Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi få inte se skapandes grand af tåget, när det är så bälgmörkt – och jag som slagit mig i backen på att jag skulle se kungen. – Madam får se honom, om madam bara står stilla och beskedligt, sade John höfligt. Jag kan tala om för madam, att kungens vagn är upplyst och att de trettio officerare, som omgifva vagnen, hålla i ena handen en lanterna på hög stång och i den andra särskildt inrättade brännare, som hvarje minut kasta stjärnor ifrån sig. Det är så arrangeradt, för att folket skall få se kungen. – Hur vet han det? frågade månglerskan försmädligt. John kunde ha svarat: därför att kungen åker i min fars spegelglasvagn efter min fars spannhästar, och därför att jag såg, när min fars betjänter placerade ljusen i vagnen. Men det svarade han inte. Han stammade: – Jag har hört så sägas. – Är det sant hvad den där spolingen säger? frågade gumman skepparen, som fortfarande stod bakom henne. – Det är dagsens sanning. Jag har sett vagnen utanför spektakelhuset. – Där komma de! – Trampa mig inte, röt månglerskan till John. – Jag ber ödmjukast om förlåtelse, man skuffar mig bakifrån, svarade John. Söta mor skulle ha förvånat sig öfver hans goda manerer, om hon hört honom! Det blef en trängsel och ett knuffande. Folket skrek och hurrade, medan det vältrade fram öfver Stora Torget efter tåget, som långsamt gick fram mot den högt hvälfda Lejonbron. Främst kom janitscharmusiken, men den gälla mässingen och trumhvirflarne hördes endast doft mellan hurraropen och människosorlet. Efter musiken kom en uniformerad borgersman med en stor, silfverbeslagen staf i hand. Så, ridande på en hvit, rikt utstofferad häst, ledd af en borgersman i uniform, en ung, vacker borgare i fruntimmersdräkt. Det var Fama, Ryktets gudinna, som var iklädd en praktfull dräkt och höll en basun i handen. Folket trängdes omkring hästen. – Hvad säger hon? skrek månglerskan. – Tyst käring, så att man kan höra! röt skepparen. Nu hördes ganska tydligt Famas ord, hvilka oupphörligt upprepades:
Till följd af meddelad nådig remiss å Rikets Ständers Revisorers den 14 sistlidne Oktober afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt — 811 — andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1863, i hvad samma berättelse rörer Eders Kongl. Maj:ts och rikets Krigs-kollegium, får Kollegium å Fortijikations-afdelningen för sin del i underdånighet anföra: att, hvad först angår Revisorernes i ofvanberörda berättelse gjorda erinran om behöfligheten af en matsal i Svea Lifgardes kasern samt om det ofullständiga skick, hvari nämnde regementes arrestoch kokhusbyggnad sig befunne, ifrågavarande framställningar icke lära till någon Kollegii åtgärd föranleda, då Eders Kongl. Maj:t genom nådigt beslut den 13 nästlidne Oktober, i anledning af Sekund-chéfens vid meranämnde regemente underdåniga hemställan, förklarat skäl icke vara för handen att till Rikets Ständer göra framställning om anvisande af medel för föreslagen omoch tillbyggnad af regementets kasern. Beträffande derefter samma Revisorers anmälan derom, att de till kök och matsalar af sappör-kompanierna begagnade lokaler syntes otillräckliga och ej motsvarande dermed afsedda ändamål, äfvensom att nu befintliga sappörtrupp vore i förhållande till den öfriga Arméen alltför fåtalig, så och då nådig framställning i dessa afseenden redan blifvit af Eders Kongl. Maj:t till Rikets nu församlade Ständer aflåten i sammanhang med Eders Kongl. Majrts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, synes icke heller frågan härom böra påkalla något förklarande från Kollegii sida. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåtar: C. HEIJER. A. LINDMAN. GUSTAF FRUS. Stockholm den 11 December 1865. Alfr. Em. Malmgren.
Ltael hemstälde derföre till RidderskapetS och Adelns upplysta pmpröfwande« om icke kvederbörande kunde päskyndas. Han trodde ej att Stats - Utskottet kunde reglera beloppet af deq tillkommande Bcwillningcn innan det noga känner Statens inkomster hittilbags. Han föreslog därföre, att till Riksgälds Contoiret finge göras endast dey enklq frägan: om i betz uppgift är nägon missräkning, elley sy det ej sätt ni?ra till fig uppgifwit. Hery Den HO September, dvZz Herr 1 k a m, psbr: Det är länge, redan mer än 8 dagqr sedan BcwillningZ-UlskottetL anmodan härom till Hof-Eantzlcrn afgick; nägot sivar är ännu icke ankommit, och Utskottet kunde cj mera göra. Herr strain trodde cj heller, att Ridderffapet och Ädela ha» de nägon annan utväg, än akt zenora Hof-Cantzlrrn infordra upplysningar, Friherre 8 ruöI von kkol16 tsrnt Riksgälds - Contoiret är Riksens Ständers eget Werk. Riksens Ständer behöfva derföre icke heswära Hof, Cantzlercn för att derifrån bekomma upplysningar u> -jan de kunna djrccte dcrifrän infordras, Grefwe kl örns k. Larl dubris! r Riks» gälds-Contoirel kan rj lämna de upplysningar som äro hegärda. Det kan allenast se hwad till detsamma är Uppgifvit, men uppgifternas rigtighet kan endast hos UppbördSmännen controllcraS, När Bewillni'ngS»Utskot-> tet nu wändt stg till Hof-EantLlern föp att härom er« hälla uplysning, tror jag sälsdes att nu ingen ting Widare wid saken kan göras.
Af 3 §:n måste de 2:ne första moro:na upbäfvas, men det sista qvarstå. 4 och 6 gg:na bibehållas. 7 §:n bör ändras så, att den blott bestämmer straff, der arbete eller handtverk på Sönoch Högtidsdagar i mer eller mindre mån verkar störande på andras rätt till sabbathsfrid. 8 §:n bibehålies, hvad de 3:ne första punkterna beträffa; men förändras så till det följande, att resor med ångbåtar, diligenser och på jernvägar ej må på den i §:n omnämnda tid begynnas. K. Brefvet af d. 17 Aug. 1738 bibehå11 es i de delar det icke genom redan var:de lagförändringar är upbäfvet. Äfvensom 1823 års förklaring och 1841 års förordning om tillämpning af Sabbathsbrottsoch fylleri-böterna. K. Förordn. d. 4 Nov. 1772 bibehålles i afseende på sådant som icke är uphäfvet eller förändradt. K. Resohn d. 20 Nov. 1786 bibehålles med den förändring — att något undantag icke göres för Stockholm, Göthehorg och Norrköping. Det som är emot Guds lag på öfriga ställen, är det äfven i dessa städer. K. Brefvet d. 14 Juni 1820 bör uphäfvas såsom obehöfligt bredvid K. Resohn af 1786.— 1 Kap. 7 §:n K. KrigsArhne bibe hålles. — 104 §:n 5 mom. K. TjenstgöringsReglem:t bibehålles. — K. Förordmn d. 14 Sept. 1731 uphäfves, enär bröllop och graföl alldeles icke böra anses såsom sådana förrättningar, hvilka äro i strid med Sabbathens helgd. Att menniskor kunna äfven förderfva och missbruka dessa, kan ej förändra deras egenskap af heliga handlingar. — K. Skrifvelsen d. 23 Febr. 1825 bibehålles. — K. Förordmn d. 18 Jan. 1855 bibehålles.
Sedan i 33 § allmänna bolag bevillning blifvit ålagd genom föreskrifven afgift å utdelningen, följer deraf, att vidare bevillning ej kan påföras de synbara tillhörig heterne under des§e bolag, såsom redan beskattade. Bevillnings-Ulskottets Betänkande, M 4. 69 Af sådan anledning skall bevillning jemväl afkortas, när, till vinnande af säkert het och reda för statens inkomster, bevillning måst påföras eller erläggas af hem man, verk och lägenheter, sorn rikets akademier tillhöra, i den mån det behörigen styrkes, att inkomsten deraf antingen är anslagen lill lön för vederbörande embets och tjenstemän och således, enligt 2 § af denna stadga, redan beskattad, eller, lill betäckande af andra genom akademiens stat och vederbörandes förordnanden fastställde behof, blifvit beräknad och använd. § 147. De af allmogen, som ega eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfverstiger ett tusende R:dr Banko, torpare, gerningsmän, inhyseshjon, bruksoch fabriksarbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerne, fiskare på landet, fiskare och sådane torftige personer i städerne, som ej äro borgare, så väl som förenämnde personers enkor, samt gemenskapens hustrur och enkor skola, när de hafva fyra barn och derutöfver, af ett eller flere giften, under femton år, i den ålagda bevillningen njuta ett afdrag af fyra skillingar B:ko för hvarje barn, hvarjemte föräldrarue från mantalspenningar äro Inkallade, likmätigt Kongl. Förordningen den 8 Mars 1770.
Lönnberg från Östergötlands län: “Emot Utskottets beslut att afstyrka hvarje anslag för fortsättning af östra stambanan får jag vördsamt afgifva reservation. Till de många talande skäl, hvilka i de afgifna motionerna blifvit anförda till fördel för denna stambana, som, i jemförelse med öfriga ännu ofullbordade, visar sig till anläggningskostnaden vara den billigaste och med hänsyn till redan befintlig trafik i den beslutade rigtningen torde blifva den indrägtigaste, kunde ännu mera tilläggas; men jag torde nu endast böra framhålla, huruvida det ur statsekonomisk synpunkt kan vara ändamålsenligt att alldeles afbryta arbetena på östra stambanan, afskeda den der sysselsatta personal och kanhända för en ringa penning bortslumpa den befintliga dyrbara arbetsmaterielen, för att sedan inom kort återupptaga samma arbeten och ånyo anskaffa hvad som blifvit förskingradt. Då emellertid Statens tillgångar för det närvarande icke torde medgifva något större anslag och då åtskilliga arbeten äfven på denna stambana tarfva en längre anläggningstid, vågar jag endast hemställa, att Rikets Ständer till förberedande arbeten för fortsättning af östra stambanan emellan Norrköping och Linköping måtto anvisa, atti mån af behof från Riksgälds-kontoret utgå, en summa af 500,000 Riksdaler.“ Emot 2:dra punkten, angående Norra stambanan: af Herr Pehr Staaff: “Genom vägran att anslå medel till fortsättning af norra stambanan, i rigtning från Upsala till Sala, har Höglofliga Stats-Utskottet, i hvad på detta ankommer, äfven för innevarande riksdag tillintetgjort de fem norra provinsernas billiga förhoppning, att medelst Gefle-banans anknytning vid landets allmänna jernvägssystem bereda nämnda provinser en väl behöflig och af föregående uppoffringar rättvisad förening med samma jernvägssystem.
Gyldenstolpe fyra års anstånd med återbetalningen af detta, sedan år 18it ”räntefritt innehafda förskott, i följd hvaraf slulliqvid borde innan i836 ”års slut hafva blifvit erlagd; så har likväl, efter hvad i 1835 års ”Hufvudbok finnes uppgifvet och åberopad t, Kongl. Majit uti Nådigt "Bref den 1 Februari i836 ytterligare beviljat sex års anstånd med li"qviden, på det sätt alt en sjettedel af skulden borde årligen under de ”sex åren inbetalas.” I afräkning å f. d. Landshöfdingen Grefve N. Gyldenslolpes skuld till Militiae Boställs-Gassan, pq5 Ridr, hafva afbetalningar blifvit verkställde enligt föreskriflerne uti Kongl. Majlis Nådiga Bref den 1 Februari r836, så att återstående beloppet vid 1887 års slut endast utgjorde 663 Ridr 16 sk. 2:0. ”Cassans till år i836 ulbalancerade skulder uppgå till ett sammanräknadt belopp af 8,911 Ridr 3y sk., hvilka' innefatta tvenne särskilda hufvudsummor, nemligen: 4>4^9: 2^* Irsärskildt upprätladt sammandrag Öfver de till ”Militiae Boställs-Gassan åren »831 och 183a lefvererade "medel, som icke i räkning blifvit afförde och balan"ceras intilldess qvittencerne derför inkomma; samt ”4,422: ji. g. enligt särskildt upprättadt sammandrag öfver fordringar hos och öfver lefveringar till Militiae Boställs’'Cassan.
När, till den gradsom genom 1809 års grundlag skedde, en representations åligganden och makt utvidgas, bjuder conseqvensen ovillkorligen att dess sammansättning derefter lämpas. Ett är alt rösta öfver qucestiones an och säga blott ja eller nej i fråga örn skatt och lag. — Ett annat att hafva initiativ i båda och i allt; att slita hvarje qu aest i o quomodo, att utöfva ännu ej ägda rättigheter till controll, räfst m. m. — Huru kunde förbises, att den representation, som förslår till det förstnämnda kallet, möjligen icke förslår till det sistnämnda? Det är en sägen , att så stort ondt finnes icke, som ej har något godt med sig. Revolution, som ostridigt är det lingsta möjliga politiska onda, och eldsvådan, denna mäktiga materiella förstörerska, hafva dock det goda att de rödja fri byggnadsplats. Det är efter brand Europas städer blifvit regehnessigt byggda, och efter statshvalfningar hafva Den i!\ October fm. statsskick blifvit systematiska och stadiga. Helst skulle visserligen utbytet undvaras; men — man tillfrågas icke alltid. Vederlaget är visserligen ringa: men försmås det, så haiman skadan utan något skadestånd. Dock, förbi är förbi. Historien tillkommer att bedömma hvad fordom kunnat och bort ske. Oss tillhör att handla. Tfrågavar. reform, som alltsedan 1809 varit nyttig, lärer iS4o vara nödvändig. Denna nödvändighet är till för mig i den män den fyrdelade representationen förlorat folkets förtroende och tillgifvenhet ; hvarom jag med fullt förtroende refererar mig till den majoritet af ståndsbröder, som, mindre afbrutet än jag, Iefvat i fäderneslandet. 1 fråga åter 0111 utsträckningen af denna reform, och om det nya skick den skall alstra, tänker jag, att när farkost glider utföre i strid å, är förståndigt att lägga till och taga fäste vid närmsta trygga och trefliga strand. Fortsättes farten , kan man blifva ohjelpligen dragen till stupslörtande fors. — Item anser jag, att farande så långt utföre, som Const.Utsk. hänvisar, skulle vi finna sådan fors.
Z ~onhllsklädnin~st~, Z Perkaler, Satiner9 Bomulls Ylle-Mussliner samt - ~~u-&amp;h&amp;llssko. la-k~ a * (for bildade flickor). Föreståndarinna: Proken B. Cronnius. ya ~ ~ ~ a &amp; - ~. OB-. Särskild mats31 för fruntimmer. - r. - L VedslöGri omöjlig %. - +giisrneicke belagds med uagon l&amp;a; steka ä &amp;: förnp. griidda, utomorctefitligt. jemnt, - s ä l och fort. Inga ~briinnylåtara % %t De ypperst,z intyg fx5q&amp;la, l; mc !et. Kunna ses i verks~zuhet och .$rofras d. Piigeniör E: S.i-JmUN-S Utstiålhiiag och P6m 3~ %-.-~~~ade~ce&amp;76ernL 8 Stockholm. - Siirskildt f$f - ~elziiinmendera mitt, stora lager af. - .meddartill passande öfvertyger. Ö r kapitalister, sarskildt friintiminer, liar det liinge varit ett öiiskniiigsinål att kiiiiiia öfverläinna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affärer at iiagon person eller institiition, soin med absolut siikerliet förenade piiiiktligliet och iioggrannhet i utförandet af det anförtrodda uppdraget äfveiisoni prisbilligliet. En sådaii institution ar. Stocldiolms Enskilda Banks Notariatafdelning (Lidla Nygccta3z 2 Y, expeditionstid 10-4), soin under garanti af Stockliolins Enskildii, Bmk åtager sig vård och förvaltning af enskilda personers ocli Irassors vardepapper.
Det händer stundom, att han är vid dåligt lynne, sannolikt emedan han besväras af den ofvannämnda kedjan, på hvilken hans gäster visserligen flitigt fila, men utan framgång. Vid sådane tillfällen piskar han hexorna gula och blå, samt blir så åter vid goda vätskor. Vid andra tillfällen är han serdeles mild och godlynt, samt roar då sina gäster med att spela åtskilliga vackra stycken på harpa. Åter vid andra tillfällen är han – kuriöst nog – krasslig till helsan. Hexorna pläga då slå honom åder och egna honom den ömmaste omvårdnad. Engång var han tillochmed enligt någras påstående, nära döden, och rådde då i Blåkulla stor jemmer och veklagan 25. Men huru var det möjligt, att dessa barocka historier kunde blifva trodde af män, som i själsodling stodo högt öfver massan af folket ... af män, hvilkas pligt såsom domare öfver lif och död var att tvifla och utan förutfattad åsigt undersöka? Den allmänna meningen, de religiösa föreställningarne, den verldsliga lagens påbud, de lärdaste mäns skrifter, allt bidrog att vidmakthålla och styrka den vidskepliga tron på sanningen af dylika historier, så rent af vansinniga de måste synas för barnen af en nyare tid. I den katolska kristenheten hade flera påfliga bullor förklarat tron på hexors tillvaro för en dogm, hvilken det vore kätteri att betvifla. Reformationen, som bekämpade så många andra villfarelser, lät denna stå orubbad: Luther sjelf trodde på hexeri och på djefvulens personliga uppträdande för att fresta och förföra. Ja, reformationen snarare ökade än minskade detta onda. Folkets inbillningskraft, som icke längre närdes af de poetiska och till känslan talande katolska kyrkobruken, sökte, undan protestantismen kalla prosa, sin tillflykt i det mystiska, det fördolda, och kastade sig på nya vägar, med förökad åtrå, i vidskepelsens armar. Deraf förklaras, att hexeriförföljelserna voro vida förfärligare i de protestantiska länderna än i de katolska.
– John spottade inte i söta mors kopp. John spottade i sin egen, sade han till förklaring. John är snäll. John är mycket snäll. John är inte ond på söta mor. Fru Christina kunde ej motstå. Hon brast ut i ett lustigt skratt, och hennes elaka lynne försvann lika hastigt som det kommit. När John såg söta mor skratta, skrattade han också och spetsade sin lilla mun till en puss, som han fick. Så ställde han sig åter i position. – Ge John kransen, så skall John säga versen. John Hall lyfte upp kransen från golfvet och räckte den till gossen. John fasthöll kransen med bägge händerna och sträckte fram den till söta mor. Mycket fort men med klar röst och särskildt eftertryck på de främmande orden, rabblade John upp en vers, som söta far beställt af sin systerson Olof Benjamin Lund, husets välbetrodde poet. – Mycket bra, John! Men än en gång och långsammare, sir du, sir du. Du föreställer dig ju, att det är Marguerite Alströmer, som står här framför dig och som du skall räcka kransen. – Nej, det vill John inte. John vill ge kransen åt söta mor. – Ja nu, men i afton, sir du, sir du. – I afton vill John också ge kransen åt söta mor. John tycker inte om Marguerite. Hon pussar John. – John måste ge henne kransen i afton, förstår John, inte förrän i afton. – Det vill John inte. – Inte säga vill. – Det gör John inte. – John gör det, när söta far säger, att John skall göra det. – Nej, det gör John inte. Nu vill inte John vara här längre. John vill gå till Maja Stina. – John får gå, sir han, men tag bågen med sig. John tog inte upp bågen, utan sparkade den framför sig genom stora salen. – Han gjorde det mycket bra, mrs Hall, sade herr Hall. – Han räcker i hvarje fall inte Marguerite Alströmer lagerkransen i afton, så hvad båtar det, att han reciterar verserna, sade fru Christina, i det hon hängde kransen på spegeln. – Hvarför skulle han inte göra det? – Därför att han inte vill, hvarför skulle han då göra det? – Därför att jag vill. Hon svarade ej.
Ett stort matbord rnidt på golfvet, en präktig spegellampett mellan fönstren och svarta, tageltygsklädda stolar i långa rader, som soldater vid en revy, ställda utefter väggarna, utgöra i detta rum möbleringen. Till höger om salen ligger kommersrådet Lenngrens rum, där ej saknas den till den tidens herr-rum oumbärliga mahogny-ehiffoniern, skrifpulpeten af sockerkist och den med tageltyg klädda liggsoffan. Från salen leda dörrar till de tre förmaken, ty med mindre kunde ej. ens ett anspråkslöst kommersråd nöja sig i dessa de låga hyrornas tidehvarf. Det fanns ett » rödt förmak » och innanför detta ett » blått », som åtminstone de sista åren ej längre gjorde skäl för sitt namn, ty det var försedt med en grön sidenmöbel. En mahogny-byrå med marmorskifva, ett schackbord, ett mindre tebord, ett litet sexkantigt sybord med dyna i locket och därunder en grön taftpäse, taflor på väggarna och några andra prydnader bidrogo att göra detta rum till det elegantaste i våningen. Det trefiigaste däremot tyckes hafva varit » hvardagsförmaket », med den långa kattunklädda soffan, de pärlfärgade stolarne och få- töljerna, sybordet och spelbordet. Detta rum låg på andra sidan salen med fönster ät gården; innanför låg sängkammaren, äfven den med pärlfärgade möbler samt ett litet förgylldt toalettbord med alrotsskifva. Enligt vår tids smak är det något kallt och stelt i denna våning. Här behöfver man minsann ej vara rädd för att stöta ikull små- bord eller snafva på pallar och dynor. Vi sakna med rätta den ombonade, komfortabla smaken i våra rum, och de tusentals småsaker, som gifva dem dess egendomliga, oss kära prägel. Men vi måste dock erkänna, att det finnes en stil i detta hem, den gustavianska stilen, med dess enkla, solida elegans, och har vårt öga vant sig vid att beundra de vackra alster af konstslöjd denna tid frambragte, skola vi utan tvekan utbyta många af vår tids fabriksarbeten mot ett enda af de få lyxföremål, som prydde det Lenngrenska hemmet.
Utdr, d, 29 Nov. 1&23 deij 33 d«Fp3fu'jde e. rn, p5 bordet lagtle Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid U * skottets förut meddeldte Betänkande, angående förr rättad Revision öfver Banco-Discont-Verkets förvalt. :iqg för ar 1833 och någre föreslagne stadganden för framtiden» sorn med samma Verk ega gemenskap? fann Ridderskapet och Adeln att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Riddergkapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarae, Från Högv. Preste-Ståndet, SD. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets Utlåtande N:o 48, öfver de vid förslaget till en förnya i Bevillnings-föror ,’ning gjorde anmärkningar, blef detsamma af Preste-Ståndet bifallet, med undantag af 2 Art. q §. 3 Momdervid Ståndet yrkade, att den af Utskouet utslutna Classiflcation af Bryggare, Handtverkare och andre Borgesman; hvilkas rörelse och näringsfång Fröt, Vtdr, d. 39 Nov, 1923, 333 egentligen äro riglade på inhemska producter. Deras tillverkning och afsättning, inom hvarje class af Städerna, borde upptagas, äfvensom Ståndet i afse ende på 4 Art. 4 §. beslut, att det uttryckliga vilkor vid bevillningens åtagande skulle fästas, att i händelse af anmärkningar ofver Debitering af sädane medel, sorn genom Bevillning utgå, in gen betalnings-skyldigliet må efter en tid af 5 åc ega rum : i följd hvaraf Ståndet ansåg, det borde hos Kongl, Majit genom underdånig skrifvelse anhållas, att Kongl. Majit i Nåder täcktes till Katn.- mar-Rätten barum låta utfarna Nådig befallning Och skulle de resp, Med Stånden inbjudas att med Prest e-Ståndet i sistnämnde beslut sig förena.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således beslutat, att Stats - Den 7 September f. m. i63 regleringen, rörande UtgiftsTitlarne, borde i hela dess vidd lill afgörande företagas, utan afbidahde af Rikets Ständers beslut i afseende å Myntväsendet; Herr Crusenstolpe: I anledning af Grefve von Schwerins framställning, alt SlatsTJtskotlets svar på ålerremissen af de 3 första HufvudTitlarne blifvit uppförde på Ridderskapets och Adelns Bordlista, ehuru Betänkanderne öro aflemnade utan åtföljande inissif, och endast af serskild attention för att lemna RiksSlåndens Ledamöter tillfälle att på förhand laga kännedom deraf, hemställer jag vördsamt, alt dessa Betänkanden tnå utstrykas ur Bordlistan, och icke anses till Ståndet inkomne förr, än Betänkanderne, rörande alla HufvudTitlarne, aflemnas, beledsagade af missif och behörige underskrifter; Friherre Cederström: I anledning af den siste värde Talarens framställning, anhåller jag om upplysning af Herr RiddarhusSecreteraren, huruvida icke StatsUtskoltets senare Betänkanden, rörande de 3 första HufvudTitlarne, inkommit till Ståndet på samma sätt, Sorn alla andra Betänkanden, det vill säga, blifvit ahmäldte såsom från Utskottet aflemnade* och bordlagde. Grefve von Schwerin: Jag anhåller äfven, att Herr RiddarhusSecretcraren Ville 4o H; i i * ,64 Den 7 September f. m. upplysa, huruvida de ifrågavarande Betänkanderne varit åtföljde af vanlig remiss, som innehåller förteckning på de Betänkanden, hvilka aflemnas, jemte behöriga Underskrifter af UtskotlsLedamöterne. Undertecknad Ri ddarhus-Secreter are : Jag får vördsamt upplysa, att StatsUtskottets ifrågavarande