Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Ja, men det är så förtvifladt trist det der att skrifva och berätta hvad man varit med om det påminner om de obligatoriska veckokorrespondenserna till pappa och mamma under skoltiden.” – Jag förstår det så väl. Det är ingen glädje att taga emot sådana bref. Jag känner icke heller den ringaste lust att skrifva eller önskan att få svar. Jag skulle gerna vilja veta hvad han tänker och hur han har det, men det kan jag inte få veta, och jag resignerar. Hörby d. 10 Juli 86. Samma dag som jag skref föregående satt han och skref bref till mig. Jag fick det i går. Jag kände inte glädje, – ingenting. Hvad mitt sinne tar allting djupt! Liljeqvist har rätt i det, om han är frenolog eller ej.361 Jag har lidit och ångrat mig trött den sista tiden. Det är inte endast smärtan att mista den som stod mig så nära, som gräft ut mig. Det är också de ekonomiska bekymren, modlösheten och oförmåga att arbeta. ”Jag sörjer om dig, min broder Jonathan, du hafver varit mig mycket kär.”362 Ja, hade inte det varit, så skulle inte ekonomien tyngt ned mig, ty så öfverhängande vådlig är den ej, och hade inte det varit, så skulle jag kunnat arbeta med mera lust och kraft än någonsin. Men nu har jag ingenting att glädja mig åt, – ingenting. Det fins icke heller någon bitterhet att strama upp mig. Han har icke tillfogat mig någon oförrätt, jag har ingenting att förebrå honom. Det som kom måste komma; det var nödvändighetens lag. Den likgiltighet jag längtat efter känner jag nu. Jag har afsändt bref i dag, men jag längtar inte efter svar. Det som är dödt är dödt. Om det är dödt. Ett godt arbete, så att min sjelftillit och själsspänstighet kommer igen, och då se – kamrat – om jag då inte skall lyckas flinta fram en gnista erkännande äfven ur dig. Ett godt arbete! För det skulle jag vilja sälja mig med kropp och själ. Hvarje atom af lifskraftighet, som fins qvar hos mig, vill jag lägga i mitt arbete. Var inte rädd att jag skall hänga efter dig med bref!
N:o i8. 7 lagda fel att olofligen, utan erläggande af Tull, insmyga gods, brottsligheten icke kan antagas vara derigenom försvårad, att den förtegade varan icke är å manifestet uppförd, helst, om den derå finnes upptagen, den omförmäide afsigten kan, redan innan visitation verkställes, antagas vara upptäckt; hvarföre Herr Winbladh förmenat skäl icke förefinnas till stadgandet af dubbelt ansvar, om varan ej är å manifestet uppförd; äfvensom Herr Winbladh ansett obilligt att, på sätt som i Utskottens förslag skett, fråntaga Skepparen den honom i nuvarande Författnings 23 §. medgifna rättighet, att i bevis leda, det varans uteslutande skett af glömska eller förseelse, då han icke desto mindre derföre vore underkastad ansvarig påföljd. Herr Modin har derjemte anfört, att emellan de i st och 23 §§. förekommande ansvarsbestämmelser vöre ett missförhållande, på det sätt, att i 2 2 §. stadgas, det Skeppare för en varas uteslutning från Märkrulla skall plikta dess halfva värde, som, detta exempelvis antaget till 10 R:dr, utgjorde blott 5 R:dr, men i 23 ■ §. föreskrifves, huru Skeppare, som före visitationen sjelf angifver ett sådant uteslutande, eller i bevis leder, att varan utan hans vetskap varit i faityget inpractiserad, skulle för vårdslöshet plikta från 10 till 100 Ralr, hvarigenom skulle hända, att Skeppare för en mindre förseelse finge vidkännas ett högre stral!'. Dä varans uteslutande ur manifestet, i Ut - 8 Bev.- Lagj. Oec.-Utslt. Uti.
Afund å ena, misstroende och underkännande å andra sidan. En reform häri vore mycket önskvärd. " E. Bostaden. Af allt, som bereder trefnad i våra rum, är intet af så stor vigt, som att luften der är frisk. Det är vilkoret för sundhet och helsa. Ventilera derföre dagligen. Att någon kyla inkommer betyder ingen ting; dess bättre tål man sedan vårt klimats vintrar. Mera eldning behöfves derför icke, ty man fryser snarare i ett qvaft rum Regeringsgatan med 18 graders värme än i ett luftadt med blott 15 grader. Sofrum, sjukrum och barnkamrar äro i största behof af ventilering, som bör ske flere gånger dagligen. E. Matlagning ". Brödsoppa. Limpbröd skares i skifvor och kokas i vatten, tills det blir simmigt, då det uppsilas. En kaffekopp saft islås och uppkokas, hvarefter den upphälles i skålen. Grädde vispas ttll hårdt skum och slås deri, hvarefter soppan serveras. Ulla. B a k n i n g. I stället för beskrifningar på bakverk — sådana sända vi ju ofta hvar andra genom » ldun » — torde det tilllåtas att påvisa den besparing vi kunna göra genom att sjelfva baka våra » små- bröd » samt hvetebröd. Erfarenheten har visat oss, så framt vi räknat efter hur dyrbart det blir att taga sådant hos bagaren och då nu mjöltull så väl som hela den ekonomiska ställningen i vårt land bjuder sparsamhet äfven i det lilla, bör ju intet förbises. Dess utom, hur lätt och trefligt är det ej, att medan köttet kokar till middagen, vid samma eld i kokspisugnen grädda både kaffeoch tebröd, och hur väl smakar ej sedan detta, kryddadt af medvetandet, att man varit en riktigt hushållsaktig, beräknande och oförtröttad husmor. E. Sockerkaka. 4 äggulor vispas med 8 strukna matskedar fint socker och några droppar vaniljolja; ägghvitorna slagna till hårdt skum iröras nu, hvarpå 3 strukna matskedar potatismjöl tillsättes och massan slås i en smord och med bröd beströdd form och insattes i ordinär ugnsvärme. Vera. Billiga pepparkakor.
Inventarier och Materialier efter inköpspris i32,i52:28.7. Summa Credit 2,590,745:14* *• Härvid bör dock anmärkas, att Inrättningens efterskrifne fordringar ej blifvit bland tillgångarne upptagne, nemligen: Äldre balancer och fordringar hos diverse personer, till ett belopp af 89,165:17. 3. Hos Pomerska Fält-Contoiret 25,838:25. 4* Kongl. Committeen för Krigs ärendernas slutliga utredning 364,178: 1. 4* Kongl. Fordringar uti Finland, efter 1820 års Hufvudbok, sedan Inrättningens skulder der i landet blifvit afräknade . 507,294: 7.10. Summa 1,164,4^3:1 1.— 6i6 Rikseiis Ständers hvilka fordringar dels redan äro hos Riksens Ständer till afskrifning anmälda, och dels af sådan egenskap att någon ersättning för dem ej lärer kunna påräknas, utan äfven måste slutligen i Räkenskaperna afskrifvas, Det ligger i. sakens beskaffenhet och är en följd af Verkets vidlyftiga och invecklade förhållande, att det hos Revisorerna uppgjorda Förslag ej kunnat blifva så fullständigt, sora cn på liqvider och verificationer afslutad Re-, dogörelse, och möjligt är å ena sidan, att Inrättningens tillgångar verkeligen stiga högre än Förslaget innehåller, men å andra sidan förekommer det ock lika troligt, att fullt mot-, svarande belopp af påräknade behållningar och fordringar vid närmare utredning kommer att försvinna, hvilken sednare förmodan grundar sig derpå, att tilläfventyrs det påräknade beloppet af Italienska exporten torde undergå nedsättning och liqviden af spannmåls-undsätt^ ningsskulderna i de Norra Länen otvifvelaktigt skall tillskynda Magazins-Inrättningeft en känbar förlust.
I anledning af hvad Eders Kongl. Maj:t sålunda i Nåder föreslagit, hafva Riksens Ständer funnit någon speciel reglering eller pröfning af anslagen under Tredje Hufvud-Tituln nu hvarken böra eller kunna vidtagas, utan att nämnde Hufvud - Tituls anslags - summa för de förra behofven må lemnäs oförändrad. •Riksens Ständer erkänna i underdånighet Eders Kongl. Majus Nådiga afsigt och omsorg, att genom förändringar och besparingar inom förra Staterna samt en med landets krafter förenlig kostnad reglera landets försvarsväsende på sätt förändrade förhållanden fordra, och nnna oundvikligt att erforderliga medel måtte utses för utgifterna vid Bevärings-inrättningens bringande till fullständighet samt en efter tiden och myntvärdet lämpad nödvändig Rön-reglering och förhöjning i hela penninge.löniagaftde krigsmagtens underhålls-vilkor. Då Den a 3 Juli. g5. Då efter en ny beräkning af Stäts-inkbmsterna, dessa kunnat upptagas till ett högre belopp än sorn år 1812 fastställdes, haren mera bestämd tillgång vunnits för 3tdje Hufvud-Titulns ökade utgifter. Äfvenledes har tillgången blifvit ökad, dels af den i uppgiften af Statsverkets totala behof föreslagna summa för tillrikta utgifter, sorn vid Statsregleringen blifvit bestämde, dels genpm de förändringar, sorn de öfriga Hufvud-Titlarne undergått och de besparingar, sorn dervid på allmänna Indragnings* Staten varit att påräkna; men som, enligt Riksens Ständers beslut vid Riksdagen 1809 neli 1810, af besparingarna på de Ätta IlufvudTitlarna samt Indragnings-Staten först böra utgå 100,000 R:dr till fond för g:de HufvudTiiuln, hvilket förbehåll äfven vid sednar® Riksdagar blifvit förnyadt, då för öfrigt en fri disposition af besparingar och öfverskott till Eders Kongl. Maj:t öfverlernnades, så och enär Eders Kongl.
Då ingen båt fans till hands, förbjöd jag emellertid, ehuru sälarne voro inom skotthåll, den fångstman, som åtföljde mig, att på dem pröfva sin skjutskicklighet. Kanske var det honor af Histriophoca fasciata, hvars vackert tecknade skinn (af handjur) jag förut sett och beskrifvit från S:t Lawrence bay. Infödingarne hade ett fåtal hundar men ej några renar, hvilka dock borde kunna föda sig på ön i tusental. Inga kajaker begagnades, men väl stora bajdarer af samma byggnadssätt som tchuktschernas. S:t Lawrence-ön upptäcktes under Berings första resa, men den förste, som kom i beröring med infödingarne var Otto von Kotzebue98 (den 27 juni 1816 och den 20 juli 1817). Invånarne hade då ännu icke sett några europeer och mottogo främlingarne med en vänlighet, som utsatte Kotzebue för svåra lidanden. Härom berättar han följande: »Så länge naturforskarne kringströfvade i bergen, underhöll jag mig med mina nya bekanta, hvilka, då de erforo, att jag var befälhafvaren, inbjödo mig i sina tält. Här utbreddes ett smutsigt skinn på golfvet, hvarå jag måste sätta mig, och derefter framträdde den ena efter den andra, omfamnade mig, ref sin näsa starkt mot min och slutade sina smekningar dermed, att han spottade i sina händer och derpå strök mig några gånger öfver ansigtet. Oaktadt dessa vänskapsbetygelser behagade mig ganska litet, fördrog jag allt tåligt; det enda jag gjorde för att något hejda deras smekningar var att utdela tobaksblad. Dessa mottogo infödingarne visserligen med mycken glädje, men de ville strax å nyo börja med vänskapsbetygelserna. Nu grep jag hastigt till knifvar, saxar, perlor, och i det jag utdelade något deraf, lyckades jag afböja ett nytt anfall. Men ett ännu större lidande väntade mig, då de, för att äfven kroppsligt vederqvicka mig, framburo ett trätråg med hvalspäck.
Dessutom hafva Revisorerne erfarit, att landsböckerna icke alltid öfverensstämma med rikshufvudboken; i hvilket afseende, såsom ett exempel må nämnas, att, då Stockholms läns landsbok för år 1852 upptager kronotionde-spanmålen inom länet till 3,785 tunnor 9,24 kappar, hälften råg och hälften korn, denna spanmål, enligt samma års rikshufvudbok, åter utgör 4,156 t:r 3,90 k:pr. Skilnaden, 370 hr 26,66 k;pr, har, vid undersökning om anledningen härtill, befunnits bestå af influten, i landsboken under särskild titel upptagen, s. k. drängespanmål, utgörande en af hvarje oförmedladt skatte-, kronooch frälse-hemman, i stället för rotering, utgående afgäld af 2 t:r spanmål; hvilken inkomst, då en dylik titel icke i riksstaten förekommer, blifvit vid riksbokslutet sammanförd med krono-tionde-spanmålen. Landsböckerna böra, efter Revisorernes tanke, uppgöras i enlighet med de i det fastställda nya formuläret för rikshufvudboken intagna general-räkningar med länen, hvilka innehålla en fullständig redovisning för länens inkomster och utgifter; och då nu, i följd af Kongl, brefvet den 15 Februari innevarande år, nya formulär för alla allmänna verks och inrättningars samt redovisande embetsoch tjenstemäns räkenskaper skola genom Kongl. Stats-kontorets försorg uppgöras, synes det Revisorerne, som detta vigtiga och maktpåliggande arbete, i afseende såväl å landsböckerna, som å andra statens räkenskaper, lättast och med största tidsbesparing kunde på det sätt verkställas, att Stats-kontoret, med öfverlemnande till vederbörande redovisnings-skyldige af utdrag från den nya rikshufvudboken utaf generalräkningarne med dessa, äskade uppgörande i öfverensstämmelse dermed af förslag till formulär för deras räkenskaper; hvilka förslag derefter borde insändas til!
Skillnaden emellan 1831 års Riksmarkegångspris och det vid Statsregleringen calculerade, för den under penninge-lönerne beräknade spanmål som öfverstiger beloppet af StatsVerkets behållne SpanmålsInkomst med 39,845 Tunnor 22^ kappar, utgörande å 1 R:dr 14 sk. Till kostnader för Salpeter-tillverkningen ansine . 124,000: För KrigsCollegii Departementer, till Försvarsverkets Materiella behof, samt för Krultillverkningskostnadernes bestridande 70,000: R:dr 7 sk. 4 r;st. icke, för dessa behof, lemnade full tillgång; har skillnaden 95,741 R:dr 9 sk. 10 r:st. uti liqviden med RiksgäldsContoret blifvit upptagen såsom Brist och StatsVerkets godtgjord. De Andelar af StatsVerkets Öfverskotter och Besparingarj som, enligt afslutade liqvider, RiksgäldsContoret erhållit, utgöra: Men då från Öfverskolsbeloppet, afdrages de brister som enligt liqviderne uppkommit, nemi.: Banco, eller i Svenskt Banco 161,260 R:dr till betäckande af en del af kostnnderne för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens utländska Resa och Höga Förmälning. StatsVerkets ställning till skulder och fordringar visar sig, enligt senast afslutade Riks-Hufvudbok, sålunda, vid i83i års slut: Tillgångar. Inneslående Kronouppbörd: Då härifrån afgå: Skulderne, utgörande: x o. I afseende å denna behållning bör StatsContoret i underdånighet anmäla: att StatsVerkets
Hon står midt på golfvet i sin budoar och håller Lovisa Augusta i sina armar. Hon kysser sitt barn till afsked. Bakom Hennes Majestät väntar prinsessans sköterska. – Kom, kom, ska vi hälsa på pappa! ropar drottningen muntert, vid det Struensee träder in. Och med den lilla dottern i famn, dansar hon leende fram öfver golfvet. Men då hon lägger märke till hans uppsyn, fördunklas hennes glädje, och hon lämnar barnet ifrån sig. – Hvad är det? Hvad har händt? frågar hon ängsligt, när de äro ensamma. Och han berättar henne allt. Han har fallit på knä framför henne, och med armarna omkring hennes lif, ser han henne till sist in i ögonen, tiggande i ångest om sin frihet. – Låt mig fly! Är jag borta, skall min drottning vara i säkerhet! – Fly? Hvad menar du? Fly från mig och vårt barn? Men så tag oss då med! – Det är omöjligt! – Jag har mina juveler i beredskap, och redan i natt kunna vi vara i Skåne. En hustru skall följa sin make, och mina barn lämnar jag aldrig. Han sänker sitt hufvud. Lönlöst att byta ord om detta. – Det är omöjligt. Bättre att stanna och försöka afvärja faran. – Men till folkfesten fara vi icke? – Nej. På festplatsen i Söndermarken är stort vimmel af hundratals människor, som trampa den ännu gröna ängsmattan i utkanten af den gulnande skogen, där försoningsoxen knäböjer, helstekt, på ett stort bord, omgifven af många små helstekta grisar, som tyckas småle lycksaligt i döden. Det är länge sedan matroserna marscherade upp, änkedrottningen och arfprinsen med hof ha redan anländt, och många oroliga, längtande blickar flyga mot det håll, hvarifrån de kungliga ekipagen väntas komma. En ryttare ses till sist på afstånd, sprängande fram i karrier. Det hurras och jublas: Nu kommer kungen! Men intet ekipage följer efter. Hvarför dröjer man? Hvem var ryttaren? – Kurir från Hirschholm. Kungen har tandvärk. Hofvet kommer icke. Det blir dödstyst bland massorna, och chefen för den flygande kåren bleknar. Han byter en blick med grefve Gregers Haxthausen, som rycker på axlarna.
VI 79» Den 7 Juli. På Vallofl. Borgare'-Ståndets Ledamöters vägnar E. G. Holm. Ani. Fredin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström, Jöran Jönsson. A. J. Wahlstjerna. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli, Hogvörd. Prest-Ständet den 14 Vallofl. Borgare-Stånde; den Hederv, Bonde-Ståndet den 7 , Vördsamt Memorial! Höglofl. Ridd. och Adeln har, genom Pro* tocolls Utdrag den 22 sisth Juni, till Riksens Höglofl Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott återremitterat Utskottets den 131 samma månad afgifna Betänkande, i anledning af det utaf tvänne Hedervärda Bonde - Ståndets Ledamöter gjorda yrkande, att de på Gottland vsrande Strandridare - Boställs - byggnader samt Lastage bryggor, deni öns Allmoge byggt och underhållit, måtte hädanefter, gemensamt med AUmogen, underhållas jemväl af Wisby Stad, vid hvilket Betänkande Herr Öfverste-Lieutenanten m. m. Friherre Jacob Cederström dictando till Höglofl. Ridd. och Adelns Protocoll gjort följande, till Utskottet likaledes öfverlemnade, påminnelser, så lydande: 5’För min del kan jag ej instämma med Oeconornie-Utskottet deri, att anse frågan af den beskaffenhet, att den bör öfverlemnas till Bonde Ståndets Enskildta Besvärs* Den 7 Juli. 79l Besvärs-Utskott. Dec finnes ingen T/andsort i Sverige, dqr Allmogen är så tryckt, som på Gottland; den betalar der full tionde ti) 1 Presterna, nödgas dessutom förrätta en mängd arbeten till Prestgårdarne, tyngder som aro på andra ställen okände.
N:o 26. i anledning af väckt motion om utvexling i landsorten af silfveroch kopparmynt. V. 284. A. 291. Banko-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 27. med anledning af Hedervärda Bondeståndets återremiss af Utskottets Memorial N:o 12 med upgift om och huruvida någon del af den sedan 1848 års början upplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande. V. B. 284. A. 291. — N:o 28. i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 16, angående J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfverränta. V. B. 284. A. 291. — N:o 29. öfver väckta förslag om dels utgifning från Banken af sedlar ä 1 R:dr banko och dels prägling af silfvermynl å 16 sier riksgäld och 4 skillingar banko. V. B. 284, 291,458. A. 471. VI. E. 125. — 30. i anledning af Kommendanten, Majoren F. Bergenstrå hies ansökning om eftergift af skuld till Banko-Diskont-verket V. B. 557. VI. A. 224. — N:o 31. i anledning af väckt motion om afskrifning af Repslagaren i Umeå J. Bäckströms skuld lill Banko-Diskontverket. V. B. 557. VI. A. 224. — M:o 32. i anledning af förre hemmansegaren G. F. Thomssons ansökning om eftergift af öfverränta å ett diskontlån. V. B. 557. VI. A. 225. — N:o 33. öfver ett af förre gårdsegaren Sven Carlsson Kastman gjordt ackords-anbud. V. B. 557. VI. A. 225. — N:o 34. i anledning af erhållen återremiss å ullåtandet
Denna stats-oeconomiska princip har man i de åberopade förslagen frånträdt i aa måtto, att man vill tillåta närings-idkande Borgare å landet och att man åt så kallade gerningsmän, hvilka endast böra finnas för allmogens beqvämlighet och nytta, lemnat rättighet att i ordentliga verkstäder idka handtverk och att tillverkningarne öfverallt försälja, och är det emot detta hufvudmoment i förslagen, hvarigenom nära nog all skilnad emellan stadsoch landtmanna-näringarne skulle upphäfvas, sorn jag hufvudsakligen reserverar mig. Man har för detta frånträdande velat hemta stöd af den tydning, man gifvit åt Borgare-Ståndets vid 1809 års Riksdag gjorda concession, en tydning, som, om den vöre grundad, j ,J La«- samt Allm. Besv.- och Occon.-Utsk. Betänkande N;0 33. skulle innebära, att Ståndet uppoffrat sin egen tillvarelse genom samtycke till en allmän cph oinskränkt näringsfrihet, oberoende af stadsmanna-rörelse, af borgerliga skyldigheter och af sjelfva den ordning, som, nyttig i allt, uti näringarne blifvit förhatlig, mindre för sakens skull, än för benämningen af skrå och för de missbruk, som deruti insmygt sig och hvilka af hvarje Ordnings-stadga och lagstiftning kunna göras; men att denna tolkning är origtig och att concessionen, föranledd mindre af verkligt behof, än af ett oredigt sträfvande till något annat bättre, endast hade afseende å borgerlig näringsrält i städerne, kan icke undfalla någon, som ärligt vill bedöma saken. Att den i vårt lands äldre lagstiftning, angående näringarne, följde, ofvanantydde stals-oeeonomiska grundsats ännu är för Sverige helsosam, samt att skilnad emellan stadsoch landtmannanäringar under en lång följd af år och måhända alltid blir nödvändig, är således min öfvertygelse och vill jag närmare redogöra för skälen till densamma.
Domstolen äga att i handlingarne om de öfverläggningar, som föregiiigo Kongl. Maj:ls och Rikets Ständers beslut, forska efter grunderna derför. Nu visar sig härvid, att innan ifrågavarande författning utkom, det enda gällande lagbud, som stadgade bysättning för fastställda fordringar i allmänhet, när, efter försök till utmätning hos gäldenären, tillgång till betalning saknades, var 5 Kap. 10 § Utsökningsbalken. Denna § hafva Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, enligt ingressen till Förordningen den 10 Juni 1841, uttryckligen upphäfvit, men deremot, genom samma författnings 1 §, bibehållit bysättning 'efter thy derom i hvarje fall är stadgadt,” och således, då 1 § icke kan hafva förnyat hvad genom ingressen var upphäfvet, låtit bysättningen qvarstå endast i de fall, derför vissa fordringar, på grund af deras särskilda beskaffenhet, rätt till bysättning är borgenär förbehållen. Mot en så beskaffad tolkning strider icke författningens 4 §,så vida ordet: ”fordran,” hvilket här förekommer, likasom ordet: ”gäld” i föregående 3 §, hänföres till hvad i 1 § sägs och följaktligen till de fall, der om bysättning särskildt stadgadt är. Icke eller är förenämnde tolkning oförenlig med bibehållandet af 2 § i 8 Kap. Utsökningsbalken, innefattande alt ”ej må den för gäld bysättas, som gods i riket äger, deraf han gälda och rätt göra kan, eller gitter sätta pant eller borgen,” ty denna §, som ej utgör något positivt lagbud eller för vissa händelser anbefaller bysättning, utan inskränker rättigheten dertill, står i hufvudsaklig öfverensstämmelse med en del af de icke upphäfna särskilda stadganderne om borgenärers bysättningsrält, t. ex. 10 och 11 punkterne af Förordningen om oriktiga assigneringar på vexelbanken den 10 December 1741 samt 11 Art. 4 § i Vexelstadgan den 21 Januari 1748, äfvensom med de anförda grunderna i Kongl. Förklaringen angående ovilkorliga förskrifningar den 22 Februari 1770.”
Men om också Hr Justitieombudsmannen ville förneka den juridiska regeln, att en yngre lag gäller framför en äldre, en speciel framför en allmän, så innehåller dock den ifrågavarande Ansvarighetslagen uti 6 § ett bestämdt stadgande, mot hvilket försöket att supplera densamma med 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken står i en uppenbar stridighet. Der säges uttryckligen: ”Uraktlåter StatsRådsLedamot, eller Konungens Rådgifvare i kommandomål, att de öfrige dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna Ansvarighetslag icke serskildt uppräknade, pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, ankomme det på Rikets Ständer, att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 § af Regeringsformen dem berättigar, med iakttagande af de vill - kor, samma § i dess sednare mom. stadgar.” Häraf är ovedersägligen klart, att hvarken Konstitutionsutskottet egt laglig makt att besluta, eller Hr Justitieombudsmannen varit lagligen befogad att till slutliga straffpåståenden utföra det åtal, som blifvit anställdt för förmenta öfverträdelse!' af de flera §§ i Regeringsformen, hvilka icke finnas i Ansvarighetslagen uppräknade. Väl föreskrifver 5 § af denna serskilda lag ansvar för Konungens Rådgifvare äfven efter 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, men endast i de fall, då fråga vore om skada eller lidande, som blifvit tillskyndad enskild man, eller der det, såsom ett accessorium, må förbindas med det egentliga straffet. Ordet dessutom utvisar här tydligen, att berörde § i allmänna Lagen aldrig kan ensam och oberoende utaf Ansvarighetslagens specifika uppgifter af de förbrytelser, för hvilka Konungens Rådgifvare må inför RiksRätt tilltalas, i sådan rättegång anföras.