Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anna läste och skref, Siri musicerade och målade och Elsa deltog, kvittrande som en fågel, i det stora hushållets skötande. Det enda ovanliga var, att de ej en enda gång behöft resa in till Storeby, dit de annars hade ärenden hvar och hvarannan dag. som sedan i torsdags förra På morgonen af den dag, då Axel väntades, frå- veckan för till sista plats utsåld salong gifvit Augade brukspatronen, hvem som ville följa med in gust Blanckes lastspel » Ett resande teatersällskap », och möta honom. » Vi taga vursten och spännet, och som i går ämnat gifva det nya programmet så kunna vi resa allesamman. Vill du, min » Bröllopet på Valéni », har måst uppgifva denna plan på grund af från flere håll uttryckt önskan att ännu gumma? » Men frun orkade inte, Anna ville ej, och de annågra aftnar gifva det klassiska lustspelet, emedan en dra flickorna hade icke tid. stor publik, som önskat se detsamma, ännu ej lyckats » Dumheter, » utbrast brukspatronen förargad. erhålla biljetter. Med vänligt tillmötesgåendende af » Seså, » tillfogade han i den ton, som visade, att hr Lagerkvist att fortfarande som gäst utföra Öländen annars så glade mannen kunde taga husbonders roll uppföres » Ett resande teatersällskap » därför deväldet, då han ville, » någon måste följa med. hvarje afton till och med om söndag, hvartill såsom Skall det vara första gången Axel kommer hem och ej förpjäser de närmaste aftnarne gifvas » En kritikers finner någon emot sig. Om ni inte vilja, att jag debut »; » Den inbilluingssjuke » samt » Mellan fyra skall tro er vara riktiga höns, så kommer ni med. ögon » och » Kapten Puff ». Klockan tolf står vagnen för dörren. » gaf i onsdags för 12ö:te gången » MiOch därmed gick han. kadon », naturligtvis under lifligt bifall och för full Antingen det nu var fruktan att räknas till de salong.
Ett bättre resultat skall alltid uppstå, om omsorgerna i denna syftning lemnäs i händerna på dem, som i hvarje särskild del af det tekniska hafva den största insigten, men de måste oek, om dc skola finna sig uppmanade till oafbruten verksamhet, känna att de i sina händer hafva medlen, likasom att de sjelfva bära ansvaret. Den Komité, som, efter 1856— 1858 årens riksdag, erhöll uppdrag att göra förslag till embetsverkens förändrade organisation, erkände nödvändigheten af Krigs-kollegii ombildning till en Krigsförvaltning. Komitéen fann ock olämpligt, att vården och inseendet om arméens boställen skulle besörjas af något annat embetsverk, än det som just är inrättadt för förvaltningen af Statens egendom af sådan beskaffenhet. Ehuru denna Komité icke, såsom utan tvifvel varit önskligast och rättast, ifrågasatte, att förvaltningen af arméens fonder skulle skiljas från Krigsstyrelsen, så föreslog den dock, att inom Krigsförvaltningen skulle bildas en särskild afdelning, bestående endast af civile ledamöter, hvilken skulle omhändertaga icke allenast denna fondförvaltning, utan ock andra göromål af den beskaffenhet, att -för desamma icke erfordras militäriskt tekniska insigter. Men dessutom afsåg denna Komité i full öfverensstämmelse med de grunder, som tjenat till ledning för den år 1849 vidtagna förändring i Krigs-kollegii organisation, att den sålunda föreslagna civila afdelningen skulle ställas bredvid de öfriga afdelningarne och oberoende af dem, med uppdrag att kontrollera kassan och dispositionerna å denna, samt förrätta hela bokföringen och det väsendtligaste af revisionen. Endast på detta sätt kan utväg beredas, att åt den militära sakkännedomen inrymma den beslutanderätt, som må vara nödig, och endast under sådana garantier kan anordnandet af Statens betydligaste utgifter lemnäs i händerna på enskilde embetsman. Beträffande arbetsmethoden inom militärafdelningarne, föreslog väl Komitéen, att derinom skulle anställas civile embetsman, men tilldelade desse icke i något fall annan del i ärendenas afgörande, än en rådgifvande.
God helsa och jämnt lynne hufvudvilkor. Svar med uppg. på ålder, pretent., rekommend. m. m. torde adr. t. » Fru A. T. », Styrmansg. Stockholm. [251S] E n ung, troende flicka, v&amp;n vid hushållsgöromål, önskar nu genast plats hos en kristligt sinnad familj helst i eller i närheten af Stockholm för att hjälpa till med alla inom hus förefalde göromål. På lön fästes ej afseende. Sv. till » A. K. », pöste restante. Högby, Borgholm. [2530] D na i pianospelning i pension, eller i god, trefiig familj, där hon äfven kunde vara som sällskap och hjälp i hushållet, eller som värdinna i mindre hem, önskas af en bildad, 27-års flicka. Har studerat för ansedd musiklärare, har god metod och kan undervisa ganska långt komna elever. Har äfven i tre års tid sysselsatt sig med skötandet af ett mindre landthushåll, och kan undervisa nybörjare i vanliga svenska skolämnen. Svar till » Musikalisk X. », Iduns byrå. [2558] E n bildad flicka, 27 år, af god familj, med mångårig vana vid skrifgöromål och räkenskapers förande, sö- ker plats såsom bokförare, kassör eller annan dylik sysselsättning. Lön begäres icke för den första tiden. Svar till » A. G. » torde inlemnas till Iduns byrå, Stockholm. [2505] E n yngre fru, bosatt i Stockholm, fullt förtrogen m. praktiska görom. samt finare handarbeten, önskar någon sysselsättning, hvarmed hon kan försörja sig. Svar till » M — 2 8 — f », S. Gumslius Annonsbyrå. [2486] En anspråkslös flicka, som genomgått 8-klassigt läroverk för flickor och sedan i mera än 6 år underv. i vanl. skolämn., språk o. musik, önsk. t. hösten pl. som lärarinna. Vack. bet. Sv. adr. till » A. L », Frinnaryd. [2515] Z modeaffär önskar en ung flicka af god familj, med någon vana både i yrket och handel, plats. Små pretent.
MAJtTS Nådiga Sk/ifvelse till Rikets Ständer, angående löntillökning för Lotspe r son alen; gifven Stockholms Slott den p November 1847» Hos Kongl. Majit anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 Januari 1845, att Kongl. Majit måtte i Nåder låta undersöka, i hvilken mån lotsarnes lönevilkor, der så behöfves, må kunna förbättras, samt att resultatet af detta vigtiga ämnes utredande måtte inför Rikets nästsammanträdande Ständer framläggas. OO En undersökning uti ifrågavarande ämne bar blifvit verkställd utaf den af Kongl. Majit i nåder förordnade Kommitté för utarbetande af förslag till förnyad Förordning och Reglemente för lotsoch båk-inrättningen i Riket, hvilken Kommitté ansett lotspersonalens lönevilkor böra förbättras, samt dertill ledande om nuvarande lots-taxa förhöjdes med a5 procent, men under den 23 Februari innevarande år har Kongl. Majit förklarat någon förhöjning i nu gällande lots-taxa för närvarande icke böra bestämmas. Sedermera har en ytterligare utredning blifvit uppgjord å det belopp, som erfordras, för att kunna tillförsäkra förenämnde personal om en årlig inkomst af minst 200 Ridr för hvarje lotsålderman, i5o Ridr för hvarje mäster-lots och 100 Ridr för hvarje sekund - Kongl. Majits Nådiga Proposition N:o 3. lots; iif hvilken utredning inhemtas, att för åstadkommande af en sådan löntillökning erfordras, jemte den summa af 5,ooo R:dr, hvarmed anslaget för lotsoch båkinriittningen, i följd af förhöjd beräkning, ökats, ett belopp af Tio tusen Riksdaler Banko; och då så väl Konung sorn Ständer ansett tillökning i aflöningen för lots-personalen vara af behofvet påkallad, äskar Kongl. Majrt af Rikets
Bruk disponerade kolräntor, må vid början af samma år, på en gång, erhålla en capitalersältning, motsvarande sammanräknade beloppet af dessa kolräntors lösen för de nästföregångna 10 åren, enligt markegångsprisen under denna tid, dock med afdrag af hvad Bruksegaren härför bordt erlägga eller 16 sk. årligen för hvarje läst; börande denna ersättning, som är beräknad att utgöra omkring Lretiolusen Riksdaler, afRiksgälds-Contoret utbetalas, sedan härifrån afdragits den summa, hvilken Norrtelje Factoris egare skall såsom löseskilling för Factoriets tomter och vattenfall m. m. Stats-Verket godtgöra. §\ Till fyllnad i Amanuensernes vid Kongl. Bibliotheket löneinkomster för åren 1835, 1836 och 1837 hafva Rikets Ständer beviljat en, lönebristernes sammanräknade belopp, motsvarande ersättning af Sexhundra R:dr för Första Amanuensen och Ettusende Tvåhundra R:dr för den Andra; hvilka summor, uppå Kongl. Slats-Contorets reqvisition, af Riksgälds-Contoret utbetalas. .§• Sorn hos Rikets Ständer blifvit anmäldt, att en betydligare reparation å det af Kongl.
Tycker att han ser ut som en gladlynt goddagspilt.49 – Kan icke gilla mitt sätt att bedöma Zola. – ”Det måtte vara bra roligt att ha så der fast fot i en tidning.” (om mig och Fyris.). –50 Han tycks vara mycket hygglig och resonlig. Jag tycker ofantligt bra om honom. På tu man hand kan han tala enkelt och vara helt okonstlad; till och med hans stockholmska ”r” modereras då. Jag märkte det till min förvåning, det har således icke blifvit hans andra natur ännu – affektation således! Vi började tala i skymningen, och så ifriga voro vi att mörkret föll på utan att vi märkte det. Dess lättare blef det endast att uttrycka sig. Blygheten vek och med den affektationen. Var det väl därför Lundegårds ”r” fingo en mera skånsk anstrykning? Vi sutto helt nära hvarandra och behöfde icke tala högt för att göra oss hörda, hvilket alltid är ett stort behag. Endast otydligt kunde man urskilja dragen, då och då glänste ögonen till eller tänderna glänste i skumrasket vid ett leende. En sådan halfdager är förskönande, allt det fula skymmes och öfverskyles, allt det som är vackert synes ännu. Min bok kom ut i går. Det gladde mig att se den, men der fins otrefliga tryckfel.51 Jag skickade bud med Karl Lundegård till Axel, att om han ville se mitt opus så kunde han komma hit. Bortåt e. m. kom han. Han såg så stor och lång ut när han öppnade dörren. Han ordentligt skrämde mig; jag blef blossande röd med ens och det fortfor hela tiden till min stora förargelse. Det är den hånfulla, kalla minen jag är rädd för, den ser så öfverlägsen ut – och jag med min ohjelpliga anspråkslöshet! Han läste S-e’s bref. Tyckte de voro mycket vänliga och artiga. Sedan läste han mitt långa bref till honom sjelf, det som var svar på hans, men aldrig blef afsändt. Han gjorde några inkast.52 ”Det är så gammalt nu, att jag knappt mins hvad jag skref,” sade jag. ”Skall jag läsa det högt kanske?”
Utskottet, som, lika med motionären, anser den kontroll å tillverkningens duglighet, hvilken ligger deri, att mästerskaps förvärfvande utgör vilkor för handtverkets idkande, vara icke mindre nödvändig i afseende å de af motionären om förmälde, i nu ifrågavarande § uteslutne yrken, än i afseende å åtskilliga af de deruti uppförde, tillstyrker derföre att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att garfvare, karduansmakare, sämskmakare, sockerbagare, sejlare och repslagare, perukmakare, körsnärer, bostbindare, plåtslagare och tenngjutare må i denna § upptagas bland de handteringar, för hvilkas utöfning mästerskap erfordras. S och gide SS". Af herr Sjöqvist: att de i desse §§ lemnade medgifvanden för flere personer att förena sig om gemensam verkstad skola framkalla större industriella anläggningar för handtverksarbetens åstadkommande, hvilka snart skola undergräfva det enstaka handtverksarbetet, genom 12 Allm. Besvärsock Efton.-Ut'ko!lels Betänkande, A:o 97. den öfvermagl kapitalerne och d'n långt drifna, arbetets fördelning alltid medföra. I slallet tor verkliga handtverkare, en hvar ined sk ick lig het och förmåga att åstadkomma de till yrket hörande alster i fullständigt skick, och deraf egande sin bergning och utkomst, skola snart uppkomma stora handtverks-inrätlningar, med en för yrket främmande kapitalist till förlägga i* och fordne handtverkare till arbetare. De lägre priser, hvartill de för det dagliga lifvet erforderlige handtverksalsler kunna vid dylika större inrättningar i mängd produceras, skola tillintetgöra hvarje möjlighet al tällan för den enskilde handtverkaren, och den enskilde arbetaren skall snart nödgas underkasta sig samtidens öde, pcnnigeväldet.
Jag bestrider ej återremiss, men ser ej, hvartill den skall gagna; ty det vore omöjligt, att nu påtruga Svenska Folket 1787 års Författning. Herr Ribbing: Jag tror alt om än den mycket omtalade författningen aldrig varit till, omtankan likväl fordrade, att man, i Den g Mars f. m. 3i enlighet med Tryckfrihetslagen, stadgade något ansvar för muntliga yttranden, då man vidtagit sådant för skriftliga, i afseende på vrängda framställningar och lögnaktiga upgifter. Jag anser detta så mycket nödvändigare, som det lätt torde kunna hevisas, huru man med tal sök'««* alt upskrämma inbillningen, och huru man derigenom blir mera trodd, än man förtj&nar* Om nu en författning utfärdades i öfverensstämmelse med våra Grundlagar, lugnades sinnena. Man har velat upskrämma dem dermed, att man skulle för sådane yttranden, som äro i fråga, kunna häkta personer. Det är likväl blott penninge-ansvar, som nu är stadgadt i våra Grundlags-författningar, och ej lifsstraff. Jag är fullkomligen af den tanka, som Friherre Ehrenborgh, att här ej är rummet, att ingå i juridiska discussioner. Jag känner ganska väl de stadganden Herr Crusenstolpe omtalat, om domqval med mera; han har genom deras åberopande bevisat det trångmål, hvaruti man sig verkeligen befinner vid upsökande af lämpelige Lagbud för det fall, som är i fråga. Jag begär återremiss, samt votering, i fall återremissen ej beviljas, ty ämnet är af vigt. Herr af Sillénj Georg Aocelj hade inlemnat följande, som uplästes: Med Lagutskottet instämmer jag fullkomligt i den öfvertygelse, att, då Kongl. Kungö - 32 Den 9 Mars f. m. reisen af den 7 Dec. 1787, hvarigenom stadgades, att den, som skrifteller muntligen, eller genom tryck fällde obehöriga och vrånga omdömen öfver de författningar, Kongl. Maj:ts till Rikets fördel och nytta vidtagit, eller framdeles funne sig föranlåten att vidtaga, skulle vara förfallen lill det i 5 Cap. 1 §.
Åtskilliga ledamöter af Utsk., bland dem äfven jag, anhöllo då vördsamt hos de talare, som här yrkade återremiss, att de ville gifva Utsk. någon ledning för sitt blifvande tillgörande i frågan, emedan Utsk. för detta tillgörande eljest icke hade något att rätta sig efter. Man talade om nyttan och nödvändigheten deraf alt upmuntra undervisningen uti skolorne i riket; man talade om nyttan och nödvändigheten af enhet i methoderna; med ett ord, man framställde en mängd önskningar, men alldeles icke något bestämdt förslag. Man önskade, att penningar måtte gifvas; och endast penningar lemnades, så skulle ändamålet upfyllas. Härtill yttrade jag då, hvad jag äfven nu vidhåller, att det icke är nog, att man gifvetpenningar, utan man måste äfven tillse, huru medlen användas; och då StatsUtsk. ifråga om sättet för användandet af dessa penningar befinner sig nu i lika stort mörker som förra gången, har StatsUtsk. af återremissen från R. o. Ad., icke funnit någon större eller bättre utredning af frågan, än den hon förra gången vunnit. Då R. o. Ad. förut beslutat, att på enskild motionärs framställning icke ingripa i organisationen af samtliga läroverken i riket, sä hoppas jag äfven, att R. o. Ad., straxt efter detta beslut, nu icke på enskild motionärs framställning må bifalla något, som härmed skall hafva sammanhang, synnerligast som, derest motionen bifölles, man egentligen ej visste hvad som vore beslutadt, så obestämd är den i sitt nämnde skick. Man har sagt, alt, Ben 26 Juli. 435 utan afseende på skolmethoderne, man skall bringa enhet i undervisningen. Men hvad menas med denna enhet? Skola alla ämnen läras på samma sätt? Eller skall ett serskildt sätt bestämmas för hvarje ämne? Och hvilka äro de lämpligaste lärosätten? Hvem eller hvilka skola afgöra dessa frågor? Allt detta är dels obesvaradt, dels ej vidrödt, och ändå vill man att Staten skall gifva penningar till ett behof, som så lösligt blifvit framställdt.
De la Gardie, Gustaf Sparre, Gustaf och Svante Banér, Leyonhufvud, Paykull, Stackelberg, Steinberg, Thott, Torstensson, Taube, De Geer, Posse, Duvall, Palbitsky, Stenbock, Wrangel, Horn och Soop. Balletterna med sina allegoriska figurer, sina lärda anspelningar och sina hänsyftningar på personer bilda den skarpaste motsats till ett folkdrama. De voro uteslutande en förlustelse för hofvet och de förnäma, ehuru man visserligen finner, att åskådarne vid Christinas balletter icke blott utgjorts af hofvet och dem, som der hade tillträde, utan någongång, såsom E. skrifver, äfven af ”allahanda folk.” För de på svenska skrifna balletter, hvilka man ännu har i behåll, gå vi nu att redogöra; men inskränka oss, hvad angår de utländska, till att blott omnämna dem. Till firande af markgrefven Fredriks af Baden förmälning med Pfalzgrefvinnan Christina, drottningens kusin, gafs 1642 (förmälningen skedde d. 30 Nov.) en ballet: ”Le Balet du Cours du Monde ” med 18 entreer utom stora balletten. Jemte den franska finnes äfven en tysk text417. På Christinas födelsedag den 8 Dec. 1643 uppfördes ”Balet om thenna tijdzens fantasier.” Den är skrifven på rimmade lyriska vers, har 14 inträden utom stora balletten och innehåller en mängd uppträden utan synnerligt sammanhang sins emellan, ehuru flertalet gå ut på att smickra den unga drottningen och damerna. En fransk text finnes äfven. Posten kommer som ett väder med det budskap, att Drottningen af Nord skall vara mera segersam än alla konungar, emedan hennes skönhets och dygders magt skola hopbindas med hennes vapens magt. Krögaren, dansande med hustru, dräng och piga, förklarar, att fast vinet är dyrt, vill han deraf upprätta en vattenkonst, så att alla få fullt upp den dag, en prins vinner drottningens kärlek. Kocken säger till fruntimbret, att Amor ofta i köket lånar eld för att dermed bränna dem.
I följd häraf och då den omarbetning af hela 9 Kap. Arfda-Balken, som Herr Sundvallson föreslagit, väl icke, äfven om den skulle finnas nödig, torde böra ifrågakomma förr, än i sammanhang med förenämnde jemväl af Herr Sundvallson i första rummet påyrkade lagförändring, hemställer Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, — med tillkännagifrände, det Rikets Ständer för sin del anse den Borgmästare och Råd nu tillkommande rätt, att, när ej annot lunda stadgadt är, nämna 8 Lag-Utskottets Utlåtande N:o Ift. Gude Män att författa bouppteckning och arfskifte samt derför uppbära visst arfvode} böra försvinna, — i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes vidtaga åtgärder till beredande af ersättning åt vederbörande städers Magistrater för den sportelinkomsf, de genom en sådan anordning kunna förlora, äfvensom att Kongl. Maj:t täcktes lill Rikets näst sammanträdande Ständer framställa nådig Proposition om den förändring i allmän lag, som för omförmälde ändamål varder nödig. Stockholm den 29 December 1862. Herrar Doktor Schram och Forssell samt Herrar Lemchen och Staaff hafva begärt få antecknadt, det de ej i detta ärende deltagit. STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI., 1 863. Ank. till Exp.-Utsk. Memorial, i anledning a/ återremiss af Utskottets Betänkande .M 8, rörande Kongl. Mag-.ls Nådiga Proposition om antagande af en författning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. Omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt bifall till berörda nådiga Proposition, har blifvit af Högv. Preste-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokolls-utdrag, är vordet af de öfriga tre RiksStånden bifallet, och tre
Vid underdånig föredragning häraf den 20 sistlidne Juni har Kongl. Maj;t, med seende å Rikets Ständers beslut rörande grunderne för amorteringen af det år 1841 frå i Riksgälds-kontoret till Landshöfdinge-ackordernas inlösande utgifna lån, funnit Sig förhindrad att till denna underdåniga ansökning i vidsträcktare män lemna Nådigt bifall, än att från: och med innevarande år, i anseende till minskning i Landshöfdinge-allöningen, det årliga ränteoch amorterings-beloppet är vordet nedsatt till Ett Tusen Tjugu Riksdaler, svarande mot sex procent af det inlösta ackordet; men med hänsigt till hvad i ansöknin gen blifvit anfördt, och då ett så betydligt ytterligare afdrag å den nedsatta lönen ©tvifvelaktigt kan verka menligt på utöfningen af ett vigtigt embete, som, för att rätt skötas, fordrar inom länet vidlyftiga och kostsamma resor, vill Kongl. Maj:t härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, att ränteoch amorterings-afdraget må för Calmar län sålunda bestämmas, att, med tillgodoberäknande af förut skedd öfverbetalning, ackords-återstoden för nämnda län kan varda återgäldad vid den tidpunkt, då slutliqvid skulle egt rum, i händelse af betalning under hela tiden af sex procent. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse väl bevågen. Datum ut supra. J. F. Fåhreeus Kongl. Majits Nåd. Proposition, N:o 18. 7 Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 16 November 1853. Narva rån fl e: Hans Excellens, Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Statsråden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhraus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Detta sångspel, som till sin typografiska utstyrsel liknar den litteratur, som nu genom visegubbarnas påse sprides öfver landet, har tryckningsåret 1700, men är vida äldre, hvilket synes deraf, att nästföljande stycke, som är tryckt 1691, anför detta styckes början. I sin närvarande form torde det dock näppeligen vara äldre än medlet af århundradet. Ett lustigt Nach-Speel, af 5 Personer agerat, och uthi en kortwillig Wisa någrom förmodeligen til Roo och Tijdfördrijf men ingom til Förtret författat under then Melodien: Ach mig! min Ungdoms dagar etc. Tryckt Åhr 1691289. Till form och typografi öfverensstämmer det fullkomligt med det förra och är äfven skrifvet på Rolandstonen. Det består af 47 åttaradiga stanzer; personerna äro Poudzdrumel, hans hustru, en djekne, en skomakare och en bonde. Här är det mannen, som börjar med en klagan öfver hustrun: ”Ach mig! min fattig Stackar” etc. Han prisar ungkarlslifvets frihet och företräden: ”När jag war sjelf allena, Jag holt mig friskt och braf; Det kund’ ej man förmena, Jag gick så spanskt i traf Rätt som en stekter Höna, Rätt som en fyllter Gås, Så triner som en Böna, Så mätt som Koon i Båås.” Nu deremot gör honom hustrun mycket bekymmer genom sin otrohet. Medan han talar, ser han hustrun komma och drar sig undan för att lyssna på henne. Hon uppstämmer då en klagan öfver mannen, som försummar sina pligter och dymedelst tvingar henne att hålla sig till andra kavaljerer. När Poudzdrumel hör detta, blir han vred, träder fram och öfverhopar hustrun med förebråelser; men hon blidkar honom och ber honom blott gå åt sidan, så skall han få se, huru hon behandlar de unga karlar, som trakta efter hennes gunst. Sedan mannen intagit sitt gömställe, kommer en djekne, som gör hustrun sin kärleksförklaring, uppspäckad med latinska glosor och grammatikaliska termer. Hustrun låtsar sig höra mannen komma, och djeknen gömmer sig.