Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under loppet af de sednare 10 åren har i den trakten af Södermanland, der jag bor, gästgifvarnes rättighet att sälja bränvin till en del uphört, och för denna ort vore det en olycka, om man skulle antaga det lagstadgande Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvarföre jag anhåller, att minimum, som å minuteringsställena få försäljas, måtte bestämmas lill 1 kanna, så att krogarne med den skam och nesa, deras besökande medföra, må blifva, såsom hitintills, det enda tillhåll för samhällets afskum. Jag anhåller om bifall till Ulsk:s förslag. Den 5 Augusti f. m. 25 Frill, von Kramer: Sedan Hr Adelborg yttrat sig, kan jag vara ganska kort, emedan jag instämmer i allt hvad lian yttrat. Jag tror nemi., att om man å ntminuterings-ställena tillåter försäljning af sa ringa belopp som en sup, skola dessa snart förvandlas lill krogar. Inom Ulsk. hafva mig veterligen ISondeSi:s ledamöter icke velat gå längre ned än till 'f k:a, ehuru Hr von Hartmansdorff upgifvit, att de önskat, ali utminuleringsställena skulle hafva samma försäljningsrätt som krogarne. Efter min upfattning af deras ord yrkade de likväl endast, att försäljningsbeloppet skulle blifva enahanda på landet och i stad eller J kjp, hvaremot PresteShs ledamöter inom Utsk. envist vidhållit, att å landet skulle från minulerings-ställena icke få säljas mindre än 1 kanna. I städerne har man medgifvit försäljningsheloppet lill ^ k:a, hvartill skälet, är, att detta belopp rymmes i en butelj och kan af arbetsklassen lättare bernias på magasinet än på krogen. Deremot, hvad landet hesträffar, ansågo såväl PresteSt:s som R. o. Ad:s ledamöter, att man icke borde understiga det hittills bestämda beloppet eller 1 k:a. Lika med Hr Adelborg får jag således anhålla om bifall till Ulsk:s förslag. Frih.
Sill frebitio för *£)t)potfyefö#föreningar amoifaö 800,000 R:br famt till frebitio för Sljfodationer od) fJ>rioat#$8anfer för fpanmålébelåning 400,000 R:br allt $3:co. §. 30. 3 fråga om 0ebelutgifningen famt SSanfenS metallijfa $ajja, fyaftoe 2Bi ftabgat: l:o ©åfom febelftocf anfeS od) beräfnaé: a) alla i omlopp toaranbe 33anfo# ocfy RifSgälbéfeblar famt utelöpanbe infättningöbetoié od) attefter; b) alla på räfningar i ©epofitioné#afbe(ningen innejlåenbe mebel; od) 46 c) t>efa fumman af reDan berotljaDe freDitiv, forn funna roiD anforDran Diéponeraö. härifrån afräfnaé: a) ålrebitivet till 3vifögälDön kontoret å en million riföDaler; b) De förjfott, forn blifroit från 33anfen utlemnaöe till förjlitna fmärre feDlarö inroeplanDc i lanDöorterna. c) fåDana tranSportfeDlar fann fcDlar af npa {laget å De högre valörerna, broilfa, fåfom otpDltga, icfe funnat unDer fina numror afföra^, utan i fallet blifroit af 2åne*afDelningen infriaDe; od) D) metallijfa voärDet af .^opparnjfiljempntönpollettcrna. 2:o 33anfo*$ullmäftige förflänDigaé att till återbetalning uppfåga alla, i följD af Den år 184-3 börjaDe upplåning, fro» allmänbeten upptagna lån.
Han säger: »Uue remarque essentielle, en ce qui coucerne 1’impöt territorial, c’est qu’il fin it par ne plus étre constitué å titre veritablement onereux pour ceux qui 1’acquittent. Cet efiet resulte des transmissions dont la terre est 1’objet. Sur chaque fraction du sol pése par l’effet de 1’impot une rente reservée å 1’Etat: acheteurs et vendeurs le saveut; ils tiennent compte du fait daus leurs transactions, et les prix auxquels ils traitent eutre eux se réglent uniquement en vue de la portion de revenue qui, 1’iinpot payé, demeure nette, c’est-a-dire affranchie de toute charge; aussi le temps arrive-t-il ou nul n’a plus droit de se plaindre d’une redevance antérieure å son entrée en possession, et dont 1’existence Den 3 December f. m. 137 eonnue de lui a attenné proportionellement le montant des sacrifices qu’il a eu å faire pour acquérir;» samt vidare i afseende å dessa skatters förändring: »Or en changer la repartition afin de dégréver les parcelles qui rapportent le moins et de reoharger celles dont le produit s’est accru, c’est arreter ce mouvemenl, c’est en réalité prendre aux uus pour donner aux autres, et, sons une apparence trompeuse de justiee faite aux choses, comrnettre une veritable injustice envers les personnes.»
Och der skall vara gråt och tandagnisslan; när I fån se Abraham, Isaac och Jacob, och alla Propheterna, i Guds rike; och eder utdrifvas. Och de skola komma ifrån östan och vestan, och nordan och sunnan, och skola sitta till bords i Guds rike. Och si, det äro någre ytterste, som skola varda de främste; och någre främste, som skola varda de ytterste. Samma dagen gingo någre Phariseer fram, och sade till honom: Skynda dig, och gack hädan; ty Herodes vill dräpa dig. Då sade han till dem: Går, och säger dem räfvenom: Si, jag utdrifver djeflar, och helar i dag, och i morgon; och tredje dagen varder det ändadt med mig. Dock likväl måste jag ännu vandra i dag, och i morgon, och öfvermorgon; ty det kan icke vara, att en Prophet förgås annorstädes än i Jerusalem. Jerusalem, Jerusalem, du som dräper Propheterna, och stenar dem som sändas till dig; huru ofta ville jag församla din barn, likavisst som foglen sitt näste under sina vingar; och I villen icke? Si, edart hus skall varda eder öde; och säger jag eder, att I skolen icke se mig, tilldess tiden kommer, att I varden sägande: Välsignad är han, som kommer i Herrans Namn. Och det hände sig, att han kom uti ens mans hus, som var en öfverste för de Phariseer, om en Sabbath, till att få sig mat; och de vaktade på honom. Och si, en vattusigtig menniska var der för honom. Då svarade Jesus, och sade till de lagkloka och Phariseer: Må man någon hela om Sabbathen? Och de tigde. Men han tog honom till sig, och gjorde honom helbregda; och lät gån. Och han svarade, sägandes till dem: Hvilkens edars åsne eller oxe faller uti brunnen, och går han icke straxt till att draga honom ut, om Sabbathsdagen? Och de kunde intet svara honom dertill.
Ty som, näst hertigen, af allt på jorden Jag hatar sorgen mest, så har jag sökt Förnärmad vänskap vända bort i löje Och skratta ut dig ur min glada själ. Men som det orätt var, låt det bli glömdt! Och nu – ett ord ej om hvad föregått; Här har du gamla vännens hand tillbaka. JOHAN FLEMING. Jag tager den med hjertats tysta ånger, Jag trycker den vid minnet af den stund, Då, nyss till Finland kommen, första gången Jag till min faders grafvård gick och der Dig knäböjd såg med kind af tårar stänkt. Hvem kunde derpå känna glade Olof, Hvarom i Warschau jag så mycket hört. Vi derför länge språkade tillsamman Och kände ej hvarandra alls igen, Till dess du hastigt mig om halsen for Och ropade mitt namn. Och det blef afton, Förrän vi skildes åt och himlens stjernor Bevittnade vår vänskaps varma ed. OLOF KLAESSON. Och troget ock skall denna eden hållas. Snart komma storm och strid, då pröfvas den; Då vet du, hvar du har en trofast vän. JOHAN FLEMING. Nu låt oss följa Stålarm till min moder! OLOF KLAESSON. Ännu i dag blir flickan din – jag håller! Och om jag vadet tappar, eger du Min svarta frustande Arab. JOHAN FLEMING. Din tok! Du aldrig kärlek kännt. OLOF KLAESSON. Blott åtta gånger, Och hvar gång följd af små-förtret och ånger. (Båda gå genom venstra sidodörren.) Sjette Scenen. DANIEL HJORT(träder in bakom pelarne, läsande i en gammal bok). Jag kan ej säga som den store talarn: »I skrift och tanke finns min fröjd och tillflykt; Så gladt finns intet, som ej gladare Blir genom dem; så sorgligt intet finns, Som genom dem ej mindre sorgligt blir.» Jag pröfvat denna sats, men den är falsk. När dig jag läser, gamle Livius, o, Ej fylls mitt bröst af glädje, men af ångest. När jag på edra stora strider tänker, Hur ringa synes mig ej denna strid! När jag ert tappra, stolta folk beundrar, Hvar ser ett sådant jag i denna tid?
På den kungliga teatern var denna korgång blott en (målad) fondridå och när bröl-lopsprocessionen skulle draga fram, gick den öfver scenen från den ena kulissen till den andra, kom icke upp genom kyrkan och ännu värre var det med spöket. Björn säger uttryckligen: yEn Midnat her, just Klokkcn tolv, som Hanen havde galety kom Sankt Olaf jra Koret hist igennem Kirkcn i sin gyldne Rustning med sin lukte Hjelm omkranset af Kar / unkelkronen, sit lange Spyd og med sin Sölvmorskaabe, som slwbte efter ham i Kirkegangen. Man ser framför sig hurn Meiningarne skulle låta gengångaren resa sig bakom kopparkistan och långsamt med elektriskt ljus i hatten skrida uppåt midtelgången mot käm-parne. På Köpenhamns kungliga teater kom hr Axel Madsen, som för öfrigt var ett utmärkt spöke, in från sidokulissen utan spår af förberedelse, utan målerisk verkan och hvarför? Derför att den kungliga teaterns scen är illa bygd, derför att en så stor sträcka afgår till prosceniet, att fonden, som äfven i Axel och Valborg var lika stor som på Meiningarnes scen, hvarken kunde märkas eller begagnas. Skådespelarne kunna aldrig komma in på lifvet af åskådarne, aldrig nå öfver den öken, som ligger framför dem och genom hvilken de skola ropa. Annorlunda på Stockholms dramatiska teater. När man uppför stora stycken, som kräfva vidt utgrenad uppsättning, flyt-tas de öfver till operahuset, som ännu icke är så rymligt i fråfi om åskådarplatserna som danska kungliga teatern. På den mindre scenen hör skådespelet hemma ända från drama till lustspel, den konstform hvari det talas och samtalas. Här råder nyansens tjusande trolleri. Och man har en viss rätt att begagna det franska ordet nuance om svensk scenisk konst, icke just derfor att denm i och för sig är fransk — all konst som duger bär nationah tetens karaktärsmärke — men derför att den svenska teatera från sin uppkomst och intill nutiden i hög grad stödt sig på franskt skådespel.
Sedan till Utskottets kunskap kommit, att hos Banco-Fullmägtige anbud blifvit gjordt, att, emot ett pris af 128 skillingar för hvarje Riksdaler Specie, till Banken försälja Depositions-bevis öfver silfver, som, för Bankens räkning, blifvit nedsatt hos handelshus i Hamburg, har Utskottet tagit under öfvervägande, huruvida något hinder för dylika anbuds pröfning kunde förefinnas uti nuvarande Banco-Reglemente; och som härvid förekommit, att 110 § i berörde Reglemente, hvilken innehåller: ”Såsom Bankens metalliska Cassa anses och beräknas endast: a) Gångbart Svenskt silfver-mynt; h) Ducater, Svenska och Holländska, jemte andra utländska guldmynt-sorter; c) Aflyst Svenskt silfver mynt; d) Utländska silfvermynt-sorter; e) Omyntadt silfver och guld; f) Silfvereller guld-poster, dem Kongl. Mynt-Verket af Banken eller andra för Bankens räkning, enligt till Banken ingångne, af Mynt-Verket utgifne, qvittencer och bevis, emottagit och under sin vård eger,” vid jemförelse med andra stadganden i samma Reglemente, icke synes medgifva, att bland Bankens metalliska Cassa får inberäknas annat omynladt silfver eller guld, än det, som ligger under Bankens egen vård, och således icke det, hvilket blifvit, för Bankens räkning, å utrikes ort nedsatt ; har Utskottet, i betragtande af de större fördelar, som skulle beredas så väl Banken, som allmänna rörelsen genom en förstärkning af Bankens metalliska Cassa, under nuvarande, för dylika åtgärders vidtagande, fördelaktiga conjunctur, ansett sig vara förbundet, att, i hvad på det kan ankomma, söka undanrödja aila de omständigheter, som anses kunna hindra silfver-köp på ofvan omförmälde sätt. Hih. till R. St. 2 Banko-Utskottets Memorial, N:o 18.
Flere af d e m äro af öfverväldigande verkan antingen g e n o m den lugna förtröstan, s o m talar ur dem, eller den gripande hänförelse, s o m bär dem. Detta gäller närmast o m israeliternas körer. Filisteernas däremot präglas af en sorglös glädtighet, s o m likaledes verkar anslående. Att nämna några särskildt tilltalande körer skulle vara att framdraga nästan alla. Ett par rena orkesternummer förekomma, nämligen ouvertyren till första afdelningen o c h den egendomliga sorgmarschen i dur i sista afdelningen. Det hela afslutas på ett gripande o c h värdigt sätt genom Manoahs härliga recitativ » Ädle hjälte, sof i ro » m e d tillhörande kör o c h sist israeliternas hänförande o c h upplyftande slutkör, » Lofven, I himlar, Herrens härlighet! » D e t vackra templet var alldeles fylldt af en andäktigt lyssnande publik, som säkerligen ej så snart skall glömma denna musikfest, af hvilken Filharmoniska sällskapet har all heder. Södra teaterns nya p r o g a m låter se sig så godt s o m månget annat i den vanliga farsstilen, o m det ock ej erbjuder något högre intresse. Förpjäsen, » Gyllene d r ö m m a r », är en spansk bagatell, där hr E. Wagner särskildt har en lustig roll, s o m han förtjänstfullt skiljes från. Därpå följer » Fru Lohengrin », en fars af tre franska författare, hvilken efter en tysk bearbetning öfverflyttats till svenskan. » Fru L o h e n g r i n », sådan den nu ter sig, förefaller nog o c k, tack vare den långa omvägen, föga fransk, annat än i själfva intrigbyggnaden, s o m röjer stor konstfärdighet. Där finnas d o c k onekligen många lustiga scener och situationer, men det hela verkar något ansträngdt, o c h orimligheterna framträda ibland allt för på- tagligt. Mest skrattar man åt hr Bergström, s o m också har den bästa rollen. Vidare kan man man m e d erkännande nämna fru Fornell, hrr Wagner, samt fröken Caspér. Däremot äro hr o c h fru Lambert denna gång ej fullt i sitt esse.
Da man säger, att spelare i alla fall finna tillfälle att förstöra sina penningar, tror jag, att man bör besinna, att vid ett classlotteri förstöra de icke andra än sig sjelfva, då de deremot i andra ipel förstöra såväl sig sjelfva sorn andra; och derföre ansei’ j g bättre att hafva ett spel, hvarigenom icke flera pä samma gäng kunna förstöras. Hr Rosen blad: Jag utber 111ig att få uppläsa det förslag, som jag anhåller att Hr Gr, o. Lapdtm. täcktes proponera: ”alt R. St. anhålla hos K. M. i underd., att, i den händelse K IVJ. skulle finna det lämpligt, K. M. täcktes förvandla nummerlotteriet till ett elasslotteri.” Derigenom försvinner alldeles den irring, hvari Gr. Cronhjelm synes hafva råkat, att jag skulle önskat ett elasslotteri jemte nummerlotteriet. Jag har doek alltid tillstyrkt förvandling af nummerlotteriet, på det de fattigare classerna pia slippa att narras till lottev rict och conlribuenterna må bestå af sådana personer, sorn i annat fall contribuera till Tysklands Judar, Gr. Cronhjelm: Jag har icke påstått, att Hr Rosenblad vill hafva ett särskildt dassoch särskildt nummerlotteri, utan jag erkänner consequensen af hans utveckling af den sats, att staten bör vara förläggare för spelhus. Men jag skulle, i fall jag hade någon förmåga att verka på den varde motionären, till honom vilja hemställa, om han ej skulle vilja hafva godheten att uti sin propos. begagna mera generella termer, t. ex. att den vinst, som genom nummerlotteriet inflyter, må användas till utvidgade och förbättrade spelinstitutioner af hvad slag som helst, blott de lemna stor inkomst åt staten. Jag tror, att man borde antaga principen lie) och hållen och icke inskränka sig till en partiel förbättring af spelanstalterna. StatsUtsk:s yttrande i den nu föredragna slutpunkten blef af R. o. Gr, von Fersen, Hans: I enlighet med af mig af gifvet yttrande, då StatsUtsk:s betänk.
För ätt blifva bestraffad för handlingar, sorn äro begåhgna af hans tjenstefolk, icke blott mot hans vilja, u!an kahhända till öäh med för ätt Skada höhöna. I förevarande § är derföre föreslaget, alt husbonden skall svara för sin hustrus, barns, tjerisfefolks och arbetares handlingar, så vidt sådant medför pénningeansVar och konfiskering, derest han ej äj bevisar, ätt det åtalade bktett antingen emöt haris vilja, eller att han sjelf derigenom lidit större skadä, än den fördel, som kan visas hafva Varit tiliérnad, biler b) att af sistnämnda eller andra tillkommande omständigheter kan klarligen sköhjas, att det åtalade skett höhbm ovetaride; ty i dessa fall, äfvensom i sådana der kroppsligt straff skulle komma i fråga, skall ve derbörande sjelf stånda ansvar. Först får departementet anmärka, att stadgandet, att husbonden skall ansvara försitt folk, enligt departementets tanke icke är öfverflödigt, såsom kommisSirihén anser det; ty utan ett uttryckligt stadgande derom, kan departementet icke anse att ett sådant ansvår ovilkorligen åligga husbonden, så Vida han ej kan ölverbevisas, att öfVerträdelsen skett enligt hans befallning och tillskyridande. Kör så vidt det är stadgadt, att husbonden icke skall ansvara för nämnde personers handlingar, så snart han visar, att det åtalade 'skett mot hans Vilja, tror departementet, att ett sådant stadgande kommer ätt visa sig utan synnerlig tillämpning, enär det endast i fä Tall skulle blifva honom möjligt att anskaffa sådan bevisning. Ej heller anser departementet riktigt, att husbonden skall befrias från straff, endast derföre, att han kan visa, att deri skada, han genom sitt folks o. s. V. åtgöranden lidit, är större än den fördel, som kunde visas hafva varit tillernad. Ty detta utesluter ingalunda möjligheten af, att förseelsen kan vara begången med hans goda minne.
" som möjligt är” beslutit följande förändring: ”skolande Magistraten noga tillse, att, enligt Pastors-Embetets intyg, som bör infordras, endast ordentlige och väl frejdade personer, som hvaremot de Irenne öfrige Stånden bifallit Utskottens förslag, vid hvilket förhållande Preste-Slåndets serskilda mening förfaller. 53 §. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har fattat beslut om denna §:s uteslutande från Utskottens förslag; men då de Irenne öfrige Stånden antagit samma §., kommer Ridderskapets och Adelns beslut härutinnan att förfalla. 54 § Höglofl. Ridderskapet och Adeln har från denna §. uteslutit orden: och tillåtelse; hvaremot de irenne öfrige Stånden utan förändring gillat Utskottens förslag, i följd hvaraf förstnämnde Stånds serskilda mening förfaller. 55 §. Högv. Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva i denna §. beslutit följande förändring: "Ej må köpare till vittne åberopas, eller för ojäfvig antagas i fråga om' försäljning af det bränvin han sjelf sig tillhandlat, ulan så är, att andre personer närvarit och Domaren det då nödigt pröfvar, för att erhålla närmare ljus i saken; hvaremot köpare, derest han i öfrigt ojäfvig finnes, må vittna derom, alt bränvin blifvit till andre personer vid samma tillfälle försåldt.” Hvaremot de tvänne öfrige Stånden an Bihang till R. St. S Sami. a Afd. 3 loide Häjtet. 1(1 *8 Bevilln.- Lagsamt Allni. Besv.- och Occon.-Utsk. Memorial N:0 iJ. tagit Utskottens förslag; och då två Stånd stannat emot två i olika Beslut, kommer att förblifva vid hvad förut i detta ämne varit stadgadt. 56 §. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv.
Författningar allt efter den lön hvar och en har på Stat, bekorames till fullt belopp af den gifta Officern, men för den ogifta blott för den tid han gjort tjenst; synes det liksom dessa penningetillskott tillhörde den lön och tjenstebefattning hvarje Officer inom Edottorne njuter eller utförer; men då nu, de Officerare som tjenstgöra inom Båts. mansCompagnierne i Landsorferne (Vfter en sednare vidtagen åtgärd till både Rothållares och Trouppens båsta) har förlorat sina inqvarteringspenningar genom besparing deraf till Staten och de ej njuta inqvartering in natura, så hemställer jag till Ridrlerskapet och Adeln att dessa Officerare må i likhet med sina kamrater under sin tjenstebefattning utbekomma sin inqvartering i contant. __ För att ej vara vidlyftig, vill jag ej framföra de många skål som hårför tala, då sjelfva saken tyckes vara så billig och rättvis, N;o 20. Grefve Cronstedt, Claes: Då Kronan åger kopparränta, tionde och Den 5 Marlii, 3 6? hammarskattsjern liksom tiondespannmål och då Kronan uttager in natura denna sin spannmål, erne dan Kronan till sina behofver fordrar densamma tyckes vara en följd att då Kronan afven år i behof af koppar och jern, Kronan in natura bör uttaga sina behofver deraf. Dessa behofver fordras till Flottorne om ej till det betydliga qvantum som skatten utgör, dock åndå så stort, att en betydlig förlust nu uppkommer derigenom, att Kronan å Auction i Landsorten försåljersin koppar och sitt jern till ett lägre pris (emedan ingen bjuder högre) ån hvad Kronan måste på vågen eller Auctioner betala. Jag får derföre vördsamt hemställa till Ridderskapet och Adeln att Flottornes öfverstyrelse måtte årligen få requirera sitt behöfliga qvantum koppar och jern in natura då dessutom en Virist både för Kronan och Bruksägare åstadkommes om dermed förenades, att de
— Postporto och stämpel i Hamburg 2,319:25. 4. 2,076:24.— Arfvoden för Vexelhandel och Silfverindragningen 3,000: 2,850: Provision, Assurance, Courtage, Speser i Lubeck samt skillnaden emellan det belopp, Silfret lemnat, enligt Kongl. MyntVerkets attester, och det, hvartill detsamma blifvit upköpt . 59,007:14. 2. 29,011: 1. 5. 117,610:10.11. — Kostnad för transport till och från Kongl. Myntverket 53:36.— 27: 8.—• 109:16. Dito för dito från Norrige 839:29. 8. Då inkomstbeloppet afdragcs med 29,449:18. 4. 20,122:57. visar det sig, att reela fondens förstärkning, genom uppköp af vexlar, kostat 77,723: 27. 10. 34,696: 5S. Som likväl Banken fått sig till godo beräkna ränta å de medel, hvilka hos vederbörande Handelshus i Hamburg innestått, har derigenom en räntevinst uppkommit af 10,155:37. 4. 35,531: 42. 8. för år 1845 minskande kostnaden till 67,567: 38. 6. samt föranledande, att för år 1846 inkomsterne, räntevinsten deruti inberäknad 55,654: 31. 8. öfverskjuta utgifterne 54,819:24.— med 835: 7. 8. Enär vexel-köpen och Silfver-indragningen ännu fortgå, kan för detta år någon fullständigare redogörelse för Inkomst och Utgift, än som här ofvan blifvit framlagd, för närvarande icke meddelas. Bankens Sedelstock. 33:o.
Jag observerade icke, att ordet »Riksmynt» felades i voteringspropos., och jag anhåller att detta ord måtte få dit inskjutas. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som den upliista voteringsproposm, deruti kontrapropos. blifvit uptagen i öfverensstämmelse med det manuskript Gr. Sparre hade aflemnat, redan var af E. o. Ad. godkänd, någon ändring deri ieke numera kunde äga rum. Gr. Posse: Jag hemställer till R. o. Ad., om icke alla up fattat Gr. Sparres förslag såsom slutande sig på 13,000,000 Edr Ernt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att Gr. Posse torde finna att det ej vore riktigt att framställa en propos., vid hvars besvarande man skulle nödgas förklara huru andra upfattat ett förslag, samt att Hr Gr. o. Landtm, tog för afgjordt, att då i Utsk:s Utlåt, anslagen voro föreslagne i Biksmynt, äfven nu ifrågav:de summor borde anses beräknade i samma mynt, men att förändring i den justerade voteringsproposm icke genom någon af honom framställd propos. kunde ske. Gr. Björnstjerna: Då alla andra penningesummor, som här förekomma äro utsatta i Biksmynt, hemställer jag om det icke kunde gå an att få inskjuta detta ord äfven här, då det är tydligt att så varit och är meningen, så mycket mera, som detta ord finnes i förslaget om bangårdarne, hvilket Gr. Sparre afskrifvit efter Utsk:s Betänk. Hr Cederschiöld: Den omständigheten, att ordet Biksmynt är uteglömdt, kunde visserligen eljest föranleda någon tvetydighet, ' men då motionären sjelf, före voteringen, tillkännagifvit att detta var meningen, kan ingen, i detta afseende, taga miste, oell då är det fullkomligt likgiltigt, om det står der eller icke. Vid den härefter företagna voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 93. Frih. Cederström, Thure: