Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag intet helt och hållit bedragit mig på hjerta och karaktär, hoppas jag Herrn sjelf snart skall finna detsamma, och lycklig då, om Herrn återvänder endast i stånd at rätt värdera den landtliga lefnaden, och icke tillika med sårande minnen af svaga ögonblick, af passioner och förförelser förledd och med en sjuklig och fördärfvad constitution. Har ingen fara, sade Friherrinnan med synbart missnöje – Hof-Junkaren rynkade litet på ögonbrynen och Uno skrattade åt Pedanten. Julhelgen var förbi, och tiden til unga Trasenbergs afresa nalkades med skyndsamma steg. Fru mamma hade tillagat linne, krås och manschetter, och lilla Fröken Anne Julie tog redan ihop tummen på Unos harullsvantar. Snart var allt färdigt, han omfamnade sina föräldrar och syskon, kyste Licenciaten, knöt den gula flaggduken kring om sin nya päls och reste. Friherrinnan ropade ännu en gång ifrån trappan et lef väl! och förmanade honom at icke frysa under vägen. Det var i Januarii månad Uno anträdde sin resa. Med goda hästar och godt före hade han redan vid dagens slut tilryggalagt nära hälften af sin väg, och för at följande dagen hinna til sit mål, beslöt han at äfven använda en del af natten. Samma måne, som för sekler tilbaka lyste Drottning Disa på hennes nattliga tåg til Sigtuna, upträdde nu i sit fylle, och spridde et mildt sken öfver den snöbetäckta marken, som lik tusendetal diamanter, återbröt dess strålar. Karlvagnen, Orion och Sjustjernorna glindrade jemte den ljusa vintergatan vid midnattens högtidliga tima. Allt var tyst, endast någon vandrares fot, som knarkade mot den jemngnidna snögatan eller den trafvande hästens skoslag, afbröt nattens stillhet. Bugtade af snömassor stodo de unga träden och liksom äreportar krökte sig öfver vägen för Uno, som med ena benet utanföre släden, och en bonde med luden mössa och rimbetäckt hår, vid sin sida, fortskyndade.
Men huru uppfylies denna pligt, då man genom rättigheten att mot silfver efter fen högre cours, ån den närvarande, få uttaga sedlar, försäkrar gåldenårenj alt alltid komma .att betala mindre ån han lagligen år skyldig, rinder det man på intet sätt försäkrar borgénå - Dc« 14 Julii t.’ni. iren mot vådan att utan eget förvållande förlora till och med största delen af sin lagliga egendom? 2) böra dessa allmänna anstalter och författningar hafva afseende på afhjelpandet af den '6/ ver klagade förlågenheten i allmänna rörelfen, äfvensom på nåringarnes förmåga till förkofran., medlet till förökande af allmänt och enskilt vål. stånd. Rörande orsakerne till nämnde förlägenhet, yttra Utskotten sid. i5 ooh 16 sålunda! ”förlusteri af det allmänna förtroendet, hvarigenom ägande-rättens helgd rubbades, beredde snart deri enskilta creditens förminskande. Når härtill kom, att det verkliga myntet, såsom sällsynt* icke vidare begagnades i rörelsen, utan bytesmedlet endast utgjordes af myntrepresentativer; när dessa skulle till Banken ingå i räntor på gjorde förstråckningarj utan att på naturlig väg åter komma i omlopp; skulle en allmän förlägenhet, dels af brist på förtroende, dels af brist på penningar, uppstå. De enskilte, som icfco sjelfva kunde afhjelpa detta onda, sökte biträde af det allmänna , och man trodde sig finna en lättnad i sina bekymmer derigenom, att Banken skulle till enskilte lemna förstråokningar, slålldö på längre betalningstid. Långe kunde det likväl icke dröja, förrän samma verkningar röjdes af detta utsträckta begagnande af Bankfens credit. Användandet deraf, och förlusten deraf, hafva ömsom inverkat på hvarandra; i samma mon förtroendet till Bankens förmåga att till fullo göra rått för sig, blifvit minskadt, i samma mön hafva behofven att af Banken erhålla låne-biträden, ökat sig, utan att finna sig uppfyllda.
Jemte det Utskottet hemställer, huruvida icke Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet skulle finna lämpligt instämma uti Borgare-och Bonde - Stats-Ut skotte Is Memorial, JV:o 4 90. 37 Ståndens nyssberörde förklarande och förbehåll, får Utskottet för motsatt händelse, föreslå följande votering: Pen, sorn anser, att, i afseende å anslaget till inköp af Landshöfdinge-Residenslms i Piteå, bör förklaras, att nämnde hus bör tjena icke allenast till boställe åt Landshöfdingen, utan ock till inrymmande af LandsCanzli, Lands-Contoir och Landt-Ränteri, ra. m., äfvensom fästas det förbehåll, att den åt Landshöfdingen nu utgående hyres-ersättning af 3oo R:dr kommer att för Riksgälds Conloiret reserveras, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer berörde förklarande och förbehåll icke att meddelas. I anledning af 3:dje puncten, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, till Riddarholmskyrkans reparation, anvisat öa.ooo R:dr. Borgare-Ståndet har bifallit, hvad Utskottet i detta afseende föreslagit, hvaribland anslagets bestämmande till 40»000 R:dr, och Bonde-Ståndet har nedsatt anslaget till 25,000 R:dr, med den dervid fästade bestämmelse, att detsamma i första rummet må användas till iståndsättande af Kyrkans tak , samt derefter till yttermurarnes reparation med dertill hörande ornamenter och att allt arbete för detta ändamål kommer att verkställas genom vanlig entreprenad, äfvensom att det möjligen blifvande öfverskottet må för Statsverket besparas. Då genom de 3:ne förstnämnde Ståndens beslut är afgjordt, att anslaget för ifrågavarande ändamål skall utgöra minst 4°>°°o Rtdr, följer deraf, att verkan af Bonde-Ståndets beslut förfallit.
ILs i Danmark Bref af den 11 Augusti 156g, dock hvarken i original eller besannad afskrift, innehållande befallning till Härads-Prostarne i Skåne, Hal* land, Blekinge och Lister, att, hvar inom sitt Härad, upprätta klara Register på alla de gårdar och egendomar, som tillhörde Kyrkor och Prester, och dessa Register sedan till Super-Intendenten insända, hvilken åläg att deröfver författa en ordentlig Jordebok. Uti Landaboken vöre icke blott Kyrkornes och Presternes egendomar upptagne, utan ock Presternes och Klockarnes öfriga inkomster tillika med deras onera. Alla de Härader, som nu höra till Christianstads Län och Blekinge, voro i boken icke uppförde, men deremot On Bornholm, som då äfven hörde till Lunds Stift. Stuts.,Lag-s Allm.Besv.o.Oec.-Utsk.Bet.N:o5 6. 2 5 2:0 1646 clrs Jordebok upprättades året efter freden i Brömsebro, då Halland under förpantning på 2 6 år till Sverige afträddes; utvisande detta document, huru förhållandet var, när Halland kom under Sverige. 3:0 1729 ars Hallands Beskrifning. Hvad denna handling beträffade, hade Kongl.
Tersmeden begärt votering samt K. o. Ad., uppå H. Exc:s framställning, beslutat att kontraproposm vid den blif - Den 20 Oktober f. m. 311 valide voteringen skulle innefatta afslag å merberörde inbjudning, justerades följande voter.-propos.: »Den som antager BorgareSt:ts uti prot.-utdrag N:o 543 gjorda inbjudning derom, att efter g 9 uti förslaget till förordn. om en allman hypoteksbank i riket skulle införas en ny § af följande lydelse: »Hypoteksbank eger icke uptaga penningar emot så kallade premieobligationer»; röstar Ja; den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår K. o. Ad. denna inbjudning». Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 16. Nej — 26. Sedan H. Exc. tillkännagifva, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 7 e. ra., företogs till afgörande Sammans. Utsk:ts till R. o. Ad. samt BorgareSt:t gjorda inbjudning att antaga Utsk:ts, af de två öfriga RiksStm bifallna förslag till lydelsen att g 9 uti förslaget till förordning ang:de en allmän hypoteksbank i riket, äfvensom Utsk:ts, i händelse af inbjudningens afslående, framställda förslag till voter.propos. i frågan. Uppå begäran af Hr von Koch, uplyste undertecknad, att något prot.-utdrag, rörande de öfriga RiksStms beslut i denna fråga ännu icke ankommit; hvarefter yttrade Hr von Koch: Jag kan svårligen föreställa mig, att sedan R. o. Ad. efter lång öfverläggning och votering fattat beslut och sedermera inbjudit de andra RiksStm att deri deltaga, och då ett RiksStånd bifallit R. o. Ad:ns inbjudning och ett annat, ehuru det icke är officielt kändt, äfven med 27 röster mot 26 deri instämt, R. o. Ad. då skulle sjelf frångå sitt beslut. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut.
Banken behöfver tillita sitt silfver i brist på vexlar, måste det väcka betänkligheter att nu äfven taga ett utländskt lån, sorn1 alltid måste medföra räntebetalningar i utländskt mynt. FinansMinistern yttrade äfven att det skulle icke vara så mycket, så betydligt, om Sveriges statsskuld skulle komma att belöpa sig till 30 Kdr på hvar person; och att detta vore en småsak då man besinnade att dividenden af statsskulden på antalet innebyggare för personen utgjorde i Holland 609 Bdr per menniska, England 522 Den 0 Juni f. m. Spanien 403, Portugal 160, Frankrike 146, Preussen 126: 12 sk., Eyssland 28, d. v. s. lägre än dit vårt land skulle komma. Men, mine Hrr! dessa länder hafva icke kommit i ett hopp till denna statsskulds dividend på sin befolkning; man bör således finna att det är ett något starkt steg att från ingen utländsk skuld kunna få upgifne 110 å 115 milhr, som snart kunna blifva 200 milhr. När har för öfrigt inträffat att ett förslag, det må nu vara upställdt med den aldra största samvetsgrannhet och sakkännedom, kunnat med tillförlitlighet upgöras för 13 års tid, för en hel framtid, och hvart skall det taga vägen, om vi fortgå på denna bana? Jag hyser en panisk förskräckelse att utan något oeftergifligt behof kasta fädernesland och efterkommande in i en så beskaffad skuldförbindelse. Mina motståndare hafva icke framlagt några andra probabilitets-kalkyler öfver fördelen af företaget än att produktion, civilisation, välmåga, rikedom och att allt hvad man kan hitta på för benämningar, skola stiga upp ifrån lokomotivens fart på skenorna, likt svampar ur jorden. Beklagligen fordrar jag några materiela bevis och icke blott aestetiska utgjutelser för att blifva öfvertygad. Jernvägarnes upkomst i andra länder härleder sig från helt andra förhållanden än våra.
Jag utvecklade fullständigt mina skäl för denna tanka, och de föranledde målets vidare underställning till Rikets Ständer. Under målets behandling hos Rikets Ständer har jag icke ens talat emot ersättningens meddelande i Ädelforss hemman; jag har blott sökt få beslutet derom sådant, att nytt krångel icke skulle uppkomma. Om Rikets Ständer, sedan de nu blifvit upplyste om sakens rätta sammanhang, vilja skänka Herrar Adlerbrandt och De ri 7 Jan u ar 11 e. m. af Wetterstedt desse hemman mot en Kronans fordran i värde icke svarande molen tiondedel deraf, så är det Rikets Ständers egen sak; men min skyldighet har det varit, att framställa saken, sådan den vid tillämpning af gällande författningar sig visat. Herr Ribbing: Då vi nu komma till meddelandet af proposition i ämnet, skall jag utbedja mig upplysning, huru de andra Stånden afgjort denna fråga. Undertecknad Riddarhus-Secreterare : Borgareoch BondeStånden hafva, enligt de från de öfrige StåndsCancellierne meddeldte anteckningar, resolverat ut in Protocollo, men dessa Stånds till Ridderskapet och Adeln ankomne ProtocollsUtdrag äro för närvarande icke lill hands. PresteStåndet lärer ännu icke hafva afgjort målet. Herr Ribbing: Det vore verkligen önskligt att hafva ProtocollsUtdragen till hands för att få vela, huruvida de andra Stånden instämt i den mening jag yttrat om saken. Jag får fästa Herr Bråkenhjelms uppmärksamhet derpå, att i Utlåtandet icke finnes ett ord nämnt om Författningar, utan att införsel skall ske efter i allmänhet stadgade grunder. Detta är också det enda möj1 i ga, ty att här beskrifva formaliteterna, deruti misslyckas vi. KammarCollegiuin skulle endast derigenom komma i bryderi. Som Herr Danckwardt förslag endast går 166 J)en 7 Jan nar ii e, ra.
Under förutsättning, std de öfverskott, Ii vilka L Väk-oell Votsinedleil uppkoinma utöfver sistilämnde kelopp, mä framgent, såsom eker 1850 ärs stats-reglering egt runi, fä au vä ilda 8 för Votsoell Väk-inrättningen, körande i motett fall denna inkomst-titel ökas till 60,000 k:dr. 26:o L>^ä't/nr7rga^ 8orn vid 8i8ta 8tatsregleringen npptogos till 25,000, derunder inkegripna 8a kallade 7)nn^/c« med/sn 9,555: 16., keräknas till lika kelopp 25,000, 27:o Oörez-r-at/onFmede/^ 8oni väl klitvit vid .sista 8tats-regleringen päräknade att utgöra 8,000 k:dr, nien under ären 1855 till 1857 nedgått till ett medeltal al 7,592 k:dr, an868 derföre ieke kunna utföras till Ilögre 8uiliina än 7,000. 28:o mede/ oe/r vid 1835 ärs 8tats-regleriug antagne att uppgå till 14,000 k:dr, men efter medeltal at ären 1855—1857, utgörande enda8t 12,546 kdr, keräknas säledes till enda8t 12,000. Vull-Verkets 8tst oell utgifter 562,000.
N:o 4, angule grunden förden blifvande allmänna Revillningen samt föreskrifterne för deras tilllämpning, och då delta betänk, i anseende till dess vidlyftighet, icke kan medhinnas att i dagens eftermiddagsplenum genomgås och beslut deröfver fattas, utan måste en stor del af detta betänk, upskjutas till afgörande i nästkommande plenum; så får jag vördsamt föreslå, alt ifrågavar. betänk, ej må uti dagens e. m. plenum företagas, utan i stället fölflyttas främst på föredragms-Iistan till nästkommande plenum. Genom en sådan åtgärd vinnes äfven den fördel, att alla de betänkm, som nu finnas pä föredragms-Iistan, näst efter m Den 10 Maj f. m. Bevilln:sUtsk:s N:o 4, och hvilka åro blott en gång bordlagdc, kunna i dagens f. m. plenum bordläggas för andra gången, sä framt ärendets beskaffenhet sådant fordrade, eller ock genast företagas till afgörande. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då Iievilln:sTJtsk:s ifrägavar. betänk, är af den vidlyftiga beskaffenhet, att det kan vara ganska osäkert huruvida det kan på en dag medhinnas, så får jag t motsatts mot den sista värde talaren anhålla att föredragningen deraf må i e. m. begynnas. Jag får desto heldre göra det, som de betänk:n, hvilka i öfrigt förekomma, äro af underordnad vigt och kunna för andra gången bordläggas, till följd hvaraf H. o. Ad. möjligen kumle komma att på e. m. sakna arbete i händelse icke detta betänk, föredrages. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag får för min del instämma i det yttrande, som Gr. Mörner nyss afgifvit, och jag kan icke inse, att det kan finnas något skäl, hvarföre man skulle upskjuta med detta betänk:s afgörande. De betänk:n, som derefter förekomma äro af mindre vigt, så att om deras företagande skulle upskjutas några dagar, så ser jag icke att någon förlust derigenom skulle tipstä.
Enligt hvad Stats-Utskottet af handlingarne för 1817 och 1818 samt 1828, 1829 och 1830 års riksdagar inhemtat, beslöto och förordnade Rikets Ständer vid den förra riksdagen, att, på det General-assistans-kontorets då ifrågasatta upplösning måtte, med hänsigt till expektans-lönerna, kunna försiggå under den minsta möjliga gravation för det allmänna, borde Fullmäktige i Rikgäldskontoret, under hvilkas öfverstyrelse förstnämnde verk var stäldt, tills vidare endast efter provisionela förordnanden låta förrätta de tjenster, hvilka då vore eller dädanefter blefve lediga, så att de för dessa tjenster anslagna löner vid tjenstgöringens upphörande kunde ovilkorligen komma att indragas, hvarefter Rikets Ständer vid den sednare riksdagen vägrade bifall till en hos Kongl. Majit i underdånighet gjord och till Rikets Ständer öfverlemnad ansökan af åtskillige tillförordnade tjenstemän vid meranämnde verk, att, vid dess upplösning, varda försedda med expektans-löner; och förklarade Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständer sig ej heller finna skäl bifalla den då förnyade, i förevarande motion omförmälda, anhållan om ett årligt understöd för en del af dessa tjenstemän. Oaktadt Rikets Ständer sålunda under ofvannämnde riksdagar förklarat de vid f. d.
Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och remitterades till Lag-Utskottet: aj Petter Jönssons från Jönköpings län den 3 i denna månad bordlagda motion, angående förändrad lagstiftning för vissa brott; och b~) Nils Larssons från Jemtlands län samma dag bordlagda motion, angående ändring i 77 8 Konkurs-lagen. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottel: a) Johan Pehrssons från Upsala län motion, som den 3 dennes lades på bordet, angående remonterings-skvldighetens öfvertagande af Staten, samt Johan Johanssons från Orebro län och Johannes Nilssons från Skåne motioner i enahanda ämne; bj Jolian Johanssons från Orebro län motion, angående lindring i rustnings besväret; c) Kongl. Maj:ts från den 3 i denna månad hvilande Nådiga Proposition, angående eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerska!) Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf; dj Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af Kronans rätt till danaarf efter Enkan B. H. Sandelin; ej Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension för Krigs-rådet S. G. Ehrenstums enka, Charlotta Gripenstjerna; fj Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i anledning af väckt fråga om inbetalning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor af en mot köpeskillingen för f. d. Hofbageri-egendomen i Stockholm svarande summa af Myntverkets tillgångar; gj Kongl.
Landtm.; men följden deraf har blifvit, att 2:ne Stånds Talmän i ämnet framställt propos. och att denna af 2lne Stånd blifvit bifallen, och det är genom detta förhållande, frågan er - 23a Den 21 Augusti. hållit en mer än vanligt betänklig natur. Jag liar endast framställt detta, på det R. o. Ad. må varn betänkt på sättet att komma till ett önskadt slut på denna fråga, hvilken ej kan lemnäs oafgjord. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då jag begärde ExpedUtskts nu föredragna nieanor, ytterligare på bordet, var det i den öfvertygelse, att detta memor. ej varit bord lagd t iner än en gång. Dä jag nu är upplyst, att det förut 2tne gånger varit föredraget och således, /enligt 49 § 3 morn. af RiksOrdn., nu måste till afgörande företagas, afstår jag naturligtvis från min begäran om ytterligare bordläggning, enär den är grundlagsvidrig. Med Frih. Ehrenborgh instämmer jag visserligen deruti, att R. o. Ad. icke borde yttra sig öfver detta memor., innan BancoUtskts betänk, i samma ämne blifvit inför R. o. Ad. föredraget och pröfvadt; mea efter Hr Gr. o. Ländtruts yttrande i denna fråga ser jag icke, hvad ändamål skulle kunna vinnas genom det behandlingssätt, Frih. Ehrenborgh föreslagit, ty BancoUtskts jemnkningsförslag innehåller en inbjudning till R. o. Ad. att instämma i Presteoch Borgare.Sttns beslut; och då lärer Hr Gr. o. Landtm., i anseende till sin åsigt af saken, icke kunna framställa propus, till It. o. Ad. att ingå derpå, emedan denna proposition kunde med nej besvaras, oell R. o. Ad. sålunda fatta eli beslut, som, enligt Hr Gr. o. Landtmts tanke, vore grundlagsvidrigt, i följd hvaraf det ej kan öfverensstämma med Hr Gr. o. Landtmts öfvertygelse om sin pligt att på sådant sätt föredraga ämnet.
79 reskrifna ordning; så liar, genom dessa åtgärders vidtagande, de ämnen blifvit befordrade till verkställighet, som utgöra föremålen för ofvannämnde 2:dra, 3:dje och 4:de punkter. Vidkommande åter den irsta punkten, eller förslaget, att all Krono-uppbörd, med undantag af allmänna Bevillningen, borde ingå till Stats-Verkets Cassör, och disponeras af Stats-Contoiret, dels till Stats-Verkets directa utgifter, dels lill de förvaltande Verkens förmon, anse Rikets Ständer det vara af obestridlig nytta, och ej allenast ledande till enhet och större ordning vid uppbörden af skattebidragen, utan äfven till lättnad och bättre controll vid deras redovisning, om alla medel, med undantag afRiksgäidsmedlen, blefve till ett och samma ställe inlevererade och redovisade, hvarigenom de mångfalldiga redogörelser, hvilka Uppbördsmännen hittills ålegat afgifva till de serskilda Verken, skulle till det mesta komma att upphöra, och hela deras redovisning för allmänna Statsbidragen innefattas endast uti en räkning. Den ersättning, de förvaltande Verken i följd deraf tillkom för hvad till Stals-Verket sålunda directe ingick, skulle antingen utgöras af behållningen utaf de inflytande, ifrågavarande Verk tillhörande inkomsterna , eller af bestämda års-anslag, grundade på ett medium af dessa inkomster 80 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skrifv. N:0 429. för de senare åren.
Jag skulle vilja tillägga, ali det var handladt med klok betänksamhet, innan man hunnit samla någon erfarenhet, rörande den utvidgade näringsfrihetens verkningar; men förhållandet kan väl icke blifva enahanda i längden, och i längden tror jag ej det går an att handla annorlunda än rätt. Jag har ej påyrkat annat än att man måtte gå i samma spår som regeringen, alltsedan 1844 antydt. Vi hafva fått en näringsförfattning, som är fri, och en författning rörande kol-handel, som är så fri, att jag vågar påstå, alt de mest frisinnade menniskor på jorden icke skulle kunna önska att den vore friare; och frågar jag med anledn. deraf, om det är rimligt, att under sådane förhållanden göra inskränkning i den s. k, landthandel!]. Jag kan åtminstone icke finna något skäl härtill; Ständernc böra stifta lagarne i konsequence med hvarandra, och jag tror mig hafva fullkomliga visat alt landthandel) icke är skadlig, utan att det skadliga man deri vill finna är mera skenbart än verkligt. Slutligen ber jag alt få besvara den lill mig ställda frågan om jag verkligen på fullt alfvar yttrat livad jag sagt, och förklarar alltså det jag aldrig vet mig någonsin på detta rum, i de frågors afgörande i hvilka jag deltagit, hafva uttalat något annat än min fullkomliga och alfvarliga öfvertygelse, och att det likaledes är med fullt alfvar jag önskar att betänk, måtte återremitteras, emedan jag anser det icke vara i konsequence med den nya näringsförfattningen, icke heller lämpligt, ali förbjuda det handelsbod å landet må anläggas så nära stad, som den handlande sjelf önskar. Då härefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förevar, utlåt, ropades starka ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Frih von Stedingk:
Dock har del icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet att, för så vidt Iråga kunde blifva om en förändring, åsyftande att införa en uti åtskilliga andra länder bruklig så kallad Minister-styrelse, hvarigenom förvaltnings-ärendena blefve afgjorda af Deparlements-cheferne, och Departementen säledes organiserade med Byråer endast för ärendenas beredande, en dylik förändring hvarken vore öfverensstämmande med våra grundlagar eller i öfrigt förenlig med den säkerhet, att äreuda behörigen handläggas, som är afsedd derigenom, att denna handläggning iir öfverlemnad åt embetsoch tjenstemän, hvilka, sjelfständigt verkande, äro för sina åtgärder i laga ordning ansvarige. En dylik organisation skulle ock möta ett väsentligt hinder uti ärendenas mängd samt olämpligheten af att åt Departements-cheferne öfverlemna en vidsträckt, med redovisningsoch ansvars-skyldighet förenad medels-förvaltning. Deremot torde det ofvan antydda ändamålet kunna vinnas derigenom, alt de behöflig» förvaltnings-verken, måhända med ett eller annat undantag, såsom särskilda afdelningar förenades med Departementen under Departements-chefernes högsta chefskap och inseende. Behandlingen af dithörande ärenden och rättigheten att derutinnan besluta borde likväl då, under behörig ansvars-skyldighet, tillhöra der anställde embelsoch tjenstemän, antingen kollektivt, der ärendenas vigt och beskaffenhet funnes böra dertill föranleda, eller, då fråga endast vöre om verkställighets-åtgärdcr eller mindre vigtiga ärenden, af vederbörande afdelnings-chefer, allt efter hvad vid uppgörandet af förslag till till den nya organisationen kunde finnas lämpligast. Enahanda trygghet vid ärendenas handläggning, som med de nuvarande formerna är afsedd och hvarvid det allmänna tänkesättet med skäl fäster mycken vigt, skulle sålunda ändock vinnas. För vidtagandet af en dylik förändring synes dock tillika erfordras, alt åtskilliga sådana frågor, angående tillämpningen af gällande författningar i beskaltnings-ärenden eller utgörandet af allmänna onera, som ännu handläggas och genom utslag afgöras af vissa kollegier, blefve skiljda ifrån de departemental förvaltnings-afdelningarne.