Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, i anledn. af R. o. Adis beslut, att med pröfningen af detta Mern. skulle anstå, tills de öfrige RiksStms derom fattade beslut blifvit R. o. Ad. delgifne, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att prot.utdr. ankommit, som utvisade att Utskis Mern. blifvit bifallit af samtlige de öfrige RiksStm, biföll R. o. Ad. den af Uisk. föreslagna ytterligare jemkning i afseende på ränte-persedlarnes belopp för Provinsen Helsingland, och lades förevaride Mern. i öfrigt till handlingarne. Vid förnyad föredragning af Exped.Utskis den 6 och 9 dennes på bordet lagda Mern. Nio 8, i anledn. af ålerremiss å skrifvelseförslaget Nio 98, blef det, förevaride Mern. bifogade, skrifvelse-förslag Nio 120 af R. o. Ad. godkändt. Föredrogs ånyo StatsUtskis den 6 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt. Nio 264, i anledn. af väckte motioner om ändring i de vid anslaget till inrättande af en teknisk skola i Orebro fästade vilkor. Frih. Åkerhjelm, Carl: Då R. St. redan beslutat detta anslag, men StalsUtsk. nu afgifvit förslag till förändringar uti de vid detsamma fästade vilkor, så tager jag mig friheten att fästa upmärksamheten derpå, att det måhända vore af behofvet påkalladt, att R. St. genom skrifvelse till K. M. i underdihet anmälte, att vilkoren för delta anslag blifvit förändrade; hvarföre jag vördsamt hemställer, att R. o. Ad. måtte besluta, att näst framför StatsUtskis förslag till beslut måtte införas följande ord i ”att R. St. skulle genom un derd. skrifvelse hos K. M. anmäla, att de för deras del medgifvit hvad Utsk. i detta Utlåt, hemställt och tillstyrkt.” Uppå härefter serskildt framstälde proposir biföll R. o. Ad.
Dessutom böra, för oförsedda händelser, tvänne serskilda tillräckliga summor anslås och, till utbetalning å Rikets Ständers Riksgälds-Contor, anvisas; den ena att vara tillgänglig då Konungen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört, och Rikets Ständer sammankallat. Rikets Ständers förseglade anordning å sistnämnde summa må ej förr brytas, eller summan af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret utbetalas, än sedan Riksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. Riksdags-Ordningen. §. 24 i:sta Mom. 4:de Punkten. • — Till nämnde betjening, hvilken af Stånden sjelfva tillsättes, räknas hos Riddcrskapet och Adeln fvra Cancellister, i Preste - Fxpeditions-Vlskollets Förslag till und. Skrifvelse N.o 33 och 3f 4^ Ståndet en Notarie och två Cancellister, i Borgare-Ståndet sammaledes, och i Bonde-Ståndet två Notarier och fyra Cancellister. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 21 Maji 1834* N:o 33. Uppläst och återremilteradt hos Ridd. och Adeln den 21 Maji 183/J Uppläst och uppskjutet hos Preste-Ståndet den 21 Corgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 • (Se Expeditions-Utskoltels Memorial N:o 10 samt här nedan förekommande Förslag till underd. Skrifvelse N:o 4°0 N:o 34.
I så fall skedde det af oförstånd, ty ska det vara, så ska det vara, det tycker både Gustaf och jag, och i hvad fall som hälst, så ska väl folk vara höfliga, om de så får mycket eller litet? Emellertid är ett ovänligt ansikte som en ful fläck: man har ingen ro förr än man blifvit af med den. Också hoppade jag ur vagnen i förhoppning att få tag i portjären och gnida bort honom med 1 krona, men han fanns inte, och när jag kom igen, höll konduktören redan på att stänga vagnsdörrarna, utan att jag en smul visste hvar jag var hemma. Med eldröda kinder, flaxande hattband och hjärtat i halsgropen sprang jag hela perrongen (Perrongen! Så härliga de järnvägstärmerna är!) efter, utan att det föll Gustaf in att titta efter mig. Det hade bara fattats det, att jag till på köpet inte hade kommit med på min egen lustresa! I detsamma kände jag mig inknuffad i en vagn, som lyckligtvis var den rätta. »Herr Gud, Gustaf», flämtade jag, »hur kan du » Men nu fick jag ögonen på »orsaken», en ung vacker flicka, som kommit in medan jag varit borta och som Gustaf satt och stirrade på i lycksalig beundran. Jag sa ingenting, men jag tänkte, att de skulle få betala kalaset båda två, bara jag hunnit hämta andan litet. En sådan där dam, som reser ensam med en eldröd filttratt på hufvudet, är väl inte så mycket värd, kan jag tro! Rödhårig var hon med! I detsamma pep tåget så där långt, hvasst, genomskärande härligt som går genom märg och ben. Jag tog Gustafs hand i min och tryckte den hårdt, hårdt. Jag kände mig så lycklig, så tacksam! Jag skulle så gärna ha velat ge honom en liten puss. Men i detsamma fick jag se den där flickungens ögon glittra öfver kanten på boken, som hon höll i handen, glittra på ett riktigt försmädligt sätt. Ja, om ett par ögon någonsin skrattat, så var det just hennes! Därpå lade hon ned boken och sa med största lugn: »Det är visst första gången som herrskapet åker på järnväg?»
Då man uppger förra årets Inkomst, kan deraf ej så säkert slutas till ens verkeliga Förr 343 Den 24 Martti, /. m. mögenhefs-tillstånd, ty årliga Inkomsten kan Variera och bero af conjuncturen. 4:0 Att Bevillningen ej säkert går ut enligt 1810 års principen inen man mtsscalculerade sig ej meia 1S10, än 18j S , i synnerhet som Bevillningen ökades sedan Ttbellerne för 18 i© voro uppgjorda. Hade man 18 F2 bibeli al i it samma grunder och rättat de misstag , som ej kunde annat än vidlåda ett Bevillningsp oject, sorn första gången vaarit försökt, så hade man med rättvisa och klokhet i fördelningen förenat all möjlig säkerhet för utgåendet af Bevillningen. Ett möjligen inträffande deficit forekommes genom ett Oeditiv på Banquen, derigenom att fördela BevillningsSumman på hvart Län. Många Financierer i flera Länder, ifrån den Orientaliska Despoten , sorn låter strypa den rika Paschan, for att fylla sin Statsbrist med dess förmögenhet, inia till B viliningsUtskottet i Sverige vid Re ic ionsRik1 dagen år 18J2, hafva ansett den principe i Beskattnings? frågor för den rättaste, genom hvilken den nödiga Summan lättast beräknas och säkrast utgår. Det nu åter af samma Utskott föreslagna Beskattnings - satt närmar sig uppenbart våld. och är lämpeligt vid en brandskattning i ett inkräktadt Land, då man ej har rådrum att pröfva hvars och ens behållna , utan blott synbara förmögenhet, som ofta är en verklig oförmögenhet. Jag föreslår således förkastandet af de Bevillnings-grunder, som Utskottet Dm 24 Martiin f. nu 297 framställt, samt att Bevillningen ålägges behållen Inkomst, enligt de grunder, som Herr von Törne uppgifvit.
Då det beror af domaren att bedömma hvad som är vållande, så kan det ej vara farligt att ej bestämma något ansvar för det, som timar af våda. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Hermelin: Jag ville endast fästa upmärksamheten derpå, att, ifall Utskits förslag antogs, skulle bedömandet af huruvida en olycka skett af våda eller ej, tillkomma Underrätten, då det ,i annat fäll skulle öfverlemnas till Ho fila 11 en. Hr Cederschiöld, Rob.: Om det är meningen att ut trycka att det, som sker af våda, bör vara strafflöst, torde § böra erhålla en lydelse, som tillkännagifver detta i tydliga ordalag. Nu lyder § salunda: »För dråp, som prof vas hafva timat mera af våda, än af vållande, skall ej någon till straff dömas». Eril. min tanke borde detta ändras till följande lydelse: »För dråp, som pröfvas hafva timat af våda, skall ej någon till straff dömas». Jag hemställer derföre att § återremitteras, på det att deruti må tydligen uttryckas att det dråp, som timat af våda, bör vara strafflöst. Gr. Sparre: När våda omtalas i Kriminalrätten, är det na turligt att något vållande alltid måste ingå i brottet, ty hvad som sker af ren våda, kan omöjligt intagas i lagen och något straff derför ådömas. Om jag t. ex. faller i sjön, så är det ren våda och derför kan ingen straffas, och ett dylikt fall beliöfver ej uptagas i lagen; men då i kriminal-lagen talas om våda, är det alltid något vållande, hvarföre jag anser denna lydelse af § fullkomligt riktig. Elter härmed slutad öfverläggning samt framställd och med många ja jemte några nej besvarad propos. å bifall till §:n, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 11. Hr Carleson: Efter min upfattning har Utsk:t i den nu ifrågav:de §:n föreslagit en ändring i det Kongl. Förslaget, hvilken det torde tillåtas mig att med exempel förtydliga.
Generella Omkostnader Jör desse Arbeten, och StorAmirals-Embetets 3:e Afdelnings öfverinseende å alla hydrolechniska företag, hafva varit: Arfvoden, Hyreoch Ljuspenningar . 5,226: 32. 7. Resekostnader 77g: g. 7. Undersökningskostnader för åtskillige anmälde företag 1,943: 5. 4- Hyra för Contoir och Ritmaterialier 216: i5. 2. Contoirsln ventarier 86:38.— Inslrumenter och Böcker 270:47* ro. Styrelsen för Strömrensningsärendernes utredning har kostat 78,578: 25. n. Transport 78,578: 25. 11. j86 S t a t s - U t s ko t tets Transport 78,578:25.11. Behållningar till ar 1829 bestå af följande: OliquidcrOfde äldre Forskotterj Län etc. Återstod på de 3:ne Lånen till Fartygs byggnad, nu som vid årets början 5,916: 16. 6. Öfverste Kappes och Landshöfdingen Schmidts Skulder oförändrade, den förra , 7,000. , den sednare . • • • • 1,000. Skede-Mosse på Öland, efter gjord afbetaln., 1000 Rd, . 1,661:11. 8, 15,577:28, 2., oberäknadt fordran hos Öfverste Ljungberg, under Rättegång 3,245. r och, tryckte, Hällströms Betäp-, kanden öfver Hjelmare-^jöns, sänkning 18g: 11. 3,434- 1 *. - Oredovisade Anslagsfön-. skatter Till Lida-äps upprensning, oapvände hos Landshöfdinge-Embetet i Mariestad 2.000. Transport 2,000. — 15,577:28.2. 78,578:25.11.
Rättegångs-Balken, att, der de gitte, edeligen betyga, Petter Johansson, att han icke utfärdat fullmagt för lyftning uti Banken af penningar för det af honom och hans hustru, under den 27 Mars 1816, uthändigade, i ^:dels mantal Solnebo intecknade, skuldebref, å 583 R:dr 16 sk. Banco, och alt han ej eller annorledes kommit i åtnjutande af valuta för samma skuldebref, samt Sven Larsson och Sven Carlsson likaledes, att de icke befullmägligat Banco-Commissarien Huldt, eller någon annan, att, för det, under den 26 Mars 1816, af Sven Larsson och hans då lefvande hustru, Christina Carlsdotter, uthändigade, sedermera, den 8 December 1825, af Sven Larsson, tillika med ofvanbemälde Sven Carlsson, såsom förmyndare för Sven Larssons omyndiga barn, förnyade och äfven i dels mantal Solnebo intecknade skuldebref, å 366 R:dr 32 sk. Banco, uti Banken uppbära penningar, samt att de ej eller på annat sätt kommit i åtnjutande af valuta för samma skuldebref. Hof-Rättens berörde Domar äro af Bankens' Fiscals-Embete underställde Kongl. Majrts Nådiga pröfning, men Kongl Maj:t har, medelst särskilde - sl<ilde Domar af elen g sistlidne Augusti, pröfvat rättvist fastställa HofRättens i desse mål gifne domslut, med förklarande, alt det, i följd deraf, ålåge Svaranderne, att, å Första rättegångsdagen af det ordinarie Ting, som infölle näst efter sex veckor från det de af Kongl. Majrls Nådiga Domar erhållit del, hos Sevedes Härads-Rätt till edgång sig anmäla, och alt Banken skulle ersätta sine vederparter, hvad lill lösen af Kongl. Maj:ls Domar åLginge. * * * Med ett annat fastighetslån, stort 3,35o R:dr Banco, hvilket i Banken upptagits af Enkan M. E. Lidbäck, har inträffat följande oväntade förhållande:
Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Engelsmannen Thomssons inför skrifvande till försök med ett nytt f ernber edni ngssä tt. Till underdånigt svar a E. K. Majus Nådiga Remiss den ao:de sistlidne Eebruari, hvarigenom till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnas Handiing.trne i anledning af den frän Bruks-Societetens Fullmäktige i Jern-Kontoret gjorda underdåniga hemställan om Engelsmannen Thomssorss införskrifvaade till försök med det i England brukliga Jernberedningssätt under benämning af Puddlings-Processen, fa Riksens Ständer Nåden anmäla, att, då fråga icke är om någon urgift af Statens medel, de ansett sig icke kunna med detta ämne taga befattning. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 112. Uppl. och godk. hos samt], Riks-Sl, den 2 Maj 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. May.t om rättelse i Nådarsoeh Besparings-Författningar ne 232 Underdåniga Skrifvelser. • för Civile Embetsoch Tjenst-män nied indelte Löner. Sedan Riksens Ständer i underdånig Skrifvelse den 29 Juli 1815 anhållit, att Kongl. Majit i Nåder täcktes låta öfverse och rätta Författningaine om de afdrag, sorn å CivileEmbetsoch Tjenst-mäns indelte Fonér ega rum, utgörande under Titel af Figgemånader 2:ne, under Titel af Besparing sirie, och såsom Begrafningshjelp 6 Månaders Fön, har Kongl. Majit genom Nådig Proposition den 3 December förlidet år förklarat, att Kongl. Majit väl önskat kunna åt denna anhållan lemna en af billigheten och tidernas förändring högt påkallat åtgärd, men funnit sig derifrån hindrad genom det Riksens Ständer vid sista Riksdagen ibland Stats-Verkets ordinarie och ständiga Inkomster upptagit och tinder Titel Dödsfallsoch Avancements-Besparings-medel beräknat ifrågavarande besparingar , hvarför Kongl.
Wanda svarade sitt »god afton» så mycket som möjligt med sin vanliga röst, hon visste, att den blinda därvidlag kunde bedöma nyanserna. Säfve hade dragit fram sin stol så tätt intill hennes, att hennes klädning låg öfver hans ena knä. Hon flyttade sakta på sig, allt under det han följde hennes minsta rörelse med samma brännande, ömhetstiggande blickar. — Det är fasligt, hvad ni äro tysta, sade fru Beck slutligen. Hvad skall det betyda! Går fru Wilhelm redan? Det var ett kort besök, gå inte! — Är det jag, som skrämmer bort er? sade han halfhögt. — Hvarför skulle ni i göra det, svarade hon kort. — Sitt då en stund, så följer jag er sedan hem, ifall ni tillåter. Hon ville inte stanna. Något inom henne hviskade gå, gå, men hon kände sig på en gång liksom kroppsligen förlamad, benen nekade bära henne, och hon sjönk ned i den gamla pärlfärgade emmastolen med en maktlös suck. Hypnotiserade han henne? Hon for med handen öfver ögonen. Skulle han se på henne så hela tiden? Hon kunde inte härda ut. Så sade han till den blinda, alltjämt med blicken fästad på Wanda: — Fråga henne du, Jeana, hvarför hon är ond på mig, fråga hvad jag gjort henne, hvarför jag inte mer får komma till henne, tala vid henne, se på henne. — Men Konrad då. Det är nu en af dina vanliga idéer. Inte är fru Wilhelm ond på honom. — Nej. Det var henne omöjligt att få fram mer än det enda ordet. Det var som om hon förlorat förmågan att tala liksom förmågan att röra sig. Men han hade nu tvingat hennes blick att möta hans, och hon kunde inte taga den tillbaka. Så började han åter tala om henne, som om hon inte varit tillstädes; på samma gång han talade till henne, som om de varit fullkomligt ensamma. — Du vet Jeana, att jag som barn kom till dig för att bli förstådd och få sympati, för att få sitta ostörd i ditt rum och läsa och drömma. Så har jag kommit till henne. Jag har alltid känt mig andligt ensam, alltid varit hänvisad till att tiga eller tala om något, som var fjärran från mina tankar och intressen — med henne har jag kunnat tala eller kunnat drömma. Hon förstår mig, jag vet att hon förstår mig!
Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamligen öfverlemnas. Antom i afskrift lill Exp.-Ulsk* den 18 Mars kl. 5 e. va. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Uppbördsman j att vid Kronouppbörden emottaga söndriga Bancooch Riksgälds-sedlar. Uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitteradt memorial, har Botvid Jonsson från östergöthland anfört: att ehuru billigheten fordrade, det nötta och söndriga sedlar borde af Uppbördsmännen emottagas vid Krono-utskyldernes godtgörande i landsorterna, der allmänheten, för afståndet, icke mägtade sjelf besöka Banken. Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk. Utlåtande N.o 7. 5 eller Riksgälds-Contoret, Uppbördsmännen likväl, i motionairens bemoll, dels genom offentliga kungörelser, dels med föraktligt nekande, vägrade emottagandet af söndriga sedlar då skatterne skulle betalas; att stora olägenheter lor landtmännen derigenom uppkommo, enär de, vid föryttrandet af sine varor, mäste åtnöjas med sådana penningar, som kunde erhållas och anses rigtige, fastän söndrige; samt att, då de nyaste sedlarne måste utväljas lill skatternes godtgörande, följden blefve den, att de mest söndrige kommo än mera att i orten nötas, man och man emellan; till aflije-lpande af hvilka svårigheter motionairen hemställt, att Rikets Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig ansökning derom, att Uppbördsmärmen må varda ålagdt, vid ansvar, såsom för tjenstelel, att vid Krono-uppbörden emottaga söndriga sedlar, då de äro så beskaffade, att de i Banken och Riksgälds-Contoret äro anlaglige.
Om man nu tillika tar i betraktande, att en skogstrakt kan, såsom till exempel Helleforssdistrictet, vara belägen flere mil från närmaste Sjöstad; att således skogs-effecterne skulle transporteras Såg mil på hjul-axel, in. nan de kunde komma om bord på något fartyg, och att, på många ställen, marken i det hela, genom sin natur af en sandås, der endast skog kan växa, icke bar något annat värde än igenom skogen; då skall man nogsamt finna både att skogens värde i en sådan trakt uppkommer helt och hållet af Bruks-anläggningen, och att således jemförelseo med Hemman och Skogstrakter i de Landsorter, som äro fördelaktigare belägne, icke är lämpelig och icke eller bevisande. Detta föranleder mig att fästa Eders Excelltnces och Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den obillighet, sorn skulla uppkomma, i fall, såsom en af Statsutskottets Ledamöter uti sitt särskilta votum föreslagit, man nu genast skulle skrida till en Ben 29 Majk 639 försäljning af Recognitions-skogarne, till högsta anbudet, utan afseende derpå, om de förberedande åtgärder föregått, som kunnat sätta en Bruksägare i stånd, att begära skatteköpet. Dessa förberedande åtgärder bestå i undersökning, om hvad som tor Brukets behof erfordras, och en sådan undersökning har berödt af vederbörande Embetsmän Så länge det icke kan bevisas, att Bruksägaren lagt hinder deremot, eder genom sitt förvållande aflägsnat den j så länge synes mig också Bruksägaren icke böra blifva lidande, för det han icke anmält sig till erhållande af skatteköp, innan han visste hvad han egenteligen skulle få behålla af den mark han hittills odelad nyttjat. Kongl. Kungörelsen angående användandet af Recognitions-skogarne af den 4 Februari jSii, utvisar tydligen ordningen, som i dessa afseendcn borde iakttagas, och att undersökningarne samt afskiljandet af hvad, som för Brukens behof skulle bibehållas, icke berodt af Bruksägarens begifvande. Han bör således icke blifva sin rätt förlustig derföre, ait andra göromål uppehållit dessa förrättningars verkställighet.
— Vid 1823 års Riksdag beräknades Bevillningen till 2,170,000 R:dr, och nu föreslås den af StatsUtskottet till 2,394,600 oberäknad! de uteslutne 311,009 ff^dr; och likväl anser StatsUtskottet Bevillningen ej behöfva ökas med mera än 124,000 ehuru skillnaden emellan 2,170,900 och 2,094,600 R:dr är ostridigt 224,600 Rtdr hvarmed Bevillningen årligen måste ökas oberäknadt de oguldne 311,000 R;dr, derest e) Bankovinsten användes till Statsbehofyen. — För de ännu återstående extra anslag till Cana ler, Strönirensningar, SpannemålsCreditiv m. m. kan RiksgäldsContoiret vid denna, som vid förra Riksdagen, uppdragas görH lån. Beräkning af Allmänna Bevillningen för ned a nnämnde Ar. Efter Sammandrag. Utom Taxering. Summa Afkortningar, Afskrifningar, Provisioner, Remisslage m. m. Influtit i RiksgäldsContoircts Cassa. Summa. Den Taxerade Summan är upptagen i enlighet med tryckta Sammandragen; hvad sorn tillkommit är dels directe influtet i RiksgäldsContoirets Cassa utan Taxering, dels upptagit efter Summariska Räkningarnes föranledande; hvarefter af sammanslagne summan är afdraget hvad i Contoirets Cassa ingått, då återstoden utföres såsom Afkortningar m. m., hvilken i Summariske Räkningarne affoTes. k ' ■ För år 1828 kan endast provisionelt uppgifvas, emedan Räkenskapernc ej än inkommit. Stockholm den 21 November 1829, * D. Ek. 5 B. Bet.
Till följd af dessa mina åsigter, förenar jag mig med Hr Hjerta i yrkandet af återremiss, på det Utsk. må komma i tillfälle föreslå underd. skrifvelse till K. M:t. Hr Tham, Casper Wolrath Victor: Man måste be klaga, att Utsk. icke förmått anföra bättre motiver för sitt afstyrkta bifall till de väckta motionerne om revision af sednast utfärdade Skol-stadgan. Det enda motiv, som Utsk. anfört, det nemi., att man ännu icke fått någon erfarenhet af verkningarna utaf denna stadga, så att derpå kan grundas en underd. skrifvelse, måste på det högsta förvåna. Jag tror deremot, att roan redan nu vid första tillämpningen af Skol-stadgan, kommit till den erfarenhet, att den icke kan verkställas, och skall man det oaktadt försöka att verkställa den, så blir följden att den upväxande generationen både fysiskt och psykiskt blir förstörd. Till stöd för detta behöfde man endast hänvisa till Kyrkoherden Sondéns förtjenstfull reservation. 134 Den 17 Oktober. Döck anhåller jag att med några fakta få ådagalägga nödvändigheten af en revision. I den förra Skol-ordningen voro undervisningstimmarne bestämde till 50 i veckan. Redan detta antal timmar ansågs af mången för stort. Det hette då icke utan skäl att ett så långt vistande i skolan än skulle nedtrycka det unga sinnet, och ungdomen uti hemmen öfverlastas med de s. k. hemlexorna, än att skolan hindrade all sjelfverksamhet och snarare blef ett plugg-institut. Långt ifrån att undanrödja detta missförhållande, har den nya Skol ordningen gått ännu längre. Den har ökat antalet af timmarne för undervisningen i skolan derhän, att barnen nära nog icke ega en enda timma för hemmet, men ändå gjort nödvändigt att hemlexorue icke obetydligt ökats. Uti den nådiga stadgan äro anbefallde gymnastik, sång m. m. Detta kan icke klandras, men det bör klandras att för dessa öfningar ingen tid är beräknad. Sammanräknar raan nemi. timmarne i skolan, och de sora behöfvas för öfverläsning i hemmen, så återstår ingen annan tid för dessa öfningar än nätterna. Ar väl sådant rimligt?
Och härmed äga vi således, för en i sitt väsende så musikalisk komik som den Bellmanska, den förmånligaste grund och botten till alla delar fullfärdig. Svårt blefve det icke, att af den yppiga mångfald, som ur denna grund har uppblommat inom det vidsträckta omfånget af Bellmans lyrik, gifva en öfversigt indelad enligt den komiska diktningens särskilda arter: ty i enhvar af dessa dikter är skaplynnet af någon viss art det rådande; och så långt skulle de tvifvelsutan kunna ordnas i motsvarande klasser. Här blott några antydningar. Rent komiska äro (företrädesvis) dylika genre-målningar, som t. ex. bland Fredmans Epistlar N:o 57, der Mollberg inbjuder till barnsöl, eller N:o 69, der han undervisar i danskonsten; eller de oförgängliga skildringarne af musikanter, dansgängen, folkfester i N:o 51 (”Movitz blåste en concert”), 75 (”Skratta, mina barn och vänner”), 3 (”Fader Berg i hornet stöter”), 9 (”Käraste bröder, systrar och vänner”), 13 (”Nå, ä’ nu alla församlade här”), 29 (”Movitz, tag dina pinnar”), 62 (”Movitz valdthornet proberar”), 68 (”Movitz, i afton står baln”), 40 (”Ge rum i bröllopsgåln, din hund”), med flera; eller, bland Fredmans Sånger, den i N:o 28 för en disputation presiderande Movitz, äfvensom de många bibliska historierna. Likaså anträffas det ironisktkomiska lynnet i alla grader: nedifrån den för mången knappt märkbara, der det (såsom i flera af nyss förutnämnda qväden) undangömmes af det helas glädjedruckna putsmakeri, upp till den allom ögonskenliga, der dess närvaro genast är påtaglig.