Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Drottningens sista afsked å Ulriksdal från hennes vän och tjänarinna var å ömse sidor djupt gripande. III ifl .RSIFL .IH. Teater och musik. Djurgårdsteatern utspelade i måndags afton sin bebådade stora trumf: sagospelet » Ljungby horn » inför en fullsatt salong och under det lifligaste bifall, som borgar ett långt och lyckosamt lif för det nya programmet. » Ljungby horn », hvars in(AUAIITÉJNQHIITE^ VID undersoknmg af handelskemisten befunnen, ^ i - ^ t y g ^ / / ^ K. N y d a h l &amp; C:o A. 224 I U trig är byggd på den kända skånska legend, hvilken bland andra Friberg behandlat i sin ofta sjungna ballad, är också utan gensägelse ett af de bästa och mest underhållande alstren i sin genre, fylldt af äkta sagostämning och.erbjudande en väl afvägd omvexling af veka och rörande, trolska och komiska element. Den nämnda balladen sjunges som en slags prolog bakom ridån före dess uppgång, och de därefter i stycket inlagda visorna, baletterna och melodramerna äro försedda med en stämningsfull musik af Hartmann och Gade. Såväl det sagosinne, hvilket vi väl alla innerst bevara som en dyrbar kvarlefva från barndomens romantik, liksom örat få alltså vederbörligen sitt, men först och sist är det ögat, som firar fest vid åskådandet af &gt;Ljungby horn », tack vare den verkligt praktfulla uppsättning, direktionen slösat på densamma. Till de mänga vexlande tablåerna har Carl Grabow målat charmanta dekorationer med äkta svensk medeltidsfärg, och kostymerna äro rika och tidstrogna. De inlagda baletterna och grupperingarna, trolloch elfdanser, riddargillen och skördefester — allt går med glans och lif och bidrager till det angenäma intrycket af det hela.
Men då nu Riksens S,änders Revisorer måste se sin kraft tillbakahåiien derigenom, att anslagen ske under en mängd spridda titlar, så är det af vigt att Ständerna tryggas i afseende på medlens användande till de afsedda ändamålen. Jag anhåller derföre om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på bifall till Betänkandet. Jag kan icke finna, att de tillägg i Instructionen här blifvit föreslagne, behöfva underkastas någon sanction. Hvad åter angår tryckning af EmbetsVerlcens förklaringar, så enär Riksens Ständer ej kuni) na densamma anbefalla, och det är möjligt, att JCongl. Majt fj infordrar några sådane, är det äfven nöd vändigt, att den tryckning som af dem kommer att äga rurn, må ske oberoende af Revi-j sorernes Berättelser. Friherre Boije, Fredric; Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt har uppmanat alla, eller önskat att hvar och en här mätte fritt gifsin tanka tillkänna; jag vill derföre gå Hans Excellence’s önskan till mötes, och äfven yttra min, om också under äfventyr, att derigenom synas icke kunna skilja emellan gå till mötes och gå emot. Jag tar mig således friheten vördsammast hemställa, om icke Höglo fl i ge Ridderskapet och Adeln skulle viljä, på Ståndets särskilta bekostnad, låta trycka Haris Excellence’s vackra, (jag vill icke säga mer) Dictamen eller tal i ämnet, ehn - JS4 ®era 39 October /. »t. juväl Jag till alia delar är af en motsatt tanka med Hans Exeellence, hvarföre jag också hos Herr Grefven och UandtMarskalken anhåller om proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Herr von Hohenhousen : Jag kan icke an nat än bestrida det begrepp man synes fästa vid ordet Räkenjkaper, att nemligen dermed blott skulle förstås squelettet eller den magra räkenskapsboken. Jag har uppläst en del af 30 §.
Härvid anser Utskottet sig doek böra särskildt-upptaga och besvara de vårda Talares yttranden, hvarigenom blifvit anfördt, dels att en minskning af Ridderskapets och Adelns personal genom samma förslag åsyftades, och dels ott det skulle vara svårt att utröna, om Utskottet vid författandet af ifrågavarande §. tänkt sig Ätternes eller personernes representation. I afseende härpå får Utskottet förklara, att det icke tviflar, det ju en närmare granskning af förslaget skall upplysa, att icke personernes representation, utan Åtternes, varit af Utskottet åsyftadt, hälst det just år för Åtterne sorn några Förmyndare icke kunna vara constituerade, samt att, om en, i allt fall obetydlig minskning i Ståndets personal kunde af §;s lydelse uppkomma, sådant dock icke på något sätt ingått i Utskottets syftemål; hvaremot förslaget i denna äfvensom i den nästföljande grundar1 sig på öfvertygelsen hos Utskottet om olåmpligheten deraf, ott en och samma medborgare skulle kung 254 Den 18 Augusti e, m. na på en gång sjelf deltaga i NationalFörsamlingens vigtiga öfverlåggningar såsom clefas ledare, och tillika utse andra personer till Ledamöter i samma Församling. Utskottet har trott och tror ännu, att möjligheten af ett sådant flerfalldigt inflytande, bör sä vidt möjiigt år, i representationsstadgan förebyggas.
Frih. Raab: Blott tvänne ord till svar på Hr Flach, som uppgaf att jordvärdena voro föremål för en sednare punkt af Betänk. Jag ber nemi. att få fästa uppmärksamheten på att om man låter denna punkt passera, så har man förlorat fatalierna när man kommer till jordvärdena. Med afseende på Gr. Sparres yttrande att R. o. Ad. borde bifalla Betänk, emedan det redan af tvänne stånd blifvit bifallet, får jag göra den anmärkning att det är fyra stånd, och icke två, som skola afgöra denna fråga, och jag förmodar att [ Utsk. skall göra behörigt afseende på de sakrika föredrag, som här blifvit hållna. Afven om vi befara att någon nyttig förändring icke skall kunna åvägabringas denna Riksdag, så bör icke den omständigheten att två Stånd bifallit ett förslag, som vi anse för origtigt, hindra oss från att fatta ett rigtigt beslut. Hr von Troil: Man har yttrat att BevillmsUtsk. icke skulle hafva tid att vid innevande Riksdag företaga en omarbetning af BevilhsFörordnm. I det fallet är jag af aldeles motsatt tanka; ty jag tror att Utsk. icke vid någon Riksdag haft så litet att göra som vid denna. Tullfrågan, hvilken annars uptog Utsk:s mesta tid är redan genom K. M:ts Nåd. Propos. i det närmaste utredd, och hvad beträffar bränvinsfrågan så är vid den vida mindre att göra än vid sista Riksdagen. Jag får fästa upmärksamheten på att om denna punkt bifalles, så är i och med detsamma allt hopp om förändring i vår Bevilln:sFörordn:g afskuret. Den som ogillar den nuvar:de förordningen måste derföre yrka på återremiss af denna punkt, och jag upprepar hvad jag förut har sagt, nemi. att om icke grunderne blifva förändrade, så kan det aldrig falla mig in att tillstyrka att Bevilln.-sprocenten vid denna Riksdag nedsättes lika för alla. Om Bevillmn fortfarande skall utgöras efter så olämpliga grunder som hittills, så må äfven den olika procrn fortfara, men jag yrkar återremiss i förhoppning på bättre grunder. Gr. af Ugglas:
(tager en skold f r h vaggen, svanger den ofver hnfvndet och liter den sedan falla med sjungande brak). Slik klang aktar jag hogre $in tandlos fjollas pladder! Fosterson, i allt likar du mig utorn i ditt iifver~nodiga gudsforakt. Dn tror blott pA dig sjdf. Orvar. Battre tro pO marg och senor an tomma skuggor. Aslof. E j m % I nu ordkastas. Orvar, iin en glng beder jag dig, 18; gg an hofvisk d r W och visa dig fridare till sinnes. Din b r h a d e skarlakanskappa, ditt rmristade gullspann vill jag Eta hernta ... Orvar. Nej, battre vore om jag satte mig vid hiirden, f a d e vapnen och i a110 skickade mig som en triil. Hl, det var just ett godt pA fund, hit tarnor, hit med stickor och ved, jag skaU skota om elden jag! Bort med pilkoger, bort med ormbugtad armring ... bkall jag hgrda ut huinne, sb in&amp;ste jag g&amp; ifrbn mig sjaf. Ingiald. Och volvan, som sett nornans viif, h e m e tror du dig kunna hugvilla! Ol " Val " (kastar vkdslijst vapnen till twnorna och tager plats framfor elden). Se sii, nu kan hon komma nar som helst hon gitter. moder, sag Asmund att han ej] %tsar niigot om. FosterAslof. E j synes det mig vnra godt rbd du foretnger, men m&amp; du skylla dig sjalf. (g h, Atfoljd af t~rnorna). ' Fosterfader, du som tackar gudarne, har du nldrig tackat dem darfor, att du icke iir en tral. Ifigiald. Nej, jag har tnckat dern for hvad jag ar. Men ddrig for hvad du icke ar.
Länets Kongl. Hushållnings-Sällskap har hvarje år haft tillfälle utdela många belöningar åt Torpare och Soldater för berömlig odlingsflit, stenbrytning och trädplantering. Sedan Länets Kongl. Hushållnings-Sällskap beslutat undersökning örn Sjön Åsnens afvägning och sänkning till oberäknelig nytta för omkringliggande Socknar, hvilkas ägor skulle derigenom blifva odlingsbara till hundradetals Tunneland, härpå min begäran, hos Stor-Amiral-Embetets Tredje Afdelning om förordnande för en Vetenskapsman till denna undersöknings verkställighet, Capitaine!! och Riddaren von Sydow dertill blifvit utsedd, och under Sommaren går i befattning med detta uppdrag. Landet erbjuder icke synnerliga naturförmåner, men genom en förbättrad brukning af den svaga jorden samt i följd af den idoghet och sparsamhet, som i allmänhet utmärker Småländning^!!, bör ännu mycket vara, Mt hoppas för denna Landsorts förkofran. 2:0. Innevånare. Enligt 1833 års Manlals-Längder utgör Länets Folkmängd 107,207 personer, deraf 50,22.4 äro mantals-skrifne och 56,983 man tals-frie. Vid jemförelse af Mantals-längderne för år 1826 visar sig, att folkmängden de sex sista åren ökat sig med 6,13a personer. Förnämsta °J’saken till denna betydliga folkökning ligger otvifvelaktigt uti de med giftermål förenade bosättningar, som ske utan beräkning på annat näringsliv än den för dagen betingade arbets-förtjenst. Denna .saknas aldrig, jpen lättheten att i goda år försörja sig, i förening med sädesprisens så Mina värde, stegrar den arbetande klassens anspråk på dagspenning och Verkar till obenägenhet för arbete, när uppehället derförutaii kail erhållas.
Sprengtportens ifrågavarande motion innefattade tvänne med hvarandra sammanhang egande delar, äfvensom, alt Herr Friherren i första rummet framställt nyttan och behöfligheten af åtskillige uppgifne byggnads-företag inom Ilufvudstaden; men att Utskottet likafullt icke dragit i betänkande att, såsom första frågan och den enda som egentligen tillhörde Bevillnings-Utskoltet, pröfva huruvida det af Motionairen föresjagne sältet lill erhållande af de medel, som för ifrågavarande byggnadsföretag voro erforderliga, kunde antagas. Enär nu, efter behörigt öfvervägande häraf, Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka en sådan afgifls utgörande, som Motionairen föreslagit, inser Utskottet icke något grundadt skäl lill den åsigt, att Utskottet bort afgifva utlåtande angående de uppgifne byggnaderne, hvilka, beroende af jifall ellpr afslag å afgiftens utgående, ovilkorligen icke kunde tillstyrdas, då Utskottet afstyrkt sättet för deras bekostande. Utskottet kan således ej vidkännas, att, såsom Herr Friherre Sprengtporten anfört, "frågan återkommit i ofullständigt skick och stympad”, utan eger fast mera den öfvertygelse, att densamma blifvit af Utskottet pröfvad och behandlad, i allt hvad som till Bevillnings-Utskoltels befattning varit körande.
Denna motion har, med en enda rösts pluralitet blifvit afslagen, på de skäl, som Pi este-Ståndets Ledamöter under en långsam discussion i Utskottet gjorde gällande, nemligen: att förslaget vore ingripande i deras privilegier; men jag kan ej fatta hvari detta ingrepp beslår, då fråga ej är att borttaga det vanliga fardagsoch nådår, som tillfaller en afliden Pastors enka och barn, och jag förmår ej begripa, att privilegierne kunna berättiga Presten till inkomsterne af en lägenhet, innan han tillträder den, såsom tjenstgörande. Jag har alltid trott, att Presten är till för församlingens skull och ej församliogarne såsom ett privilegium för Presterne, och derföre bar jag vågat anse det för Presternes förnämsta åliggande, att vinlägga sig om folkets upplysning, hufvudsakligen bestående i en sann och oskrymtad Gudsfruktan, som bör inplantas i barnens unga sinnen och bäst kan läras uti ändamålsenliga Skolor; ty man vet, att med de mångå göromål, som tillhöra en Pastor, mås-te viljan hos honom vara utmärkt god, om han skall kunna gifva sine åhörare så tillräcklig undervisning, som både Religionen och Kyrko-Lagen ålägga honom, och derföre hade jag trott, att Anders Danielssons förslag i första rummet skulle med välbehag omfattas af Presterne, enär detta bereder möjligheten till Folkskolors inrättande, hvaraf följden blefve folkets upplysning och sedlig förbättring, som äfven försäkrade Presterne om en större framgång i] de dem åliggande1 bemödanden för församsamlingarnes bästa. Med en sådan öfvertygelse, kunde jag icke ana, att någon skulle åberopa de välsignade privilegierne och yrka afslag å motio - Statssamt Allm. Bcsv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 34- >9 nen, emedan den förnärmade Presternes rätt; men af en hvar, som har någon kännedom om storleken af deras rätt, torde billigt medgifvas, att den tål en ringa försakelse. För att blifva öfvertygad härom, kan läsas Landshöfdingens i Jönköpings
Det är besynnerligt, om Kyrkans fulla äganderätt till hemmanen skulle vara så begränsad, till blotta arrendet, att härvid ett maximum och minimum skulle existera; åtminstone tyckes deruti ligga en contrad iction. Jag har hört, alt man ansett en half tunna per tunneland för ett lindrigt arrén - \ Den io September f. m. 83 de; men deremot bekänner jag, att jag icke vet någon enskild i Halland, som bar ett så starkt arrende af sin jord, när man inberäknar det arbete, arrendatorn skall göra åt Egaren. Det skäl Motionärerne anfört, att de äro skyldige betala sin Riksdagsman, tyckes äfven kunna bevisa något, att hemmanen icke tillhöra Kyrkorna. Det synes också högst besynnerligt, att det skall finnas Kyrkohemman, hvilkas hela afgift till Kyrkan utgör 16 sk., i fall denna skulle inneha äganderätten. Allt hvad man kan säga är, att missbruk blifvit begångna i detta, som andra fall; ty man har också exempel på indelte Löntagare, hvilka, när hemmanen blifvit lediga, trott sig äga städselrätt dertill. Hvad Utskotten beslutat, tror jag innefatta enda sättet, att gå en medelväg. Jag bade visserligen önskat, att de skulle hafva sagt, att slädselrätten borde alldeles borttagas från Kyrkorna; men då man genom laglig undersökning kan tillvägabringa detsamma, torde den utvägen vara tillräckeligen lugnande för nuvarande åboer. Man har anfört, att go §. RegeringsFormen icke skulle tillåta att vidröra Kongl. Brefven den 19 Mars 1823 och den 29 Mars 1825, såsom allenast upptagande partiella saker; men deremot är 1819 års KonungaBref den allmänna grunden för städselrätten å Kyrkohemmanen. Jag har likväl trott JustitiasOmbudsmannens EmbetsBerättelse i 4t H. 6* 84 Den io September f. m. detta fall vara så upplysande, alt man, med kännedom deraf, kunde mer bestämdt yttra sig i saken. Jag hoppas, ott flere hundrade familjer icke måtte hringas i olycka genom elt penndrag.
Men, ehuru verkeligen sannolika dessa framställningar synas, och saken i följd deraf, serdeles hvad Gottland beträffar, tyckes påkalla en nä ramare undersökning} så kan Utskottet likväl icke tillstyrka Riksens Höglo!!. Ständer att taga någon direct befattning med detta ärende, då dels inga bestämda uppgifter äro lem - Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden, 56 nafle eller några enskildta facta anförde, hvarigenom Kongl. Ordens-Gillet kan anses hafva annorstädes disponerat några enskilda fonder; dels sådant i alla fall rörer enskilda medborgares eller Corporationers förhållanden i anledning af beskrifjven Lag,hvilka emotgo §. Regeringsformen icke kunna komina under Riksens Högloft. Ständers eller deras Utskotts pröfning, utan böra å behörig ort och efter skedd undersökning till rättelse anmälas. Utskottet styrkes så mycket mera i den öfvertygelse, att något annat förfarande icke harvid kan äga rum, som Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet vid 1815 Ars Riksdag uti alldeles samma mål rörande Visby Hospitals enskilda donationer och förvaltning afgifva t ett efter samma grunder författadt Betänkande, hvilket blef af Riksens Höglofl. Ständer gilladt och antaget. 2:0 Hvad åter de till Lazarettet!, Hospitalen, Barnhusen och andra fromma stiftelser af publika fonder anslagna medel be» träffar, de må bestå i jord ellar tilihörigheter, hemmans rentor, kronotionde, indragna kloster, Contanta penningar ellar hvad anslag som heldst, hvilka antingen förr blifvit gjorda eller hädanefter kunna ske; så synes ingen tvifvel vara, att de ju äfven kunna af högsta Magten, eller den Auctoritet, åt hvilken dess rättighet uppdrages, användas efter sig företeende omständigheter, tili de med deras anslag åsyftade ändamål, utan afseende på den ort, hvarifrån de inflyta; hvarföre äfven Kongl.
Landsskyldens utgörande till Presterskapet inom Bohus län. S. D. Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Memorial N:o 12, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 9, om inställande af bränvins tillverkning under innevarande års höstmånader och om tillåtande, i dess ställe, af tillverkning någOD tid af nästkommande år. Hvad Utskottet i detta Memorial tillsyrkt blef af Ståndet afslaget, med förklarande derjemte att, vid det förändrade förhållande, som i afseende på förevarande fråga uppstått till följd af Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse den l:sta sistlidne Juni, hvarigenom bränvins tillverkning blifvit medgifven under 14 dagar instundande höst, Preste-Ståndel återkallade sitt lemnade bifall till sednare delen af Utskottets förslag i Betänkandet N:o 9, eller underdånig skrifvelses aflåtande med hemställan derom, ”att bränvins-tillverkningen må, derest Kongl. Majit icke skulle finna vigtiga omständigheter innebära hinder derför, varda medgifven under högst två månader af den tid år 1855, under hvilken bränvinstillverkning eljest ej blefve tllilåten, och under de vilkor, den nya författningen angående vilkoren för bränvins tillverkning i öfrigt föreskrifver. S. D. Föredrogs Expeditions-Utskottets förslag, N:o 81, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående transitohandel mellan Sverige och Norge, i sammanhang hvarmed anmäldes hafva blifvit Ståndet meddeladt Utdrag, N:o 342, af Höglofl.
Om man vid en industriell anläggning eger tillgång till ett vattenfall och således erhåller drifkraften utan särskild kostnad, kan man anskaffa en maskin t ex. en turbin för drifvande af en elektrodymanisk maskin, hvilken upplyser hela etab-lissementet Men då upplysningen behöfves endast en kortare tid, skulle maskinen stå obrukad, och vattenfallets kraft icke nyttigt tillvaratagas under större delen af dygnet Om man använder maskinen till att ladda accumulatorer under mellantiderna, hvilka sedermera kunna användas vid åtskilliga smärre kraftbehof, skulle därigenom en icke obetydlig vinst kunna göras. Således skulle såväl kapital som naturkraft genom användande af accumulatorer komma till bättre användning. 2: o I förhållande till andra kraftutvecklande maskiner intager accumulatorn litet rum. En accumulator utgöres, som förut nämdt af en trälåda, hvilken är omkring 25 centimeter hög, 50 centimeter lång och 20 centimeter bred. Detta mått är naturligen varierande allt efter accumulatorns storlek och anföres här för att gifva ett ungefärligt begrepp om dess storlek. 4 sådana accumulatorer skulle vara tillräckliga att drifva en symaskin under en vecka. Accumulatorn är en relativt ny uppfinning. Ar 1859 konstruerade fransmannen Planté en s. k. sekundär stapel, i hvilken man kunde magasinera en elektrisk ström. Den, som egentligen utvecklat denna Plantés uppfinning är hans landsman Faure, hvars accumulator är den, som här ofvan beskrifvits. Ännu återstår mycket att göra, ty i det skick accumulatorn för närvarande befinner sig, blir den mången gång för tung, då man har behof af ett större kraftbelopp och i det hela för dyr. En allt för stor förlust uppstår vid dess laddande och vid återgifvande af det upptagna kraftbeloppet, för att det skulle vara fullt ekonomiskt fördelaktigt att använda den. Det arbetas för närvarande med stor ifver på att förbättra accumulatorn i dessa afseenden. Det är dock sannolikt, att denna uppfinning har en stor framtid för sig.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Nov. l844- Preste-Stnndet den 3 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tiden jör aflemnandet till Riksgälds - Contoret af öfver skotten å Statsverkets inkomster. (Stdls-Ulsk:s Ull., N:o 21.) S. A. K. Under anmälan, alt öfverskollen å Sluts-Verkets inkomster för år 1840 icke kommit Riksgälds-Conloret lill godo, förrän i slutet af Mars 1843, hafva Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, ji afgifven Berättelse angående nämnde Contor, yttrat, det de ansågo, att, till vinnande af reda i räkenskaperna samt likstämmighet i de årliga licjviderne emellan SlaU-och RiksgäldsContoren, Stats-Verkets öfverskott alltid borde, såsom jemväl vanligtvis iakttagits, lill Riksgälds-Conloret aflemnas löre slutet uf det år, då den Rikshufvudbok, hvarpå de sig grunda, skall vara afslutad, helst det för Riksgälds-Contorets linanciella operationer kunde vara af väsendtlig vigt, att ifrågavarande, på förband obestämdbara, tillgång, så snart som möjligt, blefve för detta Verks styrelse känd och disponibel. Rikets Ständer, sorn instämma i Revisorernes härutinnan yttrade åsigt, få alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla om Nådig föreskrift för Stats-Contoret att hädanefter aflemna till Riksgälds-Contoret de detta Verk tillkommande öfverskottsmedel, så snart den Rikshufvudbok, hvarpå liqviden härom skall sig grunda, hunnit afslutas, samt alltid under loppet af det år, hvarunder samina hufvudbok bör vara färdig. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm d. 2 Nov. 1844. 4° Expedilions-ZJtskoltets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o 25.
Astley steg långsamt ned för de breda nätta trappstegen och vände mekaniskt sina steg åt den sidan af parken, der den lilla grinden ledde ut till den väg, som genom en liten lund af buskar, förenade sig med strandvägen. Hastigt besinnade han sig, denna väg var ju så lång, och qvällen var redan långt liden, men imellertid kände han ett otydligt begär att återse hafvet i mörker och månsken, eller rättare han drefs framåt af ett slags instinkt, hvars tillvaro och orsak han sjelf icke kände, alltnog han gick. Då han väl kommit ut ur den lilla skogsdungen af hassel och vide, som låg nedanför parken, var skymningen mindre djup, och då han gått öfver heden och klipporna och kommit ut på vägen vid stranden, lyste månen redan klart med horn så spetsiga och blanka som på ett turkiskt standar. Hafvet låg tyst bredvid honom, men lurande och naket som en gömd stråtröfvare, och endast i fjerran ljöd bränningarnas eviga entoniga dån, och under hans fötter knastrade snäckskalen i sanden bland tufvor af den bruna och vissnade hafstången. Nu hade han hunnit förbi den mörka fläcken på vägen; blodet af denna man, som framstått på lifvets scen lika hemlighetsfullt, som han nu afträdde derifrån, hvem hade väl gifvit honom den rol han spelat, och hvem hade nu så plötsligt gjort ett slut derpå? Han skulle då få dö i den stulna drägt, hvari man insvept honom, det var således ett väl utfördt masqueradskämt, som började redan i vaggan och upptäcktes först vid grafven — man kan icke gerna lyckas bättre. Så tänkte Astley, då han tankfullt vandrade vidare och slutligen mekaniskt stannade för andra gången vid det gamla båtskjulet. Han kastade blott en blick derpå och ämnade gå framåt, då ett otydligt ljud derifrån kom honom att stanna och betrakta det nogare. Han tyckte sig hafva hört en suck, och detta ljud upprepades ännu en gång.