Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som stjäla ur po-j tateshögar, hvilka på några orter brukas; hos Vällojl, Borgare-Stdndet: lio af Herrar Montan, Lejf ler, Westerstrand, Santesson och Langenberg, som åberopat Herr Professoren Bexells vid Betänkandet fogade reservation och i öfrigt blifvit biträdde af Herrar Zethelius , Lundgren, Winbladh och Modin: att då ifrågavarande förvaringsrum, hvilka den tid, då nu gällande Lag stiftades, ej varit så vanlige sorn nu, begagnas ej allenast för brist på utrymme, utan äfven derföre, att jord - LagUtslottets Utlåtande N'.o 144. 4ä frugter i dem pä bästa sätt forvarss från förskämning under vintern , då goda källare saknas , bör deras säkerhet i möjligaste måtto afses , helst det är svårare att förekomma stöld ur dem, än ur byggda hus; och att, då den , som begår stöld utur ett med bräcklig stängsel försedt hus , eller, till fcröfvande af tjufnad , lösrycker ett bräde å ett förvaringsrum, som består af endast ett brädskjul , varder straffad såsom för inbrott, enahanda förhållande desto hellre bör ega rum i förevarande fall, som stöld utur jordgraf ej kan ske utan genom våld, nemligen medelst gräfning eller takets upprifvande ; 2:0 af Hett Falkman ; att det vöre enahanda brott, om stöld sker från hög, äfven derest den är med halm täckt, eller utur jordgraf, hvarvid gräfning eger rum ; att bestraffningen för bägge brotten således äfven bör vara lika; och att, då det vore utom tvifvel, att den , som stjäl utur hög, straffas lika med den , som stjäl ute å marken, borde ej eller den , som stjäl ur jordgraf, annorlunda anses; hos Hedervärda Bonde-Stdndet: af Motionairen Anders Ericsson från Örebro Län , understödd af flere bland Ståndets Ledamöter, hvilka jemväl , lika med honom j åberopat Herr Professoren Bexells reserva - 46 LagUtsioliels llilätanile
Voterings-propositionen N:o 267—275 gillades. Voterings-propositionen N:a 276 ogillades och Ståndet ansåg Artikeln vara till utförsel tillåten, då endast ett Stånd deremot stadgat förbud. Voterings-propositionerna N:ris 277—280 gillades. Voterings-propositionen N:ris 281—-283 förfalla sedan Ståndet frånträdt silt beslut och i likhet med de öfriga Stånden godkänt Utskottens förslag. Prot. Voterings-propositionen 285 förfaller, äfvensom första alternativet i vo terings-propositionen 286, emedan Ståndet frånträdde sitt heslut och i likhet med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet godkände Utskottets förslag. Voterings-proposilionerna 287—290 godkändes. Voterings-propositionen N:o 291 förfaller och Preste-Ståndet instämmer med de öfriga Stånden. Voterings-proposilionerna N:ris 292—-294 gillades. Voterings-propositionen N:o 295 förfaller, af skäl som vid N:o 291 anfördes. Voterings-propositionen N:o 296 gillades. Voterings-propositionen N:o 297 förfaller och Ståndet godkänner Utskot tets förslag. Voterings-propositionen N:o 298 gillades. Voterings-proposilionerna N:ris 299—306 förfalla, emedan Slåndet frånträdde siLt beslut rörande ifrågavarande Artiklar, och antog Utskottets af de öfriga Stånden godkända förslag. Voterings-proposilionerna N:ris 307 och 308 gillades. Hvad Utskottet å pag, 42 hemställt i anledning af den gjorda fördelningen af Tågverkej njttj godkändes. Voterings-propositionen N:o 309 gillades, äfvensom hvad Utskottet å pag. 44 angående Alt. Ull anfört. Voterings-propositionerna N:ris 310—311 gillades. Likaledes ock hvad Utskottet å pag.
Maj:ts Kansli, 6,0,00 R:dr, dito ■» 500: » de för National-musei-byggnaden, vid 1844 och 1845 samt 1847 och 1848 års riksdagar, beviljade och anvisade anslagssummor å tillsammans 300,000 R:dr, dito » 44,000: Genom dessa utbetalningar, utgörande tillsammans R:dr 53,184: 21. 4. har således den i berättelsen om sednaste revision, sid. 64, uppgifna summa af » 2,464,798: 29. 11. som de under riksdagen åren 1847 och 1848 beviljade och före sagde revision af Itiksgälds-kontoret utbetalde lån och anslag utgjorde, ökats tili . Utaf den vid sednaste riksdag till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för anläggning af nya och förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, å Riksgälds-kontoret anvisade summa 500,000 R:dr, deraf dock 40,000 R:dr finge användas för strömrensningar, samt smärre hamnoch brobyggnader hafva, enligt Fullmäktige härom meddelade nådiga bref, anslag för nedan uppräknade 24 särskilda företag blifvit i nåder beviljade, nemligen: Inom Upsala län: för förbättring af vägen mellan Dalkarsbacken och Almare Stäkesundet inom Bro härad R:dr 2,500: Inom Nyköpings län: för vägomläggning till undvikande af Wammelsbackarne, på vägen mellan Ramsta och Flens gästgifvaregårdar, » 2,575: hvaraf utbetalts 975 ll:dr.
Jag är öfvertygad, det resultaterna skola hädanefter blifva enahanda, och om man blott behagar läsa dagens tidningar ang:de handeln här på Stockholms börs, skall man finna, huruledes importen af öfverflödsartiklar, hvilka Sverige ganska väl kan undvara, blifvit till den grad förökad, att man knappast under den föreg:de tiden sett något dylikt, och detta, fastän penninge-ställningen är så tryckt, att det nästan är omöjligt att få belåna äfven de bästa inteckningar. Det bör också noga bemärkas, att det varit först sedan frihandelssystemet tnlördes här i landet, som importen nästan hvarteuda år öfverstigit exporten. Hvarföre skedde icke så förut? Deruti ligger väl ett bevis, att den höga tullen på öfverflöds-artiklar fördyrade dem så, att de icke kunde, i saknad utaf afnämare, till någon större mängd importeras. Ty, säga hvad man vill, förhållandet i afs:de på konsumtionen af dessa varor är enahanda med bränvinet. Så länge det var godt pris derpå, söps det oerhördt, men när det blef dyrare, minskades åtgången, genast ganska betydligt, så att just den verkan inträffat, som lagstiftaren genom briinvinets fördyrande åsyftade. Skulle man uplefva det lyckliga ögonblick, då man kunde få på utländska öfverflödsartiklar tillämpa en lag som i afseende på dem och deras förbrukning hade lika syftning med lagarne om bränvins tillverkning och försäljning, så är jag öfvertygad, att vi snart skulle återkomma till det gynnsamma förhållande, att aldrig hafva några underbalanser i handeln, men väl ett öfverskott, hvarigenom penningeställningen äfven blefve förbättrad. På grund af det nu anförda tillstyrker jag för min del, alt R. o. Ad. ville förena sig i det beslut, sorn BondeStåndet i afseende å artikeln väfnader fattat. Hr Fåhraeus, Johan Fred-rikt Vid början af innevrde riksdag utarbetade jag en tablå för att framlägga det relativa förhållandet mellan tullsatserna i Sverige och dem i andra Europeiska länder, till hvilkas tulltariffer vi ega tillgång å större delen af sådana varor, som iner eller mindre kunna hänföras till öfverflödsartiklar.
Han läste hvar dag i bibeln och hade särskilda älsklingskapitel, som han prickade för. Och han bad ofta i ensamheten, att alt det som i honom var sant och godt en gång måtte komma att användas i Herrens tjänst. När han den sommaren var hemma, blef förhållandet mellan honom och modern innerligare än någonsin. Om aftnarna kunde han långa stunder sitta på golfvet med hufvudet i hennes knä. Hon strök hans hår, och hennes ögon fuktades af glädjetårar. Och hon bad till Gud, att en så många tårars son icke måtte gå förlorad. Hon var ofta orolig öfver hans hälsa. Men hon förstod ej, hvad han led af, och när hon frågade honom om han var sjuk, klagade han stundom öfver tyngd åt bröstet och yrsel i hufvudet. Om nätterna när Erik låg vaken, bad han ofta. Men det hände, att bönens ord ofrivilligt dogo på hans läppar, och i fantasin kände han ett kvinligt bröst tryckas mot sitt, en arm slogs kring hans nacke, och kyssar brände på hans mun. Då reste han sig upp, våt af kallsvett, och han knöt sina händer i förtviflan. Kunde Gud icke hjälpa honom? Eller ville han icke? Under denna tid började Grane att med ifver läsa religiösa skrifter. Och han läste ej blott sådana, som voro egnade att stärka honom i hans tro, utan äfven dem, som väckte tvifvel. Det fans en stark hänförelse i en del af dessa skrifter, och hänförelsen grep altid Grane. Öfver hufvud taget hade han svårt att ens läsa en bok, som var skrifven utan entusiasm. Men hänförelsen hos de författare, han studerade, lärde honom själf att tänka. Det var mest Rydberg och Wikner han läste. I synnerhet Rydberg. Ännu fans det hos honom intet tvifvel på uppenbarelsen. Endast i själfva sättet att tolka och uppfatta skriften önskade han att få vara mera fri. Och den, som en gång börjat att undersöka, han kan icke stanna. Han bäres fram, längre och längre fram, bäres som af en osynlig kraft. Ty det ligger en kraft bara i förmågan att kunna och vilja fråga. Och det ligger en glädje i denna kraft, en rik, outtömlig och förväntansfull glädje.
Oaktadt de här förut oinlörmälda anslag till underhåll af beväringsmanskapets beklädnads-, gevärs-, utredningsoch öfriga persedlar, enligt hvad nämndt blifvit, samtliga äro af beskaffenhet att icke kunna efter behof utvidgas, utan måste inskränkas inom till silfran förut bestämda summor, så lärer det ändock icke undfalla någon, att dessa anslag skulle blifva otillräckliga, i händelse hela beväringsstyrkan ur tvenne åldersklasser årligen exercerades, samt att följaktligen i sådant fall Ständerna skulle finna sig föranlåtna att förr eller sednare anvisa nya eller förökade summor för dessa ändamål. Det medför derföre i alla händelser en besparing, äfven å de bestämda anslagen, om, på sätt Kommitén antagit, endast en del af beväringen vapenölvas, ehuruväl denna besparing icke af Kommiterade kunnat i deras beräkningar till något visst värde uppföras. Af dessa beräkningar har det visat sig, att de besparingar, som kunnat i värde utföras, uppgår till ett belopp af R:dr R:mt 308,931: 79. Transport 308,931: 79. att kostnaderna för en elit-corps bland beväringen, inrättad enligt de bestämmelser, och till det antal, som Kommiterade antagit, skulle utgöra K:dr 303,708: 20. samt att följaktligen ett öfverskott ä besparingarna uppstår, stort R:dr 5,223: 59. hvilket likväl till någon del torde erfordras för betäckande af den brist, som på anslaget för gevärspersedlarnes underhåll sannolikt uppstår. Slutligen visar det sig ock, i händelse legningsrätten under fredstid kommer att utbytas mot rättigheten att mot en kontant afgift befria sig från beväringspligt, på sätt Kommiterade föreslagit, och om derigenom en ny tillgång vinnes, hvilken Kommitén förmodat kunna uppgå till Riksdaler 150,000 Riksmynt, att denna summa blilver för bevärings-institutionens vidare utveckling till hela sitt belopp tillgänglig, enär Kommiterade icke å denna tillgång grundat någon af sina beräkningar öfver utgifter och kostnader.
Lewenhaupt väckta motionen, föreslå, att bränvinsbränningen hädanefter uteslutande må tillhöra landet, med bibehållen rätt alt för husbehof destillera bränvin, och bränvinsreniugen städerna. Härigenom böra begge blifva belåtna, landet får en jemn, säker afsättning för sin vara, som åter bereder staden en, med en lämplig beskattning, säkerligen ganska inkomstgifvaude industrigren. Jag anhåller således att detta mitt anförande må få åtfölja Gr. Lewenhaupts motion till vederbörligt Utsk. Hr Rosenblad, Bernh.: Mindre i fråga om det egentliga föremålet för Gr. Lewenhaupts motion har jag begärt ordet. För alt yttra sig deröfver måste man begripa, huruvida den omtalade distillerings-anstalten kan användas eller missbrukas till egentlig bränvinsbränning. Jag är sä litet hemma i bränvinstekniken, att jag erkänner min fullkomliga okunnighet att inlåta mig i della ämne. Då det emedlertid här blifvit föremål för öfverläggning, önskar jag att få fästa vederbör. Utsk:s upmärksamhet på nyttan af uphörandet ufaf den Commerce-collegium updragna rättighet, att utfärda tillstånd till utöfvandet af dylik distillering, ty collegium har ganska svårt, att kunna bedömma behofvet af dessa inrättningar. I sådant fall följer collegium vanligen Landsh.embelenas utlåtm, i hvilka olika principer vanligen följas. Jag erkäu - 58 Den 4 Januar.i. ner att jag icke har älskat de små apparaterne, dem jag trott hufvudsakligast varit begagnade endast derföre, ali man med dem, utan erläggande af skatt, kunnat bedrifva en ganska lönande bränvinslillverkning i förening med ulminutering deraf, men jag har oftast tillhört minoriteten, då collegium utfärdat tillståndsresolutioner, dervid collegium merendels följt Landshtnes ullåtm, hvilka, såsom jag redan nämnt, haft olika principer. Pä detta sätt har, enl. hvad jag vill minnas, staden Cimbritshamn erhållit 3 dislilleringsanstalter och för de, i fråga om bränvin, finsmakande i denna stad anser jag detta antal vara mera än tillräckligt om icke öfverflödigt.
Och det blef sig likt sedermera då de åter voro samman med andra, han hade hastiga ilningar och rysningar af vällust som han satt der stum och hörde dem pladdra rundt omkring sig och visste att han egde något inom sig som de icke anade och som ingen af dem egde och att han var ensam bland dem alla med sin stora hemliga lycka; men det var dock något som bet inne i honom vid deras muntra bekymmerslöshet, en känsla af olust, ett gnagande medvetande om att han var ofri, bunden, alltjemt framdeles, och att han måste handla på ett visst bestämdt sätt utan någon möjlighet att handla på ett annat om han så skulle vilja; och ofta när han mötte hennes blick, mättad af jubel eller drömmeri, kände han ett agg i själen, och det ömmade i honom, detta som han fann inne i hennes blick, att hon var så innerligt medveten om att hennes lif var oåterkalleligt sammanknippadt med hans, och att hon satt der och trodde, såsom en naturlig sak hvilken icke kunde vara annorlunda, att han kände det som hon, – och han drog sig samman inom sig sjelf i skyggande ängslan, liksom den skrämde och misshandlade igelkotten. På kvällen, ute i det kyliga trolska månskenet, löste sig denna pinsamma spänning upp i en sval ro, men när han så på natten blef rigtigt ensam med sig sjelf, då kom bakslaget, plötsligt och våldsamt, och han nästan segnade i isande skräck under denna ilskna ångest som boltrade sig i honom, - som då det är mörk natt derute och man är ensam och går upp och ned i sitt rum i tankar och så med ett vid en vändning ser ett främmande ansigte tryckt platt in mot rutan. För hvarje dag som gick blef den allt mera frätande skarp, denna ångestkänsla, framför allt sedan förlofningen eklaterats och tiden för brölloppet bestämts.
M:s propos. i detta ämne remitterades, dref satsen om vår gamla lags codifiering, nu afgifvit en förklaring af denna sin Önskan, som visar, att han mera önskar en tableau, sådan som den af LagUtsk. i aldra punkten föreslagna, än den codifiering, Utsk. jemväl föreslagit och hvilken för mig framställer sig såsom tjenlig att upptaga ännu åtskilliga committe'ers hela ålder. Jag afslyrker således den i 3:dje punkten föreslagna codifieringen på det högsta, och tror, att det skulle vara det mest principvidriga att, sedan vi fått ett nytt lagförslag, återkasta sig in på utarbetningen af en ny lag; ty den codifierade lagen blefve på sätt och vis en ny lag, som behöfde sin Särskilda skärskådning. Hvad slutligen angår behandlingen af denna vigtiga Fråga vid en kommande riksdag, erkänner 344 Den ii Juli «. m. jag öppet, att jag icke kan komma att lemna min röst dertill', att R. St. åt något färre antal af sina ledamöter öfverlemnade sin afgörande-rätt i detta vigtiga fall. Jag tror nemi., att sedan det nya lagverket passerat skärselden hos alla högre och skickligare jurister, det icke mera bör vara fråga oin att underkasta enskilda stadganden en ytterligare juridisk granskning, utan att det bör vara i uttrycket af nationens allmänna vilja, man bör söka en besegling af detta arbete eller förkastandet deraf, samt att man riskerar att få detta bedömande mindre troget i samma mån, som man åt en liten delegation öfverlemnade sin beslutande-rätt. Huruvida åter föredragningen af förslaget inom en sådan Representation som vår lemnar någon utsigt för ett snart afgörande, derom är jag tveksam.
Då Klockares ifrågavarande åligganden, hvilka grunda sig på 32 § i 24 kap. af 1686 års Kyrkolag, icke utan olägenhet kunna eftergifvas, helst hvad fortskaffandet af embelsbrefven beträffar, den ordinarie postföringen blott i högst få fall torde för ändamålet kunna begagnas, samt dertill kommer, att Kyrkoförfattningarne äro under omarbetning, i anseende hvartill partiella ändringar deri icke utan serdeles behof torde böra vidtagas, får Utskottet tillstyrka att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 24 Januari 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Jan. 1851 kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af vuckt motion om förändring uti nu gällande grunder för Prestmäns befordringar. Från Hedervärda Bondeståndet har till allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitteradt ett memorial af Riksdagsfullmäktigen Olof Larsson från Gefleborgs län, angående delta ämne, hvaruti han väl medgifvit att, genom borttagandet af den dubbla tjenstårsberäkningen, något blifvit ätgjordt till förändrande af det olämpliga uti nu gällande system för prestbefordringar, men derjemte förklarat att detta, så länge vid tillsättandet af en del kyrkoherdebeställningar mera afseende fästas å de sökandes högre akademiska lär domsbetyg än vid deras tjenstgöring inom församlingarna, hvilken för dessa är af obestrid ligt större vigt, vore högst otillräckligt för vinnande af den önskvärda reformen i nämnde system, helst de, som ega omförmälde högre betyg, uteslutande blifva uppförde å förslag * ill Usta klassens pastorater och dessutom, när pastoratet är regalt, hos Kongl. Maj:t ega Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 27.
Något är detta redan vidrördt, men jag måste tillägga: hvarför är man så mån om att häfda denna rätt åt lögnen, när den på offentiige lärostolar, under skydd af statens autorisation, söker draga ungdomen bort ifrån den tro, som man härmed vill tvinga den att ena dagen i en examen afsäga sig, för att den andra dagen, vid inträde i ett embete, framskrymta en mened, hvarmed man Den 19 Maj e. m. 315 fortfarande pro forma låtsas förbinda den att tro, bekänna och försvara en lära, som man under åratal lärt den att förneka ? Hvarföre förgäter man sina principer om forskningens frihet och dess yttranderätt, när fråga är om den enskilda menniskans verkliga och oförytterliga rätt att pröfva Guds ord och uttala sitt hjertås och samvetes bekännelse? Hvarföre söker man så långt det är möjligt strida emot den på Guds ord stödda och derigenom häfdvunna sanningens påtryckande makt (emot hvilken det är svårt att spjerna), för att kringskära den enskilda rätten, under det man söker inkräkta och värna denna rätt åt det offentliga, dit den ingalunda hörer, emedan det offentliga måste bindas af offentligen antagen lära och bekännelse ? Till många sådana frågor gifva Utsk:ts motiver anledning, och icke mindre riksdagens förhandlingar i öfrigt; men för denna gång må dessa vara nog. Phariseernas, de Skriftlärdas och Saduceernas historia lemnar svar på allt detta ”hvarföre»; — för lögnen kämpas, sanningen bekämpas. Skenbart går detta an till en tid.
Bomulls-Spinneriet är hufvudsakligen riktadt pä Parcums-tillverkning af Bomullsgarnet, hvilket mindre än Parcum kan afsättas. Tillverkningen vid Läder-Garfverierne sträcker sig föga till afsättning å aflägsnare orter, utan är egentligen inskränkt till de omgifvande orternes behof. Binäringar. Fiske idkas med förmän af innevånarne ä de i Wenern belägne öarne Thorsö och Kållandsö samt vid en del af stränderne vid denna sjö, så väl som vid sjöarne Wetter» och Yinsen. Länets öfrige mångfaldige sjöar äro föga fiskrike och fångstens eler kan icke anses öfvas vidsträcktare än till husbehof. I nästan alla Länets Skogsbygder herodes Beck och Tjära, som likväl endast till någon mindre del afsättes utom Länet, men för öfrigt inom Länet användes. Kohlning utgör också en binäring i dessa bygder, som inskränker sig till behofvet för Länets Städer samt Bruk och smedjor i orten. Stenhuggning och Kalkbränning idkasaf innevånarne på Kinnekulle och bidrager betydligt till deras bättre bergning. Äfven på Billingen, Mösseberg och Hunneberg idkas detta yrke, fastän i ringare mån. V d Lugnås i Kinne Härad och Timmersdala i Wadsbo Härad finnes Qvarnstensbrott, af hvilka det förra är ganska betydligt och ehuru det icke bedrifves med fullkomlig skicklighet, är för Ortens innevånare en vigtig näringsgren Värdet af (kvarnstenar, som bär årligen utbrytas, kan beräknas till 6 å 7,000 R:dr årligen och afsättning saknas aldrig. Qvarnstensbrottet vid Timmersdala är deremot af föga värde och g,ifver pä sin höjd 2 åt *4 3oo R:drs inkomst. Salpeter-tillverkningen utgjorde sistlidet år endast 44° Lispund och således föga mer än hälften af hvad den var år 1828.
Häraf uppkommer gräl, processer, och då Kyrkoherden dervid vinner, emedah hans olagliga löften icke äro af gällande kraft, <5kas hatet och bitterheten emot den svekfulle. Jag har nyligen i den ort jag bor erfarit en sådan händelsemissnöjet och föraktet för en lärare, som ansågs hafva brutit sin Embetsed, var der stiget till sin höjd. Huru illa han derföre uppfyllde sin plats såsom Ungdomens ledare eller såsom tröstare vid sjukbädden, vill jag icke uppiepa; ty det är ledsamt att Vara vidlyftig i ett obehagligt ämne. Till förekommande af förberörde missbruk vid Prästval, föreslår jag, att så snart ett Cort. sistorielt Pastorat blir ledigt, så skall förening genast och före förslaget upprättas, på satt för» feerÖrde Kongl. Maj.ts Nådiga Kungörelser inne - Den i MciHiit nehåll a, inett som ingeri Pastor då ärm ti är tillSait:, så skal! det åligga Consistorium utse en Fa! lin äg tig iör den blifvande Kyrkoherden, sorn bevakar halls rätt^ oell Skall vid dessa före iugars Upprättande Församlingen uttryckligen kungöras att ingen annan grund kommer att gälla för rättigheterttes utgörande, än dell förening eller sämja, som Kongl. Majit i Nåder, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 5o år fastStällandes valder. På detta sätt tror jag, att till större delen skall häfvas xett ondt, som har menliga följder för Religion och Samhälle; oell då jag icke åsyftar någon minskning i Prästerskapets rättigheter och mitt förslag icke innefattar något nytt, utan endast verkställighet af hvad sorn redan är, hoppas jag atl inga svårigheter dervid skola mota. Nio oi, Herr i>on Hartmansdorff, Angust: 1 ett land, med så gles befolkning och så fattiga innebyggare, soiil Sverige, bör man icke lemna någon utväg obegagnad, för att biand dem sprida upplysning genom allmänna anstalter, synnerligen då det kan ske, utan Statens betungande, eiler någon särdeles saknad af inkomster.