Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmäktige lemnade uppdrag, att, efter en kurs af 128 sk. eller derunder, inköpa bevis öfver, för Bankens räkning, hos något eller några säkra handelshus i Hamburg nedsatt metallisk valuta, än äfven Rikets Ständers förklarande, att det silfver eller Hamburger banko, som till belopp af högst50ö,000 r:dr silfver-specie sålunda blifvit å utrikes ort för Bankens räkning deponeradt, linge såsom metallisk kassa anses och beräknas, Fullmäktige, efter 128 sk. kurs, inlöst bevis öfver på nämnda sätt hos Handelshusen Salomon Heine och Peter Siemsén & Comp. i Hamburg nedsatt valuta, så blef, för behörig verkställighet, Fullmäktige meddeladt Rikets Ständers i Uti § af Banko-Reglementet intagna beslut, hvarigenom de bemyndigades att för Bankens räkning uppköpa och försälja vexlar. Fullmäktige uppgjorde härefter reglementariska föreskrifter i afseende på bokföringen och redovisningen vid vexlars köp samt försäljning; och blefvo, för besörjande af de med vexelhandeln förenade göromål och bestyr, till deputerade utsedde herr grosshandlaren F. Schartau och herr grosshandlaren C. I). Arfwedson, hvilka, i följd af förnyade val, allt sedermera nämnde uppdrag innehaft. Vexelköpen för Bankens räkning börjades redan den 30 Maj 1845 och hafva derefter under den tid Utskottets granskning omfattar, nästan utan afbrott fortgått efter en kurs, varierande mellan 126 */a och 127 */* skp:r r:dr Hamb. banko; hvaremot någon för säljning af vexlar under denna tid icke ifrågakommit. Ej eller har, efter det vexelhandeln bragtes till stånd, inlösen af depositions-bevis skett efter högre kurs, än den för tillfället för å vista vexlar gällande, med hvilka sådana be vis ansetts vara jemförlige. Indragning af silfver från de 2:ne handelshus i Hamburg, med hvilka Banken, såsom ofvan omförmäles, inlåtits i förbindelser, är verkställd i den mån sådant pröfvats nödigt.
Deremot innehåller Kungl. Förordningen den 18 Februarii 1767 bland annat, att, örn ett Hemman 1 arf tillfaller flere barn, så att hvar och en ej kan vara lagligen besuten på sin del, och Hemmanet till beskaffenheten är sådant, att det kan tåla an., läggandet af Torp å utegorna, då må den, som ärft sådan mindre del, få upptaga och odla It sig en Torplägenhet, likväl med vilkor, som lända Bolbyn till styrka, samt 15 §. i 1807 års Allmänna Enskifte»* Stadga, likasom Enskiftes»Förordningen den 24 Jul i i 1812 för Skåne och Skaraborgs Län, att, om en Hemmansegare, som Enskiftesdelning och utbrytning erhållit, skulle finna förmonligt att af sin erhållna ouppodlade jordrymd aflåta till och med tiondedelen af hela sin egolott till främmande personer att bebygga, uppodla och med full egande-rätt besitta, skulle han dertill ega rättighet, dock att ingen lägenhet finge göras mindre än 4 Tunneland, samt att derå skulle läggas en årlig afgäld i Spannemål, som, i jemförelse till Hemmanets Ilagsamt Allm* B estr. o. OéaUtsk■ Bet• Nio i 3, 17 Hemmanets hela egorymd och godhet derå belöpte, så att Stamhemmanet icke sättes ur stånd, att ränta och andra derå liggande skyldigheter fullgöras att Kongl. Mattts Nådiga tillstånd till så beskaffade afsöndringar från Krono-Hemrnan eller Boställen erfordrades; samt att, om Egare till Énskiftadt Hemman med mer än vanlig egorymd ville göra större afsöndring än en tiondedel, borde sådant, efter anmälan hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, hemställas Kongl. KammarGollegium och af dess förordnande bero.
Hr von Troil, Emil: Om Gr. Frölich gjort sin framställning, då inbjudningen bordlädes eller i sista plenum, hade ingen gjort någon invändning deremot, att detta ärende blifvit uppfördt först på föredragningslistan. Men då så icke skett, och plenum nu är börjadt, kan jag icke medgifva Gr. Frölichs begäran, såsom både oformlig och ett vådligt prejudicat, örn den beviljades; och jag kan det så mycket mindre, som dels R. o. Ad. nu är så fåtaligt, och dels sä få mål finnas på föredragningslistan, att vi utan tvifvel i dag skola komma till ifrågavar. ämne, synnerligast om plenum fortsättes på eftermiddagen. Frih. Boye, Ludv.: Om R. o. Åd. fått sig föredraget något ämne på denna dags föredragningslista, skulle jag tro, att den siste värde talarens erinran vore riktig, och om jag insåge den ringaste våda af ett prejudicat i denna del, skulle jag icke tillåta mig att motsätta mig talarens erinran; men då jag icke kan lemna min öfvertygelse åt någondera sidan, får jag förena mig med Gr. Frölich, under åberopande af erfarenheten vid denna riksdag, att, innan något mål på listan blifvit föredraget, man frångått ordningen, hvaruti de funnits uppförda. Jag vill dock icke vara envis, utan öfverlemnar åt Hr Gr. o. T_,andtm. att framställa propos. på Gr. Frölichs begäran eller icke. Hr von Troil: Det förundrar mig verkligen, att en person med det skarpsinne, som den siste värde talaren utan tvifvel äger, icke inser de vådor, som kunna uppkomma deraf, att ett ämne, som står sist på föredragningslistan, i början af plenum, innan Ståndet ännu är samladt, företages. I närvar, fall är vådan visserligen icke stor; men prejudicatet är vådligt, och dessutom tror jag, att ändamålet, att få detta ärende afgjordt i dag, i allt fall kan vinnas genom ett eftermiddagsplenum, och jag finner således icke skäl att frångå den ordning, som Riksd.Ordn. föreskrifver.
De åtgärder som, i sådant ändamål, af vår regering varit vidtagne, äro åtminstone för allmänheten okände, och under sådane förhållanden torde man saklöst kunna yttra; att det är illa om ingenting likartadt egt rum, före Statens inledande uti ett så vidtutseende företag; som Statsbanornes införande i vårt land. -— I K. M:s Propos. till 1854 års Ständer förekom äfven att baiian VIH. 4 Sfi Dan S Jani f. ». mellan Stockholm och Götheborg, med afdrag för den del som redan var under byggnad (detta kan ieke vara någon annan än Köping-Hultbanan som således ansågs böra ingå i den stambana K. M. förordade) skulle upgå till en kostnad af 20 mill. Ernt, således årliga byggnads-bidraget 922,500, en högst måttlig summa; banan mellan Malmö och Stockholm till en årlig kostnad af 1,350,000 Edr Ernt — eller för hela företaget ett sammanräknadt årligt byggnads-bidrag af 2,310,000 Edr — Detta var icke så afskräckande och jag får för min del säga att jag icke så mycket förundrar mig öfver att 1854 års Ständer på sådana vilkor fattade det beslut de gjorde. Det hade varit önskligt, om den K. Propos:n då hade varit vidfogad ett system, som nu först sedermera kommit i fråga; men det är icke omöjligt att försynens hand, som ofta vakat öfver våra öden, äfven vid detta tillfälle sörjde för att icke något system kom i fråga. Våra Eiksdagar förete understundom vissa paroxysmer; en öfverlfitande medgörlighet den ena gången, ett hårdnackadt återhållande den andra. Det torde blifva märkvärdigt nog för en efterverd, som kommer att studera vår Eiksdagshistoria, att se, huru vid något mera än vanligt framstående tillfällen E. St:r understundom förbise allt och bifalla allt. Vi hafva exempel från 1812 års Eiksdag, då vi litet hvar känna till, huru de politiska förhållanderne förvecklade sig och i hvilken ställning vi befunuo oss; E.
Om Herr Hjerta tillät, att detta intogs i Contra-propositionen med tillägg ;)f afsla!g å Utskottets alla särskilda tillstyrkandet rörande LandsStaten, samt med förklaring, att man ville förblifva vid iSpti Srs StatsReglering i denna del, sä skulle/ Ja-proposifjonpn kunna blifva bifall till: Utskottets Utlåtande i hela i6:de punkteÉi tillika med UänsNotarierna. ; Herr Hjerta: Det; är just för alt undvika pivad Grefve Posse ansett vådligt, sorn jag yrkat, att i Contra-propositionen mätte bestämdt sngas, att mart förblifver vid 1023 års iStatsPieglering. Dermed är allt sagdt, son/ fordras, för att k linna hopsumera de särskilda RiksStåndcns ijleslut, der de utgö 7 1 i66 Dcri 29 September. ra gifven pluralitet, eller uppställa dem emot hvarandra, der 2 Stånd stannat emot 2. Jag kan således ej ingå på någon förändring af den Contra-proposition jag yrkat, eller afstå derifrån, enär den är den enda, som lagligen kan motsättas Utskottets hemställan, hvarå proposition blifvit framställd, Hans Excellence Herf Grefven och LandtMar skalken ytlrai]e> att sedan Friherre Cederström begäift vclei’ing angående Contra-propositiones innehåll» torde en särskild votering icke kuniha midvikas, för alt utröna berörde Contra-p>roposition. Herr Hjerta:. Jag vågar lemställa, om Friherre Cederströms till Contra proposition kan upptagas, sedaP Herr Grefven och LandtMarskalken framspHt proposition på föredragning jounktvis \af Utskottets Utlåtande, och detta genorh Ridder. skåpets och Adelns beslut blifvit» bifallit. I annat fall skulle hela 3:dje HufvufdTiteln kunna framställas i er position, ofn blott Frih erre Cederström yrkade det. i Friherre Cederström: Den ifr. de punkten af TJtskpttets
Dit samlades då mycket tidigt en skara af hans manliga släktingar och vänner. Den förnämste af dem var » talemannen » eller den forne » bönemannen », han, som på sin tid fört ordet vid brudgummens frieri. På landet plägade man i allmänhet välja ställets präst till taleman, och som sådan hade denne att ensam hålla alla talen på bröllopsdagen. Synnerligen bittida måste han vara uppe, denna morgon, ty det kunde hända, att han redan före dager hämtades af tvänne särskildt utsände män, som infunno sig m e d flammande bloss. Man drack mycket under nordens renässanstid. Vi veta sålunda af våra källor, hurusom brudgummens följe redan i den tidiga morgonstunden i hans hem lät sig dryckesvarorna väl smaka, hurusom gästerna redan då togo » goda hjärtestyrkare ». Sålunda ifrar år 1591 biskop Jakob Madsen på Fyn häftigt i sin visitatsbok emot det öfverhandtagande, så svåra brännvinsdrickandet på bröllopsdagarnes morgnar. Och i svenska källor från ifrågavarande tid omtalas det ideligen s o m en gifven sak, att gästerna skulle fägnas m e d mycket vin och brännvin. När törsten och hungern blifvit i brudgnmsgården gruudligt stillade, tog talemannen till orda o c h anmanade brudgummen och allt hans följe att bryta upp. Detta kallades att » tala ut brudgummen ». Sedan tog denne högtidligt afsked af sina föräldrar, fastän äfven de skulle följa, med till 1896 sömmeii lågo mynt, så mycket skon kunde rymma. När hon under dagen stod ut med denna plåga och därtill kunde dansa hela kvällen på dessa mynt, så var detta ett varsel för, att hon kunde komma att vandra på guld hela lifvet igenom. Rörande detta eljes som ofelbart ansedda medel fnnnos dock tviflare, som föredrogo en äldre änka m e d säkra medel i handen framför denna fotfästa anvisning på framtida rikedom. Och deras lefnadsvisdom har samtiden uttryckt så: Man finner det i änkans bo, som icke är i jungfruns sko.
Jag tror dock, att det varit bäst att Utskottet icke ingått i några detalier och aldraminst bordt föreslå physiologien s^som den del af det medicinske studium, som egenteligen skulle af stipendiaten omfattas. Ppysiologien, eller låran om menniskokroppens functioner, kan nemligen ej inhämtas, utan att man först känner anatomien, och kan icke användas vid sjuksången utan tillsatts af Therapi, Physiologi utan anatomi och therapi år således att anse såsom ett hus utan grundval eller tak. Jag håller således före, att något så beskaffadt vilkor icke bör föreskrifvas; och, om något skall i denna våg stadgas, torde det göra tillfyllest •tt ålägga stipendiaterne, att inhåmta kunskap uti hvad som fordras för att blifva förståndiga sjukvaktare: samt uti politia medico, eller den del af medicium som har till föremål att förekomma sjukdomar och hämma farsoter. Den anmärkning, jag nu tagit mig friheten göra, kan visserligen synas obetydlig, men det skulle se illa ut, om i Ståndernes beslut i den, na fråga, ett sådant misstag som det jag omtalat ågde rum. Jag hemställer således huruvida icke Ridderskapet och Adeln finner en återremiss Den 5 Julli t. ml 183 af StaUUlskottets Betänkande vara nödig, på det att denna lilla ändring må kunna ske. Herr Ehrenborg, Casper: Jemte det jag får förena mig med Herr Cederschjöld uti den af honom yttrade åsigt, hemställer jag för min del, om icke ifrågavarande stipendier skulle kunna, på sätt hans motion åsyftade, helt och hållet indragas. I Landsorterne har man, mig veterligen, icke erfarit den minsta verkan elier nytta af dessa stipendier, Ibland de Prestmån, som »under de senare åren kommit från Academierne, hafva säkerligen ganska få inhämtat någon medicinsk kunskap, och jag äfven tror att allmänna opinionen nu mera kommit från den tankan, att två så olikartade studier, som det theologiska och det me. dicinska, kunna förenas.
af Herr Hammar, N:o 190, om uppfattning af Pedagogien i Kongsbacka till lägre elementar-läroverk med två lärare på ordinarie stat; af Herr Hammar, N:o 191, om anslag eller lån till en ny kyrkobyggnad i Kongsbacka; af Herr Brun, N:o 197, om lån af allmänna medel, till bidrag vid anläggning af en jernväg förbi de så kallade Hedens forssar efter Luleå-elfs vattendrag; af Herr Wennerström, N:o 198, angående pensionsrätt lör Regements-läkare; af Herr Wennerström, N:o 199, med förslag, alt Lidköpings skola må på stat uppföras, såsom femklassigt läroverk, med Rektor och fem Kolleger; af Herr Björck, N:o 204, angående de Halländska kyrko-hemmanen; ai Herr Wallenberg, N:o 212, angående ett anslag för en gång till Medicine Kandidaten Eberhard Munck af Rosenschöld; 108 Prot.-Utdrag den i December 1859. af Herr Wallenberg, N:o 213, angående anslag till en Landtbruks-skola i Medelpad; af Herr Thollander, N:o 215, angående anslag till uppförande af ett elementar-läroverkshus i Oscarshamn; af Herr Ekholm, N:o 219, angående pension åt Diligence-föreståndaren Johan August Furstenhoff; af Herr Sundvallson, N:o 221, med förslag, att en del af den till folkundervisningens befrämjande anslagna skydds—afgiften må användas till förbättring af folkskole-lärares löner; af Herr Sundvallson, N:o 225, angående anslag till en teknisk elementar skola i Upsala; Af Herr Sundvallson, 224, angående norra stambanans påbörjande och fullbordande emellan Stockholm och Upsala under nästa statsregleringsperiod; af Herr Ekman, N o 226, om inrättande af ett Provincial—läkare—distrikt, med station för Läkaren i Waldemarsviks köping; af Herr Brun, N:o 228, om anslag till en Veterinär-läkare i provinsen Helsingland; och af Herr Sundblad, N:o 235, derom, alt en jernbibnna emellan Askersund och Westra Stambanan må, samtidigt med sistnämnde hufvudbana, företagas till utförande och fullbordan under näst ingående statsreglerings-period.
ni menar då, att Strindberg är den af edra moderna författare, som gifver det rikaste uttrycket åt hela det nu i sekelslutet frambrytande nya tidsmedvetandet – då skulle – i fall jag vore den tillfrågade, – svaret lyda: nej, söker ni uttryck icke blott för det varande, utan äfven för det vardande – då är nog fortfarande den för hundra år sedan födde Almqvist vår modernaste diktare. Ett sådant påstående kräfver bevis, och det är dessa jag här i någon mån vill söka lämna. En psykologisk och litterär karakteristik, grundad på Almqvists lifsförhållanden och vittra verk, är däremot icke afsikten. För dem, som möjligen äro obekanta med Almqvists öden, äro kanske några ögonblicksbilder ur hans lif önskvärda. Vi se då, i århundradets första tiotal, ett med bokhyllor och blommor fylldt arbetsrum, där en blid, silfverhårig gubbe med stolthet iakttager en djupögd gosse, som försjunkit i hans böcker och manuskript. Gubben är bibliotekarien Görwell, som drömmer, att dottersonen, den lille »Ludvic», skall fortsätta det historiska samlarvärf, åt hvilket morfadern troget ägnat sitt lif. På tjugutalet träda vi in i en bondstuga i Värmland. Vi finna där ett ungt nygift par. Hustrun spinner vid brasan, mannen, nyss inkommen från jordbruksarbetet, sysslar med pennan eller boken. Han är »dannemannen Love Carlsson», flydd från konventionalismen till naturen, för att sålunda »utbilda lifvet i en enda stråt». Under trettitalet se vi samme man som ledare för Sveriges reformläroverk, Stockholms nya elementarskola, omgifven af en lärjungeskara, som under hans geniala, mänskliga uppfostringsmetod för första gången erfar, att man kan vara lycklig i en skola, att en lärare kan fylla dess salar med underbara syner och själen med stora tankar. Denne lärare var lektor C. J. L. Almqvist, uppburen ej blott som den utmärkte skolmannen, utan äfven som den på höjden af produktionskraft varande snillrike diktaren, i hög grad åtnjutande sina samtidas beundran och förtroende.
I afseende å detta arfvode bar Siats-Kontoret ej annat att nu i underdånighet upplysa, än hvad derom blifvit yttradt uti Slats-Kontorets underdåniga Utlåtande den 28 Februari 1842, i anledning af 18i 1 års Revisions-Berättelse. 2:o. Beträffande Revisorernes uppgift, att Staten för Krigs-Hof-Rätten skall hafva öfverskridits derigenom, att löner utgått till en Aktuarie och en Notarie, hvilka tjenster nu mera genom innehafvarnes afgång blifvit indragna, så är förhållandet härmed sådant, att, jemlikt Eders Kongl. Majrts nådiga Bref den 11 Januari 1825, borde de å Stat förut uppförda tvenne Nolarie-tjenster sammanslås till en, samt Aktuarie-heställningen indragas och dennes göromål af Sekreteraren bestridas; dock ägde desse Tjenstemän att fortfarande åtnjuta de dem, efter förut gällande Stater, tillkommande löne-villkor, 395 R:dr 24 sk., med derunder inbegripna 37 Tunnor span mål för hvardera årligen, intill dess, vid skeende afgång, nya Slaten kunde tillämpas; och skulle de för Notarien och Aktuarien beviljade löner ulgå af 3:dje Hufvudtitelns besparingar, hvilket, enligt hvad Riks-Hufvudhöckerna för åren 1840 och 1841 utvisa, äfven skett. Aktuarien dog 1841, och nu mera är lönen för Notarien jemväl indragen. 3:o. Uti Eders Kongl. Majrts nådiga Bref af den 25 Januari 1841 äro de skäl och orsaker omständligen utvecklade, som föranledt Eders Kongl. Majit att i nåder förordna, det Presidenten i Krigs-Kollegium borde fortfarande åtnjuta det årliga arfvode af 2,000 R:dr, som tillförene varit honom liildeldt; dock att sagde arfvode borde från och med 1841 anordnas å anslaget till oförutsedda militär-hehof. o 4:o.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den i5 dennes på hordet lagde Utlåtande N:o 196’, i anledning af gjorde anmärkningar vid dess Betänkande N:o i34, om yrkad rättighet till utvidgande af Stångjernsoch Amnes-smidet i Riket, blef sistberörde Betänkande af Bonde - Ståndet godkändt. S. D. Inkommo, upplästes och lades ad acta: 1:0. Constitution s-Utskottets Memorial N:o 64, i/ anledning af remitterad Motion om ett tillägg i AnsvarighetsLagen för Riksgälds-Contoirets Fullmägtige; och 2:0. Förstärkta Sta ts-Utsk ottets Memorial N:o 336, om anslag för Försvarsverket. S. D. Efter föredragning af Högloft. Ridderskapets och Adelns, den i5 dennes på bordet lagda inbjudning, meddelad i Protocolls-Utdrag den 11 förutgående, beträffande dels nödvändigheten af vissa åtgärder till Conlroll öfver Post-Expedition, dels underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, det afgiften å reeommendation å bref, 1154- Prot. Utdr. d. 17 October 1823. hädanefter icke må, utan Riksens Ständers hörande, förhöjas, dels ock föreskrift, att så väl på Riddarhus-Cancelliet, som de öfrige Riks-Ståndens Cancelli-Expeditioner höra befrias från lösen för kommande fribref; fann Bonde-Ståndet skäligt berörde inbjudning antaga; dock med den skillnad, att i fråga om Magistraternes skyldighet, att till Hufvud-Post-Contoirets insända PostChartor, för att vid Räkenskapernes granskning tjena till Controll, denna befattning icke bör Magistraterne åläggas, helst flere Post-Contoir finnas i Landsorterne, der Magistrats-Styrelse icke är inrättad; hvadan Bonde - Ståndet ansåg orden: genom Magistraten böra i expeditionen uteslutes. Från Höglojl.
– Ty vi få ej glömma – här är fråga om ett folk, som är beröfvadt äganderätten till sin jord. Denna hade redan länge öfvergått till de stora, sedan Unionen mest frånvarande, Engelska godsägarne, hvilkas Arrendatorer och Underarrendatorer 58 utminutera Jorden till högsta pris åt den fattiga, jordbrukande mängden, som ytterligare både tillvexte och begynte känna sin betydenhet, då Katoliker sedan 1793 äfven fingo votera till Parlamentsledamöter, och det blef godsägarnas intresse, att kunna befalla rätt många röster ibland sina underhafvande 59. Så uppkom en rösträttighet, som närmade sig till allmän i flera delar af landet 60. Under allt detta har armodet bland de lägre klasserna tilltagit, öfvergår ofta all föreställning och närer en deremot svarande stämning. – Det är utur en Tory-Journal vi låna följande ord: ”Visa oss i något civiliseradt land i verlden en tafla af fysiskt elände, till hälften så förskräcklig som i Irland! Visa oss i något land en sinnesstämning, olyckligare och farligare än Irländska folkets! Blygd öfver Irlands fordna regering!” 61 I denna belägenhet träffade de sista striderna om Katolikernas Emancipation Irland – och rörde ända till djupet upp ett haf, som ännu stormar 62. Förändringar innom de arbetande klasserna i England 63. Arbetarens öde och förhållande till jorden har i England småningom undergått förändringar, hvilka tillsammanstagna nu framstå såsom en af de största sociala resolutioner. Den första af dessa förändringar, som vi här taga innom vår synkrets, infaller i fjortonde seklet; då ullkulturen, genom afsättningen till de Nederländska väfverierna, begynte i England uppdrifvas. En mängd smärre Farmers och Cottagers uppsades då af jordägarne, hvilka förvandlade en stor del af sin jord i betesmarker. Den utdrifna hopen, som förökades genom klostrens upphäfvande under Henrik VIII, fann till en del sin utkomma i de nu stigande inhemska manufakturerna, till en del blef den för sitt underhåll kastad på soknarna.
Det var en förfärlig qvinna! Ja, det är galet, det är galet! Men vet Ni FRU CATHÉRINE. Ni är rädd? MAURICE. andra... Ja, jag är rädd för mig, och rädd om några FRU CATHÉRINE. Nå, så gå då! MAURICE. uppstod en liten hvirfvelvind som drog mig med... Tänk att när hon sög sig ut genom dörren så BROTT OCH BROTT skratta Ni... men Ni kan se hur palmen der på buffeten rör sig ännu! Det var en satans qvinna! FRU CATHÉRINE. galen! Men så gå då, menniska, innan Ni blir splitt MAURICE. ödet, fru Cathérine? Jag vill gå, men jag kan inte... Tror ni på FRU CATHÉRINE. oss mot onda magter, om vi be honom vackert. MAURICE. Nej, jag tror på den gode Guden, som hjelper de som höras i farstun nu? Alltså, onda magter i alla fall! Är det inte FRU CATHÉRINE. krämarn rifver af tygstycket. Gå! ut! ut! genom köket! Jovisst, det frasar ju om henne som när lärfts MAURICE störtar mot köksdörren, men törnar mot Emile. EMILE. Tusen gånger om ursäkt! Retirerar. FÖRSTA AKTEN ADOLPHE först; efter Henriette. presentera min väninna för min bäste och äldste vän. Fröken Henriette för herr Maurice. MAURICE helsar stelt. Nej, se Maurice! God dag, god dag? Får jag Särdeles angenämt! HENRIETTE. Vi ha sett hvarann förr. ADOLPHE. Se så! när då, om jag får fråga? MAURICE. Alldeles nyss! Här inne. ADOLPHE. tats vid lite. Jaså! Nå, nu får Du inte gå förrän vi pra MAURICE efter en afsides vink från fru Cathérine. Ack om jag bara hade tid! ADOLPHE. Tag Dig! Vi ska inte sitta länge. BROTT OCH BROTT HENRIETTE. tala om.