Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MAJOKSKAN. Ja, jag vet; Ludde var också med i FASÂN. Åh verkeligen? (Notarien och Aurore gå upp åt fonden samtalande.) förslag angående Aurore? NOTARIEN. Ja, jag låg i Malmö i flere månader. FRIHERRINNAN. Nå har svägerskan tänkt på mitt MAJORSKAN. Ja, nog har jag tänkt alltid, men jag FRIHERRINNAN. Men betänk då hennes egen lycka! BARON. Die kusin måst låte beveke sig! FASÂN (afsides). Här gäller det att vara uppBARON. Die Kusin har lille Ludde; svägersken FRIHERRINNAN. Om jag hade varit så lycklig och BABON. Svägersken ska icke mere tänke på den kan omöjligt förmå mig till att skilja mig i från henne. märksam. och jag ha ingen. återfunnit min egen son. saken, vi tage lille Aurore med oss och binde henne med de ömmaste band. FASÂN. Huru? MAJORSKAN. Men om hon nu redan är bunden? FRIHERRINNAN. Hvad säger ni? sin hemlighet, men efter det är så Aurore och MAJORSKAN. Jag tänkte låta dem sjelf upptäcka Ludde ä' uppfostrade tillsammans, de ha länge älskat hvarandra. BARON. Ist es möglich! FASÂN (för sig). Det är icke sant. FRIHERRINNAN. Är ni säker på det? ska kunna se att de ä pin kära i hvarann. (för sig) Och om de icke äro, så kunna de bli. MAJORSKAN. Ja visst, det måtte väl hvar menni då återgå till min tyska litteratur. FRIHERRINNAN. Åter en illusion förlorad, jag får TOLFTE SCENEN. EN BETJENT. DE FÖRRE. BETJENTEN. Bordet är serveradt. MAJORSKAN. Kom, mitt herrskap! blick! FASÂN. Ett ögonblick, mitt herrskap, ett ögon(Alla, utom Fasân, gå.) TBETTONDE SCENEN. FASÂN (allena).
Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Hr Lefre'ns 20 H. G8 038 Den 20 Februari e. m. önskan, alt R. o. Ad. måtte antaga samma redaction som BorgareSt., med den skilnad att orden ”reda penningar, ” hvilka BorgareSt. begagnat, malte utbytas mot orden ”Rikets mynt,” som R. o. Ad. förut användt. Uteslutandet af orden ”eller annat allmänt förvaringsrum” måste jag bestrida, emedan åtskilliga ranterier icke hafva utrymme för andra än sina egna handlingar. Om ränterierna aro Ijenliga att förvara privatbankernes handlingar, sä blifva de nog begagnade dertill; men om de icke äro tiel, så måste annat förvaringsrum användas. Hr von Rosen: Jag förenar mig med Hr Lefrcfn iden anhållan, att BnrgareSlts beslut måtte antagas i afseende på Konungens Bef:h:des åtgärd i delta hänseende; ty der äro bans rättighet och lians ansvar bestämda. Längre har jag icke velat gå. Hvad det beträffar att i något landtränteri utrymme skulle saknas till förvaring af dessa handlingar, så tillstår jag, alt den händelsen skulle förefalla mig besynnerlig, om en vrå icke skulle finnas, der man kunde ställa en kista, hvilken icke behöfde vara särdeles stor för att rymma bolagets penningar och säkerhetshandlingar; men då den förutsatta händelsen möjligen kan inträffa, vill jag ej fästa mig vid den omständigheten, huruvida ländträntei iens hvalf nödvändigt böra vara förvaringsrum för privalbankernes handlingar, blott dessa handlingar ställas under samma vård och ansvar som landtränteriernes handlingar. Frill. C ed ers t rö m : Jag har ingenting att invända mot bifall till hvad som af Hr von Hartmansdorff sednast blifvit yttiadt, mer än att jag önskar, lika med Hr von Hohenhausen, att allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer icke må anses innefatta säkerhet för mera än del belopp, hvartill de uti R. St:s Rank belånas; äfvensom att i stället för orden ”af Konungens
Utan att för det narwarande wilja inga i pröfning af alla de speciella förhallanden, som tvid ut, färdandet af en förnyad Nådig Författning i detta ämne förekomma, hafwe Wi likwäl funnit godt härutinnan i Nader anbefalla Eder följande: 1:0 Att, sa widt omstandigheterne det möjligen medgifwa och det utan serskild kostnad för Maga, zins-Fonden kan werkställas, alltid disponera aflefwereringen af Räntegifwarnes Spanmal, da den för Statcrnes behof in natura erfordras, till närmast belägna Upplags - Magazm. 2:0 Att I wid uttagande af Kronans SpanMal in natura utaf sadane Lefwererings-styldige, som hafwa 8 mil och derutöfwcr till det Krono, Magazin, dit Spanmalen för widare transport sjöledes eller disposition pa stället anses lämpligast böra anwisas, börén erbjuda lefweranlerne lösningspris, lämpade efter det belopp, hwartill Spanmalen, genom tidige anstalter och hushallssauimaste upphandling, kan anskaffas för Kronans behof i den orten. zw Att ingen rubbning ma göras l den Span, mals-lefwerering, som, efter gällande Contrakt, bör wid närmaste Krono, Magazin emottagas 4w Att I skyndsamligen upprätten och till Otz i underdånighet insänden en fullständig Utredning, huru hwart Läns Ränteoch öfrige Kronan behåll, ne Spanmal till utgörande in natura hittills wam * * Ii - »748 Den i? Julik.' Dien i? Julik..' 1749 lisen blifmit''disponerad; om längsta afständen för hmarje Härad till de Magazin, dit Svanmälen blifwit till lefwerering anwist, och huruwida annat Magazin pa-närmare hall funnits, änskönt
Om det mellan Riksdagarne biel'- Den 14 September f. m. 237 ■ve en följd, alt Konungen för hvarje ny händelse skulle utöfva beskattnings-rätt, frånträdde vi den rätt vi äga, att oss sjelfve beskatta, Vidare har den värde talaren velat upplysa, hvad som menas med enkla Pistoriska apparater, och han har sagt, att det är sådana, som nyttjas i Skåne. Då är det en benämning, som Skåningarne sjelfve gifvit dem. Jag vet, hvem som förfärdigar dem; det är en, sorn heter Lundberg i Lund; men han har ej lärt hos Pislorius, utan hos en, som heter Miiller i Berlin. Således äro de efter helt andra principer, än de Pistoriska, ty dermed menas sådana Verk, der två pannor äro tillsammans, och all annan apparat upphör att ' vara Pistorisk. Ja^ har ej något vidare att tillägga, utan anhåller endast om afslag å Utlåtandet, samt bifall till 1824 års Författning med de modificationer, som af Friherre Anckarswärd och mig blifvit gjorde. Grefve Horrij Claes Fredrik: Lika med flere Talare finnér jag öfverflödigt, att ingå uti vederläggning af Utskottens Utlåtande, emedan deras åtskilliga punkter förete sådane orimligheter, och sådant osammanhang, att man visserligen gör rättast, då man i ett helt behandlar frågan; och jag tror Friherre Anckarswärd hafva på ett så fullkomligt upplysande sätt utredt den, att man endast har att med honom förena sig om afslag på Utlåtandet. Jag kan dock 238 Den i4 September f. ni. icke neka, alt jag gerna liade funnit en utväg, att på ett ändamålsenligt sätt kunna föreslå en annan beskattningsgrund för bränvins-tillverkningen, emedan det endast kan anses såsom en nödhjelp, då man måste vidhålla den gamla, hvilken utväg nu äfven är den enda, hvarföre jag förenar mig uti det förslag Friherre Anckarsw-ärd afgifvit till Contraproposition. Likväl bör jag förklara mia ledsnad deröfver, att
Ochförst då Svenska folkets ombud uttalat landels beredvillighet, att vidkännas de npoffringar, som dertill behöfvas, kan Sverige med lugn och tillförsigt framstå såsom en kraftig kämpe, med handen på svärdsfästet, icke fruktande någon fiende, men ej heller onödigtvis någon utmanande; och Sveriges konung förblifver genom sitt folks trofasta medverkan oförhindrad att följa den politik, som Konungen, åt hvilken denna omsorg är genom våra grundlagar öfverlåten, pröfvar vara med de dyrbaraste föremålen för denna konungsliga omsorg:, landets ära, dess framlida trygghet och sanna fördel mest förenlig. Hr von Hartmansdorff, Au g.: När R. o. Ad, för några månader sedan afhandlade frågan ora anslag till en officiell tidnings utgifvande: så påstodo vissa ledamöter att ett sådant företag vore 192 Den 1 November f. m. onödigt, emedan ingen bryr sig om hvad tidningar ne säga oell dessa följaktligen ej göra något intryck hvarken på Riksdagsmän eller på annat tänkande folk. Nit vill jag likväl fråga Ståndet om icke de föreläsningar, öfver Sveriges politik, hvilka en längre tid bortåt stått alt läsa i Aftonbladet, gjort ett så djupt intryck på Hrr Dalman och Hjerta, att det synes såsom skulle de hafva lärt utantill hvad deri blifvit sagdt. Ståndet torde således ursäkta, om det får å andra sidan höra af mighvad som i samma ämne stätt att läsa i en annan tidning. När dagbladen kunnat utöfva ett dylikt infly tande på sådana män, som Hrr Hjelta och Dalman, så må det ej föras mig till last, att jag af tidningsläsning erfarit ett lika starkt intryck som mina värda motståndare. Till en början vill jag i R. o. Ad:s minne återkalla, huru stor tillfredsställelsen var, ej mindre hos detta Stånd äu de öfriga, när, vid nästlidne vinters slut, vi erhöllo del af den neniralitelsförklaring, hvilken Konungen afgifvil och andra makter antagit. Min granne, Hr Dalman, säger sig hafva delat denna tillfredsställelse af det skäl, att på den liden funnos ännu icke Westmakternas flottor i Östersjön komna oss till hjelp.
Om detta skulle vinna Rikets Ständers bifall , så undvikes derigenom ali "Votering öfver denna fråga, likasom folden händelse, att ett eller 2'ne af de öb rige Riks-Stånden skulle förena sig med Preste-Ståndet och godkänna nämnde Tariff N:o 1, Jb-propositionen bör blifva antagande af merberörde Tariff; men Contrapropositionen upptaga antingen ett eiler tvänne Stånds beslut, och om det senare måste ske, samt Nej skulle vinna , ny Votering finge anställas angående antagandet af endera utaf de i Contra-pioposilionen inbegripna meningar. Men för den händelse, alt hvartdera af de Respective Stånden skulle vidblifva sitt enskilda beslut, Så Utskotten framställa följande Voterings-propösitioner, 1:0 Den, som godkänner den , vid BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande,N;o 16, fogade Tariff, N:o 1, för beskattningen af pannerymden vid enkla brännvins.pannor röstar Ja; den det ej vill, Nej. Vinner JVejj kommer genom serskilda Voteringar att Hevilla.-, Lagoch Oec.-Utsk. Mern. W.-o 27, 4^ afgöras, hvilkendera af de utaf Ridderskap pet och Adeln. Borgare-Ståndet eller Bonde-Ståndet antagna hithörande Tariffer kommer att lända till efterrättelse, 2:0 Den som vill, att beskattningen af pannerymden vid enkla brännvins-pannor skall utgå efter den Tariff, sorn blifvit upprättad i enlighet med de af Idöglofl. Ridderskapet och Adeln bestämda grunder, röstar Ja; den det ej vill, Nej. Yinner Nej, kommer, genom serskild Votering, att afgöras, antingen den af Borgare-Ståndet eljer den af Bonde-Ståndet antagna Tariff kommer att tjena till efterrättelse. 3:o. Den , som godkänner den af BorgareStåndet antagna Tariff, röstar Ja; den det ej viii, Nej. Vinner
Prot. 1S4.7 och 1848i 4 Samt. 1 A/d. 2 Band. 6 Haft. 1 o Stats-Vtskottets Utlåtande j N.o ijt. den jord, som bestod af trädoch kålgårdar. Då genom den nådiga domen således blifvit oåterkalleligen afgjordt, hvad som uti ifrågavarande mål borde anses för det lagligt ratta, funne sig motionären, djupt ömmande för den olycka, Som hotade den svårt blottställde sextioår ige Erasmi, hans hustru san,t sex oförsörjde och till det mesta ouppfostrade barn, uppmanad att påkalla Rikets nu församlade Ständers förnyade öfvervägande af detta arrende-ärende, icke ur den lagliga rättens, utan ur billighetens och ädelmodets synpunkt; i följd hvaraf motionären hemställde, alt, med afseende på de omständigheter, under hvilka Erasmi blifvit inledd i det ofördelaktiga arrendet, på hvars fullgörande han uppoffrat en ärfd förmögenhet och tioårig verksamhet, Rikets S änder måtte bevilja Erasmi den eftergift i arrendet af Boda, alt detsamma nedsattes från 184 tunnor 16 kappar till 120 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, samt att honom medgåfves restitution af hvad han hitintills för mycket erlagt. Af de motionen bifogade handlingar har Utskottet hufvudsakligen inherntat, att, sedan, såsom förut blifvit omformäldt, Erasmi till vederbörande häradsrätt instämt Kongl. Majit och kronan med påslående, att,som han vid auktion å länets lands-kontor den 8
Fullmägtige närmast i tillfälle att derom ingå uti granskning och bedömande, och det är denna vigtiga åtgärd jag velat öfverlemna åt deras omtanke, nit och rådighet, hvarvid jag likväl skulle bifogat uttryckelig förklaring, alt det föreslagna högre afdraget är stridande emot Banoo-Reglementets Bokstaf och ordalydelse, och derjemte fästat Herrar Fullmägtiges uppmärksamhet på vådorna af missräkning och antagandet af förhastade förhoppningar, eller på säker erfarenhet icke grundade slutföljder. Den ansvarsfulla rättighet jag velat tillerkänna Herrar Fullmägtige, alt fullständigt pröfva och besluta, tror jag i alla fall vara dem i Banco-Reglementet förvarad, men då de ansett sig skyldige inhemta Revisorernes yttrande, har jag trott Revisorerne hafva kunnat och bordt inskränka sig att likasom varna för de vådor, hvilka med Herrar Fullmägliges förslag synas förenade. Dem tillkommer att handla — och för sine handlingar ansvara för Rikets Ständer. Denna Juridiska ansvarighet ville jag ej se på Revisorerne öfverflyttad, eller af dem öfvertagen, och jäg önskade äfven, alt de icke genom sine Beslut skulle gifva ringaste om än aflägsen anledning till klagan, att hafva motverkat eller lagt hinder för den af Konung och Ständer så högtidligt beslutade Realisationen. Herr Professoren Cederschjöld har hufvudsakeligen instämt med Herr Öfversten, Friherre Palmstjerna, äfvensom Herr Professoren, Doctor Engeström och Herr Prosten Billingdahl hafva förenat sig med Herr Öfversten, Friherre Palmstjerna och Herr Dom-Prosten Heurlin. Bil. N:o 2. b. Den i3 December i832. Af Herr Assessoren Lagerhjelm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Frih. af Ugglas och Hr v. Kraemer, Anders Robert, samt en ledamot i Ridd.Utsk. efter Hr v. Kraemer. / Hr von Troil: Sam. Gust.: Genom det beslut, R. o. Ad. i förmiddags fattade, har R o. Ad. nu i sin helhet bifallit den del af SlalsUtsk:s betänk., som afser besvarandet af K. M:s nåd. propos. i Skatteförenklingfrågan. Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten derpå, att så väl den nåd. propos:n, som Utsk:s betänk., ehuru för tydlighets skull afdeladt i punkterna o, b och e, likväl utgöra ett sammanhängande helt, der det vore omöjligt, att afslå vissa delar, utan att det hela skulle förlora i sammanhang. Den tredje punkten, t. ex. om markegångssättningen, är såsom mig synes ett oundgängligt villkor för antagande af de båda föreg:de. Hittills hafva räntetagare uti optionsrättens ulöfvande haft ett säkert korrektiv emot oriktig markegång. Då nu denna optionsrätt blifvit genom 2:dra punkten uphäfven, så är nödigt, att tillräckliga garantier inläggas i den 3:dje punkten i afseende af markegångssättningen, så vida, hvad man här åsyftar, nemi. att med markegängen uttrycka verkliga värden i liqviderna emellan räntegifvare och räntetagare, skall blifva en sanning. R. o. Ad. torde häraf inse, att då K. M:s nåd. propos. är ett sammanhängande helt, så bör den endast i sin helhet af R. o. Ad. antagas och jag hemställer derföre, ali Hr Frihrn o. Landtm, ville lill R. o. Ad. göra framställning om det beslut, att ehuru propos:r hafva, på begäran af åtskilliga ledamöter, skett delvis å betänk., R. o. Ad. likväl måtte förklara alt Ståndet anser det beslut, som är faltadt i denna del af skatteförenklingsfrågan, såsom ett 22* 310
23 så föränderligt värde, sorn spanmål och smör; och att, då priserne å dessa hegge varor vanligen stiga och falla samtidigt, höjningen i den ena varans pris följaktligen icke komme att motsvaras af sänkning i den andras, hvilket förhållande dock understundom inträffade med en del af de persedlar, hvaruti hemmansräntorna för det närvarande voro utsatte; att vidare följden af det utaf kommitterades pluralitet framställda ränteförenklingsförslag skulle åtminstone för de första åren blifva en bestämd skatteförhöjning, hvilket velat visas genom exempelvis uppgjorda uträkningar för tvänne hemman inom Stockholms och Upsala Län; samt att, under sådana förhållanden, vore lämpligare och ändamålsenligare ali, såsom föremål för lösande efter markegång, bibehålla endast vissa i hemmansräntorna nu ingående persedlar, nemligen de hufvudsakligare, och förvandla de öfriga eller småpersedlarne till bestämd penningeränta, m. m.— Men Departements-chefen kunde likväl, för sin del, icke erkänna de sålunda framkastade anmärkningarnes giltighet och fördenskull ej heller dela den derå grundade åsiglen angående kommitterades ifrågavarande förslag. Ty hvad beträffade den gjorda anmärkningen, att nämnde förslag skulle leda till förhöjning i jordskatterna, enär sådant visat sig vid beräknandet af hvad ålskillige hemmans räntor efter samma förslag bordt utgöra enligt medelpriserna för de sista loåren; så förfölle resultatet af denna anmärkning vid fästad uppmärksamhet derå, alt, på sätt pluraliteten af kommilterade härvid jemväl genmält, vid hvarje medelberäkning för en viss tidrymd måste inträffa, att, om särskild beräkning göres för en annan och kortare tid, eller, såsom här skett för io år, i stället att förslaget hvilar på 20 års medeltal, resultatet måste blifva olika. På hvilkendera sidan förlusten eller vinsten inträffade, berodde af tillfälligheten.
Propos. angide Statsverkets tillstånd och behof yttrade K. M., att regleringen blifvit verkställd »med tillämpning af de grunder för aflöning och pensionsrätt, hvilka K. M. för andra Statens embetsverk antagit»; och ehuru de i StatsUtskis förslag röride pensionsrätten begagnade orden »lön» och »löneförhöjning» möjligen skulle kunna anses föranleda annan tydning, är jag dock viss att äfven Höglofl. Utsk. ickq afsett någon minskning i pen - 13# Den 9 December f. m. sions-förmåner på grund af det anförda förhållandet inom KommersColhm, helst, i motsatt fall, den ledamot, som får befattning med bergsärendena, skulle blifva bättre lottad än hans embets broder inom samma embetsverk. På det att emellertid, vid förekommande pensionsfrågor, all tvekan och villrådighet må varda undanröjd, får jag vördsamt föreslå, att KommersColhii embetsoch tjenstemän måtte uttryckligen tillerkännas enahanda pensionsrätt med deras vederlikar i Rikets öfrige Colhr, änskönt för åtskilliga bland bemälde embetsoch tjenstemän lönefy I i nåd utsår i form af arfvodes-anslag från Manufaktur-dislcontens medel. Om det Höglofl. St:t behagar meddela ett sådant förklarande, hemställer jag tillika, att de respektive MedSt:n måtte inbjudas att deruti sig förena. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För min del tror jag att den siste talaren har rätt i sin framställning, och det har visserligen icke varit StalsUtsk:s mening att punkten skulle på annat sätt förstås. Emellertid lärer det fördelande han begärt vara behöfligt och får jag således med honom instämma.
Den stackars olycklige Strömberg utandades under tiden sin sista suck. Då han lemnades ensam, försökte han arbeta en stund; men hans hufvud värkte efter det kraftiga knyfnäfslaget. Han kände sig hungrig och törstig, hvartill kommo de ännu qvardröjande frosskakningarna efter natten. Det var sålunda ej underligt om han kände sig bitter till lynnet. Tankarne på fängelset, som väntade honom, återkommo med fördubblad kraft. Med en klarsynthet, som Danielsson ej tilltrott honom, såg han att bakom dennes lugnande ord gömde sig den räddhåga och oro, som varit orsaken till det dråpslag han erhållit. Hvart hade fabrikörn gått? Kanske han redan med tåget lemnat staden och rymt. Han vore således räddad; men hur hade han inte belönat sin räddare. Ty det var han, Strömberg, som varskott honom om den hotande faran, hvilken i sig sjelf ej blef större af hvad som detektiven fått veta på krogen. Och honom sjelf väntade endast fängelset. Kanske för många, långa år. Hur skulle han gamle orkeslöse stackare kunna stå ut med straffarbete hela dagarne, utan en droppe bränvin, utan en tobaksbuss? Det vore ju döden för honom. Hvem skulle väl fråga efter honom? Ingen! Kunde han då inte göra slut med ens lika så gerna som att dö inom fängelseportarne? Det var förfärligt att endast hafva dessa två ting att välja på: fängelset eller döden! Hvilketdera skulle vara lättast att bära? Döden ginge så fort, några minuter och allt vore klart. Fängelset medförde ju också döden för honom; men först efter mödosamt släp och lidande. Kanske inte »läsaren» haft rätt, då han talade om helvetet? Han hade inte varit der och visste naturligtvis inte hur der såg ut. Många menniskor begingo ju sjelfmord, och menniskorna talade ju alltid så försvarande om dem. Det vore nästan, som om döden försonat den aflidnes lefnad med de efterlefvande. Det svartnade för Strömbergs ögon vid tanken på att beröfva sig sjelf lifvet. Han visste så litet om Gud och »sådana der saker», men nu trodde han, att det vore för sent att tänka derpå. Skåpet! Der fans befriaren!
Och månne ej denna öfver-revision, som har det största intresse af Inrättningens förkofran, må anses tillräckligt garanterande för Rikets Ständer, hvilka dessutom vid anslagens beviljande icke konditionerat någon särskild granskningsrätt deröfver? Och när Inrättningen uppfyller sin bestämmelse, än mer, frodas och ökar sina åtaganden tili Statens afskedade, åldrige tjenares och deras frånfallna enkors och barns trefnad, hvilket förhållande vid hvarje öfver-revision ådagalagts; månne då något tvifvel å Statens sida må äga rum, att dess omfattning ju icke är till föremålet molsvaradt och således ändamålet dermed uppfyldt? Men det torde, vid ett närmare begrundande, uppdagas, att det just är, i första rummet, det äldre prerogativ, Inrättningen åtnjutit och ännu oförryckt innehar, i afseende på granskningen af dess förvaltning, som befordrat Inrättningens existens till icke ringa båtnad för Staten, trots de i fordna dagar gjorda ingrepp i Kassans grundfond, då icke mindre än 36,533 Daler Silfvermynt, som Stats-Verket var skyldigt till den så kallade Krigimans-Kassans Armbössa, alltsedan 1640-talet, icke blifvit betalda, hvarken till utfäst ränta eller kapital, utan ännu, ehuru ur räkenskaperna afförda, qvarstå balanserade i minnet, såsom en Statens gravation och — en sorglig erfarenhet för Verket af Statsmaktens fordna inflytelse i administrationen. Vissheten nemligen, att sjelfva få deltaga i Kassans vård, beskydda dess fond, pröfva Styrelsens förhandlingar, stadga Inrättningens bestånd, bestämma dess hjelpkällor i behofvets stund m. m., har förenat med det subjektiva intresse, som ursprungligen grundläde Inrättningen, ett objektivt, lika, om ej mer, imponerande å dess bestånd, än det förra. Af denna moraliska impuls synes hafva blifvit en följd, att delägarne omfattat alla tillfällen att, med stora uppoffringar, icke blott uppresa Inrättningen ur dess iråkade förlägenhet, utan bringa henne i det ändamålsenligaste skick och betrygga dess fortfarande bestånd.
Angående birolerna må nämnas att hrr Lundmark och Lin-den tagit arf efter sina lärare, resp. Rundberg-Tebaldo och Arlberg-Mercutio, begge sina lärare underlägsna. Hr Lundmark har likväl bättre tenor än Bin lärare, men dennes Tebaldo var så till figur som spel af långt större karakteristik, mer nobel, stolt och snarstucken. I öfvermod och stolthet öfverträffade deremot hr Linden hr Lundmark — d. v. s. som Mercutio. Det krigiska replikskiftet, mellan de ?sa båda, af Gounod uttryckt med fbr honom ovanlig ampleur, lyckades Mercutio förträffligt, men icke så första akten. Mablegenden der hör till den moderna deskriptiva musikens triumfer och specielt Gounod har i denna väg aldrig skrifvit något utomordentligare. Detta stycke fordrar en tydlig artikulation, ett snabbt, klart parlando men deijemte förmågan att kaleidoskopiskt vexlande återge alla de olika taflor, som här med mästarhand upprullas, och återge dem icke blott hvar med sin speciela nyans, sitt eget väsen utan alltsammaus lätt, luftigt, öfverhalkande, så att det märkes det ej är någon realitet som är å bane, utan just en dröm, men en poetisk dröm, fin, skir, elflätt, lätt sardoni9k, månom fluten, dunkelt mystisk, snabbt flyende — med ett ord » ett besök af drottning Mab ». Hur deliciöst Fritz Arlberg realiserade dessa önskningsmål, lefver än i tacksamt minne. Ocknå hr Forstén lyckades ej illa i teckningen af den trollska drömdrottningen, men hr Linden — talar ut orden bra. Ur Dagens Krönika. 5Ed prestation, som sknlle väcka stort uppseende på hvilken verldscen som helst, är frk. Karlsohns serenad. Detta är verk-lig fulländning. Det enda jag skulle önska vore att frk. K. sjönge refrängen i mer sarkastisk ton, så förträffligt retsamt och öfvermodigt som hon sedan gör det i finalen.