Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Femte Ståndet må ingen, för embete eller tjenst, till Riksdagsman i Yngre Kamaren väljas, som innehar beställning 1) inom Justitiae-Staten: under Advocat-Fiscals-och Häradshöfdinge-grad; 2) a. inom Konungens Canzli, Rikets Collegier samt öfriga till Statsför valtningen hörande allmänna Verk och Styrelser: wider ProtocollsSecreterareoch Contors-Chefs-grad; b. inom Landt-Staterna: under Lands-Kamererareoch x\ndre Landt mätare-grad; c. inom Banken och Riksgälds-Contoret: under Advocat-Fiscalseller Contors-Chefs-grad; 3) inom Landtförsvaret: under Kaptensgraden; 4) inom Sjöförsvaret: under Kapten-Löjtnants grad, och 5) bland Läkare: under Provincialeller Regements-Läkare-grad. Bland Femte Ståndets Fastighetsegare är hvarje till ena eller andra Kamaren valberättigad äfven valbar till ledamot, inom classen, i Yngre Kamaren. §. 27. Ingen må utöfva närmast tillhörer. Således må Adelsman utom Borgare-Ståndet. Ej heller må medlem af Preste-Slåndet njuta valrätt eller valbarhet för fast egendom. Den, som till Borgare-Ståndet hörer, änskönt innehafvare af landtegendom, må ej till Riksdagsman välja eller väljas bland fastighetsegare på landet. Embetseller tjensteman tjensten innehafver. §. 37. Riksdagsmännen fuilmagter skola granskas. Sådan granskning skall sist inom fyra söcknedagar derefter Constitutions-Utskottets Utlåtande, N\o 36. ?l vara fulländad. Vederbörande Riksdagsmannarätt. Vid anteckningen grundlagar. §• 42. Å hvarje Lagtima Riksdag låter till Riksens Stän der afgå; hvarvid jemväl till deras pröfning uppgifvas hvad Staten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra fyllas. Vill stadgande. Framställningar — —- meddela. Alla framställningar tilleller afstyrkande. §• 43.
Till nedanskrifna på Bordet hvilande Betänkanden, lemnade, vid förnyad föredragning, Preste-Ståndet dess bifall, nemi. Lag-Utskottets N:o 23 Om ansvarsLag för Slagsmål, med doldt tillhygge af nycklar, dosor, knifvar m. m. N:o 24 Angående Rättighet för Underdomare, att då någon Lag eller förordning, an - j88 Trot. Utdr. d. 25 April 1823 ses tarfva förbättring, sådant hos Justitieombudsmannen anmäla. N;o 30 Angåenge HuseSyn å Öfver Officers Boställen. N:o 35 Ianledning af väckt motion, om förklaring af 9 §• uti Kgl. Förordningen, d. 5 Juni 1739, angående Prestval. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 39 Angående föreslagen ändring i Stockholms Stads Hamn-Ordning. N: 40 Om större noggrannhet vid de å Lazarett och Curhus för venerisk Sjukdom intagne Personers afpolietering. N:o 41, Rörande yrkadt förbud för Länsmän, att taga befattning med andra Auctiomer än de dem å tjenstens vägnar åliggande. Rörande väckt fråga om Krigs-Articklarnes omarbetande och förbättring. N:o 43 I fråga om tiilökte Frimarknader för Skenninge och Grenna städer. Angående yrkad skyldighet för KronoBetjeningen, att utan ersättning till verkställighet befordra Socknestämmobeslut. Angående Beräkningsgrunder för deltagande i Allmänna Byggnader å Landet uppförande oeh underhäll. Trot. I fråga om rättigheten att å Sjöstränderne upphämta Hafstång. Om fastställande af en viss byggnadsordning för Städerne. I anledning af yrkad inskränkning för Torpare, att antaga tjenstehjon. I anledning af yrkad befrielse eller ersättning för transporter af undsättningsSpannmål. N:o 65- Angående yrkad skyldighet för priviligierade Hemman och Lägenheter, att i allmänna Byggnaders uppförande och underhåll deltaga. Rörande yrkad befrielse för Gottlands Hemmansegare, att in natura aflemna Skatte tjära. m. m.
Vid 2:dra och 3:dje punkterne, angående äskade nya Assessors-Iöner i Svea och Götha Hof-Rätter, af Friherre Palmstjerna: ”Jag reserverar mig emot Utskottets beslut uti 2:dra och 3:de punkterna, såsom stridande emot den öfverallt erkända och i våra Grundlagar nedlagda grundsats, att domaren bör vara försatt uti en så oberoende och sjelfständig ställning, att han i i afseende på bibehållandet af sin tjenst och sine löneförmoner icke beror af någon godtycklighet. Jag anser derföre Rikets Ständer böra bevilja ifrågavarande anslag såsom löner på Stat”; af Herr von Roseny Georg: ”Utskottets tillstyrkande i frågan, angående behofvet af en ny Ledamot i Svea och fyra Ledamöter i Götha Hof-Rätt Stuls-Ulskollels Ullålandej N.-o 35. lian jag ej beträda, då endast blifvit föreslaget, att aflöningen till dem måtte såsom arjvoden utgå. Jag anser det vara origtigt att i detta fall frångå den både här och i andra sannt conslitutionella Stater allmänt erkända, vigtiga grundsatsen, alt Domare böra vara oberoende embetsman i alla afseenclen. Genom att bestämma Domares lönings-förmoner såsom arfvoden, hvilka kunna när som helst upphöra, försättas de i en ställning som ej motsvarar ofvannätnnde antagne grundsats, hvilket förhållande kan menligt inverka på tjenstens utöfvande och rättvisans skipande, hvarföre jag reserverar mig mot Utskottets beslut, under yrkande af bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta afseende.” Biskop Hedren:, Uti all fri lagstiftning har, såsom ovilkorlig grundsats blifvit erkänd, domarens, så vidt möjligt, ovilkorligen oberoende af allt slags godtycklighet. Då han i sitt embete sjelf aldrig får handla efter godtycke, så har lian ock ansetts böra frikallas från all sådan fremmande, för embelsulöfningen vådlig, inflytelse. Denna grundsats synes mig i det nu fattade beslutet förbisedd.
I afseende på i:sta punkten af Utskts betänk, får jag äfven åberopa min reservation, hvaruti jag sökt utveckla, huruledes de satser, sorn vid denna punkts antagande gjort sig gällande inom Utsk., strida mot det begrepp, jag fattat om grundlagens anda och mening. Hvad 3:dje punkten beträffar, så anser jag mig böra tillkännagifva, att jag delat Utsk:s åsigt derom, att sedlar på 5 rtdrs valör icke behöfva utfärdas. Jag tror, att, så vidt möjligt är, man bör undvika alltför många särskilda sedelvalörer. För öfrigt får jag förklara, att, i den händelse K. M. skulle bifalla R. St:s förslag om en förändrad myntenhet för Riket, jag anser de sedelvalörer, som Utsk. föreslagit, vara de lämpligaste. Hvad 4;de punkten angår, kan jag deremot icke helt och hållet dela Utslits åsigt, att skillingssedlarna äfven hädanefter böra utfärdas efter hittills begagnade formulär. Jag anser en förändring i dessa sedlars form och beskaffenhet verkligen vara af behofvet påkallad, så vida icke andra skäl häremot förekomma än de, som Utsk. nu anfört. Banken nödsakas årligen för sktssedlarnas utgifvande vidkännas en kostnad, som, efter hvad jag vill påminna mig, uppgår till icke mindre än 4°)°0° rtdr årligen. Det torde vara af vigt, att någon besparing jemväl härutinnan för framtiden, derest dessa sedlar skola fortfara, åstadkommes. Jag kan icke heller, lika med BancoUtsk., så förklara R. St:s fattade beslut i afseende på sktssedlarnas fortfarande utgifning, att detsamma skulle innefatta något förbud emot ändring af dessa sedlars form och utseende. — Orimligheten af Utskts förevar, förslag i afseende på Bankens sedelutgifning ådagalägges förnämligast genom denna punkt, uti hvilken Utsk. tillstyrkt, att sktssedlarna skola bibehållas, ställda på b:covalör, oaktadt rtdrssedlarna skulle komma att utgifvas efter couranlberäkning.
Då likväl de dervid insända värderingsoch skattläggnirigshandlingar befunnits felaktiga, samt uppskof i bytesfrågan äfven blifvit föranledt deraf, att Bergsrådet Aschan å byteshemmanet ännu icke erhållit lagfart, hade, sedan detta hinder blifvit undanröjdt och laga skifte emellertid öfvergått Repperda by, dervid de båda länsmans-boställsdelarne fått sina egor i ett sammanhang utbrutna, nya värderingar och skattläggningar af vederbörande skattläggningsmän i orten, enligt Kollegii föreskrift, blifvit förrättade å boställsdelarne i Repperda den 31 Oktober 1856, å Ufvanäs den 1 påföljande November och å Hultsjö Bergagården den 17 Juni 1857, hvarvid tillstädesvarande indelningshafvaren förklarat sig önska ifrågavarande byte, äfvensom förrättningsmännen uti särskildt yttrande, innefattande jemväl förslag till bytets verkställande, detsamma förordat i^ anseende till vederlagshemmanets fördelaktiga belägenhet och dess, enligt deras åsigt, byteshemmanen fullt motsvarande godhet och förmåner; uti hvilken åsigt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl instämt. Vidare hade åtskilliga, vid värderingsoch skattläggnings-instrumentens granskning i General-landtmäteri-kontoret, framställda anmärkningar emot uppgifterna om_ åkerns och ängens areal och uppskattning vid hemmanen Ufvanäs och Hultsjö blifvit af förrättningsmännen erkände, så att. med iakttagande häraf, egorna utgjorde: Vid Repperda Annaoch Källagården: Äng, 29 ” 27 » dito ' 12 ” 23,012 betemårt) 132 ’ l2'3 ” dil» ’ 13 ’ 3l.<8‘ * Vid Ufvanäs Vestergården: Äng, 14 ” 13,4 * dito ” — 5,12018 * betesmark} 56 ” 18>2 ” dito ” ~ 20.3985 ” eller sammanlagdt för alla tre hemmansdelarne:
För öfrigt har jag härvid afsett icke blott Låntagares, utan äfven Fordrings-ägares bästa, emedan många af desse sednare, som sjelfve behöfva sine penningar, men hafva svårt att få ut dem, derigenom kunna blifva hastigare li qvi' - Den 12 'December f m, qvioerad? På dessa grunder kan jag icke annat än, tvärtemot Banco-Utskottets yttrande, tillstyrka, att, i enlighet med hvad Ständerne år 1779 beslöto, Fastighets-lånen må företrädesvis lemnäs åt dem, som förut hafva sine egendomar intecknade för skuld, välförståendes med det vilkor, att en sådan företrädes-rättighet endast tillerkännes de Fastighets-ägare, hvilkas skulder varit intecknade, innan detta beslut af Riksens Ständer blifvit fattadt. Herr von Hohenhausen: Till en början kan jag icke instämma i den princip, som aE Herr Munck af Rosenskjöld blifvit yttrad, att endast de intill denna Riksdag skuldsatte skola ‘äga företräde till Fastighets-iån. Vill maij afse, att en fördel skall lemnäs dem, som äro uti olycklig belägenhet, så bör man äfven besinna, att också efter denna Riksdags slut, många kunna raka uti en lika obehaglig ställning. Jag tror dessutom en sådan uppmuntran icke böra lemnäs ät de skuldsatte, utan allt slags afseende på, och pröfning af, sättet buru de råkat i skuld. Men i afseende på verkställandet häraf, hemställer jag, huru sådant skall blifva möjligt. För öfrigt, då lånen äro förmånliga, skulle det icke blifva svårt fördem, som icke redan äro skuldsatte, att inteckna sina egendomar, för att åtkomma dessa lån, enär man ej kan rättvisligen säga, att blott de hittills skuldsatte böra äga företrädet. På dessa grunder vägar jag vördsamt tillstyrka bifall å BancoTJtskottets Betänkande. Ridd. 0. Ad. Prot. XI. Band. 36 56a Den 12 December J. m, Herr Munck af Rosenskjöld:
Att till befrämjande af strömrcnsningar samt lättade wattcnconlmunicarioner, ett anstag af 260,000 R:dr, mä bewiljas att utgä efter lika fördelning för de fem arén 1860 till och nied 1864, samt derwid till Kongl. Majit öfwcrlemnas, att, efter Eget Nädigt godtfinnande, något föregående är under denna tid förskottswis anwända en del af det näsipäföljande årets anflagsfumma, fa widt Kongl. Majit finner detsamma kunna werkställas utan medförande af nägon instränkning i arbetsplanen för förfwarsansialtcrnes iständsättande med all den drift, wigten af deste sednare arbeten päkallar, under willor derjemte: rratt de anstagnc medlen icke ma anwändas till annat än communicationers förbättrande, öppnande eller lättande ä de ställen, ber de pröfwas wara afbehofwet synnerligen pakalladc, och för den allmänna rörelsen medföra största nytta; dock icke till fädane företag, ät hwilka R. St:r redan bewiljat eller nu bewilja färffildte anstag eller lanebiträden» eller till fädane, four redan blifwit ficklbordadc; att de med förra anslagen pabörjade arbeten, sä widt de äro af beffaffenhet att ensamt af det allmänna bekostas, eller, i händelse af enskildes skyldighet att dertill bidraga, i den mohn som destc skyldigheter fullgöras, mä framför andra crhälla de bidrag, som till deras ändamälsenliga fullbordande erfordras, och.
Uti sednast afgifna Revisions-berättelse yttrades, beträffande Amiralitets-Krigsmans-kassan, hvilken förut icke varit föremål för någon åtgärd af Rikets Ständers Revisorer, att, då berörde Kassa, dels i di - — 172 — rekt stats-anslag, såsom ce utön al-ersätt ning, dels i en viss andel af en per mille-afgiften vid fastighetsköp och dels äfven i afoch tillträdes - afgifter vid åbo-ombyten på till båtsmanshåll indelta hemman i Blekinge Län och Södra Möre Härad af Kalmar Län åtnjuter icke obetydliga stats-bidrag, — ehuru Revisorerne funno uppbörden af sistnämnde afgift vara tili beloppet obestyrkt, och att räkenskaperna från sistnämnde Län icke vitsordade, att en sådan afgift från Södra Möre kommit Amiralitets-Krigsmans-kassan till godo, —- samma Kassas räkenskaper, åtminstone för den del deraf, som utgjordes af allmänna medel, borde underkastas någon offentlig granskning, hvarigenom äfven kunde blifva möjligt tillse, att inkomsterna riktigt inflöto. I anledning häraf, anhöllo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 7
Följer man den mera populära än praktiskt riktiga indelningen af rösterna i stora och vackra, skall man finna, att fröken Nordgrens mezzosopran har den stora röstens metall och kraft, dess bredd IDUN 598 1890 * * * * ± * * 4.4.±4 * .44.444 *, 4. &amp; *. &amp; * 4 * * .4.4 * 44^ Naturen själf oss gifver denna lära: Allt slute sig tillsamman, stort som smått. Man skall på jorden jordens börda bära, Man verka skall och ej betrakta blott. J^RED. j^ALUDAN-yWuLLER. 44444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444 * 444 * 444 * * 4444 * * och fyllighet, men på samma gång den vackra röstens eleganta smidighet, dess uttrycksfullhet, dess omfång, dess förmåga att kunna föra fram t. ex. en verkligt vacker bunden fras. Så mycket ger icke naturen ensam, men den har varit mycket frikostig mot fröken N. Redan då hon växte upp i sitt hem i Stockholm, där hennes fader ännu är verksam i en sockerbruksaffär, visade sig utpräglad begåfning och intresse för musik. Lyckligtvis blefvo de tillvaratagna,och 1 8 8 0 gjorde fröken N. sitt inträde vid Musikaliska akademiens konservatorium. Den unga sångerskan beträdde genast den väg, dit hennes ovanliga anlag pekade: hon studerade solosång. Men kontinenten och musiklifvet därute vidgade sångerskans vyer och drogo henne dit. Hösten 1 8 8 3 begaf hon sig till Paris och började studera för fru Marchesi. Dessa studier för fru Marchesi och sedermera för fru Kenneth ha tvifvelsutan högst väsentligt bidragit till utbildningen af fröken N:s stämma, och särskildt torde det vara härifrån hon fått sina starka, fylliga och vackra höjdtoner, så ovanliga hos röster, hvilka såsom fröken Nordgrens, strängt taget, ega altkaraktär.
Meningen med reformen inom barnvården är ej att blott bereda förmögna familjer fördelen af att få en upplyst barnsköterska; det är en tanke, som åsyftar att skaffa dylika hjelparinnor äfven — ja, företrädesvis åt så- dana mödrar, hvilkas dagliga sysslor förhindra dem att sjelfva helt och hållet sköta sina barn, men som ej ha råd att hålla ett öfverflöd af tjenarinnor. » » Skulle jag blifvit nödsakad att hålla ett biträde åt Astrid, så kunde jag omöjligt ha bjudit denna senare mer än hälften af den lön, hon nu kommer att få, ty vi höra ej ti IL de rika. » » En barnsköterska, som skulle behöfva biträde af någon annan än barnens mor, vore ju ett oting i ett hus. Tjenarne skulle förakta henne som en odåga, och barnen skulle snart upptäcka, att hon var ett föremål för huspigans löje och ovilja, och det der ' biträ- det ' skulle hata ' damen ', som trängt henne fråu barnvården, utan att kunna uträtta de de dertill hörande gröfre sysslorna. Genom detta skulle otrefnad uppstå i hela huset. » » Men om en ' barnfröken ' ej af sig sjelf tager upp dessa sysslor, så blir det sannerligen bra obehagligt för en husmor att tillsäga henne göra det. » » Man gör alltid bäst i att vid de underhandlingar, som föregå platsens tillsättande, tydligt nämna alla de göromål, som åtfölja den, såsom något helt naturligt och nödvändigt. Får man ändå att göra med en mindre upplyst och fördomsfri flicka, bör frun naturligtvis sjelf hjelpa henne med de gröfsta sysslorna, tills fördomen mot dessa försvinner och pligtkänslan hos barnvårderskan vuxit sig stark. Husmodern må aldrig glömma, att hon skall vara den nye familjmedlemmen till stöd, liksom att denna är det för h e D n e i fråga om barnen. » » Jag h a r, vet fru Haraldsson, ofta tänkt på, hur väl just de fattigaste mödrar behöfde dylika hjelparinnor, men hur skall detta kunna ske? » » A, f i u Vilberg, ni skola nog få se, att ur denna tanke skall ett vackert, lummigt träd uppväxa, till skydd för fattiga hem!
De äldre karlarnes alfvarliga, fårade anleten, de yngres mindre markerade, men äfven de om alfvar, tungt och träget arbete och dålig föda vittnande, alla syntes lifvade af samma känsla. Bitter och djup harm målade sig i alla dessa ansigten, men tillika ett visst lugn och resignation. Allt som de tre männen inuti gruppen omvexlande talade, lifvades dragen hos åhörarne, uttrycket i deras anleten blef allt vildare. Det var som när molnen draga sig samman vid horizonten, svarta, dystra, hotande, stundom frambryter en och annan svag blixt på afstånd, och man förutser att thordönet med kraft skall utbryta, att haglet skall förstörande nedbrusa, att orkanen skall härja; men ännu bryter ovädret icke löst, ehuru man ser förebuden. "Detta veten J alla", utbrast Bengt Poutu. "Så har Flemingen låtit utsuga landet, att vi snart ega knappt barken till brödet. Hvem vet icke huru de tagit maten ur våra bodar och silfret ur våra kistor, och der sådant ej funnits, ha de tagit våra hustrurs och döttrars kläder, ryckt brisken af deras hals och ringarna ur deras öron, hästen ur stallet och kon och fåret från betet. Och hvem af oss vet icke, att Österbottningarna, redan af kung Johan, fingo löfte om lindring från borgelägers tunga, sedan moskoviten hade brändt och sköflat i Salo och Limingo, och krigsfolket ej kunde hindra dem. Och ha vi ej sedan med våra söner och drängar, med egen kost och egna vapen, försvarat oss. Och nu, när vi ha fred med sjelfva moskoviten, nu skola vi rappas och skinnas af knektarne. Här ligga skottska ryttare, här ligga upplänningarne och finnar dertill. J veten ock huru herr Klas satt vakt både på sjö och land, att ingen skall få klaga hos hans fursteliga nåde, hertig Carl, eller sända ombud till riksmöten, som han sammankallat; och huru strängt herr Klas straffar alla försök att hos fursten söka hjelp. Men vi, som här stå, vi ha dock lyckats komma både fram och åter.
På sådant sätt är Nationen delad i etne partier. Banco och DiscontPatronen unnar Landtmannen intet understöd, knappast ett ganska dyrköpt ur Disconten. Jordbrukaren åter fordrar för sig ensamt beständiga och betydliga lån ur Banken. Ingen måtta hvarken med eller emot. Banken har i de sednare åren blifvit så medtagen till understöd för Rikets Financer, att dess fond, ehuru nu mera öppnad till minskade Fastighetslån, omöjligen kan tåla, utan allmän skada, att betydligen tillåtas. Möjlig, heten för Banken art lemna större Fastighetslån är således på lång tid icke tänkbar, sällan kanske nyttig. Men utan känning skulle Banken kunna på vissa år lemna något tillskott emot lindrig renta till de Inrättningar Jordbrukaren sjelf grundade, för att befordra jordens odling och förbättring. Det är icke mindre Landtmannens an hvarje medborgares skyldighet att förbättra sina Den 19 Aprile. tu. villkor genom eget bemödande, och ej anlita andra om d t understöd han sjelf kati bereda sig genom flit och omtanka, särdeles sorn han bör vara öfvertygad derom, att den milda Öfverhet vi äge, ej undeilåter att till dessa Inrättningar lemna ali den uppmuntran, allt det beskydd, som erfordras och de förtjena. Våra Bruksidkare hafva gifvit oss Landtman en föresyn, som bör följas: De hafva inrättat ett JernContoir genom årlig afgift för hvarje på Våg inkommande skeppund jern. Detta Contoir har genom tidens långa oell goda förvaltning blifvit så betydligt, att nu mera inga tillskott behöfvas; men letnnar icke dess mindre Jernbandlingen årliga betydliga förskott och understöd. Och Jordbrukare, till antalet så vida öf-" verlägsna, skulle iske af egna medel kunna upprätta ett ÅkerbruksContoir, med den åtskillnad, som handlingarnes olikhet kräfver. Till Tit. ölverlemnas nu ett förslag till ett dylikt ÅkerbruksContoir, för att erhålla den uppmärksamhet, och undergå den granskning, sorn det kan förtjena.
Under tempelhvalfvens båge, hvar ett hjärta söker ljus, vid barmhärtighetens råge uti fattigmannens hus, bredvid kärfve, gjord åt sparfven, i den glada mellan friska barnaflock, blomsterhvarfven öfver kors och marmorblock — hvar ett hjärta ömsint vakar, hvar en gifmild hand räcks ut, hvar en själ sig själf försakar; Jesus står en tyst minut, guld och myrrha återbördar och sin väg osynlig går, medan evighetens skördar spira i hans stilla spår. Heliga jul, hvars höga minne gläder och stärker hvart ädelt sinne, låt din frid bo ibland oss inne, lyfta vår blick mot förklaringens strand! Skänk åt det barnsliga sinnet vingar, medan du tviflarn till ödmjukhet tvingar och åt den lidande ömsint bringar hopp från de himmelska skarornas land! Edvard Evers. (Illustratör: Gerda Tirén.) » I fall någon ringer, så är jag inte hemA ma — förstår hon d e t? » » Jag brukar inte narras, jag, » svarade Maja och slog en knyck på sitt slätkammade hufvud. » Skulle någon ringa på, så säger jag, att doktorn helst vill vara i fred, och då kommer jag sanningen närmare. » » Säg hvad du vill, ditt gamla spö. » — - den sista stafvelsen sväljdes ned, och doktorn gick in i sitt bibliotek för att åter börja rota i böckerna. Maja fortsatte af dukningen af middagsbordet, och det var suart gjordt, ty där fanns blott ett enda kuvert, men då hon höll på att lägga ihop duken, så k o m doktorn tillbaka ut i salen. Han hade nu ett blidt uttryck i sitt ansikte och höll en papperslapp emellan fingrarne. » Se här » — sade han och stack den åt henne — » det är j u julafton i dag. Gå ut och köp sig en julklapp, hvad helst hon vill — ett klädningstyg eller något annat krims-krams. » » Tack, goa doktorn » — sade Maja och gjorde en liten knix på sina gamla knän, — » men det blefve mera jullikt, om doktorn ville köpa den själf. » » J a g? » — - han såg ut som ett stort, förbluffadt frågetecken — » skulle jag köpa — nej, Maja lilla, jag har annat att sköta.
I afseende på ofvannämnde till förlagslån afsatte Fonds förvaltning i allmänhet har K. M:t, till förekommande deraf att denna Fond icke må blifva för sitt ändamål overksam derigenom, att derå beviljade lån icke fordersammeligen lyftas, medelst Nåd. Bref till K. Corn.Goll. af den 5 Dec, 1827 fastställt en praescriptionstid af 3 månader för lyftningen af alla då beviljade lån, räknad från den dag låntagarneaf samma K. M:ts Nåd. beslut erhållit del, samt af 6 månader för lån, som dädanefter i Nåder beviljades, räknadt ifrån den dag, då K. Mtts Nåd. beslut om lånens beviljande fattas, med påföljd, att medlen eljest till förmån för andre lånsökande varda disponible. I anledning af enskildte ansökningar rörande lån utur nämnde Fond har K. M:t dessutom genom Nåd. Bref af den 5 Sept. 1827, beviljat Fabriksidkaren Rhode , hvars vid Fredriksdahl i Järlösa Socken af Upsala Län tillämnade StenPorcellainsFabrik icke kommit till fullbordan, den förändring uti inbetalningsvilkoren för det af honom uppburne förlagslån, å 2000 R:dr, att hälften finge den 5 Mars och andra hälften den 5 Sept. 1828 erläggas; samt genom Nåd. Bref af d. 26 Sept. 1827, tillåtit Fabriksidkaren Blocks Enka, att under återstoden af den fastställde tiden för det hennes man i lifstiden förunnade förlagslån å Öooo R:dr för dess anlagde Fabrik för äkta Plaiterarbeten få samma lån bibehålla. 224 Stats-U? sköttel* §• 4- Pochets Förlagslån.
Att vid ett sådant förhållande och vid en tidepunct, då en allmännare friare utöfning af Medborgares krafter påyrkas, utan hinder af enskildtes eller Corporationers LagUtskottets Betånhnnden. Ic9g uteslutande företräden, och utan förnärmande af någons rätt, tillstyrka en sådan utvidgning' af exclusiva privilegiers meddelande som Motionen åsyftar, vöre, enligt Utskottens tanka, att alltför mycket frånträda de grundsatser, som länge med skäl blifvit yrkade, och hvilka äfven i Utskottens meddelade Betänkande, rörande en allmännare näringsfrihet, blifvit närmare utvecklade.