Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme värde talare har sagt, alt det vore föga ändamålsenligt och riktigt att fortfara på sätt som tillgick med H. Ex. Hr Gr. Wachtmeisters utnämnande i Statstidningen. Jag kan icke se, hvaruti det adtequata i tillämpningen består, då jag icke tror alt i hela Sveriges rike kan finnas någon, sorn godkänt och gillat det sätt, som då vidtogs, nemi. att i Statstidningen införa en person såsom utnämnd till en plats af denna betydenhet, utan atl han sjelf var tillfrågad om han ville emottaga densamma; så mycket mindre när han i constitutionel anda kunde betinga sig med hvilka ledamöter han skulle vilja ingå i Konungens råd. Samme värde talare har sagt, att om man ville complettera Statsrådet, utan att bry sig om hvem sorn bildade det, så trodde han, att tilläfventyrs ingen skulle vilja blifva entreprenör för en sådan inrättning. Hvad angår den anmäi kntn, alt Evera som helst kund? tagas lill Statsråd, så tror jag, att den besvaras lätt dermed, att jag icke kan finna att något annat sysleme varit vidtaget hittills, än det att taga just hvilken som helst; ty icke har det varit synligt för menniskoögon, alt man velat grunda valet på de valdes kända åsigler, och således tror jag, att entreprenaden i detta hänseende varit ganska lätt. Efter entreprenadskapet varit satt i fråga, får jag nämna, att jag tror det hafva varit ett af de största fel, de största misstag, att man ej kunnat anvisa K. M. någon person, sorn kunnat blifva entreprenör, någon person med så mycket förtroende, så mycken känd skicklighet, att han kunnat föreslå K. M. nio andra personer att bilda en minislere, som i förväg kommit öfverens om den styrelseprincip de önsjkade göra gällande. Jag tror icke, att detta vore mycket hegardt, och att det afven svarade emot förhållandet; ty då det skall vara Konungen sjelf, som utser sin minislere, så måste han nödvändigt i detta hänseende vara vägledd af någon, som föreslår dessa personer, och sorn om dem halmera kännedom, än det kan vara möjligt för en K, person att äga.
Du kan väl tänhem, ... ty, ser du, jag ville så gerna visa dem henne. ka huru glad jag blef, och bad dem genast följa mig Gabriella, ... men jag har ännu inte kunnat råka Erika. henne Nå, men hvarför vill du ändtligen, att de ska' se Anton. den ena af dessa mina englar hon är så ofantligt lik den der vackra röda, som du ser, ... blott Jo, ibland tycker jag just som att Gabriella vore 52 med den skilnaden, att han är sorgsen och bedröfvad, men Gabriella deremot, ständigt glad och lekande Tala du med dem här, medan jag går att uppsöka henne men du skall tala vackert med dem, hör du, så att de inte springa lofva mig, att hålla dem qvar sin väg, innan jag kommer igen. Du måste säkert Erika. Ja, min stackars Anton, ja Anton (går ät dörren, men kommer åter tillbaka och hviskar till Erika). som säger sig vara dödens engel; fråga honom, hvarföre han alltid mer än brodren, springer upp på min axel, och sätter sig så nära mitt hufvud. kan vara. (Anton går, Erika ser tyst efter honom. Birger inkommer.) Hör du, ge dig i språk med den der hvita, han Sök att leta ur honom, hvad hans mening härmed SJUNDE SCEN. BIRGER, ERIKA. Birger. för att inhemta dina råd i en sak, som på det högsta oroar mig. Erika (orolig.) Hvad jag är glad att ha' träffat dig, min Erika, det Anton, som förorsakat dig bekymmer Hvad? hvad har händt. Birger Är 53 Birger. gra af sina anfall? Så mycket värre, om han råkar Arnman. Erika. Arnman, säger du Är Arnman här? Birger. han är nyligen anländ, utan att någon af oss märkt Ja! och det är just hvad som bedröfvar mig; Nej; Har han kanske återigen fått nå- honom, förr än han redan samtalat med Gabriella. resa, på hvilken han genast beslöt vara oss följaktig. Erika. - Himmel Det kan, och får inte ske! Birger. huru, utan att stöta honom, kunna undandraga sig hans sällskap Erika. gon göra färden om intet. Gud bistå oss! Birger. Som du säger
Utom de under Riks-Statens Fjerde Hufvudtitel uppförde anslags - Hör till StatsLlskotlets Betänkande, N.-o 3 summor, äro följande, till ständiga behof icke hänförliga, anslag för försvars-Verket till lands beviljade, för att utgå under 3:ne år, nemligen: 1:0 för Topografiska Corpsens arbeten, Trettiosex tusen Riksdaler, eller Tolf tusen Riksdaler årligen; 2:0 för complettering af redskaps-, rid-, anspannsoch stallpersedlar för feni Batterier af nja Fält-Artilleriet, Tjugofyra tusen Riksdaler, eller Åtta tusen R:dr årligen; j 3:o för anskaffandet årligen under trenne år af 4,000 st. nja Infanteri-gevär, Tvåhundra fyratiotusen Riksdaler, eller Åttio tusen Riksdaler årligen; 4:o för tillverkning af pistoler, Sexton tusen Riksdaler, eller Fem tusen trehundra trettiotre Riksdaler 16 sk. årligen; 5:o för äldre Infanteri-gevärs förändring för slagkruts-antändning, Sextio tusen Riksdaler, eller Tjugo tusen Riksdaler årligen; 6:0 för tillverkning af slagkrut:shufvar samt anskaffande af de för denna tillverkning behöfliga machiner, Trettiotre tusen Riksdaler, eller Elfva tusen Riksdaler årligen; 7:0 till bestjckning af Waxholms fästning jemte tillhörande Strandverk, Åttio tusen Riksdaler, eller Tjugosex tusen sex hundra sextiosex Riksdaler 32 sk. årligen; 8:0 till bestjckning af Carlstens fästning, Fyratio tusen Riksdaler, eller Tretton tusen trehundra trettiotre Riksdaler 16 skillingar; 9:0 till fortsättning af befästningsarbetena vid Carlsborg, Nittio tusen Riksdaler, eller Trettio tusen Riksdaler årligen; 10:0 till fortsättandet af enahanda arbeten vid Carlsten, Nittiotre tusen Riksdaler, eller Trettioett tusen Riksdaler årligen; 1 i;o till befästningsarbetena vid Carlskrona, Sjuttiotvå tusen Riksdadaler, eller Tjugufyra tusen Riksdaler årligen; och 12:0 till befästningarne i Stockholms skärgård, Ett hundra femtio tusen Riksdaler, eller Femtio tusen Riksdaler årligen.
Ty det går bra långt, när en man känner sig gripen af en så vanmägtig förtviflan, att han totalt lösgör sig från till och med den stolthet, som sjelfuppehållelsedriften drifver äfven den eländigaste menniska att i det längsta fasthålla, lösgör sig från den ända derhän, att han gör den stora allmänheten till sin förtrogne i sina lidanden under toffelväldet af en hustru, som super och lättjefullt förslösar den förtjenst, som den stackars mannen, familjeförsörjaren, med svett och möda skrifver ihop. En barmhertig menniska skänker eller bjuder till att skänka åt en sådan olycklig hvad han tigger om, nämligen medlidande. Men derför kan hon icke hysa någon misskund med den olyckliges verksamhet såsom författare, då denna är af det slag som hr Strindbergs. Ty en barmhertig menniska måste också tänka på de många, som genom en sådan usel litteratur förderfvas, och icke blott på den olycklige familjeförsörjaren, som af den har sin föda. Hvad vi emellertid af hr Strindberg sjelf om hans författareskap få veta i den sjelfbiografiska berättelsen Familjeförsörjaren är i korthet följande: Hr Strindberg nedskrifver för att få bröd hallucinationer och fantasier, alstrade af hans febersjuka och öfverretade hjerna, och han försörjer sig sjelf, hustru och barn med att offentligt i skrift smutskasta sin hustru. Genom detta erkännande har hr Strindberg, synes det mig, dömt sig sjelf såsom författare. Hur kan han ändå gälla så mycket som han gäller? Jag har förut svarat på den frågan, men jag vill lemna ännu flera svar; och härvid kommer jag in på ett delvis nytt kapitel. En orsak till att hr Strindberg bibehåller, så pass han gör, sitt anseende som författare, är hans tidigare litterära verksamhet. Den som skrifvit här intagna recension i Dagbladet har redan påpekat den saken, som bäst visar, hur osjelfständig och omyndig den läsande allmänheten är i smak och omdöme. Det har nu en gång blifvit en dogm, att hr Strindberg är en talang, som oförfäradt säger samtiden obehagliga sanningar. På den räkningen skrifves också hans senaste författareskap.
St. fullständig upplysning, dels om beloppet af de till Statscont. för år 1832 influtna öfverskott å statsverkets inkomster, dels huru dessa medel blifvit använda, dels ock huru derutöfver ofvannämnde högst oförmodade statsbrist kunnat tillkomma. Remitterades till StatsUtsk. Ånyo föredrogs Hr Stuarts, Carl Gust., d. 2 dennes på bordet lagda hemställan, att Exped.Utsk. måtte anmodas 9« Dea 5 Mars f. m. skyndsamligen uppsätta förslag till und. skrifvelse, ang:de de vid denna riksdag fastställda hufvudgruuder för Bankens rörelse och förvaltning. Hr Hjärne, Harald: Då Exped.Utsk. icke är förbandet att ställa sig till efterrättelse, hvad endast ett Stånd detsamma ålägger, så, och på det ändamålet med Hr Stuarts nu af R. o. Åd. bifallna hemställan desto säkrare må vinnas, föreslår jag, att de öfriga Stånden må inbjudas att i R. o. Ad:s nu fattade beslut sig förena, R. o. Ad. biföll, hvad Hr Stuart föreslagit, samt beslöt alt vänligen inbjuda de öfriga RiksStm att i detta beslut instämma Föredrogs ånyo Exped.Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda memor. N:o 23, med öfverlemnande till ny justering af förslaget till R. St:s und. skrifvelse, ang:de ytterligare statsanslag för Arme'ens Pensionscassa, m. m. Det nya förslaget till und. skrifvelse upplästes till justering och godkändes. Ånyo föredrogs PresteStrs d. 2 dennes på bordet lagda prot.utdr, af d. 19 sisth Febr., med inbjuda, till de öfriga R.iksSt:n att förena sig i PresteSt:s beslut om anmodan till samtliga Utskrn, att, så fort sig göra låter, af sin cancellipersonal afskeda så många, sorn, utan hinder för de återstående målens ordentliga expedierande, kunna umbäras. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Den, som till kontraproposition i hufvudsakiiga voteringen angående införselstullen å Pergamentsskinn antager Ridderskapet och Adelns beslut att denna tull bestämmes till 1 R:dr 24 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-Ståndets beslut att tullen å Pergamentsskinn skall utgå med 36 sk. skålpundet. b) i hufvudsaken: Bevillnings-Utskottels Memorial, M 14. 37 6S:o Den, som vill att, pä sätt två Stånd beslutat, införselstullen å Pergamentsskinn bibehålles vid 1 R:dr skålpundet, röstar Ja; deu, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:sta alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut (2:dra alternat.) Borgare-Ståndets beslut. Vidare bade Utskottet föreslagit att finare Skinn, för tillverkning af handskar Finare Skinn samt portföljoch etui-arbeten, efter pröfning af bebofvet och med serskildt till stånd af Rommers-kollegium, derå införseistullen nu är bestämd till 10 R:dr för 100 R:dr värde, skulle i stället åsättas tull af 16 sk. per skälp. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva bifallit delta förslag, men Presteoch BondeStånden vidblifvit gällande bestämmelse. Så vida icke sistbemälde tvenne Stånd skulle vilja förena sig med de båda öfrige Stånden i att godkänna ifiågavarande förslag, lärer följande omröstning böra anställas: 66:0. Den, som bifaller Utskottets, af två Stånd antagne, förslag, att införseistullen å finare skinn för tillverkning af handskar samt portföljoch etui-arbeten, efter pröfning af hehofvet och med serskildt tillstånd af Kommers-kollegium, bestämmes till 16 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles gällande införselstull, 10 R:dr för 100 R:drs värde.
Efter de sakrika ani föranden,sorn redan blifvit afgifna till förmån för ifrågavande slöjdskola, skall det måhända synas förmätet af mig att här upträda, men jag hoppas alt R. o. Ad. icke skall förtänka mig, att äfven jag, då fråga är om de Svenska slöjderna, lägger ett ord till desammas förmån. Man har hittills å det allmännas sida helt och hållet förbisett qvinnans behof af undervisning till ernående af slöjdskickligi het, och orsaken härtill, lärer enl. mitt förmenande, böra tillskrifvas den omständighet, att hon, som icke äger någon talan inom representationen, blifvit af densamma bortglömd, hvilken lott vanligen träffar alla dem, som icke sjelfva kunna bevaka sina rättigheter. Gr. von Platen tillhör förtjensten att först hafva fästat R. St:rs upmärksamhet på delta förhållande och visat möjligheten af att genom ett ringa anslag åstadkomma en afdelning af Stockholms slöjdskola, som skulle blifva en läroanstalt för unga qvinnor. Jag hade föreställt mig, att R. St. skulle med begärlighet omfatta detta tillfälle alt godtgöra en långvarig uraktlåtenhet men denna förmodan tyckes ej blifva besannad. StatsUtsk. har väl tillstyrkt, att anslaget till Svenska Slöjdföreningens skola i Stockholm måtte förhöjas med 2,000 R:dr b:ko, hvarföre jag, likasom hvarje annan vän af de inhemska slöjderna, är Utsk. mycken tack skyldig, men man finner ej af Utsk:s utlåt., att frågan om qvinnans undervisning i slöjder blifvit tagen i öfvervägande. Utsk. säger väl, alt det genom tillstyrkande af anslagets förhöjning ansett sig hafva besvarat frågan om anslag lill skolans utvidgning genom öpnande af en läroanstalt i det af Hr Hasselroth angifna ändamål, hvilket var, att en summa af 4,000
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, *034. Kongl. Maj:ls Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den G April 1854, kl, 3 e m. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse till Rikets Ständer, angående hegardt anstånd med föreskrifna kapitaloch ränte-inbetalhingar å de till hamnbyggnaden vid Cimbritshamn beviljade lån af allmänna medel; Gifven Stockholms Slott den 47 Mars 185å. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 6 Augusti 1851, pröfvat skäligt att medgifva anstånd intill 1852 års slut med beräkningen och vidtagandet af de årliga kapitaloch ränte-iubelalningarne å de för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn beviljade samt under åren 1843 och 1845 från Riksgäldskontoret utbekomna tvänne lån, det ena å 25,000 R.-dr och det andra å 5,000 R:dr, under vilkor att Cimbritshamns Magistrat och Borgerskaps Äldste i stadens namn och å dess vägnar före 1851 års slut till Riksgälds-kontoret afgåfve en ny, för begge lånen gemensam ansvarighets-förbindelse i afseende på de efter anstånds-tidens förlopp förestående inbetalningarnes behöriga fullgörande, hafva Borgerskapets Äldste i Cimbritshamn, jemte anförande, hurusom genom flera oförutsedde omständigheter och jemväl af brist på erforderliga medel, nämnde hamnbyggnads-arbete, hvilket, enligt afslutadt kontrakt, bort före 1852 års utgång vara verkställdt, ännu vore till en icke obetydlig del ofulländadt, hos Kongl.
Det hördes också en och annan snyftning, men det blef snart åter alldeles tyst. Då blef gamla Agneta utom sig af ängslan. »Du är feg, du gamla nöt,» sade hon. »Brasan brinner ut och de dyra ljusen med. Skall allt vara förgäfves bara för din eländiga feghets skull?» Och som hon sagt detta, steg hon upp än en gång, gråtande af fruktan, med klapprande tänder och darrande kropp, men ut i kammaren kom hon, och dörren fick hon upp. Hon låg åter och väntade. Nu var hon inte rädd mer för att de skulle komma. Hon bara låg och ängslades för att hon skrämt bort dem, så att de ej skulle försöka att komma igen. Då började hon ropa i mörkret som i de unga dagarna, då hon följde hjorden: »Mina små hvita lamm, mina lamm i bergen, kommen, kommen! Kommen ned från klyftor och stalp, mina små, hvita lamm!» Då var det, som hade en hård vind från fjällen kommit och farit in i stugan. Hon hörde inga steg eller suckar, bara vindstötar, som brusade omkring knuten och hveno in i stugan. Och det lät som om någon oupphörligen varnade: »Sch! Sch! Skräm inte! Skräm inte! Skräm inte!» Hon hade en förnimmelse af att det yttre rummet var så packande fullt, att man trängdes upp mot väggarna och höll på att spränga dem. Ibland var det, som om de därute skulle lyfta på taket för att få utrymme. Men alltid var det någon som hviskade: »Sch! Sch! Skräm inte! Skräm inte!» Då kände sig gamla Agneta lycksalig och lugn. Hon knäppte sina händer och somnade. Om morgonen var det, som om det varit en dröm. Allt var sig likt i det yttre rummet, brasan var utbrunnen och ljusen med. Det fanns icke så mycket som en droppe talg i stakarna. Så länge gamla Agneta lefde, fortsatte hon att på detta sätt sörja för de döda. Hon spann och sträfvade, så att hon kunde hålla sin brasa brinnande alla nätter. Och hon var lycklig, eftersom hon visste, att någon behöfde henne. Så kom där en söndag, då hon ej sågs på sin plats i kyrkan.
Uppbördsmännen äga ingen rättighet, att i uppbörden emottaga privatbanks-sedlar. De skulle derigenom äfventyra tilltal och suspension, äfvensom de, ifall någon katastrof skulle inträffa, som satte dem ur tillfälle alt få dessa sedlar utvexlade emot riksmynt, skulle äfventyra att varda från sina tjenster skiljde. Vid sådant förhållande måste de, af omtanka för egen säkerhet, neka att i uppbörden emottaga privatbankernas sedlar. Jag vill likväl icke just påstå, att de åtgärder jag föreslagit till afhjelpande af det öfver - D e ii 12 Mars. 135 klagade onda, kunna af Ständerna vidtagas; men jag har ansett mig böra fästa R. Sits uppmärksamhet pu förhållandet, emedan, ifall det allmänna tillståndet, relativt till privatbankerna, sorn jag framställt, skulle än vidare fortfara, utan att någon uppmärksamhet derå vid denna riksdag fastades, det kunde medföra ännu svårare följder. Jag haino öfverlemnat saken till öfvervägande; det beror på 11. St. att derå göra det afseende, som Rikets allmänna bästa fordrar, och jag har intet vidare att i denna sak tillägga. Hr Ribbing: Jag har mycket misstagit mig om, såsom man här påstått, uppbördsmännen äro förbjudne att vid uppbörden emottaga privatbanks-sedlar; oell jag önskar blifva upplyst om tillvaron af en författning, sorn innehåller ett sådant förbud, samt stadgan, att de derigenom skulle riskera att blifva skiljde från sina tjenster. Jag trodde, att det var deras ensak, blott de till levereringen anskalfade riksmynt. Man åsyftar garanti för privatbankssedlarnas inlösande, men denna garanti ligger i sjelfva octrojen, enär privatbanken, om en enda sedel på 2 r:dr b:co icke vid anfordran inlöses, riskerar att förlora sin octroj. Ytterligare en garanti i den solidariska ansvarigheten, och jag vet då icke hvilka vidare garantier kunna vara beliöiliga.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer inhemlat, det E. K. M. under den 9 Mars 1825 förordnat, alt afvittringarne i Herjeådalen ofördröjligen borde taga sin början, på det denna orts invånare skulle beredas de fördelar, som med en säker eganderält till jorden äro förenade, och hvilken på annat sätt ej kunde vinnas än genom bestämda skilnader i området, ej mindre emellan Kronan och Hemmansegarne, ändesse senare sins emelian; och skulle dervid gälla till efterrättelse E. K. M:s för Afvittrings-Yerket i Jemtland den 8 December 1820 utfärdade Nådiga Stadga. Och ehuru Rikets Ständer icke äro i tillfälle att bedöma i hvad mon skäl lill den i motionen gjorda framställningen må finnas; hafva dock, vid det förhållande, att afvittringarne i Herjeådalen, genom den kostnad de för hemmanen medföra, möjligen kunna, om de för hastigt fortgå, motverka det ändamål af landets förkofran, som med dera åsyftats, Rikets Ständer ansett sig böra till E. K. M. frambära den underd. önskan, det E. K. M., sedan Dess Befallningshafvande och öfrige vederbörande, hvilkas rätt är i fråga, blifvit i ämnet hörde, i Nåder läcktes vidtaga sådana åtgärder, att af v i tlringarnes fortgång icke mätte blifva för nämnde landskap tryckande. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Julii i834 E,i:p editions-Uiskotlels Förslag till und. Skrifvelse iSbo q o. N:o 70. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Julii 1834- Preste-Slåndet den 17 Boigare-Sländet den 17 Bonde-Slåndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ersättning till städernes Borgerskap, dä de till besigtningar m. rn. för Kronans räkning blifva kallade. (Stals-Utsk. N:o 165.) S. A. K.
Hos Utskotten liar väl fråga förekommit, oro någon viss tid borde bestämmas, hvarunder innehafvare af pistoriska verk eller konstbrännerier skulle, såsom en billig ersättning för den förlust, sora kommer alt drabba dem genom desse inrättningars upphörande, tillåtas att desamma vidare begagna; men som Utskotten, vid närmare öfvervägande häraf, funnit en sådan tillåtelse dels i betydlig mon och för en längre thi motverka det åsyftade ändamålet af förminskad tillgång på bränvin och dels föranleda ett kännbart lidande för de enkla pannorna, hvilka, med den föreslagne högre beskattningen, kunna mindre än förut täfla med konstbrännerien i tillverkningens afsättning, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att rättigheten, att till bränvinsbränning begagna annan redskap än den Utskotten föreslagit, må upphöra så snart den nya Författningen om bränvinsbränningen blir till efterlefnad gällande. §• >7- Hvad angar den af en del Motionairer väckte fråga, huruvida öfverlåtelse på annan person af bränvinsbrännings-rättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter må ega rum, så.enärbränvinsbrännings-rättigh* ten bör åtfölja jorden och Utskotten icke funnit skäligt, ali innehafvare af jord skulle förbjudas att på annan person öfverlåta en jorden tillhörande rättighet, den han icke sjelf utöfvar, helst en sådan öfverlåtelse icke kan blifva för någon annan förnärmande, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att den hittills lofgifne transporträltigheten i berörde afseende äfven hädanefter må fortfara, hvarvid, utom de föreskrifter, som derom redan linnas i nu gällande Författning upptagne, Utskotten likväl anse det vilkor böra fästas, att innehafvare af bränvinsbrännings-rättighet, då han densamma på annan person öfverlåter, ,jemväl skall ansvara för öfverlrädelser emot Förfatlningarne om bränvinsbränningen, som af en sådan person kunna begås; och få Utskotten, Bik. till R. St.
StatsUtsk. har i allmänhet utgått från en annan åsigt, nemligen att kanslistplatserna icke skulle vara fasta, utan att de dertill hörande göromålen skulle bestridas genom förordnande; men om äfven denna grundsats i allmänhet är riktig, torde den dock icke vara tillämplig på förev:de tjenstebefattning, hvars fasta natur bör vara tydlig för hvar och en, som känner de dermed förenade göromålens beskaffenhet. På grund af dessa skäl instämmer jag i detta fall med Hr Printzensköld, och anhåller att lönen för ifrågav:de kanslist-beställning må upföras å stat. Hr Printzensköld: Jag befarar att det ligger en uppen bar motsägelse i Hr Liljehööks yttrande. Han säger nemi., att Utsk. utgått från den grundsats, att icke tillvägabringa några nya regleringar inom embetsverken; men huru står detta tillsammans med Utsk:s tillstyrkande af bifall till KammarColldi af K. M. förordade förslag ang:de registratorsoch aktuarie-tjensteriies sammanslående? Det måtte väl vara en splitter ny reglering, och när man bifallit den, måste man äfven för kotiseqvensens skull bifalla hvad både Regeringen och KammarColl. föreslagit såsom en ersättning för denna indragning. Som nu hvarken Regeringen eller KammarColl. hade föreslagit indragningen af aktuarie-tjensten, då hade Hr Liljehööks försvar haft någon grund för sig; nu saknar det helt och hållet en sådan, hvarföre jag förmodar att R. o. Ad. icke lärer på Den 21 Oktober, f, m. 1C3 detta förslag frisla något afs:de, utan bifalla min af tvenne ledamöter understödda hemställan. Man har ingått i svaromål på min egentligen i förbigående gjorda anmärkn., att ett misstag ligger i KaramarColhii förslag om den ena tjenstens indragning. Jag hade bordt med tystnad förbigå detta förhållande för att icke besvära tvenne af It. o. Ad:s ledamöter med ett genmäle.