Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevilln.Utsk:t har än mer styrkt mig häruti genom sitt eget Betänk., hvaruti Utsk:t omtalar, hurusom lagstiftningen, tid efter annan, allt ifrån år 1491 egnat sina omsorger för att bibehålla myntet inom riket, och då jag förmodar att en Gustaf Wasa och en Carl XI, i förmåga att bedöma landets behofver, åtminstone står i jemnhöjd med vår tids statsmän, och dessa Konungar fästat synnerlig vigt vid de ädla metallernas bibehållande inom landet, sä faller på Dem en del af det förnäma medlidande, min enfald fått upbära. Delta iir åtminstone en tröst öfver det nederlag, som väntar mig. Man skall troligen bemöta mig med det vanliga inkastet, att hvad sorn dugde för sekler sedan, icke är tillämpligt pä vår tid. Men det är vissa samlingar, som följa inenniskoslägtel ifrån skapelsen intill dess undergång, och en af dessa sanningar är menniskans begär att förvärfva. Detta begär stiger i samma mån som tillfälle dertill yppas, och dylika tillfällen ökas i bredd med ett samhälles utveckling. Lika säkert är ock, att handeln, utaf alla menskliga företag, företrädesvis är egnad att gifva näring åt denna passion. Om det nu var en sanning under Gustaf Wasas och Carl XLs tid, att köpmännens begär till förvärf öfverskred gränserna för landets nytta, så är det väl icke antagligt, att det vidgade fält för vinningslystnaden, som vår tids mer utbildade handelsrörelse gifvit våra köpmän, gjort dem ömmare för fäderneslandets väl än deras föregångare, och att vårt samhällsskick är så fullkornnadt, att några försigtighetsmått emot det omtalade förvarfuingsbegäret numera äro obehöfliga. Då jag uti motiverna till min motion tydligen uttalat, att ett af hufvudsyftena dermed var, att förekomma det importhandeln ieke måtte förqväfva landets egen industriella utveckling, så synes det mig, som Bevilln.Utsk:t, som åtagit sig att behandla frågan, bort bevisa, att mina skäl voro obestyrkta och mina farhågor ogrundade; men detta bar fallit sig alltför svårt, enär sakförhållanderna bevisa motsatsen.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, omRidderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades starka Ja, jemte ett Nej. Herr Rosenqvist begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att då Ridderskapet och Adeln med bestämd pluralitet besvarat den framställde propositionen till återremiss, men Herr Rosenqvist, som under discussionen yrkat proposition till bifall eller afslag af Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, nu begärt votering, och Japropositionen borde innefatta bifall å Utlåtandet, ansåg Hans Excellence nödvändigt, alt först afgöra frågan, om Contrapropositionen skulle innehålla återremiss eller aaslag derå; och hemställde Hans Excellence derföre till Herr Rosenqvist, om hans mening var att yrka votering uti frågan om Contrapropositionen. Herr Rosenqvist: Min mening var, att 112 Den g Julii f. m. erhålla Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, antingen till bifall, eller afslag; jag har redan förklarat, att jag bestrider återremiss. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken erinrade, alt då de fleste Ledamöter, som yttrat sig i ämnet, begärt återremiss , men Herr Rosenqvist ensam yrkat afslag, hade Hans Excellence ansett sig höra först framställa proposition till återremiss, och då denna proposition blifvit af en bestämd pluralitet besvarad med Ja, hade någon ytterligare proposition icke kunnat framställas; men då i följd af den .begärdte voteringen Ja-propositionen mäste blifva till bifall af Utskottens Utlåtande, vore det i så beskalfadt skick nödvändigt att först bestämma, om Contra-propositionen skulle ställas på afslag eller återremiss. Herr Rosenblad: Sedan Ridderskapet och Adeln, minus Herr Rosenqvist, bifallit återremiss, utan att någon deremot anmält hinder, samt Herr Grefven och LandtMarskalken låtit klubban gå, och man först derefter begärt votering, anhåller jag, att Hans Excellence ville låta beslutet ga i verkställighet.
Nio 29, i anledn. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ook RiksStms skiljaktiga beslut i afs:de å andra delar af Betänkit N:o 22, ang:de stämpelpappers-afgiften, samt afgift.en för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar. Utskits tvenne i början af Utlåtit förekommande yttranden, samtlige af Utskit gjorda hemställanden och afgifne yttranden i afside å 3, 4 och 5 §§ uti Förslaget till Författning angide Slämpelpappersafgiften, äfvensom Utskits inbjudning till PresteSt:t att frånträda sitt beslut om ett tillägg till stadgandet rörande stämpel å houpteckningar, ansågos ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne, . Utskits hemställan angide stämpel å bouppteckningar. Gr. Lagerbjelke! I afside å Utskits förslag till kartering af boupteckniugar gäller den väsendtliga anm., att en progressiv beräkningsgrund dervid blifvit följd. — Det är visserligen en sanning, att denna grund äfven är lagd för nuvide författning angide beskattning af boupteckniugar; men den kan derföre icke försvaras. Uti alla andra författningar är samma grund afskaffad, — t. ex. i fråga om testamenten, der en lika proc. är gällande, antingen testamentet är större eller mindre. — Kan man, vid sådant förhållande, finna något skäl att, vid kartering af boupteckningar, kartan skall blifva större i den mån boupteckningssumman är större? Detta är så mycket oriktigare, som, om man äfven vill utgå från principen af progressiv beskattning, det alldeles icke är beroende på summans belopp, om den som ärfver får litet eller mycket.
Men jag gör det dock, emedan jag har erfarenhet af ett krig, som var utmärkt af försakelser och lidanden; och jag, som sjelf hvarken 410 Den 26 November f. m. rökt eller tuggat, kan intyga, att de, som hade dessa vanor, hade vida svårare att uthärda både sjukdomar och svält än de öfriga. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Jag kan icke annat, än på det högsta understödja motionen, i synnerhet af ekonomiska skäl, då det utan tvifvel vore för Staten af största vigt, att kunna på denna väg vinna ökade inkomster. Jag vågar icke bestämdt upgifva siffror, som jag ej med visshet känner, men jag tror, att i Frankrike upgår statskassans inkomst af tobaken till omkr, 140 mill. francs. Jag anhåller, att denna anm. måtte få åtfölja remissen till Utsk:t. Hr Printzenskiöld, Carl: För några år sedan, daen häftig strid fördes mellan frihandelns vänner och dem, som, yrkande ett protektionssystem, ville, att de flesta öfverflödsvaror skulle med högre importtull än den nu gällande beläggas, för att derigenom minska införseln af dessa varor på samma gång, som Staten, för hvad som infördes, erhölle en skälig inkomst, hörde jag af frihandelssystemets förfäktare den princip yrkas, att, så snart en öfverflödsvara blifvit så allmän, att den öfvergått till de lägsta folkklasserna, ja ända till backstugusittaren, så skulle det vara oklokt och skadligt, att lägga någon, åtminstone betydligare importtull på densamma. Dessa skäl vunno äfven seger, och frihandeln har sedan dess vunnit den utsträckning, som vi alla känna; men jag hoppas, att detta system nu nått sin kulminationspunkt. Jag har också för min del aldrig kunnat öfvertygas om nyttan af detsamma för Riket. Tvärtom tror jag ännu det vara af största vigt, att tullafgifterne för öfverflödsartiklar betydligen förhöjas, dels för att skafta Staten nödiga inkomster, och dels för att något stäfja den öfverdrifna förbrukning af dylika artiklar, som f. n. eger rum inom vårt land.
Academien har derför icke någon fond af statsmedlen, och dess omkostnader gå icke ut af statsmedlen. Dessutom är detta förslag icke föranledt af någon motion, utan är det en tanke, som upprunnit inom SlatsUtsk., och StalsUtskis motionsrätt anser jag vid denna riksdag vara alltför inskränkt, för att någre förslager, i sammanhang med andre väckta frågor, derifrån skola behöfva alt upptagas. Jag anser således, att R. o. Ad. på flere skäl äger grundad anledn. att afslå denna del af Utskis förslag och får derom vördsamt anhålla. Frih. von Kraimer, Rob. Fredr.: Då delta förslag in kom till StatsUtsk. från afdelningen, innehöll det, alt granskning af Landlbruksacademiens räkenskaper skulle äga rum. Inom de förenade Utsk:n fann man dock, alt detta icke kunde försiggå, emedan Landtbruksacademien icke ägde något statsanslag, utan skulle nämnde granskning vid sådant förhållande komma alt inskränka sig blott och bart till addition och subtraclion, hvaruti R. St:s Revisorer förut icke saknade tillräcklig öfning. Jag anser således helt och hållet öfverflödigt, alt Landlbruksacademiens räkenskaper skola af R. St:s Revisorer granskas, och då dertill kommer att, på sätt Frih. Palmstjerna upplyst, någon motion icke derom blifvit väckt, och jag icke kan gilla de förenade Ulsk:ns förfarande i denna del, så yrkar jag afslag å denna del af betänk. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Att addition och subtraction ingå i Revisorernes arbete är ganska sant; men icke kan detta förhållaude motivera ett afslag för ifrågavar. fall. Saken kommer väl derpå an, huruvida Landtbruksacademien är en allmän inrättning samt huruvida den består förmedelst tillskott af allmänna medel. Huru har då denna inrättning uppkommit? Jo, dess fond uppkom genom £:del af en fordran, sorn enskilde hade af Fransyska regeringen, men som i deras händer, under då - Ren 23 Januari. dåvarande förhållanden, ägde inlel värde.
M:s befallningshafvande i Westmanlands län, än Kammar-kollegium, enligt sina år 1815 afgifna utlåtandeil, ansett det vara genom då föregången utredning tillförlitligen ådagalagdt, att vid indelningsverkets upprättande för lifregementet de så kallade jordeboksoch hemman tals-dagsverken å hvarje rusthåll i Åkerbo härad icke blifvit indelade, utan kronan behållne, emot det att rusthållens augments-räntor blifvit till derefter lämpadt högre belopp bestämde och anslagne, samt detta förhållande, hvilket grundlagt Kongl. Maj:ts år 1816 meddelade afslag å rusthållarnes ansökning om befrielse från ifrågavarande dagsverkens utgörande, icke blifvit genom de, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåntga framställning i denna fråga, utaf E. K. M:s bemälde befallningshafvande samt Krigsoch Kammar-kollegierna afgilna underd. utlåtanden vederlagdt, hafva Rikets Ständer, med afseende härå, icke kunnat bifalla E. K. M:s nådiga proposition, angående befrielse för rusthållarne i det så kallade Kungsöhrs län från erläggande af hittills utgående lösen för de ränte-dagsverken, som af deras stamhemman skola utgöras, äfvensom rörande anvisandet af ett mot dessa dagsverken svarande årligt statsanslag af 2,012 r:dr 25 sk. 1 r:st. för Strömsholms stuteri. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 2 Augusti 184-8. N:o 153. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Juli 1848. Preste-ståndet den 3i Borgare-ståndet den 1 Aug. — Bonde-ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , i fråga om rättighet för Dahls häradsboer till utsjning på Ombergs kronopark. (Stats-utsk. Uti., N:o 248.) S. A. K.
Fråga om afträdande al bolagets egendom till konkurs eller om årsstämning å dess borgenärer skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma rådstufvurätt eller härads-rätt i den ort, hvarom nu sagdt ar. § 14. Denna lag afser endast de aktiebolag, som enligt § 1 hädanefter erhålla Konungens stadfästelse af bolagets ordningar. Frågor angående annan aktie» förening bedömas, efter hvad eljest är med lag och författningar öfverenstämtnande. Om bolag, hvilka bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller gra» verade förbindelser, stadgas serskildt. Enligt hvad Högsta domstolens protokoll för den 18 sistlidne Oktober innehåller, hafva Högsta domstolens ledamöter yttrat: ”Rikets Ständer hafva i deras und, skrifvelse den 15 Maj 1845, vid öfverlemnande af den lag för aktie-bolag, de antagit, framställt den åsigt, öfverensstämmande med 89 § Regeringsformen, att dylika bolag böra i allt öfrigt grunda sig på Sådana reglor, som Kongl. Maj:t nådigst finner för godt att stadga och fastställa; på hvilket sätt äfven förfarits vid stiftandet af lag om jords ellef lägenhets afstående för allmänt behof, enligt förordningen den 20 och kungörelsen den 27 November 1845. Med förutsättning af nådigt bifall till denna Rikets Ständers önskan och att således Kongl. Maj:t uti serskild kungörelse behagar till allmän efterrättellse meddela föreskrifter angående de villkor för bolags-ordningars fastställande, dem Kongl, Maj;l finner för godt, Bitu tili fl. Jf. Prot. 1647 oC* 1848* 1 S*mt. t JfdUdfi. 4 26 Kong* Maj.U Itå,d.
Jemte det jag instämmer i denna åsigt, får jag förklara, att Utsktn, hvilka trott sig genom detta förslag vinna en säkerhet för arbetare, misstagit sig; ty jag tror tvertom, att stadgandet skall lägga ett hinder i vägen för arbetare att varda i arbete antagne, emedan husbonden, om han befarar att arbetaren kan blifva utfattig, säkerligen skall fordra borgen för de kostnader han kunde få vidkännas för arbetarens underhåll, hvilken borgen i de flesta fall troligen blefve svår att skaffa. Jag har uti en reservation vid första betänk, tagit mig friheten föreslå, att ur denna § skulle uteslutas hemmansbrukare, arrendatorer och torpare. Jag vill visserligen medgifva att äfven statfolk samt handtverks-, bruks-, grufve-och fabriksarbetare kunde utgå, emedan ar betsaftalat upphör, när de lemna tjensten; men ä andra sidan kan man erinra , att en husbonde, som hade en statdräng, hvilken vore gift och hade barn, kunde låta hustrun och barnen gå omkring och tigga. Det vore orätt; ty husbonden bör antingen förse drängen med sådan lön att han kan försörja sig med hustru och barn, eller ock ställa honom i sådant förhållande, alt han förmår det. Jag tillstyrker derföre antagande af §:n med den förändring jag nämnde. Hr Rosenblads förslag, att en ny § borde tilläggas, som skulle innehålla skyldighet för husbonde att i 5 år ansvara för en torpare , som icke förverkat sitt contract, kan låta billigt; men det skulle förnärma äganderätten, om man icke skulle få uppsäga en person, med hvilken man hade contraherat. Man bör icke inträda på äganderättens gebit. Jag afstyrker antagandet af en sådan §. Hr Lefre'n: Jag är öfvertygad att förslaget till denna lag har för afsigt att vara gynnsamt för den fattige; men jag är lika öfvertygad att man misstagit sig, då roan, för att befordra ändamålet, valt den utväg, som innefattas i det stadgande, CJtsktn tillstyrkt i io §:n.
Endast Fullmägtige för twenne Härader haima inom Hederwärda Bonde, Ständer tillstyrkt Utskottets Förslag, såsom för Rotehällare fördelaktigt, hwaremot en och annan Calcul blifwit afgiswen i afsigt att bewisa, det ben föreslagna asgiften af 8 R-dr i wisa orter wore allt för öfwerdrifwen. Sedan Urskottet noga öfwerwagat alla tesa anmärkningar i ett sammanhang, som Utskottet ibland orsaker till nägon del deraf äfwen möjligen hafwa kunnat wara nägon okunnighet om, för hwilka Regementet den förejlagne Pasevolance - asgiften egenteligeu skulle komma i fräga. Utskottet tror sig derföre bestämdt böra förklara, att Konungens Nådiga Proposition beträffade endast de Jndelte Infanteri-Regementerne och de till Fotfolk afsutne Cadallmer, hos hwilka Pasevolance ej ännu funnes införd. Af sistnämnde art were de afsutne Squadronerne af Smälänningarne, Bohus-Länningarne, och Rusthälls» fördelningen af Ostgötharne: hos LifRegementets Grenadierer och de nyligen afsutne Westgötharne wore redan Pasevolance införd. I anledning af hwad som blifwit anmärkt rörande de Rotar, som blifwit anslagne till Under,Officerares aflöning, tili underhäll af Spelet, eller eljest stä för Kronans räkning wacante, har Utskottet ansett följa af sig sjelf de frän den bestämda afgiften undantages, emedan förut med dem sädane Contrakt, aro ingängne, att fräga derom icke kunde uppstä.
FRÖKEN. Men ni är ju född här på trakten? Min far var statkarl hos advokatfiskalen här bredJEAN. vid, och jag har nog sett fröken som barn, fastän fröken inte observerat mig! Nej, verkligen! JEAN. FRÖKEN. jag inte tala om! Jo, och jag mins särskildt en gång... ja det kan Åhjo! Gör det! Hva? Så här undantagsvis! FRÖKEN. JEAN. kanske. Nej jag kan verkligen inte nu! En annan gång ligt nu? En annan gång är en skälm. Är det så far FRÖKEN. JEAN. på den då! antyder KRISTIN, som har somnat i en stol vid spisen. FRÖKEN. Farligt är det inte, men det tar emot! Se snarkar också? Det blir en treflig fru, det der! Kanske hon JEAN. Det gör hon inte, men hon talar i sömnen. FRÖKEN cyniskt. Hur vet ni att hon talar i sömnen? Jag har hört det! JEAN fräckt Paus, hvarunder de betrakta hvarandra. FRÖKEN. Hvarför sätter ni er inte ner? Det kan jag inte tillåta mig i er närvaro! JEAN. FRÖKEN. Men om jag befaller det? Då lyder jag! JEAN. FRÖKEN. got att dricka först? Sitt ner då! Men vänta! Kan ni ge mig nå- JEAN. tror det bara är öl. Jag vet inte hvad vi kan ha här i islåren. Jag att jag föredrar det för vin. Det är inte bara det! och jag har så enkel smak FRÖKEN. JEAN tar fram ur islåren en ölbutelj, som han drar upp; söker i skåpet ett glas och en tallrik samt serverar. Var så artig! FRÖKEN. Tack! Vill ni inte dricka sjelf? Jag är just ingen ölvän, men om fröken befaller! FRÖKEN. JEAN. kan ni hålla er dam sällskap. Befaller? Jag tycker att som artig kavaljer JEAN. till, tar ett glas. Det är mycket rigtigt anmärkt! slår upp en butelj FRÖKEN. Drick min skål nu! JEAN tvekande. FRÖKEN. Jag tror att gamla karlen är blyg! JEAN på knä, skämtande parodiskt; höjande sitt glas.
Betänkande, N:o 88. kan af föreskrifterne om krono-brefbärrngen, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse af den 17 April 1841 anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes förständiga samtelige Dess befallningshafvande att noga tillse, det de om kronobrefbäringen meddelade föreskrifter i Kongl, brefvet den 4 December 1*830 samt cirkuläret den 13 September 1831 måtte för framtiden varda iakttagne och efterföljde; och att Kongl. Majit, under den 28 Augusti] 1841, i nåder anbefallt Justilie-kanslers-embetet att, derest anledning till jemkning eller rättelse i gällande föreskrifter i afseende på kronobrefbäringen framdeles yppades, då derom göra underdånig anmälan. Vid detta förhållande, då alla i Utskottets tanka erforderliga mått och steg för krono-brefbäringens tillbörliga ordnande redan vidtagne blifvit, så anser Utskottet motionärens framställning om åstadkommande af en lättnad i krono-brefbäringstungan icke böra föranlada till någon förnyad åtgärd från Rikets Ständer. Enär likväl motionärens hemställan om rättighet för kronolänsmännen till fri brefpost synes egentligen föranledd af hans förslag till kronofogde-tjeusternes indragning, hvilket utskottet ansett sig af nyssanförda skäl icke kunna understödja, samt då dessutom, i fråga om rättighet för länsmannen till fri brefpost, i stället för att få begagna krono-brefbäringen, denna, efter Utskottets öfvertygelse, är den bästa och säkraste utvägen till ett skyndsamt förskaffande af bref till kronofogdarne, isynnerhet för de många länsmän, hvilkas bostäder äro förlagde på ganska betydligt afstånd från postkontor, och således torda böra bibehållas, så finner Utskottet icke heller skäl att, beträffande denna del af motionen, tillstyrka, å Rikets Ständers sida, någon åtgärd. Stockholm den 5 Maj 1848.
Iä9 "stebefattning; utan tro Utskotten framställ* ”ningen i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ”tydeligen ådagalägga, att genom den föreslagna förändringen allenast åt Högsta ”Domaremagten förvaras rättigheten, alt, ”med gällande kraft, ändra en af Underdomstol fäld Dom, i händelse Högsta Do» ”maremagten finner Lagen och rättvisan det ”fordra; i hvilken händelse den tilltalade ”Fullmägtige eller Directeuren måste anses ”bibehållen vid det af Riksens Ständer ho» ”norn lemnade förtroende, på den grund, ”att han samma förtroende ej någonsin förverkat. ” Om Utskotten, i stället för denna paralipse, helt enkelt sagt, att som inga skäl gro mägtiga att emotstå den absoluta viljan, samt servilite och undergifvenhet alltid böra gå magten krypande till mötes, anse Utskotten, med uppoffrande af den rätt 66 och 67 §§. Riksdagsordningen Rikets Ständer tillägga, sig böra tillstyrka deri Redactions-förändring, som Kongl. Maj:t's Nådiga Proposition innehåller; så hade jag icke skolat klandra en sådan redbarhet i handlingssätt, som, åtminstone för sin öp* penhet skull, haft någon förtjenst. Men att Utskotten dictatoriskt för k la» rat de af mig anförde skäl innebära farhåga, alt någon Rikets Ständers tillkommande magt skulle öfverflyttas på Högsta Dom 54 H. .9 Den 21 December f. m. stolen, det anser jag vara af Utskotten gjordt, blott för att kunna lika dictatoriskt bedöma denna farhåga vara ogrundad; och lärer ett så beskalfadt vederläggningssätt icke kunna af den upplystare medborgareklassen gillas. Enär minoriteten, till hvilken jag alltid skall räkna som en utmärkt heder, att under denna Riksdag hafva hört, alltid anfört skäl, som aldrig kunnat vederlagts, med annat än antingen de öfverlägsna massorna af hoprullade voteringssedlar, eller lika öfverlägsna Ja och Nej-rop, så vill jag nu försöka ådagalägga, att Utskotten misstagit sig.
Sedan den frågan är afgjord, så är tid att tala om huru den progressiva beräkningen bör uppgöras, hvarföre jag anhåller om propos. örn hvilkendera åtgärden skall vidtagas som den rätta, antingen den progressiva beräkningen eller rän teberäkni agen. Hr Rosenbladt Jag får nu vördsamt uppläsa det förslag till jemkning i tariffen, hvarom jag nyss nämnde, efter de grunder som Frih. Sprengtporten nämnt angtde underafdelningar. Der är det lika med Bevilln.Utikrs förslag, sedan kommer 3 procent. Det är en liten jemkning för den lägre hälften, men ungefärligen lika för den andra större hälften. Hr Frih. o. Land tm. yttrade, att flere af R. o. Ad:s ledamöter ansett Ståndet, innan det inginge i pröfning af det speciella förslaget, böra göra förbehåll, att framdeles i behörig ordning få pröfva och bestämma huru mångå proc. af lön eller inkomst hvar och en bör utgöra. Hr von Hartmansdorff: Jag tror dock, vid när mare eftersinnande, att man bör hålla sig vid procent-beräkningen; ty då 3 proc. äro bestämda för löner öfver 1,200 r:dr, så förblifva alltid de högre löntagarne skyldige att betala ilen högre afgiften. För dem som hafva löner under 1200 r:dr är skilnaden icke så stor, blott man håller sig vid samma proc. för dem som hafva jemnt 1200 r:drs lön och dem som hafva lägre belopp. Jag tillstyrker alltså R. o. Ad alt hålla sig vid procent-beräkningen inom hvardera af dessa 2:ne afdelningar. så att 3 proc. erlägges af dem, som hafva löner öfverstigande 1200 r:dr, och någon ringare proc. för dem som hafva löner derunder. Hr Frih o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., vid pröfningen af Bevilln.Utskts nu föredragna betänk, och för slag, behagade förbehålla sig att framdeles i behöiig ordning pröfva och bestämma huru stor procent af lön eller inkomst hvar och en, som ålägges bevilln., bör utgöra.