Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då en sådan storm uppstår, tillkommer det den tänkande mannen att tillse, huruvida han ej bör refva sina segel: söka en undangömd hamn, der han i lugn kan afbida att stormen hinner lägga sig, och först sedan de upprörda vågorna lugnats, åt dem åter anförtro den farkost, han tror sig kunna styra. Jag tycker mig spåra en dylik rigtning baklänges i de med afseende på traktaten framställda förslag. Hvad än R. St:r, inom gränserna för deras befogenhet, kunna besluta, detta kommer jag naturligtvis att såsom laglydig medborgare underkasta mig, men icke kan man begära att samma hand, som på en högtidlig afhandling haft äran med sin underskrift bevittna sin Konungs, skall sönderrifva detta fördrag. Icke heller kan man förvänta, att jag med likgiltighet skulle uppbära ett klander för långa, mödosamma och samvetsgranna bemödanden, för hvilka jag kunde hoppats—icke tacksamhet, ty en sådan hvarken får eller bör en ansvarig rådgifvare påräkna, men ett välvilligt och hugnande erkännande för 336 Den 7 Februari f. ni. mina redliga sträfvanden att uppfylla min Konungs bud, och att befrämja Dess ädla afsigter till ett af oss alla lika högt älskadt fosterlands sannskyldiga nytta. Jag tillåter mig anhålla, det R. o. Ad., i öfverensstämmelse med K. M:ts Nåd. Propos. i ämnet, behagade för sin del lemna sitt godkännande till den med Frankrike afslutade Handelstraktat, med uteslutande af det tillägg, som Bevilln.-Utsk:t ansett sig dertill böra foga. Många ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Cederström, Rudolf: Att den i nu föredragna Utlåt, omhandlade traktat blifvit understäld representationens bedömande och godkännande, är visserhgen både rätt och tillbörligt, samt öfverensstämmande med våra grundlagars anda och mening. Vid sådant förhållande hade allenast synnerligen önskvärt varit, att dess sättande i verket lämpligen uppskjutits, till dess R. St:r hunnit att sig i ämnet yttra.
Hamilton sade om de utmärkte män, som prydt våra Biskopssäten, påminna Hr Gr:n hvad Tegnér yttrade till Agardh, då han invaldes i den vittra Akademi, hvaraf Hr Gr:n sjelf är en medlem, nemi. följande ord: »Huru lyckliga voro vi icke, då vi fingo vara qvar i Lund på de platser, der Försynen bestämt oss att verka, emot nu, dä vi måste gå och halta på Zions höjder!» Ofverläggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till Allm. Besv.- o. Ekou.Utsk:t. Gr. Adlersparres på bordet hvilande motion, om bildande af en pensionsfond för prestman utaf de genom föreslagen indragning af Biskops-embeten upkommande tillgångar, företogs nu till behandling och yttrade sig derom Frih. Cederström, Rudolf: Jag förnekar ingalunda det goda syftet af denna motion, som är att med pensioner försörja ålderstigne prestman; men då den blifvit satt i närmaste samband med den föregående, ser jag icke huru detta väl viljande ändamål skall, äfven om den förra obetingad! bifölles, dymedelst kunna vinnas. Om nemi. Biskopsembetena indragas, så måste väl i de lediga prebendena nya kyrkoherdar tillsättas. Utom det att härigenom antalet af pensionstagarne ökas, så torde de tillgångar, som genom Biskoparnes indragning skulle i öfrige tillgängliga lönebelopp upstå, säkert. ej öfverstiga 70 å 80 tusen Rdr; jag anser mig icke nu taga lågt till, då prebendena frånräknas. Att denna tillgång ingalunda förslår till så rundliga pensioner, som motionären föreslagit, lärer lätteligen inses. Icke heller torde de kunna ernås vid 65 å 70 år. Tacka Gud om man hinner dit vid 100 år eller derutöfver.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående sökt befrielse från Tiondes utgörande, på i o års tid, för Alun-tillverkningen vid Lowerts Bruk JVIedelst Remiss den 16 sistl, April, har Kongl. Maj:t tåckts i Nåder lemna Statsutskottet del af Herrar M. J. Bjårnstjernäs, C, G. Sahlstens och J. C.
Debetfebcl eller beviö bet>öfvoer anfaffaé; äfvenfom 2pöningö*feDlar för alla fåbana perfoner, forn ej betala bevillning efter 2:Dra 2lrt., hvaraf följer, att viD intet tillfälle må djartBeédoppet beräfnaö till minbre än tolf filltngar. 3:o @fer limning för utlänDf man, forn ej är fattfäfven i 0verige, må chartan i intet fall unDerftiga en 3liföDaler. Srläggeé frivilligt högre be 5:o §ör öfrigt gäller, i affcenbe på efterlefnaben af betta fabganbe, hvab 13 §. famt 20 §:ö 2 mom. förefrifva; och anfvare ben, font på flere (lallen taperab är, men ej famtlige bebetfeDlarttc vib Ii>öningö#cf>artanö beräkning frants vifar, enligt 14 §. l mont., och fplle häften, famt vare haftor Då från allt tilltal fri. §. 10. 0in Stämpling af Ctbningar. l:o hvarje utfommanbe tibningémuntmer, trpcft på f>alft arf eller ber-' imber, förfeé tneb en röb ftämpel till £vå Dvitnflpcfené belopp; från ett halft 45 till odj meb ett l>e(t arf meb en ffämpel till 2-4 r:fr; berutöfmer till od) meb lj aif, 3 r:fl o. f. m.; oct> ffall meb l)afft aif förffåS pappet, fjmatS pta in» nel)ållct en od) en f>alf q»abratfot ellet 150 qpabraobecimalttim. t£ibningar, meb fåban ffämpel förfebbe, äto, mib affänbningen från trpcfningömrten, från poffportomfgift ftie.
Dessutom och till undvikande af en brådstört och kostsam rubbning uti nuvarande förhållanden i afseende på stängselskyldigheten och på det att den nya stängsel-lagen blott småningom och under vilkor af ett allmännare medgifvande af delegarne må införas, hafva Utskotten ansett sig böra framför den i första förslaget bestämda rättighet att ovillkorligt er-) 12 Lagtamt Atlm. Ben.- och Ehoa.-UUkotUnt Betänkande, N:o 30. hålla lättelse i hägnads-besvär, i enlighet med nu föres la gne stängsel-lag, föredraga det uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 22 Februari 1834 föreslagna stadgande, att om stängsel efter hittills gällande Författningar blifvit upprättad, antingen på grund af fastställd stängseldelning, eller genom domstols laga kraft egande beslut, dervid då bör förblifva, så länge de fleste delegarne dermed åtnöjas, eller den redan varande stängseklelningen icke genom laga skifte eller till betydligare förändringar ledande ego-utbyten inom skifteslaget varder rubbad. Då det uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition intagne förslag till ny Stängsel-Förordning är på förenämnde, af Utskotten således gillade, grunder bygdt, hafva Utskotten ansett sig böra detsamma antaga, med de förändringar i redactionen, som funnits nödigeoch då berörde förslag äfven upptager de i Kongl. Förordningen den 31 Januari 1815 och Kongl.
Jag skulle också anse högst nödvändigt, att en viss minimisumma fastställdes för bysätlningen. Till detta yrkande har jag hemtat en hufvudsaklig anledn. af den högst intressanta uppgift, som för några dagar sedan stod att läsa i Statstidningen, och hvilken innefattade den märkvärdiga upplysning, att de fleste bysalte personer voro inmanade i häktet endast för ett par riksdalers skuldbelopp hvardera. I afseende på 2:dra §:n tror jag att den princip, som i alla andra hänseenden är stadgad, äfven här bör iakttagas, nemi. att bysättnings-utslagets verkställighet ej bör beräknas från lagsökningens communicerande, utan från den dag, den lagsökte utaf detta utslag erhållit del. Det är med afseende å dessa anmärkn:r, som jag, äfven för min del, anhåller 0111 återremiss af Utskts betänkande. Hr Ceder schjöld, Pehr Gust.: Jag har sjelf förr väckt motion om bysättningstvångets afskatfande och kan icke låta delta tillfälle förbigå, utan att bestrida Utslits bevisning för nödvändigheten af dess bibehållande. Ett af de hufvudsakligaste skälen man anför för dess bibehållande, är svårigheten för den ohemedlade att kunna få credit, ulan della tvångs fortfarande, eller utan att han, om jag så får säga, pantsätter sin kropp och sin själ hos långifvare». Detta hr just ett skäl för mig att önska bysättningstvångets afskalfande, på det att icke någon må få en sådan credit, som han ej bör hafva, och som leder honom till förtappelsen, hvilket åtminstone är fallet med -jt-jdelnr af dem, som blottställa sig för delta tvång; ty icke nog dermed att han använder i flärd och fåfänga hvad han sålunda åtkommit, utan sedan lim blifvit i häktet insatt, blir han till kropp och sjiil förlorad. Jag tror alt det finnes straff i lagen för dem, som äro nog dumma oeh enfalldiga alt förskrifva sin sjal Den 19 September c. m. lill den onde.
I slutföljd härmed böra vi i politiskt hänseende tillvägagå på enahanda sätt, som man i det enskilda lifvet förfar, nemligen att icke leka med elden, med allt brännbart, med allt som kan underminera, förinta den styrelseform, som, enligt min fasta öfvertygelse, är den enda som passar, som kan lyckliggöra vårt samhälle. Skulle således till och med en Konung upphöra att vara monarkiskt sinnad, så tillkommer det folket, nationen, att 336 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 129. icke följa dess fotspår. Han är som statsmagt icke att anse blott såsom en individ, utan äfven såsom en kontinuitet af en lageidig magtfullkomlighet. Efter detta förord ber jag få anföra motiverua till min ofvan uttalade förundran och mitt ogillande af hvad i det omordade Statsråds-protokollet, angående skarpskytteväseudet förekommer, och som på sätt och vis sanktionerar, hvad som, enligt mina begrepp, inkonstitutionel! innefattas >\ hela skarpskytte-inrättningen. Jag har sagt att Chefens för Landtförsvars-departementet af mig antydda förfaringssätt gifvit mig anledning till förundran. Jag hade nemligen trott att då en kommitté (den s. k. Landtförsvars-kommittéen) af Konungen blifvit tillsatt och ännu fungerar i och för afgifvande af ett betänkande, rörande landtförsvarets fullständiga ordnande, samt Chefen för Landtförsvars-departementet derjemte, uti ofvan anförda Statsrådsprotokoll, sjelf tillkännagifvit sig »vara förhindrad att afgifva något nytt förslag för »ordnandet af försvarsverket till lands, innan Kommittéens betänkande i sin helhet »blifvit till Konungen öfver!emnadt», så har det måst förundra mig, att allt detta oaktadt, samme
I sine ingifne förklaringar har Lmsäberg äf-> wen andragit, att han ej sätt tili godo njuta sädane öswerffott af andra och flere gängs försäljningar, hwilka tillhört personer, som häftat för defect-skulder, utan att sädane öswerskolt skola antingen kommit Contoiret sä» som hemfallne tillhanda, eller blifwit pä annat obehörigt sätt till hans för fördelande anwände, hwarsöre han pasta» att efter härom föregängen utredning bemäldte vfwcrskott mätte bliswa honom til! godo beräknade. Men dä Smedberg icke med nägre bewis styrkt werkligheten as denna angifwelsen, sä fann Directionen sig för det närwarande, och innan sädant söregätt, i den» na omständighet icke kunna meddela nägot utlärande. Sedan de twennedefect-poster 94:7.91. och, at zZ. 9, tillhopa 96. 41 8- hwarsörc Coninntzarien 8ms6ber§ kommer att njuta afdrag blifwit honom även i utredningen päsörde deffectfumma t,oz t. 32 6. till godo beräknande, äterstär således 934. zg 10 dem Directionen anlag honom böra till Contoiret inbetala, äswen som hatt till följe af Auctions-kammare JnsttUctionen kännes skyldig att godtgöra Contoiret de sökärcn i8Ql, 1802 och igoz ännu oliquiderade desert poster z. r;. 9. jämw 7 flZ rst. dem han sjelf upgifwit wara honom för litet päförde, eller sammanräknadt 938: iz. io, hwaremot han äger att frän Auctionsckamniaren uttaga ett af k. VVimer för Fjerde Bandet!7r:o zo. Auer 458 Den 7 December.
Till all lycka ägde fadern ett mycket stort bibliotek, ur hvilket hon hämtade näring för sin vetgirighet. Hon svärmade för naturen och ströfvade helst ensam omkring i skogen, öfverlämnande sig ål sina ungdomliga, djärfva drömmar och tankar; en innerlig önskan att en gång utföra något verkligt godt föresväfvade henne ständigt som ett mål att sträfva efter. Utan att hafva rönt något yttre inflytande, kom hon till insikt om de stora brister som vidlådde den kvinnliga undervisningen. Hela hennes inre upprördes vid tanken på don orättvisa skillnaden som rådde mellan gossens och flickans uppfostran, och hon fick klart för sig, att hennes sträfvan skulle gå ut på att höja kvinnans ställning i vårt land. Aren gingo emellertid, och vid 28 års ålder hade hon ännu ej kunnat utföra något, då en plötslig förändring inträdde i hennes lif. En af hennes väninnor hade åtföljt en familj till Syd-Karolina och trifdes där mycket bra. R. Olivecrona, som städse längtat efter att få komma ut i världen, tänkte sig nu äfven möjligheten att få resa, i synnerhet då väninnan uppmanade henne att komma. Efter inånga strider fick hon ändtligen 1851 sina föräldrars tillåtelse att resa till Amerika för att där förtjäria sitt uppehälle. Vid den tiden väckte det ett oerhördt uppseende, att en ung flicka ensam anträdde en så lång resa, men • detta afskräckte henne ej, ty hennes själfständiga, frihetsälskande sinne ingaf henne mod, hopp och tillförsikt. Efter en rätt besvärlig resa landsteg hon i Charlestown, 1898 IDUN 178 O, vill du komma till den högsta s a n n i n g? V a r barnsligt from och slut dig till naturen, F ö r s ö k att stafva hennes blomsterbibel, Dess första mening rörer tro och kärlek. A. Adlersparre. vid hvilket tillfälle en af fru Olivecrona författad uppsats öfver Mary Carpenter upplästes. Är 1859 utkom det första häftet af » Tidskrift för h e m m e t », den första i sitt slag här i Sverige. Fru Olivecrona och frn Adlersparre redigerade densamma, och under två år lyckades de bibehålla sin anonymitet.
Du behöfver därför ej äta fina, dyra rätter, men däremot hålla dig med g o d kost. Du kan vara fin, utan att behöfva sideneller sammetskläder och utan att » modernisera » kostymerna hvarje halfår. Du behöfver ej ge ut dina goda slantar för att visa dig på något offentligt nöje, som möjligen ej skulle bringa dig någon andlig behållning, icke ens ett godt, harmlöst skratt. Du får ej göra några skulder, min jkära Brita, i förlitande på att du skall få särskild hjälp till att gälda dem. Du skall köpa ved och betala hyran, innan du tänker på någon rekreationsfärd! Och nu är jag ute, glad som en fågel och jublande tacksam öfver Guds godhet samt människors aktning och deras förtroende till mitt arbetssätt. Hör på, Ada, kom och följ med mig, icke långt d u; vi kunna slå oss ned i någon närbelägen vacker bygd, om du ej har lust att se dig omkring på längre håll. — Nej, kära du, kom nu ej med de där två demonerna: men och o m; vi skola just ut och befria oss från deras efterhängsenhet. — Ja oss, ty de äro aldrig längre borta ifrån mig, än att jag så att säga måste gripa nytt tag i dens hand, som en gång, helt visst småleende, sporde: I klentrogne, hvarför ären I rädda? — Raska nu på, vännen min, och packa din illa koffert! Nå, Gud ske lof, nu klarnar du upp och följer m e d! — Nej, nej, nej, IDUN 148 1897 inga funderingar på möjligen kommande föreningar och slikt till förmån för sommarkolonier för vår klassomedvetna klass I Här måste otaliga om och men slås ihjäl, innan vi få rang som arbetare och tanken väckes på att understödja oss, då vi lida af arbetslöshetens följder. Låtom oss fånga så många glimtar af lifvets solljus, som dagen bjuder oss, och vara tacksamma för dagligt bröd! » » Ja, men o m! — » » Vi nu komma för sent till ångbåten! Ja, då får du till straff göra mig sällskap i en tredje klassens järnvägskupé.
Föreställ eder nu, bästa Mathilda, hvilket intryck af ånger och smärta jag skulle få, då jag såg denna himmelsskriande skillnad, såg detta varma, glada, ljusa, rika rum, hörde eder prisa den treflighet som rådde, såg eder sväfva fram och åter, lik ställets goda, milda genius, och dessa små ljus-alfer hoppa och dansa omkring likt verkliga afbilder af all den glädje som jorden kan gifva. O då sved det i samvetet! Då kom den hemska jemnförelsen med denna kalla, mörka, tomma stuga, der allt tycktes vara dödt utom sorgen och den gnagande saknaden. Och detta allt, blott genom ett ord af mig! O Mathilda! måtte du aldrig få känna hvad jag känner.» Mathilda lade sin hand öfver ynglingens ögon, de voro våta, och dessa tårar! – o huru ökade de ej den innerliga tillgifvenhet, som hon redan förut egnade Josef. Måhända finns det intet som så inskärper denna känsla, som egen anklagelse af egna fel, hvilka man på en gång känner, ångrar och bekänner för vännen som är oss vorden ett annat, ja, ett dubbelt samvete. Men sjelfförsvar! ack huru det klingar falskt, huru det kyler och jagar det älskande hjertat långt bort. Det ena tror man så fullt, känner så djupt sanningen utaf, men det andra! det står så theatersmyckadt och grannt, och man vet, man fruktar åtminstone att, hvad som lyser som guld, blott är koppar, demanten blott kattsten och perlorne endast bräckligt glas. Kära qvinna! tro aldrig på hans kärlek, hans löften, hans eder, om han aldrig medgifver några fel, aldrig anklagar sig för någon förbrytelse, ty, ettdera är han blind för sig sjelf, eller ock, bedrager han dig, och är dig således i båda fallen ovärdig, om du NB. sjelf är god, och således värd ett rent, fullt hjertas hyllning och förtroende. Mathilda försökte att skingra det moln som denna händelse lagt öfver Josefs sinne, och hon lyckades till en del. Hon samtalade länge med honom om skillnaden af de förebråelser man bör göra sig, då man åstadkommit något ondt med vett och vilja, eller af obetänksamhet.
Stockholm den 21 Maj 1841. TfiYCKT IIOS J. A. WALLDÉH, 1841. Constitutions Utskottet: Memorial. N'-o i 13. i f\:o u 5. Alik, till Exp. Utsk, den 28 Maj 1841., kl, 11 f. M. Memorial till Borgareoch Bonde-Står, den, i anledning af Ståndens yttranden, rörande Corislitutijns-Utskottets Memorial J\;o w'. Vid pröfning af Conslitut:ons-Utskoltets, i anledning af återremiss i Utskottets Memorial No 63, till Riksens Ständer afgifna Memorial, N:o 107, hafva R ks-S änden afgifvit följande yttranden: Ridderskajiet och Adeln har bifallit det senare af de utaf Utskottat alternativt frarns alda förslag till beslut. Preste-Ståndel, som vidblifvit sitt vid Memorialet N:o 63 fattade beslut, har lagt Memorialet N:o 107 till handlingarne. Borgare-Ståndet har godkänt det pag. 6 af Memorialet N:o 107 upptagna alternatif, och gillat det, efter berörde alternatif, pag. 6 och 7 af Me morialet N:o 107 framstälda serskilda förslag; i följd hvaraf Ståndet anlett det andra alternatif, hvarom å pag. 7 af Memorialet förmäles, förfalla.
– Åh, du begriper nog hvad jag menar – sade mor Ingrid torrt – det ä’ intet värdt att draga strå för mig. Blodet ä’ tjockare än vattnet, och jag vet nog hvem jag mest tror. – Ja, Gud vet hvad Gunnar nu pratat i er – sade Lena, utan att dock förmå se upp. – Pojka’ minns minsann intet allt hvad de göra, och mycke begå de i fylla, som de se’n glömma. – Åh tig du med slikt – sade mor Ingrid – och kom inte fram med tocket till mig. Ditt tal bevisar bäst att du drar öra åt dig, och begriper hvad jag menar; och hvad du än må säga om att begå i fylla, så frita’r jag Gunnar, för jag vet att han än aldrig lög för mig, och att han aldrig söp mer än en gång på fjolåret, och olycklig var den gången! Men se du åter! Det är annat; för se den som kan ljuga inför Gud och presten, den kan ock ljuga framför ena gammal qvinnfolka-menniska, och det kan jag säga dig, att du har intet mer skam i dig, än jag vet intet hvad, och att Gunnar intet är att leka med, och att han går till tings för ’et, för han ä’ intet skyldig att dras med andras barn, och arbeta och streta för dem. Men nu började Lena ursinnigt gråta och vrida händerne, samt sade sig vilja gå och dränka sig (ord som bondfolk ofta bruka, och andra dito alltid tro på, efter det någon gång inträffar) om Gunnar försköt henne, sade sig vilja blifva den lydigaste och undergifnaste hustru i verlden, bara Gunnar tog henne till nåda, och bekände slutligen för mor Ingrid rätta förhållandet, och bad henne med sammanknäppta händer ställa allt väl till; försäkrade, bedyrade och svor vid allt som heligt fanns, att ingen i verlden mer än hon och en till visste rätta sanningen, så att Gunnar hade aldrig någon skam af «sin godhet att ta ’na till nåda», såsom Lena i sitt betryck kallade det. Mor Ingrid satt stum och åhörde Lenas böner och föreställningar, villrådig om hvad som här var rätt och orätt, hvad hon borde göra eller låta bli.
Betänkande angående väckte frågan om obehindrad rättighet för hemmansägare, att uppföra och begagna husbehofs Vattenoch VäderMjöloell Såg-Qvarnar, samt att anlägga Linbråkar och Linskäcktor, vid hvilket skil jäktige anmärkningar blifvit gjorde, hvarigenom dels å ena sidan är vordet förment, det en hemmansinnehafvare icke borrie betapas, O * att obehindradt få begagna den läglighet, sorn å hans ägor kan vara till Mjöleller Sågqvarns uppförande, dels å andra sidan åter inan ansett att inrättande af Linbråkar och Linskäktor, då desse af vatten skola drifvas, icke borde vara utan föregången behörig anmälan och pröfning tillåtit. Då Utskotten icke kunnat finna att hvad såsom skäl för berörde anmärkningar blifvit anfördt, rubbar den grund hvarifrån Utskotten i fölenämnde Betänkande Utgått* tro ock Utskotten något vidare yttrande i ämnet desto mera öfverflödigt, som, enligt hvad Utskotten nu få i lik - v §go Lagoch Be svärs-Ut sin! tens, Betänk an den, gtämmighet med ankomne Protocolls Utdrag vfirdsamt anmäla, Betänkandet vedan hos de öfrige irenne RiksStånden vunnit bifall, nemligen hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, samt Högvördige Freste-Ståndet den 4 och hos Hedervärda Bonde-Ståndet den 7 i nästvekne April månad, hvaraf Vällofl. BorgareStåndet lärer inse at( frågan till följe af 69 §, i Regeringsformen redan är afgjord.
Om jag nu delar deras åsigt, som med nöje sett resullaterna af dessa referenters arbeten, så har det likväl alldeles icke minskat min öfvertygelse om det olämpliga i sjelfva åtgärden; men om R. o. Ad. finnér det vara för Ståndet nyttigt och behöfligf, att denna åtgärd fortfar till riksdagens slut, så ber jag likväl R. o. Ad. besinna, om det ej vore nödvändigt att förändra beslutet rör:de sjelfva kostnadens bestridande. Jag skulle tro, att den majoritet, som här dicterat lagen om dessa referenters antagande, äfven skulle kunna dictera det beslut, alt alla de ledamöter, som infunnit sig vid denna riksdag, och som här uttagit pollett, måtte bidraga till aflöningen af dessa referenter, och alt således helt och hållet befria Riddarhuscassan ifrån dessa utgifter. Ehuru jag är obenägen för hela åtgärden, så förklarar jag likväl på förhand, att jag då skall underkasta mig majoritetens beslut och alltför gerna bidraga till denna utgift. Hvad åter angar införandet af denna prot.föling hos de andra Stånden, så bestrider jag en sådan communication med dem, sorn. blifvit föreslagen, emedan jag på förhand nästan gör mig förvissad, att en sådan inbjudning kommer att afslås, och detta på de skäl, alt 59 §:n Riksd.Ordn. stadgar, att ”alla ”hos RiksSt:n hållna protocoll skola, så tidigt ske kan, ge"nom trycket utgifvas till deras fullständiga innehåll.” Det är väl således icke skäl att införa en dubbel prot.föling, som skulle af riksd.kostnadsmedlen bestridas. Detta hindrar likväl ej Const.Utsk. att välbetänkt till R. St. inkomma med ett förslag i öfverensstämmelse med hvad jag här hört önskas och yttras, nemi. att prot. ej mera må in extenso tryckas, utan endast sakprot. föras. Inkommer ett sådant förslag ifrån Const.Utsk. under loppet af innevar. riksdag, så kan detsamma genast vid början af nästa riksdag bifallas och prot.tryckning in extenso redan för den riksdagen upphöra.