Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R;dr utgör ensamt en så betydande gravatlon att om också ingen annan förlust pa Magazinsrörelsen under några och 30 år inträffade, skulle blotta räntebetalningarne under samma tid hafva vuxit till lika belopp med sjelfva capitalet. ÄndtSigen har man sagdt, alt tillvarelsen af en Inrättning, sam i start skulle handla med Spannmål, har ajskräckt Köpmannen från alla betydliga speculationer, skaffat nödffätdte orter en sednare och 0fullkomligare undsättning, än om enfkildte uppmuntrats att beforja deli, och frambragt ett allmänt elände, som åtminjlone aldrig kunnat blifva värre 3 olli priser och tillförsel pått reglera, i&4 Den I x April f m, fig enda/l genom concurrencen, utan att' ex officia be/örjas af ett allmänt verk. Jag mägtar ej inse hvad skada MagazinsDirecticmefis Spannmålsupphandlingar tillfogat Köpmannen i allmänhet, ty om något localt undantag må väl ej vara fråga. Dtn af MagazinsDirectionfcrt inom landet uppköpte Spannmål under 6 åfs tid* från 1815 till och med 1820, har utgjordt något öfver 5ir,ooo tunnor, som i medeltal för hvarje år gör circa 85,000 tunnor. Huru obetydligt är icke detta parti, då man vét att endast provincen Skåne årligen kan afyttra flere 100,000 tunnor. Huru mycket har då icke återstått för den enskildta handelsrörelsen att upptaga öfver hela Riket. Här är icke stället att vidlyftigt undersöka orsakerna till stagnationen i Spannmålshandeln; men att Magazinslnrättningens tillvarelse måste hafva en högst ringa andel deri, tror jag mig på goda skäl kunna påstå. Bristen på capitaler och credit, den snabba omsättning af vahrulagren som handelsrörelsen hos oss gemenligen fordrar, äfventyfet att under längre tid conservera en så lätt förskämbar artikel som Spannmål; detta jemte bristen på Maga2iner hös enskildte i förening med andra omständigheter förordsakat att
Jag förenar mig således med Herr Munck af Rosenskjöld i anhållan, att Konungens förslag må 'enligt 81 §. RegeringsFormen få hvila till nästa Riksdag. Herr Cederfchjöld, Pehr GtiJlaJ: Såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet, och delaktig i det beslut, hvaruti Utskottet vid behandlingen af förevarande ämne stannat, anser jag mig skyldig, att ytterligare söka utveckla de motif, som för mitt votum legat till grund. Jag tror nemligen, att man med mycken varsamhet bör angripa gamla opinioner, vanor och bruk., sora Den s September /, »/, införlifva! sig nied Nationen, oeh likasom sammanvuxit med den, och jag tror sldrarr.inst, att sådane bruk böra kullstjelpas blott för det, att en ny tids theoretiska principer äro deremot stridande. Då Nationen i tvåtusende år varit van, att dömas af sin Konung, då, under den tid, när Folket sjelf tillsatte sine Lagmän, det likväl ej alltid åtnöjdes med desses Utslag, utan appellerade till Konungen, samt då arven de försök , dem Konungarne sedermera gjort med inrättandet af HofRätter, varit i så måtto frugtlöse, att Folket ändå gått med gine rättegångsmål till Konungen; sä har jag trott, att den Högsta Domstol, som enligt förevarande förslag kornme att uppstå, icke länge skulle förblifva den höpjla, utan att snart en ny, ännu högre, skulle varda organiserad uti hvilken Konungen måste blifva Chef. Det är derföre jag anser det vara vådiigt, att nu på ea gång» borttaga Konungens doms rätt i Högsta Domstolen, och låta folket i stället dömas endast af Domare , dem Konungen tillsatt. Men jag förmodar jemväl, att denna tvåtusen-åriga opinion näppeligen skall på fem år så förändras , att Konungens proposition efter denna tids förlopp kan vinna bifall. Jag får derföre förena mig med deni, som yrkat, att Betän kandet må till en kommande Riksdag hvila, helst detsamma icke kan emot 56 §. Riksdagsordningen nu till slutelig pröfning upptagas. Herr Riben, Carl Wilhelm:
Detta har jag afskrifvit ur ett manuscript som finnes i Rammelska samlingarne 17-13/8-99. J. D. A tergo anmärkt å samma dokument: Denna H. E. Grefve Jacob De la Gardies copia är tagen från en d:o, som tillhört H. Ex. baron Malte Ramel. Jag omnämnde denna i sällskap i Stockholm samt det stöd dess innehåll syntes få af de äfven på Löberöd förvarade origin. dokumenter om krigskassans fördelning efter Carl XII:s död (der Cronstedt är en bland de få som får större andel än efter sin grad inom militären). Men då jag nämnde Cronstedts namn, for en gubbe upp och svor, att det var lögn, ty Cronstedt vore hans morfar. Jag fann, att detta skäl vore ännu svagare för än de anförda skälen vore emot Pres. Cronstedt, hvarvid vreden lade sig och gubben (Frih. Funk, riksrådets son) med vänligt anlete ledde mig i enrum samt der med mycken omständlighet utlade hvad som var grunden till det utkomna ryktet och huru originalet till dessa copior tillkommit. Hans föräldrar, hette det, hade en donation för morfadrens förtjenster. Denna önskade k. Gustaf III ega skäl att återtaga. Han lät förfalska en berättelse om Carl XII:s död i Tollstadii namn och försegla. Detta konvolut lät han i R. R. Funks närvaro inbära och öppnade detsamma, uppläsande det för R. R. m. m. Derifrån afskrifterna och ryktet. Denna berättelse medger emellertid, att ett original funnits, det må ha varit verkligt eller förfalskadt, och äfven i sednare händelsen gynnade det misstankar, visande att ryktet både om gerningen och bekännelsen fans till och ansågs ega grund i de kretsar, som borde vara om slika katastrofer bäst underrättade. Ty annars hade svårligen ett slikt mystifikationssätt valts. Emellertid har jag hört af äldre personer intygas, att detta rykte fans till i vissa kretsar förr än Gustaf III började både intrigera och regera. P. Wieselgren. Paludan Müller gör flera anmärkningar mot denna berättelse.
Rikets Ständer framhärda «c. Stockholm den 16 September 1857. Expeditions-11 (sko Hets Försteg till underd. Uppläst och godkiindl hos Ridd. och Adelö den 16 Sept. 18S7. Prcsle-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående vilkoren för Bränvins tillverkning. (Bev.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Bet. N:is 2, 5 och 6 samt Försl. Bevilln.-Utskottets Mein. N:o 20). S. A. K. Uti Nådig skrifvelse den 30 Oktober nästlidet år har E. K. M:t meddelat Rikets Stander en öfversigt af de hufvudsakliga resultat, hvilka vunnits af den efter sednaste Riksdag vidtagna förändrade lagstiftning i afseende på vilkoren för tillverkning af bränvin, samt dervid uttalat den åsigt, att fastän den nya lagstiftningen endast under en kortare tidrymd varit gällande, den derunder vunna erfarenheten likväl ovedersägligen ådagalade, alt grunderna för samma lagstiftning vore i allmänhet rikliga och ändamålsenliga; men då samma erfarenhet emellertid gåf\e vid handen, att beskattningen lör de mindre brännerierne icke uppginge ens lill hälften af del utaf Rikets Ständer afsedda belopp, hvilket förhållande också, oaktadt de i åtskilliga orter genom felslagen skörd uppkomna ogynnsamma omständigheter för utöfningen af hräuvins-lillverkningen näsllidna ar, föranledt tillökning i antalet mindre bränneriet’, påkallade E. K. M:l Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet härå, i den förväntan, att Rikets Ständer, vid utöfningen af sin beskatlnings-rätt, vidloge sådan åtgärd, atL delta missförhållande blefve rättadt, på det ej, genom så väsentlig skillnad i beskattningen lör de ivänne särskilda slagen af brätt,nprier, lagstiftningens ändamål mätte förfelas.
Och då en ungdom uppträder med vilda sånger och ofrivilligt humoristiska tragedibitar, då påstå de andra, att han står på egna ben och att ingen annan än han sjelf bär ansvaret för hans uppträdande. Och då Herman Bang kommer och ställer en eller annan ungdom, som knapt debuterat ännu, i en minst sagdt löjlig dager genom att ropa ut honom som en blifvande storhet, — då någon ung försökare tecknar literära porträtt efter sitt eget hufvud och väljer dem, som stå hans egen person och hans eget skrifsätt närmast, till bärare af samtidens idéer, — då är det ej hela det unga Sverige, som är förtjust, tvärtom fins det då mer än en, som både skrattar och är förargad öfver att motståndame få nytt vatten på sin qvam — och så mycket vatten sedan och så godt att koka uti. Emellertid — allvarsamt t&amp;ladt — om någon ung man eller ung dam skrifver sådana saker, att de, som ej förstå att uppskatta det fina, skratta godt åt dem, så gäller det för andra författare, de må nu höra till hvilken riktning som helst, att genom sina arbeten visa, att det dock åstadkommes annat än det affekteradt-nervöst-osundt tillkrånglade. Genom att sjelf i handling visa, huru man bör skrifva, ut-öfvar granskaren ett bättre inflytande än genom att endast gnälla eller visa barska miner. Och den unge sansade författaren gör klokare i att koncentrera sin kraft på sina 8könliterära arbeten än att taga de andra unga pennornai försvar eller undantagsvis taga någon af dem i upptuktelse. Men det fins ögonblick, jag inser nog det, då romanförfattaren känner sig omotståndligt manad att uppträda och försvara, ej sig sjelf direkt men den sträfvan, hvari han tager del. Jag säger med flit ej det parti, han tillhör. De, som söka lämpliga föremål att nagga på, ha som sagdt funnit ett ungt författareslägte här i Sverige, särdeles lämpligt som föremål för inhugg. Men i andra länder är olyckligtvis denna riktning, den realistiska eller naturalistiska,
Fordom hade handelstvånget andra former än de nu vanliga. Dels beredde man sig privilegierade marknader genom ett förtryckande kolonialsystem; dels monopoliserades handeln åt vissa privilegierade personer eller samfund, som under namn af kompanier länge spelat en vigtig rol i handelns historia; och dels har man, såsom det ännu allmänt brukas, iner eller mindre frikostigt privilegierat åtskilliga yrken och näringar genom importförbud och importtullar. Allt delta, som emellertid blott utgör olika sidor af samma sak, eller olika slags band på handelns frihet, har till stor del haft sin grund i det s. k. merkantilsystemet. hvilket Ii vilade på den fa^ka föreställningen, att ett lands välstånd och rikedom borde mätas efter dess tillgång på H. II. 28 434 Den 8 Februari f. m. guld och silfver, och att således samlandet af dessa ädla metaller utgjorde handelspolitikens högsta uppgift. Sundare åsigler hafva likväl i dessa afseenden åtminstone börjat göra sig gällande. Man har begynt mera allmänt inse, att icke exporten och importen allena, utan produktionen och konsumtionen utgöra de verkliga exponenterna al ett helt lands, så väl som hvarje enskilds, ekonomiska Irameiler tillhakagående, hvilket olia kan ske alldeles oberoende af kassans ställning för dagen; med ett ord, att det är kapital-kontot, icke kassa-kontot, som upplyser ställningen, och att denna kan vara mycket god. älven om kassan lör ögonblicket är ringa och om några skuldposter möjligen förekomma i räkningen. Eller tror man kanske, att ens Rothschild är utan skulder? Hvar oell. en vet lör öfrigt, alt den rätta vägen till minskning i onödig konsumtion — hvilken sannerligen icke, enligt hvad alla tiders erfarenhet utvisar, vinnes genom öfverflödsförfallningar och tvångslagar — består i ordning och sparsamhet, äfvensom att till ökning af produktionen fordras i främsta rummet skicklighet och arbete; men härtill fordras derjemte en annan synnerligen vigtig omständighet, nemi. att klokt välja sin produktion, så att icke arbetet onödigt lörspilles, utan lennar det största möjliga utbytet.
St:rs samtycke blifva regerande Furste af utländsk stat, vare sig genom val, arf eller gifte och, om annorlunda sker, han och hans efterkommande ej äro berättigade att succedera till Svenska throneri, så måste deraf klarligen följa, alt ännu mindre Konungen sjelf skulle kunna ega rättighet att, utan folkrepresentationens samtycke, emottaga regeringen öfver ett främmande land. Motivet för stadgandet i successionsordningen kan naturligtvis icke hafva varit något annat än tankan på möjligheten af att, då Sveriges Konung, på grund af sin arfsrätt, bestiger Svenska thronen, han redan skulle bära en annan krona, och tillhöra ett annat land. Olägenheterna häraf ligga för öppen dag och äro af Sveriges historia bedröfligt vitsordade. Man torde i detta hänseende — för att nu icke vidröra Sveriges förtryck under den s. k. Kalmar-Union — endast böra erinra om tilldragelserna under Wasa-Konungen Sigismunds regering samt det förderfliga inflytande och det trassel, som härleddes från Konung Fredrik 1:stes samtidiga egenskap af Landtgrefve i Hessen. Månne icke redan häruti liggger en varning, som icke bör till den grad förbises, att en sådan förening af regentskap öfver skiljda länder åtminstone icke bör komma till stånd, utan att Svenska folkets representanter dertill lemna sitt uttryckliga samtycke? Föreningen mellan tvenne folk under en gemensam Konung kan visserligen vara fördelaktig och önskvärd, om den är frivillig och grundar sig på ett fördrag, som på ett klart, bestämdt och omfattande sätt utstakar de båda ländernas ömsesidiga förhållanden och lemnar Unionskonungens ställning utan ali sådan tvetydighet, som kan föranleda en brytning mellan de båda folken eller en strid mellan deras enskilda, vare sig materiella eller politiska interessen. Tänker man sig åter — och under våra dagars politiska skiften tyckes ingenting vara otänkbart — antingen att någon af Sveriges framtida regenter väljes till regent öfver en stat, som icke är eller vill blifva förenad med Sverige, utan önskar endast en personal-union, eller att en närmare s. k. union med ett främmande Iand erbjudes eller påtvingas af en tillfällighet, utan att vara eller blifva ordnad efter 42 Den 4 April e. m.
R:drs bevillning efter 2 artikeln. 6 §. är i öfrigt af 3:ne Stånd bifallen, och de af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutade sins emellan skil jagtiga tillägg och förändringar äro icke af något annat Stånd biträdde, derföre de lära förfalla. 7 §• 1 momentet, hvilket Preste-Ståndet ansett böra alldeles utgå, är af de öfrige Stånden antaget att lyda sålunda: Rättighet att deltaga i Socknestämmas öfverläggningar och beslut, tillkommer livar och en, som rösträtt eger. Men det af Utskotten föreslagne tillägget om andre personers rätt att öfvervara Socknestämmas förhandlingar, och hvad i afseende derpå borde iagttagas, är icke bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, derföre detta tillägg lärer förfalla. 2 momentet, som, i afseende på innehållet, är samstämmigt antaget af alla Stånden, hvilka deremot i redactionen äro något skiljagtiga, föreslås, med beslutens föranledande, alt lyda sålunda: Ej må Ledamots frånvaro hindra Stämmas fortgång; kommer han tillstädes, sedan beslut taget är, må han icke derstädes något i samma ämne anföra. 8 §. Är af 3:ne Stånd oförändrad anlagen, derföre Ridderskapets och Adelns enskildta beslut örn en förändrad lydelse lärer förfalla. Lagsamt Allni. Bes v. och Ekon.-Utskottens Förslag, N:o 73. §• 9- Serskildta beslut, i afseende å denna äro fattade af Ridderskapet och Adeln, att, då antingen närvarande Ledamöter vägra att underskrifva Socknestämrao-protocoll, eller då Ordförande finner ett fatladt beslut vara lagstrid igt, saken bör öfverlemnas
För yrkesskickliga äldre arbetare utgör högsta lön i medeltal för vecka i rörelser med lägst 10 arbetare, för män 11 kr. 16 öre och för kvinnor 6 kr. 84 öre, och den högsta löneu i sådana rörelser belöper sig till, för män 16 kr. 95 öre och för kvinnor 9 kr. 1 öfriga rörelser hafva dessa tal varit för män resp. 12 kr. 21 öre och 19 kr. 89 öre mot för kvinnor resp. 7 kr. 43 öre och 10 kr. Den högsta veckoaflöning, som utbetalts för kvinnor, har uppgått till 30 kr., men för män till 52 kr. I tobaksfabrikerna gifvas kvinnor de högsta aflöningsbeloppen. Åtskilligt af intresse för erhållande af en fullständig bild af kvinnoarbetets utsträckning och art i vårt land kunde här vara att ytterligare beakta, men vi skynda öfver till komiténs förslag till lag ang. minderårigas och kvinnors användande i arbete. Lagen skulle omfatta icke blott fabriker och handtverk samt därmed jämförliga handteringar, bergshandteringen samt sågverksoch brädgårdsrö- relsen, utan ock, hvad för kvinnor är af särskildt intresse, handeln. Endast hemindustrien har måst undantagas. Samma föreskrifter skulle i regeln nu gälla för all under lagen hänförlig verksamhet. Komitén har höjt åldersrainimum för anställning till fyllda 7.9 år, och detta har skett såväl af hänsyn till folkskoleundervisningen, hvilken enligt normalplanen för folkskolan skulle vara med det 13:de lefnadsåret afslutad, som ock af hygieniska skäl. Åldern omkring 12 år skall nämligen vara ett för kroppsutvecklingen mycket ömtåligt tidsskede. Öfriga villkor för anställning hafva bibehållits. Har likväl någon minderårig, 3 0 m fyllt 12 år, fullständigt genomgått folkskolans lärokurser och med läkarebetyg styrker sig kunna utan men deltaga i arbetet, skulle äfven sådan få i arbete användas. — Det hade yrkats, att minderårighetens öfre åldersgräns, nu 18 år, skulle sänkas, men af hänsyn särskildt till kvinnorna har komitén bibehållit nämnda gräns.
Fröt. 1850 $ 1851. i Sami., i A/d., 16 Hä/t. 4 26 Kongl. Maj-ts Nåd. Proposition ^ No 69 i låtare, eller af vexelgifvaren i ersättning bekomma hela det belopp, lian varit nödgad ett betala, jemte ränta derå efter sex för hundrade om året ftån betalningsdagen och bevisliga omkostnader, så ock provision till en tredjedel för hundrade. 48: §: Den, mot hvilken återgångstalan väckes,.vare ej skyldig vexeln inlösa, der den ej till honom aflemnas, jemte protesten och en qvitterad räkning öfver sökandens omkostnader, i följd af, vexelns återgång. 8 Kap. Om vexels godkännande eller betalning af annan ■nianf än den, pä lie tiken den; egentligen är dragen. 49 §. Finnes å vexel tecknad serskild anvisning till annan , man, att vexeln å betalnings-orten i nödfall godkänna (nödfälls-adress,', der den, ej godkännes af den, på hvilken, den i första, rummet ställd är; vare innehafvaren skyldig att, efter protest för den sednares uteblifna godkännande, jemväl äska godkännande af den, å hvilken sådan anvisning lyder, och att låta svaret antecknas i förra protesten, eller i ett bihang dertill.. Uraktlåter: han, det, håfve ej rätt att söka säkerhet för uteblifvet godkännande. Äro nödfallsadresser gifna å flera,gånge innehafvaren först till den, genom hvilken de flesta vexelgäldenärer befrias., 50 §. Värder vexel; ej; godkänd af någon, bland dénq pås hvilka.) den är ställd, såsom i 49 § sägs; stånde annan man fritt, sedan protest skett, att vexeln godkänna till; heder för, vexelgifvaren, eller någon af öfverlåtarne..
Flertalet ynglingar, som vid universiteterna söka förvärfva bildning, sakna egna medel att bekosta sitt vistande derstädes; och i samma mån som examensfordringarne skärpas, blir den mindre bemedlade, utestängd från möjligheten att uppehålla sig vid universitetet den längre tid, som för examens absolverande erfordras, nödsakad att välja någon bana, på hvilken han kan hoppas komma fram med mindre kostnad. Huru önskligt det än må vara, att fordringarne på prestens bildning kunde, åtmistone så till vida, höjas, att den theologico-filosofiska examen blefve obligatorisk, hvilket väl också kommer att ske, i den mån utsigterna för prester till befordran och bergning kunna varda förbättrade, föreställer sig dock Utskottet, att man för närvarande icke kan, utan fara att lemna kyrkan i saknad af tjenare, sätta nämnda examen jemte theologie kandidat-examen i stället för nu föreskrifna examensoch lärdomsprof. Mot stadgandet derom, att aflagd theologico-filosofisk examen medför rättighet till beräknande af endast ett presterligt tjenstår, anmärker motionären, att då nämnda examens absolverande för den, som eger vanlig skolbildning, kan antagas fordra ungefär två års studier, den också borde medföra fördelen af två tjenstår, emedan man i annat fall kunde befara, att dess utläggande komme att höra till sällsyntheterna, och att alltså vinsten af dess inrättande blefve mera skenbar än verklig. — I detta hänseende saknar man dock ännu all erfarenhet; och då ärendet så nyss varit föremål för Regeringens behandling, torde med dess hänskjutande till Kongl. Maj:ts förnyade nådiga pröfning lämpligen böra dröjas, till dess sig visat, om och i hvad mån den af motionären yttrade farhåga vinner bekräftelse. Vidkommande slutligen motionärens förslag, att nyssnämnda examen jemväl borde medföra befrielse från utläggande af pastoralexamen, får Utskottet erinra, att stadgandena om sistberörda examen stå i det oskiljaktiga samband med gällande befordringslagar inom kyrkan, att ändring i ena hänseendet oundgängligen påkallar ändring äfven i det andra.
Höghet blefve i Enkestånd försatt* Ifi ån Kongl. Maj:t liar Ståts-Utskottet fått emottaga följande: 1:0 Utdrag af Protocollet öfver Handelsocli Finance-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet, å Stockholms Slott den 4 Junii i8a3* Närvarande i Deras Excellencer, Justities -Stats-Ministent Herr Grefve Gyllenborg och Stats-Ministern för Utrikes Ärendema Herr Grefve von Engeström* Stats-Råden: H. E. Herr Grefve Rosenblad* H. E. Herr Grefve Fleming. Hof-Cancellertt H.E. Hr Grefve af Wetterstedt* Stats-Råden: H. E. Herr Grefve Skjöldebrand. H. E. Herr Grefve Mörner. Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm och Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Expedi tions-Secreteraren Skogman* Tillförordnade Stats-Secreterären uppläste i underdånighet till justering ett, uppå Kongl* Betänkanden. 4.9 Kongl. Majrts Nådiga befallning, i följd af Ägtenskaps-Contractet emellan Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen och Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephina af Leuclitenberg och Eichstädt, författadt Förslag till Kongl.Majrts Nådiga Proposition, om fastställande af en årlig Underhålls - Summa och Enkesäte för Hennes Kongl. Höghet, i händelse Hennes Kongl. Höghet blclVe uti Enkestånd försatt. Kongl. Majrt behagade, uppå Stats-Rådcts underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla detta, vid Protocollet bilagde, Förslag, och befallte, att Nådig Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott skulle i öfverensstämmelse dermed expedieras. Ex Protocollo Bernh. Beskow.” 2:0 ”Kongl.
Dorbning är liftväl af alla fttlöbörbor beit inell trpefanbe. dftcr uppfällanbe af befe fatfcr, går jag att fränt* fjälla ntiit tania om be åtgärber, ftvilfa i anlcbning af be gf Å. t äfabe flere eftra anfag böra tvibtagaé. görljöjning i ben årliga befattningen bclöftver ej od; fan ej i fafcrnaö nänvaranbe jTicf fontina i fråga. Sultan bet gångbara myntet erhållit ett fiabgabf tvärbe, äftventprar matt tvib fnvarje fbränbring, mare ffg i affc5 pnbe på fatternab belopp, eller i affeente på fättet för ffattentat! utgöranbe, att förfela bet mål font åfjftab. Uvpböra fran od; ntcb benita Siifbbag uipntförfäin* pingS
Vill Jude idka handel, handtverk eller annan borgerlig rörelse, ställe sig till efterrättelse hvad förfaltningarne för vinnande af sådan rättighet i hvarje fall föreskrifva om fräjd, Järö- eller tjensleår, gesälltid, mästareprofs afläggande tn. m.; skolandes vederbörlig embetsmyndighet öfver derom gjord ansökan höra vederbörande handels-, handtverkseller fabrikssocietet, hvarefter och sedan utslag i målet blifvit meddeladt, besvär deröfver må kunna anföras och fullföljas inom den tid och i den ordning, som för hvarje fall finnes i allmänhet föreskrifvet. S 4- Jude må ej kunna välja eller kalla prest inom christelig församling, ej heller i annan öfverläggning eller beslut om christelig kyrkoeller undervisningsangelägenhet deltaga. Finnes sådan egendom, hvarmed patronrätt är förenad, i Judisk mans ägo, varde gället för all framtid consistoriel! gäll. § 5. För Judisk myndling, men ej för Christen, må Jude kunna förmyndareansvar sig åtaga. Är Judisk myndling minderårig, galle för dess uppfostran ej hvad i 2 § 22 cap. Ärfda-b:n om evangeliska läran sägs. § 6. Judisk man eller qvinna må ej ingå äktenskap med annan trosförvandt, utan Konungen gifver der lof till. Med lysning och vigsel till sådant blandadt äktenskap skall så tillgå, som ar med afseende å Christna fästehjonet i lag föreskrifvet. Barn af detta äktenskap skall i den Christna makans trosbekännelse uppfostras. § 7- Skall Jude vittneseller annan ed aflägga, gånge den efter vanligt edsformulär, dock att orden: Heliga Lag sägas i stället för Heliga Evangelium. S 8. I alla de fall, då prestbevis för annan Svensk undersåte erfordras, skall Jude förete behörigt bevis af religionsläraren vid en synagoga. § 9- Rättighet till anläggande af Judisk synagoga eller begrafningsplats skall hos K. M. i underdånighet sökas.