Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid pröfning af denna fråga hafva Rikets Ständer vidare erfarit, att de för vidmakthållande af Garnisons-regementenas mat-inrättningar afsedda tillgångar, bestående af det från regementenas stater utgående gage och brödkorn m. m., jemte de bidrag, som, enligt särskilda Nådiga bref, å 4:de Hufvudliteli\s extra utgifts-anslag anvisats, * äfvensom, i den mån delta anslag härtill ej lemnar tillgång, befintliga reservationer ä samma hufvudlitels anslag till durch-marche-kostnader, äro så inskränkta, att matportionen, sådan den, enligt fastställde spis-ordningar för de särskilda regementenas matinrättningar, soldaten för närvarande tillbandahålles, ingalunda kan anses motsvara hans billiga anspråk på en nödtorftig bergning. Vid sådant förhållande och med afseende å de ständigt vexlande priserne å lifslornödenheter, hafva Rikets Ständer funnit bäst och rättast vara, att, såsom för soldaten vid den indelta arméen och för bevärings-ynglingen redan eger rum, underhålls-portionen för garnisons-manskapet, hvilken nu utgår olika inom de särskilda regementena, bestämmes att med oförändradt och för alla regementen lika belopp utgöras, oberoende af lägre eller högre varuvärden, helst truppens behof alltid är lika, ehvad dyrheten å iifsmedlen blifver större eller mindre. Och då nödvändigt är, att denna underhälls-portion varder för soldatens behof fullt tillräcklig, så att han icke må lida brist, men E. K. M:t bäst är i tillfälle att bedöma behofvet af den tillökning i tillgångar, som för ändamålets vinnande kan erfordras, hafva Rikets Ständer för åren 1855, 1856 och 1857, till E. K. M:ts disposition, å Riksgälds-kontoret anvisat en summa af 10,000 R:dr årligen, att efter behof och i den mån härtill förut afsedda medel icke lemna tillgång, användas såsom bidrag för underhållet af sådane i garnison förlagde trupper, som äro med mat-inrättningar försedde. Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Det var samma kära, förställda handstil på kuvertet, som han så väl kände till från de många gånger lästa och omlästa små biljetterna sedan början af sommaren. Hvad kunde hon ha att säga honom? Låg det några nya sorger, låg det kanske någon olycka gömd och väntade på honom i detta lilla oskyldiga hvita kuvert? Han bröt upp det och läste. »Tomas! Möt mig i morgon på Döbelnsgatan klockan half sex. Jag har något att säga dig.» Det var allt hvad som stod där. Det var dateradt dagen förut. Klockan fattades tio minuter i half sex. Han tog hatt och käpp och sprang utför trapporna. Hvad ville hon säga honom? Han tog närmaste vägen ner öfver Humlegården. Vid Linnés staty hälsade han vördnadsfullt på pastor Caldén, som försjunken i betraktelser gick af och an mellan blomstergrupperna, och hvars kalla och stränga drag lyste förmildrade och liksom utjämnade i eftermiddagssolens fred. Han hade varit Tomas’ kristendomslärare i skolan. Då han såg honom gå förbi och hälsa, tog han honom vänligt i handen och började fråga honom om hans studier och planer för framtiden. Efter ett par tänkvärda ord om läkarkallet drog han Tomas med sig fram till den närmaste blomstergruppen, och ett par minuter stod han tankfull utan att säga något. Tomas stod som på nålar. Märta kanske redan väntade honom ... Skulle det bli något om Gud i naturen? Pastor Caldén stod fortfarande försjunken i tyst meditation. »Det är vackert, det här,» sade han slutligen i en dämpad och inåtvänd ton. »Ja,» svarade Tomas. »Men jag tycker inte om färgerna. Jag förstår mig inte på allt det röda ... Se, hvart man vänder sig, rödt öfverallt, bara rödt. Man kan ju stå och stirra sig blind på det.» Och han tillade lågt, liksom i tankar: »Nej, hvita blommor och hvita själar ...» Tomas stod och skrufvade på sig. Pastorn märkte det slutligen, och hans ansikte återtog hastigt sitt vanliga uttryck. »Jag ser att du har brådtom,» sade han småleende. »Adjö, hälsa din far!» Och han gick långsamt bort och satte sig att drömma på en af sofforna, midt i det blida solskenet.
Län , Memorial, angående Cavalleri-Regementernes beklädnad. 2:0 Eric Ahlgrens, från Elfsborgs Län, Memorial, angående Gästgifvares tillsättning. 3:o Carl Fr, Bergs Memorial, angående inlösande af Cancelli - Rådet och Riddaren Schoerbings utgifne Afhandling, om Skogshushållningen m. m. 4:o Jöns Pehrssons, från Malmöhus Län , Memorial, angående annan reglering af allmänna Sk juts-anstalterne. 5:o Petter Jonssons , från Skaraborgs Län, Memorial, angående rättighet för Extra Rote - Protocolls-Utdrag. i ig3 rings-skyldige , att få af Bevärings-Manskapet sig begagna. 6:0 Daviel Rasmussons, från Skane, Memorial, angående inskränkning i Städernas rättighet att tillverka Brännvin och upphörande af Krono-Brännerierne. 7:0 Lars Lidmans, från Östergöthlands Län, Memorial, angående Båtsmans beklädnad. 8:0 Anders Nilssons, från Östergöthland , Memorial, angående förbud för Judar, att i deras tjenst nyttja andre än af Judiska Nationell. q:o Pehr Anderssons, från Södermanlands Län, Memorial, angående oinskränkt rättighet för Näringsidkare att sälja Brännvin. 10:0 Eric Mobergs, från Södermanland, Memorial, angående Ränte*;SpannemåIens forslande. 11:0 Bemälde Mobergs Memorial, angående befrielse för Gästgifvare att skjutsa Resande. 12:0 Petter Jonssons, från Skaraborgs Län, Memorial, angående Passevolance-»afgiften och Bcklädnadssättet vid Kongl. Westgötha Regemente, i3:o Eric Larssons, från Södermanland5 Län, Memorial, angående ändring i Följa tillingarne om justering af Kolryssar, i/po Jöns Isacssons, från Östergöthlands Län, Memorial, angående Ombergs Kro110-Park i Östergöthland. jip4 Riks-Ständens Den i Martil 1S23- Fi 'ån Högloft* Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet:
Den skandal, för hvars skull Georg Brandes måste resa till Warschau, var med en fröken Knudsen, som är ett par och trettio år samt utomordentligt vacker. Hon har två mycket inflytelserika bröder och saken gjorde stort uppseende. Brandes har barn, som han lär hålla af, så att han ville icke skiljas. När han rest påstod sqvallret att fröken Knudsen följt med honom. För att dementera ryktet visade sig fröken Knudsen hvarenda dag på Köpenhamns gator. Riktigt exponerade sin imponerande gestalt. Hon skall vara af en alldeles egendomlig skönhet. Någonting majestätiskt. När hon skred framåt på trottoiren påminte hon om målningen ”Marie Antoinette på väg till schavotten.” Förhållandet mellan dem fortfar ännu.396 Fru Agrell sade att först när hon kom till Köpenhamn så var hon så dum att fråga hvem ”den” var gift med, men hon hade icke varit der många dagar förr än hon blifvit så klok, att hon frågade hvem ”den” var skild ifrån. Ellen tycker om fru Marianne. Hon rådde mig att ODLA HUMORN, ty först och främst är den örten tunnsådd i våra dagar, dernäst kommer att den alltid har lätt att göra sig värderad, samt sist, men inte minst: den ligger så präktigt för mitt skaplynne. Hon har rätt. Härpå tyder också Lundegårds yttrande att pojkarne äro det bästa i fru Marianne. Ellen anmärkte att fru Edgren aldrig lyckas så väl med bakgrunden som med hufvudfigurerna, och detta ger lätt en viss torrhet åt hennes arbeten. Hon sade att det förefaller henne som vore fru Edgrens bakgrund randig, den personen en blå rand, den en grön o.s.v. färgerna sammansmälta icke och bilda ingen helhet tillsamman med hufvudfigurerna. Brandes’ hustru är så svartsjuk, att han aldrig kan taga emot fruntimmersbesök i sitt hem. Fru Agrell brukade derför icke besöka honom, utan det var alltid han, som kom till henne. Ellen envisades med att tycka synd om mig, derför att jag icke står i ett personligare förhållande till någon menniska. – ”Jag blir ordentligt ond, om du säger på det sättet! Du får inte beklaga mig. Jag känner ingen tomhet.
För att sålunda gå till väga bör man, ju förr dess hellre, företaga denna fråga och anse allt hvad dervid förut är tillgjordt blott såsom en protest emot hvad som redan är beslutat, en protest kanske lagd i alltför oförsigtiga ordalag, men en protest, som a11tiorgerna för mig skall få förfalla, 0111 man ej vill gå längre på denna bana. Å andra sidan, om herrarne behagat anse afslåetidet af de framställda voter.-propositionerna endast såsoai ett uttryck deraf, att Ståndet har önskat andra propositioner, ulan att vilja förnärma de andra Stånden, så bor - JO Den 4 November f. tn. <le, medan tiden ännu är öppen, inom detta Stånd en sådan handling äga ruin, att de andra Stånden derigenom blifva förvissade om, att R. o. Ad. ej haft för afs:gt att förhindra statsreglertn, — med ett ord sagdt, att nu utan öfverläggning lägga StatsUtskrs förra betänk, till handlingarna, och att Ståndets ledamöter i förstärkt ringarna öfver de gamla propositionerna. Det är endast på detta sätt vi kunna ådagalägga, att icke någon sådan afsigt legat till grund för vårt beslut. Här har för resten genom en tillfällighet, såsom jag förmodar, af Frih. Sprengtporten blifvit gifven en liten skiftning i den af oss begärda propos., hvilken äfven blifvit af den andra sidan ganska skickligt använd. Frih. Sprengtporten fann för godt att gå sin egen väg, och instämde ej uti den önskan, som jag framställt, att detta mål mätte sättas främst pä föredragn.listan för nästa plenum, utan begärde blott, att det skulle i vanlig ordning föredragas. Skälet det till bar jag ej hört; det må vara ganska godt, men jag får för min del förklara, alt då andra ledamöter instämt uti min begäran, att målet måtte sältas främst på föredragn.listan i nästa plenum, så, om också Frih, Sprengtporten ej skulle vilja i delta fall obeliugadt förena sig med oss, nödgas jag likväl ändock vi ka flr Landtm:* piopos. derpå. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
DenNa minskning - Den 28 Maj!. 3«Z ning ar nästan oundwikclig, da skatten blir dryg, font den bör wara och som den wäl kan tala, da. näringen får drifwas efter en oafbruten beräkning;^ och manne det är rätt akt sätra styrelsen i den 0- behagliga nödwändigheten a» wäija emellan desto 2:ne Eymmer? Utfforret har warit nödsakat att göra exceprioner i de förcflagne förbuden, men manne sadant icke willnar a!t grunden är osäker? och om regeringen begagnar dem, hwilken mängd as ronkroller, om de äro möjliga, del fordna tiderÄ erfarenhet åtminstone torde motsäga, hwilken ofullkomlighet i werkställigheten, och man kunde tillägga , hwilken obillighet. Hafwa ärer de stora bräm Nerierne hunnit consumera sä mycken säd att förbudet mäste blifwa allmänt, sä inträffar bet just den tid, dä landtmannen deraf har den mästa känning, och hwem häller hemmansbrukaren skadeslös för det inträng, som genom bränwinsfabrikanten blifwit honom tillfogat? icke nog dermed an hans jordbruk och ladugärd lider, han får ock drygaste delen af den fyllnadsffatt som för minskad bränwinsafgift ofelbart en annan gäng mäste före kommas. Bränwinsfabrikanten nedlägger sin Handtering dä den ej lönar sig mer, men han suger fä lange Han kan pä den faktigares bekostnad, och ju mindre han winner pä hwar kanna, dest mera forcerar han afwerkningen till qvantireken för akt erhålla samma rvinstcapiral, sä arr wi siureligen skola under wära stora bränwinspannor återfinna den ewiga elden, som de gamle underhöll» k fina tempel; han förbinder destuwm Med detta fabriks Zörsia Bsl. 20. Den 28 Nast. br-ksfystem ett Oodeligl och'r i sjelfwa spannemassha"
II s. i437—r439. *— om för någre Biträdande uti Sammansatta Statsoch Banco - Utskotten samt särskildta Utskottet. &. Ytterligare utlåtande. VI s. 210 — 2T2. Allmogens ersättning för Wargerings manskapets beklädnad, yrkad, Utlåtande deröfver. I s. 4‘för . 4Ä7- Ä-nbuds afskalfande, om förseglade. III s. 4l~ 43i» Särskild mening. III s. 44-47. Ytterligare utlåtande. IY s. 727, 7281 4 H egis t er; Andersson, Petter, i Domvalla, 'föreslagen belöning för hans Cur-method af Veneriska Sjukdo* mar; är‘5redan erhållen. I s. 44° — 443* Ytterligare utlåtande. I s. 76a—766. Andrarums Alunverks rätt till inköp af Skogseffeo ter, om förändring af. II s. 1692—-I711. Arbetshus-Inrättningar’, angående lån af allmänna medel till befordrande af. II s. i5o8^i5ii. — om inrättande af ett allmänt i Hufvudstaden. V s. 873 — 877. Särskilde meningar. V s. 878. Ytterligare utlåtande. Arbetsskyldigheter vid Kongsgårdar och Boställen , önskan att de måtte upphöra; Utlåtande deröfver. I s. 3g6 — 4o3. Ytterligare utlåtande derom. I s. 645—647. Arfvoden, om slutliga bestämmandet af, för någre biträdande &c. VI s. 45g — 4^3. Arnell, rörande uppburne Förskottsmedel af Herr Landshöfdingen m. m. Assignationer, angående inlöste Dupletter och Tripletter af Malmö f. d. Discont-Verks. II s. 1235, 1236. Assistance-Contoiret, vid dess förvaltning hafva Revisorerne ingenting anmärkt. I s. 27g. om indragning af. Se Numer-Lotteriet. Betänkande om.
Enär beviljandet af stats-bidrag för de i förevarande motion omförmälda vattenaftappnings-arbeten så lunnia blifvit af styrelsen för Vägoell Vattenbyggnader tillstyrkt, och dessa arbeten af styrelsen förklarats tillhöra dem, som med allmänna medel böra företrädesvis understödjas, torde kunna antagas, att, i händelse den af Kongl. Majit föreslagna och af Stats-Utskotfet förordade fåneoch anslags-summa för sjösänkningars och andra vattenaftappnings-arbelens befrämjande varder af Rikets Ständer anvisad, äfven nu ifrågavarande tvenne förelag skola komma att, efter derför stadgade vilkors fullgörande, understödjas med lån och anslag till de belopp, som finnas öfverensstämma med de i sådant afseende allmänt antagna grunder. Under sådan förutsättning anser sig Stats-Utskottet böra hemställa, 46:o att Daniel Danielssons motion om särskilda stats-bidrags anvisande för de i samma motion omförmälda tvenne arbets-företag icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Med åberopande af det vid sednaste Riksdag fattade beslut, hvarigenom ett lån å 25,000 Rulr och ett anslag af 20,000 R:dr Banko beviljades för aidi lening af stora Mossen samt sänkningen af Käfsjön. Harsjön och Svanasjön m. fl. sjöar inom. Östbo och IVeslbo härader, har Riksdagsfullmäktige:! Nils Svensson från Jönköpings län föreslagit, att, då det lör stora Mossens utdikning bildade bolag sedermera funnit detta företag icke medföra de fördelar, som härigenom påräknats och för den skull afstått från del dertill beviljade stals-bidragels begagnande, Rdtets Ständer mätte medgifva, alt, sådant oaktadt, det särskilda bolag, sorn hildal sig för Kafsjöns och Harsjöns sänkning, måtte få utbekomma den del utaf samma stats-bidrag, som, enligt det vid sagde Riksdag aflemnade kostnads-förslag, ansåges erfordras för detta sjösänkuingslöretags utförande.
”Söta mamma”, bad Blenda, ”låt oss icke mer tala om kusin Jean i Wennersborg, utan om nöjet att ha honom här i Stockholm, hvilket är så mycket underbarare som han på samma gång lär befinna sig i S. med sin bror och svägerska.” ”Akta sig, fröken Blenda, att gå för långt i tron på mina hexmästeri-egenskaper: det skulle kanske kosta mig ganska ringa att förvandla mig i den förhatlige kusin Johan sjelf, och då ville jag just undra hvad min lilla kusin skulle säga?” ”Först och främst”, sade Blenda skrattande, ”skulle jag svimma och icke återkomma till sansning på fulla tre timmar. Derefter skulle jag tro mig ha drömt hela vår lilla roman – ty medge ändå att det är bra romantiskt allt det här! Och slutligen, om jag tvingades att tro det jag icke drömt, skulle jag, i förtrytelsen öfver ett så prosaiskt slut, försvära att aldrig mer läsa någon roman men nej, det der tager jag tillbaka, ty ett sådant straff hade jag endast sjelf ondt af. Jag skulle derföre i stället med alla tecken af den djupaste afsky förjaga er ur min åsyn, och det hade ni förtjent för det ni, likt hjeltarna i de gamla sagorna, förvandlat er från en förtrollad prins till ett vidunder, hvilket åtminstone vore något vida mer poetiskt än en hattstofferare.” ”Blefve jag ensam om det straffet?” frågade Blendas riddare med en blick så djup och genomträngande, att Blenda kände dess verkan in i hjertats fördoldaste gömma. ”Det vet jag icke” svarade hon rodnande ”Men låt bli att mera förtreta mig med kusin Johan – eljest börjar jag att gråta kom ihåg att jag varit sjuk, och att det är farligt att reta en tillfrisknande!” ”Skulle jag ödmjukast få supplicera om den hedern att se herr kusin taga plats här vid vårt tébord?” afbröt fru Emerentia detta skämt, som hon tyckte gå nog lång. ”Med största tacksamhet, min goda tant, ingenting kan vara mig angenämare!” Uppmuntrad af denna enkla förtrolighet och helt förtjust att få spela jemlike med grefven, återtog vår fru:
Och då Uria kom till honom, frågade David, om det stod väl till med Joab, och med folket, och med stridene. Och David sade till Uria: Gack af i ditt hus, och två dina fötter. Och då Uria gick utu Konungens hus, följde honom straxt efter Konungens gåfva. Och Uria lade sig till att sofva för dörrene af Konungens hus, der alle hans herras tjenare lågo, och gick intet neder i sitt hus. Då nu David sagdt vardt: Uria är icke afgången i sitt hus, sade David till honom: Äst du icke kommen af markene? Hvi äst du icke afgången i ditt hus? Men Uria sade till David: Arken, och Israel, och Juda blifva i tjäll, och Joab min Herre, och mins herras tjenare ligga i markene; och jag skulle gå i mitt hus, till att äta och; dricka, och ligga när mine hustru? Så sant som du lefver, och din själ lefver, jag gör det icke. David sade till Uria: Så blif ännu i dag här; i morgon vill jag låta dig gå. Så blef Uria i Jerusalem i den dagen, och den andra dagen dertill. Och David böd honom, att han skulle med honom äta och dricka, och gjorde honom drucken; och om aftonen gick han ut, och lade sig till att sofva i sin säng, med sins herras tjenare, och gick icke af i sitt hus. Om morgonen skref David ett bref till Joab, och sände det med Uria. Och i brefvet skref han alltså: Skicka Uria i stridene, der hon aldrahårdast är; och vänder eder tillbaka ifrå honom, att han måtte varda slagen, och blifva död. Som nu Joab låg för staden, skickade han Uria på det rum, der han visste att stridsamme män voro. Och då männerna slogo utu stadenom, och stridde emot Joab, föllo somlige af folket, Davids tjenare; och Uria den Hetheen blef ock död. Så sände Joab bort, och lät säga David all stridsens handel;
Intet har kunnat wara mera owäntadt, än att dä Riksdagen sä nara lidit till flut, man wacker en fräga af sä mycken wigt, som den om ytterligare Cession af Ridderskapet och Adelns privilegier och sa tifl sägandes der enda, som nu mera af dem äterstär, den nemligen örn Säteriernas rottrings-frihet: en fräga som wid denna Riksdag förut warit framställd, och af den dä till mycket större antal församlade Adeln blifwit afflagen. Mananförer såsom skäl det allmänna behof och nödwändighctcn; men männe det ena elser andra är större nu, än när frä« gan wäcktcs förra gängen? Zag tror det icke, utan twärtvm mindre. Wi wörö dä i krig med Frankrike, Ryssland och Dannemark och ingen kunde beräkna utgången deraf Nu hofwa wi fred med dessa magtcr och dertill med den förstnämndes solenne garantie af wära aterstäende besiktningar. Sedan störste delen af Nidderskapet och Adeln bortrest i den skäliga förmodan, att nu mera ej någon sak af mycken betydenhet uldraminst en privilegii-fräga och just den som förut blifwit förkastad, skulle till afgörande förekomma, böra wi icke taga den under ny vfmerlstggning. Huru rättmätige förcbräelfer skulle wi ej ädraga oss af wära hemmawarande mcdbröder, om wi sä plötsligen afstä deras rättigheter och twertemot zs § r Riksdags^Ordningen företaga detta ärende. Man m§ ej säga att det omedelbarligen föranledcs afKongl. Majus Nädiga sivar angäende Wargeringen; ty dä gifwas nä, stan ingen fräza, som ej kunde wäckas i följd af högstbe-s rörde Swar. För att betrakta sjelfwa fåken, utan afseende pä dess egen - , Den iZ April. §81. egenskap af privilegium, sä synes ett mera orättwist och owilligt samt allmänna säkerheten och ägande rätten kränkande förslag ej kunnat uppgifwas än det om Sätcrierz och all annan orotcrad Jords betungande med rotering.
Egentliga meningen med mitt yttrande var visserligen, att jag icke kunde godkänna den af Frih. Cederström framstälda inbjudningen, samt att jag önskade det någon sådan icke måtte ega rum; men jag åsyftade äfven alt göra det i så milda ordalag som möjligt, och på denna grund anhåller jag endast att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. derå, att ifrågavande inbjudning mätte tills vidare blifva hvilande. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. om bifall till Frill. Cederströms föreslagna inbjudning, på det, såsom jag hoppas, Ståndet måtte afslå .densamma. Frih. Cederström: I fall det tillätes mig att återtaga mitt förslag, så gör jag det härmedelst; icke derföre, att jag anser det vara olämpligt; jag anser det fast mera vara ganska ändamålsenligt; men om ett afslag, det oaktadt, nu, på sätt nyss yrkadt blifvit, skulle gifvas å detsamma, torde det för framtiden åberopas såsom prejudikat och möjligen bidraga att framdeles, vid vigtigare tillfällen, afskära vidtagandet af en så nyttig åtgärd. Det är hvad jag, genom återtagandet af mitt nu förevande förslag, önskar afvärja. / 250 Den 11 Augusti. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Frih. Cederström förklarat sig villig alt återtaga sitt förslag, R. o. Ad. torde finna att någon vidare åtgärd i förevar:de fråga icke erfordrades. Ropades Ja. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Riddarh.Utskis den 2 dennes på bordet lagda Mern. JYs 6, i ani. af väckt fråga om borttagande af flygelbyggnaderne å Riddarhusgården. Föredrogs Riddarh.Utskis den 8 dennes på bordet lagda Mern. JVs 7, i anledn. af väckt fråga om en förändrad inredning af Riddarhus-salen. Frih. Bennet, Carl Stephan:
Riks-stånden aflåtne inbjudning att instämma i de, vid pröfning af Bankooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 1, i anledning af väckte förslag i fråga om ny lag för enskilde Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, fann Preste-Ståndet icke skäl att nu ingå i pröfning af berörde beslut, för så vidt de äro skilj aktige från de af Ståndet i ämnet fattade, utan lade ifrågavarande inbjudning till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Uiskottets Betänkanden: N:o 126, i anledning af väckt motion om beviljande tills vidare af tullfri införsel från Finland landvägen af bjelkar, bräder, plankor, sparrar, master, spiror och tjära; N:o 127, i anledning af väckt motion om ändring af 1 mom. af 4 § uti Folkskolestadgan af den 18 Juni 1842; och N:o 129, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Handels-ordningen den 22 December 1846. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Memorial, N:o 19, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riksståndens olika beslut om beskattning å bränvins tillverkning och destillering; och blefvo de föreslagna voterings-propositionerna godkända. S. D.
Fullmäktige med afseende derpå, att det kommande årets utgifter ansågos kunna med ett lån af 11 millioner R:dr bestridas, bestämt lånet till detta belopp, genomgicks och antogs till följande innehåll: l:o) lånets belopp utgör omkring 11 millioner riksdaler; 2:o) lånet upptages och liqvideras i svenskt mynt; 3:o) inbetalningarne å lånet verkställas omedelbart till Riksgälds-kontoret; 4:o) ränteliqviderna och kapitalåterbetalningarne ske i Stockholm; 5:o) såsom den dag, under hvilken skuldförbindelserna skola utfärdas, föreslås den 15 instundande Januari; 6:o) lånet tillhandahålles Riksgälds-kontoret sålunda, att under hvardera af de 5 första månaderna af år 1865 erläggas 2 millioner riksdaler och under den 6:te månaden 1 million riksdaler; 7:o) lånet skall vara återbetaldt inom 3 år; 8:o) rättighet förbehålles