Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade genom härvarande speditionsfirmor för kort tid sedan emottagit ansenliga beställningar, hvilka han nu för lång tid är förhindrad att utföra, ja, till och med helt och hållet går miste om, i fall reqvirenterna ej vilja finna sig i att vänta. Det Danielssonska fabrikatet hade god afsättning, då artiklarne utmärkt sig för soliditet och prisbillighet. Hans affärsställning var efter förhållandena på platsen mycket god. Han var upptaxerad till en årlig inkomst af 11,500 kronor, och man antager allmänt här, att han förtjenade ändå mera. Den gynsamma ställningen vid senaste bokslutet hade i stället för att försämrats tvärt om förbättrats. Jag har dessa uppgifter af en bokhållare vid Jernbolaget och anser dem på den grund tillförlitliga. Konjunkturerna hafva visserligen blifvit tryckta i smidesindustrien; men Danielsson hade haft en exempellös tur och genom nämda bolag inkasserat betydliga belopp under året. Han hade ej behöft att i samma grad som öfriga fabrikörer arbeta »på lager». Det, som fans inne vid branden, hade han redan afnämare till. Den skuld, han åsamkat sig på fabriksbyggnaden, lär för flera månader sedan vara betald. Då han i motsats mot många af härvarande större fabrikanter fört ett sparsamt och indraget lif, bör han hafva samlat sig en förmögenhet, om hvars storlek gissningarna äro mycket sväfvande liksom de äro rörande placeringen af hans penningar; ty i härvarande banker har han endast ett för de löpande utgifterna erforderligt kreditiv. Om hans affärsförbindelser utom E–tuna vet jag så godt som intet. Ingeniör Danielsson lät vanligen grosshandelsfirmorna på platsen få afsätta hans tillverkningar till jernkramhandlarne inom och utom riket. Genom dem sålde han och genom dem inkasserade han sina fordringar. Dessutom företog han nog sjelf resor, men huruvida dessa voro affärsresor är ovisst, det motsäges åtminstone af den omständigheten att hans korrespondens utom staden var mycket anspråkslös. Det är omöjligt att få någon upplysning om han emottagit besök af konsul Brauner eller herr Arnold Lindqvist, hvilken senare ni uppgaf vara till, sitt yttre alldeles lik den förre. Kassören, med hvilken jag blifvit bekant, kan ej påminna sig att han någonsin antecknat dessa namn.
Friherre Boje, Fredrik, uppläste följande; Jag ämnar icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med att framdraga contradiclionerne i Utskottets Utlåtande, så mångfalldiga de än äro; icke eller att ånyo uppräkna alla de skäl, som blifvit anförda derföre, att principen i frågan är riktig m. m., utan jag skall, så kort som möjligt endast besvara några Utskottets yttranden. Utskottet kan ingalunda godkänna den framställning: att Skådespelarekonsten kan sättas i bredd med hvarje annan industri - Den 18 November f. in. utveckling. Jag frågar, hvad är den då? Uppträder Herr Lars Hjortsberg på Scenen, för att roa sig? Är det icke för att föda sig, hustru och barn? Finnes en enda person vid en Theater, vid den Kongl, till exempel (sjelfva Directeuren icke undantagen), som endast för sitt nöje har någon befattning dermed ? Går icke en loflig omtanka på någon pecuniair inkomst med in i beräkningen, och såmedelst blir en industriutveckling, o, s. v.? Mine Herrar! Här är ju icke fråga om en SällskapsTheater, der man uppträder för sitt och andras nöje; här gäller att offentligen för publikens penningar visa sin konstfärdighet, och visa den för att deraf lefva, föda hustru och barn; det vill med andra ord säga: hafva sin näring. Nu frågar jag, om detta icke kan kallas en näringsgren? Utskottet anför pag, 36: ”Utskottet har ”således icke, såsom det blifvit anmärkt, ”tillåtit sig det positiva omdöme, att en ”Theater, försäkrad till sitt bestånd genom ”uteslutande rätt till konstens utöfning, mä”ste för henne blifva så äfventyrlig och menlig/som Utskottet framställt, men väl, alt ”den kan blifva det.” Öfver detta hårklyfveri vill jag icke yttra mig; det vederlägges dessutom bäst genom Utskottets första Betänkande, som är ett mästerstycke af sundt omdöme och riktiga åsigter, hvilket nog talar för sig sjelf och icke behöfver commenteras. jo4 Den 18 Kovcmbei' f, ro.
Ingendera af dessa fartygscerter ingår i den nu underdånigst föreslagna planen, men Eders Kongl. Majit lärer otvifvelagtigt nådigst finna, huru vigtigt det är, att de försvarsA'apen, som finnas, icke allenast bibehållas, utan äfven underhållas, så länge de lämpligen kunna användas och intilldess mera ändamålsenliga kunna tillvägabringas. Detta gäller isynnerhet om de nuvarande såkallade linieskeppen, af hvilka, sådane de nu äro, enligt mitt förmenande, icke några böra framdeles byggas. De nu befintliga torde likväl böra omsorgsfullt bibehållas, dels för att, så vidt ske kan, förändras till fartyg efter nya planen, och dels, på det att riket, i händelse krig inträffar, innan flottan, efter nya planen, varder bragt till full styrka, icke må sakna deras medverkan till försvar. Eders Kongl. Maj:ls flotta, skulle, om den af mig nu underdånigst föreslagna plan nådigst godkännes, komma alt bestå af två hundra sjuttiotvå (272) bevarade fartyg, af hvilka 32 skulle blifva ångfartyg, samt de öfriga dels seglande, dels roende. Hvad de förra beträffar, bör jag i underdånighet nämna, att jag ansett 4 af ångskeppen böra erhålla hvardera 400 hästkrafters machineri, samt de öfriga 4 machiner af 350 hästars kraft, ångfregatterne hvardera 300, ång-corvelterne 2 till 300, samt ångbogserings-fartygen machinerier om 100 hästars kraft hvardera. Tacklingen och rundhulten torde å ångskeppen, när nybyggnad af sådana fartyg ifrågakommer, kunna något förminskas mot nuvarande linie-skeppens; och någon förminskning torde äfven kunna ega rum å ångfregallernas tackling, emot hvad fartygens dimensioner fordra. Ang-corvelterna deremot, egentligen beräknade för hastigheten, böra vara lätt tacklade: och anlages det i öfrigt, att alla eller åtminstone de flesta ångfartygen böra förses med propeller.
Men då flere af Ridde pet och Adelns Ledamöter, som sjelfve ge n gått coursen vid Krigs-Academien, yttra öfver de stora fördel arne utaf den där införd.-; VJppfostrings-method, så kan icke heller ' . 5 som äfven blifvit uppfostrad derstädes, förtiga den utgång jag deraf erfarit. Jag frågar huruvida det är enligt med något system; 1 hafva serskildta uppfostrings-anstalter för i tairer; och jag fruktar att denna tanka ick kan bestå emot de åsigter, som ligga till gru ; allt constitutionelt samhälle. Är väl de lårhållande byggdt på sunda principer, att 1 å 12 årsålder, då man vanligen insäl n» I Ben j martil', 5og Krigs-Academien, vilja bestämma en gosses fallenhet för något visst yrke, och gifva honom en ,så ensidig bildning, som den man på detta ställe erhåller? Sjelf röner jag en daglig erfarenhet af denna uppfostrans otillräcklighet, då jag vid 16 års ålder lemnade Carlberg, utan att äga grunderne för de kunskaper, hvaraf jag sedan känt mig i så stort behof. Jag tror att de egenteliga medborgerliga kunskapernes inhämtande, alltid bör sättas i främsta rummet, och de Militaira anses endast såsom en accessoir, som lätt vinnes, då den Militaira färdig, heten icke utgör någon egentelig vettenskapsgren, och således kan ernås af hvilken som helst, som redan i de förra förvärfvat grundeliga kunskaper. Härifrån torde väl undantag böra göras för Sjö-Cadetterne, då Sjöväsendet och de dertill erforderlige vettenskapers studium omfatta så många ämnen af en mera abstract natur, att utan jemn öfning och längre ivana, ingen fullkomlig färdighet deruti kan vin. nas; men att för Landt-Arméens behof bibehålla en inrättning, sorn kostar iner än den båtar det allmänna, anser jag icke enligt med ett systematiskt Stats-Iiushållnings-systéme. Dess-, utom gör denria inrättning ännu en skada.
Barnbördshuset, och denna förhöjning således icke bör inverka på den särskilda belöning, som K. M. i detta afseende för honom tillstyrkt; så får jag vördsamt anhålla om Hr Frih. och Land tinis propos. på antagande af SlatsUtskts förslag med den förändring, i öfverensstämmelse med hvad PresteSt. beslutat, att Professor Cederschjölds på allm. indragn.staten beviljade pension blifver, såsom K. M. i nåder föreslagit, 1000 r:dr b:co. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o Ad behagade bifalla StatsUtskls förslag i 1 1 :te punkten, mom. litt. d). Ropades nej Uppå derefter framställd propos. blef detta morn., i öfverensstämmelse med hvad Hr Rosenblad föreslagit, bifallet med den förändring, att, i enlighet med K. M:s nåd. propos., för Professor Cederschjöld personelt å allm. indragn.staten anvisas 1000 r:dr årligen att oafkortadt utgå, under villkor och förutsättning, alt derigenom försvinna ej mindre de 566 r:dr 32 sk., han förut från extra utgifts-fonden uppburit, än de 100 r:dr, som till honom utgått från Carolinska Institutets stat och finnas inbegripna i de för institutets reglering nu beräknade tillgångar. Momentet litt. e). Gr. Frölich, Gustaf Erik: Det är med anledn. af deu förut väckta motionen om ytterligare anslag för djurläkare, och då StatsUlsk. afslagit den med hänvisning till de 5o r:dr, som Staten för närvar, består för hvarje län, samt då denna summa för hvar och en måste synas otillräcklig, särdeles då man får antaga alt en djurläkare för ett län är otillräcklig samt att minst ?.:ne äro behöflige, — som jag hemställer, huru en lön på stat uf 25 r:dr skall lämpligen kunna erbjudas en person, hos hvilken likväl er - Den ro Augusti e. m. a63 fordras en särdeles skicklighet.
Q ’6:djc Häftet, Prot. Ut dr. d, q Junii 1834* N:o 68, öfver Johan Ericssons frän Stora Kopparbergs Län motion, om tillägg till 17 Gap. i3 §. Haudels-Balken; Återremitterades; och N:o 69, öfver Herr Olof PVijks motion, om ändring af sigta Morn. 5 §. samt 1 Mom. 7 §. 17 Gap. Handels-Balken; Bifölls. S. D. F öretogos till afgörande följande Stats Utskottets: Betänkan den:. N:o 128, i anledning af väckt motion, att Kronan ma bekosta handtlangning vid Kronohemmans och Nybyggens afvittring; Återremitterades; och N:o 129, i anledning af väckt motion, om understöd för en väganläggning till Norrige; Bifölls. S. D. F öredrogos ånyo och bi föllos Revi Ining > -Utskottets Betänkande!): N:o 10, i anledning af åtskilliga till Utskottet remitterade motioner, angående tullen å från Finland inkommande varor; N:o 1 1, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande beskattning af Tull-, Mjöloch Sågqvarnar saint Valkoch Stampverk för andras betjenande å städernas områden; och N:o 12, angående bevillning af utdelningen å Trollhätte-Canal och Slussverks Bolags actier. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Berättelse N:o 118, om den af Utskottet förrättade granskning af Riksgälds-Conloret, f. d. GeneralAssistance-Contoret och Götha-Canal Bolags, samt Malmö f. d. Discontinrättningar; och fann Ståndet för godt att bifalla hvad Siats-Utskottet i denna Berättelse tillstyrkt. S. D. Den af Stat >-Utskotteti Memorial N:o i3a, anmälde anledning till anmärkning emot Föredraganden för Krigs-Ärendena. blef tilL Constitutions Ut kottet remitterad..
Vore endast sjelfva arbetet lika framstående i sitt slag, som utförandet är i sitt, skulle allting vara godt och väl, men som det nu är måste man beklaga att så ringa insigter utvecklats vid ett val ur den franska opera-literaturen, der många mästerverk ännu hos oss äro orepresenterade. Den Wagnercyklus, som inledts med » Tannhäuser » och Lohengrin » har nu avancerat till * Rienxip — ett sätt att » avancera bakåt », som antagligen föranledts af de sceniska arbetenas gång. Ty » Rienzi » är som man vet äldre bror till begge ofvannämnda bålde riddare. » Cola di Rienzi, den siste folktribunen », stor opera i 5 akter, hade antagligen aldrig kommit upp på vår en lång tid så Wagnerfiendtliga operascen, om ej den store Wagnersån-garen Titschascheck (f 1885) förmått vederbörande dertill. T: s utan gensägelse allra främsta skapelse var denne i yttre och inre mening imposanta storartade hjelteföreteelse, som med honom lyste och försvann från svenska teatern. Efter T. försökte sig hr C. F. Lundqvist i det gigantiska partiet, delvis med ganska fördelaktigt resultat, hufvudsakligen beroende på hans för rolen passande ansenliga röstmedel. Hvad öfriga rollfer beträffar, sjöngs första sopranpartiet till börja med af fru Michaéli, som häri af flera skäl icke var helt på sin plats, hvarefter fru Stenhammar öfvertog Irene, der hon passade bättre än företrädarinnan. Detta kunde ock sägas om fru Jacobsson, hvilken i Adrianas rol efterträdde fröken Agnes Jacobsson, som vid premiéren hade åtagit sig densamma. Baspartierna hade en tid i hrr Willman och Behrens utmärkta representanter och i baletten utmärkte sig — om vårt minne ej sviker oss — den vackra och skickliga dansösen AmaDda Forsberg, sedermera en af stjernorna vid kejserliga operan i Berlin. Detta var år 1865, då » Rienzi » f. f. g. gafs i spelårets elfte timme midt i försommarens mest bländande glans * Se » Ur Dagens Krönika », &amp; rg.
Man ville visserligen icke bestrida, att en bana, som, genomlöpande tvenne af Smålands Län, förenade Skånes bördiga kuster med Wettern, skulle i många hänseenden medföra stora fördelar; men dessa vore dock hufvudsakligen »provinciella», och medförde blott till en ringa del något allmännare gagn, dä deremot den först påtänkta vestra banan vore för hela landet af den största nytta. Man måste nemligen medgifva, att Sveriges väsendlligaste handel hade sin riktning från öster till vester, och att afsallningen af rikets betydligaste exportvaror gingo denna väg, äfvensom att en stor del af importen hämtades från vesterut belägna länder. Götheborgs handelsrörelse hade, till följd deraf, mer och mer stigit, och om en jernbana blefve anlagd emellan Stockholm och nämnde stad, samt således komma att sammanbinda Östersjön med Vesterhafvet, skulle den just erhålla den från ålder vanliga riktningen för Rikets förnämsta handel. Det vöre också gifvet, att denna kommunikation skulle vinna en särskild högre betydelse derigenom, att från Götheborg sjöfartsförbindelsen med ilen öfriga verlderr vore under alla årstider nästan oafbruten. Då derjemte olägenheten af Sundska tullen härigenom kornme att undvikas, blefve ofelbart nämnde kommunikationsled äfven af stor vigt för en blifvande transitohandel. Betraktade man åter de förhållanden inom landet, som i afseende på denna jernbanas anläggning förekorrime, så visade det, sig, alt den jemte sam - 6 Stats-Ulskottels Utlåtande, Jtä 533. manbindandet af Rikets andra betydligaste handelsplatser, emellan hvilka en liflig personal-trafik jemväl egde rum, koinme att genomlöpa Upland, Westmanland, Nerike samt Westergöthland, och således en betydligare del af Rikets vigtigasle landskaper, samt dervid tillika beröra eller närma sig de provinser, som bade den rikaste tillgång på bergs-produkter.
Kommittéer hafva vid dessa möten blifvit sammansatta för att utreda frågan; och hafva desse kommilterade hufvudsakligen yttrat, alt den skyldighet, som lör närvarande åligger Sveriges 16 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 24. jordbrukare, att instänga sina egor, för att bereda sig fred mot andras kreatur, utgjorde ett af de svåraste bindren för jordbrukets förkofran bär i landet, en af de bördor, sorn mest tryckte jordbrukaren, förlamade hans arbetskrafter och inskränkte hans verkningsförmåga; och alt de störa kostnader, de kännbara uppoffringar1 och olägenheter, som skiftesverket medfört, icke kunde till fullo uppvägas af några deremot svarande förmåner, så länge den ifrågavarande skyldigheten fortfor; samt att denna skyldighet, med begagnande af det stängselmedel, som hos oss allmänneligen brukades, år från år förökade den skogsbrist, som redan i manga orter med så stort skäl öfverkiagas, — hvilka åsigter antagits såsom mötenas gemensamma mening.» »Af denna utredning lärer följa, att, då stängselskyldigheten endast bar sin grund i gemensam nytta, men ådagalagdt är, att denna skyldighet i allmänhet, långt ifrån att gagna, är för landet skadlig, hägnadsskyldigheten icke i allmänhet bör bibehållas, såsom skydd för ego-friden, och att denna följaktligen bör på annat sätt värnas.» »I fråga åter om detta sött torde någon tvekan icke uppslå att godkänna den af lagberedningen uttalade åsigt: »att den enda med en utbildad eganderätts och ett längre framskridet odlingstillstånds kraf förenliga grundsats för ego-fridens skyddande är den: att hvar och en skall om de hemdjur, han utsläpper, hålla sådan vård att de ej inkomma på annans egor.» »Denna grundsats är så enkel och rättsenlig och så ändamålsenlig, att den ej fordrar särdeles försvar, och den, sorn-.' med åsidosättande af förut fattade meningar, vill och kan afväga rättvisans och nyttans fordringar i denna fråga, bör ej kunna förneka dess rigtighet och ändamålsenlighet.» »Att egaren af kreatur, hvilka skola afhållas från att göra skada, vare sig på hans egna eller grannens områden, sjelf bekostar deras vård, är så påtagligt rätt, att satsen ej fordrar annat bevis, än att rättvisan deruti enkelt framhålles.» »Alt ifrågavarande sätt att upprätthålla ego-friden är klokt och ändamålsenligt, lärer äfven böra ådagaläggas.
I stället för nu brukliga öfningar för beväringsmanskapet har blifvit ifrågasatt, dels att i allmänhet det måtte socknevis öfvas i målskjutning, dels ock att det borde samlas till högst sex dagars öfning i målskjutning och exercis inom socknarne. Skjutfärdighet är en vigtig del af soldatbildningen, men torde, då serskild fallenhet icke finnes, fordra lång öfning för att vinnas och ytterligare öfning för att underhållas. Den ringa vana härutinnan, som af beväringen kunde ernås utan skjutöfningar af stor och kostsam utsträckning, förenade med betydlig tidsförlust, tror Utskottet endast i ringa mån skulle uppväga de väsendtlig», här ofvan antydda, fördelar af nuvarande öfningar för detta manskap. Om beväringen under endast sex dagar skulle öfvas både i 8 Allm. Besv. o. Eicon.-Utskollels Betänkande, JW 57. exercis och målskjutning, kunde föga gagneligt i någotdera afseendet medhinnas. En jemförelse emellan socknarnes antal i Sverige, och antalet af det för ändamålet disponible befäl ur indelda arméen visar, att, på sätt äfven af en motionär blifvit föreslaget, dessa sockenmöten komme att till stor del ställas under korporalers och vice korporalers befäl. Ehuru pålitlige dessa än må vara, kan dock ifrågasättas lämpligheten deraf att, utan annan uppsigt än en officers tillfälliga inspektion, åt dem anförtro vården och ledningen af den beväringspligtiga ungdomen, synnerligast under så vådliga öfningar, som målskjutningar af ynglingar, ovane vid gevärets handterande.
Januarii i ämnet afgifne första Betänkande, med antagande derjemte af hvad som innefattas i andra Alternativet af Utskottets sednare ifrågavarande Utlåtande, beträffanfande Consnmiions-afgiften för Öfverflöds varor och Fyllnadsafgiften för LandtTul.sersättningen. Herr Grefven och LandtMcirskalken hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade antingen på en gång eller punctvis företaga Betänkandet till pröfning. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, anhöll, att Proposition på Betänkandet i hela dess vidd först måtte framställas. Pierr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att som tredje Puncten af Betänkandet innefattade tvenne Alternativer, arsåge Herr Grefven och LnndtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade gilia Betänkandet med antagande af i tredje Puncten föreslagne första Alternativ. Ropades Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag hade önskat att Bevillningsutskottets ifrå-’ gavarande Betänkande hade något tidigare till RiksStånden inkommit , emedan man då icke hade kunnat säga, att detsamma borde bifallas på den grund , att tillräcklig tid till ett annat Förslags uppgörande saknades. Härefter uppläste Herr Munck af Rosenschöld följande: 344 Dsn 23 Martil, /.. m* Vi smickra oss att sjelfve äga Beskattnings: rätren, och denna blir dock nästan vid hvar Riksdag ofullkomligt utöfvad derigenom, att Bevi]'ning^Utskoiteis Betänkanden så sert inkomma, att som skäl för deras antagande med framgång anföres , att tiden ej medgifrer be* hörigen granska och ännu mindre att på nya grunder alldeles omarbeta dem. Hvart och ett BevillningsFörslag måste blifva till någon grad ofullkomligt, och således mycket kunna invändas deremot.
Men för att riktigt fullfölja denna princip och sålunda kunna alltjemt minska fonden men ändå fördela återstoden på ett lika stort antal lånesökande som förut, så kunde man ju nedsätta lånets maximisumma till 300 Edr eller mindre belopp, och derigenom kunde man t. o. m. komma derhän att lånesökanderne skulle till antalet mångdubblas emot nu. Då hade skälet för förminskningen också blifvit ännu mera talande, än det är nu. Jag tror dock icke att, derföre att man minskat fonden, man bör öka göromålen för Bankens tjenstemän, då derigenom ingen fördel beredes de lånesökande, och intet gagn åstadkommes hvarken för landet eller för Banken. När man vill försvara den grundsatsen, att fastighetslånen icke äro bankmessiga, så borde man väl per conseqventiam rei söka att minska denna lånerörelse så mycket som möjligt derigenom, att man, i stället för att nedsätta maximum, tvertom ökade detsamma, så att lånen folie på några få händer. Då Den 11 Juli f. m. 247 kumle man också indraga 1, 2 eller 3, utan att en mängd fastighetsegare derigenom blefve lidande. Jag kan således icke för min del inse att man med en tredjedel bör minska ifrågavide lån, utan tror tvertom att det vore bättre om de utginge till ännu högre belopp på en hand, än f. n. Jag yrkar fördenskull, att denna punkt måtte ogillas och att det gamla morms föreskrift måtte få qvarstå. Såsom en följd af detta yrkande, anhåller jag äfven, att de tvenne sednare mom:n i litt c) mätte, hvad summorna beträffar, afslås, och att de i samma mom. uptagna sifferbeloppen i gamla reglem:tet måtte i det nya få införas. Propos. till bifall å ifrågavtde mom. blef härefter framställd oell besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.:
Hon är så trött vid skolan, vid arbete, vid sin egen obeständighet, att jag måste fråga: hvart skall detta leda? hur skall hon komma öfver detta, så att hon kan lefva? Vore jag icke så viss, att om jag sade henne detta, hon bara skulle rycka på axlarna och säga, att det är så sant, men att hon ingenting kan göra, så skulle jag göra det. Jag har, ärligt taladt, med den största ansträngning hållit mig från henne i sommar, ty vinterns och vårens slitning duger icke för mig; jag blir bara trasor under sådant. Du säger icke detta åt henne af vänlig omtanke om mig, förstår du, för att hon skall hjelpa mig, ty i denna sak skall jag hjelpa mig sjelf, och det är icke svårt längre.20 För öfrigt reser jag ned till Skåne. Den sjuttonde Augusti står bröllopet på Rostad, och strax derefter reser jag till dem, troligen redan d. 18de, fast det blir ett jämmerskrän hemma, men jag vill handla för min egen lyckas skull i det här fallet och icke ett dugg tänka på andra, utom på en. Jag vill se, om icke lifvet skulle kunna bjuda mig något härligt och stort, eller om jag bara suttit och drömt, ty jag vet att jag skulle kunna vara mäktig af den största lycka, öfver hvilken jag svindlar, så stark känner jag kraften dertill inom mig, men jag vet att jag ock kan bli hur olycklig som helst, snart sagdt. Jag skulle kunna älska en annan så högt och deraf blifva så stark och så barnslig, om jag bara fick , om jag bara icke försuttit min rätt. Ja, hvad pratar jag i qväll! Jag är så egoistisk, men det käns så skönt. Ja, nu farväl med dig, min hederliga, goda Ellen! Det vore allt stiligt att råkas hos Ernst Ahlgren. Hon – ja inte Ernst Ahlgren – är så söt i sina bref, hvilka jag visst läst igenom 200 gånger, att det är rent att mista förståndet öfver. Det är något så enkelt och barnsligt, men förtroendefullt hjertligt och förstående, att jag ibland icke vet riktigt till mig; nej, nu farväl! För annars pratar jag som en tokig. Din tillgifne Stockholm d. 10 Aug. 86. (Från dens. till densamma.) Kära, snälla, rara Ellen!