Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvetet skall lemna god afkastning och Yårsädet af Korn, Hafva och Blandsäd så förmonligt, att å de flesta trakter 8:de och 9:de kornet kunnat beräknas, men också på somliga endast /jude och 5:te. — Höfångsten har varit jemn, så att om icke sparsam hushållning iakttages, skall foderbrist kunna befaras. Af Ärter, Boner och Jordfrugter är vunnen en rik skörd, och i det hela en medelmåttigt god Äring, så att något synnerligt understöd ifrån Kronan ej> kommer att erfordras. Ifrån Upplands Län är vid handen gifvit, att Rågen ^ öfver hufvud lemnat 5:te till 6:te kornet, Arterna 6:te, Hvetet, Hornet, Blandsäden och Hafran 7:de, och Potatoes g:de kornel; att inbärgningen för sig gått under sa gynnande väderlek, att ingen ting tagit skada; och att ängarnes afkastning varit fördelaktig. Likväl skall Sädesafkomsten ej vara tillräcklig i Länets 5:te och 6;te Fög - 45 Besv. och Ekon. Utsk. Bctänf; anden. derier, der en mindre frugtbar Jord och Allmogens förut åsamkade skulder för irtsäde och föda göra deras sädestiilgångar otillrächeliga och undsättning nödvändig, uppgifven till ungefärligt belopp af 1,200 Tunnor Råg och Korn för 5:te Fögderiet och af 400 Tunnor för det 6:te; hvaremot de öfriga Fögderierna förmodas hafva Öfverskottar till afsalu. Län anses Hvetet och Rågsodet hafva gifvit affeastningar under medelmåttan, och skall mycken till dessa säden ämnad Aker ej kunnat för otjenlig väderlek dertill användas. Höfangsten har varit skäligen god, men på somliga ställen, såsom i Vestra Vingåkers Socken, förderfvad af Regn.
Vid denna riksdag har motion blifvit väckt om antagande af det nya förslaget till Byggn.-b:n. Den nya skogsordningen skulle naturligtvis till sina grunder komma att öfverensstämma med förslaget lill Byggn.-b:n; men då det icke kan vara lämpligt alt vidtaga en förändring i allmänna lagens stadgande i Byggn.-b:n, innan motionen om antagande af nya förslaget till Byggn.-b:n blifvit afgjord, hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna, alt något beslut i förevar, fall icke bör vidtagas, innan LagUtsk. meddelat utlåt, öfver Hr Sandelhjelms motion. Jag anhåller derföre äfven om återremiss, helst, innan Utsk. besvarat densamma, det förevar, ämnet kan hos R. o. Ad. vara så utred t, att fråga ej vidare hehöfver uppslå, huruvida en lagbestämmelse i förevar, fall erfordras eller ej. Frih. Boye, Ludv.: Lika med Hr von Hartmansdorff är jag af den tanke, att sedan R. o. Ad. återremitterat till LagUtsk. dess betänk. ang:de afskalfande af allmänna liyrkoplikten; så skulle R. o. Ad. sannerligen brista i conseqvens, om R. o, Ad. vägrade återremiss på detta betänkande. Maj f. ai. LagUlsk:s betänk. N:o 38 blef af R. o. Ad. återrernitteracit. Hr Lag ergre n. Anders: Sedan R. o. Ad:s Hrr Electorer beliagat invälja mig till ledamot af Exped.Utsk., men enskildta göromål icke tillåta mig att emottaga detta förtroende; får jag begagna den rättighet, jag enligt grundlagarna äger, att mig detsamma afsäga. Hr Frih. o. Landtm, anmodade, i anledn. häraf, Hrr Electorer alt innan nästa plenum utse en ny ledamot i Exped.Utskottet. Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s den 29 sist!. April e. tn. på bordet lagda betänk.
Här är nemi. sagdt att Landtmäteri-Sekret:s lön skulle i händelse Utsk:s förslag bifölls, komma att öfverstiga Kammar-Rådernas. Jag tror om jag icke missminner mig, att då den provisoriska organisationen ( gjordes, så indrogs ett af KammarRådsembctena och fördelades på de öfrige. Om man då delar 1752 R:dr med 5 så finnér man alt den lönelillökning, som KammarRåderna derigenom vunnit, upgår lill ungefärligen 350 R:dr, och det är således ett misstag att påstå j alt lönen för Landtmäteri-Sekretm skulle med den förhöjning Utsk. föreslagit upgå lill högre belopp än KammarRådernas, hvilket jag trott mig böra anmärka, efter reservantens upgift blifvit tagen såsom skäl för återremiss. j Frih. Cederström: Jag önskar att få emotsätta mig en återj remiss. Hr von Hartmansdorff har åberopat Riksdagsmannen Dai vid Anderssons reservation i detta hänseende; men denne hedervärde ledamot har för sitt afstyrkande anfört det nog egna skäl, att, då den ifrågavande embetsmannen har upgifvit sina sportler till 400 R:dr, raan kunde taga för gifvet, enl. hvad vanligt vore, att de upgå till dubbla summan. Det måste vara någon obekantskap med Embetsmanna-corpsernes anda inom detta land, som framkallat ett sådant oblidt omdöme; och aldra minst hade jag af den civila Embetsmanna-corpsens grånade förkämpe och aktade försvarare, Hr von Hartmansdorff, väntat mig åberopandet af ett för Embetsmanna-corpsen så föga lmgnesamt yttrande. Vidare har den värde reservanten trott, att det genom den föreslagne löneförhöjningen för Landtmäteri-Sekretm skulle dpstå ett missförhållande emellan hans lön och Öfver-Direktörcns, enär Den 19 April e. m. 187 hans göromål efter reservantens förmenande, hufvudsakligen endast vore alt biträda Öfver-Direktören, synnerligen vid expeditioners upsättande.
Motionärens mening vore likväl icke att de öfrige inom länet anställde provincialläkare skulle fritagas från alla här ofvan uppräknade tjensteåligganden, dem de till större delen hvar inom silt distrikt närmast borde handhafva; men flere ibland dessa, såsom uppsigten öfver apolheken, öfver djurläkareväsendet m. m. borde tillkomma förste provincial-läkaren, hvilken föröfrigt i denna egenskap skulle åligga att, genom från vederbörande läkare infordrade upplysningar samt der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande så nödigt pröfvade, genom undersökningar på stället, taga kännedom om den allmänna helsovården, med allt hvad dertill hörde,jj på sätt detta uti en blifvande nådig instruktion närmare kunde komma att bestämmas; och har Friherre af Ugglas på grund häraf och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga förslag vid sistförflulna riksdag hemställt, alt Rikets Ständer måtte anslå ett belopp af 12,000 R:dr om året alt användas till arfvoden å 500 R:dr för en förste provincialläkare uti hvarje län; och har jemväl Herr von Schéele, F. A. B., uti ett till bemälda Biles—Ständ ingifvet memorial, (N:o 58), ansett sig böra ”motionera bifall” åt det af Kongl. Sundhets-kollegium, vid flere föregående tillfällen framställda förslag om anslag till aflöning för 24 förste provincialläkare. Uti det betänkande, som vid förra riksdagen afgafs i anledning af Kongl. Maj:ts då afgifna nådiga Proposition i delta ämne, yttrade dåvarande Stats-Utskolt, att Utskottet väl icke kunde förneka det för helsovårdens utbildande gagnande inflytande, som Kongl. Maj:t med ifrågavarande nådiga framställning afsell att bereda, men att, Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139.
Herr Doctor Wijkman erinrade, att denna anmärkning innehölle en ny fråga, som ej med den i förevarande ämne redan väckta ägde sammanhang. Herr Kammarherren Silverstolpe: Jag iakttager detta tillfälle att besvara det inkast, jag hört göras, att man vore i villrådighet om hvilken benämning som tillkommer den nyare Adelns döttrar, antingen de böra kallas Fröknar eller Mamseller. Jag kan ej inse något hinder, hvarföre de icke efter behag må begagna den förra likasåväl som den senare. Fröken är ingen uteslutande adelig benämning, utan den officiella titeln för ett adeligt fruntimmer är Välborna Jungfru. Herr Assessor Arosenius tilläde, att då ingen Lag förbjuder ett fruntimmer af hvad Class som hälst, att, om hon så vill, låta kalla sig Fröken, hvilket blott vore ett bruk liksom andra språkbruk, trodde Herr Assessorn allt bryderi i detta fall vara afhulpet. Bilaga F till Exped. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers ConstitutionsUtskott den 1 Augusti 1812. Herr Regerings-Rädet Hallenstjerna utbad sig nu få uppläsa, hvad han förbehållit sig få tillägga uti det hos Utskottet väckte ämne, rörande förändring af 37 § Regerings-Formen, hvarefter, sedan Utskottet dertill samtyckt, Herr Regerings-Rådet uppläste följande: »Innan jag vågade till det upplysta Utskott, hvaraf jag har den äran vara Ledamot, göra framställning om Bilaga F till Exped. N:o 10. 669 den nya Adelns återställande i likhet med den gamla, före den 6 Junii 1809 introducerade, sådan som den här i Riket alltid varit, har jag noga öfvertänkt detta ämne. De anförda moraliska, philosophiska och politiska skäl med och mot ärftligt Adelskap voro mig icke okände. Tvisten derom drefs för flere år sedan i särskildt utkomne skrifter. Om man äfven skulle gifva den satsen företräde, som var emot ärftligt Adelskap, är likväl nu icke derom fråga, utan huruvida enahanda organisation inom
I Presterskapets Privilegier af den 16 October 1723 stadgas i 3 punkten: Skola alla personer af PredikoEmbetet och Lciroståndetj hvarefter sin gradj heder och värde s oförryckt behålla alla sina välfängna friheter, donationer och förläningar, etc. alldeles efter brefvens innehåll. När nu alla deras friheter skulle, enligt deras privilegier, dera bibehållas, så är det klart, att ifrågavarande frihet äfven hörer dertill. Det skulle vara olagligt, alt draga frågor under en Nämnds omröstning. Jag förnyar således min protest emot framställandet af någon proposition derå, Herr Hjerta, Gustaf: Jag anser den princip Herr von Hartmansdorff yttrat vara af den vådligaste beskaffenhet för Rikets Ständers beskattningsrätt. Om något privilegium kunde undandraga en folkklass från beskattning, och på andra Stånd öfverflytta densamma, skulle vårt samhällsskick erhålla ett besynnerligt utseende. Om PresteStåndet, till följd afsina privilegier, skulle kunna undandraga sig all beskattning, vet jag ej, hvar det skulle stadna. På samma sätt skulle BorgareStåndet kunna säga, att Städerna icke åtogo sig vissa afgifter, hvarifrån de genom gamla Konungabref blifvit befriade. Jag kan icke annat än tillstyrka bifall å den föreslagna yoteringspropositionen, hvilken är en na - 72 Den 19 Augusti. turlig följd deraf, att två Stånd i denna fråga slädnät emot två. Herr af Billbergh _, Johan Petter: Då frågan förut förevarit, har jag yttrat rnin öfvertygelse att Prostetunnan borde befrias från Bevillning, dels till följd af Kongl, Maj:ts Resolution uppå Presterskapets ber svar af år 1719, dels på grund deraf, att den i alla Bevillningsförordningar utom den af år i8a3 stått specielt undantagen, och dels på grund af ett lika förhållande med alla inkomster, hvilka Tjenstemän äga såsom ersättning för vissa bestridda utgifter; men då nu fråga här blifvit väckt, att saken skulle vara en privilegii-fråga, kan jag ej annat än helt och hållit motsätta mig Herr von Hartmansdorff^ mening i detta fall.
Jag ber om ursäkt, att jag åter upptager R. o. Ad:s tid, men jag har ansett mig böra yttra några ord med anledning af Hr Carlheim-Gyllenskjölds anförande. Den värde talaren har sagt, att icke någon missbelåtenhet med dessa författningar skulle finnas hos baptisterna, och att baptisterna, oaktadt här i riket utgörande ett antal af vid pass 6,000, dock icke velat upprätta någon särskild församling. Jag tror mig hafva någon kännedom om de religiösa förhållandena här i landet, och skall derföre söka ådagalägga huru härmed förhåller sig Vid förra riksdagen, då fråga var om antagande af 1860 års förordningar, höllos af en stor del af dem, som arbetat för religiös frihet, gemensamma öfverläggningar. Dervid yttrades temligen allmänt, att man borde förkasta förslagen, såsom icke innebärande något särdeles framåtskridande, utan snarare en inkränkning eller, såsom en talare då uttryckte sig, »ett försök att författningsenligt ordna religionstvånget.» Slutligen öfvergick man dock på den af Hr Henschen uttalade åsigt, att, då man icke kunde komma längre, man borde taga emot hvad som erbjöds. Att detta emellertid icke utgjorde ett bevis derpå, att man gillade författningarne, torde af hvar och en inses. Hvad särskildt beträffar den omständighet, att baptisterna icke 578 Den 22 Juli. ingått med begäran att få bilda särskild församling, härrör detta deraf att de icke velat uppgifva sin trosbekännelse och församlingsordning. Hr Gyllenskjöld har vidare sagt, att han med mig instämde deri att man icke borde stifta lagar, hvarigenom ens religiösa tro blindes; men det oaktadt har han yrkat bifall till Betänk:t. Jag kan emellertid icke anse att man, på den grund att flertalet bekänner sig till statskyrkan, icke skall för minoriteten göra ett undantag. Förhållandet är nemi., såsom Hr Gyllenskjöld väl vet, att för dem, som icke hafva någon tro, utan äro i religiöst hänseende alldeles ljumma, för dem är det likgiltigt hvilka lagar man har; men för dem, som hafva en lefvande öfvertygelse, som de måste bekänna, för dem äro alla tvångslagar af menlig inverkan.
Ständer, att det arliga aitstaget till Strömrensniiigar, och befordrande af lättade och förbättrade watten-communicationer, inätte bestämmas i likhet med det allt sedan i8r8 ars Riksdag ärligen utgängnc, till ioo,oc>o N:dr, eller utöfwer de af Statsoch Banco-Utstottcn medgifne 5o,ooo, ett lika stort ytterligare belopp, att crhällas af 1:0 de hittills af Utskotten alldeles odisponcrade kemnade sto,i83 2:0 de af Utskotten, i stället sör enligt N. St:rs fattade bestick, att ä öfwcrskotten eller Riksgälds-Contoirct amvifas, pä Bancowinstcn disponerade .. 8st,483 Hwilka Summor fammanlagdc utgöra . i2st,6tz6 eller i det aldranärmastc 25,000 R:dr för hwarje af de 5 arén; hwareftcr endast ett ungefärligt lika belopp för hwarje af deste ären felades, obcräknadt till det 6:te äret eller i8Z5, men hwars särskilde Inkomster, enligt den uti Canzli-Rädct von Ilai tinansckoi lls Ncfcrvation wid Betänkandet N:o 22 innefattade utredning, äfwcn lemna någon tillgäng härföre. Slutligen anser jag mig, i anledning af Herr Grefwe von Lobrverins aflcmnade Reservation, böra nämna: <r>> att 182Z ärs R. S:tr, r deras rmderdäniga Skriswelfe till Kongl. Majit om det dä medgifna anslag för Strömrensningar och lättade watten-communicationer, wid deras af Herr Grcfwcn citerade förbehåll uttryckligen tilläde: "Comlnitteradc för Ströuircnsningarne likwäl obehaget att, om uti något annat af Rikets Land - Utsk. Betänkanden, N:o 26. XLII!
Det var ett tungt arbete att komma upp här i motvind, långsamt gick det också, nästan tum för tum. De suto tysta och togo hårdt i. Bakom dem var stora öppna sjön, som de kommo alt längre ut i, och framför sig sågo de landet, som de arbetade sig bort ifrån. En åra som brustit i detta ögonblick, en paus i rodden, och de hade genast slungats till baka, och båten skulle slagits i bitar mot den mörka, branta klippväggen. Men när de väl kommit i gång, var nästan det värsta arbetet öfver. Sedan voro de ute, och nu gälde det blott att hålla i, segt och mekaniskt, utan att tröttas eller släppa efter. Det behöfdes intet kommando. Alla kände farvattnet. Hvar och en hade rott här många gånger förut, det behöfdes blott, att en af dem ibland vände sig om och kastade en blick förut, och som ledd af en enda osynlig vilja, vände ekan och gick förbi uddar, öfver småfjärdar, genom sund och slutligen rätt upp i vinden igen under en god halftimme för att till sist i medvind pilsnabbt dyka ned mellan vågorna och gå in under fasta landet, målet för deras resa. Båten gjordes fast, och alla fyra gingo direkt in på krogen för att stärka sig med en sup, hvarefter drängarna gingo ned till båten igen, och husbonden gick för att göra ett par uppköp och hemta barnmorskan. Deras ö hörde egentligen icke under hennes distrikt, hvarför man måste vara höflig. Hon var en dugtig, axelbred, pratsam och något omständlig qvinna, i hvars natur det på intet sätt låg att genast gå in på en sak utan att göra invändningar. Hon talade om det svåra vädret och den långa rodden. Men Erikson höll fast vid sitt, att nu hade de kommit för att hemta henne, och nu vore det ej tid att leta efter någon annan. Och som det aldrig hade varit hennes mening att säga nej, så lät hon sig snart öfvertalas, klädde sig varmt och följde med ned till båten, under ideligt tal om den svåra väderleken och det olyckliga lif hon förde, som ej ens en kväll sådan som denna kunde få sitta hemma i fred och ro. Karlarne drogo fram båten till bryggan. De måste hålla i den alla tre, för att frun skulle kunna stiga ned.
Tinnies förnämsta rekreation var att vända bladen i en s. k. polyglott-bibel med högst märkvärdiga kopparstick. Om den boken nu kunde framskaffas, skulle den antagligen betinga ett ganska högt pris. Texten var på latin, tyska och holländska, och boken var tryckt i Amsterdam. Kopparsticken voro ganska fint utförda, men till kompositionen något realistiska. Så syntes på ett blad tvänne turbanklädda, i fotsida dräkter rikt draperade personer, af hvilka den ene bemödade sig att ur den andres öga uttaga » grandet », till dimensionen ungefär som en medelstor ärt, utan att därvid på minsta sätt generas af en väldig golfbjälke, som sköt ut ur hans eget öga. Det kan man kalla moral med tillämpning. visning med att gå ärenden åt » mamsell », bära upp ved, elda och dylikt, och som var Tinnies bästa vän och tröst i all nöd. Ty medaljen hade också sin frånsida. Lilla Charlotta var visserligen vän af barnen, men hon var ändå större vän af kattor. Och så- dana hade hon två stycken, alldeles kolsvarta, med gnistrande, gulgröna ögon — riktiga hexkattor. Jämförelsevis välfödda lågo de alltid på den af tegelsten murade låga kakelugnen, söm ej på en hel aln räckte upp till taket, där de mådde skönt i värmen. Antingen det nu berodde på värmen och dieten, eller kattorna voro af någon särskild krigisk art, skall väl evigt förbli fva outredt — visst är, att så snart någon främmande öppnade dörren från förstugan till yttre rummet, störtade båda kattorna ögonblickligen ned frän sin upphöjda plats, fräste och sköto rygg och sågo alldeles ursinniga ut. Tinnie, som var en liten feg och blyg stackare, var alldeles hjärtängslig öf' ver det dagliga mötet med de svarta vilddjuren, men Fia — så hette hennes väninna — som var både äldre och modigare och dessutom mera bekant med odjuren, var alltid tillhands, beväpnad med eldgaffeln, för att hålla dem på vederbörligt afstånd. De små flickorna lärde sig både läsa och sticka och fingo sedan lärarinna i hemmet. Lilla Charlottas skola fortgick ännu några år, men så kom den nya, förbättrade folkskolan och trängde undan henne och hennes metoder.
Hade man ej ögonen med sig! I morgon skulle hvar enda fisk varit gnagad.” Fru Metta hade varit så fullt sysselsatt med sina fiskar, att hon ej förrän nu varsnade, att vid visthusdörren stod en ung bonde och tummade på sin pitnilka, den han höll i handen. Nu ref han sig bakom örat, och framräckte ödmjukt åt fru Metta ett papper, hvilket befanns vara en kallelse från hans högvördighet Biskopen, till fru Metta Liljeholm, att infinna sig vid kyrkan. Fru Metta skyndade att stänga visthusdörren och började ordna hvad som under hennes frånvaro borde uträttas. ”Ja, ungdom och visdom! säger man, och så säfliger hon är, icke har man mycken nytta af henne. Hur kan man vänta att hon skall kunna hålla ordning på folket! Der sitter hon bara och spinner; fast bra spinner hon, det måste jag medge.” Emellertid fick nu ändå Sigrid en mängd förhållningsorder, om hvad som under fru Mettas frånvaro skulle uträttas, och så skulle det bära af. Ett bräde lades tvärs öfver en arbetskärra, deröfver breddes en rya och deruppe satte sig fru Metta med tömmarne i den ena handen och piskan i den andra. Nere på kärrans botten fick en liten gosse sin, ej just beqväma, plats, för att medfölja till sin matmors och hästens uppassning. ”Vappo, se till att ej fåren gå in i hafverlandet derborta. Var aktsam om elden, Brita. Sigrid, låt se du har akt på att arbetet går; jag tänker du får ge blår till ny tott åt Elsa, innan jag kommer hem. Se så, gu signe er allesamman nu.” Derpå gaf hon en klatsch åt hästen och begaf sig på väg med temmeligen god fart, under dugtiga knuffar och stötar på den ojemna och gropiga vägen. När fru Metta hunnit målet för sin färd, lemnade hon hästen i gossens vård, och ernade bege sig in i kyrkan, men det lät sig ej så lätt göra. Vid kyrkdörren stodo alla nejdens qvinnor och barn, tätt sammanpackade, och gapade inåt kyrkan, dit de ej fingo intränga.
Anmäldes och lades på bordet nedannämndc från StatsUtsk. inkomne Ullåt:n: N:o lil, i anledn. af väckt motion om inköp för kronans räkning af de å Böda Kronopark på Oland belägna hemman; N:o 112, i anledn. af väckt motion om uphörande af lästeafgift till Svenska kyrkan i London samt ang:de denna inkomstsersättning genom anslag; N:o 113, i anledn. af K. M. Nåd. propos., ang:de beviljande af ett räntefritt lån till Stockholms stad för bestridande af de genom kolera-farsoten föranledde kostnader; N:o 114, i anledn. af väckt motion om ett lån till innehafvaren af Näshulta pastorat i Södermanland, för sänkning af Prcstsjön; 7 11. 33 514 Den 31 Maj e. m. N:o 115, ianledn. af K. M. Nåd. propos. om uphörandeaf den till Statsverket nu ingående arrende-afgift för Carl Gustafs stads krono-tullmjölqvarn; och N:o 116, i anledn. af väckt motion ang:de förändring i sättet för utgörande af den till åtskillige Regementens LöningsDirekt:r nu ingående s. k. liemkalls-afgiften. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 5 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 31 Maj 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.-utdr. för förmiddagens plenum. Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s d. 6 och 17 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 11, ang:de den s. k. Kurhus-afgiften. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de K. M:s Nåd. Propos. samt Gr. Lil jencrants's och Hr Brodéns motioner. Hr Liljencrantz, Gust. Fredr.:
Så till vida vill jag gifva honom rätt, att jag icke tror att jordbrukarnes bekymmer undanrödjes genom åsättande af en tull af 2 öre på fläsk eller 3 öre på smör o. s. v., lika litet som jag tror att det synnerligen kan öka de tärandes lefnadsomsorger, om de t. ex. betala 52 öre i stället för 50 för ett skålp., men jag anser det vara en oafvislig pligt att genom bestämmande af tullar å jordbruksprodukter skänka någon tröst för alla dem, hvilka tillskrifva det nu rådande systemet såsom egentliga orsaken till deras bekymmer, och dessutom icke utan retsamhet kunna åse, att Sverige öppnar sin famn för tullfri införsel från alla länder, under det att vi, nästan öfver allt dit vi kunna exportera något af vårt öfverskott, mötas af tullar, hvarigenom vart tillgodokommande för de exporterade varorne minskas med hvad som motsvarar införseltullarne i främmande länder. Jag yrkar bifall till den nu föredragna punkten. Ropen på propos. förnyades. Frih. von Schwerin, Jules: Jag erkänner billigheten af R. o. Ad:s rop på propos., emedan denna fråga redan blifvit så mångsidigt behandlad, men då äfven jag för jordbrukets ta - 428 Dea 21 April e. m. Ian, må det tillåtas mig att yttra några få ord. Det är en sanning, att jordbruket är i betryck. Sorgliga målningar deröfver hafva sannerligen icke saknats, men de talare, hvilka framlagt dessa, hafva likväl icke, så vidt jag kan finna, mägtat bevisa, att orsaken dertill är tulltaxan. Dessa talare hafva i sin blinda ifver att anfalla tulltaxan, hvilken ifver, i förbigående sagdt, erinrar om Franska restaurationens emellan 1815 och 1830 första dagar, då alla olyckor skulle tillskrifvas Rousseau och Voltaire, — alldeles förbisett, att jordbrukets ställning regleras af tillgång och efterfrågan samt en tredje faktor, spekulation.