Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hafva vi icke, i afseende å grufvedriften, sådana stadganden, som ålägga egare af grufvor att vid grufvedriften iakttaga de föreskrifter, som af vederbörande myndighet meddelas? Hafva vi icke ett stadgande, som förbjuder nedhuggande vid sjöstrand af träd, sorn gifva skydd vid fiskelek? Hafva vi icke förbud emot svedjande å sådan mark, sorn icke kan åter framalstra skog, om den afsvedjes? Om Staten varit berättigad till alla dessa stadganden, kan väl Slaten då anses oberättigad att utfärda stadganden, hvaruti påbjudes, att den, sorn nedhuggit skog å mark, der omvårdnad är nödvändig för att möjliggöra skogens återväxt, skall vara skyldig att för sådant ändamål freda skogsmarken? Jag är öfverlygad att R. o. Ad., lika med de 2:ne Stånd, som i detta ämne redan fattat beslut, skall erkänna Statens lagstiftningsrätt i delta hänseende. Det har blifvit anmärkt, att bestämmelsen om de 5 tunnhden vore ett arbiträr! stadgande, men det är att bemärka, att K. M. alltid har sig öppet lemuadt alt vid frågans pröfning rätta hvad som kan vara felaktigt. Man hade väl, på sätt en talare föreslagit, kunnat tillägga orden : ”på ett ställe” eller ”i ett sammanhang”, men dessa ord, ifall de finnas behöflig», kunna ju tilläggas af K. M., ifall stadgandet i öfrigt tillvinner sig Hans bifall. På samma sätt förhåller det sig med det i förslaget begagnade uttrycket: ”under vårtiden”. Det har icke undfallit Utskrns upmärksamhet, alt delta uttryck är något tvetydigt, men Utsk:n hafva ansett, att då meningen i allt fall är atl R. St. skola anhålla hos K. M. om en författnings utfärdande i ämnet, det skulle vara olämpligt att allt för mycket ingå i detaljer, utan alt man endast borde angifva de allmänna grundsatser, som ansågs riktiga, tillkännagifva hvad R. St. i allmänhet uti detta ämne tänkte. Om R. St. godkänna Ulskms åsigt, så hafva R. St. endast dermed velat inför K. M. tillkännagifva, att, enligt R.
Hvarje Sekreterare tillhör, alt allt det, som förefaller och beslutes, ordentligen och noggrant uppteckna och för Ståndet justera, samt, då antingen hela Ståndet eller någon Ledamot In pleno det lördrar, Protokollet uppläsa, äfvensom i öfrigt alla Protokoll, jemte utdragen deraf, underskrifva. Så väi Ståndens, som Utskottens Sekreterare, jemte den under Riksdagar Inträdande nödiga Betjeningen i Ståndens Kanslier samt Riksens Ständers Utskott, njute samma säkerhet med Riksdagsmän, och erhålle vid Riksdagens slut en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning af Statsmedlen, 28 Förslag till ändringar i Grundlngarnc. sökas; dock ulan att i Ståndet ega röst. Så väl Ständens, sorn Utskottens Sekreterare, jemte den under Riksdagar biträdande nödiga Betjeningen i Ståndens Canzlier samt Riksens Ständers Utskott, njule samma säkerhet med Riksdagsmän, och erhålle vid Riksdagens slut en elter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning af Statsmedlen, hvilken af Slats-Ulskoltet, efter öfverläggning med Landtmarskalken och Talmännen, iöresläs och, i sammanhang med den öfriga Slats-regleringen, af Riksens Ständer bestämmes. Till nämnde betjening, hvilken af Stånden sjelfva tillsättes, räknas hos Ridderskapet och Adeln fyra Canzlister, i PresteStändet en Notarie och två Canzlister, i Borgare-Ståndet sammaledes, och i Bonde-Ståndet två Notarier och fyra Canzlister.' I hvartdera af Utskotten, för hvarje Division, en Canzlist, hvilken, jemte Sekreterarne, förordnes af Utskotten sjelfva, med det undantag, som i 35 § finnes stadgadt.
§ 14 Verkets ämbetsmän är en assuranceintendent, en kamrer, en sekreterare och en ombudsman. För övrigt anställer direktionen tjänstemän och vaktbetjäning enligt särskild stat. § 15 Verkets förvaltning och räkenskaper revideras det påföljande året. Räkenskapsåret gäller från 1 / 11 till 31 / 10 året därpå. § 16 Vi förordnar 5 revisorer och delägarna 5. Alla delägare har rätt att närvara vid revisionen och till protokollet anföra sina synpunkter. Frånvarande deltagare har rätt att skriftligen meddela sina uppgifter. § 17 Anklagas direktionen, ledamöterna eller tjänstemännen för missbruk, som inte kan rannsakas av direktionen döms vid Svea Hovrätt. Vaktbetjänt som beträds med förseelse döms enligt allmän lag. Artikel II Om egendom, som till brandförsäkring antages. § 1 Till brandförsäkring antas hus och byggnader av sten, trä eller annat material, av vilket byggnadssätt som helst, publika eller enskilda boningshus eller uthus, på landet eller i städer, på fri eller ofri grund med undantag för Stockholm. § 2 Likaledes försäkras plank, staket, jordfasta träd i trädgårdar invid hus samt det som är väggfast eller inmurat i byggnader t ex altartavlor, predikstol, orgelverk, läktare, bänkar, ljuskronor och allehanda prydnader i kyrkor. Katedrar, bänkar, läktare och hyllor i skolor. Prydnader som speglar, tapeter, skåp och förvaringsrum i allmänna och enskilda hus. Pannor och kittlar i bryggoch brännhus och färgerier. Rännor, hjul, blåsverk och annan vid brand i inrättningar, som är svåra att flytta. Inrättning i hyttor, smedjor, fabrikshus och verkstäder samt stora fastager av timmer i källare och dylikt. § 3 Tillbyggnad och förbättring får även försäkras. Förbättring som sker med nytt för gammalt räknas blott till byggnadens underhåll. § 4 De av landets innevånare som gått i förening om brandstod, ersätts vid brand ur brandförsäkringsfonden med det belopp som brandstoden inte täcker. § 5 Delägare i enskilt hus försäkrar sin del. § 6 Den, som inte vill försäkra hela egendomen, utan själv stå för en del av skadan får göra det. § 7 Utgammalt och bofälligt hus försäkras inte. Artikel III Hur försäkring sökes.
Bland de ensligt boende herdarne och åkerbrukarne i de parnassiska dälderna hade de vunnit många proselyter för sin religiösa öfvertygelse, och dessa med sina familjer hade icke tvekat att lemna lugnet och torftigheten i sina hyddor, för att med trosförvandterna dela deras vilda lefnadssätt. Krysanteus beslöt att uppsöka de på Parnassen huserande Donatisterna. Stadsboarne afrådde honom från detta vådliga företag, men han stod fast i sitt beslut. Hermione ville åtfölja honom; han gaf henne sitt bifall dertill. Beledsagade af vägvisare, som kände bergstrakten, och utrustade med allt, som kunde underlätta en utflygt i densamma, begåfvo de sig ditin. Det dröjde icke länge, innan de påträffades och anhöllos af några i lumpor klädda, men välbeväpnade karlar, som, förvånade öfver deras djerfhet och framför allt af åsynen utaf den unga flickan, nalkats dem, icke för att plundra, utan för att fråga dem om deras ärende och afsigten med deras resa. Krysanteus berättade dem, hvad de hitintills icke vetat, att kejsar Konstantius hade aflidit, och att magten öfvergått i händerna på Julianus, en man tillgifven ingen af de kristna bekännelserna utan den gamla läran, samt att han, Krysanteus, uppsökte dem i kejsarens namn, för att meddela Donatisterna underrättelse om den allmänna religionsfördragsamhet och fria religionsutöfning, som blifvit påbjuden i romerska rikets alla provinser. De beväpnade männerna lyssnade misstroget till Krysanteus’ ord, men villforo hans begäran att blifva visad till bandets stamhåll, der han kunde få tala med dess församlade medlemmar. Donatisterna hade valt sitt tillhåll i en svårtillgänglig, mot stormarne skyddad bergsklyfta, hvars söndersplittrade väggar erbjödo dem naturliga bostäder, dem de, så långt sig göra låtit, hade förbättrat med sammanfogade trädstammar. I dessa usla boningar, otillräckliga värn mot vinterkölden och snöyran, dvaldes omkring tvåhundra menniskor, bland hvilka äfven några qvinnor och barn.
St. gåfvo 50,000 r:dr till skolor för landets harn, på samma gäng de voterade 20 gånger denna summa, för att bereda en ny uppfostran åt några hundra förbrytare, hos hvilka den första blifvit förfelad eller försummad. För hvad en cell kostar, — denna nya skola för den ofta obotlige, som med uppsåt brutit, — kan en uppfostringsanstalt grundläggas för kanske 50 värnlösa barn, af hvilka en högst betydlig del derigenom kan frälsas just från lasternas stig och i samma män bespara Slaten kostnaden af många ccllbyggnader och deras underhåll, som skola intaga dessa sorgliga boningar. Se den fattige, blottad på allt, utsatt för klimatets hårdhet. Han dristar kanske ej att begära bröd, — han begär blott tillfälle att ärligt förtjena det. Staten blundar ej sällan härför, frånslöter honom kanske med hårdhet, ulkräfver till och med någon gäng i skatt hans sista skärf, för att möjligen kunna gifva den brottslige hvad deu förre saknar. Först när rättskänslans band hos Den 26 April f. m. 135 denne brista och nöden bragt honom på fall, vill Staten vårda sig om honom och kärleksfullt hörja en ny uppfostran, som aldrig hade påkallats, om denna kärlek tidigare hade yttrat sig, och Staten i tid insett hvad dess väl kräfde. Med samma 800 eller 1000 r:dr, som denna olyckliges nya bostad kostar, kunde en mängd hans likar blifvit frälsade, om Staten lia de tillgodogjort deras arbetskraft. Man må dock ej af detta mitt vördsamma anförande sluta, att jag har den förmälenhelen alt helt och hållet förkasta allt hvad en mängd vältänkande, utmärkte män genom mångårigt arbete beredt, oell en välvillig Regering, på nationens egen begäran, framlagt. Jag har blott velat framställa mina betänkligheter. Arbetet bör ej vara fruktlöst. Jag anser att något i den nya riktningen kan göras, ulan att man kastar sig handlöst deri, och någon nytta bör dragas af de kostnader Staten redan vidkänls.
Åf Banko-fullmäktiges, vid riksdagens början lill Utskottet afgifna och jemte memorialet N:o 2 till Rikets Ständer öfverlemnade, berättelse inhemtas, uti 7 §, att den för Bankens räkning å Carlsborgs fästning uppförda byggnad redan befinnes uti det skick, att densamma kan begagnas till förvarande af Bankens redbarheler. I följd häraf hemställer Utskottet, att Banko-reglementets 28 § må erhålla denna lydelse: 2:o. Fullmäktige skola alltid vara beredda på sådana anstalter, hvar-* igenom Bankens redbarheter samt angelägna handlingar och doka - i Banko-Utskottets Memorial, N:o 74. 3 menter måtte, om så påfordras, kunna, utan tidsutdrägt, till säker ort inom riket förflyttas. Och böra Fullmäktige, vid slikt förhållande, af Kongl. Majit utbedja sig råd och upplysningar. Varande å Carlsborgs fästning för Bankens räkning tillgänglig en serskild byggnad, hvarest större eller mindre del af Bankens redbarheter kan, i händelse af behof, förvaras. Med anledning af Rikets Ständers bifall till Utskottets hemställan.! i utlåtandet N:o 48, tillstyrker Utskottet, att, i stället för 29 § i Banko-reglementet, följande föreskrift måtte dpr införas, nemligen: 3:o.
Vid en derefter år 1784 anställd undersökning utröntes, att inom 11 månader 151 väfstolar voro nedlagde och 219 arbetare, dels Mästare, dels Gesäller och Lärlingar blifvit antingen förafskedade eller uppsagde samt således, utom Hustrur och Barn, redan voro eller snart skulle blifva brödlösa. Kongl. Maj t ansåg likväl den fria införseln kunna fortfara och Fabriksidkarnes klagan tilltog. TullDirectionen uppgaf uti underdånigt Betänkande af den 13 October 1791, att år 1789 alldeles inga och 1790 blott ett ringa qvantum Sidentyger voro förtuilade, ehuru alla salubodar innehade ett rikt förråd af sådane varor. Tullafgifterne blefvo derefter nedsatte från 20 till 10 procent af värdet. Änteligen befanns den fria införseln så högst ofördelagtig för Fabrikerne och så alldeles utan påräknad förmon för Stats-Verket, att Kongl. Majit ansåg sig föranlåten, att genom Kongl. Förordningen den i Januarii 179], återställa Förbudet. Genom en år j 790 utfärdad Författning blef 23o Den aS Junii f. m. det förklaradt att utrikes tillverkadt Toppsocker skulle få emot tull inkomma under iagttagande af åtskillige säkerhetsmått emot missbruk och underslef. Denna anstallt, tilläfventyrs påkallad af allmänna opinionen vid en då inträffad stegring i sockerprisen, befants snart motverka det dermed åsyftade ändamålet, hvarföre ock deneamma år 1792 upphäfdes på de i Författningen derom anförde märkeliga skäl, att Kronan icke vunnit man förlorat i Tullen på Socker, och lur enär äger iet med varan icke af tagit, utan fnarare ökats, I fall desse af mig anförde skäl och omständigheter, beledsagade med bestämda uppgifter och bestyrkte af en flerårig erfarenhet ej sakna allt anspråk på uppmärksamhet, torde det föranleda till närmare eftersinnande, med hvad mer eller mindre sannolikhet det vöre att förmoda, att en oinskränkt införsels frihet skulle för Statsverket blifva af den fördelagtiga påföljd sorn dermed åsyftades.
Maj:ts Nådiga ompröfning, vid hvarje slutad föredragning, men för öfrigt blott xubriquer och korta resultater af mera enskildta mål, som genom Statsexpeditionerne blifvit afgjorde, med undantag af underrättelser om befordringar, såsom ensamt tillhörande Stockholms Postoch Inrikes Tidningar: att vederbörande Chefer för alla afdelningar af Kongl. Maj:ts Cancelli, måtte, med HofCancelleren öfverenskomma om lämpligaste sättet till meddelande af förteckningar, uppgifter på de afgjorde mål, hvilka, jemte fullständiga detailler, articlar och bidrag, skulle införas: att alla publika ämbeten och verk skulle af tidningen erhålla fria exemplar, och densamma äfven Besv. och Ekon. (Jtsfa Betänkanden. 1373 * tillerkännas postfrihet: att under förutsättning, det förlagskostnaden skulle, så snart tidningen hunnit blifva känd, utan Statsverkets betungande, genom framdeles prenumeration kunna bestridas, Statsverket endast borde komma att erkännas ersättning till redactionen för de fria exemplar, som, till ett antal af omkring 300, för allmänna ämbeten och verk kunde utgå, men att första gången skulle, till dess utgifvande förskjutasden erforderliga förlagssumman, hvilken för femtio numror och en upplaga af 3,000 exemplar, blifvit upptagen till 1,600 Rd. Banco; samt slutligen, att Kongl. Maj:t ville uppskjuta med fattande af Dess Nådiga Beslut, huru vida, för att gifva tidningens plan och ändamålen större utvidgning och ett vidsträcktare interesse för allmänheten, Rikets samteliga Collegier och Ämbetsverk borde anbefallas, att månadtligen till denna tidnings redaction, aflemna en kort öfversigt af de vigtigare mål och åtgärder, som under loppet af nästföregående månad inom hvart och ett af dem blifvit afgjorde och vidtagne. Men denna tidning kom aldrig att utgifva®, enär Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref till HofCancellers Ämbetet af den r
Hotellet innehafves af en svensk vid namn N. O. Trulson, hvilken redan, ehuru ung till åren, skaffat sig ett aktadt namn inom sitt fack, ja, nära nog står som en ledare inom branchen. Palast-Hotel är nyuppfördt, och som sådant är det ju naturligtvis inredt med allt det nyaste och bekvämaste som nutiden kan tänka sig i samband med ett förstklassigt hotell. Att resanderummen äro bekväma och luftiga, faller af sig själft. Hotellet har därjämte en synnerligen elegant restaurant med ett kök, som väl torde få anses som det förnämsta i Berlin. Bestauranten är ock redan en af de mest eftersökta för finare tillställningar. Läsesalong finnes naturligtvis och i den flere af våra dagliga svenska tidningar. Bäst af allt är dock den uppmärksamhet och det tillmötesgående, som i alla afseenden visas gästerna. Man känner sig hemmastadd och trifs förträffligt. Värden tyckes kunna vara allestädesnärvarande; för alla räcker han till och alla vill han stå tid tjänst. Vi tala af erfarenhet och vi kunna ej annat än uppmana alla, som resa till Berlin, att taga in på Palast-Hotel. Man ångrar det ej. En moder. Bröllop. I Viborg i Finland sammanvigdes i söndags den framstående skådespelerskan vid härvarande dramatiska teater fru Helga Rundberg och d:r Johannes Hoving. EN lifsbild FRÅN DEN nya världen, FÖR Idun * af Firman Myrstedt &lt;V Stern har i sina vidlyftiga lokaler vid Drottninggatan anordnat en utställning af mattor och draperier, säkerligen ensam i sitt slag här i landet. De finaste indiska, persiska och turkiska mattor läfla här med hvarandra i varma och mjuka färger samt i originella mönster. Äfven de högst ställda fordringar torde här kunna bli tillgodosedda. Visserligen är denna tid just ej lämplig för mattinköp. Firman kan dock ej någon annan tid på året disponera sina lokaler för en sådan separatutställning. Och de bland våra läsarinnor, som inlressera sig för dylika saker eller till höslen behöfva skaffa sig något i den vägen, böra ej försumma tillfället att taga denna intressanta utställning i skärskådande. * Kriget mot mött och mal har nog hvar husmoder större eller mindre erfarenhet utaf.
Lön och betalnings-afgiften , Slottshjelpen och liera Kronoutgifter, eller ock Staden sjelf, som ingen penning skall njuta af förberörde inkomster: hvarvid Riksens Ständer förmäla sig hafva funnit billigt, att dessa Uppbörds-Commissarier intet kunna af Stockholms Stads enskilta medel aflönas, samt att Stockholms 8 UppböidsCorrirnissarier måge tillhopa njuta 1,6 oo Daler Sunt årligen, på det sättet , att när qvantum uppgifves på alla de extra ordinarie Uppbörderna hvilka hädanefter här i Stockholm komma att indrifvas , bör proportionaliter, af hvarje Uppbörds-sumrna , utsättas så många procentnm , som till dessa 1,6 oo Daler Smits uppfyllande lcunna vara tillräckliga, af hvilka l,6oo Daler Snuts procent-medel, UppbördsCommissarierne dock intet mera böra undfå, än som belöper af den summa, som de verkeligen indrifva, så att, orri hela den till indrifvande uppgifna summan , ricktigt af dera uppbäres och aflevereras, undfå de ock tillfullo sine l,6oo Daler Sunt, tillsammans årligen; men om något deraf blefve innestående , innehåller äfven af förenämde l,6oo Daler S:mts procents medel så mycket, som belöper på den innestående summan, förmodandes Riksens Ständer, att Uppbörds - Den n Juli. 1075 börds-Commissarierne dermedelst Lära uppmuntras, att med sä mycket större drift och alfvar förvalta Uppbörden , som således deras egen förmän derunder beror. Härvid hafva Full-mägtige vid Riksens Ständers Contoir sig förbehållit, att de sorn skola uppbära
Herr Rosenblad’, Bernhardt Jag bekänner upprigtig!, att jag icke känner Herr Järta af annat, än af mitt Fäderneslands och min samtids annaler; meri så länge osparda offer och osparda mödor fiir Sveriges frihet och vä! gifva anspråk på Svenskars erkänsla, lärer den man icke sakna sådane, sorn den 29 Majt 1800 offrade allt fö* j4 Den 16 September t. m. Nationöns fri och rättigheter, som s5 kraftfullt medverkat till sammansättningen af den grundlag, hvilken under århundraden skall trygga vår frihet och sjelfständighet. Hans anspråk på Ständernes uppmärksamhet behiifva således icke grunda sig på egenskapen af snille. Huruvida denna egenskap för öfrigt tillkommer honom, derom må de 4 domina, som sjelfva äro eller tro sig vara snillen. Man har ansett såsom ett fel af Herr Järta, att han, vid en. ålder, då han ansågs ännu äga all den fysiska förmåga, hans Embete fordrade, likväl derifrån afgick. Men man har förgätit, att detta Embete var en förtroende-post, och att, i ett Constitutionelt land, det gifves andra förhållanden, andra omständigheter än ålder eller sjukdom som kunna och böra förmå en sådan Embetsman att nedlägga sitt Embete; tillexempel den egna öfvertygelse» att icke mera kunna på sin plats gagna och hvem tillhör omdömet i detta fall med mera rätt' än en sjelf? Månne icke ett af det constitutionella systemets fastaste stöd just utgöres af denna de ledande Embetsmannens granskjningsrättr öfver sig éjelfve j och manne icke ett a f deri lagbundna frihetens skönaste fenomener är art uppväcka och påkalla en sådan sjelf-granskningsrätt?—Man har vidare satt i fråga giltigheteu af Herr Järtas förtjenster. Detta, om det beliöfdes, har en värd Talare nyss så tillräckligen bevisat, at Herr Järtas anspråk i denna del ettan, tvifvel af alla måsta erkännas. - Sedermera har man ansett de belöningar, Herr Järta redan emottag», vara tillräckliga gärder af erkänsla. Men hvilka hafva då dessa belöningar Dén 16 September e. m. 75 varit t
»Titte min Lovise», sa fru Ungfrau och kastade föraktligt fram kortet, som ännu låg på bordet. »Jack säge dig, att din Pepite vare en schönhet mot dette!». »Mutter!» skrek kaptenen. »Jack säge sannt — När ni vore schmå jack räte edra ben ut; jack före den gymnastik in; jack nype edre näser, så de inte skulle bli schtore, und binde edre ören vid det hufvud fast, att de måtte ligge tätt. Jack älske det sköne und jack vete hur lifvet blifve dem lätt. Und nu, när ni vore vuxne till schöne männer, den ene säge: jack inte gifte mick alls, und den andre säge: jack gifte mick med en apekatt und skaffe apekatter till världen.» »Om mutter bara ville se henne!» »Jack hafve sett nog. Und nu får du beschtämme själf, min son. Du ta den fuling — jack ta den farbror Janne und fille mitt hus und mitt sinne upp. Du känner mick, min son.» »Det kan inte vara sannt det här», fullkomligt skrek kaptenen. »Farbror Janne! En idiot?» »Jack säge dick någet min son», sa fru Ungfrau. »Fer den farbror und mick det blir bare att pyssle om hvarandres ålderdom; för er det blir att lefve hele det långe lif! Välj!» »Nå, så i Guds namn då, mamma har ingen rättighet att — —» »Alldeles det, ja», inföll jag hastigt. »Två år blir presis lagom.» »Två år!?» sa kaptenen och gapade. »Att vänta, ja», sa jag och gaf honom en menande puff på foten. »Reinhold lofvar att på två år inte gifta sig utan mors samtycke, det är jag säker på!» Kapten såg stadigt på mig, som nickade och blinkade som en kinesisk porslinskung minst. »Nåväl då», sa han långsamt, fortfarande med ögonen på mig, »jag lofvar, att på ett år inte gifta mig utan mammas samtycke.» »Godt», sa fru Ungfrau lugnt, »då får den farbror Janne vänte noch ein år!»
Det är väl äfven obestridligt, att de olägenheter, som förmyndare, dä han vill belåna sin fastighet, kan få vidkännas, i följd af den till beloppet icke bestämda eller ens bestämbara gravation, hvilken, i anseende till förmynderskapet, fastigheten vidlåder, stundom funnits förosaka obenä - Lng-Utshcttets Bet. A':o 71, i5 genhet för emottagande af förmyndare-befattningar, och derigenom kunna hafva menligt inflytande just på dem, hvilka äro i behof af förmyndare; äfvensom att ifrågavarande förmonsrätt kan motverka den omyndiges bästa, i det fall, då hans medel blifvit utlånade emot inteckning i fast egendom, och inteckningen, i anseende till annan omyndigs tysta förmonsrätt hos fastighetsegarn, icke medför den påräknade säkerheten; — Men Utskottet hoppas, att det hädanefter, likasom hittills, aldrig skall blifva omöjligt, att finna skicklige och väl villige personer, hvilka, om ock med någon enskild uppoffring, åtaga sig det sköna kallet, att vara den faderoch moderlöses målsman; och hvad beträffar den förlust, som af den tysta förmonsrätten hos en låntagare kan för en omyndig långifvare uppkomma, så förmodar Utskottet dylika fall vara nog sällsynta, och möjligheten deraf icke böra verka rubbning i en Lag, hvilken vid ojemförligt flere tillfällen befordrar den omyndiges fördel. I betraktande häraf, synes det Utskottet, som skulle, för det närvarande, och så länge förmyndarekamrar, eller andra för de omyndige tillräckligen betryggande anstalter, icke kunnat allmänligen införas, öfvervägande skäl tala lör bibehållande af den förmonsrätt, de omyndige nu ega ; hvarföre, och dä den Kongl. Propositionen ej lärer kunna partiel t , eller annorlunda än i sin helhet, antagas , Utskottet finnér sig vara hind rädt, att derå tillstyrka Rikets Högloft.