Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då frågan angår en konkurslag, som skall gälla för alla medborgare i samhället, torde man kunna draga i tvifvelsmål giltigheten af Utskottets påstående, att konkurslagstiftningen allena tillhör Handelsrätten. Den moderna Handelsrätten har uppvuxit på fransysk grund. Dess anor gå visserligen tillbaka till det 16:de seklet; men dess egentliga utbildning har skett inom det nuvarande århundradet. Om den Iranska Handelsrättens principer icke ännu hunnit fullt införlifvas med svenska folkets rättsåskådning, är sådant icke lagstiftarens fel; och han bör derföre icke, enligt min tanke, uppbära förebråelsen att ej förut hafva byggt vår konkursrätt på främmande — inom landet måhända temligen okända — rättsgrundsatser. Efter dessa allmänna anmärkningar rörande Utskottets förslag, anser jag öfverflödigt att här redogöra för de särskilda §§ i samma förslag, hvilka jag icke kunnat godkänna. Jag är innerligt öfvertygad om behöfligheten af en förbättrad konkurslag. Men jag tror, att man kommer lättast till målet, om Rikets Ständer, som vid förlid ne riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet anhöllo, det täcktes Kongl. Majit låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag till ny konkurslag, äfven nu ville afbida den lid, då Kongl. Majit kan blifva i tillfälle alt uppfylla Rikets Ständers sålunda uttalade önskan Sedan Kommitterades ofvanberörde förslag blifvit af Högsta Domstolen vederbörligen granskadt, är all anledning förmoda, att Rikets härnäst församlade Ständer kunna motse nådig Proposition med förslag till ny sådan lag, upprätta<11 ej mindre med ledning af Kommitterades förslag än ock af de deremot i Högsta Domstolen möjligen gjorda anmärkningar. Jag tror dessutom, att för närvarande icke en tjugondedel af Sveriges samtliga jurister hunnit taga kännedom af det förslag, som Lag-Utskottet, i anledning af enskild motion, nu förehaft till behandling, ännu mindre att de tillräckligt öfvervägt dess antaglighet för att derom kunna, om så påfordrades, fälla ett omdöme; likaså att ganska många af nationens Lag-Utskottets Betänkande M 33.
Sedan Hans Excellence sålunda tillkännagifvit dess åsigt, förklarade Hans Excellence, att hart i öfrigt, så väl i frågan angående Mantalspenrtingarne varit, som äfven nu i afseende å Lagmansoch Häradsliöfdinge-Räntan vore af den tanka, alt Ridderskapet och Adeln kunde, i egenskap af Riks-Stånd, fatta sitt beslut uti ett dylikt allmänt ärende, utan några serskilta vid detta lika litet som vid andra tillfällen uttryckta vilkor eller förbehåll, rörande sättet att bringa ett sådant beslut till verkställighet, hvilken verkställighet naturligtvis Den 58 April f. m. ig icke eller annorlunda än i grundlagsenlig form kunde tillvägabringas. Herr Hjerta: Den framställning Herr Grefven och LandtMarskalken nu gjort, finnér jag icke kunna hindra den proposition, hvilken jag begärt, emedan Konungens sanction alltid måste komma i fråga först vid öfverläggningen om, huru Rikets Ständers beslut skall expedieras. Vi må då komma till det öppna erkännande, att det icke mera är Rikets Ständer, som enligt RegeringsFormens 57 §. allena utöfva Svenska folkets rätt att sig beskatta, utan att det är Konung och Ständer gemensamt; och för min del får jag säga, att det vore rätt väl, om vi en gång kunde komma så långt, att detta vidunderliga förhållande blef erkändt. Jag vill likväl icke nu ingå i detta ämne; utan förbehåller mig att få yttra mig deröfver längre fram, vid frågan om expeditionen af Rikets Ständers beslut angående Stats-inkomsternas beräknande. Jag yrkar nu blott den af mig begärde proposition. Herr Lagerhjelm: Den inkomst-beräkning, som nu fastställes, kommer att ligga till grund för den slutliga Statsreglering, hvilken Utskottet skall förelägga Ständerna. Om propositionen göres, sådan Herr Hjerta begärt den, skulle det kunna hända, att Den 28 April f. m. frågan ännu icke Constitutionsenligt vore afgjord, innan det åiåge StalsUtskottet att, på grund af Rikets Ständers beslut, upprätta den slutliga Statsregleringen, hvaraf åter oreda skulle uppkomma. Jag kan således icke annat se, än att Herr Hjertås proposition måste helt och hållet förfalla.
Det uti Utlåtandet N:o 55 intagna förslag till författning, angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, afslogs, och Borgare-Ståndet förklarade sig, med vidblifvande af förut lättadt beslut, bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i denna fråga; hvarjemte Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga PresleSlåndet inbjödos att uti detta Borgare-Ståndets beslut sig förena. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. 1). Föredrogs och remitterades till Sammansatta Stalsoch Banko Utskottet Nils Hanssons från Christianstads län motion om bemyndigande för Fullmäktige i Rikets Ständers Bank att utvidga den låne-rörelse, som, mot säkerhet af publika papper, af Banken bedrifves och att böja räntan för dylika lån. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Sammansatta Bankooch Lagutskottets Betänkande N:o 4, i anledning af väckta förslag i fråga om lagstiftning för enskilda banker, biel' samma Betänkande af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion om förklaring af 19 § i 50 kapitlet Rättegångs-balken; N:o 55, i anledning af väckt motion, angående utfärdandet af en författning i afseende på tjenstförrättande pastors i prsebende-pastorat bonings-orl; N:o 56, i anledning af väckta motioner om bestämmande af visst afstånd från kyrka, hvarpå bus uppföras må; och N:o 57, i anledning af väckt motion om förbud för folkskole-lärare och klockare, alt föra andras talan inför rälta. Den 12 December. Från Höylofl.
N:o 1 till Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverket 1865, 9 Hufvudtiteln. mera genom Nådigt beslut den 30 December 1804 förordnat, att, för det under samma år af Statskontoret förskjutna beloppet 2,750 Riksdaler, ersättning finge från de å Riksstatens Andra Hufvudtitel uppförda extra utgiffsmede! utaf Statskontoret uttagas ; —Kongl, Maj:t nu måtte i Nåder besluta att föreslå Rikets näst sammanträdande Ständer dels det å allmänna Indragningsstaten måtte uppföras ett belopp af Tre Tusen Riksdaler Riksmynt för att såsom årlig pension tilldelas Eypeditions Sekreteraren Richeits bemälda enka Sofia Schönherr under hennes återstående lifstid, dels att derjemte enahanda belopp, efter år räknadt, finge från och med innevarande års ingång til! Statskontoret utgå såsom ersättning för hvad deiifrån redan under detta år blifvit och vidare blefve till följd af Kongl. Majlis förenämnda beslut til! enkan Richert utbetaldt, intilldess ifrågasatta penan nsrätt komme att träda i kraft. 16:o. Hans Excellens anmälte vidare, i fråga om utgifvandet af Sveriges gamla lagar, att sedan Magnus Erikssons Landslag vid slutet af år 1862 blifvit färdigtryckt, så hade. enligt hvad Professorn m. m. Doktor C. J. Schlyter till Hans Excellens meddelat, jemväl tryckningen af Stadslagen numera så fortgått, att detta arbete, derest oförutsedda hinder ej inträffade, komme att före årets slut lemna pressen, så att derefter af dessa lagar till utgifvande återstode endast Christophers Landslag.
Riksdagsordningen tillätes Rikets Ständer, att till Konungen framföra deras önskningar i hvilket ämne sorn helst; följaktligen äfven i detta. Der är visserligen stadgadt, att det skall ske på det säst 8Q §. RegeringsFormen föreskrifVer; men det vill blott säga, att det skall Ske i önskningsväg. En värd Ledamot har af hänvisningen till 8q §. Regeringsformen, tagit sig anledning till det påstående, att örn de ifrågavarande ämnena skulle kunnct upptagas, borde de af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlas. Men jag får påminna, att en annan nemi. den 34 Riksdagsordningen stadgar: 11Vill ja Rikets Ständer heldre, än att tillsätta flera Utskott, remittera sådana mål, som till visst hUtskott icke höra, antingen till Besvärs3‘och Ekonomiutskottet, eller till något af ’ de öfriga förut tillsatta Utskott, vare "samma Utskott pliktigt, att med dess Utslätande, i enlighet med erhållen remiss, '‘inkomma, och bestämme sjelfva ämnets *'beskaffenhet efter Grundlagen, men icke Den 18 Julli e. m. 43t "den hvarje serskildt Utskott i allmänhet ”uppdragne befattning huruledes ett mål, "i enlighet med Rikets Ständers deröfver "tillhöriga beslutande rättbör afgöras Sålunda måtte väl ConstitutionsUtskottet vid detta tillfälle höra få företräda EkotiomiUtskottets befattning, och kunna få behandla mål, som intet annat Utskott kunnat behandla. Man har klandrat, att praxis blifvit åberopad. Men jag hemställer, om ej i alla constitutionella Länder praxis måste suppleera hvad lagen ej kan i alla detaljer upptaga. Jag bar också i dag hört praxis citeras af Herr Grefven och LandtMarskalken.
Säg, käraste Emma!" "Det kan du väl sjelf nog förstå." "Jag förstår ingenting, rakt ingenting." "Åh, du förstår nog. Det ser jag på dig." "Är det möjligt? Hvad ?" "Ja, ni ha varit oförsigtiga." "Oförsigtiga?" "Leistén har just tänkt säga det åt Nymark. Han vet kanske inte hur mycket man redan talar om er." Alma satt som en lifdömd. Hon var nära att förgås. "Jag har ständigt försvarat dig. Sist just nyss. Och Leistén har varit riktigt ond. Han, som tycker så mycket om dig. Går du bort redan?" "Jo. Jag kan inte dröja här längre." "Du är väl inte ledsen på mig, derför att jag sade det? Det var ju ditt eget fel, då du började fråga." "Nej, hur skulle jag kunna vara ledsen på dig derför!" Alma visste knapt hvad hon sade. Hon tog ett hastigt farväl och skyndade ensam ut i den mörka natten. Det var kallt. Snön knarrade under hennes lätta steg. De långa, släpande fållarna böljade efter henne på den torra gatan. Då och då fastnade stycken af silfverskir vid någon sten och glänste så klart i sin gråa omgifning, att de dagen derpå lockade till sig mången förbigåendes blickar, tills slutligen barnen funno dem, med jubel togo upp dem och visade dem för hvarandra. John vaknade blott till hälften, då Alma klädde af sig i sängkammaren. "Kommer du redan?" frågade han, öppnande till hälften sina ögon. "Ja." "Var der trefligt?" "Nej." John hörde ej svaret; han hade somnat in igen. Han låg så orörlig och tung som en stock. Alma lade sig ej genast, fastän hon var afklädd. Till hälften bar gick hon tillbaka i den mörka salongen, vandrade först af och an öfver golfvet och kastade sig sedan klagande ned på soffan. Tårarna lindrade ej hennes beklämning, det gräfde under bröstet, strupen snördes ihop och blodet bultade som en hammare i hvarje åder. Nu förstod hon alla dessa blickar. Hon förstod, att det låg förakt och dom i dem. Och hon var till mods som om hon blifvit utstött från alla menniskors gemenskap.
Erfarenheten har nogsamt ådagalagt, att ej allenast mycken vårsäd , i synnerhet ärter och hafra , utan ock jord-frugterne, bland hvilka potatoesväxten förtjenar ett utmärkt ruin , kunna blifva bortskämda och förlorade derigenom , att, vid Michaelitiden, då Tjenstfolket, derest Utskottens Förslag antoges, skulle bortflytta , jordbrukaren icke eger tillgång på nödigt antal arbetare för sädens inbergande och jordfrugternes upptagande i 64 Bil.l.Lag-s.Allm.Btsv.o.Oec.Uisk.Bet.N:o54* rättan tid, samt innan de af regn och frost angripas och stundom på 2 ä 3 dygn alldeles förderfva®. Yådligt är det således att aflägsna de utvägar, hvarigenom, så vidt i mensklig förmåga står, hoppet kan åt den idoge och omtänksamme jordbrukaren förvar ras, att icke genom brist på nödig arbetarepersonal se sig urståndsatt, att rädda och in-, samla det betydligaste af hans lifsuppehälle till nästa skörd. Våra förfäder, hvilkas lärdomar i så många afseenden böra mana till tacksam efterföljd , hade väl deras Tjenstehjon sfly ti ning till Michaeli bestämd; mendet må icke förgätas, å ena sidan, att deras Mi-r chels-mässa (före 1753) inföll 12 dygn senare än vår, efter nu gällande tidräkning^ och, å den andra, att den lika välgörande som allmänt idkade potatoes-planteringeH , efter den tiden, kommit i gång; med hufvudsakligt afseende hvarå Rikets åren 1817 och 1818 församlade Ständer, efter långvariga och mogna öfverläggningar, framburo Deras underdåniga anhållan, att flyttningstid den kunde till den 24 October fastställas. Nu och då denna af Rikets Ständer sjelf-' ve föreslagna flyttningstid blifvit en gång af Kongl.
Och för att ständigt hafva i minnet min föresats och mitt löfte, skall jag bortlägga mitt namn Wilhelm och kalla mig Christen. Jag har hållit mitt ord. — Men säg mig, återtog pater Anselm, på hvad sätt tänker ni återfinna eder idealiska sångerska, hvars namn ni ej ens känner? Jag kände mig tillintetgjord; på detta hade jag icke tänkt. — Jag känner det, tilläde han småleende. Hennes far har meddelat det åt priorn ... se här, tag detta! — Och han lämnade mig ett visitkort. Två dagar sedan var jag borta, afrest. En af de konstnärer, till hvilka pater Anselm hade adresserat mig — han var kapellmästare i Carlsruhe — mottog mig med så mycken hjertlighet, att jag anförtrodde honom mitt sökande, min dröm, min galenskap. — I edert ställe, sade denne, så vet jag nog, hvad jag skulle göra. I stället för att resa från stad till stad skulle jag fara direkt till Paris, och jag skulle försöka få en plats vid operan. Förr eller senare skall den unga sångerskan komma dit för att låta höra sig. Paris är en magnet, som ej kan motstås, och våra artister tro sig aldrig säkra på sin talang och sin framgång, förr än publiken i Paris bekräftat Europas domslut. Jag följde hans råd. Väl mottagen af Habeneck, be-höfde jag ej längre än i sex månader vänta på platsen som första altviol ... Men ack, jag har i åtta år väntat på att få höra den stämma, som outplånligt inträngt i min sjal, och som omstörtat mitt lif. Och nu i dag är jag olyckligare, än om jag hade förlorat det för allo. — Hvarför? — Har ni ej förstått det? Emedan det var hon, som * sjöng i gar och som, med ratta stött öfver detta otroligt ohöfSga mottagande, åter reser sin väg i dag, och detta med den förklaringen, att, erbjöde man henne än millioner, så skall hon aldrig mer återkomma och låta höra sig i Paris ... — Och ni? — Jag återvänder till mitt kloster, som jag aldrig borde ha lemnat. Den här världen är alltför ond. Dessa föregifna kännare äro alltför mycket behärskade af simpla intressen, dåliga lidelser. Dessa teaterdrottningar äro alltför afund-sjuka.
De, under sednast för fidna riksdag, för befrämjande af folkundervisningen, beviljade oell till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition ställda ytterligare anslag, jemte derå uppkomna odi för sagde ändamål af Kongl. Maj: t äfven disponibla besparingar, böra, i mån af behof oell efter vederbörliga reqvisitioner, utbetalas af Kiksgälds-kontoret med följande belopp, sorn vid nästlidne September månads början voro utaf samma anslag derstädes ihnestående, nemligen: iSlats-Ulskottels Memorial, N:» .3.57. 7 l:o Elfvatusen lyratio tro R:dr IG sk. utaf 1852. 1853 och 1854 års anslag till understöd för Folkskole-lärares aflöning' inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, statsbidrag för sädant ändamål, i följd af särskilda förhållanden, erfordras; 2:o Femtusentrehundrasextiosex R:dr 32 sk. utaf sagde års anslag till Seminarierna för bildande af' Folkskole-Iärare; och 3:o Tretusensexhnndratretiotre R:dr 16 sk. utaf samina års anslag till stipendier fur elever vid dessa Seminarier; kommande livad utaf de sålunda återstående anslagssummorna icke är af Kongl. Maj:t i Nåder disponeiadt vid utgången af det år, då nästa riksdag börjar, att ej vidare för ofvan uppgifna ändamål reserveras. § 150. Till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för folkundervisningens befrämjande, hafva Rikets Ständer under innevarande riksdag beviljat nedanstående anslag, att, i mån af behof, fortfarande utgå till och med det år, då nä.sta riksdag slutar, nemligen: l:o till understöd för Folkskole-lärares aflöning inom de socknar, der, enligt Kongl. Majits
Här öfvas en slags kappränning emellan de bördsadlige prrerogativen och de hierarkiske anspråken. Dessa piaerogativ och dessa anspråk utgöra hufvudsak, ■— Nationens stora angelägenhet bisak! Men Statskroppen vinner icke på detta sätt helsa och kraft. Den äfventyrar deremot ett högre inflytande af osunda vätskor. Vårt samfäldta bemödande borde vara att handla efter sanna rättsgrunder samt att, så mycket ske kan, söka undanrödja Ståndsskiinadernas olägenheter och pri vilegiernas vinningslystnad och sedeslöshet. De sednares upplifvande i en ny National-represeulation är ett vågstycke •—. ■— ett fortsatt motstånd till en sund Stals-Theori! Det är att, som Chinesen, gå tillbaka, i stället för att framskrida till förädlingens mål! Så visst, som det är att detta mål icke må lemnäs ur sigte, om Svenska Riksförsamlingen skall kunna uppfylla sin höga bestämmelse, så visst är det ock, att Riksdagens närvarande förslappning och Constilutions-Utskottets bearbetande af Corporations-ideer och Ståndsandans hårdhjertade ingifvelser gifva ökad näring åt det Ståndshat, som i sin fullföljd leder till hela Nationens brutaliserande! Ex protocollo, Karl Kullberg, Bih. till R. Constitutions-UtskoUets Memorial, IV.-o 16. B Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Höglojl. Ständers Constit ut iönsUtskott den 27 December 18 44- S. D. Herr Petreé som jemte vice Talmannen Herr Brink uppkom, uppläste en så lydande reservation; ”1 anledning af den discussion, som öfver min sista reservation inom "Utskottet förelupit, får jag nu vidare reservationsvis anföra: l:o Sveriges Ständer-försanding tillhör icke de Statsinstitutioner, vid hvilka ögat fäster sig med stolthet och inbildniugskraften gerna dröjer. Äfven de mest afgjorda loftalare öfver förflutna tider skola icke kunna förneka, att Riks-Stånden städse varit i mer och mindre grad splittrade, och att deraf upprunnit inbördes söndring, afund, vedervilja och slutligen hat.
Bergs-värdie-befattningen fortfarande må bibehållas; att öfrige vid silfververket erforderlige, af Bergslaget aflönade tjenstemän och betjente, må få af Bergslags-styrelsen tillsättas; Vidkommande öfriga Bergslags-staters reglering, har Bergs-kollegium föreslagit, att, i stället för hittills varande 9 Bergmästaredömen, hela landet måtte för framtiden uti bergsstatistiskt hänseende indelas i blott 6 Bergmästare-distrikt; att i tvänne af dem, nemligen det Norra och det Södra, skulle anställas blott en Bergmästare för hvartdera distriktet, hvilken tillika skulle der bestrida de Geschworner-befattningen förut tillhörande åligganden i afseende på grufvebrytningens vårdande; men att i de öfriga fyra distrikten tjenstemanna-personalen skulle bestå af en Bergmästare och en Geschworner eller så kallad Grafve Ingeniör, hvilken sednare jemväl borde hafva sig ålagdt att verkställa nödiga Markscheider-mätningar samt derefter komplettera gamla eller författa nya fullständiga grufvekartor. Emot detta förslag har Bruks-Societeten i sin af Jern-kontorets fullmägtige inlemnade skrift anfört väsendtliga anmärkningar, föreslående i stället bestämmandet af flera distrikt med blott en tjensteman för hvartdera, nemligen en Bergmästare, som tillika skulle bestrida erforderliga Geschwornereller Grufve-lngeniörs-göromål, men att arfvoden derjemte måtte anslås åt någre elever eller stipendiater, på det unge män med kunskaper måtte kunna antagas och utbildas till biträden åt de ordinarie Bergstjenstemännen, såsom ock till skicklige efterträdare vid deras afgång. Med antagande af de skäl och grunder, som Bruks-Societeten uppställt, och hvilka öfverensstämma med hvad Bergskollegii President i förevarande fråga till kollegii protokoll yttrat, kan jag, vid jemförelse mellan begge omförmäldta förslag, icke tveka att gifva företräde åt det sednare, i följd hvaraf de särskilda Geschworner-tjensterna skulle komma att upphöra.
S t ä nders rätt härutinnan genom Deras Ful L-maglige i Ban v e n och B i k s - g ä 1 d s-C o n t o iret utöfvas, Se Bihamget, 3 Samlin-' gen sid, 258, 3o6. Kidd, och Adelns Pro - Bil. till Constitutions IIt sk. Betänk. N:o 3. 5g tocoll d. 17 Oct. e. m. j Afd. p. io3 ; d. 23 Oct. f. ra. p. 185 ; d. 6 Dec. f. m. p. 36a och t\xi. Preste - Ståndets D:o 7 B. p. 7.32. 8 B. p. 366. — __ — Denna Domstol iige , sedan ransakningen fulländad är, och Domen efter Lag fälld , att densamma för öppna dörrar afkunna. — —- ■— Denna Domstol, hvars sammanträden/hålln a å ett de r t i 11 t jeni ig t offentligt ställe, allmänheten må kunna, i mån af utrymmet och under behörig uppsigt å ord11 ingen , bivista, med förbindelse likväl att afträda när 0 m besluten öfverlägges, äge, 6o lill. till Conjtitutions Utsh. Betänk. N;o 3. sedan ransakpingen fulländad är och Domen efter Lag fälld, alt densamma för öpna dörrar afkunna. — Se Bihänget, 3 Samlingen, sid. 268. Ridd. och Adelns Protocoll d. 20 Oct, e. m. 2 Aid. p, 171, d. a3 Oct. e. m. p, 249 och 260. Preste-Ståndets D:o 7 B. p. 275. Borgare-Ståndets D:o 6 B. p. 297—298. 027.
Ytterligare Utlåtande, i anledning hvaraf Bondeståndet fattat särsk, beslut, s. 817. bif. af Borgareståndet, s, 825. af Adeln, s. 852. af Presteståndet, s. 855. t " Schöl väsende, om ett förbättradt, i Eandsförsamlingarne; EkonomiUtskottets .betänkande, återrem. af Adeln, s. 360. af Bondeståndet, s. 381. Ytterligare Utlåtande, i anledning hvaraf Presteståndet fattat särsk, beslut, s.. 970—972. bif. af Bondeståndet, s. 977. med tillägg, af Adeln, s. 992. Schougs extra lön, om sökt eftergift af den Kronan tilldömde ImmissionsRätt i Capitainen; Statsutskottets betänkande. Bif. af Adeln, s. 78. af Presteståndet, s. 82. af Borgareståndet, s. 84. Nytt Utlåtande, bif. af Bondeståndet, s. 1.41. Schwartz, om ärligt arfvode för ÖfverDirect» Stats* Utskottets betänkande, bif. till dess sednare alternativ, af Adeln, s. 57°- till de^s första alternativ, af Bondeståndet, s. 591. till dess förra alter, nativ, af Presteståndet, s. god. till dess sednare alternativ, af Borgareståndet, s. 828, Memorial om Ståndens olika beslut, hvarvid Pre. \ steståndet låtit saken bero, s. io4o, lagdt till Handlingarne af Bondeståndet, s. io42, af Adeln, s, io46. bif. af Borgareståndet, s. 1057, Secreterare, om löntillökning för OfverlntendentsÄm. betets-, StatsIJtskottets betänkande, bif. af Bonde, ståndet, s. 956. af Adeln, s, 995. Memorial om frågans afgörande, lemnadt till Stats.
Jag skulle vilja påstå, att det icke finnes någon kyrka, inom hvilken mera tolerans eger rum, än inom den Svenska, om man blott vill betrakta saken i sin rätta sanning, och icke hålla sig till sednare tiders enda exempel inom Sverige — baptisten Nilssons landsförvisning. Jag undrar, M. Hrr, hvar alla dessa stora förföljelser äro till finnandes, om hvilka man så mycket ropar? Innebär det någon förföljelse, att presterna följa sina pligter och att de med få undantag framgå med den allra största mildhet och det allra största förtroende? Slutligen får jag uprepa min förut gjorda anhållan, att min motion måtte blifva remitterad till LagUtsk. Jag ber derjemte att få tacka de tvenne af K. o. Ad:s ledamöter, som höjt sin stämma för att understödja mig. I likhet med dem vill jag erkänna, att äfven jag är hatare af penningeoch kroppsstraff för så beskaffade förseelser, som dem min motion åsyfta, och jag skulle derföre gerna velat borttaga dem, i fall jag blott vetat på hvad sätt det hade varit möjligt. Men jag underordnar min ringa lagstiftningsförmåga i detta fall under K. St:r, och jag är förvissad, att när motionen återkommer från Utsk. skola nog R. St:r med sin höga uplysning veta att göra andra lagbestämmelser, än dem jag vågat framställa. I H. a 130 Den 12 November. Hr Tersmeden, Pehr Keinh.: Då jag nu utbeder mig, att få yttra några ord i ett ämne, som är af det mest allmänna intresse, oell för hvilket jag städse hyst det lifligaste deltagande, skall jag söka att göra det med det lugn och den aktning för andras öfvertygelser, som jag hoppas att E. o. Ad. vid föregående tillfällen aldrig i mina yttranden saknat. Det ämne, som jag här antydt, är nemi. lekmannaverksamhetens rättigheter inom Svenska kyrkan, och det är äfven detta, som jag trott mig finna utgöra egentliga föremålet för motionärens förslag. Jag har icke velat se andra syftningar i detta förslag, än hvad deruti uttryckligen upgifvits, och jag har icke funnit det åsyfta något annat, än en inskränkning i nyssnämnda verksamhet.