Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Luther hade redan förut, både i lära och handling vederlagt den vidriga uppfattningen af äktenskapet betraktadt som en »helighet», i det han sjelf ingick ett helt och hållet »borgerligt äktenskap» med Catharina von Bora (1530), en nunna, hvilken han tillika i kristendomens namn befriade från klostret såväl som från de bindande »klosterlölten», hvilka — i parenthes — sedan en tid börjat »gå igen» i den föregifna protestantismen, uti Diakoniss-anstal terna, genom presten Fliedner i Tyskland och hans anhängare i åtskilliga länder, äfven här. Som Luther redan då vid sitt giftermål var 46 år gammal, så kan det vara ovisst, huruvida hans äktenskap, i ordets varmare bemärkelse var, till sin begynnelse och initiativ, hvad man egentligen enligt naturens och sanningens skönaste ordning kallar, »ett hemligt äktenskap», men visst är, att han i sina bref ständigt talar om denna förbindelse, som sin — »copulation». (Luthers briefe herausg. von de Wette III. 2, 10, 13, — I, c.). Som en förmildring från offentlighetens ostentation i den katholska kyrkan och dess föga grannlagenhet genom »vigningar» och »utlysningar» af naturens hemligaste förhållanden, tog Luther, för att tillfredsställa presternas och hopens vidskeplighet och bigotta betraktningssätt af den naturliga propagationen såsom ett »Sakrament» (helighet), till sig Kreutziger och Lucas Kranach, såsom vittnen, då Catharina flyttade in i hans hus. Att någon »vigsel» icke egde rum, är ett historiskt faktum. Luther har således med både lära och efterdöme visat, hvad naturen, då den är oförvillad af asketiken, icke behöfver undervisas om, att nemligen det substansiela i äktenskapet är — copulationen.
Prinsessan Sophia Albertinas begrafning’ v , , , , , verkställd för åren i83o, 1031, 1832 och i833, i afseende år 4°:o Anslaget till Lejonbackens ombyggnad verkställd för år i83i, i afseende å: 4'J° Krigs-Collegium med derunder lydande Cassör, Svar på återremist , , , 42:0 Krigs-Academien 43:o Tull-Verket ,,,,, 44*° Post-Verket 45:o Numer-Lotteriet ,,,, 46:0 Control-Verket 47I0 Sundhets-Collegium , , , , , , 48I0 Invalrdhus-Fonden , , , , r r 49:0 Civil Statens Pensrons-Cassa , Öo:o Armeens Pensions-Cassa , , , 5 :o Saltpeter-Fonden , , , , , 52:0 Allmänna Garnisons-Sjukuset 53;o Carl Gustafs stads Gevärs-Fac »>4*0 Ofver-Intendents-Embetet , Svar på återremiss , , , 55jo Stockholms Stora Barnhus, 56;o Stuteri-Öfver-Styrelsen , , Svar på återremiss , , , 57ta Finska Ersättnings-medlen 58:o Lappmarks Ecclesiastik - Verks Fond y» yjff 9 fffff, 5qjo Styrelsen öfver Fängelser och A bets-inrättningar i Riket, 6o;o Förvaltningen af Sjö-Ärendena Flottans m. flr Departement, Svar på återremiss , , , 6i;o Quarantaincs - Commissioncn Stockholm 2.5^ n Ridd. o. Adeln. PresteBorgareBondc Ståndet. Ståndet. It 34 dito dito dito a. A 34 dito dito b. .. 34 a. f 35 a. a. IJ 34 dito b. s. d. a. a. s. d dito dito b. it 34 .t. a.
Till sist iröres 1 tesked renad soda upplöst i litet vatten. Åmeten hälles i form eller pannor, lörut smorda med kallt smör och mjölade. Gräddas i lagom ugnsvärme ungefär 20 minuter. Luckan bör vara väl sluten de första 15 minuterna. Fru L. Vänd eder till hr P. Persson, Drottninggatan 40, hvilken tillhandahåller de utmärktaste stickmaskiner från J. E. Eriksons Mek. Verkstads Aktiebolag. Bed. Breflåda. En prenumerant, Arboga. Hjertlig tack för edra vänliga ord om Idun. Edert förslag skola vi taga i öfver vägande, då vi, som vi hoppas, snart kunna utvidga tidningen. Friherrinnan Ottilia, Husmoder m. fl. Ja, af egen erfarenhet kunna vi på det varmaste rekommendera Lacaves spanska viner såsom både goda och billiga. Pri skurar t erhålla ni nog pr omgående, blott ni pä ett brefkort anhåller derom. Fru, Agda. Ni har rätt. Veens cacao torde vara fullt jemförlig med de bästa fabrikat i den vägen. Sjelfva hafva vi funnit den samma ytterst angenäm och välsmakande. Redaktionen. Innehållsförteckning: Anna Klemming (med porträtt). — Främmande toner, tolkade af F. Hbg: 4. Blå- klintskransen, af Em. v. Geibel; 5. Kärlekens tankar, af Jul. Priset, af J. G. Fischer. — Ett underbart land. Fragment ur en otryckt reseskildring, skänkt åt Ave (s \ \ \ t). — Något om flickors lektyr (nytt inlägg), af Eve. — » Lille bror », skiss af Mathilda Langlet. — Konsten att äta, af Thea. — Jag eller du? Berättelse af Marie von Olfers. (Forts.) För sommaren. — Våra barn. — Hushållet. — Drycker. — Efterrätter. — Frågor. — Svar. ' — Breflåda. [353] Hembag * ari. För 200 kronor kan en flicka på 6 månader få lära hvad till finoch hembageri hör. Adress: Fröken H. Rundqvist, Strengnäs.
Revisorernes anmälan om dispositioner till af Eders Kongl. Majit kända behof, utgörande under båda revisions-åren allenast 1,040 R:dr 36 sk. 3 rst., samt å anslagen för extra utgifter under 2:dra, 6:le, 7:de och 8:de hufvudtitlarne, instämmer med räkenskaperna och lärer icke föranleda någon åtgärd; och tror Stats-kontoret något hinder ej böra möta derför, att, såsom Revisorerne antydt, anslagen å 4:de och 5:te hufvudtitlarne till oförutsedda behof hädanefter benämnas ”extra utgifter”. I anledning af Revisorernes yttrande, att å hufvudtitlarnes besparingar anordnats utgifter, hvilka äro af mera permanent egenskap, får Stats-kontoret i underdånighet anföra, att flera af de exempelvis uppräknade utgifterna successive, i mån af vederbörandes afgång, upphöra, och att, så länge besparingarne äro tillräckliga, det torde anses vara fördelaktigare för det allmänna att med dem bestrida oundvikliga kostnader, än alt uppflytta dessa å ständig stat. Hvad särskilt de för riksbokslutets forlskyndande anslagna 1,200 R:dr om året beträffar, så har samma anvisning för hvarje särskildt är skett, alltsedan år 1830, då bokslutet utvidgades och anslag derför hos Rikets Ständer begärts, men ej ei'hållits; börande Stats-kontoret härvid i underdånighet tillägga, att, fastän dessa 1,200 R:dr, jemte några mindre summor, åt extra ordinarie tjenstemän årligen anordnats, det ändå varit och fortfarande är med icke ringa svårighet förenadt att få de Stats-kontoret åliggande många och trägna göromål nöjaktigt bestridda.
Jag kan icke undertrycka min förundran deröfver, att Const.- Utsk. icke funnit sig kunna nyttigare använda sin tid under detta riksmöte, än att utarbeta dylika belt och hållet ändamålslösa förslag; ty den förändring, som är projecterad i början af 4 §‘n> betyder ingenting, så länge den g §:n och de uttryck, sorn omtala sjelfva sättet för regeringsmaktens utöfning, oförändrade qvarstå. Hvad åter angår sednare delen af ifrågavar. §., så skulle jag visserligen med nöje se den dag uppgå, då utur våra grundlagar försvunne all fråga om skilnad emellan frälse och ofrälse; men om man också icke vill hålla sig vid Riksd.- Ordn, hvarest i många hänseenden denna skilnad finnes Den 5 Augusti f. m. S? uppdragen, så qvarstår likväl inom sjelfva Reg.Ftn en §, nemi. elen i yrde, hvaruti denna skilnad linnes bestämd, icke lili tomma ord, såsom uti 4 §:n, utan i verkligt sakförhållande. Då Const Utsk., af skäl som äro mig obekanta, icke funnit sig böra föreslå borttagande af skilnaden emellan frälse och ofrälse, i afseende på Högsta Domstolens ledamöter, der denna skilnad är af bestämdt inflytande; så anser jag det också hafva varit olämpligt att framkomma med delta grundlagsförslag angtde borttagande af dessa oid i 4 §:n, der de stäntan betydelse. Af dessa skäl tillstyrker jag, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk., med det förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke, att förevar, grundlagsförslag hvarken i ena eller andra hänseendet bör blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, emedan dessa förändringar i liokstafven så mycket mindre kunna anses nödiga < Iler nyttiga, som de i sjelfva saken icke innebära någon förändring uti hvad som redan finnes stadgadt. I olikhet med Frih.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Baft. XI 82 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). visserligen läsa sig till en myckenhet äfven medicinskt vetande; men för att bli en rätt duglig läkare af hvilken skola som helst, är det dock en allmänt erkänd, i den pågående striden emellan Carolinska Institutet och Universiteternas Medicinska Fakulteter ådagalagd, alldeles oundgänglig fordran i hans bildning för praktiken, att, under sjelfåskådning af de olika sjukdoms-arterna och deras kurativa behandling af skicklige lärare, samt med eget deltagande i sjukvården, en viss tid hafva tillfälle att genomgå äfven en klinisk undervisnings-kurs vid större sjukhus, som äro ställda under ledning och tillsyn af den läkemethodens kännare och utöfvare, åt hvilken, såsom studii-mål, den unga Eskulapen ämnar offra hela sitt lifs krafter och verksamhet. Då således behörig undersökning alltid bör föregå hvarje utsago och vitsord, man är skyldig att afgifva; så lärer homöopathien ej heller i Sverige ännu kunna med full sakkännedom och rättvisa bedömas förr, än hon ock här hos oss blifvit, likasom hittills i enskild praktik, också härefter rätt offentligen pröfvad och under stats-kontroll utöfvad, då hennes ådagalagda erfarenheter sålunda kunna tillförlitligen jemföras med den äldre, vanliga methodens rön och behandlingssätt. Men af dem, som hos oss dock hittills antingen a priori förnekat homöopathien all slags medicinsk duglighet och betydelse, eller ock blott denigrerat henne sjelf och alla dem, som henne utöfva eller hos henne med fullt förtroende söka sin sjukhjelp, af dem är det troligen ännu ingen enda i vårt land, som dock sjelf har ett ögonvittnes pröfning och erfarenhet att åberopa af den läkekonst, han likväl utdömer och såsom oförnuftig förkastar. 6:0 Att någon framställning af denna fråga ej blifvit från Kongl. Majit Rikets Ständer meddelad och att ej heller vederbörande embets-myndigheter haft tillfälle att derom sig yttra, åberopar ock Utskottet såsom slutliga skälet för sitt afslag.
Sally ger och säger med värdighet:) Johanna! Kalla hit pappa vill taga afsked af dem. Lolo dricka, hon tömmer ifrigt hela spilkummen, blir lugnare och mamma! Jag vill (Blir rörd och börjar snyfta.) Jag JOHANNA. doktorn. Herre Jesses ett så'nt elände. Jag går efter LOLO (reser sig till hälften). tande till Hilma.) Jag skref att jag skulle dö, om han inte svarade HILMA. Johanna, jag förbjuder dig. (Johanna går. Snyf Men hvad har du då tagit? Morfin! Hur mycket? LOLO. SALLY. LOLO. SALLY. LOLO. Hvar fick du det från? Jag stal det hos mormor. Hos mormor? Hade hon? Hvar är flaskan? På bordet där inne. Du kan se, att den är tom. (Sally springer in. Till Hilma:) Jag har ännu ett uppdrag till dig. Du ska gå till honom och säga honom allt. Han ska åtminstone lägga en blomma på min graf. (Börjar må illa igen och skriker:) Mer mjölk! Jag dör! Hjälp mig, rädda mig! (Hilma vill springa ut, föräldrarna komma i detsamma inrusande, modern kastar sig på knä vid soffan och omfamnar Lolo gråtande, fadern böjer sig öfver henne och håller hennes springer upp, håller sig under bröstet med tecken till plågor och störtar in i sitt rum igen. Hilma efter henne.) föräldrarna). händer, under utrop af bestörtning. Hon stöter dem ifrån sig, SALLY (kommer ut och säger till Det är ingenting. Hon har tagit mormors morfin. Mormors men det är ju inte morfin. MODERN. skref för att lugna mormor, när hon hade mag Nej visst mamma vet ju det där, som doktorn SALLY. plågor, och som han lät henne tro var morfin det är alldeles oskyldigt, men hon har tagit hela satsen och därför har hon lite kväljningar. (Tittar och nu hoppas jag hon är botad för själfmordshon gick döden till mötes som en hjältinna. in genom dörren till Lolo.) Så ja, nu är det snart öfver, försök för framtiden, för jag kan just inte säga, att JOHANNA (kommer från salen, allDoktorn kommer. Lefver hon?
— Hvad det är skönt, att ha en liten vacker hustru, som sitter och väntar en som en prinsessa i ett tempel, bara hon icke visar sig sur och tvär, då man är som mest förtjust! — utbrast han, kastade sig i soffan bredvid mig, med fötterna upp på dynorna, lade armen om mitt lif och ville kyssa mig. Det var icke första gången jag såg honom i detta tillstånd, men i detta ögonblick ingaf mig hans halfrusiga fysionomi och den brännheta vinångan ifrån hans tjocka halföppna läppar en afsky och harm, som jag hvarken ville eller förmådde besegra. — Merton, ni glömmer er verkligen allt för mycket, ser ni icke huru ni med edra dammiga skor förderfvar sidenet på min soffa, — sade jag rodnande, i hopp att kunna vända hans uppmärksamhet ifrån mig sjelf. — Ah, jaså, ni är så nogräknad nu, ni lilla äfventyrerska, ni var icke så fin då jag upptog er på landsvägen; men vänta, jag skall torka mina skor först om ni så vill, — tillade han skrattande, i det han satte sina fötter på min långa klädning och började skrapa derpå som på en matta. — Se så, äro vi vänner nu, eller hur? — han lindade åter armen omkring mig och ville sätta mig i sitt knä, men harmen öfver hans grofhet och det förödmjukande i hans anspelning på min fattigdom gaf mig krafter, jag kastade på honom en föraktlig blick och ryckte mig lös. — Ah, är det sådana begrepp ni har om en hustrus pligter, är det så ni bemöter er man! — utropade han ursinnig och fattade mig så våldsamt i armen, innan jag hunnit dörren, att det tunna tyget i min klädning slets sönder och skinnet på armen rispades, så att blodet utkom. Utom mig af vrede och blygsel, störtade jag in i min sängkammare och reglade dörren. Det var imellertid öfverflödigt, han ämnade icke förfölja mig; och en stund derefter såg jag honom i sällskap med sina gäster resa sin väg. Flere dagar förgingo och Merton var ännu borta. Blånaderna på min arm, de skymfliga märkena efter den behandling jag lidit, brände på mitt sinne och föreföllo mig outplånliga.
Rdr 3,041,080: 2. 8. under åren 1S27 med 1819 dels influtit, dels till omkostnader användts och dels till afskrifning befordrats 2,999,856: 37. 1. nemligen enligt Utskottet särskildt meddelad upplysning: kontant eller genom qvittning mot skulder liqviderade for drin gar Rdr 913,965: 8. 3. till Statsverket öfverlåtna egendomar och inventarier „ 212,461: 45. — afskrifningar „ 1,313,058: 44. Följaktligen uppgingo de vid slutet af år 1849 återstående tillgångarne till ett belopp af Rdr 44,223: 13. Magasins-inrättningens skulder hade under nyssnämnde tiderymd, eller åren 1827 med 1849, genom verkställda liqvider minskats från Rdr 2,541,288: 28. 4. till „ 898,334: 2. eller med . Utom de, under dessa år, med ett sammarilagdt belopp af .1,211,824 rdr 47 sk 3 rst. verkställda afbetalningar å skulden till Rikets Ständers Bank, har en ytterligare afbe talning derå af 10,000 rdr skett under nästiidet års sommar, hvarefter det återstående beloppet af allmänna magasins-inrättningens skuld till Banken utgjorde S85,000 rdr; hvilket skuldbelopp skulle komma att än vidare minskas med magasins-inrättningens då egan de kontanta behållning, 3,424 rdr 8 sk. 10 rst. samt hvad möjligen kunde å inrättningens öfriga tillgångar ytterligare inflyta. 6 Stats-Utslioltets Utlåtande, N'-o 101. Enligt hvad Kongl. Maj:t tillkännagifvit, äro de uti förevarande nådiga proposition Rikets Ständer föreslagna beslut, angående ej mindre de för undsättningar vid inträffande missväxter disponibla medel, än sättet och vilkoren för dessa medels användande, till alla delar öfverensstämmande med hvad Rikets Ständer under sednast förlidne riksdag i samma hänseenden stadgade.
Med den ifrån egen erfarenhet vunna öfvertygelsen om homöopathiens utomordentliga vigt och betydelse för menskligheten, har jag således icke kunnat underlåta, att äfven taga kännedom om denna doktrins utveckling och framsteg i de länder, som jag besökt, och der jag längre eller kortare tid uppehållit mig. En hvar, som vill forska derefter och gör sig bekant med den rika och rikhaltiga litteratur, hvarigenom nämnde doktrin vidgat det menskligt! vetandet, skall ovillkorligen fattas af den öfvertygelsen, att i principen för den homöopathiska läkemethoden ligger en stor sanning, hvilken genom sin inneboende makt gör allt motstånd deremot i längden vanmäktigt och förgäfves, samt måste sluta med att inkräkta verlden. Man har ofta med skrytsamhet sagt, att vi äro ett »kulturfolk», som, sedan vi bländat verlden med glansen af våra krigiska bedrifter, nu mera hafva till upgift, att gå i spetsen för den vetenskapliga eröfringen. Nå väl! höfves det oss då att stå efter i en strid, der vi en gång likväl trädt upp i första ledet? — Hahneroanns lära hade ännu icke vunnit något vidsträcktare erkännande inom hans eget fädernesland, ännu icke trängt öfver Rhen och förvärfvat anhängare, vare sig i Frankrike eller England, då hon redan förkunnades vid Fyris stränder af den ryktbare naturforskaren och vetenskapsmannen Göran Wahlenberg, samt räknade ibland hans lärjungar en krets af varma beundrare. Af dessa har döden skördat några, andra hafva, tvifvelsutan med afseende på befaradt Den !I0 November e. m. 520 hinder för befordran i Statens tjenst, lemnat fanan, och af de förste kiimparne står blott en enda qvar, med oförfärad! mod och oförtröttad kraft, en medelpunkt för det yngre slägtet af homöopathiens med hvarje dag talrikare vänner. Från det allmännas sida har emellertid intet blifvit gjort till främjande af en sak, som borde vara af lika hög betydelse för statsmannen, som för menniskovännen och vetenskapen. Huru är emellertid förhållandet i andra länder?
Slotten m. m. icke på något sätt ådagalagt att de nuvarande beloppen äro större än behofvct fordrar, hvilket ej heller torde med skäl kunna antagas, —• har vid sådant förhållande, Utskottet, som kommer att här nedan afgifva yttrande i anledning af en motion, rörande Svartsjö Kongl, slott, funnit sig böra, med iakttagande af ofvan tillstyrkta förändringar i vissa anslag, upptaga de öfriga till enahanda belopp som vid sistlidne riksdag bestämdes; kommande härigenom, så vidt Utskottets förslag af Rikets Ständer godkännas, Hufvud-titeln att minskas med 23,000 R:dr och i slutsumman utgöra 1,278,400 R:dr, på sätt närlagde tabell närmare visar. 7:o Enär de nya eller tillökade anslag, som för vissa medlemmar af Konungahuset torde af lörut nämnde anledning blifva vid den nya statsregleringens uppgörande af Rikets Ständer anvisade, ej skulle komma att utgå förr än år 1861, eiler först ett och ett halft år efter det ofvanberörde förändring i de höga personernas ställning inträffat, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, ansett sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte medgifva, att utaf besparingarne på nuvarande Riks-stat anslagen för Hans Kongl. Höghet Kronprinsen och Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan måtte från och med nästlidne Augusti månad under den återstående tiden af innevarande statsreglerings-period få utgå det föreslagna hofhållnings-anslaget till Hennes Maj:t Enkedrottningen Josephina äfvensom under år 1860 de tilistyrkta anslags-förhöjningarne för Deras Kongl. Högheter Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie. 8:0 Enligt hvad Kongl. Maj:t i nåder meddelat Rikets Ständer, har genom 12 art. i det emellan Deras Majestäter Konungen och Drottningen den 22 April 1850 afslutade äktenskapskontrakt, Hennes Majit
Jag visste ju, huru dansen gick, huru skratten knallade, då klapparne brötos. På Vallo prålade allt af en styf högtidlighet, i hvilken jag hjärtfrös. — Aftontoddyn väckte morbrors hågkomster till lif: sirliga herrar i spännhalsduk och frack med blanka knappar, sköna damer i korkskrufslockar och storblommigt siden trädde fram ur förgätenheten. Hyacinthe, Men tystnar dagens gny », då gapa småttingarna på mig i vidöppen hänryckning för att på sistone explodera i ett öfvermått af fröjd, så våldsamt, att det är fara värdt, att den lilla munnens gipor skola kyssa hvarann i nacken. Och mammorna, förtjusta och tacksamma och kortsynta och oförståndiga, såsom kvinnfolk af begynnelsen varit, de bedyra, att de inte kunna fatta, hvarför jag inte går åstad och gifter mig, jag, som tycker så mycket om de små. Ja, så säga de, trots de hafva känt mig, sedan jag skref med griffel och kröp på knäna. Och ändå veta de på pricken lika bra som jag själf, att jag är för fattig att gifta mig af kärlek, och att jag alltid skall förblifva det, att jag är för högfärdig att blifva » salskammarmåg » som &lt;«, — moster Lotten brukar kalla dem, som gifta sig för mammon, och att jag alltid skall förblifva det. I sin stora fåkunnighet inse de ej, att det endast är munnen, som skrattar, endast fingrarna, som skapa det lustiga skuggspelet. De inse ej, huru jag, den ensamme, af det gamla herrgårdsblodet&gt; drömmer min eviga dröm om att få kalla för mitt ett enda litet stycke af Sveriges jord, innan de gå åstad och stoppa ned mig tre alnar under den vid sidan af den lycka, som aldrig blef min. jag mig då handlöst på kälken och åkte med mördande fart ensam utför den brantaste backen, följd af allas beundrande blickar, af allas utom Hedvig Hägers. — Ack, sådant där glömmer man aldrig.
Det har varit en brytningstid – denna, – en forcerad utvecklingsperiod. Det är som om jag nu först vaknat till tanke och klarhet. Det tycks mig som hade min själ vidgats så oerhördt, ensamheten har ett helt annat innehåll än förr; den ro jag känner är mera storslagen än någonsin. Det är som om krafterna i mig hade vuxit. Jag slutar nu ett afsnitt i min historia. Paris-resan skall lägga in ett nytt lag i min utveckling. Derför har jag samlat mig, gjort upp min räkning, – tvättat min griffeltafla ren, derför att nu var den fullskrifven. Farväl, mitt alter ego, vi se hvarandra igen! Men vi skiljas på en tid. Jag skall vara endast utåtvänd, skall endast insupa det nya; efteråt kommer samlandets och ordnandets tid, och det allvarliga studiet af böcker.223 Hörby d. 24 Mars 1887. Om sina husliga angelägenheter och sitt verkliga hvardagslif hade han icke talat till mig sedan den der qvällen, då han var så förtviflad. Jag trodde han ångrade att han anförtrott mig så mycket. Jag ville icke göra honom någon fråga, ty jag vill icke tränga mig på honom, och jag gick och var ledsen om dagarne, derför att jag tyckte att vi trots all vänlighet blefvo mer och mer främmande för hvarandra. Den 11 kom han. Han skulle endast stanna fem minuter, var bjuden till Bissens,224 skulle gå dit samman med sin hustru, – måttligt trefligt, det sista, när de nästan aldrig tala till hvarandra. ”Hvad skall man ta sig till, när man är bunden vid en menniska som går på vansinnets gräns!” var det första han sade. Föregående afton, den afton han lofvat komma till mig, men jag förgäfves fick vänta honom, hade Astrid kommit springande in till honom med en biljett. ”Mor var efter mig i entréen och ville taga den ifrån mig, men jag sade att den var till dig!” ropade hon triumferande. Han fäste sig icke så mycket vid barnets prat. Han öppnade biljetten och läste den.