Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eders Kongl. Maj:ts P. F. T. WINROTH. underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: 0. YY. STAEL vHOLSTEIN. WILHELM ROOS. Föredragande. Stockholm den 22 December 1864. C. E. Löfgren. Kongl. General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande, angående de Tull-verket rörande anmärkningar, som förekomma i Rikets Ständers Revisorers år 1864 afgifna berättelse. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning uti aflåten remiss, får General-tullstyrelsen i underdånighet afgifva utlåtande angående vissa uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse omförmälda Tull-verket, rörande ämnen. Under förmälan, att till t. f. Tullinspektören i Funäsdalen E. Karlsson den 12 Juli 1862 enligt räkning utanordnats 46 R:dr 4 öre såsom reseoch traktamentsersättning för en af honom verkställd resa till Hede häradsrätts tingställe Wemdalen, hafva Revisorerne anmärkt, att berörda räkning upptoge, bland annat, fyra resedagar, ehuru den tillryggalagda väglängden fram och åter under resan icke uppgått till mer än 17 mil, i följd hvaraf vederbörande icke egt, på grund af 6 § 1 mom. uti gällande resereglemente, tillgodoräkna sig traktamente för större antal resedagar än två. Den åberopade § i resereglementet innehåller verkligen i La morn., att traktamente beräknas för så många dagar, som till resan erfordras, när åtta mil om dagen illryggaläggas, samt dessutom från och med den dag, då förrättningen på stället börjar, ill och med den dag, då den slutar; men att, om miltalet, efter denna beräkning, icke - 284 — svarar jemnt mot resedagarna, traktamente, när öfverskottet utgör en mil eller derutöfver, mä beräknas för ytterligare en dag; hvarjemte i d mom. af samma § är föreskrifvet, att traktamente beräknas särskildt för bortresan och särskildt för återresan.
Hvad som sålunda är stadgadt i afseende å KammarColhm, återfinnes med nästan samma ordalydelse uti Instruktion för de flesta andra embetsverk, ibland hvilka jag torde få nämna ett, med hvilket motionären borde vara temligen väl bekant, nemi. Just.- StatsDepart. Uti 19 § af den för nämnde Depart. d. 3 Juli 1840 utfärdade Instrukt., läsa vi: »Embelsoch tjensteman, som beträdes med fel eller försummelse i tjensten, bör för sådan förseelse, då den är 3f mindre svår beskaffenhet, af Just.StatsMinistern erhålla tjenlig föreställning. Låter han sig deraf ej rätta eller begår han fel eller försummelse af svårare beskaffenhet, eller visar vanvördnad emot förman eller brister i lydnad mot förman i tjensten, eller yppar hvad tjensten rörer och ej kunnigt vara bör, äge Just.StatsMinistern öfverlemna till Aktor att den felaktige vid KansliR:n i laga ordning tilltala. Då remiss till åtal sker, ankommer det på Just.StatsMinistern att, intilldess KansliR:n hufvudsakligen i målet sig utlåtit, den tilltalade från tjenstens utöfning skilja och låta innehålla hälften af dertill hörande löneinkomst, utan att särskild klagan deröfver föras må etc.» Det torde icke heller vara serdeles svårt att inse, att ett sådant stadgande är alldeles nödvändigt, om ordning och skick uti tjensteutöfning skall kunna handhafvas, ty en tjensteman kan ju begå sådana fel i tjensten, att dennas fortfarande utöfning icke lämpligen bör honom medgifvas eller ens kan vara förenligt med göromålens behöriga besörjande. Vid sådant förhållande hemställer jag till Eder, mine Hrr, att bedömma, huruvida den myndighet, som benämnes K. M:s Bef:b:de, skulle vara den enda, som saknade en makt för uprättbållandet af ordning uti tjenste-utöfningen, hvarmed alla de öfrige voro beklädde.
I afseende på fördelningen af ofvannämnde 250,000 R:dr medgåfvo Rikets Ständer, att till uppmuntran för småskolors ändamålsenliga inrättande och till un - derstöd för oxamincrade folkskole-lärare skulle afsättas ett årligt belopp af R:dr R:mt 100,000: att under vissa vilkor utgå; samt till understöd för högre folkskolor „ 24,000: och anvisade Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts nådiga disposition följande anslags-summor, att likaledes årligen utgå, nemi.: a) till Seminarierne „ 26,000: h) till understöd för Seminarie-elever „ 20,000: c) till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel, samt till understöd för lifgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna „ 12,000: R:dr R:mt 182,000; 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition Nio 34. Till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för andra till folkundervisningen hörande föremål återstod således ett belopp af 68,000 Ridr Runt. De medel, Rikets Ständer sålunda för folkundervisningens befrämjande anvisat, hafva i de flesta fall visat sig fullt motsvara behofvet, och det är att hoppas, att det varma deltagande, Rikets Ständer egnat denna för samhället högst vigtiga angelägenhet, skall i en ej aflägsen framtid bära välgörande frukter. Härtill fordras likväl icke blott att folkskolan ännu en längre tid åtnjuter den uppmuntran och det understöd, som bragt henne till lif, utan ock att ytterligare åtgärder till hennes fullkomnande vidtagas, i hvilket afseende Kongl. Majit påräknar llikets Ständers fortfarande nitiska medverkan.
Antoges nu att dessa fem personer hade behof af lika mycken luft, som för tre fullvexta personer erfordrades, eller minst 600 kubik-fot, så skulle, derest rummen kunde rigtigt tillslutas och luften icke inströmmade genom otäta fönster, dörrar och spjell, den tjenliga luften inom en och en half timma förtäras, och, i brist deraf, döden förorsakas genom qväfning. Toge man vidare i betraktande, alt flertalet af den fattigare befolkningen i städerna bodde ännu mera trångt, samt att dessutom i rummet ofta funnes orenlighet, smutsiga kläder och förråd af födoämnen, så insåges lätt att bristen på frisk luft vore stor och verkade men Bih. till R. St. S Samt. 31 Höft. 1 2 Allm. Beni'.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 121. ligt, lill bevis hvarpå åberopats, att de fleste i kolera insjuknade blifvit under nätterna deraf angripne. Erfarenheten hade ock visat att de första sjukdomsfall, hvarifrån tvphus-feber och kolera utvecklat sig till epidemi, vanligast inträffat i de trångaste, starkast befolkade och mest osnygga boningarna. En annan orsak till smittosamma sjukdomar bestod efter motionärens mening deruti, att gårdsplalserna inom städerna vore allt för små, och att å desamma dessutom ofta funnos svinstior och upplag af orenlighet, hvaraf luften förskämdes.
Den andra anmärkningen, eller att af stadgandet i 5 §. Stängselförordningen skulle följa, det egare af jord, som varit åker eller äng, men blifvit lid utmark utlagd, vore skyldig att, utan afseende på en sådan förändring, i everldelig tid hålla hägnad mot granne, saknar likaledes all verklig t rund. Utskotten hafva redan erinrat, det odlade egor hade efter .,5 Cap. Byggninga-Balken alls ingen skyld ghet alt stänga mot utmark. Det är således, då fortfarande! af en skyldighet förutsätter dess tillvaro, otänkbart, att egaren till den odlade jorden skulle kunna vara skyldig att hägna mot granne, om han utlade samma jord till utmark. Ordalagen i §. innebära icke heller något sådant, då der lala endast orade förändringar, som skog och utmark kunna undergå genom lippo 'lingar, och alldeles icke cm de förändringar åker och äng kunna undergå genom utläggning. Fråga är om förlätirngar, icke om försämringar, och lagstiftaren har påtagligen icke åsyftat det förhållande, hvarå §. tillämpats af dem, från hvilka anmärkningen liäileder sig. i4 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.•Utskottens Betänkande, N\) 27. Utskotten förmoda, att häraf vill synas klart, det 5 §. StängselFörordningen, om den rätt uppfattas, icke gifvet’ minsta anledning till de mot densamma gjorda anmärkningar. Deraf följer, alt den förutsättning, hvarifrån dessa anmärkningar utgå, eller att det här förut anförda stadgandet i 2 §. Byggninga-Balken såsom allmänt gällande qvarstår, äfven saknar grund. Regeln, som der uttryckes, måste naturligtvis, då Författningen icke kunde verka retroactivl och förändra redan bestående stängselförhållanden, fortfarande gälla för jord, som var åker eller äng vid Stängsel-Förordningens utfärdande, men har, i följd af 5 §. i denna Förordning, ingen tillämpning å jord eller mark, som sedermera blifvit odlad. Den gäller icke heller i något fall längre, än lill des* den mötande skogen, h*teshagen eller utmarken odlas, då slängelvilsordet i och med detsamma inträder, och 1 §. Stängsel-Förordningen måste tillämpas.
Berättelse under den 30 sisth Octoker af Herr Kammar-Rätts Rådet Paul Öhrwall, som haft sig uppdraget att utföra Liqvidations Verket i Tyskland, komma samtlige Allierade Makterne vid Stats-TJtskottets Betänk and en'. slutliqviden att ytterligare erhålla andel i hvad som influtit eller må kunna inflyta utaf de Uppbördseller Utgifts Poster, hvilka voro outredde vid Liqvidations arbetets upphörande i Wien, enligt Slut - Protocollet deröfver af den 7 Junii 1813, hvilka Poster äro uppgifne till en Summa af 5,712,181 Francs 93 Centis, utom serskildte till beloppet, okända revenper från. Sachsen samt Gouvemememet Frankfurt; hvilket förhållande Utskottet ansett sig böra upplysningsvis anmäla i afseende å den, likmätigt Traciat» för Sverige belöpande xut' otnlörmälte Summa. Vidare har Utskottet utaf en desse Räkenskaper bifogad utredning öfver Kongl. Majits och Kronans behållne samt Krigs-Fonden tillslagne andel i Tull afgifterne for de i Göthe, borg, till följd af Kongl. Kungörelsen den 5 Augusti 1812, seqveslrerade men frirlömde varor, funnit, att af det upptagne beloppet 221,374 Ridr 18 sk. 5 rist., 210,720 Ridr 39 sk. 11 rist., väl blifvit i läkning godt gjorde Krigs Fonden, men 10,653: 59, 6. balancerade såsom bestående af utbetalningar till åtskilige Personer, hvilka utgifter med Krigs-Fonden icke äga gemenskap, samt alltså bero på tillförordnade Revisorers åtgärd att utreda. Och, ehuru denna Summa vid sådant förhållande icke tillhörer förevarande redogörelse vidare
Stackars, snälla mamsell Holman och hennes » fransyska »! Den var nog icke af första ordningen, kanske knappt den sjunde. Då jag vid mogna år kom till Frankrike för att » evertuera mig i språket » och därvid sökte använda den Holmanska franskan, fann jag, att den dugde rakt intet. Men hvem kunde ana. det, dä jag gick i skolan? Min mor var mycket lycklig, öfver att jag gick i en » riktigt fin » skola, där man fick lära spräk. Min far hade fogat sig i nödvändigheten, men suckade, då han vid ingången af hvarje kvartal måste punga ut med 8 riksdaler banko. » Fransyskan » var det läroämne, hvarmed mamsell Holman skyltade, det lockbete som hon lade ut för borgerliga mödrar, men dessutom läste vi både katekes och biblisk historia samt till och med Jakob Ekelunds lärobok för första begynnare i fäderneslandets historia, lärde oss de fyra enkla räknesorterna och plågades med så kallad skönskrifning, hvars resultat vardt en mycket vårdslösad handstil. Vår hufvudsakliga sysselsättning var dock handarbeten, i synnerhet slätsöm i långa banor, högt uppskattad af mödrarna och upptagande en oändlig tid. Symaskiner voro då ännu icke uppfunna, och det ansågs alldeles nödvändigt att offra en god del af skolundervisningen åt sömnad. Med slätsöm omväxlade ock åtskillig konstsöm, i synnerhet hålsöm, men äfven broderier på stramalj, hiskligt smaklösa i mönster och vanligtvis lika dåliga i utförande, fastän detta arbete öfvades endast af skolans äldre och mest försigkomna lärjungar. Hvad som däremot skulle utföras af alla var de på den tiden högt ansedda märkdukarne, hvilka kanske upptogo största tiden af allt vårt arbete. Jag arbetade visst flere år på min märkvärdiga märkduk och svettades vid sybågen, knåpande med tvinnadt silke på hårduk, men sä åstadkom jag också något präktigt, enligt hvad min mor och mamsell Holman försäkrade. Midt på duken syntes två basunblåsande englar, hvilka höllo en krans af rosor mellan sig, och inne i den kransen hade jag sytt begynnelsebokstäfverna till mina föräldrars för3ch tillnamn.
Detta tyckes bevisa, att om man vill hushålla såsom en enskild person måste göra, och noga se på utgifter i fråga om byggnader, så skulle man kunna genom de redan till Ulltuna gifna medlen åtminstone till någon del åstadkomma dessa byggnanader, för hvilka anslag blifvit begärdt. Jag anhåller att dessa mina korta anmärkmr måtte få åtfölja till StatsUtsk., men ber ytterligare att StatsUtsk. icke må upfatta dem på annat sätt än att Den 28 December f. m. 121 jag lifligt önskar bifall till motionen och att StatsUtsk. matte granska kostnadsförslaget och i följd deraf komma till en betydligt lägre summa än den nu föreslagna. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Om behofvet af en ny ladugårdsbyggnad vid Ulltuna torde tankarne icke kunna vara delade, och jag vill icke vidare orda derom. Att det nu begärda anslaget är allt för högt tilltaget, derom torde man äfven vara ense, men jag anhåller att StatsUtsk. måtte besinna sakens vigt och icke derföre att här blifvit föreslagen en summa, som är för hög, afslå allt anslag. Såsom en ledning för StalsUtsk:s åtgärd i delta fall, vågar jag framställa det förslag, att StatsUtsk. ville förorda afsättande af en summa af högst 20,000 R:dr b:ko, att af Styrelsen för Ulltuna Landtbruks-lnstitut emot räkning och redovisning användas till upförande af en ladugårdsbyggnad jemte mejeri. Afven denna summa kan synas högt tilltagen, men dervid måste jag erinra att Ulltuna ligger uti en skoglös trakt, hvarföre de för byggnaden behöfliga skogseffekter måste blifva dyra, och för öfrigt kan icke, efter min åsigt vid ett publikt läroverk en sådan byggnad npföras med samma hushållning, som vid en enskild egendom. Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad.s tid, utan anhåller att hvad jag nu yttrat måtte få åtfölja motionen vid dess remitterande till StatsUtsk. Gr. Taube:
Omsorgen för deras wälsärd ar ej blott en Stats-Klokhetens förestrist; det ar en tacksamhetens plikt, en Nationens hedersskuld, hwars gäldande stal i Rikets upwäxande, dest förswar ägnade ungdom, lägga et nytt frö til bedrifter och upoffringar wid tilkommande wador, och hos de främmande Magcer, hwilkas upmärkfamhet är fästad pa lesultllterne af detta langa, märkeliga Riksmöte, stadga den djupa aktning för Swensta dl-r. rionril-csruckeien, Utom hwilken alla inwärteS förfwars-medel icke blifwa tilräckeliga, at göra war sjelfständighet wördad och obestridd. Men afbördandtt af denna stuld ster ej genom blotta uttryck af önskningar man werklighet, af deltagande utan följder; Dl de uplyste Ledamöter i detta Utskott, hwilka med samma driffjedrar som ensam leder mitt tal och mina gerningar: öfwertygelsen, med lika wärme för Fosterlandets högre wwoesLeu, aga er 126 Den Z Mars. el företräde i Jnsigter och Erfarenhet, som jag erkanner och-siögaktar, til Vem hemställer jag sätter at genom hwilka mwägar, som Ven sanna lm»ncelaran wid handen gifwer, finna och til Riks-Stånden förestå, elter i annat fall hos Rikets Ständer anhalla, ar de sjelfwe fastställa och besluta medlen ar öka de i Stats-Urffvtters förra Betänkande för Otkcer-Zi-L af f. d. Finska Armeen förestagne löner, gifwa ^ccoicl8-ersättningarne för dem den widsträcktare bestämning som billigheten fordrar och derigenom upfylla Nationens högtidligt yttrade önskan, och fullgöra dest rattwisaS och dest ädelmods förenade plikter. Herr 6vllennkulcl tilläde derefter munteligen:
För att under sådana förhållanden den större sjelfständighet, som aktningen för qvinnans rätt kräfver att lagstiftningen åt henne bereder, och hvilken äfven påkallas af det friare deltagande i borgerliga yrken, som våra näringslagar numera för henne öppnat, icke må för de ogifta qvinnorna sjelfva blifva vådlig, fordras, att stegen på den nya banan med varsamhet uttagas; och Kongl. Majit har derföre, jemte det tiden för ogift qvinnas rätt att vara myndig ansatts ej böra inträda förr än vid fyllda tjugufem år, på sätt ock tillförene af Kongl. Maj.ts Nåd. /'rop. JVs 106. 55 Lag-kommittéen varit föreslaget, funnit angeläget alt, oberoende af denna myndighet, lagens stadganden om giftomannarätt förblifva oförändrade. På dessa grunder, och då lagen torde böra åt de ogifta qvinnor, som sjelfva vilja afsäga sig myndighetens utöfning, lemna uttrycklig anvisning om deras rättighet härtill, samt det i sammanhang härmed synes lämpligt, att den nya författningen ej blifver gällande förr än viss tid efter dess kungörande, vill Kongl. Maj:t, efter att hafva i ämnet hört Högste Domstolen, till Rikets Ständers antagande framställa en så lydande Författning angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig: Med ändring af 19 Kapitlet 2 § Ärfda-Balken och hvad för öfrigt i lag eller särskilda författningar varit stadgadt i afseende på ogift qvinnas rätt att råda öfver sin egendom, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, vare myndig att sig och sin egendom sjelf råda och förestå; dock att härigenom någon ändring icke sker uti hvad allmänna lagen om giftomannarätt innehåller. Yill ogift qvinna, som ofvannämnde ålder uppnått, afsäga sig myndighetens utöfning, gore derom anmälan hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, och varde af domstolen under förmyndare ställd. Dessa stadganden träda i verksamhet från och med månads början nästkommande år (ett år efter det författningen på samma dag blifvit i hela riket kungjord).
R:dr, men hvad derutöfver levererades komme att för salpeter-fondens räkning försäljas, syntes fondens utgifter, utöfver ränteinkomsternas belopp, icke kunna uppgå till högre summa än omkring 109,000 R:dr årligen; med afseende hvarå anslaget till salpeter-uppköp bestämdes i rundt tal, till 1 10,000 R:dr. I följd af denna nedsättning i anslaget fann Kongl. Maj:t nödigt att rörande salpeter-ärendenas handhafvande meddela nya föreskrifter, hvilka, upptagna i nådigt Bref den 29 Januari 1861, bland annat innefatta, att den qvantitet salpeter, rå eller trublerad, som icke erfordrades till årliga kruttillverkningen eller till ett för densamma behöfligt reservförråd af 2000 centner, motsvarande ett års behof, af sistnämnda slag, borde försäljas och försäljningsmedlen ingå till salpeterfonden, hvilken skulle, derest Kongl. Maj:t icke annorlunda förordnade, hållas vid ett belopp af 800,000 R:dr.
Häruti förenade sig Herrar Bååth, Cederborg, P. Winbladh, Ståhl och Justelius. 4:o af Herr Leffler: mot de Högloflige Utskottens Betänkande finner jag mig föranlåten att i så motto reservera mig, som Utskotten tillstyrkt, att Rikets Höglofl. Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla derom, att en ny näringsförfattning måtte blifva utgifven, i enlighet med de förslag till Handelsoch Handtverks-Ordning, samt för gerningsmän å landet, hvilka Rikets Ständer under 1823 års Riksdag uppgjorde och till Kongl. Maj:t i underdånighet inlemnade; likväl med de förändringar deruti, som kunna finnas af behofvet påkallade. — Men sorn Borgare-Ståndet under bemälde Riksdag till Kongl. Maj:t inlemnade sine anmärkningar emot förutnämnde förslag, i de delar deraf, hvaruti Ståndet icke kunde instämma; och detta Stånd sedermera, under sistlidne Riksdag, uppgjort och äfven till Kongl. Majit i underdånighet inlemna! förslag till ofvannäinnde 3:ne Författningar, hade jag för min del trott, det jag äfven inom de Höglofl. Utskotten yrkat, att Utskotten bart tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, alt hos Kongl* Majit anhålla derom, att, vid den nya näringsförfattningens utgifvande, Kongl. Majit läcktes taga samtlige de inlemnade förslagen af så väl Rikets Höglofl. Ständer gemensamt, som utaf Borgare-Ståndet serskildt, uti Nådigt öfvervägande. Detta hade, efter min tanka, varit så mycket billigare» som frågan onekeligen närmast rörer Borgare-Ståndet, och hvars yttrande deröfver således rättvisligen bör lagas uti betraktande. — Jag har ock vågat tro, att Rikets Höglofl. Ständer, uti deras underdåniga skrifvelse uti detta ämne, bort fästa Kongl. Majlis
Sådan är den nu gäliande §:ns föreskrift, men denna föreskrift skulle, enl. den föreslagna förändringen, förvandlas till ett åliggande för redskapsägaren att anmäla redskapen till försegling innan den kommit ur handtverkarens händer, och det är denna bestämmelse som jag finner alldeles oriktig och olämplig. Låtom oss antaga att en handtverkare, som fått updrag att uti ett bränneri laga eller ändra en redskap, efter fullgjordt arbete reser från stället utan att för redskapsägaren anmäla att redskapen är färdig. I sådant fall kan det verkligen hända, att ägaren utan sitt förvållande gör sig skyldig till förseelse emot den nya författn:n och får derför plikta. Derest den nuv:de §:n hehöfver förtydligas, bör det ske sålunda, att den nya ordalydelsen icke döljer en snara för bränvinstillverkaren och icke heller innehåller en otydlighet för åklagaren. För att erhålla ett sådant förtydligande torde det vara bäst att återremittera §:n, och vill jag för min del icke motsätta mig en sådan åtgärd. Hr Hjärne: Den obetydliga förändring i sak som denna § undergått, afser icke någon strängare kontroll på bränneriägaren, utan i stället en strängare kontroll å bränneriägarens sida på kopparslagaren. Enl. den gamla författn:n skulle en redskap förseglas så snart den kommit från kopparslagaren, såvida den ej inom 8 dagar skulle begagnas. Jag vill nu i förbigående i korthet besvara Hr Adelborgs citation af den process han omnämnde. Han uplyste ej, huruvida det under processen blef ådagalagt att redskapen kom direkte från kopparslagaren. Jag betviflar att så varit förhållandet, ty det förefaller mig orimligt att en domstol har kunnat för innehafvande af oförseglad redskap fälla en person, som hemfört denna redskap direkte från kopparslagaren. Med den föreslagna förändringen har man afsett, att kopparslagaren eller redskapstillverkaren skulle äga sig öppet att under en längre tid sysselsätta sig med redskapens reparation elier förändring i sjelfva bränneriet i st. f. i verkstaden.
91 del kan gilla det föreslagne Assignerings-systemet, heldst detsamma, enligt min öfvertygelse, endast kan med nytta användas i ett land med säkra Credit-förhåilanden, men att det deremot, der Crediten är så vacklande, som, för närvarande, i vårt Fädernesland, skall medföra oredor, tvister och olägenheter. Af detta skäl och med åberopande af Lag-Utskottets Betänkande i samma ämne vid förra Riksdagen, afstyrker jag, meo voto, all utvidgning af hvad hittills gällande Författningar i omförmäldte afseende föreskrifva,” Uti detta yttrande instämde Herr Professorn Doctor Lundblad, äfvensom Hr Grosshandlanden Göransson, hvilken, såsom correctiv emot en skada, som en utvidgad assignerings-rättighet skulle komma att orsaka, för sin del föreslog, att en föreskrift måtte tilläggas, det alla enskildes Assignationer på enskilda, sorn utställas på mindre belopp, än Etthundrade Riksdaler Banco, borde vara skrifne eller tryckte å fyra Skillingars Charta Sisrillata. — Med Herr Grosshandlanden Göransson förklarade Riksdagsmannen Pehr Andersson från Hallands Län sig till alla delar ense. I afseende på den vid sednaste sammanträdet gillade i §. uti Förslaget, erinrade Herr Revisions-Secreteraren Stråle , om sin då anmälde reservation emot det beslut, sorn från den §. uteslutit ett af Herr RevisionsSecreteraren, såsom högst nödigt ansedt lil - 92 Stats-Utskottets lägg, i afseende på förekommandet af flerfaldige Rättegångar, om Invisningars betalnings-giltighet, hvilka i sin mån äfven skulle minska förtroendet till dylika papper, nemligen af dessa orden: ”Och galle sådan Invisning såsom bevis, att utgifvaren varit skyldig