Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tyckes ”anse af mycken vigt för Banken, at ett mindre antal personer förnämligast styrt och disponerat om detta verk, att Utskottet med Ständers rätt fått afgöra en del årender, och tyckes frugta att, om Publiciteten meddelas, denna beslutande rätt kan Utskottet för all tid ifrångå.” Enär Utskottet sjelft är sammansatt af Ledamöter inom RiksStånden, tyckes mig, att detsamma med nöje borde önska få Utskottens mångåriga hemliga åtgärder en gång af Ståndsbröder granskade; medvetandet att redligen hafva uppfyldt deras pligter borde lifva denna önskan, och vissheten att opartiskt granskas, betaga den frugtan, att beslutanderätten icke skall återlemnas Utskottet, så framt Ständerna finna, att densamma hittills i väsendtlig mon gagnat Banken , eller hädanefter kan göw ra det; det är endast gonom publicitet och granskning, som utrönas kan om de beslut, så väl Utskotten, med kunskap om Bankens ställning, som Ständerne under mer och mindre okunnighet derom, samt med tro på Utskottens betänkanden vid flere tillfällen fattat, orsakat penningeverkets oreda och lagt grund för de klagomål, Utskottet omtalar och till hvars afhjelpande ljuset torde vara gsgneligare än mörkret. Utskottet omtalar vidlyftigt de befarade 100 Den 7 Maji /. ni. speculationer på Banken, sora utländningen skulle grunda på dess publicitet, anför vidare att sådana speculationer orsakat våra metalliska effecters fall samma gång Pappersmyntets värde började minskas och bärleder allt detta onda från Pappersmyntets osäkerhet eller obestämda värde.” Jag kan i allt detta aldeles icke dela Utskottets tanka. Om speculationer på Banken äga rum, så måste det vara då, när den betäckt med hemlighetsslöjan, icke kan fullgöra sina förbindelser, ty då måste misstankan nödvändigt uppkomma, både emot verket, emot dess ägare, och dess förvaltning; men samma stund deremot som verkliga ställningen redligen framlägges, upphörer misstanken och med den, de derpå grundade speculationer.
Ty det måste väl medgifvas, att bland de många guvernantssökande finnas ej så få inom bildningens område rätt tvifvelaktiga existenser — och detta såväl mindre som mera bemedlade — (jag vet en dylik sökande, som ej ens rätt stafvat adressorten i ansökningsbrefvet, som vimlade af staffel). Och det är detta tror jag, som är anledning till den hårda konkurrensen, att alla, alla vilja blifva guvernanter. Nej, ville blott de egna sig åt undervisningen, som égde verklig inre och drifvande Eennaren, lust dertill, så vore visst icke » konkurrensen » farlig — ty det sägs ju till och med inom handelsverlden, att verkligt goda konkurrenter äro de minst farliga, men att de, som hafva dåliga varor och så till på köpet utbjuda dessa till underpris — de äro verkliga parasiter. Så ock i undervisningsfrågan. Alla de, som egna sig häråt, utan vare sig fullgoda kunskaper, godt sätt att undervisa eller håg och lust dertill — dessa äro parasiterna härvidlag, vare sig de nu härstamma från slott eller koja. Ännu en sak skulle jag vilja i denna fråga påpeka, och det är, att alla guvernanter borde ha ungefär lika hög taxa och taga ordentligt betaldt för sitt arbete. Allt skulle då kunna sammanfattas i dessa tvänne ord: kompetens och sjelfuppskattning (märk: ej ö / Wskattning). Men alla de många andra, frågen I. Jo, nu då » banan är förklarad öppen för allmän trafik », så tycker jag verkligen, att vägen ligger fullkomligt klar. Alla de misslyckade guvernanterna skola blifva — ja, sade jag det nu strax, så skulle jag få alla mammorna emot mig Derför måste jag först inleda och förbereda saken. Liksom ett mångfärgadt, skimrande band, konstfullt slingradt och vändt på tusen olika sätt, likväl alltid är det samma, från hvilken sida eller del man än ser det, och liksom dess olika delar tangera hvar andra på de mest skilda områden — så är det äfven med qvinnans verksamhet i hemmet. Hvarför skola då alla vilja vara just samma del, då bandet är så stort och rikt på områden? Hvarför skola några delar anses sämre? Nej, alla delar och all qvinlig verksamhet är lika god.
Stockholm den 16 juni 1813 Vid riksdagen i Örebro har prästerskapet andragit hur genom en mängd världsliga befattningar särskilt de senare åren, uppmärksamheten vänts från kyrkolärans huvudsakliga ändamål, nämligen själavård, undervisning, sedernas bibehållande och omsorgen om de fattiga. Vi anser dock att flera av de borgerliga befattningarna hör till deras ämbete. Dock är det angeläget att kyrkoherdar och folklärare så lite som möjligt dras från deras viktigaste göromål, därför förordna Vi: Prästerskapet skall i allmänhet vara befriat från befattning med allmänna världsliga mål, utom att meddela upplysningar och betyg som kunna begäras och som tillhör deras ämbete. Uppstår nya ämbetsskyldigheter för prästerskapet i världsliga mål, skall konsistorierna höras om möjligheten för prästerskapet att verkställa dem utan att det inkräktar på själavård och undervisning. Alla befallningar skall gå genom konsistoriet om inte särskild brådska gäller. Om Våra befallningshavanden infordrar skriftliga upplysningar från prästerskapet t ex stämmoprotokoll, utlåtande m m kan de lämna sådana handlingar till kronobetjäningen som genom kronobrevsposten står för portot. Allmänna förrättningar skall läggas på avpassad tid och ställe, så att de inte stör de ecklesiastika göromålen. De bör inte läggas i anslutning till helger eller husförhörstiden. Stockholms slott den 16 juni 1813. CARL. Kungörelse angående revision över stats-, bancooch riksgäldsverken. Haga slott den 23 juni 1813. Riksens Ständer beslöt vid sista urtima riksdagen att revision av stats-, bankooch riksgälden skall äga rum med början den 15 september. Då vederbörande utsedda revisioner befalls infinna sig i Stockholm. Haga slott den 23 juni 1813. Kungörelse angående kaffekokares, vinskänkares, traktörers och spiskvartersidkares förpassande till rikets marknader. Stockholm den 29 juni 1813. Då erfarenheten visat att kaffekokare, vinskänkare, traktörer och spiskvartersidkares besök på marknader ofta leder till osedlighet och oordning och att konkurrensen mellan dylika näringsidkare är större än behovet, har beslutats att befallningshavaren skall pröva hur många sådana idkare efter omständigheterna på varje marknadsplats kan anses nödvändiga.
Domhafvande i Himble härad, för det att gemensamt bötesansvar blifvit ådömdt två, för särskilda förbrytelser men i ett mål tilltalade, personer 55. 18) en tillförordnad Domhafvande i Uppvidinge Härad, för oriktig bötesförvandling 56. 19) en tillförordnad Domhafvande i Hammarkinds härad, för en persons olagliga inmanande i häkte — 20) en tillförordnade Domhafvande i Handbörds härad, för oriktig bötesförvandling 58. 21) Domhafvanden i Siende härad, för oriktig straffbestämning i ifråga om andra resan stöld — 22) Rådstufvu-Rätten i Säther, för oriktig bötesförvandling 59. 23) Domhafvanden i Gottlands Södra härad, för oriktig straffbestämning i . fråga om andra resan stöld — 24) Domhafvanden i Leufsta tingslag, för oriktig straffbestämning, i fråga om in brottsstöld, då det tillgripna godsets värde icke uppgått till Tio DalerSilfvermynt — 25) Landshöfdinge-Embetet i Westmanlands län, för oriktig tillämpning af I kap. 9 § U.-R., i fråga om tredskande persons hämtning 60. Anmälan rörande Domstolarnes olika beslut, i fråga om försäljning i minut af Sprit, innehållande större alkoholshalt än aderton grader 62 Tryckfel och rättelser: dan 7 raden 28 uppifrån » 9 JO 4 nedifrån » 40 ö 8 uppifrån » 44 » 35 )) » 46 » 15 » » — » 17 » » 55 » 16 » » 58 » 62 » Rättegångsbalken med sina läs och derom » Ledamöter, dömdes för » Dombok, destomera » men, som ifrågavarande » utslag, hvaremot så väl » Börje Andreasson » godtgjord » Rättegångsbalken, med sina och bevis derom Ledamöter dömdes, för Dombok och destomera men som, ehuru ifrågavarande utslag, så väl Börje Andreassons godtgjorde. Dessutom förekomma några bokstafsfel och oriktigheter i kommatering, hvilka, såsom icke vållande otydlighet i meningen, torde af läsaren benäget öfverses.
Ibland Le hufwudsakliga följder jag hort dragas af minskningen af Ridderffapets och ADelnS Ledamoters antal i Utffott, ehuru denna följd, såsom i sin ordning hörande til RiksDags-ordningen, icke nu kan blifwa et ämne för Ridderffapets och Adelns afgörande, är den, at efter en sadan minskning, votermas-sättet inom Utffotten kunde komma at inrättas per capita och ej Ständwis. Frägan är dä, om detta voterings-sätt är et sä stort ondt, som man möjligen torde befara. At et sädant voterings-sätt ej kan, och ej Lör kunna werkställas Riks-Sränden sjelfwe emellan, är tydligt af trcnne ffäl: 1:0 aids samlas pa fyra särskilda kamrar; 2:0 at olikheten af deras antal är sadan, at Ridderskapet och Adeln ensamt skulle kunna öfverrösta de öfrige Irenne Ständen, hwilket wore en uppenbar orättwisa; Z:s at denna olikhet i antal mäste bero af grunder, som ej kunna annorlunda än pä det långsamma sätt Regeringsformen utstakar, förändras, och, mä hända, aldrig blifwa förändrade. Lik - Den 14 Julik 147 Likwäl bör anmärkas at olikheten af deras v-terings-kätt Ständwis är sävan, at om man anser Ridderffapet och Adeln utgöra ungefär 600 Präste-Ständet so Borgare.-Ständet 80 Bonde-Ständet 140 Summa 870 dä pluraliteten i PrLste-Ständet utgör - §6 i Borgare-Stän.et 41 i Bondc-Sländet 7i Summa iZ8 sä kan d L fall inträffa, dä 138 röster utgöra pluralitet af so. Men denna olägenhet kan, af ofwananförde ffäl icke afhjelpas, utan en fullkomlig omffapning af Repreckntationen, bwartil, efter min öfwertpgelse, tiden alldeles icke är kommen; och det omöjliga innebär sjelf sit förswar.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition hade Utskottet föreslagit, att bränvinstillverkning måtte vara tillåten under alla tider af året; att året skulle indelas i 24 terminer, hvilka skulle taga sin början den 1 och 16 i hvarje månad, samt att tillverkaren skulle af dessa terminer få välja hvilken eller hvilka och huru många han åstundade. Detta förslag har blifvit bifallet af Borgare-Ståndet till alla delar samt af Ridderskapet och Adeln med den förändring, att två terminer i sender bestämts såsom den kortaste tid, hvarunder bränvinstillverkning finge utöfvas. Som emellertid berörda förslag icke blifvit godkändt af Presteoch BondeStånden, har detsamma förfallit, i följd hvaraf hela § 2 torde böra bibehålla sin nuvarande lydelse. Då sålunda halftermin fortfarande kan ifrågakomma, torde de mindre redaktionsförändringar, som under förutsättning af bifall till Utskottets nyssberörda förslag, uti hvilket halftermin icke fanns omförmäld, blifvit i sådant afseende vidtagna i §§ 4, 8, 9, 23, 28 mom. 1, 35 mom. 1 samt 45 af nu gällande författning, Bih. till R. S. Erot. 1865 $ 1866. 5 Sami. 2 A/d. 9 Haft. \ 2 Sammans. Sevilln.-, Lags. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott. 1 samt 42 i Utskottets förslag, jemväl kafva förfallit. § 4- Utskottets tillstyrkande, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, stadgandet om ett högsta medgifna tillverkningsbelopp på dygn måtte ur författningen uteslutas, kar blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men deremot icke godkändt af Presteoch Bonde-Stånden; hvadan berörda förslag torde hafva förfallit.
Nej, kommer ytterligare votering att anställas om, huruvida antingen Preste-Ståndets beslut, atti 1 mom. af 37 §., näst efter ordet ”arfvode”, skall tilläggas ”eller tjenstgöringsskyldighet”; i 3:e mom. af samma §. orden ”ett år” utbytas mot: ”en månad”, samt orden ”samma tid” i nysshesagde moment förändras till: ”löpande året”; eller Borgare-Ståndets beslut, att uti 3:dje momentet al nämnde §. bestämmelsen ”minst ett år” borde förändras till: ”minst en månad” skall blifva contra-proposition vid den hufvudsakliga voteringen. För den händelse att Nej vinner, föreslås en så lydande voteringsproposition : 8:0. Den, som vill, att contra-propositionen skall innefatta Preste-Ståndets beslut, att i 1 mom. af 37 §. näst efter ordet ”arfvode” skall tilläggas: ”eller tjenstgöringsskyldighet”; i 3:dje mom. af samma §. orden ”ett år” utbytas emot: ”en månad” samt orden ”samma tid” i nyssbesagde moment förändras till ”löpande året”, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, blifver contra-propositionen i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, att uti 3:dje momentet af nämnde §. bestämmelsen ”minst ett år’’ borde förändras till: ”minst en månad”. Den hufvudsakliga voteringen blifver derefter: 9:0. Den, som bifaller Utskottets, af Bonde-Ståndet godkände, förslag uti Art. 3, voterar Jå> 14 Bevillnings-Ulskottets Memorial j N:o ni. den, det ej vill, voterar Nej. (ira alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut; Vinner Nej, antages: (2:a alternativet) Preste-Ståndets beslut; (3:e alternativet) Borgare-Ståndets beslut.
Dä den af motionären gjorda framställning icke innefattar ett bestämdt förslag i ämnet, samt någon förändring i förevarande afseende ej blifvit af Kongl. Majit, uti Dess Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, ifrågaslälld, i följd hvaraf Utskottet saknar all ledning för frågans bedömande, hemställer Utskottet att, i anseende till ärendets outredda skick, den väckta motionen icke må till någon åtgärd föranleda. 6:o Med afseende å nödvändigheten att, medelst öppnade utsigler till befordran och förbättrade allöningsvilkor in. m., uppmuntra unga läkare till inträde i arméens ständiga läkare-korps, och derigenom äfven för framliden vinna säkerhet att denna korps städse förblefve både fulltalig och tjenstbar, äfvensom att derjemte bilda en stam af erTarna reserv-läkare för de fasta sjukvårds-anstalterne, för den händelse arméen en gång måste göras mobil, har Kongl. Majit täckts föreslå: a) att åt arméens bataljons-läkare, hvilkendera graden de än innehade, måtte, i stället för den, efter åtta års tjenstgöring, dem nu tillkommande SO procent löneförhöjning, medgifvas förmånen att, efter 6 års oafbruten öch berömlig tjenst i nämnde egenskap, från Allmänna Indragnings-staten kunna, på vederbörlig 'anmälan hos Kongl. Majit, erhålla årlig förhöjning af 123 Ridr å innehafvande lön och, efter vidare i 4 år fortsatt enahanda tjenstgöring, ytterligare' en lönetillökning af 73 Ridr, så att efter 10 års tjenst den årliga aflöningen för en bata!— Bih. lill R. St.
Det är barrträdens starka, hårda vintergrönska, som nu har fått en ton af tenngrått och mörk bronce, det är de från roten till toppen alltid löfklädda bokarnes torra terracottablad, som stilla blekna i drapbrunt, innan de skola till att falla för de nya, det är hängbjörkarnes späda kvistar, nätlikt fint ådrande den blå himlen, som från vinterns uttorkade grå nu svälla i en färg af mörkrödt blod. Och så är det det oupphörliga vexelspelet af dunkla, nästan svarta skuggor och klara, ljusskarpa dagrar öfver markerna; snön, som tyckes smälta nedifrån för jordens värme, och blott håller sig ännu som en tunn smutsig skorpa i skuggan under gärdena och på dikesrenarne; vägarne, som äro så våta och muddriga; bäckarne som svälla och forsa och spola öfver stenar och gräs, hvar de komma åt – det är den första, allraförsta späda gryningen af vår. Alice hade på stationsvägen mött Felix Danner, och tillsammans gingo de nu gångstigen genom skogen. De talade om utsigterna de passerade förbi, om våren, som väl snart skulle komma på allvar; de stannade för hvart annat steg, och hvar blomma Alice såg, böjde hon sig ned och plockade. Det var hvitsippor på spensliga stänglar, med ljusgröna, ännu icke fullt utslagna blad och halfslutna kalkar, som hängde nedåt – ljusröda, svagt lila vid fästet; tussilago, gråfjälliga ända upp till den gula knoppen, och stjernlika, redan fullt utslagna violetta anemoner, – alla de små fattiga, bleka blommor, som stå och frysa på den bara marken, medan träden långsamt knoppas. Han hjelpte henne att bryta kvistar i pilbusken – blankbruna, nakna, med yfviga, grågula tofsar: “De slå ut, när man sätter dem i vatten inne i värmen. Hemma kalla vi dem alltid för “palmer“ – Tack, tack! Nu har jag alldeles nog, herr Danner. Han blef vid att tala, medan de gingo vidare. För första gången märkte Alice, att han kunde tala om någonting. – Der är ingen tid på hela året, sade han, jag tycker så mycket om som just denna.
Banco, men Rothlieb allt dittills icke kunnat förmås att denna fordran Grahn godtgöra; Grahn alltså finge hos PviddarhusDirectionen anhålla, om utbekommande af berörde fordran till hela dess belopp. RiddarhusDirectionen svarade: att då kostnaden för tryckning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid sista Riksdag, borde utbetalas af de till Riksdagskostnadens bestridande anslagne medel, med hvilka RiddarhusDirectionen hvarken tillförene haft, eller för då närvarande ägde någon befattning; fann RiddarhusDirectionen Grahns berörde anhållan innefatta ett ämne, som icke tillhörde RiddarhusDirectionens upptagande och pröfning, 1820 den 7 December: föredrogs ett Me - (tillhör Bil, till Ridd. <jch Ad Brot, VII B, pag. 16*.) Calcul öfver betalningen af Riddarhus-Pieparations-r ondens skulder. Interesse. Capital. Summa. Skulder den 3i December 1822.
Han föddes den 17 juli 1813 i trakten af Helsingborg och var son af en fattig sockenskomakare. Efter en hård barndom kom han upp till Stockholm vid 20 års ålder för att bli artist. Det var då han antog namnet Mandelgren. I fem år studerade han nu vid konstakademien och gaf samtidigt undervisning i teckning, men begaf sig 1838 utrikes, hufvudsakligen till fots, fattig som han var. Han genomvandrade nu under några år större delen af Europa och återvände sedan till Stockholm, där han verkade som tafvelrestauratör och lärare i perspektivritning. Det var likväl på helt andra områden hans mest betydande verksamhet infaller. Han hyste en brinnande kärlek till fornkunskap och fornminnen, och att afteckna dylika och sprida kunskap om dem blef en af hans lifsuppgifter. Han skydde inga mödor och afskräcktes af inga svårigheter. Liksom förr i utlandet vandrade han nu i Sverige från landskap till landskap, outtröttligt aftecknande konstslöjdsföremål från gamla tider. Då han ej kunde utgifva sina teckningar hemma, reste han till Paris och fick ett understöd af franska regeringen till det kulturhistoriska verkets utgifvande. I 6 år arbetade han i Paris på att själf litografera sina hundratals teckningar, och när samN. lingen utkom 1863 rönte den mycken uppmärksamhet i kulturlanden. — Redan före sin parisertid hade Mandelgren hemma gjort sig känd som en outtröttlig initiativens man. Hans idé var den första slöjdskolan för handtverkslärlingar, ur hvilken sedan Tekniska skolan vuxit fram. Svenska slöjdföreningens stiftande år 1844 var ock till största delen hans verk. Han gaf dessutom impulsen till den första industrioch slöjdutställningen, var en af stiftarne till Svenska fornminnesföreningen och blef KonstSALONGEN. BORGS K N E I P P V A T T E N K U R A N S T A L T: närsgillets upphofsman, ett gille, som på sin tid spelade en ganska betydande roll i konstlifvet i Sverige, och som hade till mål att upplifva en nationell diktning och konst. Också i stiftandet af Artisternas och litteratörernas pensionsförening hade Mandelgren sin stora andel.
Hvad torkan gör ute på slätterna det uträttar ofta frosten i skogsbygden, isynnerhet de första åren, då det är svårast att passa på rätta tiden för sådden och rödjningarna ännu äro för små att bli fullt delaktiga af ljus och värme. Skogen erbjuder virke och bränsle i öfverflöd, så att mycket litet till en början behöfver utgifvas för hus och redskap. Men sedan de första, svåraste åren gått förbi, skrider skogsnybygget icke lika hastigt framåt som den nya gården på slätten. I skogen kommer en duktig karl lättare i gång utan stort annat kapital än sina egna armar, medan han på prärin nödvändigt behöfver något att börja med. Men öfveralt äro de första åren liktydiga med hårdt arbete och svåra umbäranden, långt från hemland, vänner och mänskligt umgänge från allt med ett ord, som annars i någon mån lindrar lifvets möda. På prärin. Gud ske lof! där är ändtligen en gård! Men i stället för att skynda på sina steg i den djupa snön stannar Thomas Anttila för att pusta en smula och därjämte för att taga i närmare ögnasikte den skorsten, som sticker upp ur sluttningen till vänster. Det är den, som ingifver honom tanken att han anländt till en gård, ty något annat spår af människor eller mänskligt arbete står där icke att upptäcka. Gårdar fins det ju visst här i landet af alla möjliga slag, anmärker Anttilas följeslagare, i det också han stannar för att betrakta skorstenen, som är ytterst konstlöst hopfogad af fyra brädstumpar. Men om det också är en gård, så bor där ingen. De skulle nog ha eld i en sådan köld. Må vara, medger Thomas och sätter sig i rörelse åt skorstenen till men vi kunna åtminstone ligga där i natt. Det är i alla fall bättre än snön. Den andre, som är Anttilas son, följer efter utan att svara något på anmärkningen, mot hvars riktighet där ju noga taget icke häller fins något att invända. Honom är det för öfrigt fullständigt likgiltigt hvar de finna tak öfver hufvudet, ja, i det närmaste likgiltigt om de finna något tak alls. Så ytterligt utled är han redan på Amerika, ehuru det icke är mera än ett par månader sedan han anlände dit med den fribiljett hans far skickat honom.
Hvad rimsluten egentligen äro, skulle, i en målning för ögat, vara en oreda, ett bullrande tillbehör: men i en målning för örat, såsom Poesien är, i hvilken känslorna röras efter hvarandra, öro de en städning, och en stor hjelpreda för åhöraren; helst ju mera folkslagen falla till tankspriddhet; ty ju mer behöfvas besynnerligheter, att fästa deras tankar vid ämnet. Målaren deremot måste noga undvika allt, hvad hos honom blefve biverk: sådant skulle hos honom göra onödiga återsken och förvillande påhängsel; i hans skildring bör allt hvila, utom sjelfva ämnet. Den allmänna grund-likhet förblifver dock alltid mellan bägge, fastän den ene talar för örat och den andre för ögat, att bägge tala för känslorna. Men när bägge kunna sitt språk – hvilket hos Poeten är hans modersmål, och hos Målaren menniskokroppens anatomi; när den ene har säkert uttal på sin tunga, den andre säker vana i sin hand; den ene en vacker röst, och den andre en vacker pensel: så äro de likväl ännu ingenting, utan det, som vi funnit i alla de fria konsterna vara just konsten sjelf; nämligen konsten att välja det verkligen Vackra. Ty hvarken äro för Poeten alla tankar och känslor, eller för Målaren och Bildhuggaren alla naturdelar, eller för Architekten allt hvad i byggnad grundar sig på mathematik och mechanik, derigenom sköna, att de äro sanna. I Naturens Hela äro de det visserligen, emedan de verka der i fullständigt samband med andra oss okända sanningar, eller verka såsom beståndsdelar af de stora lagar, hvilka, i sina verkningars obehindrade skick, alltid åstadkomma skönhet. Men i menniskohand äro de blotta åtskilda utdrag af dessa lagar; och kunna, i sådan åtskillnad, ingenting fullkomligt åstadkomma, utan en särskild menniskans kännedom af det, som i deras verkningar, äfven såsom delade, tillvägabringar fullkomliga skildringar af det Natur-Helas gudomliga skönhet. Sådant utgör alltså, i en särskild eller egnare mening, det Skönas sanningar och lagar. Hvart vill man eljest, med Naturen sådan hon nu för menniskan är, komma?
Att afbetalningarne ske hvart halft år, den första, som sagdt är, med 25 Procent den 1 Juli 1818, men sedan hvar och en med 83 Procent, hvarigenom hela Capitalet blifver betalt den 1 Januarii 1823. På dessa vilkor, sorn jag, till undvikande af Schisme, föreslår lika för både CanalDisconten och Malmö Discont, ehuru det för den sednare medför en icke obetydlig förlust för Banquen, tior jag mig med säkerhet förutse, att ingen skall behöfva frukta något åtal. — Om Götheborgs Discont blir ser. skilt föreslagit. 1, Den ändra hufvudgrunden, som jag icke kan frångå, och om hvilken både jag och flera andra torde komma att yttra oss, när Utskottens egentliga FinanceFörslag förekommer , men som jag emellertid Vill här i sammandrag Den 17 Martit, f. in. §9 framställa , äf; att RörelseCapitalet vid siri närvarande storlek bör bibehållas, och icke BancoOch Riksgälds-Sedelstockf n.