Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko i de händelser, då endast obetydlig eller ingen kroppsskada uppkommer, vare sig att förbrytelsen begås af okynne, öfverdåd eller ondska. Omförmälde motioner hafva blifvit remitterade till Lag-Utskottet, som af ett från Bonde-Ståndet inkommet protokolls-utdrag inhemtat, hurusom llere bland Ståndets Ledamöter instämt i Nils Svenssons framställning om skärpning i straffet för vapens begagnande; men emot en sådan partiell skärpning af strafflagen förekommer emedlertid åtskilliga betänkligheter, hvilka Utskottet, vid frågans pröfning, ej kunnat lemna obemärkta. Alt den, som med lifsfarligt vapen öfverläiler och skadar annan, derigenom uppenbarar en högre grad af tygellöshet och våldsamhet i lynnet, än om öfvcrfallandet skett dérförutan, har i allmänhet blifvit antaget; och på denna grund halva Sveriges, likasom andra länders, lagstiftare fästat särskildt afseende på denna omständighet. Men Lag-Ctskoltets Betänkande, N.o S8. 3 deremot förekommer en väsendtlig skillnad emellan vår och andra lagstiftningar i afseende på den verkan denna omständighet bör medföra, eller rättare om den synpunkt, ur hvilken den i lagen bör betraktas. Då nemligen de sednare anse vapnets begagnande blott innefatta en försvårande omständighet vid bestämmande af straff för skadegörelse å person, har begagnandet i vår lagstiftning blifvit ansedt såsom ett särskildt brott, hvilket bestraffas hårdare eller mildare, allt i mån af dervid tillfogad skada eller andra omständigheter. Denna princip, som, efter hvad ofvan är anmärkt, bestämdt uttalas i 1780 års Kongl. Bref, har vidare vunnit utveckling i 1845 års åberopade författning. Men bör lagstiftningen utvecklas i denna riktning? — Svaret pä denna fråga lärer dock utfalla nekande, oin man närmare tager saken i öfvervägande. Vapens begagnande uti ifrågaställa fall är blott ett medel för utförande af ett brott; och detta är den personliga misshandlingen.
Småningom vande jag mig att se en betydelse i allt, äfven det alldagligaste, det ringaste. Derföre voro mig de vexlande bilderna i den fallande glöden så kära; de gåfvo så många ämnen åt min inbildnings spel. Dock, ett föremål, som jag ofta hade för mina ögon, men i hvilket jag aldrig kunde se någon betydelse, var kakelugnsdörren! Denna gråsvarta, fyrkantiga figur, den var mig omöjlig att i inbildningen lifva. Jag läste en gång huru Swift som gosse, tvungen att dagligen för ett par gamla tanter läsa gamla, tråkiga andaktsböcker, en dag gömde i boken en af honom sjelf skrifven uppbyggelig betraktelse öfver en sopqvast, läste upp den, och huru betraktelsen särdeles behagade tanterna, hvilka trodde den vara uppläst ur boken. Ofta kom jag sedan ihåg denna anekdot. En sopqvast, hvarföre icke? Tusen saker kunna ju sägas om den; men denna fatala kakelugnsdörr, finns det väl något olyckligare skapadt än den, så utan grace, så utan poesi? En afton hade jag särdeles lifligt tänkt härpå, och ännu från sängen kastade jag en blick på den stackars smaklösa dörren. Jag hade för ett litet illamående lagt mig ovanligt tidigt och somnade snart. Mina tankar förvandlade sig småningom till drömmar, och hastigt stod framför mig en ljus, skimrande varelse, som stundom tycktes mig vara blott en lekande flamma, men stundom åter syntes mig som en den aldrafinaste lilla luftiga flicka. Detta luftiga ljusa väsende böjde sig emot mig och sade: „Syster, du som i många, långa år bott med mig i denna kammare, och som så ofta sett på mig med medlidande, ser du hvad jag är fin och lätt, och jag är ändå ingen annan än den olyckliga kakelugnsdörren. Men blott i drömmen kan du se mig, ty jag sitter der så fängslad att jag ej eljest kan visa mig för dig. Min fader är den store eldkonungen, den store smeden. Jag var så glad och hoppade omkring på blommorna, en liten flamma som ej brände, en liten flicka, som ej tyngde ens det minsta strå.
Hvad Utskottet i denna del af Betänkandet tillstyrkt och föreslagit, blef af Ståndet godkändt, med undantag deraf, att Utförsel-tullen för artiklarna Prot.-UIdrag den i9 Maj iS60. 405 71 Jern, gjutet ”Koppar,” ”Lumpor,” ”Malm, samt under Träd varor: ”Virke, oarbetadt, sdgadt eller tillhugget: Alm, Ask, Bok, Björk, Ek och andra ej specifierade sådana trädslag, som vexa inom landet.” bibehölls, med ogillande af Utskottets förslag i dessa delar, vid de belopp, som i nu gällande Tulltaxa linnas bestämda. III. larifen för kredit-upplaget och Transito-afgiften. Utskottets hemställan bifölls. Underrättelserna till Tulltaxan. Utskottets i denna del af Betänkandet framställda förslag och hemställanden biföllos. Den å sidan 60 gjorda hemställan, angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om meddelande af föreskrift rörande befrielse i vissa fal! från våg-afgifters erläggande, bifölls; äfvensom yttrandet å samma sida i anledning af Friherre Sprengtporten motion godkändes. Beträffande hifogade förslaget till Tulltaxa beslöt Ståndet dels för artikeln ”Gryn af spannmål” dels för art. ”Spanmål, malen, alla slag.” hvilka artiklar i förslaget förekomma såsom tullfria, åsätta en införseltull af 50 öre per centner, men i öfrigt godkändes Tulllaxe-förslaget, hvad beträlfar så väl larifen för Införsel-tullen som Tarilen för Utförsel-tullen, med undantag af de delar, der förändringar till följd af Ståndets här ofvan upptagna beslut påkallas. Utskottets tillstyrkande, å sidan 22 i Betänkandet, som slutligen föredrogs, blef af Ståndet bifallet, så vidt dess innehåll icke står i strid med Ståndets i ämnet nu fattade beslut. Från Välluf. Borgare-Ståndet. S. D.
Angående väckte frågor oni enskilte personers rättighet att utfärda Invis» Den 19 Julii e. nu ningar, ställde till betalning af andre enskiltej samt beskaffenheten af de fordringsanspråk, som derigenom uppkomma. Af den 9 dennes i N:o 315. Angående vilkoren för inråttan* det af enskilte Banker eller Diseonter, Frän BevillningsUtskottet i Af den 16 dennes t N!o 20. Börande de olika beslut, hvari BiksStånden stannat, i afseende på griinderne för den blifvande Bevillningen. Börande sättet för kostnadernes bestridande till Hans Kongl* Höghet KronPrin* sens förmälning och verkställda utländska resa. Frän Lagutskottet t Af den 8 dennes i Nto 120, Öfver väckta motioner, angående föreslagen ändring i g Cap. UtsökningsBalken och 25 Cap. BättegångsBalken. Öfver väckt motion angående yrkad befrielse från bysättning för Löftesmän, sorn ingått proprie borgen, så länge sjelfva Gäl* deriären är inom Biket tillgänglig, K;o 122. Öfver väckte motioner, angående yrkad ändring dels uti Kongl. Brefvet den 6 Maji 1767, i afseende på skyldigheten för sökander uti utsökningsmål hos Kongl. Majlts Befallningshafvande att anmäla, när sådane mål genom förlik* ning eller annorledes förfallit, dels uti Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815, så vidt den inne. håller, att vitén vid förklaringars infordrande uti förenämnde mål skola förklarande parter föreläggas. Öfver väckt motion, angående yrkad företrädesrätt för Jordägare till betalning af Brukares lösa Egendom, Fran Allmänna Besvärs oell OeconomieUtskottet: Af den 8 dennes: Klo 138. I anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, angående föreslagrie förändringar i Kongl. Förordningen den 26 Februarii 1817, rörande Sockne* stämmor och KyrkoRåd. Angående befrielse fjär Bergs* Sexman, att deltaga i Skjutsningsbesvärét. Af den 9 dennes:
Jag är förekommen af Hr Gyllenhaal, men får, i anledn. af den upplysning Ridd.Secret. meddelat, hemställa, huruvida LagUtsk. är den auetoritet, som skall utlåta sig, om tryckning bör äga rum. Det ligger i sakens natur, att hvem som helst kan låta till trycket befordra dessa protocoll, och då en ledamot, med begagnande af den medborgerliga ratt, som tillkommer en hvar af Konungens undersåtare, begärt tryckning deraf, anser jag remiss endast böra ske till StatsUtsk. Frih. Boye, Ludv.: Det var för att vinna conseqveqs uti hvad som förut för sig gått, som jag väckte denna motion. K. M. har anbefallt Lagcommitteen att, i den mån det fortgick, låta trycka lagförslaget tillika med de utlåtanden och anmärkningar, 'sorn från särskilda auetoriteter inkornmo. Jag har saledas varit af den (anka, att detta ändamåls fullkomnande förutsätter, att äfven den sista pröfningen, som i Högsta Domstolen för sig gick, måtte komma till allmänhetens kännedom; men jag tror icke, att min motion bör sammanblandas med någon medborgerlig rättighet alt på egen bekostnad föranstalta om tryckning. Jag har begärt tryckning på Statens bekostnad. Det kan visserligen vara mig likgiltigt, om det ena eller andra Utsk. först utlåter sig i detta ämne; men jag tror, att StatsUtskzs pröfning bör ifrågasättas först sedan LagUtsk. utlåtit sig, om tryckning skall äga rum eller ej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke det bästa vore att af LagUtsk. begära Högsta Domstolens yttrande och öfverlemna det till StatsUtsk. för besörjande af tryckningen. Frih. Boye: Jag har i min motion begärt, att Ståndet ville infordra LagUtsk:s utlåt, öfver min anhållan, att tryckning af Högsta Domstolens protocoll öfver granskningen af lagförslaget måtte anbefallas.
om dc flere af dem mot hvarannan gjorde angifvelser, hvilken behöriga, men åsidosatta, följd af arresteringsåtgärdernC äfven sannolikt Vållat, att den behandling de tilltalade i fängelset undergått, ej förr än vid domstolen är vorden yppad, derefter ändtligen, genom Kongl. HofRättens af Kongl. Maj:t i Nåder faststäldte Utslag, Torparen Anders Andersson, hans Hustru, Deras dotter och Pigan Anna Cajsa Svensdotter, sedan alla angifvelser och erkännanden om deras brottslighet, såsom falska och genom pinliga medel aftvuiigna, återkallats, blifvit ifrån ansvar befriade; fördenskull och sorn desse Konungens Befallningshafvandes åtgärder, att, utan laga anledning och föregånget hörande, låta häkta oftanämnde sedermera oskyldige befunne personer, ehuru åsyftande fullständig utredning af foröfvade grofva brott, ej blifvit i obehörig afsigt eller i uppsåt att skada vidtagne, likväl varit förhastade och tillkommit af missledt nit vid ämbetets utöfning; och hvad anginge den mot Lands-Secreteraren von Sydow särskildt åtalade åtgärd, det icke varit honom tillständig!, alt ensam, utan i förening med den, som jemte honom, i Landshöfdingens frånvaro, föreställt Konungens Befallningshafvande, å Smedjegardshäktet anställa förhör med Peter Andersson, hans broder och föräldrar; altså pröfvade Kongl. Hof-Rätteii i förmågo af x Ca]). 12 §. 1 mom. Rättegångs Balken Revisorers Berättelse. no3 Balken rättvist döma Konungens Befallningshafvande i Stockholms Län, Herr Landshöfdingen , tillförordnade Öfver-Ståthällaren Baron Edelcreuts och Lands-Secreteraren von Sydow, för hvad de sålunda i Ämbetet felat, skyldiga att höta: Herr Landshöfdingen 5oo Daler Silrmt med 166 R:d. 3a sk. och LandsSecreteraren 2Öo Daler med 83 R:d. 16 sk.
Ar man således öfverens om, att något måste åtgöras för att från K. M. skilja dessa mål, hvilka icke kunna anses vara af någon riksvårdande beskaffenhet, men dock väga tungt i vågskålen, enär, om de också icke äro af en större och allmän vigt, de dock kanske fordra en skyndsam handläggning, enär det icke går an. att låta den enskilde parten alltför länge vänta på målens afgörande, hvilket åter måste verka förlamande på just de riksvårdande målen: så mäste man tillse, huru en förändring i detta afseende skall kunna tillvägabringas. Inom Utsk. väcktes vid förra Riksdagen förslag nära nog lika med det nu förevar:de. Det ena gick derpå ut, att till Högsta Domstolen öfverlemna en del af dessa mål. Det torde vara Hrrtne bekant, att redan vid 1844 års Riksdag framställde K. M. förslag om Högsta Domstolens förstärkning, och att dit skulle öfverlemnas någon del af dessa mål. R. St:r förkastade detta förslag och såsom jag tror med ganska mycket skäl. En föreg:de talare har redan visat skillnaden emellan de rent juridiska målen och de administrativa, och min öfvertygelse är, att just på grund af denna skillnad skulle båda dessa slags mål förlora, åtminstone skulle det icke blifva någon vinst, om deras afgörande förlädes till en enda myndighet. Dessutom föreställer jag mig att, för det anseende Högsta Domstolen skall och bör ega, det vöre menligt att dit förlägga dessa måls afgörande. Man har vant sig vid att anse Högsta Domstolens beslut såsom lag. Skulle nu Högsta Domstolen tillika få domsrätt i de ad - Den 28 Februari f. m. 639 ministrativa målen, kunde lätteligen hända, att då denna Domstol ena dagen meddelat ett beslut, skulle inom en ganska kort tid derefter samma Domstol pä grund af en utaf K. M. utfärdad ekonomisk lag domina annorlunda, och jag hemställer, om icke det anseende, som Högsta Domaremakten bör hafva, möjligen skulle på detta sätt kunna förloras. Långt från att vilja till Högsta Domstolen öfverlemna besvärsmålens afgörande, hade jag föreställt mig, att, om den föreslagna Regeringsrätten komme till stånd, man från Högsta
Ånyo före högs Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekono mi-Utskottens Utlåtande 1N: > 203, i anledning af Utskottens Betänkande N:o 164, angående rotejemkningen vid Westerbottens Regemente. Ståndet, som bifallit Betänkandet N;o i6/\, bifol! ock det des vid gjorda tillägg i Utlåtandet N:o 203, hvilket i öfrigt lades lill handlin garne. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Memorial: N:o 184, med öfverlemnande af lörslag till reglementaiiska föreskiifter, motsvarande 7 Art. i i835 års Banco-Reglemenle. Bifölls. N;o 185, med svar å gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 155, innefattande förslag till ändring af §. 23a uti Banco-Reglemenlet. Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o i55, lade Memorialet N:j i 85, till hand Hogarne. N:o 186, med anmälan om utgången af de omröstningar, hvilka inom Första'kla Banco-Uiskottet blifvit anställda öfver den uti Bncooch Lag-Utskottens Memorial N:o g upptagna fråga. Lides till handlingarne. Från Yällofliga Borgare-StÅndet. S. D. Förediogos ånyo Stats-Utskottels nedannämnde Memorial och Utlåtanden; N:o 542, i anledning af Riks Ståndens stridiga beslut, angående vissa bevillningsmedel ingående ti' 1 Riksgälds-Conloret. Ståndet lät förblifva vid hvad Utskottet yttrat i Memorialet ?:> 54*. Pro'. Utdr. deri 2 Julli i P4 1 * 5o3 N;o 548, i anledning af återremiss å Memorialet N;o 4^3, angående Stalsbrisl-summan. Godkändes. N:o 549, med anmälan om Riks-Slåndens skiljagliga beslut, rörande föreslagna voterings-propositioner, angående Handelsoch Sjöfartsfonden.
Det bör och kan ej vara någon enskild Persons rättighet, att slå Mynt, hvilket skulle Dm 16 Maji, 399 få vara uti Landet gångbart , likväl skulle man lika lätt kunna påstå, att friheten der. till vore hvars och ens ovilkörliga rättighet, som att säga , att man ovilkorligan bör äga att utgifva In visningar, som föreställa Mynt. Man har velat gora jemförelse emellan Skuldsedlar och Assignationer, men deremellan är en ganska stor skillnad. Utom den 'väsendtligt!; söm, i afseende på beskaffenheten af sjelfva handlingen, finnes, då en Fkuld-' sedel innefattar förbindelse, att betala t 1 en annan person penningar, hvilka såsom försträckningar äro bekomne , men Assignationen deremot anVisar inriehafvaren, att å annan ort få lyfta penningar, hvilka, enligt sakens natur, der skola finnas i beredskaps den förre således förutsätter förtroende till Serielutgifvarens förmåga, att å iörfällodagen kunna betala, den sedhare åter fordrar en opinion derom, att Assignationsrättlgheten ej kan missbrukas, är äfven en hufvudsaklig skillnad emellan Skuldsedel och löpande Assignatiöner deruti, att den förre aldrig kan komma i annan Persons hand, än den, som, genom enskilt förtroende till [Jtgifvartns vederhäftighet, kan förmås att densamma emottaga , således aldrig kunna erhålla någon vidsträcktare gångbarhet, då deremot en Assignation, utgifven i ändamål, att såsom Mynt-representativ löpa Man och Man imellan, antager en egenskap af offentlighet, sorn gör det till en pligt lör Lagstiftande Magten , att ej tillåta sådana pap* pers allmänna gångbarhet, då man ej kan Undvika, att de för Allmänheten medföra osä - 4©o De» 16 Maji. kerhet och våda* Att förluster genom sådana Assignationers gångbarhet blifvit Allmänheten tillskyndade, bevittnas af flere inträffade händelser, utan att de torde behöfva häf specificeras.
Till deras förkämpar hörde Turgot (Ludvig XVI:s i Frankrike Finans-Minister, -j1781), som, ehuru en anhängare af det ekonomiska system, som är bekant under namn af det fysiokratiska, och i hvilket kapitalräntan bland de produktiva krafterna tillerkännes endast en underordnad, om någon, betydelse, redan år 1769, och således på en tid, då. i Frankrike ränta på försträckning ännu ej var genom lag tillåten och utkräfbar, sökte att utveckla grunderna ej allenast för penningeräntans tillåtlighet, utan ock för den sats, att bestämmandet af dess belopp borde uteslutande, få ankomma på kontrahenternes fria aftal. I England var det Jeremias Bentham (den mångsidige skriftställaren, som på nyttans princip ville bygga all lagstiftning, född 1747, död 1832), hvilken, isynnerhet genom sin skrift: Defence of usury, utgifven i London 1787, åt läran om den fria räntan lyckades bland sin tids män förvärfva många anhängare; och sedan dess och intill vår tid har den bland statsekonomiska skriftställare och statsmän räknat både utmärkta försvarare och bekämpare.
Och som de sålunda uttalade grunder för beväringsskyldighetens utgörande, dels i hvad de afsåge landets fördelning i vissa områden för utgörande af beväringsmanskap serskildt för armens och serskildt för flottans behof, dels ock i fråga om sättet och ordningen för uttagandet af viss del utaf beväringsmanskapet inom samma eller serskilda åldersklasser, äfvensom dess indelning till vapenöfning eller annan tjenstgöring innefattade ändring uti de för utskrifniugssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet förut stadgade grunder, bar E. K. M. i nåder velat inhemta Rikets Ständers yttrande i berörda hänseenden. Derjemte och då E. K. M. funnit: att flottans ständige korpser icke voro tillräcklige för bemanning af alla dess fartyg under krig; att större delen af det till allmänna beväringen börande manskap inom de till sjöbevärings utgörande utsedda områden erfordrades för tjenstgöringen dels på roddflottan, dels såsom marin-soldater, till hvilken tjenstgöring samma manskap, i följd af de årliga vapeilöfningarnes beskaffenhet, jemväl vore mest tjenligt; att bristen på en fullt duglig och för flottans seglande fartyg användbar bemanning icke heller kunde genom manskapet från öfriga sjöbeväringsområdena fyllas, utan borde på annat sätt afhjelpas; samt att detta lämpligast kunde ske derigenom, att handelsflottans befäl och besättningar, i händelse af krig, alltid vore för ett sådant ändamål att påräkna, har E. K. M. till Rikets Ständers antagande täckts föreslå, att, jemte beväiingsskyldige inom de för sjöförsvaret afsedda 224 Expeditions-Ulskollets Forsla" till und.
Skulle åter ett sådant afgörande icke medhinnas, så skulle icke blott tvänne så vigtiga ändamål gå förlorade, som de ofvannämnde, utan äfven en indragning af rörelse-capitalet uppstå af 3,4oo,ooo R:dr, hvilket under kommande missvext-år, då, i anseende lill det dubbelt höga priset af den vara, som medtager största delen af rörelse-capitalet, skulle göra nöden och förlägenheten ännu större. En gång måste man väl komma dertill, all hafva det förtroende för Banco-Fullmäglige, att de icke blott blifva verkställare af Riks-Ståndens speciella beslut ulan äfven tillerkännas en större verknings-krels och en större magt vid ledningen af Bankens rörelse. Detta blir en nödvändig följd af Bankens genom realisationen förändrade ställning till verldshandel, och således äfven af oförutsedda conjuncturer, som inverka på denna ställning och för hvilka Rikets Ständer omöjligen kunna på förhand i alla specialiteter reglera. Banco-Fullmagtige handla i så många andra fall med Rikets Ständers rätt, att ett öfverlemnande deraf i den speciella regleringen af nya låne-rörelsen, för hvilken Rikets Ständer både anslagit capitalen och föreskrifvit de allmännaste vilkoren, icke kan anses såsom någon nyhet. För min del har jag det förtroende för nuvarande Banco-Fullmägtige, att jag anser denna angelägenhet bättre af dem JBanco-Utskottets Utlåtandej N:o 180. i5 kunna regleras, än i fall elen skulle i alla sina specialiteter af Riks-Stånden bestämmas.” N:o 180. Ank. till Exp.-Utsk. den i5 Maj 1841 > kl. 4 e. m. Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande JS:o 15g, i fråga om belåning af Actier och Publika Papper. V^id det förslag, som innefattas uti berörde, af Borgare-och Bonde-Stånden godkända, Betänkande, hafva inom de öfriga arne Riks-Stånden åtskilliga anmärkningar blifvit framställde, på grund af hvilka dessa Stånd till Utskottets förnyade handläggning hänvisat samma Betänkande.
Betänkande öfver Herr Grefvie Carl Axel von Rosens Motion om stadgande, att i de orter, der endast ett Lagtima Ting om uret hålles, Lagfart och Inteckning må kunna ä Urtima Ting sökas och meddelas, t örariledd af de olägenheter, som tidsutdrägt ten i Lagfartsoch Inteckningsraål skall förorsaka i alla de orter af Riket, der blott ett Lagtima Ting ärligen hålles, har Herr Grefve Carl Axel von Rosen hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, i afgifvet Memorial , yrkat , det LagUtskottet mätte aninodas författa förslag till en Lag, hvarigenom dessa olägenheter må afhjelpas ; i hvilket afseende Herr Grefven anmärkt , att den, som köper en fastighet korrt efter slutet af ett Lagtima Ting, och således ej kan på två år erhålla fasta , under denna tid hindras från alla förbättringar å egendomen, emedan kostnaderne derföre skulle, i händelse af börd, vara förlorade; — alt köparen ej kati, förrän för - LagUtskottets Betänkande N:o 56. 13 sta uppbudet är beviljadt , och således efter ett uppskof af nära ett år, begagna sin ratt att lemna inteckning i egendomen och derigenom bereda sig förmonen af stående lån leir den del af köpeskillingen, som ej blifvit betald ; — att , om ett obehörigt inteckningsanspråk å Lagtima Ting väckes, pch egendomsegaren ej hinner, innan Tingets slut, anskaffa alla till anspråkets vederläggande nödiga bevis , den sökta inteckningen qvarstår i gravationsbeviset ett helt ar, enär endast frågor om inteckningars förnyande få å Urtima Ting upptagas och pröfvas ; — att
J_ kappland skog eller afrösningsjord, tillsammans 2,526 Tunnland lslylkappland duglig jord, och dessutom 334 Tunnland 8 kappland impedimenter, så att, otu Irån nyssberörde såsom duglig uppgifne egovidd afdragas de på Krooks hemman deraf belöpande 438 Tunnland 28^*-^- kappland, återslode 2,087 Tunland 17yLL4_ kappland, såsom den emui olvannäoiude ett mantal svarande jordrymd; men att enligt hvad ofvan omformälde betyg jemväl upplysa, största delen, eller 1,643 tunnland 8 ys&ö kappland al ifrågavarande, Haparanda stad tillagde, skogsmark vore betagen å den nära tre mil från stadan aflägsna Seskaiön i skärgården, och den öfriga mindre delen åter emellan Nicka la och Sdvits byar på ett afstånd af tuera än två mil från staden; att å Hiparanda stads på Seskarön befintliga utmark skogen tänge - 363 Fxpeditions-T)t skottets Forslag till tind.