Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde vara tillräckligt anmärka: att den klandrade föreskriften i Concurslagen grundar sig derpå, att förmonsrätt i utmätta lösören bör fordringsegare i concurs tillkomma, i händelse utmätningen blifvit så verkställd, att den eger likhet med öfverlemnandet af lös pant, hvari sådan rätt icke åtnjutes, så vida gäldenären fortfar att deröfver råda; alt lagstiftaren derjemte förutsett, att, i händelse det utmätta ej blifvit skiljdt från gäldenärens vård, samt llere, med de utmätte likartade persedlar hos gäldenären finnas, såskall, vid uppkommande fråga om bättre lätt till dem emellan honom, som utmätningen erhållit, och andre borgenärer, den olägenhet inträlfa, att upplysning saknas derom, hvilka af persedlarne varit under utmätningen inbegripne; samt att för öfrigt ett försvar för lämpligheten af ifrågavarande stadgande ligger i den säkerhet, som derigenom beredes borgenären emot godsets förskingring af gäldenären. På dessa skäl hemställer Utskottet vördsamt, att Olof Perssons motion icke måtte bifallas. 5 Cap. 67 §. Riksdags-fullmägtigen Henric Hansson har yrkat, att denna §., enligt hvilken borgenärerne skola, då saken är anhängig hos Härads-Rätt, stämmas att, för sina fordringars bevakande, infinna sig innan klockan sju på aftonen, antingen å andra rättegångs-dagen af det lagtima ting, som näst efter sex. månader infaller, eller vid urtima ting, om sådant varder utsatt, måtte ändras i afseende på rättegångs-timman, den motionären ansett böra bestämmas till klockan elt eller två eftermiddagen, så att den olägenhet kunde upphöra, som nu ofta egde rum, att handläggningen af concursmål ej slutades förr än vid midnatten, hvilket vore besvärligt för Domaren och, hvad parterne beträffade, föranledande till kostnader och oordningar. 20 Lag-Ulskotlcts Betänkande, N.o 48•
Maj:ts samtliga Befallningshafvande att, med ledning af vissa i berörda hänseenden gilna upplysningar, föreslå de åtgärder, hvilka inom hvarje län för ändamålet kunde anses erforderliga, hvarefter Kollegium i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de utlåtanden, hvilka E. K. Maj:ls Befallningshafvande och af dem hörde kommuner till Kollegium i följd häraf algifvit, samt med särskildt afseende jemväl på den erfarenhet, som genom föregående regleringar af denna del af sjukvården hitintills vunnits, uppgjort och till E. K. Majrts nådiga pröfning öfverlemnat ett omfattande förslag till den civila sjukvårdens ordnande, i hvilket, eldigt hvad Bikets Ständer inhemtat, framställning skett att 48 nya Provincial-läkare, hvardera med 1,500 R:dr årlig lön, mätte anställas och inom länen fördelas; att de hitintills varande 26 extra provincial-läkare-befatlningarne måtte varda på ordinarie stat uppförda med lika löner, som de ordinarie Provincial-läkarne, eller 1,500 B:dr, och innehafvarne deraf, så framt de icke. tillika vore Mililäriäkare, uppå underdånig anmälan, erhålla E. K. Maj:ts nådiga fullmakt; att vid de anslag, som anvisas för Provincial-läkare på landsbygden måtte fästas det vilkor, att distriktets innevånare skola upplåta och underhålla lämplig bostad vid de för läkarne fastställda stationer; att den hitintills medgifna föreningen af extra Provincial-läkarebefaltningar med Bataljonsläkaretjenster målto upphöra, i den mån nuvarande innehalvarne, hvilka under tiden åtnjuta endast hitintills fastställda extra provincialläkare-arfvode, derifrån afgå; alt för 15 vid olika län specifierade provincialläkare-befattningar måtte beviljas, utöfver ordinarie lön, en efter omständigheterna lämpad löneförbättring, under benämning tjenstgörings-penningar; alt
Att Odins dyrkan fordom var allmän i vårt land, dertill kan man sluta af de många ställen, som blifvit uppkallade efter honom. Dylika namn äro Odensala, Odensvi, Odensåker, m. fl. Fjerde dagen i veckan, Onsdagen eller Odensdagen, är äfven uppkallad efter honom. Odins hustrur. Friggs tjenarinnor. Odin, himmelens och jordens herre, hvilken åt alla sidor genomträngt sin skapelse, står i den innerligaste gemenskap med den samma, och derigenom utvecklar sig hela fullheten af hans väsende; d. v. s. han förmäler sig med sin skapelse, och ur denna förmälning framgå de andra gudarne. Närmast förmäler sig Odin med jorden, hvilken framträder på trefaldigt sätt, såsom Jord, Frigg och Rind. Jord (fn. Jörðr) är Odins första gemål och betecknar den ursprungliga, ännu icke odlade och bebodda jorden. Hon heter äfven Fjörgyn och Lodyn (fn. Hlódyn) samt är moder till Tor, den äldste och starkaste af Odins söner. Jörðr, got. airþa, fht. erda, jord; jfr det ofta förekommande namnet Herta, hvilket är en oriktig bildning, utgången från Taciti Nerthus (Petersen, sid. 149). Fjörgyn; jfr got. fairguni, berg. Hlóðyn af hlóð, härd, eldstad. Frigg (fn. Frigg) är Odins andra och förnämsta hustru, den odlade och bebodda jorden. Från henne stamma de gudar, som hafva bygt och bebo Åsgård. Hon är den yppersta bland gudinnor, åsars och åsynjors drottning. Med Odin sitter hon i Lidskälf och ser ut öfver all verlden; hon känner derför människans öden, men säger intet derom. Hon herskar öfver hela naturen på jorden; men i synnerhet är hon äktenskapets gudinna, och till henne bedja qvinnor i barnsnöd, äfvensom vid ofruktsamhet. Hennes boning heter Fänsalar (fn. Fensalir); der satt hon och begret sin sons, den ljuse Balders, död.
Hvarje enhet i andra rummet skulle nemi. beteckna en tolfva i st. f. en lia, i tredje rummet skulle den beteckna 144 i st. f. ett hundrade, i det fjerde 1728 i st. f. ett tusende, o. s. v. Tvenne förslag till duodecimalsyslemets införande lära verkligen blifvit ifrågasatte. Det ena säges hafva utgått från Carl XII och det andra från Napoleon; men de befunnos dock snart af sjelfva sina uphofsmän vara alltför radikala för att kunna genomföras. Den enda fördel som decimalsystemets införande i mått, mål, vigt och mynt åsyftar, härleder sig ej från någon slags egenskap hos grundtalet 10, utan blott från den omständigheten att detta system redan ligger till grund för det enda räknesätt vi lärt oss alt använda. 9 H. 15 226 Den 14 Augusti. Jag ber att fä fästa upmärksamheten på ett och annat af hvad Frih. Palmstjerna yttrat. Hr Frih:n har klandrat Utsk:s betänk, derföre att deri föreslås, att nya namn skola ges åt nya enheter och ansett det vara inkonseqvent att Utsk. icke föreslagit nya namn på marken och foten. Det är ju icke fråga om att nya namn skola ges åt alla enheter. Den princip, som är följd i 1826 års förslag, är äfven här yttryckt, nemi., att nya namn alltid böra gifvas åt nya enheter, emedan om man åt nya enheter gifver gamla namn, så kommer man alltid i villrådighet huruvida med det nya namnet uttryckes det nya eller gamla begreppet. Jag anser derföre det vara högst vigtigt för systemets ordnande, att den grundsats följes, som Utsk. föreslagit, nemi. att för hvarje nytt begrepp ett nytt namn införes och att för de enheter som bibehållas gamla namnen äfven bibehållas. Jag tillstyrker bifall till hvad Utsk. föreslagit, emedan det numera är den ginaste vägen som återstår för vinnande af det önskade målet. Frih. Cederström:
Den 23 December. 347 Jag önskar icke att alla Fabriker i Sverige måga stå toma och öde; jag önskar icke att de redan nog vanlottade FabrikÖrerne skola blifva ännu mera lidande; jag önskar icke att utvägar till en nödtorftig arbetsförtjenst skall rakt stängas för den fattigare Classen af städernas innevånare; jag önskar icke att på Sveriges årliga Import-lista skall stå upptagen millioner R:dr, och deremot på dess Export-lista ett stort Noll; jag önskar icke, att Utlänningen skall utskratta oss, såsom de der ännu icke lärt a. b. c. d. uti vår inhemska Industrie; jag önskar icke att den redan för långt gångna smaken för utländska varor skall ännu mera högaktas, samt i samma mån tycket för allt inländskt ännu mera föraktas. Med ett ord, jag önskar icke att mitt Fädernesland skall förvandlas till en Frimarknad_, der hela jordklotets alster finna afsättning, och jag önskar icke, att detta fäderneslands egen production skall fördränkas i en syndaflod af utländska varor. Att Svenska manufacturerne, sedan den friare införseln af utländska varor blifvit tillåten, hafva, såsom Herr Tham försäkrat, gjort jemna framsteg , det är en satts, som åtminstone icke af allmänna opinionen underslödjes. Den bedrölliga omständighet, att endast här i Stockholm inom tvenne (3) år icke mindre än tjugufyra Klä - 348 Den 23 December. des-fabriker oberäknadt en mängd andre fabriks-inrättningar, dels gått öfverända, dels frivilligt blifvit nedlagde, tyckes icke gifva någon särdeles styrka åt motionairens nyssnämnde försäkran; och ändock är kläde en sådan artikel, som Regeringen i sin vishet förbjudit till införsel. Förgäfves skall den värde motionairen invända, att om våra Klädes-fabriker gått under, så har sådant bandt just derföre, att kläde icke fått införas, och att lurendrägeriet dermed varit så mycket starkare. Motionairen har förklarat, att manufacturernas jemna framsteg blifvit beredd äfven genom en förbättrad Tull-organisation; och följaktligen har det ju icke kunnat vara lurendrägeriet, som undergräft våra Klädes-fabriker.
Tre tusen fyra hundra tunnor årligen per medium, med ett medelpris al Tolf Riksdaler, trettioen skillingar, två och två femtedels runstycken Riksgäldssedlar för hvarje tunna af hälften råg och hälften korn. Malmafsändningen till bruken har i medeltal varit åttationio tusen sju hundra trettiotre och två femtedels skeppund årligen. Hela den folkmängd, som vid grufvorna underhålles, utgjorde sistlidne år ett tusen tre hundra åttatioen personer och hade således, sedan år 1842, till totalsumman något ökats, hvaremot den verkliga arbetspersonalen sedan sistnämnde tid minskats med aderton personer. Flera betydliga berg-ras hafva inträffat, likväl utan att något menniskolif derigenom blifvit spildt. Allt hvad som tillhörer grufvornas och den dermed förenade jordegendomens skötsel samt arbetarnes skäliga rätt ombesörjes af bolaget med synnerlig klokhet och omtanka. — Derigenom att sexton stycken, i närheten af det gamla odalfältet belägna och under de sednare åren inmutade, grufvu-utmal blifvit, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga resolution af don 20 December 1844, sammanslagna med det af Kongl. Rergs-Collegium den 24 November 1773 bestämda utmål för Dannemora grufvor, hafva ock dessa vunnit ett tillökadt omfång af sex hundra fyratio tusen qvadrätfamnar.
Du kunde mena, att han borde varit beredd på löjet och mottagit det med lugn. Han kände lika väl som du och jag all den tomhet, som rymmes i artistordet »succés». Den största framgången är att vinna ett folks två eller tre intelligentaste män. Men öfvertygelsens allvar gjorde, att han blef orimlig i sina anspråk, och papperet darrade i hans händer inför dessa åhörare, hvilka han icke tillmätte någon domsrätt. De skrattade hela kvällen. De skrattade, när de reste sig. De skrattade i porthvalfvet och i vagnarna, och så länge ännu någon kunde draga sig till minnes ett citat från den allenastående uppläsningen, vardt han hälsad med munterhet och handklappningar. – Är det någon, som kan en bit af Ignotus? – var länge den ständiga frågan, så snart man ville ha roligt och tröttnat vid pantlekarna. – Hade han uppläst sina snillefoster på gamla Wartburg, skulle han ha blifvit hängd! – jublade den ena. – Skada att galgarna afskaffades för tidigt! – ropade de andra. Till och med tjänsteflickorna, som om morgnarna möttes i handelsboden nere vid gathörnet, satte korgarna åt sidan för att skratta och se efter honom, när han gick förbi, och han ansågs för stadens största tok. Ännu åratal efteråt förblef »poeten Ignotus» ett glåpord, som skolbarnen kastade hvarandra i ryggen likt en skämd apelsin. Han gick med sitt sår och med döden i hjärtat, och han blef allt tystare och skyggare. Han kunde icke älska människorna. Han kunde icke älska tjänaren, som skrattade åt honom bakom matbrickan, icke vännen, som skrattade honom i ansiktet. Han kunde icke älska människorna, ty han älskade rättfärdighet; han älskade det, som var för mer än människorna. Som en svart fågel byggde människoföraktet bo i hans tankar, och han föraktade till och med sina närmaste, men han hatade inga. Han kallade aldrig människorna onda, endast pratsamma stackare.
Öfvermannad, utan soldater, utan makt och dock envåldsherre öfver ett aflägset rike, hade han icke ens nog med penningar för de handtryckningar och gåfvor, som voro nödiga vid ett möte med sultanen. Han kunde icke ödmjuka sig inför de främmande sändebuden och stiga fram till sultanen som en slagen och utblottad flykting. Han rodnade vid tanken att behöfva visa sig inför sina lakejer och stallknektar som en afväpnad arrestant, hvilken måste foga sig efter en annans vilja, hur ifrigt de än dagligen upprepade, att det skedde på hans egen nådiga befallning. Därför hade han i stället lagt sig till sängs; det som fattades honom var icke hälsa utan penningar. Allt sedan kalabaliken hade han förblifvit liggande månad efter månad. Han ville icke ens sätta foten på golfvet utan lät bära sig i lakanet till en divan, då sängen skulle ombäddas. Hans båda lifläkare Skraggenstjerna och Neuman märkte med ängslan att hans lemmar begynte stelna och förlamas som på en fakir, hvilken till Guds ära länge uthärdat i samma ställning på en sophög. Fåfängt bådo de honom att åtminstone en gång hvart dygn resa sig och taga några steg öfver mattan. Också Num Eddaula tyckte sig betrakta en af de heliga män, som vördnadsfullt brukade hälsas under någon lummig ek eller på solsidan om någon aflägsen turba. Hostande hade nyss den bröstsjuke magister Eneman berättat om sina långa resor. Han skakade ett par krokodilungar ur två medförda flaskor och förevisade, hur de utspretade grönt och svart etter, medan de lefvande förbrändes i en glödhög på den runda mässingsbrickan framför sängen. Konungen stödde armen öfver kuddarna och såg ned på de i glöden slingrande djuren. – Månn’ att man med bara värjan kunde fälla en vuxen krokodil? – sade han. – Man kan det man vill. Den luddslitne hofkansleren von Müllern, hvilken nu begynt att tjänstgöra som öfverkock sedan ingen annan fanns, strök småmysande sina blekta rockskört. – Kan man, om man vill, också grädda ostkaka utan ägg och grädde?
Utlåtande bilagae serskiltameningfblef äfven, 528 Den 25 No v ernber e. m; i afseende på den 1 denna punct förekomm*nde fråga, uppläst. Herr Hjerta: Det är vid denna punct, som jag först skiljt mig ifrån den andra reservanten; och anhåller således få utveckla orsaken dertill. Man finnér, att då en köpman afsänder gods, innan hail sjelf vet af förbudet, är han oskyldig, emedan han ej kan i sjön contramandera fartygets destination. Här är nu frågan om förbudet skall vara kändt vid skeppets afgång, eller om det skall vara bekant, då fartyget till destinations-orlen ankommer. Friherre Hjerta yrkar det senare. Bland reclamationsmålen finnas några, där denna sak gor en betydlig skilnad. Det är ett par mål, där man visat, alt fartyg gitt till Preiseh, då förbudet ännu ej var kändt, men sedan de legat der två dagar, blef det kunnigt, och fartygen belädes rned seqvester. Det är derföre jag trott, att om ej Commerce-Collegii kungörelse var bekant, så skulle köpminnen kunna gå cd, alt Lan ej kände förbudet. Man säger emot mig , att edgången är vådlig , men den är det mindre här, än vid de arne andra tillfallen , som Friherre Hjerta fordrat edgång , emedan en Köpman, som aliade ed derpå , att han var okunnig om ett förbud på en tid, då det var kändt af andra Köpmän å samma ort, risquerade så mycket, att vinsten icke vore motsvarande. Således tror jag, att förbudet ej får I Dm t j No v*h» fc «r •. m, jtj får rara kändt, när fartyget afgår, tnc« väl, när det till destinations orien ankommer, och att, när Commerce-Collegii kungörelse ej blifvit utfärdad, det må tillåta* Köpmannen, att med ed fästa, det förbudet ej var honom bekant.
I det förra afseendet, eller allmän nytta, anser jag mig till fullo hafva uppfyllt mina förbindelser j och får i sådant afseende åberopa mig: 1:0 De fem af Kongl Maj:t i Nåder förordnade Committerades vittnesbörd, nemi. Herr 186 Riksens Ständers Commerce-Rådet Casström, Herr Bergs-Rådet Rothojf, Herr Commerce-Rådet, nu mera Stats-Sekreteraren Klintberg, Herr Direktören Svedenstjerna och Herr Grosshandlaren Philipsson, hvilka, efter noggrann förråttad besigtning derpå, till Kongl. Majt ingåfvo underdånigt betänkande af den 6 Januarii i 8 i 7 •» sorn ock sedan blifvit Allmänheten genom tryck meddelt, der följande yttrande förekommer: ”egentligen år allt hvad som blifvit gjordt vid ifrågavarande machin redan inråttadt och constru”eradi i en sådan scala, som vid machinens be”gagnande i stort erfordras,” och hvaraf ostridigt följer, att som alla tillhörande machiner i Committerades närvaro sattes i rörelse, så var inrättningen redan då i afseende på det förra föremålet, eller såsom eftersyn eller modell för Allmänheten, i full gång. 5:0 Flere ioo:de enskilda personers vittnesbörd, hvilka under loppet af det ofvannåmnde och de följande åren infunnit sig, för att se Machinens rörelse, och för hvilka densamma, med alla dess delar, på begåran, blifvit satte i full gång. 3:0
St. ville hos Konungen i underdånighet begära, det nästa riksdag måtte blifva hällen i någon landsortsstad. Jag stödjer denna min begäran på grundlagens klara ord, som icke inskränkt ensamt till ena Statsraagtens bepröfvande, huruvida våda kan uppkomma för R. St:s frihet och säkerhet. Jag åberopar, för att styrka vissheten af en sådan våda, icke blott 3:ne närmaste riksdagars allt mer och mer varnande exempel; icke blott de ständigt fortgående bemödanden att vilseleda och uppreta allmänheten, icke blott, dessa mot undersåtlig och medborgerlig ed stridande företag, alt göra närvar, representation förhatelig, och alt, med utestängande af hvarje tanka på dess skäliga förbättring, utrota de grundvalar hvilka Sverige, med ingen annan medtäflare i hela Europa än England, är nog lyckligt att äga till monarchiens värn, lagarnas och den sanna frihetens bestånd. Jag åberopar äfven ställningen uti återstoden af vår verisdel, hvars hufvudstäder föregått med exempel af oro och inbördes strider, med beklaglig inverkan hos oss, och hvilka, då de innom den korta tiden till vår nästa lagtima riksdag omöjligen kunna blifva lugnade, skulle blottställa äfven vår hufvudstad för nya uppträden. Jag grundar denna motion tillika på ett undersåtligt afseende å Konungens ställning; emedan, fastän icke länkbart är, att någon förvillelse, ehuru stor den i andra fall kunde blifva, skulle innebära någon våda för Konungens helgade Person eller för Hans Höga Familj, det dock är hvarje medborgares ovilkorliga pligt att söka befria Regenten från den grymmaste af alla nödvändigheter, den, att använda vapnens magt mot egna undersåter, eller att blottställa Sitt Majestät genom fåfänga föreställningar, dem det blinda raseriet icke aktar. Också pä hufvudstadens eget bästa grundar jag detta förslag.
Amtkassor, hvilka blifvit bildade för att understödja sädane socknar, som mera än andra blifva betungade med fattigförsörjning. En sådan inrättning skulle i vårt land vara af stor nytta, med afseende pä den stora skiljaktighet i förhållanden, som företer sig emellan olika socknar. Den ena socknen kan ega ymnig tillgäng på skog till byggnadsämne och vedbrand, äfvensom på jord att odla. Der är det lätt för en arbetare att få bostad; men arbetsförtjenst sak nas tilläfventyrs inom en sådan socken. En nästgränsande socken, som har mindreskogstillgång, mindre bosättningslägenheter, kan deremot väl beröfva att använda de i den förra socken bosatte arbetarne. Hvad är nu billigare — och hvad är väl ömsesidigt fördelaktigare än att arbetaren får söka sin bostad i den socken, han fördelaktigast kan finna den, och arbetsförtjensten der den bäst betalas? men obilligt blir då alt den ena socken, som tilläfventyrs har de fattigaste jordegarne, också skall betungas med fattigvård för arbetare, som, ehuru bosatta i deras socken, likväl användt sin mesta arbetskraft i andra. Denna obillighet afhjelpes genom en gemensam tillgång i länet för att med understöd till de .af fattigvården mest betungade socknar, jemna bördan, hvarigenom också den af motionären antydda jagten efter de fattiga nphör, på samma gång som äfventyret att låta dem bo och vistas der de kunna finna de för sig fördelaktigaste vilkor. Motionären har vidare talat om behofvet af gemensamma tvångsarbetshus för länen. Jag instämmer deri. Jag skulle likväl hellre vilja benämna dem tvångsarbets-inrättningar, emedan jag icke anser lämpligt att bygga hus eller hafva så beskaffade inrättningar för de arbetande, som förstås med arbetshus. Jag tror att inrättningarne i dylikt ändamål äro af behofvet högst påkallade, om vi vilja göra föreskrifterna i vår nu gällande fattigvårds-stadga till en sanning. Uti denna stadga finnes antydt behofvet af sådane inrättingar, och dagliga erfarenheten visar äfven nödvändigheten, att Den 21 December. 105 förr eller sednare komma derhän, och jag önskar, att det icke mätte blifva för sent.
” ”Utsk. vare berättigadt att höra sakkunnige män uti ”ämnen som hos utsk. förekomma, och att vid ärendets öfvervägande pröfva hvad afseende deras yttranden förtjena. ”Konungens Bef:h:de må dessutom äga, då han finner ären”dets beskaffenhet sådant fordra, att kalla det af länets ”hushållnings-sällskap tillsatta förvaltnings-utsk. till gemensam öfverläggning med menighets-styrelsernas rådslående ”utsk.; och gäller, vid sådant tillfälle, hvad här ofvan stadgadt finnes om sättet att utröna pluralitetens mening i fö”revar. öfverläggningsämne.” Jag torde, med afseende härpå, nu endast få erinra, att det i sådan syftning föreslagna utsk. kunde, när ärendet ej rörde hela länet, utan allenast viss del deraf, kallas att sammanträda på annat ställe än i residensstaden. För den händelse, att afseende skulle fästas å comiterades förslag om läns-nämnder, anser jag mig dock tillika böra framställa följande speciella anmärkningar vid förslaget, isynnerhet som dessa forde ytterligare ådagalägga institutionens olämplighet; nemi. vid § 48. I allmänhet äro städerne, från hvilken synpunkt man Deni April. >7 man än må betrakta saken, vida mindre intresserade 8n landsbygden uti alia de inrättningar och angelägenheter, som, enligt forslaget, skulle komma att ställas under länsnämndens inseende och öfverstyrelse; och det kunde således vara nog, om samtliga städerna inom hvarje län valde och deputerade 2:ne ledamöter i nämnden, efter viss ordning länets städer emellan. Der städerna i något län äro blott 3 eller än mindre antal, vore ock måhända tillräckligt, att en ledamot på ofvanberörde sätt af dem valdes; ty städerna, isynnerhet de minsta och mindre, med iooo till ock med i5oo personers folkmängd, kunna icke, utan stor svårighet, årligen bekosta hvad sora skulle erfordras till resor och underhåll för ledamot i läns-nämnden, hvilken kostnad deremot på landsbygden kan fördelas på val-districter med 10, 12, i5 och 13, intill 20,000 innevånare.