Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherren föreslog derföre : 1:0 att Rikets Ständer mätte skyndsamligen och preliminariter afgöra, om f örslaget till den nya Civil-Lagen skall till sä val principer som detailer vid denna Riksdag prof vas och af göras, eller, om detsamma, lika odeladt, skall till nästa Riks« dag uppskjutas; 2:0 att, i fall förslaget skall vid denna Riksdag komma under pröfning, ett serskildt Lag-Utskott för detta ämne tillsättes, bestående af lagfarne män, som hvarken i 6 L rg Utskottets Betänkande N:o 74; Lag C mutén eller i Hof-Rätterne f örut Öfver J irslaget sig utlåtit, velt 5 o att, om ater uppskof beslutas, Rikets nu f örsamlade Ständer vUle, pä sätt i föregående punkten är förestaget, förordna ett serskildt Utskott, sorn hade att genast företaga granskning af Civil-Lagförslaget, men egde att fortsätta sitt arbete efter Riksdagens slut, och icke förr, ärt set dan Crirninal-Lagförslaget hunnit inkomma samt af Utskottet prof vas, öfver alltsom-, mans afgifva sitt slutliga Betänkande, hvilket dock borde sd tidigt vara fullbordadt , att detsamma kunde frän trycket utgifvas, åtminstone sex uidnader f öre den dag, som i Riksdagsbeslutet varder lill nästa Riksdags bör jan utsatt. Genom tionna utväg, hvilken Herr Frilierren ej ansåge vara grundlagsvidriga enär den fullkomligen inginge i grundlagens anda och ändamål, vunnes icke allenast den fördel, att nästa Ständer finge genast vid deras sammankomst företaga ärendet till afgörande, i stället att annars afbida 5 eller 6 månaders tid, som eljest minst skulle åtgå, innan Betänkandet hunne blifva färdigt, utan äfven den ännu större, att Betänkandet komtne till Allmänhetens kännedom och således ej undanrycktes den allmänna opini - LagUlskottets Betänkande N:d *]4. 7 on, hvars ledning tilläfventyrs för storsta delen af Representationens Ledamöter vore af för mycket värde att alldeles gä förlorad.
Maj:t har aldrig erkänt hvarken principen af en innehållning eller någon annan våg till underhandling i ämnet, så vidt det rörde af ett fordrings anspråk på Svenska Staten, ån att den eller de, som trodde sig ega rättvis anledning till något sådant, borde hår göra det i behörig Stats-Ut skottets Betänkanden. 107 ordning gållande; men emedlertid, enar liqvidationen häraf uppehölls, och ersättnings frågan, äfven i laglig våg inför Preusiska Domstolar behandlad, afvisades från all betalnings förbindelse å Preusiska sidan, utan att likväl denna Regering inför hvilka fordrings-egarne fortforo att gora anspråk på den befintelige Svenska Statens tillgångar, kunde formås att utbetala de sednare, förr ån i den förra omständigheten vore regleradt; så emedan de af Rikets Ständer vid 1810 års Riksdag i Örebro beslutne och derefter utfärdade ansvars förbindelser, utgjorde ett jemnt fortfarande hinder för den Preusiska liqvidationens slutliga afgörande, återstod för Kongl. Maj:t icke annat, ån att, genom ytterligare uppoffringar, på det förmånligaste sått ske kunde , undanrödja detta hinder, då derigenom tillika ali fråga om Svenska Statens förpligtelser till vidare ansvar för desse sine garantier, genom deras återlösen måste försvinna. K:gl. Maj:t låt alltså anbefalla nödiga mått och steg till ernående af detta ändamål, hvilket äfven blef vunnet genom fordringarnes förnöjande; men hvarmedelst en alldeles opåräknad gravation af 467,026 R:dr , 21 Groschen Preusisk Courant i Capital utom andre från dylike athandlingar oskiljagtiga io8 Stats-Ulskottets Betänkandcn. v omkostnader uppkom å de får Pommerns afträdande till Krigs-fonden beräknade medel. Kongl.
Af Herr Grefve Sparre, K, med hvilken Herr Domprosten Björling instämt “Då det är en regel i lagstiftningen att man ej bör lagstifta för en ny princip, utan endast i det fall att ett verkligt behof förefinnes; då något behof af förändring i lagstiftningen om giftomannarätt icke, så vidt jag förnummit, gifvit sig allmännare tillkänna; då i allt fall en sådan rubbning, sorn Utskottet föreslagit, af sjelfva de grundvalar, hvarpå den för familjerätten vigtigaste balken af vår gällande lagcodex är byggd, icke i min tanke lämpligen eller utan att förrycka hela systemet kan vidtagas partielt, utan måste, i händelse den skulle finnas nödig, ske i sammanhang med en omarbetning af hela Giftermåls-Balken; så har jag med min röst icke kunnat bidraga till det resultat, hvartill Utskottet kommit, utan finner mig föranlåten att hos Rikets Ständer vördsamt af styrka bifall till ifrågavarande reform, såsom i min tanke hvarken nödig eller nyttig.11 Af Herr Biskop Bring och Herr Doktor Forssell. Riksdagsfullmägtigen Olof Persson från Gefleborgs län har begärt få antecknadt att han ej i detta ärende deltagit. Bih. till R. St. Memorial N:o 34. I Ann. till Exp.-Utak. den 19 Maj 1863, kl. 1 e. m. N:o 34.
Ständers pröfning öfverlemnade förslag angående ytterligare anslagsmedel för National-museibyggnaden, har Utskottet ansett sig böra i största korthet meddela uppgift å de belopp, som för ifrågavarande byggnadsföretag hittills blifvit af Rikets Ständer anvisade. Fråga om uppförande af ett National-tnuseum väcktes, såsom bekant är, vid 1844 års riksdag och Rikets Ständer beviljade då för ifrågavarande ändamål en summa af 500,000 R:dr banko, eller 750,000 R:dr R:mt. Tifl denna byggnad uppgjordes af Geheime-öfver-byggnads-rådet A. Stiller i Berlin ritning, öfver hvilken 2:ne kostnadsförslag sedermera upprättades, det ena af Öfverste-löjtnanten Hjelm, slutande sig på 690,000 R:dr, eller, i fall byggnaden skulle förses med koppartak, 720,000 R:dr, samt det andra af Öfver-intendents-embetet, angifvande en kostnad af 944,329 R:dr eller, med koppartak 975,313 R:dr, allt banko, och blef, sedan åtskilliga förändringar i nämnda ritning vidtagits, på det att byggnadskostnaden skulle kunna inskränkas inom det af Rikets Ständer för byggnadens utförande beviljade, här ofvan omförmälda anslag, densamma den 13 December 1849 af Kongl. Maj:t nådigt fastställd. Byggnadens verkställande var då öfverlemnad åt en komité; men den 25 Januari 1850 uppdrogs ledningen af ifrågavarande byggnadsarbete åt dåvarande Majoren, numera General-Majoren Johan af Kléen, som under den 12 Oktober sistberöda år, medelst en skrifvelse från Chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet, erhöll Kongl, Maj:ts bemyndigande att följa Stillers ritning i sin helhet.
En vecka förflöt på detta sätt, hon nästan hatade dem, hon blef bitter, hård till sinnes, alla hennes upproriska, förtviflade känslor vaknade, hon kunde ej härda ut att tänka på det lif, som förestod henne. Hon skämdes att ens för sig sjelf erkänna sina tankar, att anförtro sig åt någon var omöjligt, alla hennes vänner hade ju sagt henne, att hon ej kunde lefva ensam, och för resten, hur förklara för dessa lyckliga väninnor, omgifna af stojande barnskaror, hur förfärligt skarpt och tydligt ljudet från lyckliga hem tränger ner till den ensamma. Hon ville ej höra deras beklagande, för resten, de kunde ju ej förstå henne, hon hade ju de allra hyggligaste grannar öfver sig, grannar, som ej stälde till baler sent på natten och ej hade pianoklimprande döttrar, en stilla, fin familj. Hon, som själf var musikalisk, borde riktigt njuta af häradshöfding Holms konstnärliga spel. Tänk att ha öfver sig en familj med blott ett litet barn, man kunde ej önska sig bättre, det var en sällsynt tur! Nej, hon skulle nog ej beklaga sig, hon skulle nog akta sig! Men porträttet kom ej upp. Hon gaf visserligen ej ens sig själf samma skäl för denna uraktlåtenhet som första dagen, utan skylde på, att rummet ej var fullständigt i ordning. En vecka hade, som sagdt, förflutit, en tung, svår, långsam vecka. Det var på senhösten, regnigt och mulet. Hon tog ej emot visiter, »hon var ej färdig», svarade hon på alla förfrågningar, rätta orsaken var, att hon ej ville att någon skulle märka, hur olycklig hon kände sig i sitt nya hem. Så en aftonstund, under det hon satt vid fönstret, kom hennes jungfru in. Hon såg ifrig och viktig ut och hade tydligen något att berätta. Hon gaf sig att syssla med brasan och sade så: — Vet frun, att häradshöfdingens barn sjuknat i natt? Doktorn har just varit där och sagt, att det är difteri. — Difteri, åh, det är väl inte så farligt. Fina öfverdrifver alltid. — Det sa' husjungfrun. — Jaså, det var tråkigt. Orden föllo helt likgiltigt.
Prof. 1841■ 10 Sami. 1 Afd. q0 ExeditionsUtskottets Förslag till lind. Skrifvelse 3 N.o S28. ne, och till följd deraf de uti 5 §, i det af Öfver-Ståthållare-Embetet i Stockholm den 1 Oct. 1803 utfärdade Reglemente och förordnande till efterrättelse för fångarne å Smedjegården samt 5 Articlen 4 §. uti den af hemälde embete under samma dato utgifne Instruction för Vaktmästaren och Vaktkarlarne vid Smedjegårdshäktet, stadgade ansvarsbestämmelser för förgripelse af fångarne mot vaktbetjeningen måste derigenom i allmänhet anses upphäfne samt jemte dylike bestämmelser uti Kongl. R glementet för arbets-inrättningen i Carlskrona, äfvensom Krigs-articlai nes stadgande i berörde afseende uti 6 Gap. 12 och 14 §. §, endast angå och tjena till skydd för en del utaf den personal, som med fångars vård och bevakning har befattning, hvars alla medlemmar dock synas ega grundade anspråk att vid utöfningen af sine ansvarsfulla och svåra tjenste-åliggandeu omfattas med samma hägn; hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat att antaga ett stadgande af denna lydelse : ”Öfverfaller fånge eller häktad person i allmänt fängelse eller Arbetsinrättning eller under forsling Vaktmästare, Vaktkarl, Fångevaldiger eller annan person, som öfver fången tillsatt är, och dräper honom eller tillfogar honom blånad eller blodvite, miste lifvel; diager fånge i vredesmod knif eller annat vapen emot bevakningen, straffes, ändock ej skada sker, med Tjugu par spö eller fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, och varde i senare fallet straffet, sedan UtslageL derom vunnit laga kraft, genast salt i verkställighet, utan afseende derå, att det brott, hvarför fången kan vara häktad, tilläfventyrs icke ännu blifvit pröfvadt eller afgjordt.
Qvartalet af år x8i3 men dervid ej bifogat vederbörlig uträkning af Lands-Contoiret i Länet öfver Mantals - skrifnings provisionen; hvarefter han å nyo den i8:de Februarii x 818 Stats-Utskottets Betänkan den. i55i ingaf ansökning, om utbekommandet deraf då Kongl. Stats-Contoiret, som emedlertid genom särskilde skrifvelser den i4 Maij och den 16 Augusti 1816, hade från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Orten infordrat dels berörde uträkning dels och Santcssons Afsked jemte qvittencerna å de afgifter, hvilka borde erläggas, men hvilka sednare ej insändes, under den utte Augusti 1818 företog Målet till pröfning, dervid Sanlesson ansågs berättigad utbekomma Pensionen endast från 1817 års början, utgörande ett belopp af 58 R:dr 7 sk 8 rst. om året, som den 18 i samma Månad anordnades till utbetalning, i anseende hvartill Sanlesson alltså för 1810 års 4:de qvartal till och med 1S16 års slut eller för 3 ^ dels år kommit att sakna Pensionen under de i praescriptions-författningen stadgade vilkor, nemi. intill dess Rikserts Ständer sammankomme och efter fordringens beskaffenhet pröfvat huruvida särskildt anslag till godtgörande deraf kunde hevi 11 jas. På grund af hvad sålunda blifvit upplyst finner Stats-Utskottet, att förre Härads-skrifvaren Santesson, vid tillämpning af ofvan åberopade Kongl. Kungörelse, om viss tid inom hvilken fordrin - i552 Stats-Utskottets Betänkanden. gar hos Statsverket böra uttagas, hade försummat i behörig tid göra anmälan om utfående af dess pension för 4:de
SOCKER; Mascovad, Terres FISK: 1000 M 5o tunnor saltad Sill i tunnor. och Tetes samt hvitt Puder-, 4ooo LM torr, Gråsidor eller Sey, FÄRGER: 1000 M Krossadi Lumpoch Havana Terres, 1000 M Blyhvitt. 200 tunnor SPANNMÅL, omafen, alla slag. 20 M Cochenille. 200 LM TALG. 100 M Indigo. 5o M THE. GARN, Bomulls-, hvitt: 100 tunnor TJÄRA. 4«o M linder N;o 26. 2000 M TOBAK, Blad. 3oo M deröfver. 2000 M Stjelk. 200 M Turkiskt rödt. 5oo M TVÅL. GRYN; 5oo M ULL, okammad och okardad. 600 M Ris-. 240 k:r WIN: på Fastager. 100 M Sago-, 331 knpå Bouteiller: Bourgogne i5 SkM HAMPA. Champagne. leo LM ' 1 HUMLA, isa; k:r andra slag. Hor till B ev.- och Oecon.-Utsfs. Bet. Bil. Litt. B. Uppgift på Brutto-Tull-uppbörden af de medel, som upptagas i kenskaperna under rubrik af Tullmedel lor nedannämnde år. B:co'R:dr. Ål* 1817 . .' Bet. Bil. Litt. 0. Uppgift på till införsel förbudne Varor. Enligt 1S16 ars Enligt 1824 ars Enligt 1826 års 1 Enligt 1827 års Enligt i83o års Enligt Tull-CoEnligt Bcv.-UtTull-Taxa. Tull-Taxa. Tull-Taxa. Tull-Taxa. Tull-Taxa. initécns Fiirslag. skottcts förslag.
Mautalspenningarne Rötesmedlen 12,000: — 8,000: — 5.000: — 25,000: — Summa R:dr R:mt 50,000: — det ä spanmälen lör samina lid med säkerhet kunna upptagas till 2 R:dr R:ml lör ku bikfoten. iExpeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 259. 249 Med afseende å hvad sålunda förekommit och efter beräkning af spanmålens värde i medeltal för åren 1849—185(5 samt då antagandet af den utaf Statskontoret föreslagna beräkningsgrund derjemte, i afseende å special-staters och räkenskapers upprättande, medför den väsendtliga fördel, alt priset för en kanna spanmål, efter 2 R:dr riksmynt per kubikfot, kommer alt utfalla i jemna tiotal af öre, hvilket förhållande icke inträffar, örn värdet af en kubikfot beräknas till vare sig något högre eller något lägre belopp, hafva Rikets Ständer bifallit, alt Spanmålsprisel vid beräkningen af Stats-verkels inkomster för nu ingångna Statsreglerings-period må, i öfverensstämmelse med hvad E. K. M:t behagat föreslå, bestämmas till Två R:dr Riksmynt för kubikfoten. 1:0. Ordinarie räntan. Enär den så kallade afrads-spanmålen, eller den kronan behållna delen af all uti ordinarie räntan ingående spanmål, numera, i följd af skalteförenklingen och flera persedlars förvandling till spanmål, blifvit betydligt ökad, men beloppet af denna tillökning ännu icke kan med tillförlitlighet bestämmas, samt för öfrigt kronans behållning af spanmål, som redovisas både uti länsräkenskaperna och de derpå grundade rikshufvudböckerna, synes hädanefter icke mera än behållningen af de öfriga efter räntelöreuklingen återstående persedlarne behöfva serskildt upptagas, hafva Rikets Ständer bifallit, att på sätt E K. M:t i nåder föreslagit, afrads-spanmålen må med ordinarie räntan under en gemensam rubrik sammanräknas.
Ånyo och och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o n5, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Rioposilion, angående fortfarande lindring och befrielse, i afseende på Bevillningen för staden Borås. S. D. Föredrogs ånyo Stats-XJtskottets Utlåtande jy:o 192, i anledning af den bos Borgare-Ståndet gjorda anmärkning vid Utskottets Beiättelse N:o 118, 0111 förrättad granskning af Riksgälds-Contorets förvaltning, nr. m. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 118, med förändringen enligt Utlåtandet N.o 192, gillades. Från Heder v. Bond t.- Stand et. S. D. Vid ytterligare föredragning af Banco Utskottets Utlåtande >':o 14, i anledning af de inom Biks-Stånden framställde anmärkningar viri UlskoLtels under N:o 7 afsifne Betänkande, med förslag lill ett nytt Myntsystem, stannade Bonde-Slåndet i följande beslut: 1:0 Att bestämmandet af en mynt-enhet för bela landet är ett lagstiftningsämne, hvilket af båda Slalsmagternes afgörande beror; men alt hvad Rikets Ständer besluta, i afseende på ordnande af mynt-enhetens fördubblingar och afdelningar, bör i önskningsväg hos Kongl. Majrt till bifall i underdånighet anmälas.* 2:0 Ått Svenska Myntets räkne-enbet fastställes till jemt rJ\ Rdr^ SilfverSpecie, i enlighet med det skrot och korn, som Mynt-ordningen af år i83o bestämmer, och att denna Mynt-enhet, svarande emot 12 sk. Silfver Specie och i räknevärde enahanda med 1 Rdr. Riksgäldssedel-, 2/3 af Banco Riksdalern eller 3a sk. Banco, benämnes Rdr.
Utskottet fränträder således dess förslag om desse Tjenstemäns uppförande på Stat till ett årligt arfvode af 100 R:dr B:co hvardera, hvarigenom, såvida bifall dertill lemnäs, en minskning i den för LandsStaterne förut föreslagne hela summa uppkommer med sammanlagdt 24°° R^dr. c) och d) till de för Norrbottens och Jemtlands Län föreslagne löner åt LänsBokhållare; samt den löneförhöjning, som blifvit tillstyrkt för LandsContoiristerne samt LandsCancellisterne i alla Länen, hafva inom Hederv. BondeStåndet någre Ledamöter nekat bifall; hvaremot månge andre desamma beviljat. I följd häraf, och då inom de andre 3 RiksStånden någon speciel erinran i denna del ej ägt rum, utom hvad Herr Hjerta om LänsBokhållare och Cancel - 60 Stats-Utskottets lister i samnianliang med frågan om LänsNotarierne yttrat, förblifver Utskottet vid sine härom redan afgifne tillstyrkanden. e) vid de föreslagne 3 nya KronoFogde-Lönerne för Kronobergs, Wermlands och Norrbottens Län. Inom R. o. A. af Hr Hjerta, Gustaf, att, ehuru en delning af Fögderierne borde ske, men intill dess hela Länsindelningen blefve rättad, det likväl vore orätt att ingå i någon partiel delning, de nu ifrågakomne nya Fö’gderierne ej heller borde upptagas på en tillämnad ny LöneStat samt således blifva de bäst lönta , emedan då man på detta sätt gåfve desse Kronofogdar mera än de äldre i omgifvande Fögderier, följden skulle blifva anspråk på löneförhöjning för desse vid nästa Riksdag; inom Högv.
Detta anser dock jag alldeles icke vara händelsen; ty i afseende å de qvinnor, som tillhöra allmogen och medelklassen, har erfarenheten gifvit vid handen något helt annat, Möjligt är att bland de förmögnare klassernas qvinnor detta förhållande inträffar; men om ock så är händelsen, hemställer jag huruvida det icke är mera billigt att sistnämnde qvinnor skola få betala för att blifva omyndiga, än att det öfriga stora flertalet skall betala för att blifva myndiga. Finnes det väl någon billighet deruti, att fattiga qvinnor skola ådragas en utgift, som de icke hafva förskyllt, för att erhålla en rättighet, hvilken, enligt ali rättvisa, icke kan förvägras. Jag anhåller om bifall. Gr. Sparre Erik: Jag har, för min del, icke tillhört deras antal, som hittills påskyndat några förändringar uti lagstiftningen om qvinnans myndighet; och jag har jemväl nu, sedan 1858 års författning i ämnet proklamerades, ansett att, — om det Den 28 Mars e. m. 385 det berodde på qvinnan sjelf att bestämma, huruvida bon ville begagna sin myndighet eller icke, — det icke vore skadligt att låta detta öfvergångstillstånd, — innan hon blir myndig utan någon anmälan, — räcka ännu några år; men i betraktande af tidens fordringar i detta hänseende, tror jag dock skäl förefinnas, att nu i detta fall taga ut steget. För dessa skäl vill jag nu i korthet redogöra. ])å den nu gällande lagen af år 1858 antogs, var anledningen dertill just den, att man förutsåg, det den hastiga öfvergången från det hittills gällande lagbudet till ovilkorlig myndighet skulle blifva alltför mycket förderflig för qvinnan, enär hon icke kunnat hinna bereda sig på denna förändring och icke hunnit tänka sig in uti de göromål, hvilka henne tillkomma i följd af den i berörde hänseende förändrade lagstiftningen. Emellertid bör under de efter år 1858 förflutna 5 åren qvinnans uppmärksamhet hafva blifvit väckt på hithörande förhållanden; och förr eller sednare skall detta nu ifrågav:de steg till ovilkorlig myndighet komma att uttagas. Denna fråga är således en tidsfråga; och endast såsom en sådan måste den behandlas.
BancoReglemenle måtte intagas följande föreskrifter: a) Så väl en hvar Ledamot i Discont-Directionerne, som Kamererarne vid Discont-Verken, vare det uttryckligen förbjudet, att i egenskap af enskildes Commissionair taga någon befattning med låne-ansökningar, ehvad de afse nya lån eller omsättning af redan erhållne; b) Närmaste tillsyn öfver noggrann efterföljd af denna föreskrift tillhörer Ordföranden i hvardera Directionen; c) Finnes förbudet vara öfverträdt, gore vederbörande Direction derom anmälan hos Banco-Fullmägtige, livillfti ombesörja, att annan Ledamot i den felaktiges ställe skyndsamligen förordnas och insättes; d) Kamererare, som i detta fall sig för bry ter, varder ifrån tjensten skiljd. Beträffande åter frågan om förhöjning i Iöne-inkomsterne för DiscontVerkens Kamererare, har Utskottet inhemtat, att desse Tjenstemäns löneförmoner för närvarande utgöra: för Kamereraren vid Banco-Discont-Verket, såsom lön på Stat 1000 R:dr och såsom gratification, år 1831 af BancoFullmägtige beviljad, aooRrdr; för Kamei’eraren vid Götheborgs Låne-Contor 800 R:dr och för Kamereraren vid Malmö Låne-Contor 666 R:dr 3a sk.
Jag har under min parlamentariska bana aldrig frivilligt blottställt mig för den förebråelsen, alt utan ändamål upptaga R. o. Ad:s tid. Den menniskau inneboende naturliga böjelsen att förklara oriktigt uppfattade meningar, och att söka vederlägga orättvisa tillmålen, offrar jag gerna vid detta tillfälle åt det högre ändamålet, alt snart komma till ett resultat af denna nog länge diseuterade fråga. En 320 Den 28 April. Värd talare har yttrat, att jag med mycken oskicklighet sökt vinna öfverlygelserna för min önskan, alt få bifall till det ifrågavarande betänk. Det anstår mig ingalunda att bestrida ett så beskaffadt tillmäle, men jag tröstar mig fullkomligt med de sakrika och med så mycken skicklighet anförda yttranden, som af så många ledamöter inom detta Stånd blifvit framställda emot de få af Riddarhusets närvarande ledamöter, som yttrat sig emot bifall lill förslagets antagande. — En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har, i sin egenskap af en väldig utdelare af förtroende-värfven inom R. St. vid denna riksdag, haft den godheten att tilldela mig representantskapet för det blinda framrusandet. Jag linner mig således böra hos den värde talaren aflägga min förbindligaste tacksägelse för en af mig så oväntad uppmärksamhet ifrån hans sida, då jag vid detta tillfälle får räkna mig till sällskap alla de ledamöter af de särskilda lagberedningarne, som utarbetat detta förslag, alla de juridiska Faculteterna inom Academicrna, genom hvilkas yttranden förslaget äfven har vunnit den slutliga bearbetning, som har satt det i skick att kunna framläggas, alla våra hofrätter och hela vår domarccorps, samt slutligen K. M:s Conselj, som har tillstyrkt förslagets framläggande, och således vida verksammare än min obetydliga individualitet kunnat göra det, har deltagit i arbetet; och slutligen alla de ledamöter, som med så mycken sakkunskap sökt bereda framgång för Utsk:s ifrågavar. betänk.
Oaktadt all den förundran, som här blifvit yttrad, måste jag bekänna, att jag är af motsatt mening med de båda talare, hvilka i detta ämne gifvit sina tankar tillkänna. Att R. St. vid den ena riksdagen begära en sak och vid en efterföljande densamma afslär, det kan på intet sätt förundra mig, ty det inträffar mångfaldiga gånger. Att den K. propos. af R. St. ses frän en annan synpunkt än den, hvarifrån K. Al. sett densamma, är icke eller någonting förundransvärd!; derpå hafva vi haft andra exempel äfven under innevar. riksdag. Oen nytta, som förändringen förväntas medföra, skulle, efter hvad som anfördi blifvit, såväl af K. Comm.coll., som af de talare, hvilka här yttrat sig för bifall till den K. proposm, komma att bestå antingen tili en större belåtenhet hos de trafikerande, eller en större nytta för städerne, elier ock något större gagn för hela Riket. Utan att någon af dessa förmånliga följder uppkommer, anser jag för min del, all den gifne nåd. propos. icke bör af R. St. antagas. Hvad först den större belåtenheten hos de trafikerande beträffa r, så skulle denna belåtenhet, i händelse den ä en del ställen blefve någon, i min tanka blifva så högst obetydlig, emot den missbelåtenhet, som ä andra ställen skulle uppkomma, alt pä det hela någon vinst visserligen icke skulle uppstå genom antagande af den K. propos. Denna belåtenhet skulle nemi. egentligen bestå uti det minskade besväret alt inlemna duplicater af förteckningarne samt alt erlägga afgifterne på 2:ne ställen. Hvad duplicalerne angår, så är det en sådan obetydlighet, att det icke lönar mödan nämna dem, äfvensom vidkommande besväret i afseende pä afgifternes erläggande, detsamma är ganska ringa, enär på de Hesta orter betalningen erlägges på ett och samma ställe.