Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Regeringsformen finnes intet förbud emot Öppna Plenas hållande inom Ben 3 Februarii, 9? inom Stånden: och uti tryckfrihetslagen, äfven Grundlag, finna vi, att till och med ministerielJa och Bankens hemliga ärenden kunna blifva offentliggjorde. Att efterapa andra är sällan mitt votum, men då detta sker, när 3tnaken eller modet det åstundar så torde det ock kunna ske, när förnuftet det gillar. Det har blifvit yttradt, att en mindre vältalig döljer sin tanka om offentlighetea införes, och att således personer derigenom skalle utestängas från sin yttrande rätt. Det är mig aldeles omöjligt att fatta denna slutföljd. Skulle val desse Talare hindras att begagna sin yttrande rätt, om deras åhörares antal ökades, från 1300 personer, hvaraf detta Stånd nu nära utgöres, till kanske 100 mera, bland hvilka sednare, de sannolikt personligen känna flere än bland de förra? Hvilken fruktan skulle afhålla dem derifrån? Menar man den, att i allmänna tidningar få se utdrag af sina ojusterade yttranden, så är det intet annat, än hvad som nu dagligen sker, fastän jag här hört detta föreses som ett blifvande ondt, om offentligheten tillätes. Kan någon föreställa sig, och äga vi någon rätt att fordra tystnad öfver våra yttranden tills de blifvit justerade? Är denna församling ett Ordenssällskap , der hemligheter förvaras genom edsförbmdelser, eller är den en andel af nationens representanter mäst värderad af den, då dess nit och rena bemödanden äro mäst kända. Och om vi för ett ögonblick skulle föreställa oss den Bil, till Rid. «. Ad. Pr, 1 Afd, 7 98 Den 3 Februarii. möjligheten, att tänkesätt af mindre god halt här yttrades, låter det då tänka sig att detta ej skulle utom Ståndet blifva kändt? Och skulle ej ett allmännare ogillande af slike tänkesätt, säkrast qväfva det skadliga frö man velat utså?
Om tilläfventyrs Herren din Gud ville höra all RabSake ord, hvilken hans Herre, Konungen i Assyrien, utsändt hafver, till att tala förhädelse emot lefvandes Gud; och till att bannas med de ord, som Herren din Gud hört hafver; så upphäf nu din bön för dem som ännu igenlefde äro. Och Konungens Hiskia tjenare kommo till Esaia. Då sade Esaia till dem: Så säger edrom herra: Detta säger Herren: Frukta dig intet för de ord, som du hört hafver, der Konungens tjenare af Assyrien mig med förhädt hafva. Si, jag vill gifva honom en anda, att han skall få höra ett rykte, och draga tillbaka igen i sitt land; och jag vill fälla honom med svärd i hans land. Och då RabSake kom igen, fann han Konungen af Assyrien stridandes emot Libna; förty han hade hört, att han var dragen ifrå Lachis. Och han fick höra om Thirhaka, Konungen i Ethiopien: Si, han är utdragen till att strida emot dig. Då vände han om, och sände båd till Hiskia, och lät säga honom: Detta säger Hiskia, Juda Konung: Låt icke din Gud bedraga dig, på hvilken du dig förlåter, och säger: Jerusalem varder icke gifvet uti Konungens hand i Assyrien. Si, du hafver hört, hvad Konungarna i Assyrien gjort hafva allom landom, och gifvit dem tillspillo; och du skulle nu friad varda? Hafva ock Hedningarnas gudar friat dem, hvilka mine fäder förderfvat hafva; Gosan, Haran, Reseph, och Edens barn, som i Thelassar voro? Hvar är Konungen i Hamath, Konungen i Arphad, Konungen i den staden Sepharvaim, Hena och Iva? Då Hiskia hade anammat brefvet af båden, och läsit det, gick han upp i Herrans hus, och upplät det för Herranom;
Frälse-berustadeoch andra Skatte-sälerier, Rå- och Rörssamt andra Frälsehemman och lägenheter, Frälse-skattehemman och lägenheter, Bergs-fi älsehemman och lägenheter, Kronoskatte-i usthåll och andre Krono-skattehémman och lägenheter, Jernbruk, belägne på egen Säteri-, Frälse eller Skattegrund, samt försédde med egne underlydande hemman, äfvensom de så kallade hyttor i Bergslagen, ehuru ej upptagne under vanligt hemmantal; likväl endast, såvida desse ega tillydande jord, hvars betydlighet och värde blifver enda grunden för deras låne-rättighet; b~) i Rikets städer, med undantag af Stockholm: hus och byggnader sorn blifvit försäkrade antingen i 'staa arnes Allmänna brandstads-B olag, eller i Skånska Brandf örsäkrings-Inrättningen, eller i Götheborgs nya BrandstodsFörening, eller i den år 1813 lili Götheborgs stad, under namn af Götheborgs Brahdstods-Förening, inrättade Brandförsäkrings-anstalt, samt tomter, arf och egne åkrar och vretar i och utom städerna, dock under iagltagande, vid belåningen af hus och byggnader, af de serskilde föreskrifter, hvilka finnas intagne uti 1 :sta Afdelningen, 2Cpde puheten af Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse den i3 Maj i83o. Se Betänkandet N:o i63. Slutet af litt. b uti nämnde moment, såsom innefattande blott en anmälan af hvad vid tiden för förra Reglementets upprättande sig timat, har Utskottet, såsom numera obehöfligt, från Reglementet uteslutit.) 15:o. Banco-Utslottets Memorial, IS:o 183. 2 5 15:o. Mom. r. I afseende på låns omsättning iagttages, att Ingen förändring i det faststälda årliga afbetalnings-beloppet för Bankens fastighetslån får ega rum, till följd deraf, att panten till annan egare öfvergått.
19 flott krestin^g anhällan otk med st!:vjeck till bris kbrcstagna Kanalens inrättande fä inkomma - . hwiikct bcwiljades, och föredrogs Kanal. Majrt'ku iZ S.pt. samma är; hwarefker framl. Ofwcrstcn och Nikdaren von stöök fick fig uppdraget att werkställa undersökningar om sätter att sammanbinda Wcttrrn med östcrsjön, öfwer hwilka han ä'wen till Kongl» Majit Med utförlig steistion och Fö: stag iukom» Man ägde nu härigenom - och sedan frami» Directör Lcttivester, under dcn odödliga ö'wer.Oircctbrcn och Riddaren Inunbsizs inseende, gjc't afwägningar l Westergötland ören ^780, 8> och 32, samt i östergötland 1782 och 88 - en uppgjord, i det närmaste rigtig, plan till hela Kanalanläggnitts gen frän Wenern till Slätbaken wid Söderköping» Emedkcrtid hade detta föl stag hwilat och nä» flan fallit i fullkomlig glömska - dä ett enskild Man , dä warande öfwersten, nu mera Stats - Rädkt och Commendbrcn, Friherre stslLsr von bisten ^ tued en lika sällsynt som aktningswärd drift och ihärdighets företog sig att uplifwa detsamma; och ester betydliga uppoffringar af enskilt kostnad och möda, är 1806 utgaf en Afhandling om Annaler genom Swerige, med särskilt afseende ä wenernS sammanbindande med Östersjön, hwilkcn Afhandling lär wara känd af de flesta, som med pa. triotisk uppmärksamhet följa ämnen af nägon wigk för Fäderneslandet.
Vidare anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne mern., ullåtm och betänk., nemi. från Banko-Utskottet: N:o 94, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de artikeln af nn gällande Banko-reglemente; N:o 95, i anledn. af erhållen äterremiss å betänk. N:o 78, ang:de befordringsgrunder för Banko-ombuden vid låue-kontoren; Allm. Besv.- o. E k o n.U t s k o 11 e t: N:o 116, i anledn. af erhållne återremisser utaf betänk. N:o 90, ang:de ordnande af medicinal-undervisningen i riket; N:o 117, i anledn. af erhållen äterremiss å Utsk:s betänk. N:o 96, om förändrad reglering af presterskapets löningssätt; N:o 118, i anledn. af erhållne återremisser af betänk. N:o 97, ang:de gjorde anmärkntr vid handelssamt fabriksoch handt verks-ordmne af d. 22 Dec. 1846; N:o 119, i anledn. af väckt fråga om augments-räntornes jemnare fördelning; N:o 120, i anledn. af vackt fråga om utfärdandet af ny inslruclion för kronofogdar, länsmän och fjerdingsman; N:o 121, i anledn. af väckte motioner om jernvägs-anläggningar i riket; samt N:o 122, ang:de minskning i Utsk:s cansli-personal. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 2 Augusti 1848. Plenum kl. 5 e. m. Justerades pleni-prot. för d. 1 sistlidne Juli e. m. Företog H. R. o.
Då detta stadgande, enligt mitt förmenande, står i strid med 57 § Regeringsformen, som tillförsäkrar Svenska folket rätt att sig beskatta, och dessutom väl ostridigt är, att deputerade för ett läns markegångssättning, i besittning af större sakkännedom i detta hänseende och ej mindre rättskänsla än nämnde granskande myndighet, böra kunna, utan denna kontroll, sitt åliggande härutinnan verkställa, får jag vördsamt föreslå upphäfvandet af omförmälda 5 § 3 mom. i åberopade nådiga Förordning af den 11 Maj 1855. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. J. V. Lundqvist, trän Skaraborgs län. N:o 95 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 95. 145 Af Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län, örn ändring af § 2 i 25 Kap. Rättegångs-B alicen, beträffande nämndens rösträtt. 23 Kap. 2 § llättegångs-Balken lyder: “När dom å häradsting fällas skall; underrätte Häradshöfding nämnden om saken, och de skäl deri äro, så ock hvad lag i ty fäll säger. Varder nämnd ifrån Häradshöfding skiljaktig; galle den mening, som nämnden fäller på, och svare den för dom sin. Äro ej alle i nämnden ense; stånde vid det, som Häradshöfding rättvist pröfvar". På behofvet af ändring i sednare delen af detta lagstadgande får jag härmedelst fästa uppmärksamheten, förvissad att hvar och en af erfarenhet redan funnit det obefogade och olämpliga i detta stadgande. Mer än en gång hafva vi nemligen vid Häradsrätts sessioner funnit, förhandlingarne ledas af unga och oerfarna män, hvars insigter ingalunda, helst i vår tid, då folkets stigande upplysning ej kan jäfvas, kunna gifva skäl för det antagandet, att hela tingsnämndens sammanstämmande mening skulle behöfva erfordras för undertryckande af ordförandens mindre mogna omdöme.
Alla de Remisier, som angående Bewillnkng, och hwad dertill hörer under nu påstående Riksdag tili Utskottets handläggning dlifwit öfwerlcinnade, täcktes 2122 Den zo Julli. täcktes Riksens Högloft. Stonder genom den nu projecterade BewillningS-Siadgan anse såsom befwarade. Detta allt, jemte hwad den föreftagna Bewillnings-Stadgan närmare utreder och innehaller, öfwerlemnar Uistetict wördsammeligm till Riksens Högloft. Ständers mogna och upplysta bepröfwayde. Orebro den 29 Julii 1812. Pä Oogl. Ridd. och Adelns Pä H5gw. Prest-Ständets Lcdam. wägnar, Ledam. magnar, k. kuutk. Olof lljurdeck. Pä Wallofl. Vonde-Slän, dets Lcdam. magnar, dets Ledam. wägnar, Larl ^r. T>bleau som urwisar hwad werka» LandTuliarnes arer upptagande skulle hafwa upPä Allmänna Bewillningen. R:dr j Om Landt-Tullarne ater upptagas, och sadane afgifter erlades som det der. till ingifne Project utwisar, sa kun, de arliga behällne Inkomsten der, utaf med säkerhet beräknas till - zr 0,000 Da skall deremot förswinna: i:o. Den Summa som under namn af Landt-Tulls,ersättning till StatsWerket ärligen mäste erläggas med Is0,200 Den zo Julik. 212; R:dr st2:0. Afgiften för Ofwerflöds nyttjan, de, som i Allmänna BewillningsProjeccet är beräknad till — z:v. ^ Personliga Afgiften för Båtsmän och Soldater af Indelta Ar, mcen a 24 st.
Men under de mörka höstnätterna, då blåsten hven kring knutarne, och tornens väderflöjlar gnisslade, och ufvens hemska läte hördes så snart stormen höll andan, då kom det alltid öfver henne en vanvettig ångest där hon låg ensam, sömnlös, med den tomma bädden vid sidan om sig; och hon måste uppbjuda allt hvad hon ägde af sinnesstyrka för att behärska den. Långa stunder höll hon handen öfver klocksträngen; ett enda ryck vore nog för att tillkalla kammarjungfrun, men handen sjönk alltid åter ned i bädden, och hon svepte i stället täcket fastare omkring sig, liksom för att binda sig fast där hon låg. Hon ville icke erkänna sin ensamhet och sin ångest hvarken för sin kammarjungfru eller för tant Sofie — instinkten sade henne, att det kunde kasta ett mindre fördelaktigt ljus öfver Casimir, om någon visste, hur hon var till mods under dessa hemska nätter. Hennes hopp stod till vintern, den verkliga vintern med de långa aftnarne, då lampan tändes tidigt, och brasan flammade i kaminerna. Hon längtade efter årstiden med den varma famnen; den skulle sluta sina armar så lent kring människobarn, som höllo hvarandra kära ... och icke tillåta honom att resa så ofta bort. Vintern kom, men ännu alltjämt for Casimir lika ofta in till staden, och under de långa aftnarne sutto Maria och tant Sofie ensamma framför brasan i salongen eller vid den tända lampan i blåa förmaket; och under de långa nätterna vred sig Maria i ångest på sin bädd, lyssnande efter släpande steg och en själlös, lallande stämma. Hvarje söndag kom doktorn regelbundet till Aspinge. Maria längtade efter det afbrott i hennes lifs enformighet, som dessa besök medförde, ty han muntrade henne alltid. Men när han om aftonen satt ensam i släden, fick hans ansikte ofta ett bekymradt uttryck, och han bestämde sig slutligen för att taga Casimir under behandling. Han fullföljde sin afsikt, och Casimir spärrade upp ögonen, som vanligt, högst förvånad och förskräckt. Det kunde väl aldrig vara fara på färde? Härpå svarade doktorn undvikande, men Casimir måste lofva att resa något mindre ofta in till staden.
Inflytandet däraf skönjer sig i den utredning af, hvad som är det väsentliga i erfarenheten, hvarifrån Mill utgår. Det enda, säger han, som är gifvet i vår erfarenhet är sinnesförnimmelser och sinnliga känslor samt andra därpå fotade medvetenhetstillstånd. Vi kunna nämligen icke föreställa oss något eller göra oss en bild af något, utan att dess beståndsdelar finnas såsom sensationer eller göra något till föremål för vårt viljande, utan att det mer eller mindre direkt väcker lust. Alltså är den egentliga kunskapen, som finnes i vår erfarenhet, den, som stöder sig blott på sinnenas vittnesbörd; alla lagar för handlandet äro egentligen regler för vinnande af lustkänslor. Det har redan förut påpekats, att detta framhäfvande af den sinnliga sidan i erfarenheten har sin grund i en empiristisk princip. Och då Mill under fortgången kommer till uppställandet af denna princip i sin betoning af medvetandet såsom en blott form, sker det endast genom utförande af, hvad som redan ligger i utgångspunkten3. Gå vi så till erfarenhetens betydelse för principens användning! Det är tydligt, att det icke kan vara tillräckligt att blott och bart uppställa principen i dess rent logiska karakter, utan man måste ock för dess användning såsom förklaringsprincip visa, att den har verklighet. Men för att något af oss skall fattas såsom verkligt, måste det vara ett föremål för omedelbar uppfattning och detta så, att det på något sätt framträder såsom förefintligt oberoende af det tillfälliga medvetandet om det samma. D. v. s. det måste förekomma i erfarenheten. Därför blir det för den filosofiska vetenskapen en uppgift att påvisa något i erfarenheten gifvet, som har en med principen öfverensstämmande karakter. Därvid kunna två fall inträffa. Det kan hända, att endast erfarenhetsinnehållet i det hela kan anses vara den med principen öfverensstämmande verkligheten. I sådant fall måste den anses såsom ett efter den i sig själf nödvändiga principen alltigenom ordnadt helt och därför bli alla dess momenter nödvändiga. Det tillfälliga, som faktiskt finnes i erfarenheten måste betraktas antingen såsom blott skenbart, men detta sken såsom nödvändigt, eller ock visserligen såsom verkligt men just denna dess tillvaro såsom nödvändig. Systemet blir då universalistiskt eller panteistiskt. Principen är allt och tvärt om. Förklaringen ur principen består blott i påvisandet häraf. Exempel på ett sådant system erbjuder det spinozistiska.
Tobak, karfvad. Tågvirke, nytt. Ur, Fick-, med Guldboett. Vanilj. Vantar, halfsiden-. Vatten, mineral-. Vekar, Lampoch Ljus—. Vin, på fastager och buteljer. Vinsten. Vinstens-salt. Väfnader: Bomulls-, Felb och Plys Ylle: Doffel, Fris, Frisad och Kalmuck samt Pressduk och Siktduk, och Ättika; 1 Utfönels-tarifen: Ben. Jern, Tackoch Barlast-. Koppar, gårad. Trävaror: Läkter, huggne eller täljde. Sparrar och Årträd eller ämnen till åror; hvaremot på de öfriga artiklarne, öfver 300 till antalet, de nu gällande tullsatserna, dels i afsedt ändamål af tull-nedsätthing för vissa och dels för att erhålla så vidt möjligt varit jemna siffror för andra artiklar, icke blifvit tillökta med någon afgift mera, än till en del för handelsoch sjöfarts-afgiften. Vid uppgörandet af det förslag, som jag här framställer, har jag ansett mig höra följa den princip, att ej föreslå något afdrag för tolagen, der icke något tillägg för densamma till nu gällande tull blifvit af Utskottet föreslaget, hvarförutan jag äfven lemnat några andra af Utskottet föreslagna tullsatser ovidrörda, dels i anseende dertill, att blott någon mindre del af tolags-beloppet varit tillagdt och dels med anledning deraf, att tolags-beloppet på vissa artiklar är så ringa, att något lämpligt afdrag derför icke kunnat ega rum; och har jag i särskilda kolumner upptagit, för hvarje artikel, der afdrag föreslås, den tull som Utskottet föreslagit och den af mig föreslagna samt den minskning i tull-inkomst, beräknad efter 1854 års import och export, som utaf afdraget skulle blifva en följd. För den händelse Utskottets förslag, angående tolagens inbegripande i tull - il2 lieviUnings-JJtskollcts Betänkande M ld. satserna, icke antages, vågar jag således vördsamt föreslå, att följande från tit-» skottets tulltaxe-förslag skiljaktiga tullsatser måtte antagas:
Jag kan således icke tro , att man fattar ett förhastadt beslut, då man beslutar, att förslaget 6kall hvila till nästa Riksdag, Herr Ri ben har sedermera yttrat, att Svenska Allmogen icke känner Montesquieu , och att det derföre vore fåfängt bjuda till att använda hans Satser ibland densamma. Jag har imedlertid tagit mig friheten att citera nämnde Classiske Författares yttrande endast införden församling, som Herr Riben sjelf nyss erkänt vara den mäst upplysta af alla Medborgareclasser , och jag förmodar således , att här äro ganska få , som icke känna värdet af dea åberopade Författaren. Man behöfver visserligen icke för Allmogen citera denna Författare , men nödvändigt torde det dock vara , att göra dan be-i kant med de sundaste principer för Statsförfattningen i ett Constitutionelt land. Jag är derföre af den tanka, att Allmogens undervisning bör sträcka sig, icke blott till Bibeln, Psalmboken och Catbechestn utan ock till Grundlagen. _ Samme värde Ledamot har yttrat, att hvarje Stat har sina egenheter och besynnerligheter, sorn böra bibehållas och respecteras. Till vederläggning deraf torde jag få påminna om Englands exempel , der äfven Konungen hade en betydlig del uti Domaremakten ända till Revolutionen år 1688, då sådant alldeles upphörde; Och jag tror icke , att England derföre efter denna tid stift tillbaka för andra Nationer. Om Herr Riben gör sig besvär, att läa» den del af M\ontesquieu, som angår detta ämne, så skall han der hnna exempel anförde pi V)en 5 September J. m. 227 Monarchiska Stater, som gått under, just fördel att de icke observerat glansén emellan den lagskipande och utöfvande makten Men hurudsne meningarne helst nu må vara, förmodar jag dock, det vi äro ense, att frågan förtjenar begrundas,och således bör till en kommande Riksdag hvila, samt icke nu, tvertemot ett Grundlagens stadgande afslåsj Friherre Ånckarfvärd, Carl Hinric’. Jag har icke varit närvarande ifrån discussionens början , och kan således ej känna alla de skäl och motskäl, som här blifvit anförda.
Deremot var föremålet för min Motion, såsom orden lyda: upp. rätthållande af Sedelmyntets värde. Det ar rm rkvärdigt att Utskotten ansett välmåga oell högt värde vara detsamma. Jag har ej den äran att med Utskotten vara af lika tankar, och jag har just haft med denna min Motion för afsigt, att söka väcka uppmärksamheten derpå, att Myntets värde säkrare och varagtigare grundlägges genom inre hushållningeny. än genom Silfverfondens i Banquen absoluta eller relativa förkofran. Andra Länders exempel visar just motsatsen af Höglofl. Utskottens afsigter i denna sak, nemligen att välmågan ej alltid funnits der ett högt värde eller blott redbart Mynt existerar. Jag har sjelf 1812 i Preussen sett vida mindre välmåga än hos Oss; det oagtadt blef en der presenterad Sedel ali - 110 Den 21 April. lid genast inlöst med Silfver. Min afsigt var att gifva anledning till Myntvärdets upprätthållande, ej så mycket genom ökad Silfverfond eller genom indragning af Sedlar, som genom vidragande af sädane Stats-Oeconomiske författningar, som grunda möjligheten för framtiden att inlösa Sedlarne. Då jag nu nog ordat örn att rubriquen'är origtig,ej densamma jag sjelf gifvir och sådan 2tt jag ej kännes vid den, får jag dessutom göra en annan anmärkning. Riksdags - Ordningens 44 §. före* skrifver, att, om ett Utskott viii återlemna något till detsamma remitteradt Mål, såsom till dess befattning ej hörande, det åligger Utskottet att sist innom åtta dagar sitt Utlåtande afgifva 3 välforstående elter af målet erhållen dej. Utskotten hafva likväl dröjt med besvarandet af förevarande fråga öfver 5 månader; och förklara nu att de tj kunna upptaga till pröfning mitt Memorial, emedan det skall innefatta flere ämnen. Detta bestrider jag; Memorialet innefattar blott ett hufvudämne, men flere medel till dess befordrande.
Men nu är den stund ej fjärran, då full klarhet om hans uppgift måste komma till honom. Nu är den stunden ej fjärran.» Och den gamle Hjalte talade vidare medan siarljus strålade i hans själ och på hans panna. »Finnes det väl en kvinna utom Ingegerd, som ej skulle bli förkastad af Olaf Haraldson och bortdrifven från hans sida, då han står upp och fattar ängelns ord, att han är Norges kung till evig tid? Finnes det någon, som då kan följa honom på hans höga vandring utom Ingegerd.» Och än en gång vände Hjalte sig till Astrid och frågade med stor stränghet: »Svara nu och säg mig om du ej vill tala sanning inför kung Olaf?» Astrid hade blifvit helt skrämd. Hon svarade mycket ödmjukt. »Hvarför vill du ej följa mig in till Kungahälla? Då skall jag vara tvungen att yppa allt. Ser du ej, Hjalte, att jag ej vet hvad jag vill? Jag skulle ju lofva det du önskar, om jag vore sinnad att bedraga kungen. Jag skulle locka dig att resa vidare, om jag verkligen ville detta, men jag vet att jag är svag. Jag ber dig ju endast, att du följer mig.» Men knappt hade hon svarat detta, förrän hon såg Hjaltes ansikte antaga en förfärlig vrede. »Hvi skulle jag förhjälpa dig, att undgå ditt hårda öde?» frågade han. Han sade, att han ej behöfde bevisa henne barmhärtighet. Han hatade henne för hennes synd mot systern. Ingegerds hade den mannen varit, som hon ville stjäla till sig, tjuf, som hon var. En härdad kämpe som Hjalte måste stöna af smärta, då han betänkte hvad Ingegerd lidit. Men Astrid hade ingenting känt. Midt i den ädla ungmöns smärta hade hon kommit grymt förslagen och endast sökt sin fröjd. Å, ve Astrid, ve henne! Astrid hörde Hjaltes röst sänka sig till så dyster vildhet, som om han mumlat fram en trollsång. »Du är det,» sade han till henne, »som har förvrängt min skönaste dikt. Ty den skönaste dikt, som Hjalte skald diktat var den, att han skulle sjunga samman den frommaste af kvinnor med den ypperste af män.