Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beklagar, att landshm öfver Upsala Den 23 December f. ra. 415 län ej här är närvar., ty det är han sjelf, sora varit god och omtalt för mig denna inrättning, och som sagt att den skulle uppfylla just det mål, sora jag åsyftar, nemi. alt tjena såsom verklig korrektions-inrättning för sådane personer, sora eljest ej kunna förmås till ordning och arbetsamhet. Deremot anser jag det mindre af beliofvet påkalladt, att i alla län inrätta arbets-kompanier eller arbetshus, som motionären föreslagit, eller för frivilliga arbetare, åtminstone icke några stadigvarande sådana, derföre att i de liesta år, då icke missvext inträffat, har jag åtminstone ej förnummit alt det varit omöjligt för arbetare alt kunna få förtjenst. Det är visserligen sannt, alt under missvexlår, hvaraf Calmar län, likasom flere orter i Sverige, under sednare 2 å 3 åren varit hemsökt, har mången gång arbete saknats för den sökande, och för sådana tillfälliga förhållanden är det obestridligen af stor vigt, alt något gemensamt arbetsföretag upplänkes och företages. Detta behöfver dock ej vara cn stående inrättning eller fotadl på några stora kostnader; frivilliga arbetare äro lätt styrda; — jag påminner mig hafva selat i en arbets-direklion för ett stort utgräfnings-företag, dervid 2 å 300 personer dagligen sysselsattes och hade endast en gammal afskedad korporal lill uppsyningsman. Jag tror att i allmänhet — om vårt kreditsystem ordnas, och penningerörelsen, som nu är liflig, ej varder underkastad restriktiva åtgärder, eller s. k. slrypning, så skall, med de i landet befintlige tillgångar för industri och flit och med den allmänt vaknade hågen för industriella förelag, i de vanligaste förhållanden, den flitige arbetaren kunna alltid få förtjenst. Vare dock härmed ej min afsigt att bestrida vidtagandet af sådana mått och steg, som denna försäkrar honom, om och dä det behöfs. Den andra punkten innehåller, att de fattige, som ej kunna genom arbete förtjena sitt uppehälle, skola genom länets fattigstyrelses förfogande erhålla nödtorftig vård emot valuta i arbete. Jag förstår här ej rätt motionärens afsigt.
Åskådningen af våra tillstånds-förändringar, i deras följd, är der den enda tid, som gifves, och åskådningen af våra tillstånds-beskaffenheter, i samvaron af deras tillbehör, det enda rummet: båda innehållande denna invärtes följd och samvaro såsom uttryckt i motsvariga bilder, som rentaf bero af dem och lämpa eller omgestalta sig efter deras omskiftningar. Många erfarenheter intyga, huru mycket redan i vår nuvarande verld tiden och rummet bero af själens tillstånd; huru deraf bestämmes, om vi förnimma tiden såsom kort eller lång, huru vår fantasi kan låta oss genomflyga omätliga rymder o. s. v. Men i andeverlden erfares detta oinskränkt, och alltid af hela vår personlighet. Så t. ex. måste der alltid ske, emedan det endast är tillståndens olikhet som der gör förnimmelsen och företeelsen af afstånd eller rum-skillnad, att ehvar någon är med sina tankar, sina böjelser och önskningar, der är han ock genast, i full närvaro, med sin person. Längtar han efter en älskad väns närvaro: så berör den längtandes sinnestillstånd, i denna innerliga åstundan, den med sig likstämda varelsens; och i ögonblicket är vän hos vän, med glädjande ömsesidig åsyn. – Det andliga lifvet har således egentligen tiden och rummet inom sig; och rentaf i sin makt. Också är flyttningen till denna det Inres verld, från vår yttre, i strängaste mening en flyttning inåt; sedan det hårda skal, som kringsluter Evighetens kärna, genom döden blifvit bräckt. Härvid bör en gång för alla märkas, att orden inåt och uppåt, när dermed betecknas förhållanden mellan verldar och mellan verldars grader, äro liktydiga: inåt är då den mera osinnliga sidan, och uppåt den mera sinnliga, af ett och samma förhållande. Likaledes, i motsatt rigtning, orden utåt och nedåt. Derföre visar sig i andeverlden t. ex. en menniskas inlåtande i Himlen såsom ett stigande eller sväfvande uppåt; och tvärtom, hennes försättande i Helvetet såsom ett nedåtfallande eller störtande.
(Snbaft på betta fritt winne® orbning otf; fäf'ert;ct, att atla anflagctt funna på rätta tiber utgå; liten på fantilia fatt font bet forbådeö ntcb förflaget tilt orbinarie 3nfontjfs orfj oibittarie Utcjift5 S0?a;:t igenom nåbige propofttiotter begärtc eftra anf[agö ©t:r crbötto en fudfättbig öfroerftgt af atta be i fråga waranbc bebof, ocf) atta fättbe tidgångar för bent. fpå bejja ffäl, bär jag upprättat ocf; bifogar en laban prowiftonet Cbalcttl, upptaganbe bet i fråga waranbe eftra ©tatö*anflag för görfwaröwerfet tid 9f:br 2,750,000. fbrbelabe på 6 år, eder ntcb 5oo,ooo i broarjc af be 2 förfa, 4^0,000 i bwarje af be 2;nebcrnäf ocf 4^5,000 i bwarje af be ftfia 2 åren; lifafout ber upptagas be öfrige begärta anftag tid Gafcrue* otf; fjttfbttö Sfter benna utrebnittg af mina åflgter i äntnet, ocfl fwilfen åbagalägger att jag i principerna bttfantbfaFcligcit in; flämt meb öjerr ©reftoc von Schwerins od) Jperr SaneellU Bfåbct v. HaitmansdorfFs referoationer,. får fag upplpfa, att egenteliga flillnaben emellan oöcrr Sancelli HaitmansdorfFs od) mitt calcul, beflår bertili, att jag ej beräfnat af ben ttti Äongl.
En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Directionen och Revisorer utses, samt beslut fattas om Bolagets angelägenheter. $. 16. Före ordinarie Bolagsstämma böra Revisorerne, jemte ett af Kongl. Majit ulsedt allmänt Ombud, sammanträda, lör att taga kännedom om Hur till Bancooch La°-Utskottens Utlåtande N.o 4* 21 Bankens hela slällning, samt granska, ej mindre Bankens förvaltning, i alla dess delar, än äfven dess säkerhetshandlingar. Öfver den sålunda verkställda revisionen afgrfves Berättelse, hvilken, sedan den vid Bolagsstämman undergått granskning, genast skall insändas till Kongl. Maj:t, och, på Directionens föranstaltande, till allmänhetens kännedom befordras. $. 17. Bank-Directionen åligger alt månadlligen lill Kongl. Maj:t insända en öfversigt af Bankens ställning, samt dessutom ofördröjligen meddela alla de upplysningar, med undantag af hvad som rörer enskildes förhållanden till Banken, hvilka af Kongl. Maj:t infordras. Ställe sig ock Direclionen och Bolaget noga till efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifter, så kärt dem vara må, att vid sina privilegier varda hibehållne. 2. Capitlet. Om A etiel an k. För Acliebanks stiftande fordras, att den af delegare tecknade summa uppgår till minst (en million Silfver Riksdaler) (4 millioner R:dr Banco Courant.) Pröfvar Kongl. Majrt ändock, i anseende till rörelsens storlek i den del af landet, der Inrättningen är i fråga, att en större Bank behöfves, fastställe då teckningssumman lill än högre belopp. Ej vare någon berättigad till mindre teckning i Actiebank, än ((,000 R:dr i Silfver) (/j,ooo R:dr Banco Courant), hvilket belopp räknas för en actie. 19. Hvarje delegare i Aclie-Rank skall, vid aclie-brefvets emottagande, ehvad det ställes till viss man eller till innehafvaren, utfärda förskrifning till Bolaget å det belopp, som icke redan är insatt. 20.
Men sådana ge dock icke en uttömmande förklaring öfver det förhållande, hvarpå jag här riktat uppmärksamheten, det anmärkningsvärda förhållande, att många bildade män af god familj » wedöfvernöd på familjeumgänge detta oaktadt stiga ett trappsteg ned, då det blir fråga om att hämta en brud och en vän för lifvet, och att detta förhållande tyckes blifva allt mindre sällsynt. Det kan för denna gång vara nog att framhålla själfva faktum, som i och för sig manar till betraktelser. Orsakerna, sådana jag ser dem, har jag endast helt flyktigt och ofullständigt kunnat antyda. Med redaktionens benägna tillåtelse hoppas jag längre fram få tillfälle att i Idun skiifva några ord om den i min tro ödesdigra divergensen mellan männens mera praktiskt-deraokratiska och kvinnornas mera ästetiskt-aristokratiska uppfostran, allt inom de burgnare samhällsklasserna. Efraim Rosenius. Pastellmålning. För Idun af S. L. W£ * ftom målning i olja och akvarell (och därmed liknande tillvägagåenden) finnes ettmålningssätt, som är ganska användbart och att rekommendera, särdeles i vissa fall, nämligen pastellmålning eller målning med kritor. De flesta af Iduns läsarinnor ha nog sett stycken, målade i pastell. De utmärka sig oftast genom klara, lätta och luftiga färger, och föremålen, som framställas, göra sig mycket bra^ bli naturliga och fristå- ende — detta naturligtvis under förutsättning att » konstverken » i fråga äro af något så när artistisk beskaffenhet; i annat fall kan det kanske vara svårt att känna igen dem på de ofvan angifna egenskaperna. Pastellmålning är nu som sagdt målning med kritor. I handeln förekomma vissa slags kritor, som emellertid ej gärna lämpa sig för egentlig pastellmålning. De äro nämligen vanligen alldeles för hårda och för öfrigt af flere orsaker olämpliga. Somliga äro infodrade i trä såsom vanliga blyertspennor. Sådana äro ej vidare att rekommendera; dels är det besvärligt att ofla behöfva formera dem, dels äro de just ej af prima slag. En annan sort förekommer i små cylinderformiga pappeluier; dessa kritor äro emellertid alldeles omöjliga att använda vid verklig pastellmålning i följd af sin förfärliga hårdhet och ojämnhet.
Bankens egna på 6 vec - Den 27 Jul i i e. m. kors uppsägning utfärdade obligationer. Detta måste vara en missskrifning, och menas månader i stället för veckor, och jag skulle förmoda, att dylika obligationer måtte vara belåningsbara i Bankens egen hand, som icke bör kunna vägra att emottaga dem såsom hypothek. Men om Banken nödgas belåna sina obligationer i och för denna herrliga Bancorörelse, så förekommer längre fram, att en och samma persons namn i intet fall kan få antagas för mera än högst 20,000 R:dr såsom låntagare, 20,000 såsom invrsningsutgifvare, och 20,000 såsom acceptant, summa 60,000 R:dr. Likväl lär det icke kunna bestridas, att samme låntagare kan på samma dag inlemna Bankens egna reverser, äfven på 60,000 R:dr eller mera, och belåna dem. Jag anmärker detta allenast såsom bevis på oriktigheten att bestämma belåningsbeloppet tjll ziffran, der helåningsrätten är grundad på fullgod säkerhet. Jag vet icke, hvarföre RiksgäldsContorets 5-procents-obligationer skola ställas i bredd med de så kallade Lottsedlarne för TrollhätteSlussverk. Jag skulle tro, att RiksgäldsContorets illimiterade credit på Banken, ger Banken skyldighet, att infria Contorets så väl sedlar, som 5-procentsobligationer, fastande sednare först skola göra en omväg till RiksgäldsContoret, för att der utbytas. Värdet på Trollhättans pap - Den 37 Julii e. m. 137 per åter bör årligen bestämmas; ty sådane händelser kunna inträffa, att Canalen igenfaller, då lottsedlarna naturligtvis för någon tid icke äro af samma värde. Härefter följa Stockholms DrätselCommissions skuldförbindelser, som äro i afseende på Capitalet betalbara; RiksgäldsContorets förbindelser till ersättning för uppbringningar, och TrollhätteboIagsActier, hvilka belånas efter pröfning.
Men fastän således erkännande vigten af denna näringsgrens befrämjande, har likväl Utskottet funnit betänkligt att, under närvarande förhållanden, bos Rikets Ständer förorda det af ofvanbemälde motionär framställda förslag, enär Statsverkets mindre gynnsamma ställning onekligen påkallar, att utgifterna under nästa statsreglerings-period i möjligaste mån inskränkas och att således nya anslag icke beviljas för andra ändamål eller till större belopp, än som måste anses oundgängligen nödigt. I betraktande häraf och då genom de ytterligare åtgärder för trädgårds-skötselns befordran, hvartill Utskottet redan på Kongl. Maj:ts nådiga framställning tillstyrkt erforderligt anslag, det angelägnaste behofvet i detta hänseende torde blifva uppfyldt, bar Utskottet funnit ifrågavarande motion icke böra af Rikets Ständer bifallas. 31 :o) Med förmälan, bland annat, hurusom införseln af utländsk humle årligen droge högst betydliga summor ur landet, bar uti en bos Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Utskottets behandling öfverlemnad, Riksdags-fullmägtigen Lars Ersson från Södermanlands län föreslagit att, till förekommande häraf, Rikets Ständer måtte, för inhemska humle-odlingens förbättrande, bevilja ett årligt anslag af 3,000 Ridr, att af länens Husbållnings-sällskaper användas till premier för de bästa, till minst tio skålpund uppgående prof på inom landet för äret odlad humle af beskaffenhet, att den i godhet vore med den Baijerska jemförlig.
Motionären har nemligen trott, att det i nu gällande lag icke vore bestämdt, hvilken väg oeniga makar, som enligt Kongl. Förordningen af år 1860 blifvit, på grund af hat och bitterhet, dömda till skilnad i säng och säte, skulle gä, för att, om oenigheten fortfore, blifva i äktenskapet skiljda; och med anledning af denna lagens förmenta obestämdhet, har han yrkat att i lag skulle bestämmas, att de oeniga makarne sedan skulle vända sig antingen till domstolen eller till Konungen; och liar han dervid icke pä minsta sätt tillkännagifvif, hvilket af dessa alternativer han föredrog, utan förklarat sig nöjd, endast den öfverklagade obestämdheten på nägotdera af de angifna sätten blefve borttagen. Utskottet hade j sitt förra Betänkande visat, att den lagens obestämdhet, öfver hvilken motionären klagar, och som utgör grunden för hans motion, i sjelfva verket icke finnes, emedan Kongl. Förordningen af den 27 April 1810 uttryckligen bestämmer, att oeniga makar, som för uppkommen hat och bitterhet blifvit dömda till skilnad i säng och säte, skola sedermera till Konungen ingifva ansökan om äktenskapsskilnad, och denna förordning är i detta afseende ej upphäfd. Till något annat svar på motionen kunde Utskottet ej grundlagsenlig! komma; hvarföre ock Utskottet bort qvarblifva vid sitt förra beslut och ej, pä grund af till sitt egentliga syfte obestämda äterremisser, frångå detsamma. 2. Af materiela skäl. De i 13 Kap Gifterinåls-balken och i förra momentet af Förordningen den 27 April 1810 bestämda gränser emellan de äktenskapsinål, i hvilka skilnad ina af Konungen pä nådeväg beviljas, och dem, i hvilka skilnad må på rättsväg af domstol ädömas, är grundad i sakens väsende. De sednare utgöras nemligen af sådana mål, i hvilka godkännandet af äktenskapsskilnads-orsakerna beror endast af fullständig bevisning inför domstol om deras tillvaro. Dessa orsaker äro nemligen sådana, att upplösning i äktenskapet redan i sjelfva verket genom dem förefinnes.
Det kostar icke en hundradedel af flickans arf. Skada, att drottningen har två år till myndig ålder. Hagar står för ögonblicket i gunst, men huru länge, det är en annan fråga. En jude! Jag kan bevittna, att flickan är döpt. Det svåraste blir att besegra den gamle ockrarens halsstarrighet i denna punkt. Hjälper ej annat, må han få pojken, och vi behålla flickan. Det är sant, att han i sådant fall gifver pojken brorslotten, och Hagar får nöja sig med en furstlig hemgift. Men jag är ense med dig, att trosbekännelsen är det första villkoret för en förbindelse med vårt hus. Hvilket hasardspel! suckade Sofi De la Gardie. Det är kärleken som spelar hasard; man skall låta klokheten blanda tärningarna, svarade statsmannen. Köpare och säljare. Du skall aldrig draga ett svärd mer. Två långa veckor efter slottsbranden låg Urban Niemand, sväfvande mellan lif och död, i sjukstugan på Norrmalm. Brännskadorna läktes, men en lunginflammation hotade att sluta hans unga dagar. Han låg öfvergifven och glömd: drottningen, nyss så nådig mot honom, var upptagen af det furstliga bilägret och resan till Upsala. Hagar besökte ett par gånger sin bror och tröstade sig, på sin ålders lätta sätt, med hoppet att han snart skulle blifva frisk. Fältläkaren kom en gång om dagen, rynkade ögonbrynen och befallde åderlåtning, tilldess att de blodlösa pulsarna icke hade något mer att gifva. Vaktkarlen trampade ut och in med klampande träskor, tre eller fyra sjuka hostade i samma rum, medan två andra lågo utsträckta på magen och rafflade med tärningar. Hundar slogos på gården, vindsluckorna knarrade för blåsten, ett kallt drag banade sig väg genom de otäta fönsterspringorna. En sjukstuga på drottning Kristinas tid liknade våra dagars fint fernissade, välskurade, luftiga sjukhus ungefär som en bondes stallspilta liknar en marmorkrubba. Allt var tillkommet likasom på försök och var dock ett framsteg i jämförelse med intet; bekvämligheterna ytterst primitiva, luften beräknad för lungor och stillheten för nerver, hvilka kunna fördraga allt.
Jag anser det land lyckligt i finans cielt hänseende, hvars rörelse hufvudsakligen bedrifves med klingande mynt. Der kan icke, såsom händelsen är i länder, hvarest creditmynt gagnas, penningevärdet våldsamt stiga eller falla, och jag tror, att man bör närma sig, i stället för aflägsna sig, ett sådant mål. 396 Deri 19 Mars f. m. Hr Stråle: I sjelfva hufvudfrågan är redan så mycket för min åsigt anfördt, att jag endast vill tillägga den erinran, att en lag, som ovilkorligen stadgade, att privatbankerna skola inlösa sina sedlar med silfver, vore stridande emot 7a § Reg.F. Hvad redactionen beträffar, äro skiljaktigheterna emellan Gr. Frölich och mig obetydliga. Jag utgick från den tanka, att det först borde bestämmas, hvem betalningsskyldigheten ålåg; men jag medgifver nu, att 1 morn. i mitt förslag må få det 3:dje rummet i ordningen. Gr. Frölich har vidare yttrat, att sedlarna komma att ställas till innehafvaren. Detta är ganska sannt, och just derföre är den utaf mig föreslagna termen tjenligare än den af Gr» Frölich begagnade, hvilken synes mig obestämd. Frih. Boye: En talare har ansett de skäl, jag framställt deruti, att det ifrågaställa stadgandet skulle väcka svårigheter emot privatbankers uppkomst, icke vara några skäl, och Hr Dalman har ännu lättare kommit ifrån saken dermed, att han förklarat, det några svårigheter icke funnos, Men hafva dessa Ilrr bevisat något emot mig? För det dessa Hrr icke finna det, är det väl derföre mindre sannt, att silfret skall någonstädes hemtas och att beräkningen på husgerådssilfver icke är antaglig? Då således silfret måste hemtas antingen från Bauken eller utifrån, så måste, i förra fallet, följden blifva skadlig derigenom, att den bomme att bestå i minskning af Bankens silfverfond samt tvånget för Banken att uppsäga sina fordringar, och i det sednare derföre, att den förorsakade en ansenlig förhöjning i coursen, deraf återverkningen blefve en svår stöt för realisationen.
v 40 b. V 40 )334 Svar pä äteiremiss ,,,,,, 8 — 147 3 a. a. 5 41 a. a. y 41 a. a. 5 41 a. a. 4 41 Embeten och tj enst er j iagtagelser vid befordran dertill; se Befordringar, Caracters-fullmagter, Tjenst, Organisation af Embets-Verken, Värdighet. Embets-resor j att de må företagas pä ångfartyg, b. « 40 b. « 40 b. 15 40 btV 40 m.„ m. , 9,9999, i ,9999 1 99999,9, , 4 2 51 33 Embetsrum ät de'6 KegeringsDepartementen , , , 4 1 140 10 ä. 5 40 b. 5 40 b. y 40 b. | 40 Svar på återremiss , , , , , , , , , , , 4 1 286 14 a. a. V 40 a. a. y 40 a, a. 5 40 a. a. 5 40 Embets-Vierkj nytt, för landtoch vatten-communicationen; se Anslag för en gång, e) Emeriti-löner för Lärare vid Upsala Stifts Lärob. y 40 i 1 vei k ., ., , t 9999999 9 99999 4 1 241 21 b. y 40 a. y 40 b. y 40 Svar på återremiss , , , , 4 t 333 7 a. a. 15 40 a. a. T\ 40 a. a. t4t 40 a. a. 40 för Gymnasiioch Skol-Lärare: se Indragnings-Staten 16., Emeriti-Profcssors löner; se Hufvud-Titel 10:de. 12 E. Emm-äns upprensning; se Anslag för en gang, g) Engvall^ Hofslagare; se Anmälan 192. Enskiftenj angående; se Hufvud-Titel 9:de, sid, 5.
Sade jag dig inte, när de voro här, tattarne eller tyskarne eller hvad de voro för slag sade jag dig inte, att de kringstrykarne voro värre än tjufvar! Sådana der spelmän! Odugliga latvargar! Smutsiga odågor, som inte vilja arbeta! Ack, Herre Gud! att jag skulle se hur spelarsjukan smittat dig också! Weli tittade upp från sin grop. Modern stod der så ståtlig, vreden hade färgat hennes kinder röda. Hvarför, mamma, hvarför får jag inte spela? Det är ju så vackert! Kajsa rodnade ännu mer, men icke af vrede, hon var aldrig ond längre än ett ögonblick. Hvarför, jo, derför att det är vackert, sådan der vackerhet som förderfvar menniskor och hindrar dem att arbeta. Din pappa hade musikantandan i sig, han också. Derför blef det aldrig någonting af honom. Inte ville han arbeta, och inte ville han läsa. Bara sitta och gnida på ett gammalt fiolskrälle, som han ärft af far sin, det kräket... Weli blef med ens uppmärksam. Ett skimmer for öfver hela hans ansigte. En rigtig fiol, mor! Får jag se den, bara en enda liten gång? bad han. Dumma pojke! Och du tror, att jag skulle så länge ha hållit den gömd bara för att du nu skulle få den? Åhnej, min gris, det slipper du. Jag tog den från far för att få honom till menniska, men det blef han inte ändå. Han var egentligen en engel ja, Kajsa fick tårar i ögonen ja, en engel, men arbeta orkade han inte, och smuts tyckte han om. Smuts och musik de passa väl ihop. Kom hit, Weli, gråt inte! Torka näsan. Du är en snäll pojke, men blif inte af den sorten, hör du! Gif hit fiolen! Weli bleknade, han tryckte den lilla vanskapliga fiolen kärleksfullt till sitt hjerta, gömde den under rocken, som om han velat skydda den, och fick upp gråten, som redan stod honom i halsen. Gif hit fiolen. Mor! det är, det är ... det är min käresta. Kajsa smålog...
Af hennes arbeten ba följande öfversatts till svenska språket: En half million (1867), Mystiska tilldragelser (1875), Barharas Historia (1876), Lord Brackenbury (1880) och En förlofning (188b). Tjänstebetyg. E n Den äfven i vårt land bekanta engelska författarinnan Amelia Edwards afled den 15 april i London. Lärd, vidtberest, artistisk, arkeolog, egyptolog, illustratör af sina egna arbeten, romanförfattarinna och kritiker — med alla dessa egenskaper förenade måste Amelia B. Edwards intaga en framstående plats bland nutidens kvinnor. H o n var född i London. Hennes far var officer och hennes mor en vitter och talangfull kvinna. Såsom enda barnet uppfostrades hon i hemmet af lärare. Att hon var ett brådmognadt barn bevisas af allt. Hennes fallenhet för teckningskonsten visade sig snart i karrikatyrer, illustrationer och skisser af förefallande händelser, hvarmed bon prydde sina skrifböcker. Innan hon ens kunde skrifva, hade hon börjat sammansätta poem och berättelser. Sin debut i pressen gjorde hon redan som sjuåring, då ett poem i sex stanser af hennes mor sändes till en veckotidning och däri intogs. Tills hon blef fjorton år, fortsatte hon att skrifva för Family Herald m. fl. tidningar och tidskrifter. Vid denna ålder lade miss Edwards penna och ritstift åsido och beslöt att ägna sig åt musiken. Hon ansåg sig ej ha någon särskild begåfning för denna uppgift, men hon arbetade ihärdigt i sju år, blef herre öfver kontrapunkten och komponerade ett stort antal vokala och instrumentala saker. Men detta exklusiva hängifvande åt musiken skulle blott blifva en episod af hennes lif och kom till ett hastigt slut. Under en sommarferie skref hon en kort berättelse oeh skickade in den till » Ghamber ' s Journal». Den infördes och betalades, och då samma försök upprepades och medförde samma resultat, beslöt den unga flickan att välja literaturen som sitt yrke. Hennes första böcker voro » M y Brother ' s wife » (1855), » The Ladder of Life » (1857) och » Hand and Glove » (1859).