Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tyckte sig öfvergifven, förrådd och smädad af dem, hon älskade högst på jorden och en känsla af hat och hämdlystnad intog hennes hjerta, men kärleken uppsteg åter mäktigare och qväfde den. ”O!” tänkte hon, ”för hvad är det jag anklagar dem? De kunna ej älska mig, men det är väl mitt och ej deras fel. Och dock tillber jag dem så högt, jag ville gerna för deras skull uppoffra lif och sällhet och allt, allt på jorden, om det vore dem nyttigt; men de bry sig ej derom, fråga ej det ringaste efter min tillgifvenhet, min kärlek. Jag trodde för ett ögonblick att han älskade mig; jag dåre! huru kunde jag ens hoppas denna sällhet? Huru kunde han, den ädle, den förträfflige älska mig, mig den felfulla? Blott Elisabeth kunde fatta all hans själs rikedom, blott hon var värd att älskas af honom. Denna illusion var kort, men herrlig, derför vill jag icke klaga, icke sörja; lifvet är dock så kort, så flygtigt, och för mig är det snart slut, jag känner det här,” hon lade handen på bröstet, der en häftig smärta kändes. ”Tåla, lida och hoppas på ett bättre lif är hvad mig återstår.” Men nu blef plågan i bröstet så stor, att hon måste stanna och luta sig mot stammen af ett åldrigt träd, vid flodstranden, ty hon förmådde ej hålla sig uppe längre. Då frambröt en ström af varm, rosenröd blod öfver hennes läppar och flöt ned på den frusna marken. Af den häftiga sinnesrörelsen hade blodet kommit i starkare omlopp och skulle dödat henne, om det ej gifvit sig utbrott. Länge flöt det sagta så, och då det slutat, stapplade hon matt och långsamt hem igen. ”Min Gud! mitt barn, hvad fattas dig?” utbrast modren ångestfullt, då hon fick se dottrens bleka ansigte. ”Är du sjuk?” ”Ja min mor!” svarade Virginia och tvingade sig att le, ”jag mår verkeligen ej väl.” ”Du är mycket sjuk, mitt barn, sjukare än du tror; det är bäst du lägger dig.”
Memorial 125, med förslag till de stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, som angå detta verks skulder och fordringar. Bifölls. Utlåtande JVS 127, i anledning af Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorers berättelse, angående granskning af Statsverkets samt andra utaf allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863. Utskottets under § 13 afgifna yttrande ogillades af Ståndet, som beslöt i öfverensstämmelse med den vid denna del af Utlåtandet logade reservation. De af Utskottet i öfrigt under §§ 14, 17 och 26 afgifna yttranden, lade* till handlingarne. Memorial i^Ö, med förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets nya regie - 372 Prot.-Utdrag den 9 Juni 1866. mente, angående åtskilliga vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke verkställda utbetalningar. Godkändes. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVS 6, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändrad grund för uttaxering af landstingsmedel, blef samma Utlåtande afslaget af Bonde-Ståndet, som derjemte beslöt att vördsamt och vänligen inbjuda Höglofliga Ridderskapet och Adeln att i detta beslut sig förena. S. D.
Möte spasse vo länsafgift en korn me att med samma års början upphöra, till Kongl. Majlis disposition öfverlemna den Nya Mölespassevolansfonden, att, gemensamt med Gamla och 1829 års Mölespassevolanskassor, efter godtfinnande, användas för Armeens vapenöfningar m. m-, halva likväl derjemte anhållit, att, tili undvikande af anmärkta lånetransaktioner, omförmälda 3:ne Fonder emellan, Kongl, Majit läcktes anbefalla deras sammanförande till en enda Fond, hvars förvaltning ecb räkenskaper, från och med den dag, då en sådan sa mirian för ing; skett, bende vara underkastad granskning af Rikets Ständer och deras Revisorer., Rörande denna angelägenhet, hafva Revisererne inhemta!, att. Krigs-Kollegium, den 18 Maj 1841, med underdånigt Utlåtande inkommit, men alt KongL Majit i frågan ännu icke fattat nådigt beslut. * — 183 §. 9. De årliga utgifter, hvilka, alli sedan j83o, ålegat denna Fond att bestrida, hafva med i84i års början utgått af det vid sednaste Riksdag, i sammanhang med Mötespassevolans-afgiflens upphörande, å RiksSl »tens 3:dje Hufvudlitel uppförda anslag till Möteskostnader.
Ångsta och se om vi kunde få oss ett sommarnöje där ute. Men ingenting går som man tänker och vill. Nu har du förstört alltihop, hela glädjen! KERSTIN. herr Sundin skulle till pappas fabrik? Nej. Hvem har inbillat dig det? KERSTIN. DAHLMAN. Det har således aldrig varit fråga om att ond, när han gick? Ingen. Jag tänkte bara... Var han också DAHLMAN. han aldrig tänkte komma igen mera. Och det mot hans kusin... Naturligtvis. Han tog också afsked, som om är inte att undra på, efter ett sådant bemötande KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. Hvad sa' han? Han sa', att det var en skandal... Skandal ­ 100 ­ DAHLMAN. vet du, Kerstin, du skämmer ut dig för alla menniskor, och mig med. Hvad ska man tänka om oss? Jag riktigt blygs. (Paus.) Och här står jag Ja, jag kommer inte så noga ihåg det. Men som ett får och vet ännu ingenting. Men nu har jag inte lust att vänta längre. Vill du säga mig hvad som passerat, eller vill du inte? Jag sa' bara åt tant... (Paus.) Fram med sanningen! KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN (faller honom om halsen). DAHLMAN (håller henne ifrån sig). KERSTIN (smyger sig intill honom igen). Kära, älskade pappa Inte så... inte så Åh, pappa, pappa här ska betyda. Det ä' bättre, du talar om för mig, hvad det KERSTIN. DAHLMAN. strängt på mig! Håller du inte af mig mera? Säg, att du gör det! DAHLMAN. Jo, ser du... Åh, pappa, se inte så där Seså, Kerstin ­ 101 ­ KERSTIN. bara veta, om du håller af mig eller ej. Säg, som förr. Jag bryr mig inte om nå'nting! Jag vill att du håller af din lilla Stina som förr, alldeles DAHLMAN. Inte gråta... Inte gråta... Visst gör jag det, kära barn, det vet du väl! KERSTIN (släpper honom). hvarför skulle jag komma hem!
Norström, deruti anföres, att, ehuru Kongl. Maj:t med Nådigt bifall till Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag gjorda underdåniga önskan, om vidtagande af en sådan Författning, hvarigenom Inqvarteringsgifvare, lör det underhåll de lemna tågande Trupper, må tilläggas full betalning, efter ett visst vid de årliga Markegångssättningarne bestämdt pris, genom Kungörelsen af den 27 Augusti 1816, åsyftat en billig lindring i den tunga, som vid Tågoch Durch-Marcher drabba Inqvarteringsgifvare; denna Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt likväl helt och hållit skall förfelats, derigenom att Kongl. Majrls och Rikets KammarColIegium, vid granskningen af de från Länen insände Markegångs Taxor, understundom skall nedsatt priset ä Rationer och Portioner i den nion, att Inqvarteringsgifvaren ej en gäng erhållit betalning derföre till hälften emot det af Deputerade vid Markegångssättningen fastställda pris, hvarigenom ersättningen för Inqvarterings kostnaden blifvit vida mindra än den var, innan berörde Kongl. Kungörelse utfärdades; i anledning hvaraf en sådan rättelse yrkas, att Kongl. Majrts Nådiga afsigt med bestämmandet af priset på portioner och ratjoner icke mä förfela ändamålet, eller, såt Besv. och Wiön. Utsk. Bstänhanäen, gi sorn nu handt, inqvarteringsskyldigheten blifva annu mer tryckande. 2:0 Anförande af Herr C. W. Nyberg» som instämmer uti Herr Norströms yttrande, och dessutom yrkar, att de Städer, hvilka, i anseende till deras lagen, mest äro besvärade utaf Inqvttrteringar, hvaribland Arboga Stad serskildt nämnes, mätte uti Inqvarteringsskyldigheten erhålla någon lindrings genom bidrag eller understöd utaf angränsande Socknar eller af Länet. 3:0 Anförande af Herr I. P. Hellström» deruti han, i egenskap af Full magd g föc Örebro Städ, hemställer, att de Trupper, sorn. hädanefter genom sistnämde
Då åtal anställes af annan än den, som i 1 mom. af denna § nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, att denne må kunna må lets utförande öfvervara. 12 § 56. Rättighet, att förbrytelse mot förordningen till åtal af allmän åklagare angifva, tillkomme en hvar, utom barn emot föräldrar. Å landet bör soknenämnd och i stad Stadens Äldste egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådaua förbrytelser varda till åtal angifna. Rättighet att verkställa beslag tillkomme de i Sä § 1 mom. omförmälda allmänna åklagare. Reslag skall göras i två vitnens närvaro. § 57. Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bran vinsförsäljning vitne bära, endast på den grund att han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt. § 58. Denna förordning skall lända till efterrättelse från och med början af år 18ää, dock med följande undantag: a) Den rättighet till försäljning af bränvin, hvilken, då försäljningsbeloppet icke understiger en kanna, hittills tillkommit en hvar, fortfare att vara gällande, för stad till den 1 Oktober, och för landet till den 1 November 18Sä. b) Jordbrukares rättighet att kunna å landet till underhafvande eller den, som hos honom förrättar arbete, sälja bränvin till belopp af minst % kanna, gälle fortfarande till den 1 November 18ä5. c) Rättighet att sälja bränvin under en kanna, utan att låta detsamma på försäljningsstället förtäras, och sådan rättighet, som svarar mot hvad i denna förordning med utskänkningsrätt förstås, må,'der den blifvit förlänad för tid, som före år 18ää icke tilländalöper, fortfarande utöfvas i stad till den 1 Oktober och å landet till den 1 November 1859, mot de afgifter till stad eller kommun, hvilka vid rättighetens förlänande åtagna blifvit. Till kronan skall gästgifvare, som under år 1835, utskänkningsrätt fortfarande utöfvar, erlägga i afgift för tiden till 1 November samma år, utom den i bevillningsförordningen påbudna bevillning, från och med 4 R:dr 24 sk. till och med 75
» LOVISA PETTERKVIST I EUROPA. RESERREF F Ö R IDUN. UTMÄRKTA HERR R R E F VII. REDAKTÖR! sjuk, har vrickat b å d a knäna! N e j, d e t tror jag, det! Och d e t tror j a g. O c h en sjuksköterska! Därtill b e h a g l i g. Med all högaktning LOVISA som n o g aldrig k o m m e r igen PETTERKVIST, mer! KATASTROFEN D Regeringsgatan 3 1. Dessa underbara nipformationer växla under tidernas lopp utseende. Det var den 10 juli. D a g e n hade varit tryckande het. Nipan vid motsatta stranden har rasat! D e t a till flykten. — Götgatan 9. i^ — 4 — mera det inre. Matsalen o c h kaféet, hvilka båda lokaler afbildats i detta n u m m e r af Idun, hafva helt o c h hållet förändrats o c h te sig i sitt n y a skick särdeles ljusa o c h prydliga. Takens dekorering är särdeles originell, särskildt i matsalen, där takfälten fyllas af jättelika solrosor i h ö g relief — en dekorering, s o m d o c k skulle verka ännu bättre, o m rummet vore en half gång till så högt. Hvarje golf är belagdt m e d en löst liggande matta, i mönster o c h färger harmonierande m e d rummets öfriga dekorering. I nästan alla r u m finnes telefon. D e n lilla festsalen har blifvit särdeles prydlig, o c h de båda tillstötande salongerna äro helt enkelt förtjusande m e d sin dyrbara o c h läckra inredning. (I st. f. den stora festsalen, hvilken, s o m bekant, förstördes af en eldsvåda i vintras, inredes ett 40-tal n y a resanderum). M e d ett o r d: H o t e l Continental är i bästa bemärkelse kontinentalare än någonsin. Då härtill k o m m e r, att spiran öfver det hela lagts i händerna på en Svanfeldt, nämligen direktör P e r M.
Jag föreslår alltså borttagande af den derföre hinderliga 3:dje §:n. 510 Den 15 Joli e. m. Gr. Mörner: Denna § har, jemlikt hvad också af motiveringen tydligen företer sig, tillkommit för att freda familjen från skandal, men är det väl då bättre, att underlätta sådana familjeförhållanden, som sprida skandal kring hela landel? Om, såsom man säger, »skammen går på torra landet», är det icke då rätt att det finnes någon, som kan taga itu med saken och säga: här skall vara en gräns lör all denna oanständighet? Om t. ex. en svag maka icke vill anställa åtal mot sin brottslige äkta man, och hon till följd deraf blifver tvungen att allt framgent lefva tillsammans med samma ovärdige makes flere concubiner, är det då ej skäl att allmänna åklagare-makten får träda emellan och göra slut på detta förargelse-väckande Turkiska skådespel? Då jag icke anser, att befordrandet af ett sådant lefnadssätt är riktigt, samt att det är i högsta grad orätt att icke någon auktoritet skall kunna deremot uppträda, anhåller äfven jag om afslag å §:n. Gr. Sparre: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, är verkligen af en så kinkig beskaffenhet, att olika meningar i afseende derå kunna anses vara mer befogade, än hvad flertalet af öfriga frågor beträffar. Jag medger, att äfven jag, för min del, länge hyst åtskilliga betänkligheter i berörda hänseende; och ville gå så långt att jag säger, det jag måhända skulle gå in på paragrafens uteslutande, om åklagaremakten vore organiserad så som sig borde, d. v. s. om endast afseende på statens väl hos densamma gjorde sig gällande, och icke ofta några små lumpna intressen på samma makts åtgöranden egde inflytande; men vid nuv:de förhållanden och då äfven föreg:de talare vidgått att åklagaremakten i sådana fall ytterst sällan ingriper, anser jag mig tvungen att uppträda till försvar för ifrågav:de lagstadgande.
Men han var berömd för godt minne, och det gälde ju bara två, tre timmars mellantid. Hans misstankar om moderns sannfärdighet (och hvarför skulle hon ej kunna säga en osanning, då qvinnor ju så lätt förvexla sina hallucinationer med verkligheter?), stärktes en kort tid efteråt. Familjen hade köpt en möbel: ett stort evenemang! Gossarne skulle just gå på visit till faster. Modern ville gömma på nyheten och öfverraska fastern vid hennes nästa besök. Derför bad hon barnen icke tala om evenemanget. De komma till faster. Hon frågar strax: har mamma köpt den gula möbeln än? Bröderna tiga, men Johan svarar gladt: nej. Efter hemkomsten vid middagsbordet frågar modern: Nåå, frågade faster om möbeln? Ja! Hvad svarade ni? Jag sa nej, jag! säger Johan. Jaså, du hade kurage att ljuga du, hugger fadern in. Ja, mamma sa det, svarar gossen. Modern bleknar och fadern blir tyst. Det var ju oskyldigt i det hela, men det var icke så betydelselöst i sitt sammanhang. Svaga tvifvel om »andras» sanningskärlek vaknade hos barnet och öppnade nu ett nytt belägringstillstånd af motkritik. Kölden mot fadern tilltager, och nu spanar han efter förtryck och gör oaktadt sin svaghet små försök till uppror. Barnen kommenderas i kyrkan hvarje söndag, och familjen hade bänknyckel. Den orimligt långa gudstjensten och de obegripliga predikningarne upphörde snart att göra intryck. Innan värmeledning ännu var införd utgjorde det en fullständig tortyr att om vintern sitta två timmar i en bänk och frysa om fötterna, men man skulle dit ändock, om för själens helsa, ordningens skull, eller för att lemna hemmet i ro, hvem vet. Fadern var sjelf ett slags teist. Han läste hellre Wallins predikningar än han gick i kyrkan. Modern började i stället luta åt pietismen. Hon sprang efter Olin och Elmblad och Rosenius, och hade väninnor, som buro hem Pietisten och Andlig Dufvoröst. Dufvorösten undersöktes af Johan och befans innehålla roliga historier om missionärer i Kina och beskrifningar på skeppsbrott. Pietisten fick ligga. Det var bara dekokt på epistlarne i nya testamentet.
TORS FÄLTTÅG MOT JÄTTEN GEIRRAUD. För den, som iakttog tidens tecken, var det tydligt, att jättarne vordo med hvarje år, som gick, djärfvare och farligare. Egil med sina alfer hade mycket att göra, för att hålla dem inom deras gränser. Allt som oftast for han på sina skidor omkring å de stormiga, töckenhöljda och trollska Elivågor, för att utspäja deras företag. Två svåra envigen hade han haft att bestå, det ena med jätten Koll, det andra med hans vilda och starka syster Sela, och lyckats fälla dem båda. Han och hans alfer voro hjärtligt hatade af jättarne för den trägna och käcka vakttjänst de höllo. Ej minst var Egil en nagel i ögat på jätten Geirraud, höfding för en talrik och stridslysten jättestam och fader till de ryktbara jättinnorna Greip och Gjalp. Loke, som, med och utan gudarnes vetskap, ej sällan uppsökte sina fränder i Jotunheim och rådgjorde med dem, blef ense med Gjalp och Greip om en plan till Egils och hans alfers fördärf och, om möjligt, äfven till Tors. I Asgard talade Loke med Tor om Geirraud och hans folk, som om mycket farliga jättar, hvilka det vore alldeles nödvändigt att näpsa. Tor borde, menade Loke, göra ett ordentligt fälttåg emot dem, följd af Egil och hans stridsmän. »Men akta dig att göra det», sade han, »om du icke tror dig god nog till företaget, ty farligt är det.» Tor lät Loke icke länge egga sig att uppsöka »de brådbranta fjäll-altarnes tempelprest» Geirraud. Han bad Loke skaffa noggranna underrättelser om vägen till Geirrauds gård, och denne gaf honom beskrifning på en väg, om hvilken han försäkrade, att en truppstyrka kunde på den framtränga utan att möta trånga pass eller svåra vattendrag. »Gröna stigar», sade han, »ligga till Geirrauds väggar.»
Namnet stambana kan åtminstone icke gerna gifvas den åskvigglika jernvägssträckning, hvilken Utskottet föreslagit; och lika oegentligt och missledande vöre att kalla den jernvägssträckning, hvilken man föreslagit i hufvudsakligen vestlig rigtning från Kålhammar ända till trakten af Sevalla, för en norra stambana. Sträfvandet att förlika tvistande parter är visserligen i allmänhet godt och lofvärdt; men, der såsom här, tredje mans rätt äfven ingår i frågan, lärer vara nödigt att också densamma vederbörligen afses vid förlikningen, om tvisten skall kunna rättvisligen biläggas. Frågan om norra stambanan bör gå rakaste vägen, öster om Sigtunafjärden, till samt genom Upsala, eller icke, rörer icke allenast orterna öster och vester närmast omkring denna fjärd, utan derjemte påtagligen äfven hela Norrlands och hela rikets intressen, samt bör derföre äfven betraktas från denna högre och rigtigare synpunkt. Detta tyckes Utskottet icke hafva gjort. Till Norrlands rättmätiga intressen vill jag sedermera återkomma. I afseende på hela rikets torde endast behöfva erinras, att stambanorna höra läggas så, att landets utveckling och förkofran både i merkantilt och industrielt afseende derigenom befrämjas i möjligen vidsträcktaste måtto, samt att den möjligen största trafikinkomst för dessa banor beredes Statsverket. Först då uppfylla stambanorna de ändamål, som dermed afsetts, och endast på detta sätt kan Staten emotse något direkt eller indirekt vederlag för de kostnader, som derpå nedläggas. Anläggcs eli stambana, uti en rigtning, som icke afser detta ändamål och derföre ännu mindre kan uppfylla detsamma, så måste detta inverka menligt på hela systemet, afskräcka från dess fullbordan, förhindra taxornas jemkning och jernvägarnes fulla begagnande samt såmedelst äfven förringa deras åsyftade gagn och derpå beräknad afkomst.
Henne ville hon vårda som en moder, och hon skulle låta henne känna, hur helt naturligt hon ansåg det att handla så. Den gamla var ju .en på allt lifvets goda röfvad människa. Idun PRENUMERATIONSPRIS ONSDAGEN P R Å R: IDUN KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. &gt; 5: - IDUNS MOPETID. UTAN PL. &gt; 3: - UTGIFNINGSDAGARI HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG. LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. KRONPRINSEN-REGENTEN TANDE D I SITKONSELJ. ET Ä R EN S T Å T L I G INTERIÖR, som i dag pryder Iduns första sida — bilden af vår regerings samtliga representanter, under presidium af kronprinsen-regenten i konseljgemaket å Stockholms slott. Längst fram i förgrunden se vi h. k. h. själf, inbegripen i en öfverläggning med den närmast D E N 5 APRIL 1899. REDAKTIONSSEKR. : JOHAN NORDLING, BYRÅ 12:TE ÅRG. O C H EXPEDITION: ALLM. RIKS 1 6 4 6 till höger o m honom sittande statsministern, excellensen E. G. Boström; de följande taburetterna på samma sida upptagas af kanslirådet och byråchefen i k. finans-depart, friherre A. E. Akerhielm (konsultativt stadsråd), därnäst af krigsministern, friherre A. E. Rappe, bakom hvilken sitta civilministern, J. E. v. Krusenstjerna, o c h ecklesiastikministern, N. A. Claeson. Till vänster om konselj bordet, närmast kronprinsen, möta oss utrikesministern, grefve L. KRONPRINSEN-REGENTEN HALLER KONSELJ. KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR.
Härvid förekommo: 18 §. Andra momentet ansågs böra lyda sålunda: ”sker det, håfve sednare innehafvare emot den, hvilken sådan rättighet icke medgifvit, eller emot honom föregående öfverlåtare eller emot utgifvaren, ej växel-rätt”. I öfrigt godkändes förslaget.. 19 §. Betecknandet o. s. v. ansågs böra förändras till utskrifna ”och så vidare” med den förändring antogs förslaget. 21 §• Antogs, med den förändring, att lydelsen efter ordet obestånd blifver: ”innan godkännandet skedde, eller innan vexeln förfaller.” 36 §. Antogs, med den förändring att lydelsen, i stället för de tvänne sista raderna, blifver denna: ”å stadens börs, eller, om sådan der ej finnes, å Stockhoms börs, senast noterade kurs för vexlar på 90 dagars betalningstid, med tillägg af ränta efter fem för lmndradet årligen, å det mynt som i vexeln utsatt finnes. 4° §. Antogs, med det tillägg näst efter ordet skada", ”och skall vid betalningen den kurs beräknas, som å förfallo-dagen gällde om kursen derefter fallit, har den deremot stigit, då räknas den kurs, som gäller den tid, betalning sker, (hvarefter vidtager sista momentet, som begynner med ordet: Erbjuder). 45 §. ördet ”jemväl” å fjerde raden borde försvinna. 51 §. Ansågs böra begynna sålunda: ”Vexelinneliafvare, som återgångstalan väcker, ega i det fall, som i 32 § sägs, lätt att” etc. äfvensom början af andra momentet borde undfå denna redaktion: ”Är betalningstiden redan inne, eller är vexel återkommen för uteblifven accept eller bristande betalning, då skall” etc. 58 §. Denna lydelse antogs: "protest skall, i närvaro af minst ett vittne, verkställas genom notarius publicus, eller den i hans ställe satt är. Å landet må protest ock kunna genom krono-fogde”.
Pä Wällofl. Borgare-Stän» Pä Hcdcrw. Bonde-Ständets Ledam. wägnar dets Lcdam. wägnar Wedelin. ^ONLS ^uclerssOn. N:o r. Transsumt af Skars, Urststtets Betänkan, de den 8 Julli 1812, angående Gcacs, Regleringen. 5:0. Bör Stats, Utskottet göra Rikets Häglofllge Ständer uppmärksamme dera, att de i förr nämnde ;:dfe Punct upptagne och omförmäldte Stats-Wrrkets utgifter till det mästa nödwändigl mäste Den Lr Julik.. tgo? Mäste bestridas för innevarande ar samt ätt en icke obetydlig summa dessutom tillkommersom likwäl blott för en gäng utgär' Den ärliga tillökningen stiger som vfwan ar wisadt till — ^ r,3Z4,Sbo: 7, 5 Och dessförutan erfordras: Till Hans Kgl. Höghet HertigenS Stats-summa för är 18H — 16,666:^2, Garnizons-sjukhusetö reparation innewarande ar 8,000: Ersättning för reparationer af de Kongloch Fursteliga rummen i StockholmSSlott är i8io 5o,dSs: — > Commerce-Collegii skuld för utgifter af Manus sactur-Fondenären 1810 och i8lt io,2Z7:4, 7. Strömsholms Stuteri, Byggnader m. m. — 35,002: — Samt till CaPvtter för Extra Transp. 89,90;: 7. i,z/4,9o«- 7, » * q - ryor Den 2! Julii. Transp. 89,903:36, ?. 1,354,92°: 7, 2 Noterings - Man ffapet pä Förslag s6,o»c>: Hwartill kommer Ersättning för kostnaden widnärwarande Riksdag som troligen öf, werstiger — 220,200: (Calculerne