Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan han om en halftimma kommit igen satte vi oss till ro. Jag var så nedstämd öfver Mathilda Anderssons död.107 Det låg som en tyngd öfver mitt sinne. Jag sade honom det. Vi voro tysta en stund och smuttade på vårt vin. Det var så ljust i rummet; jag trodde att den fria belysningen skulle lätta stämningen, men jag kände mig skygg och dum igen. Det var en känsla af att jag tvingat honom att komma, som verkade det. Och så medvetandet om att det hela egentligen var ett försök bara, för att få veta om han ville jag skulle resa eller ej. Det var något så klumpigt i det hela. Derför kände jag ingen glädje öfver att han satt der: han hade ju icke kommit af sig sjelf, af egen fri vilja. Jag blygdes. Jag kunde icke vara otvungen. ”Efter det nu en gång är så, att, när en man och en qvinna komma tillhopa, de icke kunna annat än antingen gäspa, vända hvarandra ryggen eller tala om kärlek, så” Vi hade först talat om hans föredrag o.s.v. Han hade gått och tänkt öfver mitt yttrande, det att jag gjort upp i mitt eget hufvud att han visst aldrig brukat gå till offentliga fruntimmer. Det skulle för honom vara af så stort psykologiskt intresse att veta grunden för detta mitt antagande. Han bad mig säga det riktigt uppriktigt. Han hade förundrat sig så mycket öfver att jag tänkt på detta innan han yttrat något derom. – Ja – jag kunde inte låta bli att skratta – det var ju förskräckligt att tala om att jag tänkt på sådana ting. – Prat! Men om jag bara ville säga honom hvad skäl jag hade haft; han hade varit så grufligt nyfiken. – Jo, grunden ja det var nu så förskräckligt svårt att hitta ord för det. – Ja men vi måtte då kunna tala om sådana saker – väl? – Ja, det var inte för det, det var svårt, men – Nå? – Jo skälet var helt enkelt att jag inte trodde honom om att ha så dålig smak. – Hur? – Jo, om en menniska som står framför en korg med frisk, vacker frukt går bort och tar den som är rutten och fläckig, så har han dålig smak.
1 sammanhang härmed får Riddarhus-Rirektionen anmäla, att uti den af utgifvaren utaf arbetet »Svenska Adelns Attartafior», Herr Gabriel Anrep väckta och redan under förra Riksdagen genom ett af Herr Anrep till Ridd. o. Adeln ingifvet Memorial och Riddarhus-Utskotlels deröfver afgifna Utlåtande N:o 20 till Ståndets kännedom konilia fråga, huruvida den bland lefvande ätter upptagna Adeliga Attén N-.o 1 Lilliehöök af Fårdala, borde anses vara utslocknad, och dess medlemmar tillhöra Adeliga Ätter N:o 66 Lilliehöök till Gällared och Kolbeck; har Direktionen den 2 Juli 1861, uppå de grunder, som finnas framställda uti Direktionens då förde Protokoll, hvilket derjemte innehåller en utförlig redogörelse för hela den behandling frågan hos Direktionen undergått och hvaraf ett utdrag (Bilagan Litt. B.) bifogas denna Berättelse, ansett sig sakna giltiga skäl att vidtaga några ändringar uti Stamtafiorna öfver Adeliga Ätterne Lilliehöök; och har Direktionen, vid sådan sakens utgång och med stöd af Ridd. o. Adelns den 26 Okto - 10 ber 18GO fattade beslut i anledning af Riddarhus-Utskottets ofvanberörde Utlåtande, ålagt Herr Anrep att inom föreskrifven tid låta omtrycka de delar af ättartaflorne, som omfattade ifrågavarande ätter, så att dessa delar blefve i full öfverensstämmelse med Riddarhusets genealogier, samt att låta de sålunda omtryckta Lillieliöökska Stamtaflorna såsom Riliang medfölja det näst derefter utkommande häftet af ofvannämnda arbete; hvarförutan Direktionen lörordnat, att utbetalningen af den gratifikation från Riddarhus-kassan, som Herr Anrep för arbetets lifgifvande lått sig tillagd, skulle inställas, intilldess han visat sig hafva öfvanberörde föreläggande fullgjort.
Maj:ls Nåd. Skrifvelse, J\T:ij o1.). 13 Rikets Ständer, såsom allmän grund för en sådan nedsättning, sladgat och medgifvit, i nåder pröfvat skäligt att samma skattläggning lili efterrättelse gilla och fastställa. Vidkommande den af hemmans-innehafvarne på Öland sökte och af Rikets Ständer för deras del medgifne återbäring utål statsverket al hvad från och med år 1841 blifvit af bemälde hemmans-innehafvare i ränta för den, å hemmanen på Ön fördelade, ifrågavarande utmark utöfver det belopp, hvartill samma ränta eller utmarksskalt genom Kongl, brefvet den 23 Juli innevarande år är vorden för haraliden bestämd, erlagdt, så har Kongl. Maj:t jemväl funnit godt i nåder bifalla, att så beskaffad återbäring må ega rum, dock under vilkor, att de medel, hvilka sålunda komma att restitueras, varda använda för sådane ändamål, som för Ön äro af gemensam nytta, i hvilket afseende Kongl. Majit låter anbefalla Dess befallningshafvande att sedan Ölands innevånare, genom lagligen valde sockne-ombud, blifvit vid sammanträde inför Kongl. Maj:ts befallningshafvande i ämnet hörde, med underdånigt förslag rörande medlens disposition på ofvannämnde sätt till Kongl. Majit inkomma; Och vill Kongl. Majit härmed till Rikels Ständer öfverlemna, att det för den beviljade restitutionen erforderliga belopp anvisa, att i behörig ordning utgå efter den i orten gällande markegång under de år, för hvilka skatten debiterats och återbäring nu kommer att ske. De förenämnde fråga rörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, till hvars handläggning densamma varder öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. Bih. till R. St.
Anledningen, hvarföre Doms-rätten uti ifrågavarande mål å Landet, hvilken, enligt förut gällande Lag, tillhört Domarne, blifvit, genom åberopade Författningar, öfverflyttad på E. K. M:ts Befallningshafvande, tro Riksens Ständer sig finna uti en, den tid då samma För - Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. Preste-Ståndet d. ' BorgareStåndet d. Bonde-Ståndet d. 3 i 6 Underdåniga Skrif 'velstri fattningar u-tgåfvos, tilltagande feroglefnad och deraf alstrad osedlighet, som ansetts lämpligast kunna hammas, genom antagandet af ett förundrad t Rättegangs-särt, hvarmedelst förbrytelserne kunde mera skyndsamt åtalas och straffas; men om det, å ena sidan, kan anses för gifvet, att kroglefnadens tilltagande varit till en del föranledt af de stränga Författningarne emot bränvins-hränning, hvilka försatte Jordbrukaren, flere månader om året, i saknad af, bränvin af eget förlag för sig och sitt tjenstefolk, då mången, som ej hade tillfälle, att köpa 2:ne kannor på en gång, valde den för ögonblicket mindre dyra utväg, att på Krog-ställen förskaffa sig hvad han önskade och der han förtärde mera bränvin, än om han i sitt hus haft egen tillgång derpå; så lärer det deremot, å andra sidan, kunna medgifvas, att kroglefnad och fylleribrolt i allmän-' het aftagit, och att en af orsakerne dertill snarare torde igenfinnas uti senare tids förändrade Författningar i afseende på bränvins-tillverkning, än uti det förändrade Rättegångs-sättet för de ifrågavarande målenj och allmänna säkerheten torde i alla fall icke äfventyra, genom ett några månader fördröjdt åtal af dryrkenskapseller bränvins-förs3ljning9-förbrytelser, så att desse mål af sådane anledningar kunna fordra skyndsammare behandling, än andra brottmål, sorn af allmänna åklagare böra till .Lagtima Härads-Tingen instämmas. Emot bibehållandet af E. K. M.
Majit uti till Rikets sednast församlade Ständer aflåten nådig Proposition, förklarat sig anse, att det ej kunde, om undantag medgåfves för fattigare församlingar, någonstädes kännas tryckande, om ett lika beskaffadt vilkor föreskrefs för undfående af understöd för folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, helst församlingarne, enligt Folkskolestadgan, egde att för tillskottets utgörande välja flera särskilda grunder; så blef af Rikets Ständer vid samma riksdag anvisadt ett årligt belopp af 75,000 R:dr R:mt att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtoge sig att tillskjuta lika stort belopp, som den till församlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgjorde. Då detta stadgande, såsom Lars Magnus Carlssons framställning visar, lemnar rum för en sådan tolkning, att den församling, sorn före år 1858 — då, genom Kongl. Kungörelsen den 23 April, halfva beloppet af personliga skyddsafgiften blifvit till folkundervisningens befrämjande anslagen — redan på ett tillfredsställande sätt, måhända med stora uppoffringar, ordnat sitt folkskoleväsende, icke skulle komma i åtnjutande af andel i ifrågavarande anslag, till vidtagande af önskvärda förbättringar, med mindre församlingen ytterligare vidkändes utgifter i samma förhållande till statsbidraget, som äskades af församlingar, de der ditintills alldeles vanvårdat denna angelägenhet; men det synes med billighet öfverensstämmande, att ibland grunderna för meddelandet af understöd utaf allmänna medel äfven inrymmes afseende på nyssnämnda förhållande och dervid tillika på det förhandenvarande behofvet för församlingen, kan Utskottet icke annat än understödja motionärens förslag i denna fråga, och får alltså vördsamt tillstyrka Rikets Ständer. alt i underdånig skrifvelse till Kongl.
— N:o 73. angående öfverlemnande från Banken lill Kongl. Myntkabinettet af 125 st. utländska silfvermynl. XIV. B. 20. A. 46. — N:o 74. med yttrande och förslag till sammanjemkning af Riks - ( 29 ) Ståndens olika beslut i anledning af Betänkandet Nro 61, angående förändrad organisation af Banko-verket. XIV. B. 48, 168, 259. A. 265. Banko-Utskottets Metnorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 75. i anledning af erhållen ålerrenaiss af Utskottets Memorial N:o 62. XIV. B. 48. A. 169. — N:o 76. i anledning af viickt förslag om förändring i Bankens sedelmynt. XV. B. 19, 59. A. 77. — N:o 77. med förslag till föreskrifter, motsvarande Irsta artikeln i nu gällande Banko-Reglemente. XV. B. 19, 59, 77. A. 79.. — Nro 78. med förslag lill föreskrifter, motsvarande 3:dje Artikeln, 2:dra Afdelningen af Banko-Reglementet. XV. B. 19, 59, 79. A. 81. •— Nro 79. med förslag lill de föreskrifter som skola motsvara 6:te och 7:de Afdelningarne utaf 6:te Artikeln i Reglementet. XV. B. 19, 59. A. 81. — Nro 80. angående Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskont-verket samt Låne-Kontoren i orterna. XV. B. 19, 59. A. 81. E. 147. — Nro 81. med förslag till vissa nya eller förändrade föreskrifter i örte Artikeln 1 Afdelningen af Banko-Reglementet, angående Bankens vexlingsoch kassa-rörelse. XV. B. 112, 120, 123. A. 136. U. 219, 221. A. 224.
Ingången var prydd med kolossala h8alfiskkäkar och kotor samt en mängd flaggor, som med sina lifliga färger stucko af emot denna förödelsens styggelse. Den ende norrmannen bland passagerarne ombord på » Kung Harold, var disponentens son. Han gick af i Sknarö, och vi svenskar blefvo inbjudna att dricka ett glas champagne i disponentens trefligt hem. Hm ville ge ett uttryck &amp; t sina unionsvanliga kanslor, skåltal höllos och vänliga, uppriktigt menade ord yttrades på ömse sidor - här norr om polcirkeln, bland tran och hvalfisldcäkar. Under många viftningar och hiii-rningar lämnade yi denna högst m&amp;rklign ort, efter ett besök, som i hög grad väckt blandade kanslor af äckel och afsky, af intresse och vetgirighet, af. brodersinne och f osterlandskärlek. Emellertid hade himlen mulnat. Någon midnattsol fingo vi ej heller den natten se. Champagnen hade dock en lifvande verkan, sa vi tröstade oss latt nog. Predagsmorgon vaknade vi i Hamnerfest, världens nordligaste stad. Vi rodde i land. Tranlukten slog oss till mötes från de många tranfabrikerna, men den föreföll nu ock ljuflig emot de dof'. ter, som under gårdagen hemsökt våra luktorgan och som afven under natten plågat oss, tack vare &amp; tskilliga kvinliga turisters kvinlighet att resa i släpkjolar. Hvilket ödsligt intryck gjorde ej Hammerfest en d e n dag som denna. I stadens omgifning endast kala klippor och stenar, stora och små, af en lattgrusnd, skiffrig bergart; inte ett trad, inte en buske eller blomma, knappt ett grässtrå. Bänkarne på de tradlösa promenaderna utanför staden stodo dar nästan som ett hån. Hafvet var askgrått och kallt, de låga lcullriga, snötiickta bergen i fjärran skönjdes knappt i dimman. Hvem skulle stanna och njuta nf denna gral, gr % natur? Då var det trefligare gå in i htaden, om det ock där var grått och smutsigt.
Beträffande organiserandet af omförmälde Komité, som borde hafva sitt säte i Stockholm och benämnas ” Vapon-komité”, skulle dess ledamöter utgöras af Officerare af arméen och flottan, till lika antal från hvardera, hvilka ledamöter borde vara permanenta, med dem lemnad öppen rätt att genom vederbörande anhålla om tillfällig 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. förstärkning för upplysningars meddelande och försöks anställande. Komitén horde vidare, med afseende å dess verksamhet, fördelas i underordnade Komitéer, såsom en Artilleri-komité, en Handvapens-komité och så vidare, äfvensom hvarje detalj af de ämnen, hvarmed Komitéen hade att sysselsätta sig, skulle först utarbetas af en hland ledamöterne och sedan behandlas i den underordnade Komitén, innan slutlig pröfning kunde ifrågakomma, så att, om t. ex. en kanon skulle antagas, frågan derom handlades först af detalj-officeren, derefter af Artilleri-komitén, som hade att utreda ärendet, samt slutligen af hela Komitén, som egde att bestämma, huruvida projektet förtjenade att underkastas försök. Särskildt skulle för Komitén gälla såsom regel, att ingen kanon finge antagas med mindre, än att den kunde begagnas både till lands och sjös och ej förr, än man med densamma i lavett skjutit 1,000 skott, samt att alla gevär, pistoler m. fl. vapen skulle vara lika för arméen och flottan, äfvensom Komitén jemväl i öfrigt städse skulle sträfva till vinnande af den största möjliga enhet i beväpningen.
Gyldenstolpe och Hr von Hartmansdorff afgifvit. Frih. Cederström: Andlligen gifves mig ett länge förgäfves efterlängtadt tillfälle att, vid dessa frågors behandling, få förena mig med den af mig högt aktade ledamoten Gr. Gyldenstolpe. Till de af honom och Hr von Hartmansdorff framställde skäl, skulle man, såsom mig synes, kunna lägga det, alt dä socker otvifvelaktig! genom sin beskaffenhet ali genom tillblandning med valten totalt upplösas, med mera svårighet lurendrejas, än de flesta andra varor, man på denna omständighet måtte egna nödig uppmärksamhet. Det går icke an att, som det någon gång, i nödens stund, lärer skett med diverse förbudna eller lullbehandling undandragne varor, kasta qvantiteter af socker i sjön eller eljest utsätta det för väta. Ehuru påtagligt detta är, synes Utsk. hafva förbisett nämnde omständighet. Men ju obeqvämare försnillning later sig verkställas, desto tryggare torde kunna påräknas alt sådan må uteblifva eller i ringare mån bedrifvas. Jag får derjemte tillägga uttryckandet af den åsigt, att, om förbud i vissa fall skola existera, så får man akta sig att allt för mycket inskränka deras antal. Det är således endast efter ett noggrannt öfvervägande af förhållanderne, som jag, ehuru ogerna frångående min i förenämnde afseende hysta sats, likväl samtycker att i förevar:de fall göra det. Men såsom vilkor för ett sådant medgifvande anser jag en skyddande tull böra stadgas. Såsom sådan erkänner jag icke allt som understiger 6 sk. Q. Sä har ock K. M. bedömt frågan; men Utsk. har velat vara mera medgörligt. Hvad Frih. Rehbinder anfört, satte mig i den största förvåning, till den grad, alt jag knappt trodde mina öron, vid åhörandet deraf. Man har af ålder påstått, att det finnes en vara som i långliga tider uppgifvits, enligt gängse ordspråk, för företrädesvis ”K.
Dtbföranbe af främpe Sebamoten blanb SKibberpapct ocb bibeln. §. »36. ©ebnaP inom irenne mecfor efter bet £ayertng*<€cmmif(eem pne filigganben fullgjort, ffola Sttagipraterne i ©täberne famt Kronofogbarne äSanbet, ^afroa till Konungen* 23efallning*bafaanbe infänbt Stafring*. Committeerne* ^»rotocoll, äpanblingar od; Sängber, jemte allt annat forn befe förrättningar tillhört, roib bot af ®n 9itf*baler till Säne!* eller Staben* fattigförförjning, för Omarje bag bermeb längre bröjes. {• l37* Konungen* S3efaHningdbafaanfee utfärbe berefter genap allmfinna Kttngörelfer, forn innebälla bagen för profning*. Committeen* farn man. träbe, namnen d be Sebamöter ban utfett, famt föreffrift för ten, forn (10) 74 sert. ni. S‘ §• 138—140. af $pråfningö.(£ommifteen dffar någon rdttelfe, att antingen fårut jFomingenö 33efallningöbafmanbe, eller febnaff 5 ben bag Sommitteen fammantrdber, jFriftligen ingifma ftna anmdrfntngar rcib ben ofmerFla* gabe dtgdrben, (Fdlen till ben rdttelfe, forn fcFeö, jemte broab till upp# Ipöning odj teflprfanbe af får(jållanbet tjena Fan. $• »a8- konungen* S3efallmngö5afroanbe utndmne att fåra ^rotocoll o# Sdngber en perfon, forn tcfe i annan egenfFap mib <Sommitteen
Är det enda i Länet och deri äswen upplag kan göras för den delen af Dal Allmoge, som -< angräntsar, eburu pä afständ. För Gefleborgs. Län har und. sättning warit sällsynt emedan Handlande fournerat landet. Är för detta nedlagt och med Konungens Nädiga tillständ frän och med 1802 pä <25 ärs tid förhyrt, tillika med alla efter fordna Bränneriet qwarwarande Byggnader, till Fabriks Inrättningar. Gö« Götheborgs Halmstads Helsingborgs Hernösands Den iz September. 469 s Afbrändes wid sista eldswädan, som vfwergätt en de! af Staden, men här fordras ffändigt upplag, sä wäl för Gar» nisons Stateme, om de, sedan wallarne raserades, bibchällas, som i synnerhet för Länet, hwit. ket förre Arrendator want plig. ^ tig att hälla 12 a 1500» tun. nor Spannemäl ständig! till bhanda. s Är nödigt för Länets behof, och före kriget moro Husarer här forlagde, som singö Bröd < korn af Ränte-Spannemälen. En del af Kronobergs och Ionköpings Läns Jnnewänare kunna ock häcifrän beqrvämlrgast bundsättas. Är uthyrt med underhälls skyldighet och serskildt hyra pä 6 mänaders uppsägning, och -< pä det sättet Kronan till han. da hällit för framdeles behof, i afseende pä dest fördelaktiga l-belägenhet för transporten. ( Är det enda i Länet och sä < lebes nödigt för upplag dä (misiwäxt inträffar. Iött« 47S Jönköpings Köpings Landscrona. Lidköpings Linköpings Den 13 September.
S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag, dels till Rikets Ständers underdåniga skrivelser: *33 31, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående afsöndring af jord från Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård, m. m.; och *32 32, angående ifrågastäldt utfärdande af en ordningsstadga för städerna i riket; dels ock till följande §§ i Riksdagsbeslutet: *32 t, med förslag till ingress; *32 2, angående åtgärder för behöfvandes undsättning i missvextår; *32 3, angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter; 32 4. angående verkstäldt val af Justitie ombudsman och hans Suppleant samt komiterade till tryckfrihetens vård; och *32 5, angående antagen förnyad förordning rörande jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. Den 14 och 15 Ulars. Från II6g lo fl. Ridderslcapet och Adeln. S. S. D. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande *32 34, i anledning af Kongl. Maj ts nådiga Proposition om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets hemställanden i Usta, 2:dra och 3:dje punkterna, samt lade yttrandena i 4;de och 5:te punkterna till handlingarne. Utdrag den 15 Marx 1866 Den 1» Mars. Fran Högv. Preste-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning|af|Lag-Utskottets Betänkande M (6, i anledning af väckt motion om upphörande af 1 frälsemans särskilda forum, beslöt Prestc-Ståndet att, med ogillande af Utskottets förslag, antaga och förena sig uti Ridderskapet och Adelns vid behandling af förevarande Betänkande fattade och uti meddeladt Utdrag M 141 af samma Riks-Stånds protokoll för den 7 dennes upptagna beslut. S. D. Föredrogos
M. skulle i nåder finna lämpligt att gifva Militär-författnings-byrån en ständig egenskap.” ”Redan såsom ordf. ledamot i den komité, hvilken åren 183tt och 1831 hade sig i nåder updraget att utarbeta förslag lill ett nytt T jensi görings-reglem enie för arméen, framställde jag nyttan och nödvändigheten af en fullständig författningssamling för krigsmakten till lands, sami, alt sedan densamma blifvit utarbetad och af trycket ufgifven, vid pronmlgerandet af hvarje sedermera utkommande. krigsväsendet till lands ronde författning, bestämmas mätte, hvilka ändringar i förut utfärdade och i författningssamlingen intagne föreskrifter derigenom upkommit, samt att i författningssamlingen, efter förloppet af vissa år, borde, med iakttagande af under tiden anbefallda förändringar eller tillkomna nya stadganden, omtryckas. Denna min åsigt, som af komitéen godkändes, blef ock i komitéens underd. betänk, af d. 28 April 1837 K. M:s nådiga pröfning underställd.” ”Men om, sedan författnings-samlingen hunnit fullbordas, densamma sålunda skall kunna städse bibehållas i fullständigt skick, sä alt verklig nytta i all framtid må af densamma kunna förväntas måste det finnas någon eller någre personer, hvilkas ständiga åliggande blifver, att, genom noggranna register och anteckningar, hålla reda pä alla tid efter annan utkomna stadganden, som helt och hållet eller i någon viss omständighet, förändra hvad genom tillförene utfärdade förordningar varit föreskrifvit, som sammanfatta Den 14 December. 215 dess nya stadgar i ärligen ingifvande tilläggshäften, och som slutligen, efter förloppet af en viss tidrymd, t. ex. 10 å 15 år, besörjde omtrvckning af liela författningssamlingen, samt författa det fullständiga nya alphabetiska register, som bör detsamma åtfölja.” ”Befattningen härmed bör vara beständig och den eller de dermed sysselsatte så sällan som möjligt ombytas.
Det föll mig en gång in att spela på lotteri, och jag vann ett par glasögon med guldbågar. Detta tog jag såsom en fingervisning att studera lifvet närmare, och så fördes mina tankar på Petri syn. Dessa glasögon gjorde emellertid min lycka. En annan gång hade jag en lika påtaglig varning att icke låta stolthet och sjelfkärlek förblinda mitt omdöme, utan betrakta förödmjukelser såsom helsosamma och nyttiga. » » Hvilket är i er tanke bästa sättet att uppnå och bibehålla journalistisk öfverlägsenhet? » » Att framför allt vara sann, ej oroa sig för morgondagen, ej låta tillfälliga obehag och motigheter nedslå modet, utan ge alla sina krafter åt den sak man har för händer och söka göra sitt bästa såsom stode man inför evighetens domslut. Sedan kan man såsom fatalisten lägga händerna i kors och lugnt afvakta utgången. Sen till, ärade läsarinnor, att ldun finnes hos alla edra bekanta! En minnesblomma från fransk mark. (Blad ur min dagbok). flÉIlfét v a r e n varm aprildag vid femtiden på eftermiddagen, då jag tillryggalagt den ungefär 30 minuter långa vägen mellan Kouen och pilgrimskapellet Bon-secour. Uppfor, ständigt uppför gick stigen, solhettan plågade mig, det var derför med ett obeskrifligt behag jag kände några friska vindar kringflägta mig der uppe på kullen. I n k o m m e n i kapellet måste jag stå stilla en stund för att vänja ögonen vid dunklet derinne. Endast sparsamt inströmmade ljuset genom de färgade fönstren o c h det i blått o c h guld målade taket ökade den skymning, som var rådande. Väggarne voro sammansatta af små marmorskifvor m e d inskriptioner. Jag betraktade dem närmare, först en, så en annan o c h vidare hela väggen uppför. Här mötte jag då åter en af de der vackra idéerna man här o c h der finner bland den katolska lärans bekännare o c h hvilka hvar för sig likna en liten rännil af lefvande vatten bland stelnade isblock.