Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regerings-Formen föreskrifna åliggande, att samtliga Riks-Slåndens tankar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, finner Konstilulions-Utskoltel det förhållande här vara för handen, att två Riks-Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Rorgare-Ståndet, hufvudsakligen gillat sjelfva grunden i Utskottets förslag, men med anmärkningar emot särskilda delar i grundfrågans behandling i förslaget; då deremot, enär Ronde-Ståndet förklarat, att Utskottets förslag vore hvarken nödigt eller nyttigt, och Presle-Ståndet ansett den föreslagna Regerings-Rälten äfven till benämningen olämplig, samt en annan, i samband och förening med Stats-Rådet ställd organisation för de till Kongl. Maj:t nu ingående besvärsinålens pröfning böra föreslås, dessa tvänne Stånd, fastän sinsemellan af skiljaktig åsigt i fråga om behofvet af någon ändring af Grundlagarnes nuvarande lydelse i förevarande hänseende, dock i delta ärende till de öfriga Stånden befinna sig i del likartade förhållande, alt deras meningar icke kunna med de sistnämndas i hulvudsaken förenas; hvilket förhållande Utskottet får härmed vördsamt anmäla. Hvad angår de emot Utskottets förslag i dess särskilda delar gjorda anmärkningar, anser Utskottet dem kunna här lämpligen upptagas i den ordning, hvari de särskilda Grundlags-stadgandena förekomma. Preste-Ståndets särskildt gjorda anmärkning mot lämpligheten af benämningen »Regerings-Rätt» har icke blifvit å de öfriga Ståndens sida biträdd; och då Utskottet icke eller nu funnit någon annan benämning, sorn med erforderlig korthet förenar egenskapen att någorlunda tydligt angifva beskaffenheten af den ifrågavarande embetsmyudighetens verkningskrets, har Preste-Ståndets erinran icke kunnat föranleda någon ändring i hvad Utskottet föreslagit; hemställande alltså Utskottet, att Preste-Ståndet ville låta denna anmärkning förfalla. Den af Rorgare-Ståndet antagna redaktion af det föreslagna 2:dra momentet i 17 §.
Därifrån skrifver hon till Mittag-Leffler ett bref, som kan tjäna som förklaring på hennes uppfattning af sina modersplikter och de konflikter, som uppstodo till följd af hennes dubbla egenskap af moder och offentlig personlighet, af kvinna och familjeförsörjare: »Moskva den 3 juni 1884. Jag har här erhållit ett långt bref från T., i hvilket hon ifrigt uppmanar mig att föra min lilla Sonja med mig till Stockholm. Men oaktadt alla de skäl, som skulle komma mig att önska att ha min flicka hos mig, har jag nästan bestämt mig för att lämna henne ännu en vinter kvar i Moskva. Jag tror icke att det skulle vara i barnets intresse att taga henne härifrån, där hon har det så bra, och att föra henne med mig till Stockholm, där ingenting ännu är ordnadt för att emottaga henne, och där jag själf skall bli tvungen att ägna hela min tid och hela min energi åt mina nya plikter. T. anför bland andra skäl att det skall finnas många personer som skola anklaga mig för likgiltighet för min dotter. Jag antar att detta är mycket möjligt, men jag tillstår i alla fall att detta skäl icke har något värde i mina ögon. Jag är villig att underkasta mig stockholmsdamernas domstol i allt hvad som angår de små sakerna i lifvet. Men i allvarsamma frågor, i synnerhet när det gäller icke blott mitt eget utan den lillas bästa, tror jag att det skulle vara en oförlåtlig svaghet, om jag läte »même une ombre» af önskan att synas en god moder i stockholmskjortlarnas ögon påverka mig.» Vid återkomsten till Sverige i september slog Sonja sig ned för några veckor i Södertelje för att i ostörd ro kunna fullborda det åratal förut påbegynta viktiga arbetet om Ljusets brytning i ett kristalliniskt medium. Mittag-Leffler och en ung tysk matematiker, med hvilken Sonja under sommaren i Berlin hade stiftat bekantskap, vistades äfven här, och den sistnämnde hjälpte Sonja med den tyska redaktionen af hennes arbete. Vid mitt besök hos henne här efter återkomsten från min resa frapperades jag af att finna henne föryngrad och förskönad. Jag tänkte först, att det var sorgdräktens bortläggande, som gjorde det, ty svart missklädde henne mycket, och själf hatade hon att gå svartklädd.
HofRättens öfver Skåne och Blekinge Utslag den 3o Augusti samma år, hvaröfver besvär jemväl blifvit hos Kongl. Maj:t anförda; äfvensom en tredje, i flera afseenden beträdd med försummelse och dröjsmål, är vorden t vänne gånger, medelst Kongl. Götha HofRätts serskilda beslut, ifrån embetets utöfning på vissa tider skiljd. Men i öfiiga mål, der de tilltalade ansetts förvunne lill fel eller förseelser, hafva påföljderna varit hötesansvar, ersättningsskyldighet, elier ock endast tillrättavisning. Uti ett mål, tillhörande Kongl. Svea HofRätts pröfning, är enskild petson, för obefogade angifvelser emot en Domare, ålagd t alt bota och göra den anklagade offentlig afbön. I afseende å JustitieOmbudsmannens åliggande att utreda Lagskipningens tillstånd i Riket, har tillförne blifvit anmärkt svårigheten, om icke omöjligheten, att iakttaga ett sådant åliggande på ett emot afsigten med denna föreskrift svarande sätt, så vida Embetets innehafvare hvarken äger eller är i tillfälle att fullständigt samla de derom nödiga upplysningar; ett förhållande, som, efter hvad jag vågar tro, ej skäligen må kunna motsägas. Med tillgång till alla sådana upplysningar synes emedlertid samma ändamål vara befordradt genom de, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande, af Hans Excellens Herr JustilieStalsMinistern afgifna underdåniga Berättelser om Juslitieförvaltningen i Riket, hvilka, af trycket utgångna, redan kommit till allmänhetens kännedom. Spridda drag af Lagskipningens tillstånd, såsom de inhemtats i utöfningen af det mig anförtrodda Embete dels å vanliga vistelseorten och dels under resor i landet, igenfinnas i ofvanåberopade af mig kungjorda Embetsberältelser, äfvensom i den nu vördsamt aflemnade; och för att, i hvad på mig ankommit, fullborda min pligt i detta fall , har derjemte, hufvudsakligen i enlighet med Herr Justitie - R. St. Just. Ombudsm.
Pappa tänder sin pipa, fästmannen sin cigarr — rökning verkar lugnande på herrarne o c h hindrar d e m att bli häftiga —, o c h m a m m a tager fram kulört papper, t. e x. rödt o c h gult, samt en sax. A f det röda papperet klippas åtta aflånga remsor, som läggas b r e d v i d hvarandra på bordet. På dessa remsor skrifves följande: 1. Hyra. Kläder. Mat o c h dryck. Ljus o c h ved. L ö n e r o c h fickpengar. Presenter, reparationer o c h kompletteringsuppköp. Oförutsedda utgifter. Därpå klippas af det gula papperet trettio likadana remsor. Dessa remsor föreställa årsinkomsten, hvardera alltså Vao af denna. Nu fördelas de gula remsorna så på de röda, att en viss summa k o m m e r på livar o c h en af de åtta posterna. Om vi antaga, att det äkta paret har en inkomst af tre tusen kronor, så representerar hvar och en af de gula remsorna hundra kronor. Våningen skall kosta nio hundra k r o n o r; vi placera alltså nio remsor under rubriken 1. Till kläderna bestämmas sex hundra kronor, hvilket gör sex remsor under rubriken 2. Till mat o c h dryck begär fästmön blott hundra kronor i månaden, öfvertygad att m e d d e m alla dagar kunna laga sin mans älsklingsrätter och underhålla jungfrun; tolf gula remsor skjutas alltså under den tredje röda papperslappen. Nu hafva redan tjugosju remsor gått åt, o c h med förskräckelse ser man, att endast tre hundra k r o n o r återstå för de öfriga fem posterna. » På det sättet går det inte I » ropar pappa. » Med tre hundra kronor kunna ni icke bestrida de öfriga behofven. För ljus o c h ved måste ni beräkna ungefär hundrafemtio kronor, o c h skatterna, läkaren o c h apotekaren — jag vill bara bedja er tänka på tanddoktorn — sluka det öfriga. » » På hyran måste ni draga af hundra femtio kronor, » svarar fadern. » V i klippa en af de röda remsorna i två bitar, hvar del motsvarar då femtio kronor.
Häröfver anförde, efter mitt förordnande, Advokatfiskals-embetet i Kongl. Göta Hofrätt besvär hos Kongl. Hofrätten, som efter föregången skriftvexling den 7 Juli 1865 meddelade utslag, och —' enär M. med den tjenstgöring, han vid i fråga varande tid utöfvat, i egenskap af adjungerad ledamot i Warbergs Rådstufvurätt och Magistrat, förenat befattningen att föra dessa myndigheters protokoll, samt, vid sådant förhållande, de till denna senare befattning hörande göromål ej kunde betraktas annorlunda, än såsom en del af de åligganden, för hvilka M. vore ansvarig, i sin omförmälda egenskap, eller den af adjungerad ledamot i Rådstugurätten och Magistraten, men åtal för hvad M. i denna egenskap kunde hafva brutit icke, emot 8 kap. 2 § Rättegångsbalken, tillhörde Rådstugurätten att handlägga, — förklarade, med ändring af öfverklagade utslaget, att Rådstugurätten ten icke varit behörig att med målet taga befattning; och, då åtal för de i fråga komna felen icke blifvit inför Kongl. Hofrätten såsom första domstol i laga ordning anstäldt och utfördt, blefve Advokatfiskals-embetets vilkorliga framställning, att Kongl. Hofrätten måtte omedelbart döma M. till ansvar och meddela föreskrifter angående fullgörandet af de skyldigheter, han förmenats hafva eftersatt, af Kongl. Hofrätten lemnadt utan vidare afseende. Till detta beslut bidrogo tre af Kongl. Hofrättens ledamöter, hvaremot två voro af den mening, att målet på uppgifna skäl borde till Rådstugurätten återförvisas. Som emellertid — i likartadt mål, der fråga var om fel, begånget i Magistrats-sekreterarebefattningen af Magistrats-sekreterare, som tillika var Rådman, för delaktighet i hvilket fel öfriga ledamöter af Magistraten jemväl voro tilltalade, — Kongl. Maj-‘t, genom nådigt utslag den 27 April 1864, (se sid. 41 här ofvan) förklarat hinder ej möta för Kongl.
Vi rodde sakta fram till fallrepstrappan, ty si jag ville ombord." "Båt, ohoj?! Hvad söken I här, godt folk?" frågade en karl på ramaste svenska. Nu var jag liksom litet rädd ändå, för si hade våran länsman fått reda på min resa, så, f n vet, huru det skulle ha gått för Falkens Erik då! Och som nu den der krabaten på skeppet talte svenska, så kände han mig kanske, ty der funnos allt många österbottniska sjömän hos engelsmännen, det visste vi alla. 'Hvad vill du min gubbe?' frågade han en gång till. "Se på skeppet", svarade jag. "Det var klokt det, sa' han, så kan du med detsamma lotsa oss in till Bomarsund. Vi ha just velat fånga en åländing för detta ändamål och betaldt får du bra, lita på det. Du känner väl farleden?" "Nej, se det gör jag då platt icke", svarade jag slugt och lagade mig liksom till att ro min väg. "Men han deruppe på skeppet, han skrattade bara och så öppnades en lucka och som ett helvetes öga tittade en svart kanonmynning mig rakt i synen. Det ögat, må ni tro herre, blinkade ej, men den som både blinkade och blundade, det var jag. Nog har jag sett döden i syna på haf och vid skälfångst, på lös is också, men nu var det en alldeles annan sak, nu. Skam till sägandes tänkte jag alls icke på flickungen som jag hade med mig i båten och det var illa gjordt, såsom herrn snart skall få se." 'Kom upp nu, gubbe lilla', sade engelsmannen, som var lika god svensk som jag, 'löjtnanten vill tala med dig.' "Nåväl, sa' jag, lade till och äntrade upp, och innan jag visste ordet af var jag nere i en rysligt grann kajuta och der satt en herre vid ett bord fullt med kartor." Officeren betraktade mig en stund och frågade sedan på engelska tolken honom, gynnaren, som kunde svenska och öfversatte officerens frågor och mina svar: 'Är du rädd?' "Ja, bevars, rysligt rädd!" sa' jag. 'Hvarför det då?' "Jag är ingen krigsman, jag."
Någon särskilt anstalt för helsö vården inom staden finnes icke, utan besörjes den af Provincial-läkaren, som efter accord med enskilte uppbär årligt arfvode, samt af Stadskassa!! ersättning för de fattigas skötsel vid förefallande sjukdomar. Fattigvården har varit så mycket mer tryckande, som flere borgare blifvit oförmögna alt lemna påräknadt bidrag dertill. Ålderstegna och bräckliga personer njuta underhåll å ett fattighus, så långt utrymmet medgifver. De öfriga erhålla understöd i spanmål och penningar efter en Ilvars behof. Dessutom hafva stadens invånare fri villigt åtagit sig, utan afräkning å hvad de till fattigvården erlägga, att föda, kläda och i kristendomen undervisa de barn som af föräldrar icke kunna vårdas, hvilka sistlidet år utgjorde 25 till antalet. Af de soppgryn,. som Kongl. Majit i Nåder täckts förära till understöd åt Länets nödlidande invånare, hafva stadens fattiga jemväl erhållit och med underdånig tacksamhet eniottagit en afpassad andel. Ett härstädes organiseradt sällskap, de Värnlösas Vänner benämdt, har ock i nion af tillgångarna, lemnat bidrag till fattiga barns underhåll i staden och kringliggande landsbygd. En källare finnes i < staden, men i Öfrigt ingen tillåten krog. Med sagde källar-rörelse är gästgifveriet förenadt, samt ulbjudes på längre eller kortare lids arrende, utan att medföra någon tunga. Westerbottens Lands-Cancelli i Umeå, d. 3o Nov. i833. G. L. af SCHMIDT. MAGN. WILH. CYGNAEUS. bU < * HESS A •JtrEiljf - p. /^Hemman Nite ^'»Hemman |r ^'Nybyggen med frihetsår jL^S k a t te h e m m a a (^-Boställen (j^iastique Boställen öti^siioch Scholae-Hemman:
E*ter mitt begrepp örn sådane saker, skulle jag djupt iörebrå mig, om jtg i detta af Utskottets pluralitet fattade beslut icke instämt. Beträffande ätgärderne med Malmö Discont, och de bev kande skäl, som föranlätit ConstitutionsUtskottet, att i stället för anmärkning emot StatsRådets Ledamöter i afseende på deras rådslag häruti, framställa en teckning af h la detta mål, och derigenom utmärka dess sanna och veikiiga fö hållande, så har en värd Ledamot. Herr friherre Wirsén, i afseende å en vidare utveckling häraf, redan förekommit mig. Då jag således egentligen blott skulle iepefera hvad han yttrat, torde det vara tillfyllest om jag endast förklarar, att jag uti de af StatsRåden afgdne tillstyrkanden till Malmö Disconts undsättning och utredning, endast funnit en verklig afsigt att uppehålla detta Verk, och förekomma de enskilta och allmäriJ na oredor och bekymmer i financielt hänseen4 de, som blifvit föijden af detta Penningeverks öfverlemnande åt sitt eget öde. Med denna grundsats uppehölls likväl Malmö Discontsrö-j reise ifrån den 18 November 1815 till den 1 October 18x7. Det tillstånd som då föranledd Den 27 Maji, 455 de Regeringens öfverlemnande af denna Dis-< cont åt sig sjelf, hade kunnat inträffa den 18 November 1815; att den likväl inträffat nu, är en olycka, sorn man velat förekomma, och då uppsåtet tydligen varit detta förekommande, fastän det ej lyckats har jag trot, att föreskriften i ansvarighets-lagen med tillämpning på StatsRådets Ledamöter, ”att desse Embetsman kan ej heller till last läggas om, emot deras på aniörde skäl grundade råd, utgången, utan deras förvånande, bSifver olycklig, och det åsyftade goda ändamålet icko vinnes,’’ äfven kunde tjena till ledning lör omdömet vid pröfningen af detta förhållande, som nu af en opinions-domsfol skall afgötas.
Jemte det flera ledamöter inom de serskilda Riks-Stånden talat för bifall till Utskottets beslut derom alt tillstyrka Rikets Ständer att, såsom hufvudgrund för Tull-Taxe-förslaget, antaga en oinskränkt handelsfrihet, så att förbud mot någon vavaS ineller utförsel hädanefter icke må ega Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N'.o 30. 7 rum, hafva åtskillige talare deremot framställt anmärkningar och yrkat förbudsskyddets bibehållande på de grunder, nemligen, inom Ridderskapet och Adelli: a) att förbud skulle innefatta ett säkrare skydd för de inhemska näringarne, än tull; b~) att Statens och det allmännas väl kräfde, att förbudsskyddet qvarstode; c) att, då i allmänhet en oinskränkt näringsfrihet utgjorde vilkoret för den oinskränkta handelsfriheten, denna senare icke förr borde få tillämpning, än banden på den inhemska näringsfriheten blifvit lossade och all skillnad emellan landtoch stadsmanna-näringar försvunnit; c/) att under nuvarande förhållanden med den Europeiska öfverproductionen och deraf föranledda , tätt på hvarandra följande handelscriser, införsels-förbud är det enda skyddsmedel, som kan hägna och upprätthålla inhemska manufactur-industrien; e) att förbuden ej böra upphäfvas, med mindre motsvarande förmoner vinnas för våra export-artiklar samt i förening med strängare bevaknings-anstalter; f') att förbudsskyddets bibehållande vore nödvändigt, i anseende till de utländska tillverkningavnes af dels ständiga dels tillfälliga orsaker beroende vanvärde; g-) att företrädesvis sådane varor borde med införsels-förbud beläggas, som äro föremål för binäringar och husflit; samt Jd) att visserligen hinder ej syntes möta för borttagandet af alla förbud mot varors införsel, men att denna restriction dock vore nödig med hänsigt lill utförseln af tackjern; — inom PresteStåndet: ad) att förbud från äldre tider ansetts vara nödvändiga såsom skydd mot utländsk öfverlägsenhet i flere näringsgrenar; b) att, ehuru principen om förbudens borttagande syntes, theoretiskt betragtad, rigtig och conseqvent, fara likväl vore, att, åtminstone för närvarande, dess practiska tillämpning skulle åstadkomma stor och skadlig rubbning i våra commerciella och industriella förhållanden; c) att Sveriges handel och industri ännu icke äro i det flor, att de kunna mäta sig med andra trafikerande nationer; d") att realisationen ännu icke vunnit den stadga, alt den kunde emotstå följderna af elt fritt handelssystem, — capitalen voro mindre rörliga och räntefoten högre, än i andra länder,
St. 1’rot. 1847 och i848, 7 Sami. 2 Afd. 12 Hältet. 2 La]- samt Allm,. Bese.- och Elton.-Utskottens Betänkande, N:o 'th - idi sakeus pröfning och förefunna skäl, sätta honom i, högst 3 månader uti enskild arbetsinrättning, men, om tillfälle dertill saknas, döma och försända honom Lill allmänt arbete under lika lid;” hvarjemte af motionären blifvit föreslaget, alt till denna § måtte fogas elt i dje mom. af innehåll: ”Later han, efter utsatte tidens förlopp lill hemorten ålerförpassad, sig ändock icke rätta, anses och behandlas han efter § 6 morn. i punkten 5 samt § 8 sista punkten”; och borde, derest sistberörde förslag Liefve antaget, stadgandet tili sednare punkten af 8 §, i följd deraf erhålla en i enlighet dermed ändrad lydelse; och af herr Kuylenstjerna, E. M.: att brottslingars ändamålsenliga bestraffning och vård väl varit föremål för lagstiftarens omtanka, men att deremot den efter undergånget straff på fri fot ställdes belägenhet, ännu icke tillvunnit sig tillräcklig uppmärksamhet. En person, som efter utståndetcsLraff blifvit lösgifven, kunde efter motionärens förmenande, under nuvarande förhållanden, svårligen erhålla tjenst, helst det betyg, sorn, vid efterfrågan härom, af honom upptes, utvisade att han blifvit för brott straffad förpassad till lörsörjoingsorlen, derest denna kunde utrönas, molte för honom samma hinder; och det understöd socknen kunde vara i tillfälle att lemna, vore sannolikt knappare än fångkosten. I saknad af sysselsättning och med klen bergning, vore det således fara värdt, att denna belägenhet drefve den ifrågavarande personen att ånyo begå brott. Försvarslöse personer voro tillförene förfallne
Ständer vid sednaste riksdag beviljade anslag till kanalbyggnad inom Daga härad af Södermanlands län; 2:o Jonas Peter Danielssons från Kalmar län nu ingifna motion, angående salpeterhjelpens beräkning inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län; till Bevillnings-Utslsottel: Nils Larssons från Jemtlands län motion, angående beredande af likhet i tullbestämmelser emellan Sverige och Norrige för varor, som sändas dessa riken emellan, jemte hvad under diskussionen derom förekommit. 5. Anmälde E. M. Falk från Skaraborgs län, att det vore anledning till anmärkning mot Statsrådets samtlige ledamöter; och blef denna anmärkning, som var skriftligen uppsatt och i försegladt omslag nu inlemnades, till Eonstitutions-Utslcotlet remitterad. Den 23 December. Från Höglofl.
Hvad Städerne i allmänhet beträffar, läi er väl någon färfkildt förefkrift i öfverensftämmelfe .med ofvannämnde principer böra lemnäs. Städerne Stockholm, Götheborg och Carlscrona, famt hvar och en annan Stad, lorn har 3 å 10,ODO Innevånare, torde böra njuta egen valrätt till Ledamöter i Andra Kammaren, i proportion af folkmängden, famt Stockholm och Götheborg anfes i affeende på val af Ledamöter till Förde Kammaren forn tvenne lärlkillde Län, Sockne - Eleclorerne lkulle till Härads - Electorerne ej få välja någon, fern, enligt Bevillnings - taxeringen, icke kunde vifas hafva värdet af 200:de tunnor fpannemål uti inkomft till döt minda, dock torde någon jemnkning böra äga rum i anfcende till de norra Provincerna. jag anfer för vigtigt, att deffe Härads-Elcftorer, hvilka fkulle förrätta valen till National-Reprefentan. terne, innehafva en vifs betydligare förmögen, het. Deremot tror jag vara ofkadligt, att i allmänhet lladga ett fådant vilkor för rättigheten att blifva Ledamot af Andra Kammaren3 likväl torde ena hälften eller kanlke något mera bland dem ovilkorligen böra vara Jordägare , famt ibland dem tagas i vjfs proportion eller åtminftone alltid en af hvardera utaf de fyra Stånden, men den andra hälften borde kunna väljas utan åtlkillnad af Stånd, Adelsman, Ståndsperfon, Prell, Borgare eller Bonde, och, utan afseende på förmögenhet, endall efter Electorernes förtroende. Hvad åter angår tillfättandet af Ledamöter uti Förila Kammaren, få här jag ofvanföre nämnt någre af de Ikäl, hvarföre jag tror den böra hafva förnämligalt en återhållande kraft, och den egenteligen riktad emot förfök af ingrep uti verkltäifande magtens rättigheter. Denna magt bör derföre äfven här äga direct inllytelfe.
Den är till sin grund ett väsendtligt moment i vår kyrkofattning, som, i likhet med den protestantiska kyrkans grundsatser i afseende å de henne tillhörande kyrkliga samfunds organisation i allmänhet, fordrar församlingarnes samverkan med presterskapet vid vården af deras religiösa och kyrkliga angelägenheter, och väl tillåter förverkligandet af denna samverkan under olika former, men icke frånvaron af all sådan. Den är dessutom till sin tillvaro uti de för Presterskapet utfärdade privilegier bekräftad, och torde så mycket hellre böra upprätthållas, som den uti sig innesluter frön, ur hvilka ytterligare bildningar för kyrkans väl och förkofran kunna uppdragas. Redan genom kyrkostämmans skiljande från den borgerliga kommunalstämman uppstår den för kyrkan gagneliga följd, att den befattning, presten såsom ordförande i soknestämman, äfven för borgerliga ärenden, hittills utöfvat, och hvartill grunden och anledningen endast uti ofvan anmärkta yttre omständigheter, men visserligen icke i något principielt förhållande, äro att söka, skulle på det enklaste sätt förfalla, och honom, sålunda befriad från en mängd för hans rätta embete alldeles fremmande göromål, beredas vida mer tid att egna åt sitt egentliga kall. Då Committerade, på dessa skäl, skiljt den kyrkliga stämman från den borgerliga kommunalstämman, hafva de likväl, på samma skäl, ansett sig böra utarbeta ett särskildt förslag till Förordning om den förra, helst eljest en väsendtlig lucka uti den nu hithörande lagstiftningen skulle uppstå. Efter denna allmänna framställning utbedja sig Committerade att få öfvergå till närmare redogörelse för de särskilda förslagens innehåll, och bland dem först till förslaget om 2 Koimiiiuialstfyrelse på landet: Då Committerade i stället för de gamla, från det kyrkliga förhållandet härstammande orden: soken, soknestämma, upptagit orden: kommun, kommunalstämma, hafva de ej gjort det utan noggrannt öfvervägande. Redan särskiljandet af den borgerliga och den kyrkliga stämman gör det i sin mån af vigt, att icke för den förra allena begagna en benämning, som förut utmärkte båda. Förslaget förutsätter dessutom möjligheten deraf, att två eller llere soknar kunde bilda en kommun. Ordet: menighet, menighetsstyrelse vore icke heller lämpligt, enär det territoriala samband, som väsendtligen ingår uti begreppet kommun, icke väsendtligen tillhör begreppet menighet.