Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna skrift, hvars Den 8 Juli e. m. 211 författare jag ej har den äran att känna, har sina förtjenster i stilen och kan möjligen i vår sjölitteratur komma att intaga ett aktadt rum. Men i afseende å de stats-ekonomiska praemisser, författaren upställer ang:de fördelen af att hafva en stor Örlogsflotta, tillåter jag mig att säga, att de förekomma alltför vådliga och vittnande om oerfarenhet och hugskott, för att kunna gillas. Såvida ett lands förmåga att försvara sig måste grunda sig på landets egna tillgångar, på dess naturliga näringar m. m., synes det tydligt, att författaren begått ett misstag, då han t. ex. säger, att åkerbruket intager blott ett ringa rum bland våra näringar. Det torde knapt vara nödigt att åberopa mer för att inse huru pass djupsinnig författaren är i nationalekonomien eller i kännedomen om sitt fädernesland, då eljest olika tankar ej lära finnas derom, att åkerbruket otvifveläktigt är Sveriges förnämsta näring, under det några bland de öfriga icke på långt när förslå för landets eget behof. Jag vill icke uptaga tiden med en fortsatt granskning af denna skrift, utan slutar denna lilla kritik med att säga, att den icke är utan sin moraliska nytta såsom lemnande en varning att akta sig från att utgå från sådana praemisser eller antaga sådana satser, som äro tagna ur luften och strida mot verkliga förhållandet, ty derigenom kommer man ock till slutsatser, som icke hålla streck. Samme författare har uttalat den önskan, att våra svenska handelsfartyg borde till större antal besöka de transatlantiska hamnarne och derifrån i forsta hand upköpa och hemföra de produkter vi behöfva i st. f. att hemta dem från Hamburg eller andra närliggande handelsplatser. Författaren borde likväl veta, att hvarje Stat handlar klokast om det öfverlemnar anskaffandet af dess behof åt den enskildta industrien samt att, om en Stat söker att genom monopolier eller på något annat sätt inleda den enskildta spekulationsandan på aflägsna vägar, dit den ej sjelf i annat fall sökt sig, så upstår ovilkorligen jemförelsevis en nationalekonomisk förlust för landet.
För fartyg, som besöka Köpingar och Laudlhamnar; samt i frågan om befrielse för Gottlands hemmansägare att in natura erlägga Skatle-Tjära ; angående yrkad ändring i tiden till Mönstringars hållande; om rättighet att vid Skattlagd© Husbehof? eller Lego Sågtf varnar få försälja så stort antal stockar sorn häldst; rörande väckt fråga om Stadsrätligheter för Köpingen Ronneby ; angående vissa stadgandeti i Kongl. Skpl-Qrdningen den 16 December i8ao, oell om Direetioners inrättande till Indelta Uaralleriets beklädnad m. m. med de förändringar Utskottets förnyade Utlåtanden i dessa arne frågor innehålla,' Expeditions-Utskottets: Med hemställan om aflöning för arn© Extra Ordinarie Cancellister ; samt i fråga om expedierandet af Riksens Ständers be - Den 19 November f. mi 5*9 slut, rörande skyldigheten att in natura lefverera hö och halm Lill Kongl.^ liof-Stallet i Stockholm, /\:o G o d k ä n n ande af ConstiLulions-Utskottets nedan nämnde Grundlags-änd ringsförslag , till den behandling 56 §. liege rings-Formen föreskrifver , nemligen : a) till en rättelse af inledningen til nu gällande Tryck-frihets-förordning. b) till ett tillägg i 76 §. Riksdags Ordningen. c) till jemnkad ny redaction af 87 §, Regerings-Formen. d) till ett nytt Moment vid slutet af 68 §. Regeripgs-Formen, e~) lill ett nytt Moment i i5 §. Riksdags-Ordningen. J) till ändring i 20 §. Riksdags-Ord»ingen. g') till upplhifvande af ett tillägg i 6:te Momentet 1 §, Tryckfrihets - Föi ordningen. h) till ett nytt 6:te Moment i i/\ Riksdags-Ordningen. Den November f. m' i) till ändring i 14 §• 4 och 5 Momenten Piiksdags-Ordningen.
Vidkommande den tid, hvarifrån samtliga, ofvan omförmälda aflönings-förskott och dagtraktamenten böra beräknas, så har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad föreslaget blifvit, ansett sig böra tillstyrka: att dessa förskott och traktamenten må utgå och beräknas från och med den dag vederbörande i tjenstgöring inträdt; viljande Utskottet, vid afgifvande af sitt förslag angående ineranämnde aflönings slutliga bestämmande, jemväl meddela sitt yttrande i afseende å tiden för densammas upphörande, äfvensom rörande öfriga med denna aflöning och dess utbetalande gemenskap egande frågor. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Dec. 1853, kl. 12 midd. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet 4. Af Stats-Utskottets under JK 4 afgifna utlåtande, i fråga om medels anvisande för år 1854 till Topografiska corpsens arbeten och till fortsättning af pågående fästningsbyggnader, har Bonde-ståndet till Utskottet återremitterat den del, som rörer anslag för nämnde år till fästningsbyggnads-arbetena vid Carlskrona, Carlsten och Waxholm; men då, enligt ankomne protokolls-utdrag, samma utlåtande blifvit i sin helhet bifallet af de tre öfrige Riks-stånden, och förevarande fråga följaktligen är, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet med densamma icke taga vidare befattning. Stockholm den 22 December 1853. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1855. Släts-Utskoltels Memorialer, Nds 10 sch lt. f N:o 10. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Dee. 1853, kl. 2 e. as,. Memorial.
Detta var en stygg, mörk vidskepelse, hvem nekar det; men vördnaden för de döda och deras stad visade sig dock däri, att man icke tvättade så mycket som ett fiDger på en grafhäll eller tog ens en nypa mull från en graf, utan att först ha tyst och stilla bedt slumraren om tillåtelse därtill. Och ve den, som lånat ett människoben och ej på utsatt tid återbar lånet! Hans samvete frammanade för honom lika bullersamma och närgångna andar, som någonsin vår tids spiritister orka kalla fram med » vetenskapliga » medel. Aldrig under min barndom och tidigare ungdom såg jag barn leka och rasa på en invigd kyrkogård. Gingo barn emellan grafvar och fingo lust till en vildt växande tusensköna eller akleja, så gick det först an att plocka blomman, sedan man höfviskt frågat: » Gode döde, får jag lof? » Det är tydligt nog, att den tankeströmning, som förr i världen uppbar slika seder, var en annan än den, som nu gör det nödvändigt att stundom postera poliskonstaplar vid kyrgogårdsporten för att upprätthålla en smula ordning vid större begrafningar. Och icke är det gamla tiders tankegång, som affödt de så ofta förekommande blomsterstölderna från grafvar. Väl var det styggt att se forna tiders nattliga kyrkogårdsbesökares mystiska färd; jag tror dock, att himlens måne och klara stjärnor blott logo vemodigt åt dessa halförskrämda varelser, men åt den nya tankeströmoing, hvilken mångenstädes gör de dödas hvilostäder till skådeplatser för illdåd och tygellöshet, öfver den gråta Guds änglar och alla goda, sedliga människor. Om lifräntor. Af Oskar Lundgren. K våra dagar finnes väl ingen, som icke * hört namnet lifräntor omnämnas. MåDga veta att det ordet betecknar någonting godt, men alla hafva ej klart för sig, hvad som egentligen menas därmed. Ett ord med samma betydelse, som vi lånat från främmande språk, har vunnit större burskap hos oss. Det är ordet pension. Lifräntor äro ett slags pension.
Så hemtade de Simson utu fängelset, och han spelade för dem, och de ställde honom emellan två pelare. Men Simson sade till drängen, som ledde honom vid handena: Låt mig taga på pelarena, på hvilka huset hänger, att jag må stödja mig derintill. Och huset var fullt med män och qvinnor; och de Philisteers Förstar voro der ock alle, och på taket vid tretusend män och qvinnor, de som sågo till huru Simson spelade. Men Simson åkallade Herran, och sade: Herre, Herre, tänk uppå mig, och styrk mig, Gud! i denna gången, att jag för båda min ögon må ena reso hämnas på de Philisteer. Och han fattade de två medelpelare, på hvilka huset hängde, och stödde sig på dem, och tog den ena i den högra, och den andra i den venstra handena; Och sade: Min själ dö med de Philisteer! och han böjde dem krafteliga. Så föll huset uppå Förstarna, och uppå allt folket, som derinne var, så att de döde, som han drap i sin död, voro flere, än de som han drap medan han lefde. Då kommo hans bröder ditneder, och hela hans faders hus, och togo honom upp, och båro honom upp, och begrofvo honom i hans faders Manoahs graf, emellan Zorga och Esthaol. Men han dömde Israel i tjugu år. En man var på Ephraims berg, benämnd Micha. Han sade till sina moder: De tusende och hundrade silfpenningar, som äro tagne ifrå dig, och som du svorit öfver, och sagt för min öron, si, de samma penningar äro när mig; jag hafver tagit dem till mig. Då sade hans moder: Välsignad vare min son Herranom. Så fick han sine moder de tusende och hundrade silfpenningar igen; och hans moder sade: Jag hafver helgat de penningarna Herranom ifrå mine hand, för min son, till att man må göra ett gjutet beläte; derföre så får jag dig dem nu igen. Men han fick sine moder penningarna igen.
I förstnämnda hänseende kan Konsistorium ej annat än anse fullt billigt och rättvist att, när stiftets byggnadskassa, antingen enligt gällande läroverksstadgas föreskrift eller till följe af Eders Kongl. Majits särskildta nådiga beslut, åtnjuter inkomst af lediga prestlägenheter, hon äfven bör vidkännas de kostnader, som med förvaltningen af lägenheterna äro nödvändigt förknippade. I det sednare afseendet åter torde Konsistorium — 350 — fa underdånigast nämna att, enligt hvad dylika öfriga räkenskaper från detta stift utvisa, ersättning för arrendeauktions hållande å lön och boställe vid lediga prestlägenheter icke alltid behöft utbetalas, men att, der sådan ersättning blifvit fordrad, Konsistorium ansett sig hvarken lagligen eller billigtvis kunna vägra att sådan ersättning utgifva. Ett medel finnes visserligen att undvika det dylika utgiftsposter blefve i räkenskaperna synliga, och detta vore att bland arrendevilkoren intaga förbindelse för blifvande arrendator att ansvara för auktionskostnaden. Men, utom det att i lyckligaste fall blifvande arrendeanbud då komme att nedsättas med det belopp, hvartill auktionskostnaden uppgår, om den kan på förhand vara känd. kan det ogynsamma inträffa, att fruktan för en på förhand icke beräknelig utgift kan komma att öfver höfvan nedsätta blifvande arrendeanbud under hvad som utom sådan stipulation kunnat erhållas. I förra fallet blefve vederbörande kassas vinst ingen; i sednare händelsen uppkomme en ren förlust. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdänigste och tropligtigste tjenare och undersåter: ER. ALMQUIST. C. J. ÖSTLING. A. F. WIMMERCRANZ. J. WIDÉN. F. WIDMARK. Hernösands Domkapitel den 29 November 1865. And. Sidner. Utdrag af protokollet, hållet i Hernösands Konsistorium den 3 April 1861. § 14. Med godkännande af en utaf v. Komministern i Tåsjö, Im.
tiggare få de ej blifva, försörja Lagsamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N:o 5. 35 sig sjelfve kunna de ej, tillräcklig arbetsförtjenst finnes ej; hvad återstår då annat för dem, ån att antingen blifva tjufvar, eller fattighjon. Häremot torde anmärkas att dessa personer kunna på communernes föranstaltande förses med nödigt arbete; men dels kommer anskaffandet af detta arbete att för communen blifva ganska kostsamt, dels lärer väl ej kunna bestridas, afl en mängd sålunda använde personer dock alltid blifva oförmögne att försörja sine familier, helst, om de hafva en mängd barn, dessa senare således ovillkorligen måste af communerne uppfostras och underhållas. Församlingarne komma derföre, att genom detta stadgande genast få en måhända 3 å 4 dubbel fattigpersonal att försörja, och en mängd personer, som annars aldrig fallit fattigvården till tunga, blifva deremot genast fattighjon, om ej något värre. Dessutom år detta stadgande det mest gynsamma man kan tänka sig för lättjefulla, vårdslösa och ruinerade hemmansbrukare och torpare, hvilka ej nog med att de gjort eller velat göra orätt för sig hos husbonden, äfven tvinga honom att under legotiden försörja sig med familier och tjenstehjon; och jag hemställer, om ej detta stadgande i stället att afskräcka från vårdslöshet, lättja och bristande fullgörande af skyldigheter, snarare lockar härtill, enär en slarf till torpare eller brukare, härefter riskerar intet värre än att under legotiden få underhåll af jordegare eller husbonde, samt sedermera af Communen. 6 och 7 §§ utgöra en conseqvent fortsättning af den 5:te, och om dessa gäller derföre till en del samma anmärkningar, som emot denna senare här ofvan blifvit gjorde. I i o § 5 mom. berättigas Socken-Nämnden att till följd af den husbonde-rätt, som Socken-Nämnden tillkommer öfver fattighjon, anlita den exsecutiva magtens biträde för att tvinga arbetsföre personer, som genom lättja och liknöjdhet förorsaka, att hustru eller barn sakna försörjning, till arbete.
V i ämnade deltaga uti Beatrix, och alla sågo, att han uteslutande de sedvanliga stora höstjagterna, rida parforee egnade henne sin hyllning, och äfven att han såsom det benämdes. Trixie våren utomordentej var henne likgiltig. Hvem var då denna menniska. En rik godsegare från tyska Schlesien, som förut följt den diplomatiska banan och färdats rundt verldens hufvudstäder, ej just med det bästa rykte efter sig. Han hade varit borta några år och nu plötsligen återvändt. Nå- gonting närmare om honom kände man ej, men — Så yttrade sig de flesta af jagtherrarne, som afundades honom Beatrix ' gunst. Hon undvek mig på senare tider. Ack, Trixie, Trixie, hvarföre trodde du mig ej? Du var förbländad, förtrollad! Jagterna skulle på öfligt sätt afslutas med en storartad bal, hvartill inbjudningar utgått både när och fjerran. Beatrix var hänförande skön den qvällen. Under en paus mellan danserna gick jag in uti blomsterträdgården för att söka ett ögonblicks svalka. Store Gud, derborta under en palm, bland orkidéer och ormbunkar, såg jag henne stå med de härliga hvita armarne om Merowitz hals och han, tryckande henne till sitt falska hjerta, segerstolt skåda ned uti det sköna, uppåtvända anletet. Jag drog mig obemärkt till baka. En okuflig ångest bemäktigade sig min själ. Slutet nalkades med stora steg. — Jag hade efter detta förlorat all håg för dans under denna natt och drog mig tillbaka uti ett utbygdt fönster, som doldes af tunga sidendraperier. I glömska af tiden måtte jag här i mina sorgliga, pinande tankar hafva tillbringat en lång stund uti ensamhet, ty jag väcktes ur mina betraktelser genom två rö- ster, som tilltalade hvar andra uti det, på andra sidan af mina skyddande draperier, tomma och öfvergifna rummet.
Öfverlåtelse, sorn innehåller blött en fullmakt eller ett uppdrag “till inkassering“ eller dylikt (procura indossament), medföre ej äganderätt till vexeln, utan vare sysslomannen endast behörig, att vidtaga erforderliga åtgärder till vexeliättens bevarande af vexelsummans utsökande, och att densamma uppbära, så^ock att öfverlåta vexeln genom nytt procura indossament.. 4 Kap. Omi vexels godkännande. 18 §. Ärv vexel ställd att betalas å viss dag, eller viss tid efter lifgifvande!, ege Kongl. May.ls Md. Proposition, N:o 69. 19 hvar, som vexeln i händer häfver, rätt att, när som helst före förfallotiden, densamma lill godkännande förete, och att, der vexeln cj godkännes inom den i 20 § stadgade tid, derföre protestera. , 19 §. Är vexel ställd att betalas viss tid efter uppvisandet, då vare innehafvaren, vid förlust af sin vexelrätt mot öfverlåtare och vexelgifvaren, om de i Sverige bo, skyldig att vexeln till godkännande förevisa inom tid, som dertill i vexeln föreskrifven är, eller, der serskild föreskrift derom saknas, inom tre månader från utgifningsidagen, om vexeln är dragen från en på annan inrikes ort, inom sex månader, om den är dragen från eller på någon utrikes i Europa belägen ort, inom ett år, om den är dragen från eller på någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hopps-udden eller Cap Horn belägne orter, och inom aderton månader, om den är dragen från eller på någon af sistnämnde orter. Öfverlåtare, som i sin öfverlåtelse af sådan vexel viss förevisnings-tid föreskrifvit, vare från vexel-ansvarighet fri, der den tid af innehafvare försummas. 20 §. När vexel blifvit till godkännande förevist, skall bestämdt svar, jakande eller nekande, afgifvas inom tjugofyra timmar derefter. Lemnäs ej svar inom den tid, anses godkännande hafva blifvit vägradt.
Denna ytterlighet medförde åter en motsatts vid i8i5 års Riksdag, då Riksens Ständer endast vid Hungersnöd och Krig ville medge inskränkning af Bränvinsbränning j och ej ens ville tillåta inskränkning deraf i vissa både på Säd och Potatoes fattiga Provincer, när tillförseln till dem från andra var hämmad eller högst försvårad. Farhågan att man, om ej vilkoren så strängt och tydeligen bestämdes, skulle åter öfvermåttan inskränka Bränvinsbränning, och tillåta denna varas införsel från Utlänningen, var väl skulden till detta beslut. Jag skulle önskat, att Riksens Högloft. Ständer, oell kan ännu hoppas, att Ridderskapet och Adeln undviker bägge ytterligheterna i denna fråga. För närvarande har den Conjunctitren inträffadt, att oaktadt öfverflödig tillgång på så väl Spannmål, som Potatoes i vissa Provincer, påstås dock af flere Auctoriteter, som böra vara trovärdige, att åtskillige Provincer hotas med brist på bägge dessa lifsförnödenheter och att ej tidigt kunna få tillförsel deraf från de förra. Hvad är då naturligare, än att man inställer Bränvinsbränningen i de Provincer, som verkeligen hotas med brist; men icke behöfver Bränvinsbränningen inställas i de Provincer, som hafva ett betydligt öfverskott af Ridd. 0. Ad. Den 24 Januarii. Säd och Potatoes, för det några andra, som uraktlåtit skalfa sig tillförsel från dem, hotas nied brist; i synnerhet som tillförsel af Säd utifrån är till Våren en säker och i sednare åren en alltid begagnad Recource. Samma Oeconomiska Författningar passa ej för alla Landsorter; så är det äfven med de ifrågavarande. Jag är derföre af den tankan att ej blott Hungersnöd och Krig, utan äfven en af en mer än vanlig tidig och sträng Vinter hämmad eller högst försvårad Communication med de Sädesrikare Provincer, fordrar en temporaire och partiel inställelse af Bränvinsbränningen.
Huruvida och i hvad mån omförmälde modifikation bör ega rum, kan dock ej bedömas annorledes, än i sammanhang med pröfning af frågan örn rättighetens utsträckning till mannen; men då motionärernes framställningar ej föranleda en sådan vidsträckt pröfning, synes ock som vore det mindre lämpligt att borttaga en rättighet, om hvars återinförande, ehuru i annan form, snart kunde blifva fråga. I löljd af hvad Utskottet sålunda anfort, och då dessutom lagstiftande makten nyligen', medelst vidiagne förändringar i lagstiftningen, sökt ordna makars egendoms förhållanden och rättigheter, saint täta förändringar i en så vigtig och i enskilta lifvet djupt ingripande lagstiftningsgren lätteligen teda till osäkerhet och oreda, anser Utskottet sig ega tillfyllestgörande skäl försitt vördsamma tillstyrkande, att Andreas Bengtssons och Olaus Erikssons ifrågavarande mo tioner måtte lemnäs utan afseende. Lag-Utskottets Betänkandet N.o if. N:o 17. 1 / Ank. till Exp. Utsk. den 3 Febr.,. kl. i e. m. Betänkandej i anledning af väckta motioner angående rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig. i il! Lag-Utskollels behandling hafva Vällofl. Borgare-Slåndet och Hederv. Bonde-Ståndet öfverlemnat serskilda af herr Anders Berg, med hvilken herr Winge sig förenat, och riksdagsfullmäktige!! Jöns Jönsson från Christianstads län ingifna memorial, deruti blifvit föreslaget att, med upphafvande af 2 § i Ärfdabalkens 19 kap., stadgas måtte, det ogift qvinna är myndig, enligt herr Bergs förslag, vid 25 eller 30 års ålder, och, enligt Jöns Jönssonsj då hon uppnått sistnämnda ålder; dock har den förre ansett denna myndighet ej böra verka till förändring af lagens föreskrifter angående " ■"giflomannaskap och god mans tillförordnande, för bevakning af myndig förklarad qvinnas rätt vid arfskifte eller försäljning af faslighet.”
Det blifver således förnämligast i de större Städer och mast i Hufvudstaden, som tillfällen till ett sådant döljande och anonymité gifves, och månne icke Presten, sorn där anlitas att döpa ett därtill framstäldt barn, lika lätt ian bedragas genom en i hemlighet skedd sanningslös upgift af modrens namn, jämväl af henne sjelf värkstäld, enär det synes icke vara förenligt med hans tysthets-förbindelse, att till vinnande af säkerhet om förhållandet, företaga vidsträcktare forskningar i detta ändamål, hvaremot åter svårare tvångsmedel, att vid alla dessa händelser frambringa en behörig och sann uptäckt af qvinnan, skulle återföra de äfventyrliga värkningar, hvilka rönts genom det henne betages lägenhet att dölja sin skymf och förnedring, samt således förhindra de för Samhället förmonliga följder, hvilka med den tillåtna anonymiteten åsyftats och järnvä! befordrats. Enär nu i öfrigt Utskottet anser, att icke Straff-Uagarnes stränghet, utan bildningen till egen känsla af moralité och samhallspligter, blifva de mäst värkande medel till sedernas Lag-Utskottets Betänk an den. *7 förbättring och till förekommande af förvillelser och oordningar, finner Utskottet sig icke äga anledning tilstyrka bifall till de vidtagande åtgärder, dem Herr Prosten Palm föreslagit, och tror sig äfven böra till de skäl, dertill blifvit anförde, tillägga dem, hvilka uti Kongl. Majus Nådiga Resolution och Förklaring den 2o:de November 1786 uppå de Allmänna Besvär och Ansökningar, som Presterskapet vid då förflutne Riksdagen andragit, äro ådagalagdé, i afseende på den af Presterskapet i enahanda ämne som det förevarande, vid berörde Riksdag gjorde framställning. Detta, tillika med den serskildte mening, hvaruti Ledamöterne af Preste-Ståndet stadnat, och uti bifogade Protocolls - Utdrag innefattag( varder till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den s8:de Januarii 1818. Utdragf af Protocollet, hållit hos Riksens Höglofl.
Banco för Secreteraretjensten, såsom ett närmande tili det mål som utaf några af Ridderskapet och Adelns Ledamöter blifvit ftamställdti För detta behof har likväl berörde Utskott upplyst, att ingert tillgång af Riddarhus-kassafl i närvarande stund finnes, emedan ordinarie årligä inkomsterna sednare åren icke hafva fyllt utgifternas fullä belopp; ehuru ingen reparation blifvit förr än under denna Riksdag Riddarhuset påkoStad under de sisla sju år, och likväl ickfe dess mindre en brist i detta Verks Stat hade uppstått* om dem icke af de exträ irttfadernä för lntfoductionsoch Concett-afgiftet* tid feltet1 annan* hade blifvit erSatt. I detta käSsans företeende skick kart således ingen löhfötökning för närvarande äga rum af den fond sorn hitintills, ge« norn rentor på sitt capital och utaf hushyror, bestridt Riddarhusets löhingsstat, så vida ingsfc rubbningar skulle göras i Verkets primitiva infattning. Att i samband thed Riddarhuskassåns förökning, som genom de nu föreslagna högre Introductions-afgifter och framför allt genom besparingar af de hittills alltför dryga Riksdagskostnader kan vinnas, låta lönförhöjningen i samma nån tillväxa, hade kanske varit den ask» so Din t Augusti. turligaste utvägen, men hade visst inte så snart upphunnit ändamålet som man önskat. RiddarhusUtskottet har derföre sett sig föranlåtet föreslå några genare medel som vore: