Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sednast afslutade Riks-hufvudböcker inhemtas, alt under åren 1849, 1850 oeh 1851 utgifterne å anslaget till mediko-legala besigtningar i medeltal uppgått tiil 6,401 R:dr 44 sk., eller 401 R:dr 44 sk. öfver det vid sednaste riksdag till 6,000 R:dr ökade anslags-beloppet, samt dispositionerne å anslaget till rescoch traklamenls-penningar, likaledes i medeltal, utgjort 6,806 R:dr 46 sk. 10 rst., eller 1,806 R:dr 46 sk. 10 rst. mera än anslags-summan 5,000 R:dr; men då utgifterne å det förra anslaget alltså blott obetydligt öfverskjutit detsammas nuvarande belopp, samt det nya rese-reglementet torde föranleda till minskade utgifter å det sednare anslaget, har Utskottet funnit sig böra å bilagde tabell upptaga ifrågavarande båda förslagsanslag till oförändrade belopp. lO.o. Till följd af Rikets Ständers bifall å Utskottets Utlåtande N:o 28, har Utskottet från denna Hufvud-titels förslagsanslag lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus, 21,268 R:dr 35 sk. 6 rst., öfverflyttat till vederbörande, under Justitiedepartementet börande, stater de dem tillagda belopp af den vid sednaste riksdag anvisade summa till gratifdiationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente, nemligen: till Justilie-departementets Expedition 100: — » Justitie-revisions-Expeditionen 1,000: » Justitie-kanslers-Expeditionen 100: » Svea Hof-rätt 900: » Götha Hof-rätt 900: » Hof-rätten öfver Skåne och Blekinge ... 400: och till Krigs-Hof-rätten 100: tillsammans 3,500: och då, i händelse Rikets Ständer äfven bifalla här ofvan framställda förslag till lönereglering för Revisions-sekreterarne samt Hof-rätlernes tjenstemän och vaktbetjente, från förenämnda expensmedels-anslag jemväl böra afgå de 1,826 R:dr 32 sk, som desse i ljuspenningar nu uppbära, kommer anslaget alt minskas till 15,942 R:dr 3 sk. 6 rst., hvilket belopp likväl, för jemnande af Hufvud-titelns slutsumma, torde böra ökas med 1 R:dr 42 sk. 7 rst. ll:o.
I afseende å denna fråga får Utskottet erinra att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 19 Juli 1854 anhållit, att, sedan genom vederbörande embetsverk ärendet blifvit fullständigt utredt, Kongl. Majit täcktes vid en kommande riksdag i nåder aflåta proposition, dels om skattlagda eller skattläggning underkastade sågoch tullmjölqvarnars befriande från grundräntor och deras utbytande mot bevillning, dels om vederlag af Stats-verket för de till åtskilliga ändamål nu anvisade dylika räntor, samt att Kongl. Maj:t uti Sin under nästlidne riksmöte till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående godtgörelse för indelningshafvare af sådane grundräntor, som till följd af qvarnars nedläggande afskrefvos, i nåder meddelat Rikets Ständer, att frågan om grundräntornas afskaffande för qvarnar i allmänhet föranledde till vidlyftiga, på Kongl. Kammar-kollegii handläggning beroende förberedande åtgärder, hvilka då ännu icke hunnit fullbordas. Med anledning häraf förbehåller sig Utskottet att, efter tagen kännedom om hvad derefter i ärendet blifvit tillgjordt, få, i anledning af förevarande motion framdeles afgifva särskildt yttrande. Den del af ordinarie räntan, som blifvit åtskilliga Stater, Yerk, Inrättningar och Tjenstemän anvisad och indelt, beräknades af Rikets sednast församlade Ständer till 2,685,000 R:dr Runt, men kommer nu att minskas till följd deraf, att de indelta löner, hvilka tillförene åtföljde Förste landtmätare-befattningar, blifvit, enligt Rikets Ständers beslut i underdånig skrifvelse den 6 Februari 1858 angående reglering af utgifterna under Riks-statens sjette Hufvudtitel, med ett enda Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. undantag, indragna mot ersättning i penninge-anslag och de indelta lönernas värde sälunda kronan belnlllet med 16,082 R:dr 10 öre.
Stats-Contoiret, som hade både i sakens egen angelägenhet och äfven med afseende på de särskilde omständigheter, hvilka uti dess behandling inlupo, trott sig finna de våsendligaste bevekelsegrunder, att låta ämnet, genom erfarenhetens bevisning utvecklas, har ock i följd deraf, uti allt hvad på Stats-Contoiret ankommit, befordrat arbetet och de dertill erforderlige medel tillstyrkt, afböiande blott, att, intill dess nyttan och fullständigheten, genom Resultat, vore ådagalagd och erkänd, andre uppoffringar ån dem, som erfordrades för att vinna det, måtte sparas och framfor allt sådane uppoffringar uti intet fall göras, som i vigt och påföljder skulle öfvervigt äfven det förträffligaste utslag af det föresatte målet. Med desse tänkesätt, å ena sidan, hemtade från den öfvertygelsen om de foreslagne foråndringarne i Uppbördsverket och Räkenskapsmethoderne, att de för Riks-Boksluts-arbetet voro a Sami. 8 Riksens Ständers umbårlige, men i sine verkningar högst skadlige, blef det, å andra sidan, en pligt att, i bredd med andragne betänkligheter för antagandet, af hvad som blifvit föreslaget, uppstalla bevis, huru det åsyftade åndamålet derförutan skulle kunna vinnas; och gaf detta anledning till det sårskildte Riks-Boksluts-arbetet, som Stats-Contoiret sjelfvilligt åtog sig att, efter en af framlidne Stats-Commissarien Lunnius föreslagen plan, på grund af Special-Råkenskaper författa, och som nu äfvenledes blifvit fullbordadt. Om, till grund för ett sådant arbete, visse pradiminaire omständigheter, hvilka inveckla åmnet och gora sjelfva det ändamål otydligt, som man åsyftat att vinna, icke varda fullständigt utredde och undanröjde, så måste planen nödvändigt blifva felaktig och i sin utforning lemna ett ofullkomligt resultat.
Utskottet förmodar äfven, alt den, som icke af redan gällande Författningar kan inhemta ifrågavarande Silfvermynts rätta valeur, ej skulle genom någon ytterligare Kungörelse erhålla nödig kännedom derom, hvilken den mindre upplyste deremot ganska lätt, under myntets användande i rörelsen, genom vanan urhem lar. Hvad åter beträffar den af cn Ledamot framställda önskan, attidea föreslagna Kungörelsen äfven måtte utsättas skillnaden i myntets lödighet, finnér Utskottet en dylik åtgärd desto mindre behöflig, som redan genom Kongl. Förordningen den 25 Junii i83o är vordet bestämdt tillkännagifvet, såväl i §. i, att det Svenska Silfvermynt, som derefter präglades, skall innehålla 3 delar rent silfver emot en del koppar och således vara tolflödig!, sorn ock i sjelfva ingressen, jemförd med §. 6, att å silfver, som till myntning inlemnas, bör, under namn af myntskatt, procent afdragas, för att till en del ersätta myntningskostnaden. Till följd häraf, och då a:ne Riks-Stånd dessutom, med godkännande af Utskottets åsigt, att öfverflödiga Författningar böra undvikas, redan bifallit Utskottets under N:o 71 afgifne betänkande, kan Utskottet ej annat än här förnya dess i oraförmälde Betänkan-* de gifna tillstyrkan. Stockholm den 3 Mars i835. Banco-Utskottets Utlåtande N:o rog. i N:o 10g. ’ Antom lill Exp.-Utsk. d. 12 Mars. Utlåtande, i anledning af de inom S:ne Riks-Ständ framställde och till Utskottet remitterade anmärkningar emot dess i Memorialet N:o 84 afgifne förslag till Instruction för Ilikets Ständers Revisorer öfver BancoVerket. Emot ifrågavarande förslag, hvilket, jemlikt till Utskottet aflålet Protocollsutdrag af den 3 sistl.
Jag kan således icke frångå att tillstyrka antagande äfven af det sednare momentet af mitt förslag, hälst enligt mitt omdöme och min känsla det, om än skenbart, skarpa i ut 3* - r 36 Den 9 April f. m. f trycket af det förra momentet, ensamt betraktadt, i betydlig nion genom mitt förslag i dess helhet skulle mildras och förklaras, ett tillägg, hvarigenom utan intrång i någonderas af Statsmagterne prérogativer dörren i anförd t fall liksom öppnas till en liarmonie, hvilken i allt måste utgöra Statsmagternes högsta syfte. För öfrigt torde jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid den princip Utskottet i allmänhet antagit, att utesluta ur RiddarhusOrduingen allt hvad förut finnes upptagit i RegeringsFormen eller Riksdagsordningen, äfvensom, att hänvisning dit med få undantag icke ägt rum. Utskottet har utan tvifvel icke saknat all anledning, att i denna del afvika från hvad i nu gällande Riddarhusordning finnes iakttagit, då det bör förutsättas, att hvarje Riksdagsman skall känna Grundlagarne. Likväl förekomma icke sällan fall, då genom ett upprepande af eller hänvisande till Grundlags§§:ne mera klarhet och tydlighet skulle vinnas och ett sammanhängande helt uppkomma, sora eljest måste hopsamlas ur spridda ställen. Den mindre bevandrade kan lätt förgäta, att vid behöriga ställen i RiddarhusOrdningen ur minnet tillägga hvad der ur Grundlagarne borde fyllas, och såmedelst förirra sig. Det omständliga skadar aldrig. Utskottet har dessutom icke i allo kunnat följa den antagne prin - Den 9 April f. m. 37 cipen, utan någon gång ansett sig derifrån böra afvika. Slutligen har jag trott mig böra tillstyrka redactionsförändringar vid följande §§. §. 3. Mig synes att §. genom sammandragning af dess 3:ne momenter kunde förkortas, enär försummelse att inom praescriptionstid taga introduction och dervid fullgöra uppräknade prasstanda medföra enahanda äfventyr.
De af Departemcnts-Chefen uppgifna aflöningsbelopp, som, enligt de vid förra riksdagen fastställda grunder, skola tillkomma lärarne vid Elementarläroverken, utgöra såsom redan är nämndt: för år 1861 1,103,078: 72. „ „ 1862 1,127,578: 72. „ 1863 1,150,828: 72. och uppgå således i medeltal lill 1,127,162: 05. Härtill komma nu dels de uti ofvanberörde utgift icke inberäknade arfvodeu till Ofningslärarne vid de lägre skolorna, 19,000 R:dr, och åt Bibliothekarier vid de högre läroverken 2,000 R:dr, tillhopa 21,000: — Transport 1,148,162: 05. 172 Expeditions-Ulskattets Förslag till underd. Skrifvelse N:o i07. Transport: 1,148,162: 05. dels de nya eller ökade anslag, hvilka Rikets Ständer, enligt föregående punkter i denna underdåniga skrifvelse äfvensom enligt nedanstående 47:de punkt, beslutat, med ett sammanlagdt belopp årligen af ■ ■ 83,768: 43. hvarigenom ärliga utgifterna uppgå till 1,231,930: 48. De tiligångar åter, som för bestridande af dessa utgifter för närvarande förefinnas, äro dels Riks-slalens nuvarande anslag 1,038,741: 37. dels oek den årliga räuteafkastningen af de till Elementar-läroverken donerade medel, m. 11. särskilda inkomster, såvidt dessa icke äro gifna såsom tillökning i lärarnes enligt stat fastställda löner; och uppskattades årliga inkomsten af dessa medel vid förra riksdagen lill 52,258: 63. 1,091,000:
Ståndet ville besluta ett tillägg till Utsk:s betänk., uttryckande den und. önskan, att fäslningsbyggnaden så väl på Carlsborg som Statens andra byggnader måtte ske genom entreprenörer under uppsigt af en comniission, bestående af ledamöter, som af K. M. utnämndes. För vinnande af denna förändring i Utsk:s förslag, yrkar jag å betänk, återremiss. Frih. Ridderstolpe: I min oförgripliga tanke, arden nytta man kan draga af en fästning den, att när densamma blir attackerad, densamma icke kan intagas. Den som bär inlenrnat den nu upplästa skrifvelsen beklagar sig öfver att en half mansålder förflutit, utan att vi haft någon nytta af Carlsborgs fästning. Jag önskar, att tusende år måtte förflyta innan vi få någon nylla deraf. Frih. Klin hovström, Rud. Mauritz: Det anförande, Ilr Horn här inlemna!, och som nu blifvi uppläst, är af beskaffenhet att påkalla ett svar, och som jag icke vid den hastiga uppläsningen kunde fatta alla punkter nog fullständigt, för att nu kunna upptaga dem såsom jag önskade, anhåller jag att i nästkommande plenum' få anföra några ord derom. I afseende på Hr Horns förslag att forlificationsarbetena vid Carlsborg borde uppdragas åt enskilda entreprenörer, ber jag att få fästa Ståndets uppmäksamliet derpå, att man har hittills icke afhört några klagomål öfver de arbeten, som blifvit af Ingeniör-corpsen utförda, ulan tvertom hafva de som kommit i tillfälle att se dessa arbeten, funnit sig belåtna dermed, och det har alltid varit officerarnes vid Igeniörcorpsen bemödande att med minsta möjliga kostnad för Slaten åstadkomma ett godt och varaktigt arbete. Men som sagdt är, jag anhåller att, såväl för mitt eget som mina kamraters rättfärdigande, i nästa plenum få ådagalägga, att de flesta af Hr Horns anmärkn:r sakna all grund. Frih. Cederström:
Denna godhet uppvägde ju mycket, tyckte hon. God, men svag. Ett hjerta, men villigt till allting. Det var ett och ett halft år sedan hon sist haft bref från Nadja. Kort derefter hade det stått i tidningarne så mycket om henne. Hon hade blifvit nämnd med utmärkelse, som en musikalisk artist. Återigen det der märkvärdiga artistiska, som hon, Kajsa, hela sitt lif hatat och kämpat emot. Hade således Sergej det också? Eller hade hon det kanske sjelf, eftersom det gjorde så starkt intryck på henne? Måhända var hon sjelf ett slags musikalisk talent? Hon tänkte efter. Nej. Det var inte möjligt. Väl hade hon som helt ung fått beröm för sin röst, patrons fru hade ju försökt henne vid pianot och sagt, att hon kunde komma in vid operan, men musik hade hon ju aldrig tålt. Bara orgel. Inte sådan der lättfärdig dansmusik med horninstrumenter, eller gnidmusik på fiol, eller klingeliklang på fortepiano, nej, bara ordentlig, långsam klar sång, i stämmor eller ensamt, men allvarligt. Hon älskade blott predikomusik. Af henne hade således Nadja icke det artistiska, men af hvem? Om hon varit Rellus men det var ju inte så. Sergei hade kanske varit vid musiken? Det visste hon inte. Han hade en häst och var kosack, hade lefvat, älskat i förbifarten och dött i en hast. Det var hvad hon kände om honom. Nadja skulle således bli en teatermamsell på allvar. Hon hade sörjt deröfver den första tiden i Helsingfors, men gladde sig, då hon i tidningarne läste om hennes triumfer. Nu kunde hon kanske stadga sig. Hon hade redan gifvit dottern förlorad, hon hade öfver henne gråtit sina kinder vissna, sina ögon röda ... kanske hon nu kunde blifva någonting stort. På de bref Samuli skref efter Kajsas diktamen hade Nadja aldrig svarat. En gång hade hon sändt modern en tiorubelsedel, men inte ett ord. Hon hade dock hellre emottagit ett aldrig så kort bref med några vänliga ord. Tiorubeln hade hon ännu, i sin gamla svarta psalmbok. Nadja kunde kanske en gång behöfva den sjelf ... hvem vet. Kajsa och Samuli disputerade den tiden ofta om Nadja.
Jag har äfven anfört skälet, hvarföre en sådan ofullkomlighet deruti måste förefinnas, nemi. alt en borgenärsed afser förhållanden af så mångfalldig art, att — pä sätt jag redan förut erinrat — det för lagstiftaren blir en ren omöjlighet att göra en enda ed til lämplig på alla dessa förhållanden, med mindre man förkortar den så, som Gr. Sparre i sitt första anförande uppgifvit. Således kan det icke falla mig in förakta den ed jag svurit, derföre att densamma innefattar flere serskilda stadganden, som på det serskilda fall, der jag nödgas aflägga ed, icke äro tilläraplige. Jag förnyar min anmärkn. att denna edgång är stadgad icke för de redlige medborgarne, utan för de elake, för att om möjligt hindra desse sednare från alt begå bedrägerier. Det är af detta skäl, sora jag också anser mig kunna, utan att begå mened, aflägga den i lagen fastställda ed. Vill man gå derhän att göra eden tillämplig på alla möjliga förhållanden, så bör man ock göra den så kort och allmän som möjligt. Men LagUtsk. sjelf har icke velat beträda denna väg. Den andra återstår således endast att välja. Och ville man dervid vara synnerligen skrupulös, så borde man uppsätta edsformulärer för hvarje serskildt fall, som Den 27 September. 495 lagstiftningen möjligen kan upptänka. På det sättet tror jag man skulle komina målet närmare än med både det af LagUtsk. föreslagne och det nu brukliga formuläret. Man finner imedlertid af ordalagen i det senare alt syftemålet dermed egentligen varit alt söka förekomma ocker, så alt den som t. ex. lemnat valuta blott för hälften af det reverserade beloppet må af eden vara förhindrad att i gäldenärens konkurs bevaka en på så olag ligt sätt tillkommen fordran.
Det vore visserligen i flera afseenden nyttigt, att förändringar med skjutsningsbesvärel i Riket företoges och ordnades till allmän nytta för landtbruket, och jag anser det vara förnämligast nödvändigt att hållskjuls-skyldigheten vid alla de gästgifvaregård»!', som hafva hållskjutsbidrag måtte i hela Riket indragas, hvilket skjutsningsbesvär är det mest betungande för hemmansägare och brukare; dock likväl och som skjutsningsbcsväi et är ett jorden i allmänhet här i Riket af åldei' åtföljande besvär, måste de hemman, som nu utgöra hållskjuts och äro belägna utöfver en | mil från gästgifvaregården, för befrielsen att utgöra hållskjutsen, in natura erlägga årligen en lämplig afgift i varor eller penningar, efter träffande öfverenskommelse!', till dem, som bestrida deras skjutsningsbesvär; men att sådana entreprenadanstalter kunna tillvägabringa.*, som Högh Allm. Besvärs-och Ekon.Utsk, har föreslagit till indragning af håde gästgifvare-, hållskjutsoch reservskjuts-besvären, vågar jag icke förlita mig till, och jag tror alt denna totala förändring af skjutsningsbesväret ej låter verkställa sig på annat sätt, än att ombyta alla gästgifvaregårdens lagen till Irenne eller minst tvänne mil emellan hvarje gästgifvaregård, då entreprenören kan möjligen hafva påräknad fördel att hålla hästar emot 2.4 sk. b:o milen för hästen; men hvaremot bfifver nödvändigt, att häradet eller skjutslaget måste, enligt 28 cap. 2 § Bjrggn.ibtn, bygga nödiga boningshus för vägfarande och entreprenören jemte stall, vagnshus m. m. Denna kostnad är så betydlig, .att i och för denna orsak en entreprenadinrättning ej låter verkställa sig och ej ens kan åt allmänheten med förmodad framgång erbjudas, och förorsakar dessutom en sådan rubbning i gamla ordningar och oreda för håde de skjutsande och de resande, att man ingalunda kan beräkna följderna.
Orsaken hvarföre jag nu anmält mig, var den, att jag önskade yttra några ord i anledn. af hvad Hr Edenhjelm och Frih. von Kraemer anmärkt derom, att, med undantag af hvad som angår sockenombuden och de 2lne sednare momentena, förevar, förslag till bevilln stadga är fullkomligt lika med hvad de äldre bevilln förordningarne innehålla, och att man deraf icke funnit någon olägenhet. Detta är för mig ganska väl bekant, men derföre att man en lång lid haft författningar, som varit illa redigerade, som haft uppenbara fel emot grammatikan, inser jag icke skäl att bibehålla dem längre i deras närvar, skick. Jag skall nu redogöra för de anroärkn:r specielt rör:de fel emot gram matikan, som vid detta förslag förekomma. I aldra punkten står: "Mantalsoch skattskrifningen förrättas inom hvarje stad, pastorat eller socken, i närvaro af ett sådant Konungens Bef:h:des ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten.” Sedan förekommer i följande punkten ett märkvärdigt stadgande: ’’Af presterskapel må endast ordinarie eller tjenstförrättande pastorer kunna dertill förordnas. ’’ Skall det enligt denna redaction vara presterskapet, som förordnar ombudet, eller skall Konungens Bef:h:de meddela förordnandet? Pronomen dertill kommer också så sent efter, att man ej vet lill hvad det skall hänföras, äfvensom man är i osäkerhet huruvida meningen är, att af presterskapet, såsom dess ombud, pastorer eller vice-pastorer skola förordnas. Sedermera kommer pronomen relativum ”hvilka," hvarefter man väntade sig en bestämmelse om hvilka bland desse pastorer eller vice-pastorer skola förordnas, men i stället förekommer: "hvilka dessutom alltid sjelfve böra dervid vara tillstädes." Här är åter en stötesten, nemi. ordet "dervid," hvarom man ej vet hvarpå det har afseende. Derefter kommer ett uppenbart språkfel. För att visa detta, skall jag uppläsa början af meningen ännu en gång: ”Af presterskapet må endast ordinarie eller tjenstför 14 H.
Ro* fejetnnkning måtte i underdånighet öfverlemnas till Kongl. Maj:tS eget Nådigste godtfin. nande ; ansåge Utskottet deraf följa, att Pehr Bengtsons Förslag icke erfordrade någon åtgärd. 4:0 I anledning af Riksdagsmannen Lars Olsons från Calmsre Län Motion att. med undantag af Säterier, Boställen och PostHemmart , alla andra Hemman böra deltaga uti Kronoskjutsnings - BrefbäringsOch KronoFjerdingsmans-besväret eiler andra dylika O sera, som Jord i allmänhet åtfölja; hvilkef 3©§ Dell 19 Martil. Förslag Utskottet ansett innefatta en Privilegiifråga, hvilken icke kunde upptagas elier ventileras. 5:0 I anledning af innom BondeStåndet gjord Motion, om nödvändigheten af Förklaiing i vissa delar af Kongl. Maj ts Nådiga Kungörelse den 3. April 18t6, angående öfverenskommelser rörande Presterättigheter ; deruti Utskottet hemställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att som uti Högstberörde Kungörelse det icke är bestämdt iöreskrifvit , att redan stadfästade Conventioner emellan Presterskapet och Försatnlingarne, rörande Presterättigheter, bora blifva orubbade och ofötändrsdt bibehållna för den tid de blifvit ingångna, Kongl. Maj't täckfes , genom utfärdande af en Kungörelse, sådant i Nåder förordna. Grefve von Sehwerin, Fredric Bogislaus, anhöll om Ridderskapets och Adelns tillåtelse , att fä i ett sammanhang till trycket befordra allt hvad uti irågan angående en förändrad NationalRepresenlation, hade vid denna Riksdag hos Ridderskapet och Adeln blifvit yttradt; hvilken anhållan, uppå af Herr Grefven och Ordföranden gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Den 19 Martu, 3°9 Justerades följande:
Band. a. Afd. i5 22.6 Den 21 December f. m. Konungen fattar, helst Han i alla fall äger rätt att i allo eller till vissa delar bifalla eller afslå, på sätt Honom godt synes, och hvarå vi håfve flera exempel så väl rörande vårt Stånds serskildta Ordningslag, som Rikets Grundlagar. Friherre Cederström: I anledning af hvad Grefve Cronhjelm yttrat skall jag anhålla, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den stora skillnad, som är i förhållandet med förändringar i Grundlagarne och Stånds-Ordningen. Om det skulle falla Constitutions-Utskottet in, att inkomma med förslag till en fullkomlig förändring af Grundlagarne, och hvilket förslag ifrån den ena Riksdagen h vilade till den andra, och då af Riksens Ständer antages; Om, säger jag, Constitutions-Utskottet gjorde detta, men Konungen, sedan det blifvit öfverlemnadt tili Hans sanclion, ansåg åtskillige redactionsförbättringar vara af nöden, och sålunda endast biföll några §. §. och afslog de öfrige, skulle då det stadgande gälla, att Riksens Ständer äga rätt att ingå med en underdånig skrifvelse till Konungen* deruti de anhålla, att, om Konungen icke vill antaga hela förslaget, det gamla i sådant fall skulle fortfara att vara gällande, samt att Konungen, i händelse af afslag, täcktes för nästa Riksens Ständer meddela skälen dertill. Jag känner ej något ställe i våra Grundlagar, som gifver anledning dertill, att Konungens pröfning ställes under Riksens Ständers, men väl tvärtom, eller att Den 2i December f. m, 227 sedan Riksens Ständer beslutat, Konungen gillar eller afslår samma beslut.
det alla de utskylder och för-] ”bindelser, som åtfölja hemmanet, och brukaren bör gälda eller uppfylla , aro i vederbörlig ordning erlagde och fullgjorde , ”samt bemälde hemmansegare jemväl kan, !’då brukaren häruti brister, honom dertill 4© LagUlzkoltets Betänkande N:o 51, ”lagligen forma , eller ock för hvad af bris. 'karen är åsidosatt, hos honom söka säkerhet , finner Utskottet , att , för ändamål att ”freda en skattejordegare från de förluster hos en antagen brukare, sorn den förre på ’ nämnde sätt lätteligen kan undanrödja, nå”gon ändring icke kan tillstyrkas uti den rätt **Lagen 117 Cap. 3 §. Jorda-JBalken tillagt hen , sorn ränta af skattejord eger , till ut”fåendet deraf.’* Detta allt har Utskottet i öfvervägande tagit ; Och som Utskottet ej funnit skäl att afvika från nu anförde yttrande; sä får Utskottet detsamma , såsom sin mening , åberopa , samt, i följd deraf , tillstyrka , att Herr Grefve Gyllenborgs ifrågavarande Motion ej må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 8 April 1829^ LagUtsftotlets Betänkande N;o 5a. 41 Ankom till Exped. Utskottet den 15 April 1829. Betänkande öfver den af Herr Prosten C. f. Grevillius och Riksdags-Fullmägtigen Herr E. N. Memsen väckta fråga om stadgande, att inteckningar, beviljade till säkerhet för medel, som till fromma stiftelser äro eller blifva anslagtie, alltid skola bibehålla sin gällande kraft, utan att behöfva förnyas. Uti serskildte Memorial hafva Herr Prosten C. J. Grevillius , hos Högvördige PresteStåndet, samt RiksdagsFullmägtigen Herr E. N. Memsen, hos Vällofl.