Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu en gång reste sig Irland och kämpade i 9 år en förbittrad strid mot England, till dess parlamentets trupper togo Dublin i besittning och Oliver Cromwell började anslå den politik, som, för att bruka Macaulays ord var “ klok, rakt på saken och grym “. och som gjorde slut på allt motstånd. Protektorns idé var att göra Irlands befolkning glesare, och för detta ändamål gjorde han sig qvitt 40,000 irländare genom värfning till utlandet, skickade ytterligare omkring 9,000 till Vestindien, i sjelfva verket i slafveri, och förflyttade ett stort antal katolska adelsmän bortom floden Shannon. Befolkningen reducerades sålunda till 850,000, hvaraf 150,000 voro engelsmän och skottar. Endast ett fåtal af de kämpande katolikerna återstod, och tog sin tillflykt på kullarne och i skogarne; de kallades tories (en benämning som sedermera öfverflyttades på det politiskt konservativa partiet i England); men dessa nedskötos med lika liten misskund som de vargar, med hvilka man jemförde dem. Man visade ingen barm-hertighet, icke en gång mot qvinnor och barn. De båda följande engelska konungarnes regeringar utmärktes som vanligt genom oro i Irland. I sjelfva verket tror jag mig redan tillräckligt ha visat, att det icke funnits någon tid, då icke i Irland herskat oro och missnöje mot England. Häraf finna vi, huru orimligt en del nyare politiker resonera, hvilka i stället för att gå tillbaka till källorna i det förflutna, som allena sätter oss i stånd att förstå det närvarande, skjuta hela skulden för de närvarande irländska oroligheterna på någon minister, antingen Gladstone eller Disraeli, allt efter deras synpunkter eller antipatier för det ena eller andra af de stora politiska partier, som dessa män representera.
Jag tror, att Ekon.Utsk. bar alltför svårt alt grundlägga Den ia Februari f. m. och bereda ett sådant förslag, då detta Utsk. har fått sig uppdraget att behandla mål af så mångfalldig art, nedifrån koppares och barnmorskors antagande ända upp till universitetens vigtigaste angelägenheter; och jag öfverlemnar till R. o. Ad:s pröfning, huru ett sådant mål, som det ang:de allmänna fattigförsörjningen i Riket, skall kunna med nödig skyndsamhet och redighet behandlas af ett Utsk., som skall upptaga alla de ämnen, hvilka grundlagen ålagt Ekon.Utsk. att afhandla. Jag vill icke bestrida, att inom Ekon.Utsk. linnas män, som äga vilja och förmåga att handlägga detta ärende; men jag uppmanar dem att sjelfve säga, 0111 de icke snarare kunna göra det, i fall de odeladt få egna sin uppmärksamhet åt detta ämne, än då de distraheras af andra mål. Mig är sagdt, att i de andra RiksSt:n personalen är så liten, att, i följd deraf, svårigheter skulle möta tillsättandet of ett sådant Utsk.; men jag drager icke ett ögonblick i tvifvelsmål, att män, som förtjena alt behandla detta ämne, böra från de öfriga Ulsk:n, dit de kunnat blifva invalde, lösryckas, för att handlägga detta mål, som är det vigtigaste, enär det rörer hela mensklighetens sak. Hr af Ekenstam, Israel uppläste derefter följande: Hr von Rosens åsigt om behofvet af ett särskildt Utsk. för att handlägga fattigvårds-betänk., äfvensom de herrars förmenande, hvilka ansett, att en delegation af ordinarie Utsk. skulle för samina ändamål vara tjenligare, hafva alla utgått fränden gemensamma förutsättning, att detta ärendets stora omfång i plan och vidt omfattande detaljer skulle fordra en ansträngning och en uppmärksamhet Utöfver hvad som borde påräknas för de vanliga riksd.-goromålen.
Dessutom måste jag bekänna, att jag för min del – hur orätt det än må vara – har en afgjord antipati för guvernanter och studentskor och bankflickor och sådana der. De äro icke längre för mig qvinnan, den omedvetna, den drömmande, den oberörda, och jag tror icke det skulle falla mig in att bjuda upp en sådan till dans.» Nu blef Elsa litet het; Thures dumheter började reta henne. »Nå, det var då märkvärdigt!» utropade hon häftigt. »Skulle inte Thure vilja dansa med ... jag skall säga Thure, jag ...» »Ja, det förstås», afbröt Thure litet ängsligt, »det kan ju finnas vissa konsiderationer som ... med ett ord sagdt, vissa skyldigheter, som tvinga ... Men smak och böjelse draga oss åt ett annat håll. Vi männer ...» Elsa lät sitt arbete hvila en stund och betraktade Thure oafvändt, medan han höll ett långt tal för henne om mannens uppfattning af den rena qvinligheten, dervid oupphörligt slungande omkring sig sitt slagord: »vi männer». Hon tänkte inom sig, att han var den fulaste och dummaste karl, hon någonsin hade sett, och då han slutligen började närma sig henne och hon såg hur hans fingrar rörde sig emot henne, blef hon förskräckt, och fick plötsligen mycket brådt med att lägga in sitt arbete och gå upp för att kläda sig till middagen. Thure lät ännu höra några dyningar om qvinlighet och renhet, men Elsa skyndade sig bort det fortaste hon kunde, och medan hon gick uppför trappan, föresatte hon sig, att nog skulle den herrn få plikta för sitt tal om guvernanter och studentskor. Ändtligen kom den efterlängtade baldagen. De små kusinerna foro af, iklädda sina blå och skära klädningar, som kommo dem att likna två små pullstrutar, och med hjernorna uppfylda af lyckliga drömmar. Grosshandlaren och fröken Linder voro mera sansade, men Thure var i ett öfverspändt tillstånd, ty Elsa hade lofvat honom andra valsen, och han förestälde sig, hvilket uppseende han skulle göra med sina nya åtsittande pantalonger, och den vårdslösa, litet blaserade hållning, han ämnade använda.
Uti de församlingar, som ej lämpligen kunna klyfvas, kan deremot det mesta af själavården utan olägenhet fördelas emellan flere prestmän, som, boende på olika ställen inom församlingen, vore tillgänglige till andligt biträde, en hvar för de honom närmast varande församlingsboer, fastän ansvaret och öfversigten af det hela fortfarande komrne alt hvila på den gemensamme kyrkoherden. Det är på grund af dessa anförda förhållanden och skäl, som Utskottet, redan vid pröfningen af 10:de punkten uti Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, velat förbehålla den nämnd, sorn täger befattning med regleringen af presterskapets löner, rättighet att jemväl kunna föreslå instiltandet af nya komministraturer. Då intet hinder möter att, i en församling, som eljest måst delas, föreslå för en i stället derför inrättad ny komminislratur löneförmåner, i det närmaste uppgående till hvad församlingen bort till en kyrkoherde utgifva, behöfver en sådan reglering ej heller stå i strid mot den förbättring i presterskapets ställning, som flere motionärer sökt framkalla genom påyrkad indragning af komministraturer. Förnekas kan likväl ej, att önskligt är, det, så ofta sådant utan allt för stor olägenhet låter sig göra, de större pastoraten må kunna fördelas i mindre. En sådan fördelning bör ock lättare kunna beslutas och verkställas i sammanhang med en så allmänt genomgripande lönereglering, som den nu ifrågaställa, än hvad förut varit fallet, då många hinder mötte, hvilka nu kunna af reglerings-nämnderne undanrödjas; och sannolikt skall derföre mången församling, som förut afböjt en föreslagen klyfning, vid regleringstillfället och då beräkningarne utvisa att församlingens bidrag äro tillräckliga till aflönande af två kyrkoherdar, finnas villig att till en sådan klyf ning lemna bifall.
Genom eli sådant stadgande skulle således svårigheten ökas för domare, att kunna anskaffa säkra personer alt handhafva omyndiges egendom, och jag afslyrker derföre detta förslag. Gr. Sparre: De invändningar, sorn emot förslaget blifvit gjorde, tror jag äro af ringa betydenhet. Hvad det angår, alt inteckning kan beviljas för den omyndiges capital, men icke för afkastningeu af hans fasta egendom, sä tror jag, ali detta kan hjelpas, derigenom all, pä sätt i främmande lagar blifvit stadgadt, det bestämmes ett visst belopp, ungefärligen motsvarande den årliga afkastn i agen för ett eller tvä år, inora, hvilken tid granskning af förmynderskapet bör verkställas, samt att för ett sådant belopp inteckning beviljas. Om detta belopp kan domare vinna upplysning genom bouppteckningen, som torde böra företes vid förordnande till förmyndare. För de af den omyndiges contanta medel, som förmyndaren ej vill sjelf nyttja, bunde inteckning i bans fastighet ej behölvas, om dessa medel utlånades pä andra händer och skuldsedlarna på säkert ställe deponerades, enligt hvad jag redan föreslagit. På detta sätt tror jag det icke skall blifva omöjligt alt finna förmyndare. Lagen förekommer dessutom, att den omyndige icke mätte blifva i saknad af förmyndare genom det stadgande, ali man icke kan undandraga sig förmynderskap, utan gilltigt förfall, samt att närmaste frände är berättigad och förpligtad alt emottaga förmyndarevården öfver en omyndig anförvandt. Men just af detta skäl torde det vara så mycket mera nödvändigt, att förmyndaren ställer säkerhet för sin förvaltning, då do maren icke utan objecliva grunder kan förklara frände mindre fallen till förmynderskap. Jag yrkar således äterremiss af betänk, och anhåller att milt anförande mätte fä åtfölja remissen. H. Ev, Hr Frih Gyllenhaal, Lars Herman: Då jag å embetets vägnar contrasignerat R.
Med ett ord: jag tror icke, att ett lands kapital-t ill vext eller handels-vinst, annat än undantagsvis och till en mindre del, representeras af hopade massor af guld eller silfver, utan anser, att vexlingarna i olika länders, genom handeln upkommande, brist eller öfverskott, oell de kapital-förflyttningar, som härigenom eller af andra orsaker, föranledas mellan folken, till ojemförligt största delen, måste regleras genom effekter oell räntebärande valutor af mångfaldigt slag, men icke genom ädla metaller, hvilkas röle i detta hänseende egentligen inskränker sig till ett utjemnande af de olikheter, som för tillfället ej på något annat lämpligare sätt kunna ordnas. Hvad åter beträffar den andra af de omnämnda hufvudpunkterna, eller hvilka förhållanden, som må anses utgöra den hufvudsakliga förklaringsgrunden till vårt lands närv:de tryckta penningeställning, ber jag att i detta hänseende få antyda tvenne omständigheter, nemi. en yttre och en inre, som eldigt min tanka härvid i främsta rummet böra tagas i betraktande. Den ena af dessa omständigheter, eller den yttre, består deruti, att när den våldsamma brytningen för ett par år sedan inträffade i nästan alla länders kreditförhållanden, så blef den löpande kredit, som Sverige begagnade i utlandet, på ett högst betydligt sätt förminskad, och följden häraf skulle naturligtvis blifva, att när denna kredit indrogs, måste en stor kapital-förflyttning ega rum från oss till andra länder. Afbetalningen af den löpande skuld, hvaruti vi då stodo, ställdes emellertid på ganska korta terminer, och detta gör, att det varit en stark kapitalström från landet, hvilken medtagit äfven Den 30 November f. m. 4>7 en del af vårt rörelse-kapital, hvaraf alltså på ett lika latt som naturligt sätt kan förklaras den minskning i rörelsemedel, som upkommit, utan att man behöfver taga sin tillflygt till någon underbalans i handeln, hvilket jag för min del icke tror på de sednaste åren hafva egt rum.
Majlis Nådiga Befallning till Kongl. KrigsCollegium må utverkas, att ett dylikt General-Sammandrag uppgöres och Räkenskaperne bilägges. Försäljning af krut har egt rum: Inrikes år 1827. ... 5,462 Cent. i3 © nf lod. , 1828 * 4 , 26 , , S:a 6,776 „ 39 „ a5| „ samt genom Export är 1827 1,667 „ — „ — „ ” 1828 ' ’ * 1 1,674 „ — „ — „ S:a 8,450 Gentil. 89 © 25f lod. Angående de åren 1820 och 1822 företagne 2:ne KrutförsäljningsExpeditioner upptaga Räkenskaperne: för Expeditionen till Amerika ... .. 20,155: 5. 11. sorn i 1828 års Bok Inoch utbalanceras; samt för Expeditionen till Medelhaf vet Balance för 1828 • Räkning med Un derk alls -Departementet Sr 1827 visar följande förhållande: i Debet Balance från år 1826 . R:dr 20,000. uppburit år 1827 ifrån Kongl. Collegii Gassa af medlen tili nya Gevär 53,000. — —• af Export-krutmedlen 5,000. — Summa 58,000. och i Credit. Balance till år 1828 , 58,000. Räkningen år 1828. i Debet Balance från år 1827 58,000. Uppburet år 1828. af medlen till nya Gevär såsom lån Summa 106,000. och i Credit. Till Artilleri-Departementets Cassa 2:ne Poster 33,000. 1 d:o 9,000. 000 —> Balance till år 182g : 64,000.
Af två af dessa kapital skall en årlig lifränta utgå till testamentsgifvarnes 25-åriga trotjänarinna med 1,200. de svenska bärarinnorna godhetsfullt satt oss i tillfälle taga. Den vackra dekorationen bäres i hvit, vattrad sidenrosett med gröna och röda kanter. Det innersta runda fältet är af guld, ramen omkring af guld och grön emalj; stjärnans fem uddar äro emaljerade i rödt med gyllene kanter, den strålande stjärnsolen där bakom är rikt inlagd med briljanter och ametister; halfmånen och stjärnan, som förena rosetten och dekorationen, äro emaljerade i rödt. * U p notisboken. Det industriella kvinnoarbetet i Stockholm har under de senast gångna åren gjorts till föremål för en serie statistiska undersökningar, bekostade af den bekanta Lorénska stiftelsen. Öfver dessa höll härom aftonen d:r J. Leffler, den nämnda stiftelsens sekreterare, ett föredrag vid Nationalekonomiska föreningens sammanträde. Det första uppslaget till en undersökning gafs af d:r D. Bergström 1890, då sömmerskornas förhållanden undersöktes. Därnäst var det Kvinnoklubben, som gaf impulsen till en mera omfattande enquéte, och arbetet uppdrogs nu åt fröken Anna Söderberg och fullföljdes sedan med de af stiftelsen anvisade medlen. Omkring 3,220 arbeterskor hade tillfrågats. Om man toge hänsyn till de egentligen industriella arbeterskorna, kunde man antaga att enquéten omfattade 40 proc. af hufvudstadens arbeterskor, men medräknades sömmerskor, tvätterskor och strykerskor, så omfattade den omkring 20 proc. Detta vore ett ganska afsevärdt resultat, hvarpå ganska tillförlitliga beräkningar kunde byggas. Undersökningarna hade hufvudsakligen rört sig om arbeterskornas födelseort, om deras olika yrkesval samt om hälsotillståndet och löneinkomsterna inom olika yrken. En mängd af siffror och grafiska tabeller ha sammanbragts och nppställts, belysande dessa olika förhållanden och helt visst af synnerligt värde för deras bedömande, ehuru naturligtvis af väl abstrakt natur att här i en kort tidningsnotis med fördel mera ingående kunna behandlas. De komma emellertid att för intresserade snart nog finnas tillgängliga i tryck genom Lorénska stiftelsens försorg.
Borgareståndets vägnar Ferd. Asker. k Högv. Prest estån dets vägnar J. J. Nordström. kr Hederv. Bondeståndets vägnar Niis Nilsson. A. v. Feilitzen. STOCKHOLM, tryckt hos N. MAltCUS, 1853. Lag-Utskottet» Utlåtande och Uomorial, tyris 2 & 3. 1 M U. Ank. till Eip.-Ulsk. d. *2 Jan. 1854, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af vticld motion angående åtgärders vidtagande för utfärdande af nya Krigs-Artiklar. Tjenstgörings-Reglemente för Arméen, Fällförvallnings-Reglemente, samt Reglemente för ordnandet af den Militära Sjukvården. Uti denna inom Höglofl. Ridderskap?! och Adeln af Herr Stjernsvärd, G. M., väckta, till Lag-Utskottet remitterade oell nästlidne dag till Utskottet ankomna motion, har motionären yrkat att, enär bristerne uti oell olämpligheten af de i ofvarinnmnde hänseende nu gällande författningar redan lange varit erkände, Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att nödiga åtgärder varda vidtagna för ett skyndsamt utfärdande af nya författningar i omlörmäida ämnen eller af Krigs-Arliklar, Tjenstgörings-Reglemente för Arméen, Fältförvaltnings-Reglemenle, samt Reglemente för ordnandet af den militära sjukvården. — Men då den fråga, som sålunda blifvit väckt, icke fallet inom Utskottets uti 33 och 87 §§ Regeringsformen samt 35 § Riksdags-Ordningen bestämda verkningskrets, får Utskottet ifrågavarande motion till 'Höglofl. Ridderskapet och Adeln återlemna, hvilket till löljd af föreskriften i Riksdags-Ordningens 44 § för samtlige Riks-Stånden vördsamt tiilkännagifves. Stockholm den 9 Januari 1854.
färd rarade, bar Anita alla umbäranden och lidanden utan att klaga; men hon biifvadle vid tanken att förlora sitt tre månader gamla barn; rid de farligaste ställen af vägen samt vid öfverskridandet af strömmar, bar Garibaldi den lille gossen fastbunden med en näsduk vid sin hals, sk att lian kunde värma de späda lemmarne med sin andedräkt. Ändtligen lyckades det dem att arbeta sig fram till bebodda näjder, där vänliga människor gåfvo dem vård och föda. Efter krigets slut lämnade Garibaldi Rio-Grande och begaf sig till ISIontevideo, huf vudstaden i » Banda Oriental D. Tid sin ankomst dit var han fullkomligt utblottad på tillggngar. För att kunna, som han själf uttryckt sig, erbjuda sin Anita Ben blygsam bergnings, försökte han till en början försörja sig sasom handelsagent, sedan sasom lärare i matematik. Härined fortfor lian, anda till dess han trädde i spetsen för den i Monterideos krig mot Buenos Ayres sh berömda Bitalienska legionens. Under hela detta krig var Garibaldi inontevideernas friimsta stöd, den tappraste af deras generaler, och ryktet om hans segras - sarskildt vid San Antonio - gick öfver hela den bildade viklden. Den biltoge, dödsdiiinde sjömannen f i h 1843 - aliijonet f r i n Montevideo » - var redan en af Europas mest berömda lijallar. Men under krigstågen i Banda-Orientals tjiinst följdes han ej af Anita, hvilken nu var kans lagliga hustru. Hon hade numera utom Menotti, äfven en liten dotter att rarda, Teresita; ännu en dotter Rosa, dog som helt spad. Inom den hjältemodiga unga kvinnan, livilken under kriget i Rio-Grande trotsat död ocli faror för att ständigt få vara i den nians närhet Iion älskade, hade moderskärleken vaknat med sainina instinktlika styrka som kärleken till hennes niake; hon agnade sig nu uteslutande åt sina barns vlrd. » Anita », skref Garibaldi senare om henne i bref till en vän, mitt kön så öfverlägsen i krigets faror och växlingar, var beundransvärd i fainiljelifvet.
Om Dykeriets biträde wid desie sistnämnde kan sägas åsyfta ett godt ändamål; sä mäste man tillstä att sädant aldeles icke inträffar wid stö-stada inne i hamn, hwarest hjelp af öfwadt folk och tillgäng pä redskap ändä är att tillgå , och losiningar kimna ffe med bättre tillsyn än som kan förwamas af Dykeriet, hwars befattning således endast, medför oreda och ökning af den olyckliges förlust. Genom 4 §. i Reglementet frikallas Jnkresienlerne frän skyldigheten att wara försedde med nägot be - 752 De>r 14 Zebruarn. bestämt antal redskap och instrumemer. Manga exempel wisa ock att, såsom en följd häraf, desse wid förekommande behof saknats, eller warit ofullständige eller ock icke annorlunda än genom mänga omwägar och läng waman stätt att erhälla, till icke riihga ökning af de sjö-növlidandes skada. Icke desto mindre ses af io §. att Bärgnings-procemen är faststald till ett wisst belopp, ehwad Dykeriet wäl eller illa sin pligt upfyllt. Flere andre ofullkomligheter, som jag nu will förbigå, förete sig i denna författning wid en närmare granskning deraf; och som dessutom Högloft. Utskottet icke pä något sätr yttrat sig om frägan att Återställa Westerbottniska och Wester Norrländska Städerne till deras urälvriga, men genom 1822 ärs Reglemente betagne, rättighet att icke wara Dykeriet nnderlagde; altsä och med åberopande af de stät och omständigheter, som uti mitt förut ingifne Memorial äro anförde, wägar jag hemställa, om icke ärendet mä ärerförwisas till Högloft. Utskottet, till att deröfwer sig ä nyo utlaka. III. Ljukr. Lika lydande med Originalet, intygar III. kotorlon. I anledning af detta sista Memorial yttrade sig. Grefwe llllamilton, ^xel. Att samma rättigheter i afseende pä Dykeri, som i detta Dictamen äbe - Ten iz Zebruarir.
När de frågade sina dulcineor, huru de kunde ha hjärta att offra allt åt Kitt-Jakob och lämna intet åt dem, svarade de ljufva varelserna med en äkta Stockholmsjungfru-knix på nackarna, att den där pojken skulle de inte ens vilja ha i sin vedlår, utan traktering fick han på befallning af professorskan, som månade om den där feta prissen, därför att han strök deras hinkar på fusk. Nå, då begrepo de saken tvärt, och många ljufva minnen kittlade deras gommar vid minnet af trakteringarna under egna fuskperioder, hvilka nu ohjälpligt voro svunna hän, emedan fruarna numera ansågo dem för allt för dyrlegda på grund af deras framskridna elegans. Ändtligen voro arbetena fullbordade, och äfven 1898 hinkarna stodo där prydliga som till en sprutmönstring. När de senare blifvit färdiga, hade professorskan kallat in Kitt-Jakob i salongen. Han stod där med nedslagna blickar och såg enfaldigare ut än vanligt, bländad måhända af lyxen, afparianbilderna och af den myckna grannlåten på etagérerna. » Nåå, min lilla vän, hvad ska han nu ha, för han varit så snäll och hjälpt mig med de där hinkarna? » frågade professorskan med det intagande behag, hon förstod att inlägga, när hon ville vinna något. ' » Ah, goa professorskan, jag vet inte jag jag har ju blifvit så trakterad så jag ju har mått så Pelle, så jag har strukit på lediga stunder jag vet rakt inte. — » » Naturligvis ska jag ersätta hans arbete. Hvad blir summan? » » Summan? Vi stackare, vi får nog inga summor vi. Jag vet rakt inte. Professorskan får väl ge efter sitt goa hjärta. » » Nej, säg priset själf. Jag förstår ju ej hvad det kan vara värdt, » förklarade professorskan, betraktande Jakob med sitt naivaste uttryck af hjälplös obekantskap med någonting så prosaiskt som bleckhinkar. » Ja, om det så ska vara, så får dom välan gå för 1 och 50 stycket då på en slump, » framhviskade den fete pojken blygt, dragande djupt efter andan för att inte spricka af det oförskämda ljudet af sin egen röst.
Ridderskapets och Adelns granskning, och torde till vederbörligt Utskott remitteras, Remitterades till Allmänna Besvärs, och Oeconomie-Utskottet. Herr Reenstjerna, Carl Adolph, uppläste följande Memorial : Då nu frågan och propositionen är om flera HofRätter, får jag äran yttra min tan* ka, att tvärtom — då af oss en allmän hushållning bör påtänkas —- mera förmindska Tjenstbefattningarna, för att desto bättre löna de behöfvande Tjenstemän, som ofta kunna 1 tjena sig af otjenliga •— ja obilliga mojengev lör att berga sig,«^edan en orim. lig dyrhet blifvit på deras förnödenheter, då icke lönerna, för felande tillgångar, i proportion kunnat ökas. ■Skulle nu flere HofRätter tillskapas, så skulle ju fem Presidenter och Vicepresidenter blifva, och motsvarande Ledamöter. Svea HolRätt består af 21 Ledamöter, och Den 5 Maj. e. ra. Götha af Ig, förutan Presidenterna — skola de delas pä sju HofRätter, biel vo allenast uti de fyra 8 Ledamöter, och i 3, 73 hvad är det att:vara President öfver? Hvarföre jag i ödmjukhet föreställer och proponerar Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att bättre vöre för alla sökande, i anseende till Fatalier, icke mer än en, blott Svea HofRätt, bör varaj då ock tre Månaders Fatalietid skulle blifva för att söka ändring hos o * Konungen, om sa skulle behöfvasj och bör hvar och en linna detta förmonligare. Då de fleste hafva Commissionnairer eller fullmägtäge, kan en och samma betjena vid bägge instantierna, då alltid kostnaderna blifva mindre, uti Correspondance.resor och andra utgifter, äfven vinnes tiden. -Bättre hafva Commissionnairen på stället, och man behöfver intet då frukta, sorn ofta kan hända, att ett mål blifver öfverläggande eller icke i tider föredraget. Ofta kan hända, att ett mål från Konungen kan blifva återför, vist till HofRätten.