Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till R. o. Ad., om icke det innebär en sjelfmotsägelse, att Ståndet först förklarar, att något särskildt Utsk. ej bör nedsättas, men icke destomindre sedermera meddelar de öfriga Stånden ett sådant förslag. Detta vore detsamma som att säga, vi anse ett sådant Utsk:s nedsättande Den 4 September f. m. 159 icke vara lämpligt, men öfverlemna likväl åt eder att göra det. Bör man väl förutsätta, att någon annan skall göra hvad man sjelf ogillar? Det må blifva motionärens sak att i detta fall göra för sin motion hvad han för godt finnér, men att R. o. Ad. skulle blifva transportör för en förkastad mening, måtte väl icke vara lämpligt? Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag har begärt ordet, blott för att fästa uppmärksamheten på den olämplighet, som skulle uppkomma, om R. o. Ad., genom att lemna en sådan vigt åt en motion, hvilken de sjelfve förkastat, skulle öfverlemna bedömmandet deraf ät de öfriga Stånden. Motsägelsen är klar, och jag skulle tro, att R. o. Ad. äfven skulle handla temligen inconseqvent i afsseende på den nu enhälligt yttrade meningen. Jag afstyrker således ett så beskaffadt communicerande med de öfriga Stånden. Frih. Cederström: 52 § Riksd.Ordn. lyder sålunda: ”Utaf alla memorial och anföranden, som äro af egenskap att böra till något R. Sl:s Utsk. remitteras, skola till Ståndet ingifvas två exemplar, hvaraf det ena stannar vid prot. och det andra till Utsk. afgår. Begäres communicalion med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.” Sedan R. o. Ad. nu afslagit tillsättandet af ett särskildt Utsk. och då med motionärens begifvande någon remiss till Utsk. af denna fråga icke kommer att äga rum, så kan emot 52 § Riksd.Ordn. icke eller någon communication ske. Gr. Frölich:
Betänkande föreslagne 60,0001 R;dr till LäroVerken, hafva blifvit uppgifne, och någon del af desse medel i händelse de af R. Sl:r bifallas, torde destomindre böra derifrån skiljas, till uppfyllandet af den afsigt ifrågavarande motion åsyftadt, som, enligt Förslaget, icke mindre än nästan hela Anslaget skulle derigenom medtagas, ulan att ig6 Sta ts-Utskottets någon nytta derigenom för det Allmänna blefve beredd. Utskottet får derföre tillkännagifva, alt, i följd af de gjorda anmärkningarne, Utskottet icke funnit anledning att frångå sin i detta ämne redan yttrade mening, äfvensom att, af de öfrige Picsp. RiksStånden, H. R. o. A. samt II. PrästeStåndet det förut afgifna Utlåtandet bifallit. N:o 245, (Bil. till 4;de Hufv. Tit.) Ytterligare Utlåtande, angrde hegardt fortfarande Anslag för Elementareller ProfScljolan i Stockholm. (U.-A.) I anledning af Utskottets i detta ämne afgifne Utlåtande Wto 141 bär inom Ii. BondeStåndct Casper TVijkman från Upsala Län och Anders Danielsson från Elfsborgs Län yrkat, att de för Elementareller ProfScliolan i Stockholm erforderlige 3,4oo R:dr borde inbegripas uti och utgå af den Allmänna Anslagssumma sora å Fjerde HufvudTiteln kunde blifva beviljad för Läj oYerken i Riket; i följd hvaraf Utlåtandet till Utskottet återremitterats.
Detta år emellertid icke förhållandet, ty protocoll finnas, ehuru de ej justeras, hvilket sednare bruk är alldeles oafhångigt af publicitetsfrågan, och måhända i sinom tid kunde äfven hos oss utan skada alldeles upphöra, £>cn |” Marlit, iS 7 I begge ParlamentsHusen firmas flere i Husens tjenst varande snabbskrifvare, som uppteckna debatterna, och vid slutet af hvarje ParlamentsSession utgifves en samling af dess diskussioner, kallad Parliamentary Debates. Dessa Parliamentary Debates, som sedermera ordnas i vissa serier, och som jag tror oafbrutet utkommit allt från Walpoles Ministere, utgöra liksom våra Protocoller och Bihang, rika källor för dem, som vilja forska i lagstiftningens häfder. Man har äfven anmärkt, att ett RiksStånds bemödande, att i sina former vinna popularitet i högre grad ån de andre, icke vore med Constitutionens fordringar öfverensstämmande. Men jag tror dock att en talare, som har giltiga anspråk, att sägas kånna grundlagen, redan tillräckligen bevisat, att just den form vår representation åger, fordrar publicitet; och jag tror, att då Ridderskapet och Adeln alltid af nationen varit ansett som det Stånd, hvilket först gifvit de andra efterdömen af en stigande upplysning och af ett oegennyttigt afseende på folkets sanna fördelar; så borde vi äfven nu i publicitets-frågan åtminstone ej blifva de siste som följa tidens kraf, i synnerhet då localen icke hos oss deremot lägger några hinder, emedan det tvertom år mycket möjligt, att BondeStåndet endast i saknad af ett lämpeligt samlingsrum icke funnit sig kunna bifalla förslaget. Man har sedermera ansett ali förändring, forn ej tnedförer en omedelbar nytta, såsom Ptn 17 Martil, tkadelig. Men om nu införandet af publicitet ten skulle verka till ett fullkomligare uppfyllande af den i 5g §. i Riksdagsordningen uttryckta grundsatts, att Ståndernes handlingar böra, så tidigt ske kan , komma till nationens kännedom, så år ju publiciteten nyttig? Vidare har man erindrat, att den står i strid med den nu vanliga slutna voteringen.
Utlåtande, angående de fleste Lands-KamerCrares underdåniga ansökning om tillökning i Expenser och Skrifvarelön. Kongl. Majit liar medelst remiss dat. d. 18 nasti. Januarii, i Nåder behagat till Riksens Högloft Ständers Stats-Utskott öfverlemna en af samtelige Lands-Kamererarne i Riket med undantag af de i Götheborgs och Röhus, Blekinge, Jemtlands och Norrbottens Län, afgifven underdånig ansökning, att Lands-Contoiren måtte i Nåder förses med ökade anslag till biträde och Skrifmaterialier, i hvilket afseende de i underdånighet, sökt fästa Kongl. Majlis
Oommitterade liakva kunnit, att, kör tillväFabrinFande derak, blanck annat kordra8, att de vick blottan8 akka 8tater oell Lorder tjenande Oklieerare, Onder-Oklieerare 8amt bmbet8- ocb bjen8t6Män, när, vick en kranl8briden Lider, kiel?» oeb brakter neba deni att, till 8taten8 n^-tta, kortkarande qvai'8tä i 8ina beksttninAar, ti11d6ls8 8ädana peil8ioner, att do, utan att pä äldre dgFar b eton Fa 8 Med 8vära närinF80lN8orFer, bunna leinna tjen8ten oell ielce nod«a8 deri, till 8tsteil8 köFa kreolina oell Mot eAen ön8ban, qvarstä. Oe ak blottan8 personal, 80M äro delegare i ^mira1itet8-IvriF8Ulan8-0a88an, bakva kordelen att, vid uppnådd pen8ion8-ä1der, bunna akZä ined penboner, 80M äro
Utaf denna skuldsumma var ett belopp af R:dr 7,352,213: 27. räntebärande, nemligen: efter 6 procent årligen R:dr 1,875: » o » » 4j » » 4 » » 3 » » 233,353: 54. » 3,063,950: — » 3,998,634: 73. » 54,400: — R:dr 7,352,213: 27. De å dessa skulder vid samma tidpunkt upplupna obetalda räntor uppgingo till 201,275: 35. Under förflutna riksdagar beviljade och till • utgående från Riksgälds-kontoret anvisade, men före 1861 års slut icke lyftade eller såsom besparingar i föreskrifven ordning ur räkenskaperna afförda anslagssummor 2,576,498: 78. Innestående, för undsättningar vid inträffade missväxter afsedda medel 1,353,731: 66. Hos Riksgälds-kontoret deponerade eller afsätta fonder och behållningar m. m 217,967: 16. De, i öfverensstämmelse med derom fattade särskilda beslut, inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper förda skulder, som vid utgången af år 1860 utgjorde R:dr 6,698,279: 18. hafva under år 1861 ökats med derunder från Kongl. Stats-kou toret emot.tagna depositions-medel 2,956: 47. och med det bland dessa skulder upptagna kapital-beloppet af de till grundfond för Allmänna Hypotheksbanken af Riksgälds-kontoret utfärdade 4j procents-obligationer 8,000,000: — g qq2 956- 47. De sålunda bokförda skulderna uppgingo följaktligen vid sistnämnde års slut till R:dr 14,701,235: 65.
Slutligen och ehvad sladganden man må göra i afseende på rättigheten att blifva mantalsskrifven, anser jag det vara bättre att mantalsskrifning sker oell att församlingen sedermera klagar, än a't den enskilde skall klaga och församlingen hafva votum genast. Eli sådant förhållande, som till en del existerar, vållar mycken oreda, ty praxis är atl husförhörslängderne skola slå in med mantalslängderna ; när pastor nekar att införa någon i husförhörslängden, så för dock 21 H. 69 54G Den 15 Mars e. ra. häradsskrifvare!! in honom i mantalslängden. Sedan uppslår tvist, och den syndaren, om hvilken är håga, blir inkallad lill cancelliförhör hos Landsh.embetet. Frågar man presten om personen tillhör hans församling, så svarar presten nej; men likväl ur ifrågaslällde person upptagen i mantalslängden, och ett sådant tilltag af Hrr pastorer i förening med församlingens ledamöter föranleder till många oredor. Jag tror derföre att församlingarne aldrig böra äga ratt alt neka mantalsskrifning, utan att församlingarne må äga rätt att klaga, i händelse af befogenhet, öfver en sådan mantalsskrifning, hvarefter förhållandet utredes. Äfven af delta skäl önskar jag §:ns utgående. Hr Ribbing, Arvid; Till en början får jag förklara, att jag icke har någonting emot de redactionsförändringar, som flr von Hohenhausen föreslagit, icke heller emot hvad Hr von Rosen andragit, såsom lindrande de stndganden, som bär förekomma, och dessutom tjenande till att förtydliga §:n; men i afseende å hvad för öfrigt blifvit anfördt till förment fromma för inhyseshjon, som söka inflytta ifrån en församling till annan, då man nemi. påstått att det stadgande, som nu föreslås, innefattar mera stränghet än 1788 års författning, så, ehuru jag väl icke nu har denna författning i handom, vågar jag likväl påstå att det icke sig så förhåller.
Ad. behagade lägga detta morn. till haudiingnrne samt att frågan om diskontverkets frihet från bevilln. får ankomma pa hvad Ståndet i detta hänseende, vid handläggning af Bevilln.Utskits Betänk, angul.e allm. bevillnm, kommer att besluta. \> e il 20 J u nl e. m. 247 Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det Sr nied penningar seni nied alla andra varor här i verlden, att när det är ondt om desamma, sä äro de dyra, och när det är godt om dem, så hållas lie äfven tillhanda lör godt pris. I den tiden, som Hr Printzensköld afmålat, måsjte varit ondt om penningar, och då är naturligt att man tar den högsta lagliga ränta, sorn kan fås. I första mom. af 27 §, sorn nu icke är föredragen, men der det stadgande, som nu är i fråga, finnes inlördt, är föreskrifvet »att räntan vid diskontering och utlåning lian handelsoch närings-diskontfonden utgör minst 4, högst ti proc.» Detta stadgande är tillkommet, såsom Hrr.ne veta, på sednare tider. Förr var räntan äfven der fixerad. Här har Utsk:t föreslagit en fixerad ränta för den allmänna diskonten till ti proc. i den öfvertygelse att den är under nuv:de förbiilande den rätta och att det icke är just troligt att detta förhållande kommer att så hastigt uphöra. Likväl vill jag icke f. n. motsätta mig. ulan tillstyrker förslaget alt samma rättighet, sorni Lsta mom. är medgifveu åt bankofullmige att höja och siinka räntan, äfven må införas i detta 2:dra mom. PresteStit har redan beslutat, att sistnämnde morn skall hafva följande lydelse: »vid utlåning frän allmänna diskontfonden bestämmes räntan, med afs:de på de i föregtde mom. omnämnda förhållanden, af fullmrge till minst 5, högst. 6 proc.». Jag får hos Hr Gr:n o. Landtm, anhålla om propus, till bifall på detta PresteSt:ts beslut.
Har du kredit, du, så kan du hjälpa mig upp, Det vill säga, du kräfver! AXEL. Jag erinrar endast, att jag är ett af dina offer! AXEL. LINDGREN. dig dig be att få erinra: det du hjälpte mig till Då skall jag med den tacksamhet jag är skyl mina examina vid universitetet, den gången du hade pengar; att du tryckte min disputation... LINDGREN. bestämmande för din vetenskapliga bana; att jag, som den gången var ordentlig, inverkade gynnsamt på din slarfviga natur, att jag gjorde dig, med ett ord; och att, när jag slutligen sökte an Att jag lärde dig din studiemetod, som blef slaget till expeditionen, du kom i vägen och tog det! AXEL. företaget, och icke du! Fick det! Emedan jag ansågs vara mannen till 86 upptagen, den andra varder kvarlåten! Tyckte du att det var vackert handladt mot mig? AXEL. Och därmed var jag slut! Den ena varder LINDGREN. driften blef utförd, vetenskapen blef riktad, fäderneslandets ära häfdad och nya länder öppnade för kommande släktens behof! Det var otacksamt som det kallas, men be Vet du hur obehagligt det käns att spela den begagnade och den bortkastade? Skål! Du har öfvat dig i vältaligheten! LINDGREN. att vara den svarte otacksamme, och jag lyckönskar dig att icke du är i min falska ställning! Återvändom till verkligheten! Hvad kan jag göra för dig? Jag föreställer mig att det bör kännas som AXEL. Hvad tror du? LINDGREN. I detta ögonblick, ingenting! LINDGREN. AXEL. får jag aldrig se dig mer! (Slår i en sup till.) I nästa ögonblick är du borta igen! Och så 87 vinsflaskan, så att jag blir misstänkt af betjäningen! LINDGREN. Gör mig den tjänsten att inte supa ur bränn AXEL. A hut! korrigera dig så här? Tror du? Tror du, att det är mig angenämt att behöfva AXEL. i kväll? Hör du: vill du skaffa mig en biljett till festen LINDGREN. blir insläppt!
Utskottet ansett de föreflagne afgifterne wara sä mättlige att skäl till klagan deröfwer ej syntes äga rum, helst dä man betraktade att Sjömän, genom deras lef. nadssätt, icke sällan ökte antalet af dem, som mest wore i behof af andras understöd; samt att Utskottet funnit billigt att ifrägamarande afgifter skulle betalas äfwen af Utländskt Sjöfolk, som i Swensk hamn förhyrdes, emedan dylike afgifter pä flere utrikes orter affordrades Swenske Sjöfarande. Zw Att Utskottet uti dess förslag ej upp. räknadt andre till en Skeppsbesättning hörande personer, än de sorn funnits nämde dels uti Kongl. io3 Den rr Oclober. Kongl. Ma):tS Nädiga Proposition, dels uti den af Directionen wid Amiralitets, Warfs och Orgryte Församlingars Fattigwärd. Inrättning till Kongl. Maj t ingifne undcrdäniga Ansökning, hwaraf Utstottet crhällit del; men att Utstottet ansäg Lär. Styrmän lämpeligen kunna uppföras till samma afgift som Styrmän, samt Timmermän och Constaplar tillika med BätSmän, Matroser och Jungmän. 4:0 Att Utskottet förmodade det ingen Församling fannS, der ej nägot vmröstningssätt wore wedertagit, till bestämmande af bidrag till de Fattiges underhäll, och derföre ansäg öfwerflödigt, alt det skulle uttryckligen lemnäs hwarje Församling öppet att serskildt bestämma omröst. ningssättct, hwilket i alla fall genom öfwerenskommelser kunde förändras. Hwarom Utdrag af Protokollet skulle expedieras, 8vpr>. kx ?rotoeollo Osrl O. 8koAmaa^ Utdrag af Protokollet, hället t Riksens Högloft. Ständers Allmänna BeswärS. och Oeconomie Utffott den n Ottodtr S. D.
På denna grund är det, som jag reserverar mig såväl emot de föregående voter:spropos:na som dem, hvilka lära komma att efterfölja; dock icke med afseende på förslagens innehåll, om hvilkas antaglighet jag icke trott mig nu kunna ingå i någon pröfning. Ur Lefren, Joh. Pehr: Jag anhåller blott alt till prat. få anmäla, att hvad Hr Stråle nu uppläst endast är ett uttryck af 180g års Constit.Utskts enskilda tankar, men icke grundlag, och just den omständigheten, att det ej blef grundlag, synes snarare visa, att h. St. icke hafva godkänt Utskrs och Hr Stråles åsigt. Hr von Troil, Emil: Jag är väl af deras mening, sorn anse oformligt att discutera reservationer; men då Hr Stråle med sin reservation synes vilja inverka på de följande voteringarna, anser jag mig böra yttra några ord för alt utreda förhållandet. Ilr Stråle har uppläst motiven för det förslag, som antogs 180g; men detta angick icke sättet för återremiss af Constit.Utskts betänk:n, hvarom del nu gällande stadgandet antogs först vid i8i5 års riksdag, och de skäl, Hr Stråle hemtat från det upplästa stycket afCoustit.- Utsk:s betänk, år 180g, hafva således här ingen tillämplighet. Hr Stråle: Jag anhåller blott att på de sista tvenne talarnes anmärkningar få svara, att då grundlagen år 180g antogs, sådan den af Utsk. var föreslagen, måste det antagas, att motiven derför hos RiksSt. varit desamma som hos Utsk.; och hvad de sedermera gjorda förändringarna beträffar, kan jag ej föreställa mig, att de skett i strid med andan af primitiva grundlagen. Då man stadgade särskild föreskrift, huru anmärkningar vid Constit.Utskts förslag till grundlagsändringar skulle göras, skedde det för att bereda tillfälle till redactionsförändringar i Utsk:s förslag, hvilket förut ej fick ske.
Damar, ebroab be begagnaé för full eder tia affalu. ©ocf (Tola fäbane Sego» ed) @alu.@ägar, ÖBalfcd) ©tampmerf, f milfa, enligt gddanbe gorfaftntngar, funna grunbrdnta äfdttaS, men antingen fcäbanefter inrättas, utan att fäbon rdnta får bent befTdnmseö, elier, eburu retrnn anlagbe, icfe dnnu blifmif ©fatffaggbe, tifl 33e»itlning anfeg lifa meb gabrifsoc& bplifa Stnrdttntngar i ©täberne, tia gern ffer tjur*» bråtet af ben be&äana infomft, be, unber ndflfåregäenbe äret, åtnjutit. grän benna afgift frifadaé lifroäl be SDljblqroarnar, forn innebafroag af Xjenflemdn eller anbre, i bmilfas inFomfi af lonen eder fjanbferingen DroarnenS affallning blifmit upptagen od) tid Seroiflning räfnab; be SWjålqroarnar od) ©ägar t ©täberne ocf) pd Sanbet, fern npttjaS enbaff tia buöbefjof, cd) ej för tudfdgt, mebergdOning af frdmnianbe ocf) gran» nar, eUer tia affalu; be f6r egna 2ftanufacturierS od) gabriFerS befjof anlaggbe ©tampar ocb SBalfmerf, famt flutligen be
Man torde icke kunna säga att inqvarteringsafgiften är dryg, då hela sammanlagdc summan som staden betalar, utgör circa 1,100 R:dr, eller dubbelt så mycket som FortificationsCapitainen och dess materialbokhållare erhålla i inqvarteringspenningar af Statsverket Den 21 Februarii, f följd af den värdering å husrum, sorn bor* gerskapet uppgifvit. Det vöre kanske här stället att fästa vederbörandes uppmärksamhet på den omständighet, att vissa städer äro med garnizoner försedde, och således sorn, de sjelfve kalla det med inqvartering betungade, då andre, deremot icke hafva sådane och således slippa yidkännas inqvarteringstunga; en allmän reglering städerne emellan borde kanske äga ruin till gemensamt biträde. Hvad jag likväl för min. enskildt! del tror, är att ingen stad förlorar vid att äga garnison, emedan större delen af militairens contant ta underhåll ^Utid blir en behållning lör staden och kringliggande landsort. Jag fruktår att Christianstad, beröfvad sin garnizon, snart förföl le till en. Köping, kanske, vida under Åhus, dess nu yarande lastageplats. Likväl måste emellan stadens folkmängd , det vill säga de inqvarteringsskyhjjge och garnisonens styrka ett visst förhållande äga rum och detta förhållande finnes, icke här, sådant det borde vara, ehuru att manskap och en del underbefäl äro i Kronanscasserne förlagde. Uppå de af Regementsbefälet, i detta äny. ne hos regeringen för längre tider tillbaka, gjorde besvär, har Regementet erhållit nådigt löfte om ärendets föreläggande för Riksens Stän* der, och det är äfven på sådan grund jag Den H Februarii. 603 yp.dt mig nu böra deruti begära dess afgörande. Att Regementets Tyg-stat äfvensom corn* tnendanten måtte blifva ihågkommen vid dea Reglering jag nu ödmjukeligen begär, torde falla af sig sjelf. Tvänne härbos bilagde ansökningar , sorn till mig inkommit bevisa huru svårt Regementets handtverkare anse sig vanlottade genom inqvaiteringens nuvarande skick. t» 1 . < w • *•
Ständers vnrprbf-rande, sär Constitutipns-Utstottct tillika wördsamligcn fö.että att titt mera ipdlighcts minnande kunde uti 75 §- af Nstsdags«Ordningen införas näst efter 72 S"samt 7g och 82 §. §., i hwaö dcste Lne K. K. röra Beskattnings. och Bewiönittgs-fMor, hwilka ester nystnamde 69 och 72 §. Z. handtcras böra." Stocks holm dcn 27 April 1 12 Constitutions-Utjkottcts wägnar. Llues RlemminZ. L. Rosenstein, ls. 6. Qulin. ^:son. Ist^ctiert» Ls.l Oeorzii. Skutte enligt Rcgerings-Formen hwila till afgörande tvid nasta Riksdag. Justerades Pleni-Protocpstet för deu zi Mars förmiddagen. Högloft. 3kiddcrffapct ost) Adeln ätfliljdes Klockan 5 till 2. In Astern l?rotuec>lli 7^. O. Silverstolpe. Man - Den ZO April. 1021 Mändagen den 50 April. Plenum kl. 11 f. m. Justerades följande: Utdrag af Protokollet hältet i Högloft. RidderffapetS och Adelns Plenum ten 27 A pril I810. D. DInstämde HSzlofl. Ridderffapet och Adcln med det Hedenvärdcl BdNde-Standct och det Wällöf!. Borgare-Ständct uti dcn anmärrsting wid Erpeditioncn, angående Bränwine-bräuningen i Riket, att ä det skälle, der införsel till Städ ina och fri försäljning af Vränwin omförmales, borde inflyta orden: Stockholn! och Götheborg, deribland äfwen inbcgripne. Ut suj.iA. I . Utdrag af Protocollet, hållet i Högloft.
Att en person kan hafva bestämd tjenstgör:sskyl - Den 21 Oetober. dighet ulan lön, torde icke bestridas. Men förbållandet är, att om han underlåter att göra sin tjenst, blir följden ingen annan, än att han icke får befordran, lika med dem, som tjenstgjort. Att Kammarrätten skulle på sådana förklaringar kunna grunda tillämpningen af ett lagstadgande, det tror jag icke. Man har sagt, att i den mån utmärkelserna blifva färre, blifva de mera värderade, och att det vore nog, om de skedde genom befordringar. Jag befarar då, att de komme att alltför sällan inträffa, ty uti de flesta corpsers flesta grader är befordringsgrunden åldern i tjensten, såvida man icke till befordran anses oduglig, hvilket ej är så lätt att om någon förklara. Vid ett sådant förhållande torde förtjensten allt för sällan komma att utmärkas. Det bar äfven blifvit omnämndt, huruledes cancellirådstiteln utdelas, ehuru tjenstcn längesedan upphört. Den upphörde egentligen icke förrän med år 1833, då CancelliStyrelsen upplöstes. Om denna titel sedermera blifvit någon meddelad, vet jag icke. Jag tror det knappt. En värd ledamot, som talat för Utskrs betänk., har likväl medgifvit, att åtskilliga tvetydigheter derutinnan förefinnas. Om så förhåller sig, är det ju skäl, att R. o. Ad. återremitterar betänk. på det att sådana tvetydigheter måtte undanrödjas. Jag får slutligen, i afseende på ett yttrande af en ledamot, att den, som gått ur tjenst, borde förlora benämningen af sin beställning, blott anmärka, att RiksSttn böra undvika att fatta beslut, hvilka af allm. omdömet måhända skulle med åtlöje anses. Jag fortfar att anhålla om återremiss. Gr. von Fersen: I anledn. af Hr v. Hartmansdorffs sednaste yttrande och de svårigheter, han framställt, får jag blott förklara, att Hr v. Hartmansdorff icke vidfogat sina anmärkningar något förslag, huru Utsk. skulle komma till ett bättre beslut i närvar, afseende.
Jag har en syster som är 14 år äldre än jag, hon var min fars favorit, hade ett stridigt, nyckfullt lynne och var så godt som oinskränkt herskarinna i hemmet och öfver mig; ena stunden afgudades jag således, andra stunden öfveröstes jag med kalla, hårda, bittra ord: så lärde jag mig att icke tro på vänlighet. Mycket skulle gå i smyg för min far, som hade ett »godt hjerta» men var en hustyrann: så lärde man mig att ljuga. Af min mor, som var fritagen från alla husliga bestyr, lärde jag läsa, spela och dylikt. Af min far lärde jag att köra, rida, rykta hästar och mera sådant. Min mor var strängt religiös och jag lärde af henne att frukta Gud, aldrig att älska honom; jag lärde att lyda då olydnaden ej kunde döljas; jag lärde att alltid tala höfligt och öfverlagdt, ja till slut så öfverlagdt att jag mera liknade en döfstum än en vanlig menniska. Vänlighet, detta solsken för ett barnahjerta, kom mig aldrig till del, ty de utbrott af förgudning, som jag nyss nämt, kan jag icke räkna; de gjorde mig endast misstrogen. Föreställ er den långa, spensliga flickan, utstyrd på det löjligaste i gamla utfälda klädningar, som varit systers, och smygande omkring i det stora, ödsliga huset, rädd, bakslug och tigande, alltid tigande! – Sådan var jag inomhus, men det första jag lärde mig älska var friheten, och den unnade mig min fader i fullaste mått. På lofstunderna ströfvade jag omkring på de stora, skånska åkerfälten eller i de friska, skuggiga löfskogarne, der mina visor gåfvo eko så vackert, långt, långt bort mellan de höga stammarne. Ibland satt jag timvis vid någon vattenpuss, omsorgsfullt studerande kräldjurens seder och lefnadssätt. Att rida var dock mitt älsklingsnöje, men med det blef det snart slut, ty min mor förbjöd mig det, förbjöd mig äfven att för min far omnämna detta förbud, och då jag var nära att gallskrika af längtan att få kasta mig på ryggen af en häst, måste jag ändå säga: