylika hemman inom Bohus län skulle på trettio års tid utarrenderas med iakttagande af vissa föreskrifter, samt att Kongl. Majit sedermera, under den 4 Maj 1833, uppå Landshöfdingens i Malmöhus län och Biskopens i Lunds stift underdåniga förslag, att der befintliga annexoch mensalhemman likaledes skulle på trettio år utarrenderas, i nåder utsträckt ornlörmäite lör Bohus län meddelade stadgande jemväl till Skåne, Halland och Blekinge, dock under vilkor, att då varande arrendatorers rättighet att deras kontrakt eller lifstidsstädja till godo njuta blefve oförkränkt; men att, efter det åtskillige Kyrkoherdar inom Lunds stift hos Kongl. Majit fört underdånig klagan deröfver, att de icke fått tillfälle sig yttra öfver Landshöfdingens och Biskopsembetets förenämnde framställning, Kongl. Majit uti nådig Resolution den 13 Augusti 1835 lorklarat, att som utredt och upplyst vore, att vederbörande Presterskap icke blifvit bordt, innan Landshöfdingen i Malmöhus län och Biskopen i Lunds stift afgåfvo förslag till i fråga varande hemmans utarrendering, Kongl. Majit, enär ändring deri blifvit sökt, med anledning af de i 25 kap. 22 § Rätteg.-bl. lagde grunder rörande fall, då dömdt är öfver någons rätt, sorn ej blifvit fulleligen hörd eller fått tillfälle sig — 25 — sig förklara, pröfvade rättvist låta dess omförmälte beslut den 4 Maj 1833 till all kraft och verkan förfalla.
Resorna med grefvinnan (FAgoult samt de följande åren intill 1845 gjorde honom sedan till Europas tillhörighet, och när öfversvämningarnai Ungarn 1838 för första gången sedan barndomstiden kallade bonom åter till födelsebygden, blef vistelsen i Wien och intrycken derifrån medelbarligen uppslaget till en ny vändpunkt, som både i andlig och bokstaflig mening skulle föra honom öfver på germanisk botten. Och det blir sedan ur denna, som de stora reformerande frukterna af hans konst skola mogna för samtiden, det blir under denna period, som han med hela intensiteten af en brinnande öfvertygelse och snillets öfverväldigande makt ställer sig främst i striden för att rödja vägen för nya ideal, nya mål inom tonkonsten. (Forts.) Ur Dagens Krönika. Några anteckningar af Cecilia Waern. De anteckningar, som här följa, äro skrifna frän en ståndpunkt, som jag så godt först som sist vill angifva. Jag är ej ensam om den, utan liar tidsriktningen med mig och stora författare till förebilder i fråga om att anse, att man vid bedömandet af ett konstverk bör utgå från snarare sträfvan att uppskatta än lusten att klandra. En sådan utgångspunkt behöfver alls icke leda till en kritiklös beundran af allt, som ylet faller konstnärerna in att bjuda oss. Nej, konstnärn har sitt område, han som alla andra i den stora arbetsfördelningen, och kritikerns uppgift är att söka taga reda på gränserna för detsamma och döma de individuella konstverken derefter. Målarkonstens område ligger då, för det första, inom de sköna konsternas rike i allmänhet Dess alster skola i fantasiens skapelser afspegla lifvet — inre eller yttre, ideelt eller realistiskt, allt som tidsströmningen går och tidens idéer kräfva. Den skall hjelpa till att för alla gifva hvar-dagslifvet mer lyftning eller innehåll genom att i konstens form göra såväl tidens högsta eller starkaste ideer åtkomliga, som lifvets skiftande växlingar åskådliga för alla. Detta är ju hvad som i allmänhet menas med konst — icke sant? De olika konstarternas särskilda områden bero sedan på dels formen, dels uttrycksmedlet och på de konstnärligaegenskaper, som i dem framträda.
Der sådana anstalter finnas, hafva de visserligen gjort nytta för mjölkens godtgörande, men mycket är ännu i detta afseende att önska, hvilket bland annat torde styrkas deraf, att en mejerist, som år 1856 af Idushållnings-Sällskapet antogs för att vara dem till biträde, hvilka sådant önskade, högst obetydligt begagnades. och att likaledes, oaktadt genom samma Sällskap tillfälle blifvit beredt till kostnadsfritt inlärande af dejor och mejerskor, och ehuru åt skickliga elever premier utlofvats ända till belopp af vanliga årslöner, inga sådana ändå anmält sig. Westmanlands län. Jordbruksarbetare. Dagsverkspriser. Landtbrukets allmänna tillstånd. 23 För bränneriernas. verksamhet kommer att redogöras under Litt. F. af denna afdelning. Flvad deras inflytande på jordbruket angår, så torde den i detta län, der blott några få mindre brännerier varit begagnade, icke kunna anses vara annan, än att genom de större brännerierna en lättad afsättning beredts af så väl säd som potatis. Tillgången ä arbetare för jordbrukets behof har under åren 1856—1860 varit mindre, än under de föregående fem åren. De höga spanmålsprisen åren 1855 och 1856, hvilka föranledde ökadt lif i jordbruksindustrien, den rörelse som ägde rum i alla näringar, och de allmänna arbeten, som företogos, samverkade att öka behofvet af arbetare och således orsaka stegring i deras aflöning; och denna förhöjning har i det närmaste sedermera bibehållit sig, ehuru spanmålsprisen nedgått och tillgången på arbetare blifvit något större. Både jordtorpare, stattorpare, tjenare i husbondens bröd, statfolk, daglönare och backstugusittare begagnas i Westmanlands län med förmån såsom arbetare för jordbrukets behof, allt efter olika lokaler och förhållanden. Dagsverkspriserna hafva varit, enligt markegångstaxorna, de i nedanstående tab. Litt. H. upptagna. Tab. Litt. H. I och omkring städerna, i synnerhet Westerås, hafva priserne varit högre, nemligen 1 R:dr 50 öre å 1 R:dr75 öre för karldagsverket.
Contract innehåller bör förvandlas till så mycken Spannmål, hälften Råg och hälften Korn , som efter det årets Markegång, dä hvarje Regementes Knekte-Contract efter Indelnings-Verket upprättades, kan belöpa sig emot * de 240 Den 17 April. de i Contractet utsade penningar; genom hvilket stadgande Utskottet förmodar, att både Stam-Rotarnes och Hjelprotarnes innehafvares rättigheter' blifva häst iakftagne, helst de i detta fallet bringas till ett alldeles lika förhållande, som det, hvaruti de försattes vid inrättningen af Indelnings Verket, hvilket efter flera utkornne författningar, så i denna,» sorn öfriga omständigheter, bör förblifva orubbadt och tjena till efterrättelse; börandes härvid* efter Utskottets tanka, i öfrigt iakttagas, att ej allenast, på sätt Kongl. Majus Högst berörde Nådiga .Skrifvelse jemväl innehåller, de Stam Rotar, som, enligt Indelnings-Verket, blifvit förklarade skyldige, att, utan ersättning af Hjelp-Rotarna, bestå de Soldaterna tilllagde förmoner, utan ock de Rotar, hvilkas Soldat Torp blifvit, vid fastställda Storeller Enskiften, utbrutne och planlagde på sådan gemensam mark, som förut håde Stamoch Hjelp-Rotarne tillhört, och hvarest förjakteligen alla Rote-Interessenterne, hvar i sin.mon, tillsläppt den jordrymd Soldaten efter KnekteContractet äga bör, äfvensom de, hvilka efter behörigen stadfästade afhandlingar något annat vederlag erhållit, blifvit till all ersättnings åtnjutande oberättigade ansedde; och torde vid alla Regementet-, der Plansätttningen i penningar är bestämd, ofvannämnde grunder böra tillämpas, samt vid de bland dessa Regementet-, hvarest öfverenskommelse!-, eller Kongl. Maj:ts Eefallningshafvandes förordnanden, utstaka ett annat belopp, sådant efter anmälande klander i ITehörig ordning kunna rättas» Hvaremot - Den 17 April. emot, enär .Utskottets här afgifna yttrande ej har afseende ji sådana ställen, dér något visst belopp penningar icke blifvit genom Knekte - Contra*'ctén utstakadt, för de indelte regementerna derstädes, borde förblifva vid hvad i öfverensstämmelse med Kongl. Majas
Den grundade sig i allmänhet och i första rummet på Kongl. Danska Ordinantien den 14 Juni 1539, som förmår, att landtsocknar, hvilka äro städerna något nära belägna, skulle taga sig »Sognedegn» eller klockare af skolorna och låta honom få den vanliga räntan till hjelp vid studierne; i hvilket afseende Kongl. Brefvet den 23 Mars 1568 ytterligare stadgade, att då mångenstädes uti Skåne, socknemännen uti socknarne närmast omkring städerne icke ville hafva ”degner-» af skolorna, såsom Ordinantien utvisade, utan togo sjelfve till degner, hvilka de behagade, somlige alldeles olärde och oduglige att undervisa socknens ungdom i deras barnalärdom och att göra vederbörlig tjenst i kyrkan, sä skulle, när de »landsdegne», som då funnes i någon socken, belägen två mil nära städerne, doge eller på annat sätt komme frän socknarne, ditsändas personer från skolorna i de när maste städerne, som socknarne besökte; att super-intendenter och skolmästare borde hafva inseende derpå, att i socknarne tillsattes personer, som voro så lärde och förståndige, att de kunde göra den tjenst, sorn åläg en degn, saint undervisa och lära det unga folket dess barna-lärdom; och att socknemännen skulle till dessa personer utgöra den årliga ränta, som en degn tillkomme och han efter Ordinantien borde hafva; hvilka författningar Kongl. Kammar-Kollegium ansåg ådagalägga, att helgonskyldcn utgjorde lön för klockaren, hvars åliggande var att dels göra tjenst i kyrkan och dels undervisa ungdomen i socknarne, men att dessa skyldigheter blifvit öfverflyttade på skolorna, emot rättighet att uppbära lönen, hvilket förhållande ännu fortfara endast med den under tidens lopp vid - Slaln-Utskoltels Utlåtande, N:o 12S. 7 tagne förändring, att skolorna aflönade substituter i socknarne. i stället för att (Utskicka särskilda personer af lärarnc eller disciplarne. Uppå särskilde uti det underdåniga Utlåtandet anförde skäl hade emellertid Kongl.