Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discornerne att förklara sig i Concurs.tillstånd, eller om de sådant vägra, göra d£t å deras vägnar, intill dess afgjordt blifvit, på hvad sätt med de stora massorne bör förhållas. l2:o [Hederv. Bonde-Stdndet). (Viillofl. Borrare - Stdndet Hr. Schvan H. N). Att Banko Utskottet som vore i lika tillfälle med fullmägtige att pröfva, huruvida Discont-Verkens tillgångar innefatta full säkerhet för Bankens försträckningar, bordt meddela bestämde föreskrifter, rörande de säkerhetssteg, sorn vid nävaran:' de förhållanden äro af nöden. 13:0 (Högl. Ridd. och Adeln.- Hr. Grefve v} Platen, B). Att en odeterminerad föreskrift i detta hänseende, skulle, genom misstag, kunna vålla Concours, och deraf följande Curatel för ett Verk, som efter all anledning, ännu torde äga tillgångar till full betalning och att af sådan anledning Bankens säkerhetsmått kunde förklaras bestå uti en närmare tillsyn vid administrationen och utredningen, genom ett bankens Ombud på stället. 14:0 (Ilögv. Preste-Ständet Hr. Prof. Forsell). Att tillåtelsen såsom Hypothek få deponerara Discont-Verkens egne sedlar, redan vors ett i afseende på Bankens säkerhet och allmän rättvisa nog förlångt sträckt medgifvande; och att 34 Banko-Utskottets Betänkanden. alt Banko Utskottet då så mycket mindre bort med upphäfvande af samma föreskrift, tillåta full qvittning. ic,:o (Hr. Prof. Forssell). Att från deri stund Directionerne upphörde att betala, och derigenom kunde anses hafva förverkat styrelserättigheten, hvilken i samma stund tillhörde
Jag anmärker härvid ett gränslöst begär, att skapa nya Statsutgifter, och jag gör mig till pligt, att bestrida alla i min tanka onödiga, för att möjligen kunna komma i tillfälle att tillstyrka någon, sorn synes mig nödvändig. I Kongl. Majrts Nådiga Proposition förekommer äfven ett ökadt behof genom ökad Den 25. December f. m. ökacl personal för ArtilleriRegementerne. Jag vill icke bestrida, att behofvet för en sådan personal förefinnes, då, enligt min öfvertygelse, Artilleriet är det vapen, på hvilket man bör hafva sitt egentliga ögnamärke, i hvilket den egentliga kostnaden bör läggas och hvars mästa möjliga tjenstbarhet man icke nog kan afse. Men jag får blott anföra, såsom ett prof på huru det hos oss tillgår med de militaira organisationcrne. Det är icke länge sedan detta vapen undergick samma reorganisation, som de håda GardesRegementerna, för att åt håde befäl och trupp vinna förbättrade vilkor. Man rådfrågade då icke Rikets Ständer. Rikets Ständer, då de bevilja medlen, göra det i förmodan, att anslagen äro ämnade åt den personal, för hvilken anslagen äro beräknade, men som sedermera reduceras, för att återigen hos Ständerna angifva ett förnyadt behof till truppens tillökning. Jag tar mig friheten fästa StatsUtskottets uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att Rikets Ständer må sättas i tillfälle, att för framtiden något mera veta, hvad de i detta fall hafva att påräkna; hälst jag anser, att äfven med Artilleriet en fredsfot kan åses och en mindre personal dervid äga rum. Längre fram i Propositionen förekommer: ”Då Kongl. Majit inser nödvändighe7 II. 8 Den 22 D Perm be v f. m. ”ten å ena sidan af detta vapens tillökning, ”och å den andra, af alla möjliga besparingar, för att dertill bereda en tillgång, ”bär Kongl. Maj:t i sådant afseende sett
Arliga bidrag, motsvarande entreprenad-afgifterna. (Lösings fögderi i Östergötlands län.) d:o d:o , utan bestämmande af vissa belopp. (Gottlands län med flere orter.) Kontanta bidrag genom inbetalningar under visst antal år, eller på en gäng, hafva blifvit utfåste till nedannämnda belopp: 400 R:dr R:mt för helt hemman. (Kopparbergs län.) 300 » » » » » (Örebro län.) 200 » » » » » (Westmanlands och Upsala län.) 150 » » » » » (Stockholms län.) 120 » » n n » (Westmanlands län.) 9 100 R:dr R:mt för helt hemman. (Wester-Norrlands, Örebro, Westmanlands, Stockholms o. Jönköpings län.) (Wester-Norrlands län.) (Westmanlands län.) (Westerbottens, Upsala och Stockholms län.) (Stockholms län.) (Westmanlands län.) j (Stockholms län.) (Westmanlands, Upsala och Stockholms län.) (Örebro, Upsala, Stockholms och Södermanlands län.) (Upsala län.) (Westmanlands län.) ( Westerbottens, Westmanlands och Upsala län.) (Malmöhus län.) | (Upsala län.) (Wester-Norrlands län.) (Sunnerbo härad i Kronobergs län.) (Jönköpings län.) i reprenad-kostnaden. 1 , i\ Såsom särskilda prcestationer till minskande af statens kostnad för skjutsningsbesvärets öfvertagande, har blifvit erbjudet: inom Kalix’ fögderi af Norrbottens län att åt staten upplåta och afstå de vid gästgifverierna inom fögderiet befintliga betesmarker, eller s. k. hållhägnader, äfvensom att ^kostnadsfritt upplåta och till statens disposition ställa de hus och byggnader, som enligt 28 Cap.
Revisorers Berättelse. 539 Andel i Krigs-Contributionerne under Fälltiiget i Tyskland 1,193,089 Francs 11 Cent. och återstående återbäring af Lösen för Armeens donerade Domainer i Pommern . 8,000 R:dr Sv. B:co; hvaremot Fondens skulder voro: Af Stats-Verket förskjutne 60,000: samt till Fonden för uppresandet af en Minnesvård öfver Högstsalig Konung CARL XII:te 4^9* 8. allt Svenskt Banco. Då härvid förekommer, att Svenska Kronans fordringar på Löseskillingen för Pommern samt andel i Krigs-Contributionerne under fälttåget i Tyskland, långt före detta till liqviderande förfallit, samt de Banquieren Dehn till last förde förskotter, utgörande 700 R:dr Svenskt Banco, 2,948 R:dr 14 sk. Preussisk Courant, 4>°28 R:dr 10 sk. Hamburger Banco, 2,795 Fredr. d’Or, 552 Holländska Ducater och 7,200 Francs, äfvensom det af Envoyén von Rehausen utgifne förskott, 5oo Pund Sterling, en längre tid utan förändring varit balancerade i Räkenskapevne; anse Rcvisorerne sig böra föreslå, att Riksens Höglofl. Ständer måga hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om sådane lämplige åtgärders vidtagande, hvarigenom Svenska Stats-Verket snart kari komma i åtnjutande af berörde fordringar och förskotten, varda redoviste, samt elter behörig pröfning antingen återbetaldte eller alskrit - 54o Riksens Ständers ne; och Lora Revisorerne jemväl anmäla, att Räkenskaperne öfvei’ dessa Krigsfondsmedel, nu, likasom tillförene, funnits upprättade med ordning oell redighet.
Detta är ungefär detsamma som Herr Ehrenborg och Herr Stråle yttrat 5 min anhållan är blott, att i beslutet måtte intagas, att detta varit Ridderskapets och Adelns skäl, på det att icke afslaget må tjnses såsom ett bifall till den motsatta principen, hvartill jag icke kan samtycka. Herr von Hartmansdorff: jag hade ej tänkt vidare uppehålla Ridderskapet och Adeln, dä flere ledamöter tillstyrkt afslag: mert det tillägg Grelve Spens föreslagit , tror jag mig böra bestrida. Jag kan ej anse afslaget biott för ett uppskof, tills den allmänna lagförändringen hinner föregå, utan tror Betänkandet böra afsiås, emedan det i gin grund är origtigt. Det har blifvit lagdt förbudet för skonebarn, att ägta hvarannan till last, att det vore en följd af Catholska Presterskapets; girighet att förtjena penningar på dispenccr. Vill man betrakta saken på den svarta sidan, så kan man visserligen framställa den på detta sätt, men derföre att Catholska Presterskapet uti några fall visade snikenhet, kan man tj neka, att det uti andra hade ganska goda skäl till sina läror, och ibland dessa händelser räknar jag den närvarande. Om de religieusa åsigterne den tiden ledde till vidsträcktare ägtenskapsförbud , än nu, så är deras inskränkning äfven en följd af religionsmeningar, elier af reformationen. Gifvet är i alla fsll att det finnes juridiska stsdgandsn, som hafva ett när-3 432 Ben 14 Augusti j, m. mare samband med religionen och sederna ! och d^t är otvifvelagtigt utur denna djupare åsigt, mera än utur den blott juridisk» och politiska, som PresteStåndet afslagit lagförändringen. Med Grefve Spens instämmer jag visserligen deri, att ingen kan dispenceras från ett brott; men omså torh åller sig med ägtensKap i förbudna leder, och Konungen ej för visfa tillfällen må kunna gifva dispence, så frågas, huru Lagutskottet mä kunna genom sjelfva lagens upphäfvande, gifva en sådan dispence för afl tid.
Att framställa de hufvudsakliga skiljaktigheterna är ganska lätt; men att framställa dessa skiljaktigheter specielt och fullständigt, är ett ganska vidlyftigt och svårt arbete. Ilufvudfrågan är, om en lag skall skrifvas ånyo, eller om vi skola förblifva vid den vi redan äga och deri göra de tillägg och förbättringar, som tidsomständigheterna påkalla. Efter 1809 uppstod den tanka, att det nya samhällsskicket jemväl fordrade en ny borgerlig lag. Detta tror jag ock vara klart. Men man uppfattade frågan så, som skulle en helt och hållet ny lag behöfvas; och från denna synpunkt utgick Lagcommitte'en och framställde icke till föremål för undersökning, om eller huru det eller det stadgande borde ändras, utan huru en ny lag borde skrifvas. Exempelvis vill jag hålla mig vid en §., och väljer dertill den i:sta, som i 1734 års lag lyder: ”Vill man hjonalag bygga; tå skall han mö ”af hennes giftoman begära, och ej med väld taga, eller ”hemliga till sig locka.” Uti det nya förslaget lyder i:sta §.: ”Vilja man och qvinna äktenskap med hvarannan ingå; ”gifve sitt fria ja och samtycke dertill kyrkoherden i den ”församling tillkänna, hvarest qvinnan sitt hemvist häfver” &c. &c. Uti 2 §. af gamla lagen står: ”Fader är sine dotters giftoman &c.” Uti 2 §. af den nya; ”Omyndig tage ”till äktenskap giftomans bifall.” Lagcommitteen har i sina motiver ej framställt, hvarföre den skrifvit så. Då man efterf örskär, finner man visserligen, huru LagCommittéen troligen betraktat saken; man har sagt: Äktenskapet är ett contract, och det bör uttryckas, att båda contrahenternas fria ja och samtycke dertill således erfordras. Vidai-e står i den gamla Jagen ”mö,” då det i den nya heter ”qvinna.” Man har velat generalisera uttrycket, så att det äfven skulle omfatta giftermål med enka.
Men att nu hvälfva detta på orten, anser jag lika olämpligt , och tror att Utskottet bör fästa sin uppmärksamhet på beredandet af någon lättnad. Det blifver omöjligt att stadga någon generel princip*, då roteförhällandena och KnekteContracterne äro så olika, Och då de äro grundadepå de Considerationer, som vid indelningen ägt rum. Det är besynnerligt, att då, räntorne uti contracten, äro Rotehållarne tillerkände, orten icke för detta gjort sina anspråk gällande. Jag bekänner, att jag saknar underrättelse om, vid Riksdagame på 1700 talet, någon åtgärd, i detta afseende, ägt rum, och vet ej huru förhållandet så länge kunnat vara opåtaldt. Då nu det är fråga om, att hvad som blir en lätt - Den 5 Augusti f. m. 147 råd för den en* provincen, skall bli en tunga för en annan, så tyckes det, att någon jemkning bör äga rum, hvarföre jag anhåller att Utskottet måtte sökt, att tillvägabringa den och behjerta förhållandet i Nerikej samt att Soldaten äfven förhjelpes till bättre vilkor, om det låter sig göra. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarfhalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att StatsUtskottets Uu låtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Företogs till pröfning StatsUtskottets deri io sistledoe Julii, under N:o 346 afgifne, samt den 29 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj;tg Nådiga proposition om pension för Enkefru Grefvinnan Adlercreutz. Herr Sparre ^Gujlaf Mauritz, uppläste följande: Friherre Wirfén$ Gujlaf Fredric, anförde skrifteligen : (Se Bilagan No 4-) Herr von Hartmansdorff. Attgujl:
Att vistandet i en aflägsen småstad icke i och för sig sjelft utgör något hinder för den juridiska bildningens utveckling, detta bevisas, ibland annat, deraf att den utmärkte Professor Ilolmbergson vistades i Lund, och äfvenledes deraf, att de engelska Juristerna, hvilkas grundlighet Gr. Sparre icke torde kunna bestrida, bildas, icke i London, utan vanligtvis i Oxford. Gr. Sparre har frågat, hvarföre den medicinska bildningen här i landet på sednare tider gjort så stora framsteg, och han har sjelf derpå gifvit det svar, att orsaken dertill är tillvaron af en praktisk undervisnings anstalt i Stockholm. Jag tror dock att orsaken äfvenledes kan ligga deri, att läkarens skicklighet utgör det enda vilkoret för hans utkomst i sitt yrke, samt jemväl deri, att läkaren vanligtvis ej åtnöjes med den bildning för yrket han erhållit i Upsala eller Stockholm, utan äin vidare fulländar densamma genom att resa utrikes och i Paris eller London ytterligare studera läkarekonsten. Om våra jurister följde detta exempel, så tror jag att deras bildning skulle stå pä en lika hög ståndpunkt sorn läkarnes. Gr. Sparre har lagt vigt på den omständigheten, att juristerna i alla statshvälfningar intaga en framstående plats. Gr. Björnstjerna har i korthet svarat på detta yttrande, men jag ber att få tillägga, att, så vidt jag kunnat finna, det val varit några utmärkta jurister, som tagit stor del uti 1818 års hvälfningar uti Paris och Frankfurt, men att detta deras upträdande varit långt ifrån lyckobringande. Det må väl vara, att de nya konstitutionerna icke blefvo alldeles så galna som de utan tvifvel eljest hade blifvit, men jag frågar: hafva dessa af juristerna upriittade författningar varit VII II. ' 21 322 jDen 15 Juli f. m. för något Iand välsignelsebringande? Finnes det någon, som skulle önska en sålunda upgjord förbättring för Sverige? Jag för min del tror, att juristerna afvika från deras egentliga bestämmelse, då de kasta sig in på politikens område, och jag anser, att det länder vår svenska domare-corps till icke ringa heder, att den städse undvikit att blanda sig i de politiska meningsstriderna.
Jag skulle narras, om jag sade, att jag icke på förhand något tänkt på, hvad jag skulle säga, hur jag skulle bära mig åt, hur j a g skulle börja samtalet o. s. v., men alla uppgjorda planer ramlade, och jag stod ett ögonblick rätt förlägen och tafatt, fruktande att blifva det ännu värre och att möjligen komma att säga någon dumhet. Men snart fattade jag mig och yttrade utan all öfverläggning ett enkelt tack, för det hon varit så god och tilllåtit mig besöka sig, något hvarefter jag länge längtat. Jag visste henne ständigt blifva öfverhopad med så många mer och mindre fadda komplimanger för sitt skriftställen, att jag icke ytterligare ville besvära henne m e d sådana, men jag kunde icke underlåta att innerligen tacka en person, som skänkt mig så många angenäma stunder. Hon svarade ingenting, men tog mig i handen och klappade mig — och bekantskapen var gjord. Vi satte oss vid divanbordet, hvarpå stodo frukt, russin och mandlar, och vi voro snaTt inne i ett intressant samtal, som, om jag minnes rätt, började med något tillfälligt, obetydligt yttrande o m Tegnér, hvilket öfvergick till hans ondska på och utfall mot » tiden ». Hon * Najaden, liberal tidninsr, utgäfs af Georg Ameen i Karlskrona åren 1839 — 53. I HYLI N ' S I | EKONOMI-TVÅL! Hon trodde omdömet o m svenska karaktären ej skulle blifva vackert, om det skulle grundas uteslutande på hvad som för dagen nu spelade på ytan, men trodde tillika, att svenskarne aldrig skulle kunna mista den goda urtypen i deras national-karaktär. Hon kom in på en jämfö- relse mellan människorna och språket, talade om det vackra i svenska språket, ej blott i klangen, utan äfven ofta i ordens gedigna innebörd att uttrycka just hvad därmed åsyftades, citerade därvid bland andra ordet » sorgbunden ». Som hon höll på att taga porträtter af W:s, kom jag underfund med en ny talang hos henne; hon porträtterade nämligen utmärkt väl i akvarell och på ett sätt, som jag tyckte just vara för henne karaktäristiskt, i det alla hennes porträtt voro på sitt sätt embellerade, men därför dock icke gjorda vackrare, utan liksom skönare, godare.
Det mägtigaste hindret i undsättningens fullkomliga öfverlemnade till enskilta industrien, blir dock alltid, enligt mintanka, den rigtning enskilta capitalerne fått från Spannemålshandeln, genom StatsMagternes mellankomst, och den vackling i åsigter, som oftast företer sig. Min på en icke så korrt erfarenhet livilande öfvertygelse i denna del, har jag vidlyftigt anfört i min sednast afgifne underdåniga 5-års berättelse, äfvensom de tilldragelser, som föranledt den, och öfverlemna!’ således till skickligare talare, med samma öfvertygelse, sorn jag, att här debattera frågan. Hvad slutligen Creditivets sammanblandning med liqviden för MagazinsDirectionens behållningar angår, kan förmodligen i denna del något bestämdt omdöme icke fällas förr, än liqviden är slutad, och den värde Motionairen har, om jag minnes rätt, sjelf yttrat, att det egenteligen kan vara likgiltigt för Banken, på hvad sätt penningarne der ingå. Jag skulle dervid vilja göra det tillägg, att, äfven om förlust vid liqviden skulle visa sig, det alltid blir, som man säger, hittadt för det köpet, att få Magazinerne sopade från den gamla behållningen, sorn alltid skall rubba tillämpningen af de sist antagne grundsattserne. i H. 27 41« Den 25 November. Herr Sandelhjelmj Paul: I anledning af Motionairens uppmaning till samtlige Landshöfdingar, får jag för min del äran åberopa min till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga berättelse om de sednast vidtagne undsättnings-anstalter inom Elfsborgs Län. Okunnig derom att ämnet nu skulle förekomma, bar jag ej nämnde berättelse med mig, men förbehåller mig att framdeles få aflemna den. Resultatet deraf, så vidt minnet Ian vägleda mig, är att jag till Länets undsättning fått disponera 200,000 R:dr från Creditiv-fonden, och omkring 5,5oo Tunnor
Finanskomitéen, till hvilken ofvannämnde skrifvelse blifvit öfverlemnad, har till Kongl. FinansDepartementet afgifvit utlåtande i frågan. 2:o Rikets Sländers underdåniga skrifvelse af den 20 Februari 1858, i fråga om lag till ordnande af Notarii-pnblici befattningar. (225). Förslaget biel den 2 November 1860 i Statsrådet anmäldt; men har ännu icke till slutligt afgörande förekommit. 3:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 2 April 1860, angående Sveriges och Norges ömsesidiga förhållanden. (49). Såsom tillägg till de å förteckningen den 25 September 1862 uppräknade åtgärder, får nämnas, att Kongl. Majit den 6 Februari innevarande år uppdragit åt en komité, bestående af en ordförande ech sex ledamöter från hvartdera riket, att utarbeta förslag till de förändrade bestämmelser, som i afseende på rikenas förening finnes vara af behofvet påkallade och ändamålsenliga; och har något utlåtande från nämnda komité ännu icke till Kongl. Majit inkommit. 4:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 20 Juni 1860, angående upphäfvande af strafTarterna prygel och dagg. (73). Sedan denna skrifvelse blifvit den 2 November 1860 i Stats-Rådet anmäld, har den blifvit öfverlemnad till en för utarbetande af nya krigslagar i nåder tillsatt komité, som den 23 Juli 1864 inkom med underdånigt förslag till särskild Strafflag för Krigsmakten; detta förslag är för närvarande under Högsta Domstolens granskning. — 47 — 5:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 11 Augusti 1860, i fråga örn före skrifter till betryggande af besittningsrätt till fast egendom oell af inteckningssäkerhet.
Utmyntningsgrunder för tillverkning af koppar-skiljemynt . 107, 180. 36 Utrednings-Förråden: extra anslag dertill Utskott: aflöning för Äancellierne och Vaklbetjeningcn dervid . 2, 16, 27, 282, 3oo, 348. Utskott: angående vården emellan Riksdagarne af dess hand lingar och invenlariipersedlar 4^3. W. Wadstena Kronoäng, se äng. Krigsmanshus-Cässa: ersättning för eentonalmedel „ lån och anslag till en hamnbyggnad vid staden , afskrifning utaf de medel staden lyftat i och för Cho lera farsoten derstädes Walkoch Stamp-Verk: proposition rörande beskattning derå, återl Wapenöfningar, Indelta Armeens: anslag dertill . .81, 19g, „ Bcväringens dito 8r, Warberg: Fästningsbyggnadernes derstädes användande till Correctionshus „ anslag tili förbättrande af hamnen vid staden Watten-Communicalioner: extra anslag dertill 208, 291, 3i8, „ ledning lill Carlskrona, anslag , bildandet af en Fond för sådanes understöd Wed och kol för Kongl. Hofven: anslaget dertill . t, Landtmarskalks-soireer sist lid ne Riksdag Wener, II: sökt nedsättning i arrendet af Svartsjö Kungsgård 14 Weneriska smittans botande: årlig afgift dertill, angående Wenersborg: lån till dess återuppbyggande Wermlands Fält-Jägare-Regemenle: förhöjning af Chefens lön i> •> „ indragning af Corpsen . Westerbotten: Jernverkens derstädes åtnjutande af frihetsår , förändrade tider för restransakningars verkställand „ återbetalning af undsättningsskulder „ fördubblande af uppfostringshjelpen i missväxtår för nybyggare ..'... Welenskapsmän: reseunderstöd för sådane 88, 221, 25o. Weterinaire-Inrättningen: anslag dertill 80. Wexel-Controleurs-befattningarnes indragning, angående ; . ^5.
Jag inskränker mig vid detta tillfälle till detta yttrande, och utber mig blott att få tillägga, att i afseende på den begärda ålerremissen, hvilken jag med särdeles tillfredsställelse har hört afstådd af en ledamot, men som likväl står qvar såsom begärd af Hr von Hartmansdorff, jag icke inser, hvartill den i ringaste mån skulle kunna gagna, enär jag icke anser densamma kunna leda till något annat resultat nu, sedan 2 Stånd bifallit betänk, i sin helhet, än att möjligen återfå betänk, till följd af en så beskaffad återremiss, och alt få besväret eller nöjet, hvilketdera man behagar, alt åter på nytt börja denna vidlyftiga discussion under en epok af riksdagen, då man med längtan emotser dess slut, särdeles inom de Stånd, hvilka äro genom sina valda befattningar bundna vid riksdagen och icke, såsom vi, i tillfälle alt efter behag aflägsna oss samt komma och gå. Det är på denna grund, som jag fortfar i milt yrkande och min innerliga önskan, att bifall mätte lemnäs obetingadt till Ulsk:s förslag. Afven efter detta anförande förnyades ropen på propos. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: De anmärkn:r, hvilka blifvit framställda emot Utsk:s betänk., hafva af så många talare blifvit vederlagda, att det vore öfverflödigt af mig att höja min röst. Jag anser mig emedlertid uppkallad af frågans vigt att yttra några ord. För min del anser jag att lagförslaget icke bör åt en aflägsen framlid öfverlemnas. Jag anser, att det är R. St:s pligt att Den 28 April. 321 att yttra en bestämd opinion derom, samt att det är af försigtigheten på kalladt och att det nu är rätta tidpunkten derför. Jag anser det vara försigtigt derföre, att erfarenheten visar, att brotten ökas äfvensom kostnaderna för fångvården. Svenska nationen väntar en förbättrad lagstiftning. Jag anser, att tidpunkten nu är inne, när man efter decennier erhållit erfarenhet och vigtiga upplysningar på en mängd särskilda ställen, och jag tror således, att man i detta ämne kan ganska bestämdt fatta sin öfvertygelse.
Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Frih. Cederström votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan Frih. Ceder» ström nu begärt votering, uppstode fråga om hvilken mening tomine i fråga att framför Frih. Cederslröms antagas till eontra-propos. vid hufvud voteringen 0111 Ulskrns förslag. Frih. Cederström: Sedan Hr Frih. o. Landtm, fram ställt till R. o. Ad. den frågan, huruvida R. o. Ad. antager till conlra-propos. de af mig föreslagna 4° proc., och derpå svarats ja och nej och votering är begärd, följer ock af sig sjelf, att denna fråga om 4° proc. komnrer vid voteringen 0111 conlra-propos. att blifva ja-propos., och att antingen den af Gr. Frölich begärda propus, af 33-y proc., eller den af Hr Ribbing begärda, kommer att blifva nej-proposition. Hr Gripenstedt: Denna mening om conlra-propos, kan jag på intet villkor bifalla. Om R. o. Ad. ej kan öfverenskomma 0111 hvilken sorn skall blifva eontra-propos. i denna preliminära votering, så är det klart, att R. o. Ad. äfven måste votera derom; men jag skulle tro, att 0111 vi få propos. på Gr. FröIiclis förslag, så begär måhända Hr Ribbing ej en tredje votering. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt, att Ståndets medlemmar ej mätte på en gång afhandla två eller tre contra-propostr. Den vanliga ordningen, när flera sådana yrkas, lärer vara den, att det heter: Den som antager t. ex. Hr von Hohenhadsens förslag till eontra-propos., röstar ja; den del ej vill, röstar nej; vinner nej, antager R. o. Ad. icke Hr von Hohenhausens förslag till contra-propos.