Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig som den styrka han derifrån velat hemta, vore grundad på Den 2 November f. m. 5 en så fysisk basis, att ändamålet sålunda ej tan vinnas, och jag tror att en sådan grund ej är den rälta eller användbar i en sak, der del är fråga om att vinna en moralisk, icke en fysisk styrka. För att nu möjligen vinna dessa begge ändamål, som synas mig förfelade, ifall Hr von Hartmansdorlfs förslag klefve antaget, bör jagsöka att, så vidt enligt min tankeförmåga är möjligt, sammanjemka de fordringar, som i delta afseende blifvit framställda inom Ståndet. Jag skulle då tro, att hvad som oundgängligen behöfves är i första rummet en annan, en högre val-instans, än den som utser ledamöter till den nedre kammaren, och i andra rummet en frihet för valmännen i denna instans alt få välja på dugligheten, utan afseende på stånd, och således i olikhet med Hr von Hartmansdorffs förslag, som fordrar lika antal ledamöter af hvarje af de 4 eller 5 Stånden. Dessa hegge saker har jag trott, så godt jag nu kunnat uppställa det, kunna förenas,om man medgåfve att ett högre val-collegium bildades derigenom ali valmännen inom Ståndens valdistricter utsago vissa electorer för hvarje Stånd, hvilka sammanträdde på ett ställe, och gemensamt eller samfäldt utsåge den öfre kammarens ledamöter, utan afseende på stånd eller district. Detta rörer valsättet. Om man sedan kan öfverenskomma om vissa cathegorier, som inskränka valbarheten, så att man äger någon säkerhet att valen icke falla utom den ålder eller den samhällsställning, der man äger rättighet att fordra bildning, kännedom af allmänna ärenden och stadga; så tror jag att ändamålet vore så nära vunnet, som i vårt land nu är möjligt. Jag vill icke ingå i bestämmelsen af de sednare cathegorierna, emedan det är svårt att så i hast uppgöra dem , och det måhända är rättast att öfverlemna dessa detaljerat Consl.Utsk. Jag vidblifver således endast den förut uppgifna föreskriften, att de valde skola vara 4° år, eller om de äro yngre, hafva bevistat en riksdag.
Riket i ctk alldeles oberoende tillstånd, hwad denna tillwerkning widkommer, och bereder en fördelagtig inflytelse pä handelSwägen. Och tror Utskottet alt en snart meddelad underwisningsashandling i detta ämne, skulle medföra en wigtig förmohn till anläggningarneö befordrande r:o. Pä del Kongl. Maj-.t och Kronan ma återfå de förskott, som efter behörige räkningar an, wändas ä sädane föresiagne underwisningsoch tillwerkningsanstalter samt ätgär för tillsynen, controlIcn och uppbörden af Saltbitter-tillwerkningen, ej mindre än till Premiers meddelande någon gäng wid inrättningarnes början, har Utskottet trodt sig böra föreslå, att af den betalning till En R:dlr 24 tz. Banco per Lispundet, som till Hemmans-ägare ä Landet är bestämd, sä möckel ärligen innehälles, som, r * ester 1828 Den 18 Julik. ester sseende redowisning och uträkning till Läns, Styrelserne, swarar emot dese kostnader: Och torde det leda till formenlig »verkan, om efter sscende anmälan genom Konungens Befallningöhafwande, Kongl. Mant och Kronan förssottswis under enahanda ersättnmgswillkor af de»n, som sadane requirera, anstaffade de erforderlige Siudningskäril, som någon ort kunde åstunda och sak-kännedomen såsom förmonligast förut till Construction och storlek bestämt. 6:0. Harwid anmarkes dock, att de Orter, Socknar eller enskilte Jordägare, som utan att besvära Kongl. Majtt och Kronan med underdånig anhållan om förskott af Kokpanna eller andra omkostnader, ssola njuta oafkortad betalning a r R:dlr 24 tz. Banco per Lispundet för deras arliga Saltbitter-lefwerants. 7:0. Rikets Städer förbindas äfwen, att r mohn af deras Jordägor eller Hemmantal lika med Landet och mot samma pris och willkor till Kongl.
Jag delar icke denna åsigt och förklarar högt, att jag icke delar den; den bief emedlertid uttalad af 1809 års Constit.Utsk., och jag hänvisar Frih. Rantzou till Utskts härom afgifna betänk., som finnes tryckt. Ulsk. förklarar deruti sig icke anse ståndsfördelningen vara lämplig, ulan hyllar principen af allmänna val enligt de satser, som på den tiden i Europa gjorde sig gällande. Jag ogillade denna princip äfven då under ungdomens och passionernas tid, och jag anser ännu principen vara den falskaste af alla grundsatser, emedan den sätter fattigdomen i strid med rikedomen, och tvärtom. Detta Utskts betänk. lades då på RiksStts bord, men har aldrig under alla de riksdagar, som sedermera infallit, blifvit taget derifrån; ty förhållandet är verkligen, att alltsedan har ingen enda röst inom Representationen höjt sig för att förklara, huruvida dessa allmänna val borde antagas eller förkastas; och jag frågar: kan då, mina Hrr, nationen anses hafva gifvit tillkänna hvad den önskar, eller har Regeringen haft anledning att fästa afseende på lösa yttranden af enskilda personer, såsom Frih. Rantzou, eller ens på 2000 spridda namn, tecknade under petitioner, som icke kunna lemna någon garanti, att de verkligen uttrycka nationens opinion? För min del bekänner jag, att jag icke vet, hvad som är nationens önskan i denna del, och jag uppmanar Frih. Rantzou att på ära och samvete förklara, om han vet det. Detta är min trosbekännelse i afseende på representationsfrågan, och jag anser mitt kall såsom ledamot af nuvar. Constit.Utsk. både berättiga och förpligta mig att framlägga min åsigt. Hvad för öfrigt beträffar den anmärkning af Frih. Rantzou, att Constit.Utsk. genom den vägrade återremissen icke kommer i tillfälle att besvara det thema, angtde styrelsesystemet i sin helhet, som Gr. Cronhjelm, Hr Dalman och Frih. Rantzou hvar för sig varierat, får jag förklara, att jag anser Utsk. icke ens hafva varit berättigadt att härpå lemna något svar, då framställningarna icke skett i form af väckta amnärkntsanleduingar.
Men ack, att jag, medan du var borta, skulle begå den dumheten att låta köpa upp hvetmjöl och färskt smör till en stor sats smörbakelse! Jag ville öfverraska dig med min verksamhet – men sådana öfverraskningar bli efter detta öfverflödiga.” ’”Men, herre gud, då tog ju mamma våra enda pengar? Nu ha vi ingenting att köpa kött för, och följaktligen heller ingenting att koka buljong på!” ”Betyder icke det ringaste, kära du: jag kan nog lefva på hafresoppa tills i morgon, då det väl icke kommer att fattas oss något. De nyheter, som du hemfört, äro mer stärkande än all buljong.” ”Ja ty aldrig” – sade Blenda tvekande och rodnande vid att utsäga en så narraktig tanke – ”kunna vi ha bedragit oss nej nej: han gick in i grefvens rum. Grefven var en mörklagd person. Och betjenten svarade, när vi mötte löjtnanten i trappan, att grefven var inne.” ”Kors, är du vurmig, flicka – tviflar du på att grefven är grefven!” ”Jag kom blott att erinra mig hans förundran, då, vid vårt första samtal, jag gissade att han reste till Skåne. Men när jag åter tänker på den der händelsen angående stilen ” ”Hvad var det för händelse?” ”Kors, mins mamma icke att jag omtalade att löjtnanten en gång under ångbåtsresan tog upp några papper och bref och lade bredvid sig på soffan, och att jag då kände igen stilen på en utanskrift, emedan denna stil var densamma som fans på mitt bokpaket.” ”Ja ja, nu kommer jag ihåg det och äfven att han på din fråga, hvem som skrifvit den vackra utanskriften, svarade att det var ett rekommendationsbref från en ung grefve C–creutz, som varit vår granne på gästgifvargården.” ”Ja, ja!” ”Nå, vill du ha bättre bevis?” ”Ack, nej, jag är fullt och fast öfvertygad! En så ädel figur och ett så ädelt ansigte kunna blott tillhöra en ädling!” Det är öfverflödigt att nämna det hela dagen och äfven den derpå följande användes till samma barnsliga och öfversvinnliga beräkningar.
hafva i nara tv8hundra dr funnits i svensk ofversattning och hafva lned fortjusning blifvit liista af generation efter generation. De iiro sdledes sii val kgnda, att en redogorelse for derns innelidll och fortjiinster natnrligtvis ar helt och hiillet ofverflodig. Yi vilja diirfor blott meddela att en ny, vaclcert ntstyrd och Val otrersatt upplaga af Perraults sagor nyligen ntkommit, och p8minna dem, som skola kopu julklappar tit smii viinner nuder 11 iir, ntt de sannolikt ej knnna finua niigon jnlgiifva, som blir mera viilkonlmell hos de slnd g.n dessa roliga sagor. Sagor for smii och stora, af Hclel~a Ned jllu~tratione~. Psis hiiftad 3 kr. Det iir med en lransla af nilgot vuri~it och roligt och gladt., som man lagges denna bolr ifrfin sig efter att nled spBndt intressc ha genomliist sngorna. Ty sagor filmas diir nf alla slag: gladit, ~nuntra sagor, siidana, son1 barn Iiitt fijrstil, och Iivilka iiro si f d l a; if mii.rkv8rdiga saker, sorn ntigon bnrnfautasi k m ons1z: i sig, oc11 dock lned ett s8dmt grepp pa verkligheten, ett sldant siitt ar.t tala, soln just barn njuta af, en fortjusandt: ?~hndning af dikt och verklighet, den alcta sagownen. Andra finnas cliir, sorn iiro mindre fantastislta, men s&amp; fina och skim i sin poetiska fulliinclning att tlc gora intryclc af ett litet poem. Och genom do flesta af dem g i r sfisom en gyllene ts8d en dubbel betytlelse, sorn kanske ej barnen forst&amp;, men hvaraf den vusne njuter, och hvilken skiinker dessa sago^: en obeslcriflig charm.
Landtm, finner skäl att vid detta tillfälle begagna sin grundlagsenliga rättighet att vägra propos. å remissen af Hr Gr. afWetterstedts motion, såsom möjligen ledande till upprifning af ett både fattadt och justeradt beslut, Hr Dalman: Till alla delar förenande mig med Hr Stuart, vågar jag tillika fästa Hr Gr. o. Landtnäs uppmärksamhet på hvad som passerade för några plenidagar sedan, då Hr Crusenstolpe väckte motion derom, att endast de ledamöter, hvilka bifallit upptagande af statslån för hypotheksföreningarna, skulle vidkännas de statens förluster, som deraf kunde uppkomma. Hr Gr. o. Landtm, förklarade nemi. då fullkomligen grundlagsenlig!, att, då motionen åsyftade ett upphäfvande af ett utaf R. o. Ad. redan fattadt beslut, Hr Gr. .o. Landtm, icke kunde meddela propos. till remiss deraf. Jag förmodar, att detta förhållande i ännu högre grad inträffar med H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, och jag tillförsel’ mig således, alt Hr Gr. o. Landtm, vägrar propos. till remiss deraf. Hr af Billbergh: Sedan votering i formfrågan blifvit begärd, vill jag, utan vidare uppehåll, blott framställa den anhållan, att, i händelse remiss af H. Ex'. Hr Gr. af Wetterstedts motion meddelas, R. o. Ad. täcktes tillåta, att såväl mitt amendement som Frih. Cederströms mätte få åtfölja remissen jemte de i anledn. deraf meddelade yttranden, på det att, om StatsUtsk. upptager frågan till afgörande, StatsUtsk. jemväl må blifva i tillfälle att yttra sig öfver de särskilda förslagen. Gr. Horn:
N:o 238, med förslag till sammanjemnkning eller voteringspropos. i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de åtskilliga till regleringen af åttonde och nionde hufvudtitlarne hörande frågor. Uppå af Hr Gr. o. Landtm., punktvis framställde propos:r, godkände R. o. Ad. alla de i detta ämne af Utsk. föreslagne volerings-propos:ner, äfvensom Utslcs yttrande derom, att dess förslag till öfvergångsstat för elementar-läroverken bör anses såsom af 3:ne Stånd underkändt och således komma att förfalla samt fann R. o. Ad. detta mern. i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas lill handlingarne. Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk;s d. 12 och 13 dennes på bordet lagda mern. N:o 23, i anledn. af RiksStms olika beslut, ang:de lullbevillningen. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att detta mern. torde böra punktvis förekomma till afgörande samt hemställde derjemte, att vid föredragningen deraf måtte få tillgå på det sätt, att endast de förslag till voler:s-propos:r, i fråga hvarom Utsk. till R. o. Ad. gjort någon inbjudning, upplästes i dess helhet och för öfrigt blott den artikel voter:s-propos:n afsåge och sjelfva nummern å proposm uppnämndes, utan uppläsning af förslaget till propos. och Utsk-.s dervid afgifne yttrande. Ropades ja. Härefter förekom: lista punkten, innehållande hemställan, att der samtliga RiksSt:n ieke förena sig i sammanstämmande beslut, ang:de tulla/gifter ne och derpå inverkande frågor, desssa må, pä sätt hittills ägt rum, genom votering i förstärkt StatsUtsk. slutligen af göras. Hr Den 15 Juli f. m. 81 Hr Aminoff, Johan Fredr., hvars vid Ulsk:s meni. fogade reservation härvid, på derom af honom gjord begäran upplästes, anförde sedermera skriftligen:
Till denna anhållan anser jag mig böra i underdånighet tillstyrka Eders Kongl. Majrts Nådiga bifall. , 27:o Om anslag till inköpande af inhemska konst-alster. Akademien för de Fria Konsterna har hos Eders Kongl. Majit anmält det missförhållande, som under flera år alltmera tilltagit, att yngre konstnärer, som vid Akademien erhållit sin bildning och jemväl flera bland dem, hvilka åtnjutit den vigtiga fördelen att på Statens bekostnad utrikes fullborda sina studier, icke mera till fäderneslandet återvändt, utan stadnat utomlands, hvarest de kunnat finna sysselsättning. Då detta förnämligast inträffade med utmärktare konstnärer och synnerligen med idkarne af de högre konstgrenarne, hade de ofördelaktiga följderna häraf redan börjat visa sig i det att, oaktadt Sverige aldrig på en gång bland sina söner räknat ett så stort antal utmärkta konstnärer, som för närvarande, dock den inom landet arbetande konstnärs-skolan, hvad historie-målare och Kongl Maj:ls Nåd. Prnp. om Statsverket 1883. 21 bildhuggare beträffar, vore fåtalig, oell äfven Akademien nödgades umbära biträdet af sina yngre förtjenstfullaste medlemmar samt bade brist pä lämpliga ämnen tili Professorer och Lärare vid sitt undervisnings-verk. Skälet till detta missförhållande har Akademien ansett vara, att sedan den linge konstnären uppnått en högre grad af skicklighet samt, med eller utan understöd af Staten, kommit i tillfälle att på utrikes ort fullbo'da sina studier, de förhoppningar han för sin framtid i fosterlandet kan bilda sig, äro af så svag och osäker beskaffenhet, att han föredrager att i utlandet söka vinna sin lifsbergning; hvaremellertid Sverige går miste om sina förhoppningsfullaste konstnärer, de uppoffringar, som för deras uppfostran och utbildning blifvit af Staten gjorda, motsvaras endast af ett eller annat hemsändt arbete, och den betydande och kraftiga inverkan på den allmänna konstbildningen, som af konstnärens personlighet, af hans talang och erfarenhet varit påräknad, alldeles går förlorad.
Raab uplästa mellanmeningen i 10:de §:n, såsom nödvändigt för att ställa denna § i konformitet med den 7:de. Jag tror, att ifrågavande §, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, är både ändamålsenlig och af den beskaffenhet, att, med en någorlunda fri tolkning af 7:de §:n, den icke lägger hinder i vägen för vederbörrde att låta på auktion utropa försäljnings-rättigheten, vare sig på en gång eller särskildt. Denna mellanmening är, efter min öfvertygelse, af bogsta vigt och bör qvarstå, emedan städernas styrelser derigenom komma i tillfälle alt kunna åt ett bolag öfverlåta rättighet att utskänka bränvin, och det för så högt pris, som man kan påräkna att erhålla af flera personer, sorn få sig denna rättighet tillerkänd. Dessutom är det medel, som här är föreslaget för rättighets erhållande, ganska lämpligt, enär man derigenom kan uträkna, huruvida den högsta afgiften skall kunna upkomma. Man ser nemi., i synnerhet vid arrendeauktioner, der flera hemmansdelar äro i fråga, att dessa hemmansdelar först utbjudas hvar för sig och sedermera hela egendomen i klump, för att på sådant sätt kunna uträkna det högsta anbudet. Så kan äfven tillgå vid utbjudandet af utskänknings - Den 4 Oktober f nt. rättigheten i en stad; och finner Magistraten de särskilda anbuden sammanlagda gifva större inkomst, än ett enda, så antagas naturligtvis de förra, hvaremot, om motsatsen inträffar, Magistraten antager det af en enskild person eller ett bolag gjorda anbudet. Jag kan fördenskull icke finna annat, än att R. o. Ad. bör antaga §:n, med den mellanmening, som deruti finnes intagen, och jag gör det jemväl på den grund, att jag vill hoppas, det K. M., vid författnrns pröfning, skall bringa den 7:de §:n i öfverensstämmelse med den 10:de, men icke tvertom, emedan derigenom ett nyttigt ändamål skulle förfelas.i Gr. Lagerbjelke:
Kommerse-kollegium, efter det Ofver-direktören för Myntoch Kontroll-verken blifvit i ämnet hörd, den 24 September 1856 deröfver afgifvit underdånigt utlåtande, Kongl. Majit, vid underdånig föredragning den 2 Oktober 1857 af detta ärende, täckts anbefalla Kollegium, att, i samråd med bemälde Öfver-direktör, på de af Kollegium i dess utlåtande uppgifne grunder, uppgöra underdånigt förslag till de stadganden, hvilka, i fråga om kontroll-behandling såväl af inom riket tillverkade, som af från utrikes ort införda guldoch silfver-arbeten, böra tjena till efterrättelse; Revisorerne, som anse det vara af vigt, att såväl det allmänna som den enskilde eger säkerhet derför att guldoch siifver-arbeten, som blifvit med kontroll-stämpel försedde, ej äro underhaltige, men hafva anledning befara, att kontrolleringen af dylika i landsorten förfärdigade arbeten i allmänhet icke alltid kan derstädes verkställas så, att densamma fullkomligt motsvarar dermed afsedda ändamål, få, utan att inlåta sig i något bedömande om och hvilka åtgärder, som i sådant hänseende kunna vara af behofvet påkallade och lämplige, hemställa, det Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att vid utfärdande af blifvande kontroll-stadga, hvilken förmodligen snart torde vara att förvänta, sådana förändrade föreskrifter angående kontroll-behandlingen af i landsorten tillverkade guldoch silfversamt tenn-arbeten meddelas, att allmänheten dels må ega visshet derom, att hvarje med kontroll-stämpel försedt arbets-stycke, som utbjudes, är af fullgod beskaffenhet, dels vara tryggad emot de förluster, som måste uppstå genom inköp af ett underhaltigt arbete, Revisorerne anse sig dock härvid icke böra lemna oanmärkt den olikhet, som vid tillämpning af gällande kontroll-stadga uppkommer för Guldsmederne i landsorten och i hufvudstaden derigenom, att de förre sakna det tillfälle, de sednare ega, att få sina prof genast godkände, innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnas; i följd hvaraf det således lätt kan inträffa, att en Guldsmed i landsorten ådömes ansvar för ett, utan hans förvållande eller bedräglig afsigt, utlemnadt underhaltigt arbete; — hvilket deremot al - — 30 — drig bör kulina hända någon af hufvudstadens Guldsmeder, hvilka alltid få sina arbeten kasserade i Kontroll-verket, om desamma, vid derstädes anstäldt prof, befinnas underhaltiga.
Ridderskapets och Adelns rådplägningar och beslut hållas ju icke hemliga , utan meddelas allmänheten i allt sin vidsträckthet, genom de tryckte protocollerne, och hvad hufvudsakligen kan intressera, genom RiksdagsTidningar m m.; men den påtagliga förlusten blefve: mindre afsättning med berörde protocoller, hvarsskyn. desamma utmfvande på trycket, en värd Ledamot Herr Cederschöld föreslagit på ett sätt, sorn af Ridderskapet och Adeln redan vunnit bifall. Hvad jag nu hos HöglofPge Ridderskapet och Adeln vågat framställa, torde af de mera upplyste tagas i närmare öfvervägande 46 Den 27 Januarii. samt föranleda till afslag utaf dea väckte motionen. N:0 7. Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Då jag nu inför Högloflige Ridaerskapet och Adeln går att yttra mina tankar, rörande den af Friherre Åkerhjelm väckte propo_ sition om Allmänhetens inlåtande under Ståndets Sessioner, sker det icke utan en liflig känsla af den Underlägsenhet, som måste möta mig, då jag går att tala mot ett förslag, hylladt af en stor del af Ridderskapet och Adeln och framstäldt af en Riddersman, som under flera förutgående Riksmöten tillvunnit sig Ridderskapets och Adelns förtroende. Van under en mångårig vänskap att dela alla hans tänkesätt, är det i dag för första gången jag nödgas afvika ifrån ett förhållande, vid hvilket min egenkärlek lika mycket som mitt hjerta funnit sin tillfredställelse. Friherre Åkerhjelms förslag är en ny gärd åt den publicitet, som tidens anda synes kräfva och som, jag bekänner det, är ett allmänt antagit grundelement uti de flesta Constitutionella Regeringssätt. Den ädla känsla, sorn utgör dess grund, har öfverallt funnit anhängare, och det förundrar mig ej om så många i synnerhet yngre Ledamöter af Ridderskapet och Adeln med en varm enthousiasme omfatta ett förslag, så värdigt öppenheten af ädlingars tänkesätt.
Utslag på mina underdåniga besvär den 1 sisth Mars, af innehåll, att Kongl. Maj:t, jemlikt det af Hofrätten åberopade lagrum, 1 kap. 12 §. Rättegångs-Baiken, funne skäligt fastställa Hofrättens domslut i hvad det öfverklagadt blifvit; och ansåge Kongl. Maj:t anledning icke förekomma att Domhafvanden uppå dess derom gjorda underdåniga ansökning, nåd förunna. Vid uppmärksamhet på innehållet af mina i 1853 års berättelse upptagna underdåniga besvär torde det blifva för läsaren tydligt, att deras syftemål är vunnit genom den i nådiga Utslaget beviljade förändring i Hofrättens domslut, att detsamma nemligen borde stödja sig endast på lagens föreskrift i 1 kap. 12 §. Rältegångs-Balken, och icke på de af Hofrätten derjemte åberopade författningar. Vid besök i Wenersborg år 1853 och 1854 hade undersökningen af Rådstufvurättens domböcker visat, att icke mindre än 181 mål hvilat oafgjorda längre än fyra månader, en del till och med ett, två ända till fyra år, efter det de varit utagerade; och jag har trott mig icke kunna underlåta att för en sådan försummelse i domareärendens behandling låta lagligen tilltala Rådstufvurätten; uppå hvilket åtal jag erhållit Kongl. Göta Hofrätts utslag den 26 sisth Febr. deruti, med åberopande af en hos Wenersborgs Rådstufvurätt antagen arbetsordning, enligt hvilken Borgmästaren ensam skulle åligga att uppsätta Rättens dombok samt författa alla der beslutade utslag och således äfven draga försorg derom, att utslagen varda skyndsamt expedierade, samt enär icke vore visadt, att Rådmännen genom någon försummelse i de tjensteåtgärder, som dem ålegat, föranledt det anmärkta dröjsmålet med domböckernas afslutande och utslagens afkunnande, de tilltalade Rådmännen befriades från ali delaktighet i den inträffade försummelsen.
Det är sålunda otrifvelaktigt, att en reform, sådan som den här ifrågasatta, är både ändamålsenlig, såsom ledande tiii ordning, reda och förenkling uti statens penninge-förvaltning, och tillika fullt öfverensstämmande med grundlagens både bokstaf och anda. Det återstår nu att undersöka, huruvida i öfrigt emot denna reform böra uppstå några betänkligheter å Rikets Ständers sida. De till Stats-kontoret inflytande inkomster, tillika med de indelningsverket anslagne, i riksstaten beräknade räntor och ticnden, bestå för närvarande af: Ordinarie inkomster 8,171,100: — Extra ordinarie inkomster eller bevillningsmedel 20,800,400: — 28,971,500: Riksgälds-kontorets statsinkomster, enligt sednaste riksdagsbeslut, då Riksgälds-kontorets andel af bankovinsten, intressemedel m. fl. af skatter ej härflytande inkomster, om hvilka här icke är fråga, undantagas, bestå af; Allmän bevillning 2,250,000: — Kortoch tidningsstämplingsafgift, cirka 100,000: — Skatterättsmedel, ekeskogslösen och observationsmedel, cirka 20,000: — 2,370,000: — Summa statsinkomster 31,341,500: — 277 — Häraf synes, att endast omkring TV.del af hela uppbörden ingår till Riksgäldskontoret; och utom den allmänna bevillningen, som i medeltal af 5 år, ifrån 1855—1859, utgjort 2,311,056 R:dr, har således Riksgälds-kontoret för närvarande icke under sin förvaltning egentliga uppbördsmedel till högre belopp än omkring 120,000 ll:dr, de der också rätteligen bordt till Stats-kontoret ingå, hvaremot Riksgälds-kontoret har såsom utgifter å sig anvisade extra statsanslag, till hvilkas fyllande, såsom synes af förra Revisorers berättelse, varit påräknade för åren 1858, 1859 och 1860 den betydliga summan af tillsammans 2,898,600 R:dr, att af Stats-kontorets öfverskottsmedel utgå.