Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Menniskor, som varit alldeles oskyldiga till sina slägtingars lättsinniga ombytlighet i detta afseende, hafva derigenom antingen icke eller med största svårighet kunnat, oaktadt t kostnader och besvär, få rätta förhållandet utredt och bestyrkt. Hurusom de, hvilka ofta tilltalas för stöld och andra brott, hvilkas iteration medför ökadt straff, bruka utbyta namn för att undgå högre ansvar, stundom ock för att kunna begagna andras eller förfalskade betyg och pass, torde vara så allmänt kändt, att derom ej behöfver här vidare ordas. Jag hemställer om icke lagstiftningen bör söka att något stäfja detta oskick, och tager mig frihet föreslå, att den, som vill, i officiela handlingar, hafva annat namn, än det han, i följd af dels slägtskapsförhållanden, dels ock föräldrars eller andra anhörigas vilja, erhållit i barndomen, bör söka tillstånd dertill i stad hos Magistrat och å landet hos Konungens Befallningshafvande, som eger pröfva uppgifna skäl dertill, och, om tillståndet meddelas, föreskrifva, att sökanden skall låta den medgifna namnförändringen hos vederbörande presterskap samt mantalsoch skattskrifvare, inom en månad efter tillståndets meddelande, antecknas, vid påföljd, att all verkan af detsamma förfaller. Stockholm den 15 November 1865. L. V. Henschen. Af Herr H&lSGh&l, L, V., angående rätt att i Hof-rätts dom i civilt mål söka ändring utan att fullgöra domen. På de skäl, Hofrätts-rådet Lemchen anfört i sin under N:o 177 i 3:dje Bandet, ll:te Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll för sistlidna riksdag, intagna motion, får jag föreslå, att, med ändring af 5:te och 6:te §§, 30 Kapitlet Rättegångs-Balken, part, som vill söka ändring i Hofrätts dom i civilt mål, befrias från skyldighet 420 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Underdånigt Memorial af Ståthållaren Grefve Munck, dat. den 9 Augusti 1790, med förslag, att Tofta hemman> i Den l5 December e. ni. anseende till skogen, icke mätte till skatte försäljas> men deremot anslås till Länsmansboställe, oell med tillägg: skulle Eders Muj:t i Nåder härtill lämna bifall, kunde skogen beqvämligen från hemmanet afrösas samt Länsmannen förpligtas att öfver dess fredande hålla vård. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Ståthållaren Baron Rålamb, dat. Calmar den it Julii 1793, med Nådig förklaring: att hvad vidkommer det uppgifna förslaget om Tofta hemmans användande till Länsmans-hoställe, eller huru med samma hemmans besittning vidare må förhållas, vill Kongl. Maj:t deröfver, vid hemmanets ledighet, sig i Nåder utlåta. N:o 7. Utdrag ur Rikets Ständers Underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 3o April 1810, med förklaring, att Tofta hemman, hvilket ej på samma sätt söm Kungsgårdar kan behandlas, bör på auction till Skatte försäljas, med bibehållande af sin ränta, N:o 8. Kongl. Maj:ts Nådiga bref af den 21 Maji 1810 till KammarCollegium, med Nådig befallning att verkställa ofvannämnde Rikets Ständers beslut. Utdrag af Färentuna IläradsRätts Utslag den a3 Februarii 1802, som styrker, att den afrösade skogen finnes å 3o8 Don 15 December e. m. 1690-års Charta upptagen och beskrifven, såsom Tofta enskilt» skog, samt att den i sednare tider skedda afrösningen af Tofta skog till Kronopark icke kunnat leda till ändring eller förfång för afgärda hemmanet Stenkulla, att med Tofta såsom Bolby njuta dess afgärde-rätt till ifrågavarande skog. N:o io.
Detta förhållande, redan j sig sjelft så abnormt, blip det i än högre grad derigenom, att enl, 172 g B.R. en summa 3,800,000 kan i sedlar utgifyns, utöfver det till 30,000,000 bestämda maximum för sedelstocken ; och då härtill kommer att privatbankernas sedelstock nu är åtminstone 4:dubb|ad mot hvad den var 1844, så är förhållandet nu än mer ogynnsamt, i händelse att under eii kritisk tid RiksBankens förmåga, att genast med silfver inlösa sina sedlar, korpme aft sättas på prof. Ijerfprf, och då jag tror, att silfver-valutans förhållande till sedelstocken gr t>en 2? Febr o ari. beroende i första rummet af det vexelförhållande till hvarandra, hvari vår export och import befinna sig, så bär jag föreställt mig att Bankens för de sednast förflutne 3:ne aren samlade vinstmedel företrädesvis borde användas till att så småningom åstadkomma en indragning al Bankens utelöpande sedlar, så att maximum af den, utöfver den metalliska valutan, varande sedelstocken mätte stadna vid 25 mill. Såsom ytterligare stöd för rigtigbeten af den utaf mig härutinnan gjorda framställning ber jag slutligen att få åberopa hvad Banko,Fullmägtige i slutet af deras berättelse vid denna Riksdag anföra, i det de anse, att bland medlen att bereda mera säkerhet för realisationens orubbliga bestånd bör räknas, »att Banken finge använda redan besparad oell vidare ingående vinst till förminskning af sin sedelansvarigliet, då sådant utan mehn för den allmänna rörelsen kunde verkställas.» På alla dessa nu anförda skäl får jag vördsamt anhålla om propos. på alsing å Utskits förslag j denna punkt. Hr Ehrenhoff: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig ej kunna framställa propos. B mitt förslag vid första punkten, så anhåller jag vördsammeligen att detta måtte ske vid den andra. Hr Lefrén:
Utskottet sig ega skäl afstyrka bifalL till hr Sandströmers motion - Sedan Utskottet sålunda hvarken ansett tiden inne att göra framställning om skjutsnings-besvärets fullkomliga skiljande från jordbruket, eller kunnat förorda det förslag, som, till beredande af lättnad i besväret, blifvit af hr Sandströmer framstäldt; återstår för Utskottet att tillse, huruvida någon förhöjning i skjuts-legan kan tillstyrkas samt således lindning i skjutsnings-besväret på detta sätt beredas; hvilken utväg är af de fleste motionärerne yrkad. Uti denna fråga tillstyrkte Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att, med bibehållande af den för entreprenad-skjuts gällande lega, legan för annan vid Iandtgästgifverierna utgående skjuts måtte varda bestämd till 20 skbanko, hvarefter, oaktadt denna fråga hos Rikets Ständer förföll, Kongl.. Majit, med afseende å hedervärda Bonde-ståndets ansökning i ämnet, genom Nådig kungörelse den 4 Maj 1852, förordnat, att legan för gästgifveri-, hålloch reservskjuts vid gästgifvaregårdar å landet, hvarest skjuts-entreprenad icke eger rum, skulle vårtiden under Mars och April månader till och med den 1.5 Maj, samt 16 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 89. på ! '»-ten under Oktober. November och December månader utgöras med 20 .-k. banko milen för hvarje häst, och att legan för kungsoch krono-skjuts ä landet under berörda tider af året äfvenledes skulle med 20 sk. banko milen för hvarje häst erläggas. Ehuru således någon lindring i skjutsnings-besväret blifvit de dermed betungade beredd, anser Utskottet dock denna lindring icke vara tillfyllestgörande.
I fonden dörr; fönster på ömse sidor, hvarigenom ses stadshus med snö på taken, och flammorna från smältugnar. Till höger stor öppen spis med stockeld. Stolar framfor spisen. På samma sida mellan spis och fond en dörr. ändan högbänkstol med dynor och bonader. Till venster väggbänkar. Storstugan hos Bergsmannen Måns Nilsson i Aspeboda, Midt på golfvet långt bord med bänkar, och vid ena kort föreställande Gustaf Vasas äfventyr i Dalarne; till venster om dörren i fonden är Gustaf I hos presten Jon i Svärdsjö; till höger Gustaf I hos Anders Persson på Rankhyttan (tröskningen). Klocka höres klämta ute i byn. På väggarne ofvan panelen synas stora enkla målningar MÅNS NILSSON vid bordet; skrifver. HUSTRU N. ställer silfverkannor och bägare m. m. på spiskransen. GUSTAV VASA MÅNS N. Klockan klämtar fyra; icke sant? HUSTRU N. Förvisso. MÅNS N. Det ljuder som till brand. HUSTRU N. Är det något särskildt ljud? MÅNS N. Ja, det låter som nöd nåd, nöd nåd! HUSTRU N. Det synes mig ha klungit så ända se'n kungen tog kyrkklockorna. MÅNS N. Tyst Du! Inte tala på baken! och kungen är snart sjelf här. HUSTRU N. Har kungen bjudit sig till Dig, efter som Du ordnar till hans mottagande? MÅNS N. Bjudit sig har han väl inte, men när han budat sin ankomst till Kopparberget, kan han icke gå förbi FÖRSTA AKTEN sin vän Måns Nilsson i Aspeboda, som hulpit honom i hårda tider och tagit hans parti både mot Mäster Knut och Peder Kansler och icke minst mot Daltjufven eller falska Sturen. För öfrigt har han ju vatt fadder åt min flicka. HUSTRU N. Det var så länge sedan det; men när kungens fogde för två år sedan var här och tog klockorna, då var Du med och slog ner honom. MÅNS N. Det var två år sedan dess; och han ville nog upp och nacka oss den gången. Men då bröt Kristian Tyrannen in från Norge.
Bttånkandeiu alla konstiga förslag, förfelar ändamålet. Och en hvar skall, vid närmare granskning af förslaget, finna detsamma i vissa fall rent af overkställbar^ Slutligen anser jag mig böra erinra j att det var under Konung Carl XI:s tid som ifrågavarande förmånsrätt först constituerades. Den kan väl således sägas redan vara kommen till åren, men den är dock yngre än den naturlag, som inom familjvården sluter de omyndiges rätt; och jag ser ingen våda uti att låta denna lag verka, utan biträde af en just för dess tysthet osäker förmånsrätt”. Uti Herr Grefve IVachtmeisters yttrande instämde Herrar Doctorerne Lilljenwalld, Leffler och Rönbeck. Ut Supra. Ex Protocollo; Joh. Jac. Kleman. Lit. A. N:o 186 Ankom den 10 Oct. 1823. Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 65, öfver Herrar Limnelii och Leff - Lagutskottets Betänkandets122? iers Memorialet om ändring uti 12 § af, Kongl Förordningen den 13 Julii 18 >8, angående Inteckning i Fast Egendom. Högloft. Ridderskapet och Adeln har återremitterat detta Besannande, på grund, af följande -dervid gjorde anmärkningar: sif Herr Gr ej ve Spens, Cart Gustof sorn under utförligt uppställande af de grunder, hvarpå enligt Grefvens tanka, läran om inteckning hvilar, förmält sig ej hafva att erinra emot intecknande af hus å ofri grund, så vida genom Lag bestämdt föreski ifves, att Husets belägenhet på ofri grund alltid hör uti Intecknings Documenlet utsättas, dock har Herr Grefven ansett att om detta antages, borde äfven flere andra classer af vilkorlig Egendom få på lika sätt pantsättas såsom t. ex.
Kommerserådet drog sig i en lutande ställning tillbaka, kommerserådinnan böjde sitt öra emot hans läppar, och nu följde långa, tysta hviskningar och sakta utrop af frun, hvilka likväl tycktes uttrycka tillfredsställelse. Slutligen uppreste hon sig och sade halft fruktande, halft leende: ”Bara det icke är farligt, söta Widen!” ”Icke det ringaste,” försäkrade kommerserådet; ”jag tror tvärtom, att det skall göra mig rätt godt. Gå bara nu och var försigtig, och kom genast tillbaka!” Frun gick ut, inträdde i sängkammaren, riglade dörren och nedfällde rullgardinerna, hvarefter hon tyst och brådskande öppnade ett litet schatull, hvaruti förvarades hvarjehanda. Hon besåg åtskilliga små bundtar, i form af pulver; utanskrifterna undersöktes med mycken noggrannhet, och nu utdrogos hastigt tvenne, hvilka blefvo behändigt stuckna emellan vecken i rocklifvet, och sedan allt åter var satt i behörig ordning, återvände fru Widen till sin väntande make. Här sänktes äfven rullgardinen, hon framdrog det gömda godset, och sade i nästan halfgråtande ton: ”Det är för rasande, kära Widen; tror du ej att annat råd finnes?” ”Nej, har jag sagt,” svarade kommerserådet otåligt; ”med flickan kan alldeles ingenting uträttas, förrän han kommer tillbaka. Det enda, vi kunna sträfva till, är att vinna tid. Förspill den således icke onödigt, Brigitt Marie, utan skynda dig!” Kommerserådinnan slog, utan någon invändning, de båda pulvren i ett glas, fyllde litet vatten deruppå, skakade om och räckte åt sin man. Kommerserådet sväljde och grinade, spottade och sade: ”F-n så gement! Men hjelper det bara, så får det gå. – Fort nu, Brigitt Marie! Allting i ordning, försigtighet och klokhet!” – Det äkta paret gick ut åt olika sidor. Slut på Förra Delen. Frukosten. – Ett Uppträde hos Professor Ling. Då grosshandlaren Garben, vid utsatt tid, anlände, emottogs han af familjen i matsalen, der ett litet trefligt frukostbord var uppdukadt.
Hvadan skall man tagi tillgängar att betala arbctt-löncrne, dä de§a kanske stuteligen stullc komma atkNillfalla RpAar, Fransoser, Holländare och Italienare, och när dehn pä ärans fält sörwärfwade Ungar en gäng utwäxlas, kanske till wär stora förlust och Utlänningens winst, följa dem ur Landet; hwarigcnom allenast Oäxelcurscn skulle stegras. Z:o Ser jag ej, att nägot annat Ständ än Borgarc-Ständct, som egentcligcn bestär af Handlande , kan häfwa nägon winst af denne) Canal , och i följe deraf ej hwarförc de andra Ständen böra päkö sta dest gräfning. Denna kostnad är wcrkctigen en beskattning pä de Tre andra Ständen, och näk det är af gammal häfd stadgadt, att hwart Stand beskattat stg sjelf, är ett ässing till denna beskattning blott en utöfning af wär rätt. Det mä stä Borgare - Ständer fritt, att sjelf bestä Canal-öppningen, om den dä mot Naturens ordning, som hänwist Jord, Wakten och Luft, hwardera sitt rum, äntcl'gen stall gä för stg. 4?o Öm stuteligen en commuriicakion stulle anses nödig emellan Nordoch östersjön, wet jag ej, att wi bchdfwa i wärt obetydliga u-armade Land nägon mera än den wi redan lära äga. Wägen är, som hwar man wet, öppen frän Stockholm till -örebro , äfwen frän Götheborg till Christinähamn. Det är mig bekant, att ett af Rikets Collegier beordrat Landshöfdingen i Orebro , att sjöledes lata drtföra ivaror/ som rist Lbrijiinähanm blifwit TranS - 996 Den 27 September. Transporterade.Chunl detta strider emot min kännedom af Landet, bör jag dock ej tro min egen kunskap , när ben af ett af Rikets Collcgicrs blifwit wcderlagd.
Det kan nemligen sättas i fråga, om icke här i landet personalen af de vetenskapligt bildade och än mer personalen af dem, hvars ögon följa vetenskapens idkare, är för liten, att man bär skulle kunna våga, hvad som i Frankrike möjligen kunde gå an, eller som kanske blott troddes gå an, och ej hunnit ännu visa sina följder, att man nemligen sammandrog de applicerade vetenskaperna på ett ställe, och lät den framstå i en glans, som i närvarande, i alla fall på application nog lystna tider, nödvändigt skulle bli stor i mängdens ögon. Detta inkast är efter min tanka det betydligaste emot förslaget, att inrätta en slags EcolePolytechnique i Sverige, och synes mig vara vida vigtigare än det, som ofta har blifvit sagt om denna anstalts dyrhet, i större proportion här än annorstädes, hvilken förmodan också är grundad på den hos oss varande mindre personal af dem sorn studera. För att således på ett ställe sammandraga Den 17 Augusti t, 383 hvad jag nu har anfördt, delar jag Utskottets tanka, att militairlärares anställande vid Academierne icke skulle vara skadligt, men tror dessa personer icke kunna ersätta den plats som genom Krigs-Academiens och Corpsinstiternes borttagande kunde blifva ledigt. Icke eller kan jag, som Utskottet synes anse, för min del finna KrigsAcademiens plats kunna ersättas af deläg-; re undervisningsverken, Gymnasier och Trivialskolor, utan tror en särskilt bildningsanstalt för den unga militairen, likasom för några andra corpser, ännu länga nog blifva nödig att bibehålla, ehuru på grund af förhållanden, som jag förutser och hoppas skola en gång upphöra.
Rädförom i detta ämne litet Historien. Sweriges Inbyggare bafwa sedan äldsta HedeMmma, pä et märkwärdigt och hedrande sätt Den Z Julik. 2L satt i mängfalleliga Secler oafbrrttit ätnjutit, under et oförändradt Regeringssätt, en lagbunden frihet, med sjelfständig säkerhet för person och äg.ndom, vä andre Stater, under samma tidlepp, undergingo mänga omhwälfninggr och förnedrades til slafweri. Rikets fordne Husfäder, som inom sina Bolag agde det äldsta afteliga wäldet, anförtrodde til ordningens jemna bibcbällande, wid Slägteruas förökning, uti en wald Riks-Höfwitsmans och en lagbunden Lands-Faders hand, pä et lika sä naturligt sone enkelt sätt, et samladt werkstallande wälde. Efter den aldraäldsta Häsdatecknirrg, innehade Swerigcs Konungar en kraftig Ofwerhusbondcs myndighet, at dämpa allt egenwilliat och wäldsamt utbrott af armstyrkan; men kunde icke straffa utan laga Dom, mycket mindre göra nya Lagar, eller päbjuda utffylder, som landets Innebyggare och Ägare förut icke bifallit. Emot en anfallande fiende kunde dock en krigsgärd, innan Riksmenigheten samlades, til allmänt förswar päbjudas. Konungen ätlyddcs ock, säsom Ofwerste Krigsböfding, med all undergifwcnhet. Han walde ät sig sjelf sina Tolf Drottar, men denna Riksnämnd blef Folket answarig at med sina räd styrka all Rikets rätt. Landets besuttne Ägare, sä högre som lägre', sammanträdde fordom i full rustning, förutan särskild kallelse, ärligen i Upsala wid den stora Offer-Högtiden i Goi eller Februarii mänad, och efter den Christna Lärans antagande, wid Kyndelsmäsiotiden.
Jag kastade mig i hans armar derför, att han just gick och suckade för mig Der har du min »kärleks» historia! Den är poetisk inte sant! LOUISE stryker öfver hennes hår. Stackars, stackars Erna! ERNA drar sig undan. Och nu i kväll när jag såg de två bredvid hvarandra då märkte jag min förnedring. Jemför de två! Mot hans axel har jag lutat mitt hufvud och ändå har jag kunnat sänka mig ner till det der krypet! ^Reser sig upp och går mot dörren.^ Adjö! LOUISE skyndar efter henne. Hvart går du? Du är så upprörd och ERNA. Jag måste ut härifrån härinne kväfs jag. Jag kan inte andas samma luft som han. Jag hatar honom med rätt eller orätt det bryr jag mig inte om! Jag hatar honom för det jag aldrig mer kan tilltvinga mig hans intresse aldrig annat än denna iskalla likgiltighet, som jag kan krossa min panna emot, men aldrig rubba. Men jag skall fram! Jag skall upp till hans sida igen! Jag vill göra underverk ^I en snyftning.^ Åh om jag vore en man! Åh om jag vore en man! Men jag blir aldrig, aldrig annat än en kvinna, som han föraktar ^Rycker upp dörren till entréen och störtar ut.^ Viggo och Lilly komma hastigt in från trädgården. LILLY. Gick Erna? LOUISE. Ja. VIGGO. Hvarför gick hon? LOUISE. Hon mådde inte riktigt bra hon var så nervös och LILLY. Jag får lof att gå till henne! LOUISE. Hon gick ut. Hon ville ha frisk luft Gästerna, som märka, att någonting är på färde, ha skockat sig i dörren till trädgården. Bergström och Johansson komma in i ateliern. VIGGO. Henrik är också borta. Det har väl varit ett uppträde igen? LOUISE sakta till Viggo. Gå ut i trädgården och laga att de andra gå med. Bed dem sjunga eller hvad du vill VIGGO nickar; går fram till Bergström och Johansson, tar en under hvar arm och drar dem med sig. Låt oss få en sång till. En fosterländsk som väcker hemlandsminnen. BERGSTRÖM. Kör för det. Om vi skulle ta Josephsons Vårt land? JOHANSSON.
Det kan icke döljas, att det bureaucratiska patronaget utöfvat nepotism till förmån för sina skyddlingar. Jag hör visst icke till deras antal, som vilja, att vi skola bilda oss efter utländska mönster — högre skattar jag vår nationalitet — men jag fordrar, alt de upplyste män, som handlagt frågan, bort gifva akt på tidens tecken äfven utom riksgränsen, och för dem är icke obekant, att i intet annat coustitulionelt land har man ens satt i fråga att gifva embetsmännen, i och för tjensten, ett sådant inflytande, som man här velat tillerkänna dem i riksdagsbesluten, i skatternas beviljande, i beviljande af löneanslagen åt dem sjelfve. Jag kan ej lemna oanmärkt huru opraktiskt förslaget är. Slåndenas sönderdelning i olika classer, utgörande ensamt inom 5:te Ståndet ej minnie antal än 6, erfordrar hvar för sig landets indelning i lika många slag af valcretsar, med olika antal kretsar i hvardera slaget. Hvilken mängd af hvarandra korsande och hvarandra omsnärjande andliga och verldsliga valkretsar skulle ej uppstå! Jag befarar, att ett särskildt kameralverk skulle behöfva inrättas för denna indelning. Och har väl Utsk. betänkt alla.olägenheterna af den föreslagna indelningen? Jag vill blott vidröra en enda: Läkarne skulle få skicka 2:ne ombud, ett i äldre och ett i yngre kammaren. Nu har Utsk. förklarat, att valen helst böra ske omedelbart. Nå väl! för utväljande af en ledamot till yngre kammaren hvart tredje år skulle således alla ordinarie läkare i Svea land kallas till sammanträde. Om de hörsammade kallelsen, som ingen kunde förtänka dem, skulle landet blifva utan läkarevård i en eller annan vecka. Men specielt för läkarne kunde stadgas, invänder man måhända, alt de, som ej bo i hufvudstaden, skulle afgifva sin röst skriftligen. Straxt ett orättvist undanlag! Och huru skulle väl män, bosatta ifrån Haparanda till Istad känna hvarandra? — än mer: känna och bedöma hvarandras statsmannaegenskaper? Jag kan ej undertrycka ett medlidsamt ord för comministrarne, dem man velat tillerkänna representationsrätt endast omgångsvis.
DiskonrAssignationerne varit den verkliga orsaken till försummelsen, och icke en blott begagnad förevändning derför. Då Utskottet på desse grunder för sin del vördsamt afstyrker bifall till de inom Hedervärda Bonde - Ståndet väckte motioner om en temporair förlängning i pragscriptionstiden för Låne-omsättningar i Banko-Diskont - Verket, tror Utskottet sig tillika derigenom hafva besvarat de ifrån Höglofl. Ridderskapet och Adeln under den 1*] sisth December samt den 10 i denne månad remitterade anföranden af Herr Friherre A. Rudbeck, samt af Herr J. Wingård och Herr Grefve F. B. von Schverin, sa vidt de omedelbarligen röra samma ämne. Hvad åter angår de i sammanhang härmed väckte motioner om Ofverräntans upphörande, som skulle förutsätta en förändring af Kongl. Majus för Banko-Diskont-Verket utfärdade Nådiga Reglemente, anser Utskottet desamma lämpeligast böra i sammanhang med en framdeles blifvande Reglering af Discont-rörelsen, till pröfning och afgörande förekomma: äfvensom den af sistnämnde värde Ledamot väckte fråga om utfärdande af g8 Banko-Utskottets Betänkande^. af ett si kalladt moratorium eller Jernbref; sy-’ nes stå i omedelbart sammanhang med de ämnen, som 1 följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition rörande allmänna Penninge-ställningen och Mynt-värdets Upprätthållande, hos den af Deputerade från Statsoch Banko-Utskottert sammansatte Beredning äro under öfvervägande* Enligt gjordt förbehåll blifva någre Ledamöters serskilda meningar härhos vördsamt bifogade. Stockholm den 31 Januari 1818. Utdrag af Protokollet, hållit hos Riksens Ständers Banko-Utskott nid Urtima Riksdagen i Stockholm den 17 Januari 1818. Ehuru Einance-Fördelningen funnit
Deremot har Utskottet funnit nödigt, att, då kronan, till följd af författningens nuvarande lydelse, kan komma att lida en ej obetydlig minskning i sin tillständiga rätt derigenom, alt aktie-bolag ocb öfrige föreningar eller inrättningar, hvarom uti 2 mom. är fråga, till delegarne utlemna blott en del af årliga behållningen, medan återstoden innehålles för gemensam räkning, sista ordet i sagde mom. »utdelningen» utbytes mot orden årliga behållningen. Herr Friherre Tersmeden, W. F., har hos Ridderskapet och Adeln väckt motion om upphäfvande af den uti 4 mom. för Jern-kontoret stadgade bevillning, hvars obillighet motionären sökt ådagalägga genom en framställning af Kontorets ändamål och verksamhet. Motionären har i detta afseende anfört, att, sedan rikets bruksegare för mera an ett sekel tillbaka funno angeläget att, för befordrande af jernhandteringens utveckling, sig emellan bilda en förening, benämnd Jern-kontoret, hvars verksamhet skulle bestå i att dels med lån understödja dess i behof af förlags-kapitaler varande delegare, dels ock befordra handteringens utveckling i tekniskt hänseende, denna, utan alla bidrag från Statens sida, för befrämjande af ett bland dess vigligaste intressen, stiftade förening, sedermera genom årliga tillskott af dess delegare blifvit bragt till den utsträckning, att den, enligt bokslutet för näsllidne år, egde en behållning af mera än 2,300,000 R:dr; att hvad häraf är disponibelt utlånas till bruksegarne, hvadan den derå inflytande räntan skulle utgöra Jern-kontorets årliga inkomst; att denna inkomst, hvilken Bevillnings-Vtskoltets Bet&nkande, N:o i.