Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den nu, såvidt tiden medgifvit, anställda granskningen af Riksgälds-kontorets för sistlidet år upprättade hufvudbok, hafva deruti redovisade bevillning och andra från Landtränterierna till Kontoret inlevererade medel blifvit af Revisorerne jemförda med de till Riksgälds-kontoret månadtligen insända ränteriförslag äfvensom med Landskontorens afgifna summariska räkningar; och har dervid någon anledning till anmärkning eller annan erinran icke förekommit, än att, då i de summariska räkningarne dels från längre tid tillbaka balanserats: under benämning: 1808 års krigsgärd: i Hallands län R:dr 4,821: 31. » Göteborgs dito » 19,63(1: 20. » Elfsborgs dito » 24,: 84: 2. samt under titel: lön och betalningsafgift: i Hallands län » 9: 35. » Göteborgs dito » — 1 7, dels i Norrbottens län såsom öfverleverering från år 1848 balanserats 4 R:dr 17 öre. nyssnämnde års krigsrustningskostnader, Revisorerne funnit en närmare utredning af dessa nu antydda förhållanden vara af nöden, i och för balansernas slutliga afförande ur räkenskapen. Mot den i hufvudboken intagna redovisning af Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter har ingenting varit att erinra, utan har denna räkenskap befunnits vara förd med ordentlighet och noggrannhet, samt de under ifrågavarande år till Riksgälds-kontoret influtna eller derifrån utbetalda medel funnits ordentligen verificerade.
Hernösands kyrka kan behöfva hjelp till sin byggnad, men det är väl ej derföre sagdt, ntt ett sådant understöd skall tagas ifrån en annan kyrka, som efter min tanke är af vida större intresse för fäderneslandet. Då således verkligen hvarken rättsgrunder eller billighet tala för detta förslag, och då deremot Upsala domkyrkas bibehållande uti dess nuvar. skick och fullkomnande för framtiden beror uppå alt den bibehålies orubbad vid de inkomster den fått sig af framlidne Konungar anslagna, och jag för min del aldrig skulle vilja bidraga med min röst till ett beslut, som kan draga med sig denna herrliga nationalbyggnads förfall; så anhåller jag, att R, o. Ad. måtte åtminstone för sin del afslå betänk., med önskan att detta herrliga national-tempel må bibehållas vid de inkomster, som äro nödvändiga för detsamma. Frih. von Kraemer: Jag har redan så väl i min reservation, som i det yttrande, jag nyss afgaf, sökt utveckla de rättsgrunder, hvarpå Upsala kyrkas anspråk sig grundar, och dessa grunder hafva sedermera blifvit utvecklade af de Sista värda lalarne. Jag har således föga att tillägga, och vill blott upplysa, med anledn. af Hr Prytz’s yttrande, om uppkomsten af det öfverskott, som visat sig i den uppgift Den i4 November e. m. öfver Upsala domkyrkas inkomster, sorn i min reservation är intagen. Hr Prytz har förmodat, att jag dervid valt ett af de i afseende på inar kega ngspriserun minst löi delaktiga år Jag fä i' dä upplysa* att jag tagit det sista årets markegång, och att mai kegångspriSet då val' götiska högt, hvilket just vaiit oi.aken till det öfverskott, sorn uppkommit. Detta öfverskott är likväl ej tillräckligt alt bestrida kostnaderna af de nödvändiga reparationerna för templets framlida heiland, hvilket jag älven förut sökt bevisa.
Men på mig efterlämnade denna scen det pinsammaste intryck. Jag erfor en känsla af medlidande, hvilken jag icke skulle kunna gifva ett fullständigt uttryck. Det var för detta lilla barn, som var mitt, och som skalle få genomgå hela den skala af missräkningar, hvartill denna lilla scen blott var ett anslag, hvilket angaf tonen i hans lifs melodi. Jag tyckte mig läsa i hans ansiktsuttryck, att han hörde till de olyckliga, hvilka icke kunna erkänna som bagateller, hvad andra gärna vilja affärda med detta namn. Jag tänkte på mig själf och fick nästan det intrycket, att jag själf stått som han vid alla de afgörande ögonblicken i mitt lif. Ty som han har jag sträckt min hand mot alla, som kommo i min närhet, som han har jag låtit mina läppar tala förtroendets omisstänksamma språk, som han har jag upprepat, hvad jag trodde, man missförstod, och som han har jag stått ensam kvar och med undrande ögon blickat efter människorna, hvilka gingo mig förbi, utan att trycka min hand eller besvara min hälsning. Stackars lilla barn, tänkte jag, du, som brås på mig. Du kommer aldrig att förstå den värld, i hvilken du lefver. Öfver dig kommer skuggan i lifvet att falla, förr än aftonen kommer. Ty skuggan faller, när kraften är förtärd, och det är den store slösaren som lättast blir fattig. Jag vet, att jag är fattig, men jag har icke kunnat hindra min olycka, ens när jag kände, att slöseriet förde mig till den fattigdom, som är farligast af alla, nämligen fattigdomen med pretentioner. Ty pretentionerna hade jag kvar, pretentionerna från min rikedoms dagar, när jag hade råd att slösa, och då jag aldrig trodde, att min själs rikedom kunde taga slut. Från min rikedoms dagar minns jag framför andra en vän, hvilken var mig för mer än alla andra. Han gaf mig mera, än alla andra människor gifvit mig, därför att han var rik själf, och jag såg honom rik. Slösande som den gifmilda naturen själf skänkte han bort af sina skatter, och det fanns ingen gräns för hans vänskaps ädelmod. Jag har aldrig känt mig olycklig, så länge jag visste att han fanns.
I fall förslaget icke skulle blifva anlaget, ej eller ä andra sidan afslaget och vi förblifva vid det som förr har varit, utan meningartic skulle förena sig om att återremittera betänk., sä får jag fästa deras uppmärksamhet, som Irolt sig sälla elt cquivalent straff för kyrkopliklen, sorn icke borde vara straff, men nu verkligen är det, i anseende till den nesa som dermed följer, derpå, att församlingen, jemte del slöra obehaget alt åse kyrkopliklen, likväl deraf har den förmånen att fä se och lära känna tjufven, hvilket gör att han ofia blir ertappad under sina följande rymningar pä landet. ! händelse della betänk. blifver äterremilteradt, sä önskar jag, om någon förändring kommer alt iiga rum i alscende pä delta stral!, alt detsamma måtte för alla de tillfällen, dä del nu af lagen löreskj iives, förvandlas lill enskild kyrkoplikt; men alt för andra resan stöld oell llerc andre brott, som nu beläggas med offentlig kyrkoplikt, den brottslige må utanför kyrkogårdsporten fä slä i halsjern när församlingen utgår. Det är verkligen behof af ett sådant straff, och de milda sedcrnc, som nu kommit, har jag icke Den 2 November e. m. 51 kunnat upptäcka bland brottslingar sorn inkommit på länshäklcna ocb derifrån utgått, samt återigen eller förnyade brott åter inkommit. Jag skulle för min del anse förslaget böra afslås, oell alt vi må qvarblifva vid det som nu är stadgadt, intilldess en ny brottmålslag blifvit med allo beslutad; men om förslaget återremitteras, sä önskar jag, att den anmärkn., som jag nu framställt, mätte fä åtfölja ätcrremissen. Frill. Cederström, Thure Fredr.: Flr von Hartmans dorff bar börjat sin argumentation med det förklarande, alt det vöre den värde talaren oförklarligt, alt under det brotten allt mer och mer I i Illoge, sä sökte man mildra slraffbestämmelscriur.
Men kanhända förhåller det sig annorlunda med fastighetsköp: gäller icke der till säljarens fördel det förbehåll, att köpet återgår, i läll betalningsvilkoren ej uppfyllas? Visserligen — i läll ett sådant förbehåll vid köpet är gjordt. I annat fall — säkerligen icke. Det ma efteråt blifva för säljaren huru bittert som helst, att hafva förhastat sig, emottagit ogiltiga förbindelser, trott en ung bedragare om godt; men är köpebrefvet utgifvet, d. v. s. köpet lagligen slutadt; så är äganderätten afhänd, och de vid köpet stadgade vilkor (så vidt de lagligen kunna utkräfvas) måste efterlefvas, icke återgå. Ilar säljaren betingat sig, att köpet är häfvet, i fall betalning ej på utsatt tid erlägges; utan tvifvel får lian då njuta detta vilkor till godo — i vidrigt fall betala sin obetänksamhet med sin förlust. — Säljaren, med ett ord, har mot köpet ingen rätt till klander. Köparen åter kan viii ingenting vidare fordra, än kraftlösheten af sina förbindelser. Derutöfver kan icke tillkomma honom en rättighet att tvinga säljaren till återtagande af det köpta. Sied afdrag af de icke fullgjorda förbindelserna, hvarmed köparen ej belastas, är förhållandet för honom enahanda, som vid ett köp mot kontant betalning. De medel, han användt, kunna utan förmyndares bifall ej hafva varit andra, än dem den omyndige sig sjelf förvärfvat; och när han utgifvit dem, kunna de icke återfordras endast derföre, att han blifvit missnöjd med handeln, flan kan samtycka, att säljaren återtager det sålda, i fall denne jemväl så vill, eftersom han (den omyndige sjelf) förvärfvat det och äger sjelf deröfver råda; men icke kan han fordra, att säljaren mot sin vilja skall det återtaga. Köpet står fast, äfven emot köparens eller hans målsmans klander.
Såsom exempel på denna osäkerhet att räkna efter markegången får jag nämna, att i Skaraborgs Län bestämdes markegången år 1826 för en tunna Råg till 10 R:dr B:co, men priset derå uppgick under vintern till i3 R:dr 16 sk. B:co; hvaremot 1827 års markegångspris för Rågen fastställdes till 6 R:dr, men föli snart till blott 5 R:dr nämnde mynt och derunder för en tunna Råg. Då markegångssältningarne alltid ske om hösten, kunna de ej annat än beräknas efter förmodan och på höft. — Jag vill ej ingå i något yttrande om behofvet af FältMarskalkar hos oss, utan dervid blott inskränka mig till 8o Den qi Maji f. ni - dén erindran, att Fredrik den Ende icke ansåg sig behöfva någon annan FältMarskalk, än sin bror Prins Henrik; och kanske kunna vi, åtminstone i fredstid, undvara sådane. — Herr von Heynne har, i dess afgifna reservation mot Utskottets förslag till lönereglering för Arméens Befäl, grundligt utvecklat detta ämne; och jemte det jag häruti instämmer, anhåller jag, alt Utskottet, vid frågans förnyade pröfning, i följd af blifvande återremiss, måtte taga Herr von Heynnes anförande i noga öfvervägande. — Äfven får jag tillägga, att i händelse Utskottet och Rikets Ständer skulle vilja ingå på mitt förslag att anslå en viss summa att från nästa års början årligen af Konungen disponeras till löneförbättringar för Krigsbefälet, så bör Utskottet kunna beräkna det härtill erforderliga beloppet med någorlunda säkerhet och detsamma hos Rikets Ständer föreslå. — Sluteligen vill jag blott göra en anmärkning dervid, att Utskottet, pag. 186 i dess Utlåtande, föreslagit Rikets Ständer att anvisa på RiksgäldsContoret en summa af 100,000 R:dr B:co till accords-reglering inom Arméen. Jag kan ej förstå, hvad Utskottet menar dermed, att denna summa skulle återbetalas; ty jag vet sannerligen ej, huru detta skall kunna ske.
Men i allt fall, om än en eller annan stad skulle under loppet af några år möjligen göra förlust, anser jag denna omständighet vara underordnad den ganska vigtiga oformligheten i delta besknllningsärende, nemi. all detta är det enda ärende af denna natur, hvilket alltsedan 1809 blifvit behandladt sorn ett ekoiropiiskt lagstiftningsärende, och jag kan ej annat än vördsamt erkänna det liberala i Regeringens åtgärd, att till Ständerue framlemna en propos., sorn går ut på att afhända den cn rättighet, sorn Regeringen hittills utöfvat, just derföre att Ständerna icke satt sig deremot. Med andan af våra grundlagar kan det icke vara förenligt, .att ett beskallpingsärende blifvit behandladt sorn ett ekonomiskt mål, eller eli mål, sorn tillhörde den ekonomiska lagstiftningen. BorgareSt, säger man, har det egentliga intresset i frågan. Det är väl sant, att så kan synas i första ögonblicket, emedan städernes borgerskap gå i förskott för tolagsmedlen; men det är ej borgerskapet, som ensamt drager denna utgift, utan landels innevånare, hvilka den drabbar högst ojemut, dä den ena staden har | proc., den andra ända till 7 proc utaf tullvärdet på varan. Hvilken betydlig afbränning på betalningen skall icke då tolagen göra för en säljare af exportvaror, och dertill hvilken betydlig tillökning i priset å importvaror får icke consu - Den 23 Januari. menlen vidkännas. Det blifver således, som sagdt är, icke" borgaren, eller den handlaude ensamt, som_ får vidkännas denna utgift, utan Sveriges innevånare i allmänhet, ojemnt i den mån tolagen är olika i olika städer. Jag vidblifver mill yrkande pä återremiss. Frih. Hermelin, Au g. Söderling: Om denna fråga ensamt rörde BorgareSt., så skulle jag mahanda icke sluta mig till dem, som yrkat återremiss; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga äfven angår Sveriges innevånare i allmänhet. Exempelvis kan anföras, huru förhållandet är i Götheborg.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 7 dennes under N:o 12 afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, angående dels väckte Motioner om inskränkning uti Kongl. KammarRättens Befattning med Bevillnings-ärender, dels ock ett gjordt förslag till inrättande af en Riks-PröfningsComitté. Herr Hjertaj, Gustaf: Jag vågar i detta mål anhålla om återremiss, emedan jag anser så väl Grefve Spens’s Motion, sorn Herr Crons Reservation förtjena mera afseende af Utskottet. Det ämne, som innefattas i detta Betänkande, rörer helt och hållet frågan om en rätt eller orätt tillämpning af de föreskrifter, Rikets Ständer meddela för Beskattnings-rättens utöfning. Det ingriper således på ett väsendtligt sätt i Svenska folkets rätt att sig beskatta, och det så mycket mera, som det fall här inträffar, att 336 Den 3o Mars e. M. beskattnings-frågorne slutligen afgöras hoå Konungen i StatsRådet, enär alla besvär öfver origtig taxering dragas under KammarRätten, hvarifrån de gå till Konungen. Det är detta, som jag ansett böra förändras. Det finnes dessutom en annan oformlighet, nemligen att Kronan, såsom part i Bevillningsmål, har vida längre tid att få rättelse, an den enskildte. Hon har tre, och har haft io år; den enskildte åter blott månader. KammarRattens anmärkningsrätt kati och bör icke ändras, hvad debiteringen angår, utan bör Statens verk hålla controllen på Statens Uppbördsman. Men hvad taxe* rings-förrättningarne angår, såbördenauctoritet, som kommer* att i sista instansen bedömma dem, anses utöfva denna myndighet, i följd af ett, från det sig sjelf beskattande folket utgående, förtroende, och man bör kunna förutsätta en lika tid för det allmänna som för den enskilte, att hos denna Auctoritet sig besvära.
Med förutsättande deraf, att då MagazinsInrattningen hinner anskaffa tillracklige undsättnings-lager i hvarje province, och Inrättningen i öfrigt blifvit i enlighet med dess bestämmelse organiserad, Landets egne Sädes-tillgångar , beredde under goda år, och förvarade till hjelp och understöd vid inträffande behof, böra genom denna allmänna hushållsanstalt blifva i det närmaste tillracklige och att således införskrifning af utländsk spannemäl ganska sällan och ej utan högsta nödfall behöfver göras; sy - Inrcittningens organisation. 1555 nes det dock blifva nödigt att uti Instructiohen för Allmänna Magazins-Inrättningen intages, att om någon så allmän missväxt inträffade, att Magazins-Inrättningens inhemske SpannemålsLager ej blefvo tillracklige, utan upphandling af utländsk Spannemål oundvikligen behöfde verkställas, en sådan införskrifning bör genom Magazins - Directionens åtgärd besörjas, sedan likväl angelägenheten deraf blifvit af Directionen inför Kongl. Majrt i underdånighet anmäld oeh Konungens Nådiga bifall dertill erhållits, Och anser Stats-Utskottet för sin del , att desse införskrifningar så mycket häldre böra af Allmänna Magazins-Inrättningens Öfver-Styrelse besörjas, som detta Verk närmast är i tillfälle att känna de allmänna behofven, och huru de behöfliga Spaiinemåls qvantiteterne böra fördelas, hvarförutan Controllen och ansvaret för så beskaffade uppköp kan närmare handhafvas och granskas, när blott en Autorité dermed ager befattning. I sammanhang härmed oell på det Magazins-Inrättningens Öfver-Styrelse ej allenast må vid skeende införskrifningar hafva säkre och utförlige upplysningar till grund för dess åtgärd, utan ock städse äga nödige underrättelser och ledning för bedöjnandet af de pris hvartill Inrikes Spannemåls-upphandling bör verkställas, synes det nödigt, att Rikets HandelsConsuler, synnerligast i utländske Städerne omkring Östersjön, böra undfå Nådig befallning, att till Verket med månadtliga rapporter in» komma.
TJlsöknings-Balken, som innehåller, att, om förskrifning är ställd å någon viss man, och gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand, den, som förskrifningen i händer häfver, skall njuta full utmätning, varit underkastadt olika tolkningar af domstola ine, i frågan, huruvida ett till viss man eller ordres uthandigadt skuldebref, för att vara utmätningsgildt i annans, än den vissa personens hand, bör vara försedt med den sistnämndes öfverlåtelse, eller om det derförutan, är uti hvarje innehafvares hand gällande; alltså och då Utskottet anser förra tolkningen öfverensstämma med lagens rätta mening och förstånd, samt desto heldre böra godkännas, som den lägger hinder i vägen, för obehörig innehafvare af så beskaffadt skuldebref, att deraf göra bruk; tillstyrker Utskottet, att berörde §. måtte, i enlighet härmed, förtydligas samt i sådant afseende erhålla följande förändrade lydelse: Ar förskrifning ställd att betalas till innehafvaren; njute han. full utmätning, som den i händer häfver. Finnes förskrifning ställd å någon viss man, och har gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand; vare lag samma, derest behörig öfverlåtelse finnes å förskrifningen tecknad. 1 dessa fall må borgenär söka gäldenär, ehvar han finnes. Ank. till Exp. Utsk. den i3 Juni, kl. so f. m. Utlåtande3 i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar} sorn bestå af både lag färne och icke lagfarne ledamöter. Uti en till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifven och derefter till Lag-Utskottet remitterad motion, har Herr Olof Wijk anfört, att af föreskri!terne i 1 Cap. 10 §■, i3 Cap. 3 §. och 23 Cap. 3 §.
Om 38 § af Bevillnings-förordningen, som berättigar den skattskyldige, att 14 dagar innan Taxeriugs-kommittéeu sammanträder, få del af sin påförda bevillning, skall uppfylla sitt ändamål, och den skattskyldiges rätt att klaga icke vara illusorisk, är nödigt att rättelse i detta missförhållande eger rum. § 19. 1 2:dra momentet af denna § förekommer det, att då tvist i vissa fall Bih. till R. St. N:o 89. uppstår om fideikommiss-rätt, innehafvaren skall ställa borgen för fideikommissbevillningens erläggande sednast inom ett år, sedan tvisten blifvit genom laga kraftvunnet beslut afgjord, samt att, om han underlåter detta, han skall böta 10 procent af fideikommiss-afgiften, hvilka böter tillfalla åklagaren. Det är svårt att upptäcka behofvet af ett så peremtoriskt stadgande, då det är påtagligt, att Staten, vid den mer eller mindre aflägsna tidpunkt, då dom i fideikommiss-tvisten faller, bar sig öppet, om så nödigt är, göra sin fordran gällande, genom att lägga qvarstad å egendomens afkastning. Men ännu svårare är det att utfinna rättsgrunden till ett stadgande, som ålägger förvaltaren af en fastighet, ty annorlunda kan väl innehafvaren icke betraktas innan dom fallit, att ställa borgen för fullgörandet af ett åliggande, som kan komma att vidlåda hans vederpart och icke honom sjelf, och detta under ansvarsbestämmelser, som kunna medföra ett störande inflytande å hans egen välfärd. Jag tillförser mig, att Bevillnings-Utskottet låter detta moment ur författningen utgå. § 30. Genom denna § är den rättigheten förbehållen den skattskyldige, att kunna meddela upplysningar om sina inkomsters och tillgångars verkliga belopp, men deremot innehåller författningen intet, som tillerkänner dessa upplysningar någon bevisande kraft. Jag öfverlemnar åt Utskottet att fylla denna lucka. I England, som tidigare än Sverige antagit och, oaktadt allt fortfarande, måhända icke alldeles ogrundadt, missnöje å de skattdragandes sida, sett sig nödsakadt bibehålla en inkomst-taxa, gäller, efter hvad jag tror mig känna, edgång som bevis för egna uppgifter.
R:dr 199,600: - * Utaf samma anslagssumma hafva, enligt sedermera, eller efter ingången af September månad sistlidne år, till Fullmäktige ankomna Kongl, bref, statsbidrag blifvit beviljade för här nedan uppräknade 23 dylika arbetsföretag, nemligen: inom Upsala lån: för sänkning af backarne ovid As by på landsvägen mellan Torgesta gästgifvaregård inom Asunda och Långtora gästgifvaregård inom Lagunda härad » 680: — hvaraf utbetalts 340 R:dr. inom Nyköpings lån: för vägomläggning vid Tystbodam. fl. branta backar på vägen mellan Malmköping och Mortorps krog inom Willåttinge härad » 8,260: — hvilket anslags halfva belopp, 4,130 R:dr. utbetalts, för omläggning af vägen mellan Onesta station på statens vestra stambana och Lästringe kyrka inom Rönö härad » 18,500: — hvaraf utbetalts 11,100 R:dr. inom Ostergötlands lån: för omläggning af vägen mellan Kisa och Arteflods gästgifvaregårdar inom Kinda härad » 20,780: — hvaraf utbetalts 16,000 R:dr. inom Jönköpings lån: för omläggning af vägen. mellan Hvetlanda och Broby gästgifvaregårdar inom Ostra härad „ » 12,500: hvaraf utbetalts 7,300 R:dr för förbättringar å vägen mellan gästgifvaregården Broby inom Östra och Sandsjöryds gästgifvaregård inom Westra härad » 3,500: — hvaraf utbetalts 1,500 R:dr. inom Kronobergs lån: för omläggning vid Alandsköp och Ryatorp af vägen mellan Traheryds och Markaryds gästgifvaregårdar i Sunnerbo härad » 27,600: — Transport: 291,420: 89 — Transport: 291,420: inom Blekinge, län: för omläggning af vägen föi'bi Påtorpsoch Snarebroliderna inom Edesta socken af Medelstads härad R:dr 4,200: hvaraf utbetalts 1,400 R:dr. för omläggning af vägen förbi Kjettorps lid inom Ronneby socken af samma härad » 4,760: af hvilket anslag utbetalts 1,760 R:dr. för vägomläggningar vid Sumpekulla och Sjöliderna inom Medelstads och Bräkne härader » 7,400: hvaraf utbetalts 3,000 R:dr. inom Kristianstads län: för vägomläggning till undvikande af Wärsjö backar inom Röke socken af Westra Göinge härad » 3,970: hvaraf utbetalts 2,800 R:dr. för omläggning af vägen förbi Olseröds backe mellan Brösarps och Degeberga gästgifvaregårdar i Gärds härad » 7,500: inom Göteborgs och Bohus län: för vägomläggning mellan Qviströms och Rabbalshede gästgifvaregårdar inom Tunge och Qville härader » 8,300: hvaraf utbetalts 4,700 R:dr. för väganläggning mellan Herrestads gästgifvaregård inom Lane härad af berörde län samt gästgifvaregården Hattefjell inom Walbo härad af Elfsborgs län » 7,000: hvaraf utbetalts 4,000 R:dr. inom Elfsborgs län:
Drufva anmärkt, de efter spö* gtraffet bära ett märke, sorn ganska tydligt Den 21 Maji, 57. skönjes, endast en skål kallt vatten slås öfver ryggen ; och hvartill tjenar då ett nytt sätt att märka? Jag förnyar min anhållan om full» komligt alsing af Betänkandet. Herr Stråle: I anledning af hvad Friherre Cederström anfört, får jag upplysa, att erfarenheten har visat, att lifstidsfångar, hvilka rymt och stulit, blifvit dömde för första resan stöld och efter derföre undergången bestraffning blifvit ställde på fri fot; och till föreS kommandeaf dylika misstag, lärer något annat medel icke gifvas, än Utskottet föreslagit. Friherre Drufva'. Då Spöstraffet redan visar tjufvens egenskaper, kan jag ej inse vådan af att han får ett nytt märke. Nyttan är deremot den, att Domaren ej blir förvillad, man 6traxt ser, om tjufven flere gånger blifvit straffad eller icke. Såsom Herr Stråle ganska rigtigt anmärkt, händer det efta, a*t tjufvar säga sig blott en gång hafva föröfvat stöld, och vid sådana fall skulle sanningen bäst uppdagas genom det nu projecterade brännmärket, som, enligt Betänkandet, kan ske utan sveda, på samma sätt, som Sjömän vanligen märka sig på händerna med krut, hellst det aftryck spöna efterlemna dels ej synes väl efter flera års förlopp, dels ock ej är tillräckeligt för att urskilja, om den brottslige blifvit en eller flera gånger aistraffad. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han i anledning af Den 2i Maji, den förefalloeDiscussionen ansåg sig böra föreslå, $tt endast de tjufvar, hvilka dels undergått straff för tredje resan stöld och dels blifvit till lifstids arbete dömde, måtte på det af fJtskottet ftjreslagne sått markas. Ropades Ja Qch Nej Herr Munch af Rosenschöld: