Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport, 30,-33: den, hvilken skedde under den 12 Juli 1855, då Kollega stat omreglerades, icke ega rum. — För denna personal har i det förslag, som nu underställes Rikets Ständers pröfning, blifvit uppfördt ett anslag af Riksmynt 43,100: -— Kommerse-Kollegii nuvarande aflönings-stat utgör . 32,375: — hvaruti likväl äfven ingår den summa af 840 R:dr R:mt, hvilken förut såsom ljuspenningar till KommerseKollegium utgått; och visar följaktligen den nu föreslagna staten för bemälde Kollegium en förhöjning af 10,725: — eller, med tillägg af ofvanupptagne genom bergsärendenas öfvcrllyttning erforderliga tillökning 1,904: 16. • 12,629: 16. Dock hemställer Kongl. Maj:f, att i utbyte mot ofvanom milde 1,904 R:dr 16 öre, ett belopp i rundt tal af 2,000 R:dr Riksmynt må indragas å Sjette Hufvud titelns anslag till ”befrämjande i allmänhet af bergsbruket», helst de 2,400 R:dr samma mynt, som derifrån nu utgå till 4 extra Grufve-Ingeniörer, efter den nya regleringen icke vidare behöfva å detta särskilda anslag beviljas. Följaktligen blefve den verkliga tillökningen endast 10.629: 16 Riksmynt. 3: o. T abell-Kommissionen. Uti den Nådiga Proposition, hvilken Kongl. Majit under denna dag till Rikets Ständer aflåter i fråga om inrättande af ett statistiskt Embetsverk, sorn under benämning af Statistiska Tabell-Kommissionen, tillika skulle omfatta den nuvarande Tabell-Kommissionen, har såsom årligt anslag för det nya Embetsverket blifvit ask ad t ett belopp af 27,500 R:dr Riksmynt;' men som deremot det hittills varande anslaget för Tabell-Kommissionen, 2,483 R:dr 16 sk.
Hr von Hartmansdorff: Det är ett uttryck, som torde böra rättas. Tillåter Hr Gr. o. Landtm, att jag derom gör framställning? Då härvid Hr Gr. o. Landtm, -förklarade, att, i fall rättelsen afsåg något fel i Hr Gr. o. Landtm:s upläsning, anmärkn:s-rätten vore gifven, men att någon anmärkn. i sak numera icke kunde vinna afseende. Hr v-on Hartmansdorff: Jag anhåler att. Hr Gr. o. Landtm, torde tillåta att. jag yttrar mig. Hr von Hartmansdorff blef härefter upropad och anförde: I momentet står: ”af de afgifter, som i stad influtit, tillfälle de återstående T\ staden; men af dem, som från socknar å landet ingått, aflemnas i Landtränteriet, hvarifrån det för hela länet sammanlagda beloppet fördelas på dess samtliga socknar. Det torde måhända böra stå ”landtsocknar,” pä det att man icke må tveka, huruvida någon del skall tillfalla stadsförsamlingar. Det är således icke meningen att åstadkomma någon ändring i sak, utan blott ett förtydligande i ordalag. Den 9 Augusti e, m. 165 Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att, då den af Hr von Hartmansdorff gjorda anmärkn. möjligen kunde föranleda förändring i saken, samt R. o. Ad. i alla fall torde komma att updraga åt Utsk. att föreslå de förändringar, som kunna anses nödige, det syntes mest öfverensstämmande med formen att nu låta anmärknrn förfalla. Ropades Ja; hvarefter R. o. Ad., sedan propos. till bifall å förevända § i lJtsk:s förslag blifvit framstäld, men besvarad med Nej, antog den af Hr Braunerhjelm föreslagna redaktion. § 24. Frih. Raab:
Häradsh. var sjelf, under hela detta tidehvarf liksom länge sedermera, alltid adelsman, och i de första århundraderna utgjordes hans nämnd till en del äfven af friborna ; och när detta uphörde, åtminstone af bönder, som voro bni - Den 5 Mars e. m. 189 kare ät frälsemän, och på sednare hälften af 1500 och första hälften på 1000 talet, af hälftenbrukare på säterier. Under sådana förhållanden dömdes Adelsmannen altid af sina pairer, vid hvilken domstol hans sak än måtte vara anhängig; och föreskriften för Hof-rätterna samt Ståndets privilegier utsätta i detta fall ingen nyhet, utan bekräfta blott en urgammal och på naturlig grund fotad rätt, till mindre, men icke större vidd, än hvad förut varit fallet. Så stor var omsorgen för denna jemlikhet, att den sträckte sig äfven till drätselverk, roed föreskrift att häradet skulle utse en bonde och ett frälsehjon till förvaltningen af dess saköresmedel. Helt annat blef förhållandet efter medlet af 1600-talet. Det var då afunden mot Adeln blef förfaltare till den ömskansvärda tragedi af beständiga omkast mellan envälde eller sjelfsvåld, som spela i akter af 40 till 50 år för hvardera ytterligheten, och uti hvars 4:de vi nu oss befinna. Då först upkom seden att besätta Härads-rätt med både ofrälse ordf. och skatte-nämd, och då först blef det väld i lagstiftningen. Länge, äfven sedermera, ägde dock häradsnämden en utmärkt duglighet, ärfd från dessa äldre förhållanden, dels genom den långa tjenstetiden af 30 till 40 år, dels genom tillsättningen, som ensamt berodde på Häradsh:s urval. Hvad förändring häruti skett, sedan nämdemannen utses i socknestugan, veta vi fullkomligt, och vi kunna nogsamt, af sednare erfarenheter, bedömma, huruvida det vore önskansvärdt att underkasta oss en sådan korporation, mera än redan nödvändigt är. Men Adeln ägde alltsedan Räfstetingen sin rätt orubbad, att i den, såsom utbyte upkomna, högsta domstolen erhålla halfva antalet platser.
I anledning af stadgandet i 68 §. Riksdags-Ordningen, att Rikets Ständer skola utsätta tiden för den revision af Stats-, Rankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, som näst efter hvarje Riksdag kommer att ega rum, och till hvilken förrättning de utsedde Revisorerne böra af E. K. M:t kallas, hafva Rikets Ständer, enär, hvad Stats-verket beträffar, 1851 års räkenskaper äro de sista, som undergått granskning, samt afslutade räkenskaper för åren 1852 och 1853 blifva nästkommande års höst att tillgå, bestämt tiden för nästa revision af Stats-, Rankooch Riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper till den 15 September 1855; Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Oktober 1854. itions-Vtskollels Förslag till anderd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Okt. 1854. Prcste-Ständet den 14 — Borgare-Slåndet den 14 — Bonde-Ståndet den 18 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågasatt upplåtelse åt enskild person af norra delen af Konung Carl Xlll.s torg i hufvudstadens lill disposition på vissa vilkor. (Stats-Utsk:s Clkden N:ris 194 och 299.) S. A. K. Jemte erinran, hurusom ibland de Kronan tillhöriga tomter inom hufvudstadcn, hvilka genom fördelaktigt läge och omgifningarnes beskaffenhet företrädesvis syntes förtjenta att för storartade byggnadsföretag användas, förekomme den vid Enkehusgränden emellan Östra och Vestra Trädgårdsgatorna belägna norra delen af f. d. Kongl.
Gr. von Stedingk, Ludvig Ernst, och N:o 314. Frih. Toll, Gustaf, beviljad 3:ne veckors ledighet: N:o 367. Frih. Ulfsparre, fullm. Hr Wästfelt, Otto Willt., och — 2022. Hr von Axelson, Carl. Upplästes ett af Gr. Posse, Erik, inlemnadt sålydande mera.: Härmed får jag ödmjukast anhålla alt varda endtledigad från att vara ledamot i H. Riddarh.Utsk., hvilken befattning jag, i anseende till afresa från hufvudsladen, är förhindrad att utöfva; dock torde det ntig förunnas att bibehålla min riksdagsmanna-rält. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot i Riddarh. Utsk. efter Gr. Posse. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda mern. N:o 280, med förslag lill stadganden i riksg:s-kont:s nya reglemente, ang:de åtskilliga vid föreg:de riksdagar beviljade, men ännu icke verkställde utbetalningar. 12 * 180 Den 10 A ugusti. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag hemställer vördsammast alt detta betänk, måtte föredragas på sätt förut skett i dylika fall, nemi. så alt §§:ne blon uppnämnas och först då uppläsas, när någon anmäler sig deremot vilja göra anmärkn:r. Hr Gr. o. Landtm, yltrade, att Utsk:s mern. med afseende å 66 §:n innehöll en särskild hemställan, hvilken syntes böra jemte denna § uppläsas, ehvad någon anmälde sig att deremot göra anmärkn. eller icke, samt hemställde om R. o. Ad. i öfrigt bifölle det af Gr. Lagerbjelke föreslagna föredragningssätt. Ropades ja.
Jag lärer icke bedraga mig i den förmodan, att det är svårt för till och med vederbörande tjenstemän, att reda sig med en sådan mängd särskilda författningar rörande ett ocb samma ämne, och jag påstår att detta förhållande är bestämdt skadligt för jordegärne, al hvilka man icke utan största obillighet kan begära, att de skola hafva reda på alla förrberörda Kungörelser och Bref, hvilkas antal kommer att ökas, om Kongl. Maj:t bifaller den framställning rörande ändring af de fyra uppgifna §§ i Kongl. Skiftesstadgan, som Rikets Ständer gjorde i underdånig skrifvelse af den 2 December 1863, men vederbörande departementschef ännu icke för Kongl. Majit lärer föredragit, ehuru nära två år sedan nämnda dagförflutit. Fördenskull får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville i skrifvelse till Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, det behagade Kongl Majit, i nåder utfärda en förnyad skiftesstadga, innehållande alla nu gällande föreskrifter i detta vigtiga ämne 304 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 215. samt de, som kunna blifva en följd af ofvannämnda underdåniga skrifvelse den 2 December 1863 och af motioner, som vid innevarande riksdag göras om ändring af merberörda Stadga. Då de nu gällande Kongl, författningarne, genom hvilka ändringar blifvit gjorda i skiftesstadgan, utgöra ett antal af sjutton (17), och af samma Stadgas etthundratrettionio (139) §§ 46, eller en tredjedel, numera hafva en annan lydelse, än den ursprungliga; och då detta förhållande obestridigt är menligt för alla egodelningsdomare, landtmätare och jordbrukare; så synes det vara af högsta vigt att erhålla en ny kodifikation af förenämnda skiftesstadga. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. A. W. Uhr, från Nerikes län. Af Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län, att den emellan Kongl. Maj:t och.
Jag påminner mig deremot hafva i Journal des Debats eller en af de andra största tidningarne sett omtaldt ett åtal mot en läkare, som å ett af sjukhusen användt den homöopathiska methoden, samt att med anledning häraf en Kommission nedsattes, som yttrade sig i frågan; och slutet biel' ett utlåtande af Ministern, af innehåll att det icke fanns något skäl att förbjuda den ifrågavide läkaren att använda homöopathien i sjukhuset, utan att man tvärtom borde upmuntra andra att följa hans exempel. Afven har åberopats att »Union Medicale» benämnt alla homöopather charlataner, och att tidskriften vid derföre anstäldt åtal dock icke blifvit fäld; men derigenom torde intet egentligt vara bevisadt, ty hvar och en, som något följt rättegångar, vet att friandet eller fällandet ofta kan bero på en högst obetydlig omständighet. Isynnerhet är detta fallet med tryckfrihetsmål. För öfrigt ligger det i sakens natur, att hvarje ny lära skall i början möta motstånd, och detta är bekriiftadt af alla tiders erfarenhet. Vi veta alla, hvilket öde triiffade Huss, då han upträdde som reformator, och dock hade redan den nya läran gjort så stort framsteg, att 3/t af Böhmen bekände densamma. Frih. von Duben säger, att homöopathien icke är ny, dä den redan är öfver 50 år. Men hvad äro 50 år i fråga om så ingripande reformer. Luther kom 100 år efter Huss, 300 hafva sedan förflutit; läran har-spridt sig alltjemt, men ännu återstår ett oerhördt stort fält för dess vidare spridande. Man har sagt, att man ingalundra hindrar de unga läkarne att öfvergå till den nya läkemethoden. Men huru skola de väl i Sverige kunna få någon uplysning om homöopathien, då ingen undervisning gifves derom vid läroanstalterne? Och jag fruktar, att den unga läkare, Den 8 December f. m. 169 hvilken skulle tillkännagifva att han ämnade egna sig deråt, skulle icke blifva särdeles gynnad, då han anmälde sig till examen.
Tillkännagafs, att gin bifallits af PresteStit samt att BorgareStit antagit komiterades förslag till gins lydelse, med den förändring vid början, att i st. f. orden »Sedan taxeringslängden för allmänna bevillnin blifvit af pröfningskomité!! granskad, upsatt» etc., infördes orden »Sedan kommunalskatten för året blifvit debiterad, uprätte» etc. Gr. Mörner: I öfverensstämmelse med det beslut E. o. Ad. fattat vid fövegide g, anhåller jag att E. o. Ad., med afslag å BorgareStits inbjudning, ville godkänna komiterades förslag till gins lydelse. gin bifölls enl. komiterades förslag. § 15. Tillkännagafs vara antagen af MedStm. Gr. Lagerbjelke: Den anm., jag här har att framställa, är Den 5 Oktober e. m. 113 nr ganska obetydlig, men det synes dock öfverflödigt att föreskrifva att den allmänna rådstugan nödvändigt skall hållas å rådhuset. Rådstugan kan vara ganska stor och rummet i rådhuset för litet.. Jag föreslår derföre att orden »å rådhuset» må utgå. §:n bifölls med uteslutande af orden »å rådhuset». g 16 enl. Utsk;ts förslag. Tillkännagafs, att PresteSt:t antagit §:n samt BorgareSt.t bifallit densamma med den förändring, att efter orden »räkenskaper och förvaltning samt för val af landstingsman» lydelsen skulle blifva följande: »uti Dec., för bestämmande af stadens utgiftsoch inkomststat, enl. g 75, och för anställande af val till återbesättande af de befattn:r och updrag inom kommunen, hvilka vid årets slut blifva lediga, äfvensom för val af revisorer.» Hr von Koch: I denna fråga om tiden för sammanträdena torde vara lämpligast att rätta sig efter BorgareSt:t, då detta Stånd väl bör hafva mesta erfarenheten om hvad som i detta fall är bäst. Jag hemställer derföre om antagande af BorgareSt:ts inbjudning.
Kate behöfde en ny klädning och behöfde äfven blifva muntrad och road. Bell föresatte sig i tysthet att spara in på egna utgifter för att kunna tillgodose Kate, och hon var ej den, som lätteligen afstod från ett fattadt beslut. Aprilsolen smög sig på både möjliga och omöjliga vägar in i prästhuset. Ormistons voro tidigt uppe och välkomnade med tacksamt sinne dess sneda strålar, liksom de öfver hufvud tacksamt mottogo alla de små fördelar, dem mera lyckligt lottade dödliga förbise. Bell hade burit in en kopp ehokolad till sin kusin och berättade för henne, att det lofvade bli en härlig dag. » Du måste ha en ny klädning, Kate, » sade hon gladt. » Nej, skaka icke på hufvudet! Du är alldeles för söt att gå i gamla fula kläder. Vi skola laga, att du blir riktigt fin, bara du blir stark nog att orka med profningarna. » » Hvad ni alla äro snälla mot mig, » sade den sjuka flickan tacksamt. » Hör du Bell, jag är nyfiken att få se din nya hatt. Är den klädd med blommor? » » Ja, med tusenskönor, » sade Bell och undertryckte en liten suck. » Tusenskönor? » sade Kate. » Du borde ha violer. De skulle bestämdt kläda dig bättre. » Bell log och gick till fönstret för att släppa in litet sol. Hon drog upp rullgardinen och såg ut på en nedrökt mur och en hop skorstenar, allt lätt kantadt med aprilmorgonens glada färgton. » Ack, » sade hon, » nog tycker jag om gamla välbekanta London förstås, men ofta har jag önskat, att vi bodde på landet. Jag undrar, om pappa någonsin skall få en liten hvitrappad landskyrka, inbäddad bland grönska och omgifven af kullar. Jag älskar kullar, blott de ej äro allt för höga. Och tänk på ljudet af koskällan och doften af backtimjan! » Ett par minuter hängaf hon sig åt drömmerier om landets behag. Men så ringde frukostklockan och kallade henne ned. Hon nickade åt Kate och sprang utför trappan. » Den rara Bell, » sade hennes kusin sakta, » Må Gud uppfylla hennes önskningar! De äro oskyldiga, och det kan ej skada henne att få dem förverkligade.
Gammal är du ju nog tillräckligt att göra som du vill, men nog har du mycket att lära ännu, innan du kommer tillrätta i världen, filosoferade fadren. Man måste kunna hjälpa sig själf, innan man börjar hjälpa andra. Men han vägrade dock icke sin hjälp såsom tolk, då det blef nödvändigt att öfvertala den lilla att följa med dem. Tvärtom gjorde han sitt allra bästa för att öfvertyga henne om att modren gått ut. Men först då han föll på den lyckliga tanken att berätta att hon gått att möta pappa, lät Katie lugna sig och förmå sig att lämna jordkulan, som i alla fall var det enda hem hon kände. Du kunde åtminstone taga modrens kofta att svepa omkring henne, föreslog Thomas Anttila, då de voro redo att gå. Men David bara kastade en halft skrämd blick mot den döda, medan han lindade in barnet i sin filt. Det blef en tung dag för de båda männen, tung isynnerhet för David, som icke kunde låta den lilla taga ett enda steg i den djupa snön, utan bar henne dagen i ända. Till frukost hade de endast förtärt en del brödvälling och ingenting annat än en bit bröd hade de häller för middagsmålet. Detta intogo de på en solig fläck, där en af de låga åsarna i någon mån skyddade mot vinden, som icke mera var synnerligt häftig, men genomträngande skarp en bitande nordväst, som kom ända bort från ishafvet öfver kala tundror och prärier, där hvarken skog eller bärg bröto dess udd. Först fram på aftonen, då solen redan gått ned och kölden igen bet genom märg och ben, kommo de fram till ett bebodt nybygge med ett värkligt hus. Där begärde de nattkvarter och Thomas redogjorde så godt han kunde för fyndet af den döda kvinnan, tilläggande att de tagit barnet med sig, då de icke kunde vänta tills någon kom och tog vård om henne. Och farmfolket i sin tur berättade, att den lillas far tre dagar tidigare vandrat förbi på väg hem från settlementet byn dit han begifvit sig för att skaffa föda åt sig och de sina. De hade nog sökt öfvertala honom att stanna öfver natten, då det redan varit sent och vädret sett hotande ut, men han hade trott sig kunna hinna hem innan det bröt lös och gick vidare.
Dessutom äro föremålen för denna förvaltning och utvägarne att åstadkomma den så olika på serskilda orter, att allmänna bestämmelser derom svårligen öfverallt skola finnas fullt tillämpliga och ändamålsenliga. Det finnes likväl vissa menigheterne åliggande angelägenheter, som, hvad landet beträffar, kunna anses öfverallt vara i den nion likartade, att de kunna blifva föremål för en likformig förvaltning och äfven sins emellan stå i det sammanhang, att de lämpligen böra gemensamt handhafvas. — Såsom sådane angelägenheter anse Rikets Ständer folkundervisningen, sundhetsvården och fattigförsörjningen, hvilka tillika äro af egenskap alt ingripa i Statsskicket på ett sådant sätt, att Staten måste anses ega rätt att af menigheterne fordra en garanti för deras behöriga handhafvande. —• Denna garanti anse Rikets Ständer böra beredas genom Sockne-Nämnder, som äro ansvarige för förvaltningen och innehafva en detta ansvar motsvarande, från menigheterne delegerad, myndighet, som genom Lag bestämmes, och för hvars grannlaga utöfning menigheterne böra äga säkerhet genom det fria valet af Nämndens Ledamöter. För öfrigt synes det böra få bero af menigheterne sjelfve att besörja om förvaltningen af sina angelägenbeter genom uppdrag åt desse Nä rader eller på annat sätt, som kan finnas lämpligt, hvarigenom Communal-Instilutioneme torde säkrast och mest ändamålsenligt utbildas och stadgas. I öfverensstämmelse med de åsigter, Rikets Ständer sålanda haft Nåden i underdånighet framställa, och med bibehållande af hittills gällande föreskrifter, så vidt de icke funnits stridande deremot, hafva Rikets Ständer för sin del antagit det förslag till Lag om Socknestämmor för Riket i allmänhet, med undantag af Stockholms stad, samt Sockne-Nämnder för landet, hvilket liärbos uuderdånigst öfverlemnas, med den underdåniga önskan, att E. K. M., efter pröfning deraf, och i den raon det vinner E, K. M:s Nådiga bifall, täckes i enlighet dermed låta utfärda Författning i ämnet.
Men då läraren i ämnet inträdde, sågo vi genast på hans rörelser och öfriga later, att vi här hade att göra med vår farligaste examinator. Hela hans uppträdande tydde på ett häftigt och ytterst lättretliga lynne. Detta fingo också många af mina kamrater erfara, och jag sjelf satt der med bäfvande hjerta, ty jag visste ju med mig, att matematiken alltid varit och måste blifva mitt svagaste ämne eller, som det kan sägas, min Achilleshäl. Men lyckan var mig bevågen. Ty då turen kommit till Pettersson, och denne framme vid den svarta taflan på det ömkligaste sätt visade sin okunnighet i att göra flera bråk liknämniga, så hann jag under tiden att i lugn och ro utföra detta på papperet. Och då jag nu framkallades för att fullgöra, hvad han ej kunnat, hade jag naturligtvis allt klappadt och klart i en handvändning. Dermed var jag räddad, ty läraren ansåg detta prof tillfyllestgörande, hvilket ju var en stor lättnad och triumf för mig. Numera återstod ej något vesentligt prof, ty nu gällde det endast att låta höra våra anlag för sång och musik. Det var direktören och organisten i en af stadens kyrkor, som skulle pröfva oss härutinnan. Han framkallade den ene efter den andre till pianot och efterfrågade först, huruvida vi kunde traktera något instrument, hvarpå somliga svarade, att de kunde spela orgel, andra fiol. En sade till och med, att han kunde spela dragspel, hvarvid direktören småskrattade. Jag svarade, att jag aldrig trakterat något annat instrument än lergök med 5 hål, hvarpå han sporde mig, om den lergöken var köpt i Falkenberg, hvilket jag bejakade med det tillägg, att jag sjelf borrat de trenne hålen, åt hvilket han tycktes hafva mycket nöje. Mitt prof i sång utföll emellertid till både hans och min egen stora belåtenhet. Dermed var nu examen fullbordad. Rektorn kom in samt tillkännagaf, att vi nästföljande dag klockan 10 f. m. skulle infinna oss för att erhålla kännedom om, hvilka som befunnits skickliga att intagas på seminarium. Nästföljande dag hade vi alla i mycket god tid infunnit oss för att höra vår dom.
Skrifvelse, N:0 229. af 21,600 R:dr Raat att på förslag å Allmänna Indragningsstaten uppföras till E. K. Mits nådiga disposition för att användas till gäldande af sådana fordringar af nämnde beskaffenhet, hvilka inom utgången af nu inträdande Slats-reglerings-period, eller slutet af år 1860, i behörig ordning anmälas och styrkas; och har, i öfverensstämmelse ined detta förslag, ifrågavarande anslags-summa, fördelad på tre är, blifvit ä allmänna indragningsstaten uppförd med 7,200 R:dr R:ml årligen. 8i:o. I öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 14 December nästlidet år anmält, har å Allmänna Indragningsstaten upptagits ett anslag på förslag för nu ingångna Stats-reglerings-period af 30,000 R:dr Hant ärligen under rubrik : Indelta Arméen, fyllnad i lösen för lönings-spanmål, anslagen åt korporalerna vid Indelta Arméen samt ål soldaterne vid Södermanlands regemente. 85:o. Enligt E. K.
Dessa tre Riks-Stånd hafva nemligen beslutat utfärdande af en författning i en och samma syftning, ehuru sistnämde Riks-Stånds beslut, beträffande författningens innehåll, till en del skiljer sig från de andras; men då denna skiljaktighet icke upphäfver verkan af det) hufvudsakliga öfverensstämmelsen, samt tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, hvadan något afseende ej kan fästas derå, att Bonde-Ståndet motsatt sig all lagstiftning i ämnet, är häraf en följd att det i Riksdags-Ordningens 73 § förutsatte fall inträffat, samt att det således åligger Utskottet att afgifva förslag till sammanjemkning af de skiljaktiga beslut, hvaruti Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet å ena, och Borgare-Ståndet, å andra sidan, stannat. Pä sätt ofvan omförmäles afser denna skiljaktighet blott lydelsen af 4, 5 och 6 §§ i den beslutade författningen, om hvars innehåll i öfrigt bemälda Riks-Stånd äro ense; och får Utskottet i följd deraf vördsamt inbjuda Borgare-Ståndet att i denna del med Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet sig förena. Skulle denna inbjudning ej antagas och sammanjemkning på denna väg alltså ej kunna tillvägabringas, mäste, jemlikt Riksdags-Ordningens åberopade stadgande, omröstning öfver frågan i förstärkt Lag-Utskott anställas; Och får Utskottet, för sådan händelse, föreslå en så lydande P otering s-proposition. Den, som anser 4, 5 och 6 uti ifrågaställde förordning angående allmänt kyrkomöte böra, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat och Lag-Utskottet i Betänkandet M 47 föreslagit, lyda sålunda: Lag-Utskottets Memorial N:o 77. 3 § 4. Allmänt kyrkomöte tillkommer endast att upptaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma Öfverlemnar. Ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan håfve det allena att Utlåtanden deri till Konungen afgifva. $ 5.