Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, JS:o 1. pannans ökade rymd föranleder, och redskapen genom hans försorg ånyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, som uti § 14 utstakas. § 21. Beträdes justerare att hafva orätt stämplat bränvinspanna eller i stämplingsbetygct hänfört hränvinshrännings-redskapen till lägre klass, än hvartill den rätteligen hörer, skall han böta 33 R:dr 10 sk. och derjemte dömas tjensten förlustig, elier på längre eller kortare tid från utöfningen deraf skiljas, allt efter domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt, eller af större eller mindre vårdslöshet. Den, som tillverkar hränvinshrännings-redskap af större rymd, än den nu tillåtna, utan att kunna styrka, det redskapen är ämnad till export eller bestämd till inhemskt bruk, på grund af Kongl. Maj:ts serskildt gifna nådiga tillstånd, bote första gången 33 R:dr 16 sk., andra gången 66 R:dr 32 sk. och tredje gången 100 R:dr. § 22. Destilleringspannor, som af Apothekare fa för pharmaceutiska behof användas, böra angifvas och upptecknas vid mantalsoch skattskrifning, samt mätas och stämplas, i likhet med hvad om hränvinspannor i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar. § 23. Bränvinshrännings-redskap skall ej blott under de för bränvinsbränning, enligt § 1, icke tillåtna månader, utan ock under den öfriga tid af äret, för hvilken Kongl. Maj:t tilläfventyrs kan finna för godt att bränvinsbränningen förbjuda, alltid vara förseglad eller inlemmad i allmänt förvaringsrum, som på landet af församlingen i sockenstämma och i stad af magistraten utses; dock må i städerna endast de inmurade pannorne förblifva i enskildt förvar. Aflemnande af bränvinshrännings-redskap bör ske sist å andra söcknedag efter den, då rättigheten att densamma begagna upphörer.
Konsistorium academicum biträdde Fakultetens åsigt om oundgängligheten af en sjelfständig statsvetenskaplig profession, i fäll det af Ständerna åsyftade ändamål med anslaget icke skulle åsidosättas; och sedan fråga varit huruvida denna profession borde tillhöra Filosofiska eller Juridiska fakulteten, blef, genom Kongl, brefvet den 26 November 1842, dels afgjordt, att jemväl den andra al de två nya professioner, till hvilka Rikets Ständer ar 1840 anslagit löner, skulle tillhöra Juridiska fakulteten, dels (med ändring i samma Fakultets af Konsistorium biträdda förslag) i nåder föreskrifvet, att statsrätten, så väl inre som yttre, med synnerligt afseende på Sveriges grundlagar och konstitutionella institutioner, skulle tills vidare på en hand sammanföras med kriminalrätten samt, vid Professoren Schly ters blifvande afgång,'det bero på ny pröfning, huruvida en särskild profession framgent skulle uteslutande för laghistorien bibehållas eller icke. Vid Upsala Universitet blef deremot en juridisk profession egnad åt statsrätt, såväl inre som yttre (folkrätt), och såsom ett jemförelsevis ringa bihang lades till densamma, för att minska antalet af ekonomiska professionens alltför många läroämnen, kyrkolag och krigsartiklar. Sedan, genom resolution den 10 September 1846, den dä tillförordnade regeringen beslutat, att professionen i kriminalrätt och statsrätt här vid Universitetet skulle stå ledig tills vidare, begärde Juridiska fakulteten, i början af år 1848, det ville Konsistorium hos Eders Kongl. Höghet göra underdånig hemställan derom, att förberedande åtgärder för tillsättande al ifrågavarande lärostol måtte, utan dröjsmål, fä af Konsistorium vidtagas; såsom sLäl hvartill Fakulteten anförde: “att professionen i redan nära fem års tid från första kungörandet af dess ledighet förblifvit obesatt; att Rikets då församlade
De äro bestämda och få icke öfverträdas i anseende tilländamålet; men inom titlarne får regeringen, efter sitt bästa omdöme, göra dispositionen. Också har hon gjordt det äfven hvad kyrkoväsende! beträffar. Tid efter annan hafva nya Stift blifvit bestämda, pastoratsklyfningar gjorda, kyrkor sammanbyggda m. m. Det återstår nu att göra en sådan reglering allmän för hela riket och för hela iäroctaten, Den 26 Februarii. 841 för prestr-rskapet, så val som för skollärare. Att underkasta detta ämne allmän profning bör icke vara mindre tillåtligt och rigtigt, än att sysselsätta sig med andra förbättringar af samhällsinrättningen. År en granskning af Presterskapets organisation och inkomster behöflig, rigtig och loflig: så frågas om det är sannolikt, att d^n skulle leda till en önskelig slutföljd, att nemligen utan Statens ytterligare betungande fin na medel tillräckliga för kyrkoväsendet, och derjemte att fylla de närvarande bristerna i den allmänna undervisningen. Jag tror det, och skall anföra grunderna för denna mening Enligt de uppgifter öfver taxeringarne från år i 7, sorn blifvit meddelade Comitéen för reglering af styrelseverken, hade ett antal af 4,760 ecclesiastika personer, enligt deras egna uppgifter, en löneinkomst af 1,912,737 R.df samt dessutom 1910 mantal i Boställen värderade till 7)7 55,108 R:dr, hvaiå 4 procents afkastning gör 31»,204 Tillsammans 3,322,941 R;dr oberäknadt hemman, lägenheter, fonder, tionde och andra inkomster, sorn till sjelfva kyrkorna, läroverken och de fromma stiftelserna äro anslagna. Deremot har hela krigsmagten till lands och sjös, endast 1619 och ci^ vil-staten blott 437 mantal i boställen. 342 Den 26 Februari i Om dessa inkomster rigtigare fördelades, emellan lärostaten, så skulle de utan tvifvel blifva mer än tillräckeliga ?.tt jemnare och skäligen löna hvarje behöflig lärare för sig.
”CommerceCoUegium må blifva i tillfälle, (som ”orden lyda) att hålla hand deröfver, att vid ”Embetens inrättande, några emot Författnin”garnes afsigt stridande, samt till missbruk elller origtiga begrepp ledande föreskrifter ej ”må äga runi.” Otn Embeten endast inrättas för CommerceCollegii tillsyn, 6å tyckes det, som skulle deras indragande, utom andra för - Dea 21 Martil. 8?5 delar afven medföra den af ett minskadt besvär för samma Collegium Vidare heter det i 4 Art., 5 och 6 §. §, ”att både utländsk och inländsk man, som önskar vinna Mästerskap i Sverige, endast af ”Magistraten dertill kan vinna bifall, sedan ”vederbörande Idkare blifvit hörde.” Det är naturligt att desse Idkare skola hädanefter, som hittills motarbeta alla sådane personers antagande, hvilka genom störreskicklighet eller konstfärdighet kunde skada Embetet, men gagna Riket. Den lärotid af 6 år sorni merberörde förslag i allmänhet föreskrifves innan man får blifva mästare, tyckes äfven vara föga öfverensstämmande med den åsyftade näringsfriheten, emedan olika handtverk och olika pert sonlig fallenhet nödvändigt måste fordra olika lärotid. Det ligger i menniskonaturen, att hvarje föreskrift af dylik art, alltid måste förminska modet och lusien att anstränga sina krafter till förbättrandet af sin belägenhet och att sålunda göra den duglige liknöjd och den late säker. Desse här anförde exempel torde tillräckligen ådagalägga, att det åberopade underdåniga Förslaget icke lärer kunna uppfylla sin rätta bestämmelse. Och enär, under denna Riksdag, ett nytt, ändamålsenligare Förslag troligen kommer att af Riksens Högloft. Ständer 574 Den '21 Mar lii. utarbetas för att i underdånighet öfverlemnas till Kongl. Maj:t; så får jag vördsamt föreslå 2:ne hufvudsakliga grunder, hvarpå jag anser den nya Författningen till näringsfrihetens befordran böra fotas, så vida den skall kunna leda till målet. r.o.
Den skiljaktighet emellan dessa fonder, att egentligen endast den ena utgjorde' en verklig fond, men den andra deremot bestode af kreditiv-medel, kunde, efter Revisorernes tanke, destomindre utgöra hinder mot begge fondernas förening, som manufakturdiskont-fonden ägde samma räkenskap för sin besparingsfond och för hvad å kreditivet uttoges, samt jemväl nya ull-diskont-fonden bildat en egen behållning, hvilken i sammanhang med kreditiv-medlen redovisades; och hade Revisorerne fördenskull hemställt, att de begge ull-diskont-fonderna måtte, under benämning af ull-diskont-fond, sammanslås och redovisas i en gemensam hufvudbok, med iakttagande, att uti den första hufvudbok, som öfver den sammansatta fonden upprättades, borde inflyta en fullständig redogörelse, angående beskaffenheten och tillkomsten af de särskilda fonder, hvaraf den förstnämnde bildats. Sedan Kommerse-kollegium häröfver afgifvit yttrande och dervid, jemte framställning om tillkomsten och beskaffenheten af de båda ull-diskont-fonderna och deras ställning vid slutet af år 1846 samt rörande de skäl, som föranledt, att, då utlåningen från de medel, som bildat den äldre ull-diskonten, med år 1831 upphörde och låne-rörelsen efter denna tid öfvertogs af kreditiv-fonden, tvänne särskilda räkenskaper öfver ull-diskontens medel uppgjordes, anfört; att, ehuru, i Kollegii tanke, detta bokföringsoch redovisnings-sätt icke med skäl kunde sägas vara behäftadt med någon anmärkningsvärd vidlyftighet, och Kollegium ansåge det någon synnerlig lättnad, hvarken för den redogörande eller den granskande, vore att vinna genom fondernas sammanförande till en, något egentligt hinder häremot likväl icke mötte, blef Revisorernes omförmälda hemställan af Rikets Ständers vid 1847—1848 års riksdag icke bifallen, och kom frågan sålunda att förfalla. Derest det af nuvarande Revisorer här ofvan framställda förslag, rörande framtida befrielse för gamla ull-diskont-fonden från utbetalning af den för Direktören Hofman
Jordbrukaren, särskildt skyddas, samt njuta behörigt afseende: och detta sker förmodeligen bäst g>enom höjning och sänkning af tullen, icke genom den äfventyrliga utvägen af absoluta förbud emot fri handel inoch utrikes med de första nödvändighets-varorna, lifsn>edlen; dock med undantag af de ifrån rudimaterien förädlade efFecter såsom SädesBränvir» m. m. hvilka kunna och böra till införsel förbjudas. Detta vare sagdt med afseende på nyttan; men sjelfva naturinrättningen visar oss samma förhållande uti den dermed tydligt ådagalagda afsigt, att genom utbyte af särskildta Länders produeter befordra och underhålla communieationen mellan de åtskilliga folkslagen; nationtrna i ajliryiuhet äro väl lika litet Den 2 Juli. g t n ' ^ t fe 'sorn individuer ämnade att lefva rsolerade; ondast under barbari kan en absolut national. m vinna burskap. Utbyte af varor, af tankär, af upptäckter leder till menni, skoslägtets framskridande förädling; filt; motarbeta denna, vore lika oklokt som det i längden vöre omöjligt. ProhibitionsSysfemet är då hvarken nyttigt eller naturligt: lika litet är det förenligt med politisk klokhet: ingalunda lära vå ra Bröder i Norrige, ehuru titi en svårare •b r.anceställmng, nedlåta sig till ett så* dant system, och då det ej sker, hvilka ehtraver ville det ej blifva i cornmunicationen båda iikena imellan! Detta torde förtjena den största uppmärksamhet.
Slukcligen får jag anmärka, ätt dä jag gör ett jemförelse emellan den werksamher som är och som astid warit uti kjenstgöringcn wid Forlification och den wid Faltmämings-Corpsen, bade i krigsoch fredsin der, hwars orsaker jag ej wilt bedomina, men som jag haft kilfalle alt oräkneligcn manga gaager se, sä anser jag sätter till denna af Stats, Ulskottet projccte, rade indragning as Fältmätnings-Corpsen, men bibehållande af hela Forkification wara för Faltmatnings» Corpsen sä förödmjukande, all jag anser en Aättmät» uir.gs Officer ester en sä beffaffad reduction ej med nöje kunna tjena wid Swenffa Arme-eu, sedan en mängd af dem bewistat Fälrätgcn bade i Pommern och i scdnaste krig, samt nu derefter skola förgöra bäde befordringsrätt och inkomster; Och är denna re, duction sä mycket mera orimlig, som stera as de Nsgementer hwarifrän Corpsens Officerare äro tagne, nu mera efter kriget ej existera. Men som jag tillika känner att Riksens Ständers Elars Utskott är sam» Fjerde Bandet pks 45, man - 69» Den 12 December. manson af ganska uplyste Män, som i de nu omhandlade omständigheter mäste hämra uplysningar af sadane Personer som de tro kiMia gifwa dem; sä frikalsar min fullkomliga böjelse Sr -tö U skottek ifrän all parliatils för någondera as dessa Corpfer' men jag önskar ock Mika att den som med sanningslösa upgisler wclal leda Stats Utskottet bakom ljuset, mätte dufwa känd, ej för någon annan orsak än den, att med sä mycket fullkommeligarc öswertygelse kunna rättfärdiga Stats» Utskottets agtnings och hedcrwärda Herror Ledamöter.
I den af Herr Grefven och LandtMarskalken först föreslagne proposition, tror jag det bör stå: i enlighet med de aj Rik sent Ständer stadgade gnmdsattser; ty annars hade man rakt upphäft Riksens Ständers rätt, att sig sjelfve beskatta. Herr Cederfchjbld förenade sig med Herr Tham. Herr Grefven och LardtMarfkalken föreslog derefter följande Proposition: Att, sedan Ridderskapet och Adeln godkänt den af BeviiloingsUtskottet föreslagne Tulltariff, antingen oförändrad, eller med dervid gjorde modificationer, det tillägg dervid må äga rum, att Riksens Ständer borde till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, i enlighet med de af Riksens Ständer antagne grunder för Tullbeviilningen, samt med afseende å landets väl och näringarnes trefnad, intill Dästa Rikadag vidtaga de åtgärder, i anseende till Tullens både höjning och sänkning, hvartill omständigheterna kunde föranleda, och hvarigenom det af Riksens Ständer sökte ändamål bäst må kunna vintras. Ropades starka Ja och Nej, nen rS Augusti f, m, ggg Herr von Hartmansdorff: Jag är för min del visserligen nöjd med den framställning j Herr Grefven och LandtMarskalken gjort. Hvad jag sagt derom, att summan i möjligaste måtto skulle motsvara det af Riksens Stän-j der påräknade tullbevillningsbeloppet, har jag yrkat för undanrödjandet af all farhåga , att Regeringen, genom höjning af tullen, möjligen skulle öka folkets skatter utöfver hvad det ämnat gifva. Jag får derjemte anmärka att jag tror ordet tull vara uteglömdt framför ordet bevillningsbelopp. Herr Munck af Roftnjkjöld: Jag får förklara att jag icke förstår, hvad som menas med orden ; i enlighet med de af Riksens Ständer antagne grunder; då Riksens Ständer öfverlenH na åt Kongl. Majit , att efter godtycke höja och sänka tullen.
Högtidsdagar. Se Helgedagar. Hötorgets i Stockholm utvidgande, angående. Se Beridarebanan. J. Jagt, angående Bevillningsafgift af dem som idka. Jagtmedlen i Östergöthlands Län, om disposition deraf. XI. B. 179. XIII. A. 153. XVI. E. 109. Jemtlands Fältjägare Regemente, angående de Contract som med åtskillige Rotar vid detsamma blifvit afslutade. XLVI. B. 115. XLVIII. A. 226. — Hästjägare-Sqvadron, om lindring för Rusthållarne under.XLVI. B. 115. XLVIII. LVIII. U. 188. LX. A. 23g. LXII. E. 1x8. — Rotehållare, om lindring eller understöd för. XLVI. B. 114. XLVIII. Å. 216. LVIII. U. 188. LX. A. 239. LXII. E. 118. — Roteringsjemnkning, rörande anmärkningsanledning i afseende å. Se Roleringsjemnkning. Jennings, Georg, yttrande. X. 255. Jernrailväg, 01x1 anläggande af en, emellan siöarne Wettern och Hjelmaren. XVIII. Jerntillverkningen, om fullkomlig frihet vid. XXVI. B. 196. A. 247. XXXIII. U. 476. XXXIX. A. 260. Jeruvräkeri-Förordningen af år 1S14» om förändrad lydelse af ett stadgande i. XLY. E. 362. Iggeström, C. A., f. d. Kamererare vid Götha CanalBolags DiscontContor i Götheborg, rörande dess ansökan i afseende å dess uppbördsbrist. XLVI. B. 114- XLIX. Å. 260. LXI. U. 114. LXII.
Et ermklä tårkar mången af, Och man behåller hvad man gaf.» etc., der det långrandiga talet bjert afsticker mot det lifliga i tanken. Anna visar nu arten af sin erfarenhet. En mös oskuld, säger hon, är mycket skör och bör aktas väl. Med guld och skänker så får man ju allt. Och om man springer och leker med männen, låt vara i fria naturen, på Djurgården, Liljeholmen eller Bralund41, inbjuder man frestelsen eller skadar åtminstone sitt goda rykte. Phillis har svårt att underkasta sig ett sådant tvång: »Man må full binda beest och träl, Men kvinnans ädla mood eij väl. Lääs femton låås om hennes krop, Så blåser hennes vet dem op.» Efter dessa vackra verser förkunnar hon till sist, att hon allra minst vill gifta sig med en bokmal, som låter henne sofva i fred om nätterna. Anna håller ett långt och förståndigt tal liksom en gammal tant, att man bör äkta en medelålders man, som är lugn och trogen, och ej taga någon svärmande kurtisör. Men han får ej vara för gammal heller, ty »En purpur-mun och ijs-gråt skägg, En fager målning, rutten vägg, Flintskallot hufvud, gullgult hår, Ijs-kaller snö och liuflig vår, Een unger mö och gubbe-gloop, De skicka sig eij väl i hoop. Taen ingen gammal, ty han kan Mehr synas faer eer än eer man, Och fast han lefver, är han dö. I blifven kiärng ock ären mö, Een änkia och lell giffter fru.» I synnerhet får en flicka ej taga en enkling, ty han har kanske förut stora barn, som det blir svårt att reda sig med. Slutligen förmanas systern, att, sedan hon väl är gift, aldrig tänka på någon annan än sin äkta man, och som dervid de båda flickorna märkte den lyssnande skaldens närvaro och sprungo sin väg, är utan tvifvel Annas sista förmaning äfven dennes sluttanke. Vi kunna dock ej lemna föregående korta redogörelse utan att påpeka en betecknande omständighet. Det förekommer vid slutet en afdelning, den fyrtiondetredje i ordningen, som ej är utförd i den svenska öfversättningen.
Derjemte hade, sä vidt af de i Kammar-Rätten och Kammararchivet förvarade Kronoräkenskaper kunnat inhemtas, under 1840 och påföljande år, såsom rotefrihetsafgift för den föregående tiden eller åren 1830 med 1839, influtit ett belopp af „ 3,650: 24. 6. tillsammans Rdr 5,433: 3. 5. uti hvilken summa likväl innefattades äldre årens restantier af rotefrihetsmedlen för sådane hemman och lägenheter, sohl redan före år 1765 blifvit skattlagda. Således skulle 1839 års rotefrihetsafgift, med tillägg af de efter samma års slut influtna restantierna för de föregående åren, ungefärligen motsvara det belopp, som, jemlikt Fullmäktige meddelade uppgifter influtit i Norrbottens Läns ränteri utöfver de summor, hvilka från Riksgäldskontoret blifvit utbetalda. Enligt hvad Fullmäktige sålunda upplyst samt Utskottet dessutom af handlingarne för ofvannämnde riksdagar inhemtat, funno Rikets, åren 1830 och 1835 församlade, Ständer skäligt att, såsom understöd åt rotehållarne vid Westerbottens f. d. regemente, anslå och tili utgående från Riksgäldskontoret anvisa den af nyhemmanen inom Westerbottens och Norrbottens Län inflytande rotefrihetsafgift, hvilken afgift från 1830 års början och intilldess det nya rotejemkningsförslaget kunde hinna upprättas, pröfvas och fastställas, borde emellan så väl stamsom strö- och hjelprotarne fördelas. I anseende till de serskilda beslut och reglementariska stadgande:), Rikets Ständer, efter derom gjorda framställningar, under sednare riksdagarne meddelat, har likväl, till fördelning mellan dessa rotar inom Norrbottens Län, hittills från Riksgäldskontoret endast kunnat utbekommas ett sammanräknadt belopp af 19,504 R:dr 3 sk. 7 rst.; hvilket icke motsvarat den rotefrihetsafgift, som för 1830 och följande är till och med 1846, då det nya rotejemkningsförslaget fastställdes, blifvit sagde hemman påförd och i stadgad ordning influtit.
Dd SmbetS* och §jenfteman tillträDer Sön, innehålleS utiDer namn af begrafningshjelp. 2:o SagjkDDc ©rängar oh ^JMgor pd SanDet oh i ©täDerne, torpare, Särlingar i dpanDtverb eller SOfanufacturier oh gabriber, Slllmogené jenima'. varanDe ©öner, ^ågar, döttrar oh ©onhufrur famt barnmor|for, fd vi* Da De ej Drifva fdDan f>anDtering, rörelfe od) näring, för fjvoilFen bevillning eger rum. ©ocf njute ©rängar oh ^igor, äfven forn hemma varanDe ©ener, Sftågar, ©öttrar oh ©onbufrur, forn pd SanDet mantaljbrifvaS f>oS SnhpfeS* eller bacffugu*hjon, (Stattorpare, förr varanDe bönDer eller fd fallaDe göt Deltagare, tjenfgöranDe eller affebaDe frigémän icfe Denna befrielfe till goDo, utan taperas enligt 26 §., meD minbre viD bereDningö* oh £aperingösSom* mittéerne utreDeé oh fprfes, att De af laglige orfaber är o ffattfric ellet att De för «£)uSbönberS oh Slnhöriges ounDgängliga biträDe, vdrD oh fFötfcl äro be-. Iföflige, f)vilfet Sommitteernes intpg bör i protocollet intagas till oeriftcation för befrielfen.
De gästgifvare-gårdar, som icke hafva någon förtjenst af sin gästgifveri-rörelse, utan endast kunna anses såsom skjuts-onibytnings-stälien, ega Taxeringsmännen, om de så finna skäligt, att befria från ali afgift för näring och rörelse. Idol lnostaic | lika med dem i Släderne, (\ 14. Hushållerskor j A Huspredikanter, se dem i Städcrne, § 14. Hästhandlare, se afgift och controli för dem i Släderne, § 14. Inspectorer, Frälseoch Gårdssamt Cassörer, Bokhållare, Fogdar, Factorer, och Skrifvare i privat tjenst på landet taxeras efter betydenheten af den egendom, de förestå, samt den befattning och lön, de hafva, i Åtta Classer: Första Classen Ralr 40: — Andra d:o .. — 30: — Tredje dm .. •— 20: -—- Fjerde d:o .. — 15: — Femte dm — ID —'■ Sjette d:o ... — 6: — Sjunde dm .. — 3: -— Åttonde d.m .. — 2: — Den, som vid annans egendom eller landtbruk har närmaste tillsyn eller styrelsen sig anförtrodd, taxeras efter personens kända verkliga tjenstgöring, ulan hinder af annorledes skedd uppgiil, såsom Rättare, då egendomen består af 2 lill 4 mantal, och derutöfver såsom Fogde eller Inspector. Bil. till Bev.-Ulskolleli Betänkande, N:o ll.1 31 All annan Betjening af maneller qvinkön hos enskilde anses efter beskaffenheten och deras göromål, utan hinder af den benämning, som de i uppgiften erhållit. Skulle likväl någon af statens embetsoch tjenstemän tillika hafva inkomst för befattning med enskild mans egendom, bör denna inkomst, vid Beviliningens beräknande, icke sammanslås med den ordinarie eller extra ordinarie lön, han af staten erhåller, utan skall han då för sin privata tjenst efter ofvannämude grund serskildt taxeras.
De följdes åt nedåt staden, obekymrade om människorna, som sorlade omkring dem. Det var lifligt på gatorna. På Biblioteksgatan var Tomas nära att blifva kullkörd bakifrån af en droska; i droskan sutto konsul Arvidson och Jean. Kusken saktade hästarne för ett ögonblick, och man utbytte hälsningar i förbifarten. Konsuln strålade af hälsa och ungdom, och hans hand var mjuk och varm. Jean var blek som alltid, och hans blick gled undan längs med husraden, medan han räckte Tomas sin kalla och fuktiga hand. »Han såg dålig ut,» sade Märta. »Ja ...» Det hade kommit en hemlig oro öfver Tomas i samma ögonblick han tryckte konsul Arvidsons hand. Hvarför hade han fallit på den idén att just skrifva hans namn – hans och Gabriel Mortimers – på tegelhandlarens papper? Det hade varit bättre om han tagit någon annans, någon som han icke kände och aldrig hade sett – ett par namn helt enkelt, hvilka som helst. Tegelhandlaren visste likväl mycket väl att det var falskt. Tomas hade sett det af hans löje, då han tog emot växeln och lämnade honom pengarne. Han hade smålett på ett sätt, som helt enkelt var oförskämdt. Nå, det kunde vara likgiltigt, han måste i alla fall kunna skaffa pengarne om tre månader, och ingen skulle få veta något. Ingen i hela världen skulle få veta något, och han ämnade också glömma det själf, när det en gång var förbi och papperslappen var sönderrifven, uppbränd, borta. Hvem skulle sedan kunna minnas det, när han själf hade glömt det? De hade kommit ut på Kungsträdgårdsgatan. Löjtnant Gabel gick tätt framför dem; röken från hans cigarr slog dem i näsan, så att Märta måste nysa. Han var klädd i helt vanliga mörka, randiga byxor. Historien om Gabels byxor hade nämligen genom fru Wenschen fått en så vidsträckt spridning, att han icke längre kunde använda vare sig dem eller några som helst byxor af uppseendeväckande natur. Tomas kände ett lätt slag af en hand på sin axel; det var fadern, som gick om honom med brådskande steg och en vänlig nick, medan han hastigt lyfte på hatten för Märta. Han hade mycket brådtom, han skulle upp i en bank.