Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då är det en gifven sak, att då fråga är om 2:ne Rådgifvare för Konungen , den ena i Commaodomål, den andra i oeconomiska, så är just genom den nära slägtskapen dem emellan, förblandningen tillden grad lätt, äfven med den bästa vilja, att en ibland oss alla allmänt känd och nu bortgången man var villrådig, om han skulle våga i förening emottaga desse båda befattningar. Må hända skulle svårigheten vara mindre, om gränsen vore bättre uppdrageD, men det är i alla fall svårt, att, om bägge Administra» Den 1 December f. m. 43 tionens delar äro hos samme man, undvika en förblandning, när dertill lägges, att det arvida lättare afgöra målen såsom Commandomål, än i Stats-Rådet. Derföre har äfven i Utskottet af ganska många den mening blifvit yttrad, att dessa Embeten i högsta imtancen borde vara skiljda. Man ansåg svärn, att förena alla dessa meningar; men man såg i den bestämda möjligheten att åtskilja Föredragandens i Comman-, domål befattning , från Föredragningen i StatsRådet, äfven möjligheten att föreaa bägge. Det är väl sällsynt, att detta låter sig göra med framgång , men vårt Land framställer likväl en person , som bestridt båda delarna. Jag medgifver, att hans skicklighet kanske var sällsynt, men hans minne är åtminstone af alla kändt. Ännu en consideration är den, att, om dea man, som är föredragande i Commandomål, tillika skulle vara Föredragande i Stats-Rådsmål, skulle han troligen blifva den man, som Konungen tog med sig i Fält, och Ärenderna blefvo utan Föredragande hemma i Stats-Rådet, under en tidpunkt, dä de äro af allrastörsta vigt. Jag vill icke vara emot en återremiss $ jag har blott velat lemna dessa korrta upplysningar, Grefve Löwenhjelm.* Utan tvifvel vore det med misstroende till mig sjelf jag borde yrka min mening emot en Talare med den erfarenhet och omdömeskraft, som vi samtligen tillerkänna Herr Grefve von Platen.
Behöfver Gud hjelp af menniskolagens tvång, för att få sin skapelse fulländad; men jag svarade intet. Jag såg ju, huru i Guds fria sköna verld allt artade sig väl utan bojor och band, och jag trodde på min ranka. Och hon vexte och hon skickade ut sina fina trådar och fäste sig med dem vid trädet och slingrade sig om trädet och utvecklade sig allt rikare och smög sig allt närmare. Och äfven detta träd var skrofligt och knottrigt här och der, men i fria, mjuka vågor smög sig min ranka fram deröfver och fäste ofta just vid dessa ojemnheter sina trådar och slog ofta just der ut sina vackraste blommor. Och många skott, som först tycktes sväfva i luften några dagar, blefvo sedan just de lätta trådar hvilka fäste sig vid trädet och dess grenar, och smögo sig mellan grenarne mjukt, ja man kunde säga harmoniskt. Men dessa drag af ett den förtrycktas listigt tillkämpade välde, som den andra rankan så ofta framställde, de funnos icke här, utan skön och rik i sin vekhet och fägring blomstrade min ranka i fulla, svällande och doftande blommor. Allt större och präktigare vexte mitt träd, allt mjukare och rikare min ranka; och se de voro min trädgårds skönaste prydnad och mitt ögas glädje. Myggdansen. "Sköna mygga, vågar jag anhålla om nästa galoppad?" "Jag är uppbjuden". "Den följande?" "Omöjligt! Jag är uppbjuden till alla danser". "Hvilken olycka! Jag är förtviflad öfver att ej förr ha lyckats få reda på er ibland den talrika myggsvärm, här är församlad i qväll". "Söta du, såg du hur gudomligt söt han var, när han bugade så der litet gratiöst, då han bjöd upp mig? Ack hvad han är väl vext. Min gud, har du sett en så smärt taille, sådana långa och smala ben. Ack den som med honom finge dansa genom lifvet, genom evigheten, ja genom en hel dag. Hvad jag kan vara förtretad, att jag lofvade dansa med den der klumpiga ladugårdsmyggan".
Med fullkomligt erkännande af den rättskänsla, som styrt en af Utskottens Ledamöter Herr Ileisleiters yrkande om minskning i skatten för tillverkaren, men ökande deremot för Consumenten, befarar jag, i likhet med hvad jag äfven yttrat, att overkställbarheten af förslaget goldet omöjligt, samt att den höga tull han föreslagit, endast ger tillfälle och håg till Tullförsnillningar, utan att öka Statens påräknade intrader, och minskar derjemte produducenternes vinst, hvilka alltid vid försäljningen skola erhålla mindre i proportion till den högre tull, som vid varans fostrande förebäres såsom skäl till lägre anbud af Köparen. 16 sk. är alt för hög tull, då sällan, kanske aldrig, hela den behållna inkomsten af i kanna bränvin för Jillverkaren uppgår till denna Summa. Hvad Herr Heisleiter anfört mot billigheten af förbudet emot arne Pannor , och orättvisan af den retroactiva verkan, har jag äfven ansett mig böra fullkomligen instämma uti. Jag bär i allmänhet stor farhåga för alltför ofta förnyade ändringar, så i ett som i ett annat. Jag tror att all retroactiv verkan är orättvis, att alla ändringar, för att ej i mer Den 4 Juni! f. m. mer eller mindre molm blifva våld, böra göras långsamt och suecesive. Jag tror, att ett gammalt bepröfvadt, äfven med mindre misstag, (och sådana konna aldrig undvikas) är bättre, än nya försök, hvilkas ofelbarhet man ännu ej annorlunda än gissningsvis kan bestämma. Denna tanka är hos mig grundad på mångårig erfarenhet, och jag befarar ej uppnå den tid, som fullkomligen skull öfvertyga mig om motsatsen. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie tilläde derefter munteligen:
Jag önskar nemi., att landsförvisning, såsom straff för affall från vår lära, måtte för alltid i den Svenska lagen utplånas, men att det bör qvarstå såsom cn påföljd för proselytmakeri. Förskräckelsen för detsammas tillvaro, torde redan betydligt minskas om det ej benämndes landsförvisningsstraff, utan Svenska samhällets rätt att från sig förvisa proselytmakare. Jag tror, att Staten f. n. eger gagn af denna sin rätt, ty jag vet, att vi snart sagdt hvarje vecka öro i behof af densammas begagnande. Antalet af från utlandet liitkomna mormoner är icke ringa, och hvad dem angår torde man, utan att ådraga sig beskyllning för grymhet, kunna vidtaga förvisnings-åtgärden. Likväl anser jag nödvändigt, att alla dessa mål göras till underställningsmål, i likhet med hvad jag vid remissen af K. M:s Nåd. Propos. yrkade. Man hade då iakttagit alla försigtighetsmått. Och detta steg är dessutom icke främmande för vår lagstiftning, ty vi veta ju, att alla dödsdomar underställas K. M:s pröfning, ehvad den tilltalade besvärar sig eller ej. Under behandlingen af den utaf 11. o. Ad. förkastade Kongl. Propos:n, väcktes det förslag, att utlänningar, som fått Svensk medborgare-rätt, skulle, otn de beträddes med proselytmakeri, kunna ur Riket förvisas. För min del tror jag ej, att man såsom utlänning bör behandla en person, som blifvit uptagen till Svensk medborgare. Denna lag får icke vara eller blifva en undantagslag, som gäller några få, utan vara gemensam för alla medborgare. Af hvad jag nu i största korthet yttrat, torde R. o. Ad. finna, att jag önskar landsförvisnings-straffets bibehållande för proselytmakare, men afskaffande för affallingar. Hvad dessa sednare beträffar, önskar jag, att hvarken böter, fängelse eller landsflykt, med ett ord, att intet straff må för sådana stadgas. Denna min åsigt grundar jag på den erfarenhet jag haft tillfälle att förskaffa mig under den tid jag utöfvat mitt presterliga kall.
Mer och Mindre har bestånd i Naturen; och så länge Rätt och Orätt har i Naturen bestånd, är Friheten en lika stor lögn – nämligen den Frihet, hvarom nu så mycket förespeglas och spegelfäktas. – Härefter följer en mängd interessanta betraktelser öfver en sann Regerings första pligt, att ”skipa hvarjom och enom Sitt”: hvaraf den förnämsta arten är, att belöna och straffa; hvilket är, att proportionellt till dygd och odygd föröka eller förminska rättigheter, uppifrån den vidsträcktaste frihet att göra Godt ned till det positivaste tvång att icke göra Ondt. En skyldighet, hvarmed, vidare, på det närmaste sammanhänger den, att förebygga, så långt i mensklig förmåga står, den skriande disproportion mellan Rikedom och Fattigdom, hvaraf Yppigheten och Yppighetslustan härstamma med hela sin följd af Elände, hela sitt sällskap af Öfvermod, Begärelse, Nöd, Förtviflan, Brott, Pack-sinne. Endast genom att motverka denna disproportion, motverkar man hvad som är ”Tyranniernas ABC”, eller (under hvilken statsform som helst) sjelfva ”grund-tyranniet”; hvilket ingalunda består deri, att Konungar och Adel finnas; ty dessa äga sitt ursprung, oftast af Dygd, alltid af Högsinne och Mod. Derföre hafva just de blifvit de beklagansvärdaste offren för Yppighetens häxeri. Sjelfva Konungarne ”hafva måst tvingas ifrån sin första hjelte-enfald till att blänka i flärd och glitter, hafva måst grämas af konstig nöd, af armodets sorger, och tjusas till ruiner. .. Hvadan ock den Regent är en Ulysses, som kan undvika Circes bägare, af hvilken så många tusende förvandlats till svin och vargar. Och huru visst det är, att Yppigheten är det glänsande odjur, som slukar allt, kan ses af Skördens utpining till giftiga tårar; hvilket ger den bild, att Yppigheten, om den kunde, skulle svälja Guds hela välsignelse och Menniskors lif i en droppe.
En ny Ordnings-sladga, i afseende på den uti §. i5a af 1835 års Banco-Reglemente om förmälde invexling, i landsorterne, af förslitne Sedlar, fiån och med 8 skillingars till och med 3 R:drs valeur, har blifvit af BancoFullmägtige uppgjord och, genom Circulaire, af d. 20 Oetober i836, Kongl. Maj:ls samtlige Befallningshafvande delgifven; i sammanhang hvarmed BancoFullmägtige vidtagit åtskiliige jemkningar uti de för Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö förut upprättade Ordnjngs-sladgar, i afseende på dylike förslitne Sedlars invexling vid desse Contoir. « e* Serdeles från höljan af innevarande år har också den i nyssåberopade i52 §. af Banco-Reglementet uppgifne utväg lill förslitne Sedlars utbyte varit i tilltagande mohn begagnad, så alt, då, vid afgifvande af förra Revisions-Berättelsen, allenast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i der uppgifne sex Län, för sådant ändamål, anlitat Banken om vexlings-förskotter, äro sedermera jemväl af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs, Jönköpings, Elfsborgs, Örebro, Westernorrlands, Hallands och Jemtlands Län, tid efter annan, dylike förskotter reqvirerade, under oafbruten omsättning af de dertill anvisade summor. §■ * Angående Bankens Depositionsoch Låne-rörelse i allmänhet.
Men äfven under närvarande förhållanden torde dock uti det för JRikshufvudboken fastställde formulair kunna åstadkommas betydliga förbättringar, hufvudsakligen åsyftande att bringa detta formulair i närmare öfverensstämmelse med vanligt bokföringssätt, och såmedelst deråt bereda större lättfattlighet; och då äfven sådana partiella förbättringar tvifvelsutan äro af den vigt, att de böra anses förtjente af Rikets Ständers uppmärksamhet, har jag ansett mig böra instämma i det af Utskottet nu framställda förslag.” Vid 34 §: af Friherre Palmstjerna: 'Mot Utskottets beslut angående åliggande för Styrelsen öfver ekeplanteringarne att till Rikets Sländers Revisorer afgifva berättelse rörande ekeplanteringarnes fortgång och de hinder, som derför kunna möta, reserverar jag mig, af det skäl, att Rikets Ständers Revisorer icke ega uppdrag att deltaga uti administrationen, eller att besigtiga tillståndet af ekeplanteringaine;* af llerr t». Rosen. Vid 38 §: af Friherre Palmstjerna: ”Jag kan ej instämma uti Utskottets beslut angående Postångfartygs-byggnaden; utan anser, att Rikets Ständer icke böra higå uti administrativa frågors bedömande på förhand, aldraminst med begagnande af sådane uttryck, som kunna lemna utrymme för olika tydning uti framtiden, och derigenom föranleda missförstånd och skada. När är ett ångfartyg oundgängligt för postgångens befordrande? Det torde vara ganska ovisst, om det någonsin är alldeles oundgängligt, och ofta nog är det olika meningar underkasladt, huruvida ångfartygs anskaffande för postgångens befordrande är serdeles angeläget. T. ex. för befordrande af postgången emellan Götheborg och England, eller den emellan Ystad och Tyskland. Mången skulle kunna säga, att den sistnämnde postgångens befordrande med ångfartyg ingalunda är behölligt, utan att ändamålet kunde på annat sätt med mindre kostnad vinnas.
Men ännu, då kullen stod snöhöljd, kom Erland, följd af sin trogne Käck, till bäcken, dock icke så ofta som förr. Han väntade icke mer finna Singoalla, men han älskade stället, och han sjöng nu här, såsom fordom bland klipporna, sina egna sånger och lyssnade hellre än fordom till genljudet, ty han sjöng Singoallas namn. Riddar Bengt undrade öfver sonens förändrade sinnelag och frågade mången gång, om alla vargar och räfvar vore döde i skogen och alla roffoglar borta i främmande land, eftersom Erlands jagt numera alltid felade. Annorlunda, sade han, berätta dock mina herdar, ty tidt och ofta förmäla de, att ludna röfvare slagit min boskap. Till sådane ord svarade Erland föga, och riddaren skakade bekymrad sitt gråa hufvud. Fru Elfrida deremot gladde sig åt Erlands väsende, som nu var mildare än annars; dock tyckte hon sig stundom märka svårmod i hans blick och frågade då, om något tryckte hans sinne. Men Erland svarade nej och såg genom slottsfönstret bort till den höga granen, som vexte på kullen. Under vintern blef Erland en flitigare lärjunge hos pater Henrik, än han förut varit. Dagligen ställde han sin gång till klostret. Brodren portvaktaren, som igenkände hans sätt att ringa, plägade sticka sitt plättrakade hufvud genom gluggen vid porten, helsa junkern med alltjemnt samma ord och derefter öppna för honom. Genom en hvalfgång, på ömse sidor om hvilken voro munkarnes celler, plägade Erland derefter begifva sig till bokrummet, der priorn vanligen uppehöll sig. Det var ett medelmåttigt stort rum med hvälfdt tak och ett enda fönster, högt, spetsbågigt, bestående af många små blyinfattade rutor, starkt brända af solen, så att de utanför stående björkarne, när de vajade för vinden, endast syntes såsom gröna skuggor derigenom. Väggarne voro å ömse sidor beklädda af bokskåp, sirade med bildverk; hvar och en utaf de i kalfskinn inbundna böckerna var medelst kedja och lås fästad i väggen. Till dessa lås egde priorn nyckeln.
Stad skall medföra större concurrence, än med en mindre, Man har föregifvit, att ofta inträffande lågt vatten vid inloppet till Stralsund vore den orsak, hvarföre Postfarten borde förändras. Många med mig dela icke den öfvertygelsen. Denna vattuminskning inträffar så, sällan, att säkerligen lika ofta, om icke oftare, Ångfartygen nu för storm Den 3o December e. m. 395 blifva nödsakade taga vägen förbi Stralsund till Greifswald, än de för lSgt vatten blefvo tvungne taga vägen kring Rugen. Jag torde böra nämna, att, vid min öfverresa till Pommern, voro vi för elakt väder 4o timmar på vägen emellan Ystad och Greifswald, i stället att vi efter 24 timmars segling hade kunnat vara i Stralsund, om vi der fått inlöpa. Säd ane läll hafva flere gångor inträffat. Under den tid af 2:ne månader jag vistades i Pommern, måste Ångfartygen två eller tre gångor passera lätt förbi Stralsund till Greifswald. Den mera skyndsamhet med Posten, sorn. genom denna förändrade postgång skulle hafva vunnits, kan jag icke heller inse; ty det måtte väl medgifvas, att man ifrån Stralsund lärer kunna expediera Posten fortare, än ifrån Greifswald, hälst det bör åtgå mindre tid att upphämta brefväskan ifrån Strålsunds brygga till Posthuset, än ifrån Wyks by till Greifswalds Stad. Den längre landväg af 4 Tyska mil, som är emellan båda dessa Städer torde lätt kunna tillrygga läggas på den längre tid, som åtgår för så väl sjöresan till sistnämde ställe, som för Postens expedierande derifrån. Slutligen torde böra nämnas, det Greifswalds innevånare lära vara ganska nöjde att slippa denna nya Postcominunication, emedan, om den skall fortfara, Staden blefve nödsakad till en dyr brobyggnad vid 3g6 Den 3o December e. m. Wyk, i kostnad vida öfverstigande den obetydliga vinst de fått erfara genom denna nya Postfart. Härefter tilläde Herr von Vegesach mundtligen: Till svar på hvad Herr af Lundblad nu yttrat, anhåller jag att ytterligare få tillägga några ord.
Någon transport-rättighet på annan pant eger icke rum, utan böra de å lånen inflytande kapital-afbetalningar, Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 23 ehvad de utgöra högre eller ringare belopp, ovilkorligen inga till allmänna låne-fonden, att enligt nedan stadgade grunder användas. Af de i 173 §. uppräknade låne-biträden till städer och korporationer, är lånet till Uddevalla stad betaldt. Vid hvilket förhållande samma §. torde undfå denna lydelse : 26:o. Jern/. §. 773 Mom. 7. (oförändradt.) D.o Mom. 2. (d:o). D:o Mom. 3. »De till städer och korporationer redan utgifna lån, nemligen: till Uddevalla stad, enligt beslut vid 1812 års rikkdag, R:dr 25,000: &c. (i öfrigt oförändradt). Mom. 7. Någon utlåning från Banken till städer eller korporationer eger hädanefter ej rum. I afseende på lånebiträden till släder och korporationer mot enskildes ansvars-förbindelser, ehvad inteckning till större eller mindre del blifvit lemnad, skall, med afvikelse frän hvad angående fastighets-lån i allmänhet stadgadt är, fortfarande iakttagas, att, i fall betalning ej inom behörig tid varder verkställd, icke hela lånet, utan endast del belopp, hvilket för äret bordt inbetalas, må såsom förfallet anses och indrifvas. De till släder och korporationer redan utgifna lån, nemligen: till Kalmar Domkapitel, enligt beslut vid 1818 års riksdag 25,000: till reparation af Kalmar Domkyrka enligt beslut vid 1828— 1830 årens riksdag 16,666; 32. — till Landskrona stads kyrka enligt beslut vid samma riksdag 12,000: till S:t Petri kyrka i Malmö, end:o d:o 8,000: — ligt skola till deras återstående belopp liqvideras, enligt lydelsen af de för hvart och ett utaf dessa lån utgifna skuldförbindelser. 24 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
Försvarsverket i allmänhet, anslag till n j ^ lo/’ 116 ^*122^ Bilagorna litt. G. H. och I. vid n 66, 67, 78. Försvarsverket till sjös, ext raanslagen för » 118—119. ordinarie dito ... n 116—118. Försvarsverkets fullständigare ordnande, kreditivet till » 99—101. Förvaltningens af sjöärendena räkenskaper » 116—122. Garnisonssjukhuset, allmänna » 105—106. Gefle Navigationsskola » 123—124. Gefleborgs län, afvittringar i n 175—176. G ener al-krig s-kommissariatet » 93—102. General-post-styrelsen » 41—48. Gevärs tillverkning » 79—80. Gripsholms slotts betryggande mot eldfara, extra anslag till n 182—183. räkenskaper » 186—187. Bilagan litt. B. N:ris 1 och 2 vid » 11. Götheborgs Depot af Flottan » 116—120. — Karantäns-kommission n 54—55. — Navigationsskola n 123—125. Haga lustparks räkenskaper n 185—186. Haga lustslotts räkenskaper v 184—185. Hamnoch kanal-anläggning ar n 134, 136—137. Handelsoch sjöfarts-fond, Sveriges enskilda n 60—61, 137. Sveriges och Norri ges gemensamma n 59—62.
SAIMA. Åh, Hugo det är ofattligt. DIREKTÖR BRUHN. Också för mig. SAIMA. Men Betty...? DIREKTÖR BRUHN (af brytande). Nu känner jag det, ty glädjen öfverröstar hvarje annan känsla. (Breder ut sina armar). SAIMA Saima, jag visste inte hur mycket jag höll af dig! vud mot hans axel). Det är som en dröm. (lägger smekande sitt huf 118 DIREKTÖR BRUHN. min förmåga att känna och handla blifvit fördubblad! Saima, jag är ju mer för dig än alt annat? SAIMA. Nej, det är påtaglig värklighet; och jag tycker att Det vet du. Men så glad jag är att få tillstå det! DIREKTÖR BRUHN. Och du kan öfverge alt annat för mig? SAIMA. Jag är nästan ledsen att inte ha något att öfverge. DIREKTÖR BRUHN. Och du följer mig hvart det bär? SAIMA. Följer dig? DIREKTÖR BRUHN. slå mig fram och lita endast på min egen energi. Och att den vill äga hvad den älskar. Så sade du själf. så snart! Jag kan inte tänka på annat än det! SAIMA Ja, ty nu måste jag slita alla band, nu får jag ensam kärleken är egoistisk, den tänker endast på sig själf och Åh, Saima att det skulle komma så oväntadt och axlar, försänkt i åskådande). (med händerna på hans les en annan se'n i går. Du har vuxit. Så lyckan förändrar och förskönar. Du är allde 119 DIREKTÖR BRUHN. en ny tillvaro. Det är därför, att från och med i dag börjas för mig SAIMA. Men hur kunde Betty...? DIREKTÖR BRUHN (kysser henne passio neradt). inte en tanke för annat än dig, dig! SAIMA Det vet jag inte bryr mig inte om det. Jag har hals). Du stora barn! (ömt, med armarne om hans DIREKTÖR BRUHN (gör sig lös). snälltåget? Men nu ha vi inte tid... kan du vara färdig till SAIMA (rycker till).
Vid dessa förhållanden och då, genom Kongl, cirkulär-brefvet af den 1 Oktober 1828, vore föreskrifvet, att innan en stad, efter derstädes inträffad större eldsvåda, finge återuppbyggas, borde plankarta för den nya gateoch tomtregleringen vara af Kongl. Maj: t fastställd, hvaraf den slutsats dragits, att statsverket, af hvilket understöd erhölles för husflyttningar å landet efter der förrättade laga skiften, jemväl skulle lemna bidrag till kostnaderna för verkställandet af städernas tomtregleringar och den dervid erforderliga inlösen af jord m. m., har Herr Wetterberg anhållit: att Rikets Ständer måtte bevilja Lidköping, till bidrag för tomtreglerings-kostnaderne, ett anslag utan återbetalnings-skyldighet å 13,333 R:dr 16 sk. samt ett lån å lika belopp, hvilket lån, efter fem års tid, skulle bära 3 procents ränta samt återbetalas med 2 procent årligen, samt dessutom, till den nedbrunna stadsdelens återuppbyggande, ett lån af 66,666 R:dr 32 sk. för stenhus-byggnader och 33,333 R:dr 16 sk. för trädhus, emot de för detta lån i Kongl. Maj:ts nådiga proposition föreslagna vilkor. Enär nästan alla de städer, som under sednaste årtionden varit hemsökta af större eldsvådor, erhållit byggnadslån utaf allmänna medel, anser Utskottet staden Lidköping jemväl böra komma i åtnjutande af ett dylikt lån för återuppbyggandet 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:ö 141. af den del utaf denna stad, som genom 1849 års eldsvåda odelades.
Om Dramatiska teaterns resursser varit lika stora som den nämda engelska scenens, så skulle åskådarne af “ Bertha Malm “ utan tvifvel kommit att glädja sig åt ett välsorteradt modemagasin för amerikanska varor; det svaga marknadsskränet skulle blifvit utbytt mot ett bedöfvande larm, blandadt med storartade positivkonserter o. s. v. Det hade då onekligen varit en viss verklighet med i spelet. “ Det är så tidens sed, att födas i Mariefred “, sjunger Bellmari. För tillfället duger det icke, om man vill salig varda, att försöka sig med något annat än förment “ realistiska “ alster. Novelldiktningen och dramat gä i den största endrägt hand i hand. Vår nuvarande förnämsta verklighetsdikterska skref nyligen en berättelse af det innehållet att “ Gusten fick icke pastoratet / “ Än sedan? — tillåta vi oss fråga. Låt vara att Gusten icke fick pastoratet, hvem borde det egentligen intressera mer än Gusten? Sådant har väl händt tusen gånger och händer alltjemt, eftersom pastoratkandidaterna äro flere än pastoraten. Vi medgifva alltså oändligt gerna, att i den berättelsen fins verklighet och att det var synd om både Gusten och hans slägtingar, att han icke fick sin brödbit, men hvad vi omöjligt kunna medgifva, det är att “ Bertha Malm “ skulle vara ett stycke ur lifvet. Vi begära under sådana förutsättningar mera utvecklad karaktersteckning samt mera verldsoch menniskokännedom — icke blott kännedom om sceniska effekter — för att nu alldeles icke tala om poetisk lyftning. Innehållet i pjesen ega vi väl rättighet att förutsättaS \ ^ såsom allmänt bekant, och kunna derför inskränka oss till några enkla spörsmål: Är det förenligt med kunskap om, huru det tillgår här i lifvet, att en städerska i en bank blir för detta uppdrag så väl honorerad, att hon insätter i banken sina af städningen uppkomna sparpengar, med den framgång, att hon inom en kortare tid får ett kapital, hvars förökande ligger banken särskildt om hjertat? Är detf förenligt med sundt förnuft, att banken åi städerskan dessutom öppnar ett kreditiv, hvarigenom hon upphör att vara städerska och i stället kan “ öppna affär? “