Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv.- ocJi Ekon.-Utskottets Betänkande N;o 118. kostnad, den gemensamma omsorg om bildningen såsom eli beit, till hvilket de särskilda ämnena borde sammanläggas såsom för hvarandra nödvändiga delar, svårligen kunde åstadkommas, om icke af en Heklor, som, helt och hållet införlifvad med sitt embete, åt dess mångfaldiga och djupt ingripande omsorger egnade sitt lif, samt att endast en sådan styresman kunde förvärfva den säkra menniskokännedom, den djupa insigt i undervisningens natur och den omfattande erfarenhet af de särskilda ämnenas behandling, som jemte karakterens styrka och renhet utgjorde väsendtliga egenskaper hos innehafvaren af delta för den offentliga uppfostrans hela framtid så maktpåliggande embete. I enlighet med denna Rikets Ständers åsigt ändrades skolstadgans 94 § af Kongl. Majit. Vid 1859—1860 årens riksdag väcktes deremot en motion, hvaruti anfördes, alt syftemålet med ofvanberörda anordning, alt nemligen åt rektors-embetets innehafvare bereda en mera tryggad myndighet och åt styrelse-åtgärderna mera enhet och sammanhållning skulle lika lyckligt kunna vinnas genom det 5-åriga rektoratet, hvadan och enär genom nyssnämnda anordning icke vunnes önskvärd trygghet ä afseende på embetets möjligast bästa förvaltning, eller säkerhet att icke ett läroverk derigenom till dess oberäkneliga skada kunde få till styresman under en lång följd af år en dertill alldeles olämplig person, föreslogs en återgång till hvad 1856 års stadga derom innehöll. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet yttrade härom, att ehuru betänkligt det vore att, innan någon erfarenhet om ett visst stadgandes gagn eller skada kunnat inhemtas, dervid föreslå en bestämd förändring, Utskottet likväl fann de skäl, som blifvit anförda emot rektors-befaltningarnes uppförande såsom tjenster på stal, vara särdeles tänkvärda, och tillika kände, att fruktan för följderna deraf delades af många erfarne skolmän utom representationen.
Maj:ts uppmärksamhet å det sätt, hvarpå jag gått tillväga, hvilket skulle utmärka, att jag ej mindre öfverskrida den hofsamhet, som med ulöfningen af min högre åklagaremakt borde vara förenad, än äfven åsidosatt föreskriften i 7 §. af den för Justitie Ombudsmannen gällande Instruction.” ”Beträffande åter min senare anmärkningspunkt, åberopades jemväl af svaranderne deras förra förklaring, med tillägg, dels att jag skulle förblandat de tvänne alldeles olika och från hvarannan skiljda frågorna, desi enaj huruvida Domaren, vid pröfningen af ett brottmål, der straffet berodde af omständigheterna och brottets beskaffenhet, vore förbunden att öfverväga omständigbeterne och derefter rätta domslutet, och den andraj huruvida det kunde åligga Domaren, att i domslutet bestämdt uppgifva, å hvilka omständigheter, han dervid baft afseende, af hvilka frågor den förra borde bejakas, men den senare, på grund af sakens beskaffenhet och allt behörigt domstols-bruk, med Nej besvaras; dels ock att då jag roedgifvit, att de af omständigbeterne beroende domskälen icke ovilkorligen borde i utslaget uppgifvas, utan kunna uteslutas derifrån, dock blott i fall skälen läge klara och tydliga i handlingarna, bade någon laglig grund lika litet af mig blifvit anförd, som någon sådan kunde finnas, för fastställande af ett sådant vilkor, helst om äfven samma vilkor antoges, såsom i allmänhet giltigt, det icke gåfves någon möjlighet för Domstolen, att vid tillämpningen iakttaga den vilkorliga gränsen, för att icke blottställas för obehöriga anmärkningar från den, som ej ville anse handlingarne tillräckligt upplysande; Och hyste Förklaranderne alltså, med anledning af de åderas sida anförda skäl, den förhoppning, att Kongl. Maj:t måtte i Nåder förklara, det HofRättens i saken gifna XJLslag både till form och uppställning vore med lag enligt, och att för thy mina i denna del framställda anmärkningar och ansvarspåståenden, äfvensom yttrandet, att IlofRätten sig misstagit, likaledes saknat allt sken af lag.” R. St. Just.
I väckta frågan om uppskof med tryckning af Riks-Ståndens Prolocoll, skulle llogvördige Preste-Ståndet meddelas till svar, att Bonde-Ståndet, i öfverensstämmelse med till efterlefnad nu gällande föreskriften i 5g Riksdags-Ordningen, redan beslutat och gått i befattning om tryckning åf dess Protocoll för denna Riksdag; hvarom Contract med Boktryckare blifvit afslutadt» I öfrigt, och jemte det Ståndet förklarade, att det borde utgöra hvarje Stånds ensak, alt bestämma del antal af Canccllie-betjening, som erfordrades utöfver hvad Riksdags-Ordningen bestämmer, ansåg Ståndet, sorn vid förra Riksdagen hade anställde Tio Extra CancelKster, med lika arfvode som Ordinarie Cancellisterne, sig icke vara belåtet med mindre än Åtta Proi. Ut dr. d. 10 Febi Ult"i i 1834. Extra Cancellisief; Och förvistes det till Stats-Utskottet, alt föreslå aflöningen för dessa, på samma gång som den bestämmes för öfriga eller i Riksdags-Ordningen upptagna Cancellie-betjeningen. Riddhrskapkt och Adixn. S. D, Remitterades till Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten Friherre Boijes, Ludvig, den \ dennes på bordet lagde motion, innehållande åtskillige förslag till förändrade stadganden om busbehofs-branvinsbränningen, jemte de i anledning deraf, den 7 dennes och denne dag, af åtskillige Ledamöter afgifne yttranden. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls den, sedan sista Riksdag hvilande, föreslagna nya redaction af irsta punkten i 59 §. Riksdags-Ordningen att utgöra denna §:s irsta moment, tillika med den, i sammanhang dermed hvilande föreslagne förändrade redaction af Tryckfrihets-Förordningens 2:a §:s 4 moment. Från HögvÖrd. Pki;stk-Stånbet. S. D. Remitterades till Högloft.
Lag eller sers/a/de författningar böter lidö md e j i stället för hvilka, vid bristande tillgäng hos den sak fällde, kroppsplikt enligt 5 Cap. Straff-Bal ken stac'gas bör, då må icke spö eller ris ådömas, utan skall i sådane fall, kropps plikten alltid utsättas till fängelse vid vatten Lag-Utskottets Betänkande , A7:o 2,7. 7 och bröd, efter de grunder , f §• nyssåberopade Cap. innehåller; dock är härigenom icke någon ändring gjord i hvad // punkten af Kongl. Förklaringen den 20 ålars i8o~ föreskrifva', angående uträkning och förvandling af olika bestraffningar till ett slags straff; 3:o alf, med ändring af första momentet i fo Cap. 6 MissgärningsBalken , genom allmän Kungörelse, måtte stadgas : Hvar , som bryter sig in i något runi eller hus till att stjäla, ändock han allsin tet finnér eller tager, skal! straffas, första gången, med nio par spö eller sju par ris, eller deremot svarande fängelse rid vatten och bröd; 4:o om utfärdandet af en Kungörelse, hvarigenom Kongl Förordningen den g
Detta allt har Utskottet tagit i öfvervägande, och hvad först angår herr Hammarhjclms hemställan om inskränkning af det för folkskole-lärare bestämda kunskapsmåttet, ansett de uti 6 § mom. 1 lemnade föreskrifter i detta hänseende, såsom byggda på omsorgsfullt pröfvade grunder, böra oförändrade bibehållas, hvadan, och då motionären icke anfört några skäl till stöd för sitt berörda yrkande, Utskottet ock funnit sig böra tillstyrka, att detsamma måtte förfalla. Vidkommande den af herr prosten Traneus föreslagna förändringen af § 6 mom. 2, hvarigenom ordförande i skolstyrelse uti Bohus län och Halland skulle, vid tillsättande af folkskolelärare-befattningar, komma att erhålla samma rösträtt, som i 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 91. dylika fall är tillerkänd sådana ordförande i rikets öfriga provinser, så kan Utskottet, enär ordförande i skolstyrelserna i Bohus län och Halland, hvad den högre upplysning, större erfarenhet och verksammare nit beträffar, som hos sadana personer böra förefinnas, icke i någon mån lära stå efter ordföranderne för skolstyrelserna i det öfriga riket, icke finna skäl till den öfverklagade inskränkningen i pastors rösträtt i berörda landskaper, vid tillsättande af ifrågavarande maktpåliggande lärarebefattningar, eller att pastorerna derstädes skola ega ojemförligt ringare inflytande på valen till folkskole-lärare, än i rikets öfriga provinser, hvadan Utskottet får vördsamt tillstyrka, "att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att pastorer inom Götheborgs stift hädanefter, vid tillsättande af folkskole-lärnre, måtte fa beräkna sin rösträtt lika med hvad i detta afseende för rikets öfriga pastorer är stadgadt.
Det var ett stort bord, groftimradt och starkt. Renskuradt och snygt bar det för tillfället sin börda af fjorton kuvert, hvart och ett bestående af en mjölkstäfva, en lerskål afsedd för gröten, en träsked, ett litet fat rågadt med salt strömming inlagd i saltlake, och ett duktigt, svart hålbröd. För resten hvarken knif eller gaffel, onödig lyx för dem som ha både tänder och händer, tyckte man. Mor tog mjölkkärlen, såsom det befalts henne, bar ut dem två och två i boden och återkom med stora trästånkor fylda med af humle och malt starkt doftande, men ännu ojäst svagdricka, vattenhaltigt och sötaktigt oaktadt sin bruna färg. Så skyndade hon så fort hon förmådde tillbaka till grötkitteln, lyfte den af trefoten, fastän lågan från en väldig stockända slog henne nästan upp i ansigtet, skakade kraftigt om grytans rykande innehåll och började ösa upp den i väldiga portioner, hvar och en kryddad af en god nypa salt. Nu var allting färdigt. Aftonsolen kastade ett rödt skimmer genom det dunkla, med tjocka spindelväfvar behängda lilla dubbelfönstret åt vester och färjade röken inne i stugan i en skiftning af rödbrun koppar. Det svarta bjelktaket framstod i denna belysning så tydligt: man kunde inne mellan brödspetten se, huru de bruna torrokanerna1 vandrade af och an deruppe eller stodo i grupper, medan de yngre exemplaren af detta i Finland så rikligt förekommande husdjur kilade fram och åter mellan takspringorna eller gåfvo sig af längs väggarne på promenad ned till golfvet och derifrån upp på bordet, på bänkarne och öfverallt. Mor torkade med sitt tjocka, randiga bomullsförkläde soten från ansigtet. Hon jemkade in sitt gråa hår under sin hufvudbonad af blommigt svart siden, rättade på halsduken och gick ut. Får jag ringa nu? sporde hon ödmjukt sin make, der denne, sysselsatt med att stoppa en ny pipa, alltjemt stod på trappan och småputtrade sitt missnöje för den svala och doftande qvällsbrisen, som kom ifrån ungskogen bredvid.
En hvar bör inse, att en sådan bana skulle blifva en källa till inkomst af den betydenhet, att man framdeles säkerligen icke som nu får höra någon klagan öfver densammas anläggning. Då staten byggt en bana, måste staten äfven tillse att denna bana i möjligaste måtto skall bära sig, samt att staten icke nödgas att göra för stora upoffringar å denna bana. Staten fullgör icke sin pligt härutinnan, om den liksom stänger tillflödet till dessa banor och sålunda hämmar all möjlighet för banan att förkofra sig. Vidkommande derefter de förespeglingar, som blifvit gjorda, att uplåningen inom landet skulle blifva förenad med stora svårigheter, vill jag erkänna att detta möjligen i viss mån kan blifva händelsen; men anser dock, att, då det ifrågaställa understödet endast upgår till 1,700,0,00 rdr, detta belopp icke är af så stor Den 8 September e. m. 45 betydenhet att detsamma kan pä rörelsen i allmänhet utöfva något sä märkbart inflytande. På dessa skäl anhåller jag om bifall. Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Det förhållande, att jag uti 10 års tid varit bosatt uti den trakt, ifrågav:de bana skulle genomlöpa, berättigar mig att, med anspråk på tillförlitlighet, vitsorda dess oundgängliga behöflighet för uprätthållandet af den nu derstädes florerande industri. Af denna bana kommer synnerligast södra delen af Elfsborgs län att hafva ett utomordentligt gagn. Kändt är att dessa s. k. 7 härader hafva mycket mager jordmån. Åkerbruket der är otillräckligt för ortens behof. Detta oaktadt, äro nämnda härader, efter beräkning af qvadratmil, de trakter, hvilka, näst efter Malmöhus län, äro mest folkrika i Sverige. Marks och Kinds härader hafva f. n. tillsammans en folkmängd af något öfver 70,000 menniskor. Befolkningen i denna ört sysselsätter sig till största delen med tillverkning af väfnader. Man ser öfverallt derstädes byggnader, till hvilka ofta icke mer öppen jord hörer än ett vanligt potatisland, men hvarest dock i hvarje byggnad en 10 å 12 personer nära sig. Detta folk måste hemta sin spanmål från staden Borås.
Rikets Ständer beviljat Staden Norrköping ett Lån, stort Tvåhundrade Tusende Riksdaler Banco och Staden Borås likaledes Etthundrade Tusende Riksdaler samma mynt, att succesive få utgå under loppet af åren 1824, eller 1825, samt härvid stadgat följande nemligen: Länet lill Norrköpings Stad. i }. Utaf hela Lån-Summan Tvåhundrade Tusende (200,000) Riksdaler, äro Trettio Tusende (3o,ooo) Riksdaler anslagne till återuppförande af Stadens afbrände allmänna Byggnader, och hvilka böra vara fullbordade sednast år 1828. Sistnämnde Låne-Summa ställes under förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas reqvisitioner eller Fullmagter penningarne alltså komma att från Riksgälds-Contoiret utgifvas. — Reqvisitioner eller Fullmagter böra vara underskrifne af mindst Tretton (t3) bland Stadens Äldste, så framt de, såsom gällande, skola kunna antagas. Hvad som utaf Låne-biträdet icke är lyftadt inom 1826 års slut, Stats-Utskottets JBetänkanden. 55 får derefter icke från Riksgälds-Contoiret utgifvas. Innan någre penningar från Riksgälds-Contoiret utbetalas, bör till Contoiret vara aflemnad en af Stadens Äldste undertecknad förskrifning å LåneSumman, hvarigenom de, i Stadens namn och å dess vägnar, förbinda sig, en för alla och alla för en, att ansvara för Lånets återbetalning, jemte 3 proCents löpande årlig ränta, på sätt nästföljande Moment närmare innehåller. 4 Mom* Å hvarje särskild post, som, i afräkning, uttages, beräknas räntan ifrån den dag, under hvilken penningarne utassigneras i Riksgälds-Contoiret; och kommer all sålunda upplupen ränta, att på en gång liqvideras ett år efter den dag, då hela Låne-Summan blifvit lyftad.
Dtn sg Oetober e. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Staf»; Utskottets den 2 1 dennes under N:o 560 afgifne, samt den 27 derpåföljde e. m. på bordet lag. de, Utlåtande, i anledning af väckte motioner örn pensions anslående åt förre Justitieombudsmannen m, rn. Friherre L. A. Mannerheim , blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitte-i rädt. Ut Supra. I S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 27 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden: Fran Statsoch LagUtskotten: Af den 21 dennes: N:o 558. Om Statens ansvarighet för en-s skiltes af publike Embetsoch Tjenstemän förskingrade medel. Från StatsUtskottet \ Af den 21 dennes: N:o 561* I anledning af vackt fråga, att Uppbörden och Redovisningen af alla Allmänna medel måtte Öfverlemna» åt Riksgälds-ContoUi ret, eller ock detta Verk aldeles upphöra, Den 2 g Oetober e. m. §6<) % Frän Bevillnings Ut/kottet: At den 22 dennes: N;o 50 Rörande jemkning i TuIlBevillningen å Rhum, Frän LagTJt[kottet'. Af den 4 sistledne September: Nio 187* Öfver Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående upphäfvande af g §. i 1 Cap, XJtsökningsBalken, samt ändring af 2 §. i 45 Cap. MissgärningsBalken, och öfverskriften till samma Capitel och Balk. N:o 1S8» Angående bestämmande af lika ansvar för LiandsSecreterare och ConsistoriiNotayior, sorn förskingra allmänna eller enskilde medel, med hvad Lagen uti 45 Capitlet MissgerPtngsBalken stadgar för Uppbördsman, Af den q 1 dennes; -t . t N',o 203.
Anmäldes och lades på bordet nedannänmde från Utsk:n inkomne utlåt:n och betänkm, nemi. frän Stats-Utskottet: N:o 214, i anledu. af K. M:s Nådiga propos., ang:de åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår; Bevilln.- Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 3, i anledn. af väckt motion om afskaffande af de s. k. husvisitationerne efter ololligen infördt gods; N:o 4, i anledn. af väckte motioner om ändringar i K. förordningen, rörande nederlag och hvad dervid iakttagas bör af den 15 Maj 1843; N:o 5, i anledn. af väckt förslag om ytterligare kontrollbestämmelser i afseende på utländska varors införsel och tullbeliandling; N:o 6, i anledn. af väckt motion om återinförande af tullbomsbevakningen i Slockholm m. m.; N:o 7, i anledn. af väckt motion, dels om förändring af 6 och 58 §§ uti Seglalionsordningen d. 15 Maj 1843, och dels om utvidgande af Kongelfs nuvande tullkammare-område; N:o 8, i anledn. af väckte motioner om ändringar i K. Stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör, samt om inrikes tullförpassning och tullbevakning af d. 15 Maj 1843; Allm. Besv.- och Ekon.Utskotten: N:o 99, i anledn. af väckt fråga, att Calmar län måtte i tvenne Landshöfdingedömen fördelas; N:o 100, i anledn. af väckt fråga om förflyttning till Luleå af landsh.-residenset för Norrbottens län; samt N;o 101, i anledn. af väckt fråga, att landsh.-sätet i Götheborgs och Bohus Län mätte förläggas till Uddevalla. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ lill 11 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck.
Reservationer: af Herr Grefve Sparre. af Herr Friherre Armfelt: ”Om det äfven medgifves att, derest en afliden gift person vid sitt dödsfall icke efterlemnar någon enligt 1, 2 och 3 Kapitlen Ärfda-Balken till arf efter honom eller henne berättigad, — den efterlefvande maken må ega att för sin lifstid förblifva i besittning af hela boet, sådant det vid dödsfallet befinnes; så synes mig deremot hvarken på rättvisa eller billighet kunna grundas något anspråk för den efterlefvande makens arfvingar att vid dess frånfälle ega företräde framför vare sig Staten eller kommunen till besittningstagande af den del af den sist aflidnes förmögenhet, som ursprungligen kommer från den först aflidna makens sida; hvadan och då detta förhållande komme att inträffa i händelse förestående betänkande blefve godkändt, jag, för min del, anser den genom detsamma föreslagna författning, åtminstone i oförändradt skick, icke böra bifallas.” af Herr ^Bolinder: ”Då jag icke kan frånträda den åsigten, att arfsrätten är en familjerätt ochatt familjens grund är det lagliga äktenskapet, samt ingalunda genom en och annan i sednare tider tillkommen från denna grundsats afvikande lag vill antaga, att individualitetsbegreppet eller det s. k. personlighetsprincipet skulle i vår lagstiftning, till nationens skada, konseqvent genomföras, hvarigenom statsmedlemmarne göras till fristående emot hvarandra fiendtligt uppträdande viljor, till atomer, i stället för medlemmar i en organisk samhällighet; så och då den i detta betänkande i nyssnämnda rigtning gjorda förutsägelse hvarken, enligt min åsigt, är behöflig såsom Bih. till B. St. Brot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 3 Haft.. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o 12. skäl för det slut, hvaruti Utskottet stadnat, eller, hvad dess uppfyllande angår, ligger inom mensklig synvidd, har jag icke kunnat biträda den af Utskottet begagnade motivering.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 16 Oct. 1829- Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrif velsemed förslag till förändrad redaction af 2/ Cap. Rättegdngs-Balken. S. A. K. R. St. hafva till pröfning förehaft en hos dem gjord framställning, att Allmänna Lagens stadgande uti 3 §. i 31 Cap. RättegångsBalken, i afseende på qvittning af Parters rättegångskostnad, måtte, på anförde grunder, i enlighet med det af LagComitén utarbetade Lagförslag, varda ändradt; och som R. St. anse rättvisan fordra, att den Part, som genom slutlig Dom vinner sin sak, och hvars talan således mäste antagas hafva varit på Lag grundad, äfven erhåller ersättning för kostnad och skada, som rättegången Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. N:o 193. 463 honom tillskyndat, antingen saken må hafva synts mörk och tvifvelaktig, eller ej, och ehvad serskilde Domares eller Instancers begrepp derom varit sammanstämmande eller skiljaktige, från hvilken regel något undantag, efter Rikets Ständers tanka, icke 1 annat fall hör ega rum, an då kärande Part vinner sitt påstående, eller svarande från käromål befrias, på grund af edgång i egen sak, alltså och då R. St. jemväl hysa den Öfvertygelse, att denna regels antagande och tillämpning skulle, i betydlig mon, bidraga till onödiga rättegångars förminskande, samt härtill kommer, att den rättsfråga, som är föremål för 21 Cap. RättegångsBalken, utgör ett serskildt, af andra rättsfrågor alldeles oberoende ämne, och nämnde Capitel således kan , utan inverkan på Lagens öfrige stadganden, helt och hållet förändras, samt det af LagComitcn utarbetade Lagförslag, i fråga om rättegångskostnad och skadestånd, ej allenast hvilar på den af R.
Häruti instämde Grefwe Lnnxe, Grefwe v/!ärnsr> L'srl 6adriel, med flera, iz. §. uplasteö.. Det' kvar just i siv ledning af denna Z jag gjorde min eriiMan. Kan uägot undantag til lindring göras för Bruk. fL kan det vck göras för wära Torpare pä Landet. Härmed förenade sig Grefwe Lunge. läplästes följande af Herr Lursnliam, OloE iligisna. Ödmjukaste A4smorisl! Wid ig §. i Höglofliga Hemliga UtstottekS Betänkande lärer den anmärkning äga rum, at dä akka Bruken undrrlaggda Hemman stola upstattas lil deras rätta wärde, som mäste mätas, efter utrymme, Skogs tilgäng och andra lägenheter, sä äterstär ej andra Bruk underlaggdt kolfäng, än de, fem innehafiva L.ecoznitions - skogar, hwarföre särskild afgift erlägges; I afseende pä SkängjernS-werk finnes säledcS intet annat at i afseende pä förmögenhet upstatta, än fielfwa krivilLAiorna. Och som Adana under de sednare ären, blifvit försälda til högst Loos Riksdaler för Et Skeppunds Hammarskatt eller ioc> Skeppunds Smides - rättighet; Sä hemställcs wördsan^, vm icke antingen Bruks xrivileZier mäga efter detta pris uptagaS i wärde, eller som ännu rättare torde wara, sä wäl Bmks-Egendomar, som andra inrättningar öfwerlemnaS til den wärdrring; som upffattningsmännen etter hwarje orts beskaffenhet, finna lämpeligt, til högst 2200 Riksdaler per ieo:de Skeppunds Smide. Likasä bör det xä Bergzmans Masugnar utsatte särstillda wärds af 353 ^
Man bar emot mig anmärkt, att jag skulle åsyftat en utsträckning af LagUtskts pröfningsrält i förevar:de fall utöfver hvad motionen innehåller, och att Ulsk. således lagligen förfarit, då det inskränkt sig till det förslag, som nu är under öfverläggning; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det misstag, som Gr. Sparre velat i della hänseende lägga mig lill last, likväl återfaller på Utsk., emedan motionen alldeles ej innehåller något undantag för de af mig omnämnda synerna. Här står nemi. i betänk, att motionären anmärkt, ”att någon viss lid ej vore i lagern utsatt, inora hvilken klander bör anföras emot husesyner, som af enskilde personer hållas med deras landtboer”. Nu hållas så beskaffade husesyner vanligen af kronofogde med tvenne nämndemän, hvaremot det förhållandet, alt sådane syner förrättas af tvenne nämndemän ensamt, inskränker sig lill de fall R. o. Ad. låter syna sina gårdar för att tillse huru deras landtboer fullgjort sina åligganden, När således 27 kap. B.B. hufvudsakligen afser sådana syner, som jag tagit mig friheten omförmäla, så kan jag ej annat än anse det hafva ålegat LagUtsk. att, just i öfverensstämmelse med motionens syftning, fästa sig jemväl vid dem och ej ensamt inskränka sig till de syner, som af tvenne nämndemän förrättas. Jag kan alltså ej frångå den öfvertygelsen alt jag haft rätt i min anmärka., och att Utsk. oriktigt, eller åtminstone ofull - 3f»S Den 22 September. ständigt, behandlat saken, hvarföre jag anser det vara bättre att afslå betänk., för att framdeles få ändringen fullständig och på en gång verkställd, än att nu bifalla det, under hopp om, att vid en kommande riksdag få den lucka fylld, som LagUtsk. i förevar:de fall lemnat. Gr. Sparre: