Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid afgifvande af utlåtanden och förslag, angående bidrag af statsmedel till hamnbyggnader, vatten-kommunikationer, vägförbättringar, vattcnaftappningar eller odlingsföretag, har Utskottet väl derjemte föreslagit ett och annat specielt vilkor, sora haft afseende på serskildt förekommande omständigheter; men som derförulan nödigt är, att Rikets Ständer stadga de allmänna grunder, hvilka böra iakttagas för åtnjutande af sådana statsbidrag, får Utskottet nu föreslå de föreskrifter, hvilka Utskottet anser härföre nödige, äfvensom de, hvilka böra gifvas fullmäktige uti Rikets Ständers Riksgälds-kontor vid handen till iakttagande och efterrättelse i och för utlemnandet från Riksgälds-kontoret af de till företag af ofvannämnda slag vid innevarande riksdag beviljade anslagseller lånc-summor, så till vida, som ej härifrån skiljaktige vilkor redan äro, genom Rikets Ständers beslut, för ett eller annat ändamål medgifne eller stadgade. t:#. 'Stels-Viskoltéts l?o. För hvarje företag måste en arbetsplan, upptagande tiden både når del sednast kan börjas och när det kan anses böra blifva fullbordadt, hafva vunnit Kongl. Haj :ts nådiga fastställelse. 2:o. Då arbetsferetaget afser vägföibättring elier omläggning] eller vatten» aftappning, bör vederbörande menighet hafva afgifvit yttrande om företagets lämplighet och nytta. 3:o. Derest hamnafgifter, kanalafgifter eller andra likartade afgifter, efter arbetsföretagets fullbordande skola komma att derstädes utaf de träfiberande upptagas, bör taxa häruppå vara fastställd, så lindrig, som skäligen kan låta sig göra.
Plötsligt blef det tyst; man hade märkt mig, och tre par barnaögon stirrade på främlingen med nyfikna blickar. Jag gick igenom grinden och fram till barnen. De lekte tydligen » mamma och barn »: af löf ruskor hade de hopsatt ett rum, hvari stolar och bord utgjordes af stenar och brädstumpar. Brokiga tygtrasor, ett band, en spegelbit och några trasiga porslinsrester utgjorde lyxföremålen. Men roligt tycktes man ha, roligt så som man endast har i barnens vår. Finska bondbarn, lika litet som andra, äro i allmänhet vackra. Men undantag gifvas, och här var ett. En liten unge på tre år eller så omkring: brungult hår och en solbränd liten nacke, enkom gjord att kyssas; rosiga kinder, en allvarligt pösande liten m u n och stora, mörka barnaögon. Frans M arie Corelli, den kända engelska romanförfattarinnan, har ju äfven i vårt land en vidsträckt och tacksam läsekrets, ej minst inom damvärlden, och våra läsarinnor ha flere gånger anhållit att genom Idun erhålla några uppgifter om hennes person ocli författarverksamhet. Då vi i dag tillmötesgå denna önskan, kunna vi dock, tyvärr, ej beledsaga uppsatsen med något porträtt, enär det tillhör den populära författarinnans egendomligheter, att hon aldrig velat låta afbilda eller fotografera sig. - Inom samtidens litteratur intaga de s. k. » missromanerna » en särdeles framstående plats. Namnen Mary Elizabeth Braddon, mrs Hungerford (the author of Molly Bown) och Florence Marryat hafva gått » jorden rundt », om ej på 80 dagar så- som deras celebre landsman Phineas Fogg Esq., så dock på skäligen kort tid. Det finnes hundratals små näpna misser, hvilka med fullt skäl tycka, att den tid, som ligger emellan morgonridten i Kotten Row och the five o ' clock tea är odrägligt lång. Hvad skall man då taga sig till under de sex eller sju mellanliggande timmarna? De mindre företagsamma följa de gamla hjulspåren. Shopping, sporting och visiting upptaga den tid de ej anslå till teatern, konsertsalongen, middagarna och balerna. Andra tillgripa mera intellektuella sysselsättningar.
Direktionen kunde komma att fatta rörande omtryckning eller rättelser i de Lilliehöökska ättartaflorna, så att dessa blifva i full öfverensstämmelse med original-stamtaflorna, hvarförutan, i analogi med Ridderskapet och Adelns för det beviljade understödet fästade vilkor, Direktionen skulle ega rätt att, derest Herr Anrep icke efterkomme Direktionens beslut, rörande rättelser af afvikelserna i LillehöKska stamtaflorna, eller framdeles några väscndtliga afvikelser från de i Riddarhus-Arkivet förvarade stamtaflor, utan Direktionens medgifvande, befunnos i de tryckta Attartaflorna hafva egt rum, inställa utbetalningen af det gjorda anslaget. Nu och ehuru Herr Anrep ställt sig till efterrättelse Direktionens beslut angående omtryckning utaf de delar af Svenska Adelns Attartaflor, som omfatta Adliga ätterna Lilliehöök, så att dessa blifvit i full öfverensstämmelse med Riddarhusets genealogier, äfvensom låtit de sålunda omtryckta stamtaflorna såsom bihang medfölja det fjerde häftet af tredje afdelningen utaf ”Svenska Adelns Attartaflor”, samt hela det till Herr Anrep qvartaliter anslagne arfvode numera fått af honom uppbäras, med undantag af de 400 Rdr
Och det stod ej att hjälpa. På våren tog han studentexamen och reste hem för att stanna hemma öfver sommaren. Det var ett underligt hemlif, det som nu väntade honom. Samtalen fördes å ömse sidor med en utmanande hetta, som medvetet sökte strid. Man brann af begär att ömsesidigt öfvertyga hvarandra, och det blef ofta häftiga scener mellan Grane och hans föräldrar. De kände, hur han i sina tankar alt mera aflägsnade sig från dem. Och Grane själf tyckte, att han var så ensam, och att ingen förstod honom. Å ömse sidor fans en rent af febril ömhet, som trängdes tillbaka, och irritationen var hos både honom och föräldrarna så stark, att den minsta anledning var tillräcklig att väcka alla de dispytämnen, hvilka lågo och slumrade, och som aldrig voro fullkomligt borta ur sinnena. Det fans så mycken känslighet hos de gamle Granes, och Erik hade ärft af dem båda. »Lilla syster», Karin, hade nu blifvit stora flickan. Hon var sexton år och nyss konfirmerad. Erik ville så gärna närma sig henne, men osäker som han var på sig själf, ville han aldrig väcka tvifvelsmål hos henne. Och dessutom märkte han med en egendomlig pinsam känsla, att hon höll sig undan för honom. Hade föräldrarna varnat henne för brodern? Den tanken plågade honom outsägligt. Stundom blefvo dagarna så tunga och stämningen så dyster, att Grane ej visste, hur han skulle kunna hålla ut. Men han talade ännu om, att han skulle blifva prest, såsom modern städse önskat! Han ville blott taga filosofiekandidatexamen först, för att han skulle kunna få tid på sig och pröfva sig själf. Ty hade han ej tron, kunde han ej blifva prest, därom voro modern och han ense. Det var en sommarafton. Modern satt på en soffa, som stod utanför fönstren till faderns rum, hvilka lågo på nedra botten. Hon satt och arbetade, men altibland slog hon upp ögonen och såg på Grane, som satt och läste i en tidning ett stycke ifrån henne. Systern satt bredvid och hjälpte modern med att taga ut tråckeltrådar. Genom det öppna fönstret kunde man höra, hur fadern bläddrade i kontorsböckerna, där han satt och arbetade vid skrifbordet. Plötsligt sade fru Grane, utan att se upp från sitt arbete: – Erik. – Ja.
Att höra socknarna är dessutom alldeles olämpligt, ty saken rörer blott de hemman, som kunna komma i fråga att nyttjas till brefbäring. Då emedlertid betänk, innehåller flera punkter, af hvilka tvenne blifvit afstyrkta, lärer afsiag nu icke kunna äga rum; och jag anhåller således, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, om återremiss. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anhåller att få veta, hvad beslut de öfriga Stånden fattat i anledn. af detta betänk, Underteckn. Ridd.Secret.: Statsoch Oecon.Utskms betänk. N:o 14 har blifvit återremitteradt af PresteSt., men är bifallet af de öfriga tvenne RiksSt:n. Frih. Palmstjerna: Jag skulle lika med Hr Danckwardt tro, att den nu föreslagna skrifvelse!! vore öfverflödig, så framt vi här i landet hade vana att verkligen verkställa Konungens påbud; men då i flera län förhållandet är, att Konungens i detta ämne år i83o aflåtna nåd. bref ännu Den G Augusti e. m. icke kommit till verkställighet och burit de frukter, som dermed varit afsedda, synes en påminnelse af behofvet vara påkallad, för att bringa regleringen med kronobrefbäringen till stånd. Det är tyvärr många gånger, som vi se, att författningar icke efterlefvas, och orsaken dertill torde nu vara för vidlyftigt att undersöka; men det factum, att så sker, är för alla bekant. Kronobrefbäringens reglering är emedlertid i vissa orter icke utan vigt, och åtskilliga finnas, der den för närvar, är mycket betungande. Det gifves nemi. hemman, som ännu mäste nästan dagligen fortskaffa bref åt tre eller fyra särskilda håll, och när sådant kan fortfara, utan att rättelse hittills vunnits oaktadt K. brefvet af år i83o, synes en påminnelse erfordras; ty jag tror, att regleringen kan gå för sig utan särdeles svårigheter, blott viljan dertill är allvarlig
Eontoirets egne tillgäns gar redan moro medtagne, men penningar genast skulle anskaffas, sä nyttjade Herrar Fullmagtige harti!! en utwäg, den ScatsUtftottet ansett sig böra särskildt förklara och utreda. Efter 1822 ärs Riksdag hade CreditS.edelstocken fatt en ansenlig tillwaxt, sä att summan as utelöpande Creditsedlar med inberaknande af Kopparpolletterne, wid realisations epoquen utgjorde 18 Millioner 879,172 Rd Såsom bidragande orsaker till en sadan CreditSedelstockens tillwaxt mä nämnas: 1:0 Atr Eontoirets utgifter ds första arén ester Riksdagen öfwerstigit inkomsterne, sä att behofwen t;ll en del mäste fyllas med nya Creditsedlar; 2:0 Art Don -8 November927 2:0 Ask nast förs Realisationens öpnande Wexlar till ett betydeligt belopp mot Creditsedlar blifwik uphandlade. z:v Att nya Creditsedlar äfwen blifwit utgifne, dels för Silfwer, som Conkoiret af förra Swensta OstJndista Compagnit sig tillhandlat och dels för inwexling af Bancomynt. Af förenämnde wid Realisations-epoquen utelöpande summa i Creditsedlar 18 Millioner 879,172 Rd. ffulle Riksens Ständers Banque, enligt desi Llagainde, realisera femton millioner; hwaremot RiksgäldsContoirek således komms atc answara för de ärerstäende g Millioner 879,172 Nd.
Maj månad framställde; att han och med-associerade vore beredde afsluta lånet, ehuru de kritiska penninge-förhållandena gjorde en modifikation af priset nödvändig, samt att det syntes af behofvet påkalladt, att till Hamburg afsända ombud, då långifvarne under då varande omständigheter icke kunde meddela sitt ombud någon definitiv instruktion. Men icke eller nu ansåg Fullmäktiges pluralitet något ombud böra till Hamburg afsändas. I stället afläts en skrifvelse till Merck af det innehåll, att, då han icke närmare antydt beskaffenheten af den ifrågakomne modifikationen i priset, vore vilkoren ännu icke sä bestämde, att Fullmäktige derpå kunde grunda något omdöme rörande lånevilkorens större eller mindre lämplighet såsom föremål för vidare underhandling, hvarjemte uppmärksamheten fästades på de svårigheter, som, i följd af gällande föreskrifter, läge i vägen lör Fullmäktige att underhandla på annan ort än Stockholm, der Fullmäktige skola hålla sina sammankomster, enär Fullmäktige utgjordes af 12 personer, som, eldigt våra konstitutionella former, äro skyldige att kollegialiter behandla ärendet. Då hvarje detsamma rörande fråga af någon vigt måste underställas denna korporation, läge, enligt Fullmäktiges förmenande, deruti nära oöfvervinnerliga hinder för underhandiingarnes förande på annat ställe än Stockholm. Men, äfven med antagande att de preliminära underhandlingarne kunde genom utsedde Deputerade föras i Hamburg, så skulle dock, om dessa ledde till målet, det egentliga afslutandet ske i Stockholm. På desse och flera andra anlörde skäl anmodades Bankiren Merck att hitskicka ett befullmäktigalt ombud. Afven från detta beslut voro Presidenten Akerman och Majoren af Geijerstam sk ilja ktige samt ansågo, hufvudsakligen på de af dem förut anförde skäl, det hafva varit både klokt och ändamålsenligt, att i berörde hänseende gå spekulanternes önskningar till mötes, helst sådant kunnat ske utan ringaste risk hvarken för Svenska Stats-verket eller för bevarandet af Fullmäktiges rätt att i sista hand afgöra frågan. Från handelshuset Johns &
I bränvinsfrågan år det väl ovedersägligt, att de beslut, sorn äro fattade, komma att verka nedsättning i varupriserna och sålunda skada landtmannen. Nu är här fråga om, huruvida man vill vidblifva det beslut, som vid förra riksdagen fattades, att nemi. befria jordbrukaren från att betala forsellön. Man tyckes nu ångra sig, liksom skulle det vara en alltför stor eftergift, all medgifva något sådant. Här kommer man in pä den politiska sidan af frågan, hvilken jag nu ber att få framhålla. Del är bekant, all denna fråga är mer än 150 år gammal, och ali den, det oaktadt, ännu icke kunnat bringas lill lösning. Del är äfvenledes bekant, all man redan på 1700:lalet hade lyckats upgöra ett förslag till skatternas förenkling, som dock omintetgjordes af dem, som icke hade skattlagd jord. Om nu, vid denna riksdag, det förut fattade beslutet skulle tillintetgöras, då hemställer jag till Eder. Mine Hrr, om det icke skulle se ut som om man ångrade sig, eller som om del aldrig varit alfvar med hvad man bade erbjudit, ulan sorn om meningen blott varit att nied fagra ord stryka jordbrukaren om munnen, för att sedermera söka laga igen hela löftet. Det är bekant, alt för 20 år sedan framställde redan Regeringen ett förslag lill skatteförenkling, vida mera genomgripande, än del uuvartde. Efter många tvister och öfver» läggningar derom, hvilka åierkommo snart sagdt vid hvarje följande riksdag, afgaf åndtligen regeringen vid förra riksdagen ett förnyadt förslag, som åtminstone ullofvade några fördelar för de skattdragande. Jag hemställer nu till något livar, huruvida det, vid sådant förhållande, icke skulle förefalla den, som ser saken opartiskt, som om man. ångrande hvad man förut beslutat, nu skulle vilja tillintetgöra alla de medgifvanden, som hittills blifvit gjorda i denna vigtiga fråga. Jag ber nu att få framhålla några andra omständigheter. AlTtsedan 1840 har denna fråga varit ett tvistefrö mellan Stånden.
Hvar bo väl alla dessa adelsmän, och huru skola de samlas, då några af dem bo i Umeå och andra i Malmö län? Om man också ville indela dem länsvis, kunde intet hindra dem att göra undanflyttningar, och huru skulle valförrättningarna sedermera verkställas? Jag tillstyrker afslag å denna motion och anhåller, att då Gr. Cronhjelms mation blir ingifven, den må läggas på bordet; och förbehåller jag mig att få understödja den. Hr Riben, Carl Wilh.: Jag hade äfven ämnat yttra några ord för afslag å motionen; men som motionären nu är bortgången, vill jag endast i största korthet anhålla, att Ridd.Utsk måtte fästa någon uppmärksamhet på de stadgandcn : adliga privilegierna , Reg:sFormen och Riksd.Ord:n, sorn röra förevarande ämne, i följd hvaraf jag tror motionen vara bestämdt stridande mot grundlagens anda, om också icke mot dess bokstaf. ijaJ års privilegier innehålla nemi., enligt pag' 5i i 36 häftet af R. ö. Adis protoc. vid förra riksdagen: ”Utaf "R. o. Atf. infinner sig en af hvar ätt, som familjens säte . "och stämma hafva skall. Kan ej någon af familjen 'sig infinna, håfve frihet att välja af annan familj fiillmägtig, Den i5 April f. m. i^3 ”sorn sjelf ej stämma för sin familia förer.” 114 §. Reg.F. försäkrar Ståndet om tillgodonjutande af dessa privilegier och 79 §. RiksdOrdn. säger: ”Ingen af R. o. Ad., som enligt ”Ridd.Ordn. till säte och stämma berättigad är, ej heller nå”gon lagligen kallad eller vald riksdagsman för annat Stånd ”må kunna af hvad anledning som helst förmenas att riksdagen bevista.” Af allt detta vågar jag draga den slutsats, att ett sådant stadgande, som Hr Cederschjöld vid förra riksdagen föreslog, icke år 1809 kom in i Riksd.Ordn. derföre, att ingen menniska anade, att det kunde behöfvas.
– Jo, sir du, jag önskar sätta dig in i affärerna. Jag är gammal och ganska bräcklig och kan gå bort hvilken stund som helst. När du var ute på din resa och jag satt här mol allena, tänkte jag: när John kommer hem, skall jag påpeka detta och detta för honom. Man skall ej lita på andra och ej vara beroende af andra, när man är John Hall. Således hvarje morgon klockan half tio väntar jag dig härnere. Hör du på, hvad jag säger dig, min son? – Ja bevars, min far vill sätta mig in i affärerna, det har min far alltid velat. Jag hör efter, fast jag tecknar. – Ser min far, det är ett utkast till en operascen. Jag har gått med den i hufvudet en längre tid, och nu i detta ögonblick har det ändtligen klarnat för mig hur den skall sättas på papperet. – När det har dröjt så länge, innan du fått klarhet i denna affär, kunde du gärna dröja därmed en timme eller par. Kan det ej uppskjutas till senare? Kom ihåg, att jag är en gammal man, och för en gammal man är hvarje minut dyrbar. Lägg bort det där, det gör mig orolig! John sköt undan teckningen och sade: – Du är ingen gammal man, min far, du kommer att öfverlefva oss alla. Men skola vi genomgå den här högen af papper och räkenskaper, så räcker ej Methusalems ålder till. – Det är ej så vidlyftigt. Jag skall förklara allt. Att börja med vill jag gärna tala om för dig, hur vår firma uppstått. Sir du, jag, Erskine, som nu är lord Kelly, och Carnegie, unge Carnegies far, bekostade uppbyggandet af det Hallska huset, firman, sir du, sir du. Så reste Carnegie tillbaka till Skottland, och jag och Erskine voro kvar. Men jämte associationen med oss hade Erskine eget contoir tillsammans med mr Mitchell, under firma Erskine & comp. – Ja, min far, så mycket vet jag. – Du vet också, att Erskines firma drifver rörelse med skepp och sillsaltning och har stora kommissioner med te, socker och ostindiska varor. Du vet, att vi ej befatta oss med dylika affärer, men du vet också, att
Helt osökt gör sig då det spörsmålet gällande: Hvart taga alla dessa stora kapital vägen? Till hvad gagn och nytta för individ och samhälle komma de slutligen att användas? I de flesta fall torde j u förmögenheten öfvergå till de lagliga arfvingarne, kanske i många led, men det är ej alltid så, och i synnerhet i våra dagar är det utan tvifvel endast undantagsvis, som en större eller mindre förmögenhet alldeles oafkortad tillfaller arfvirjgarna, ja, det händer till och med, att den går dem alldeles förbi. Man kan tryggt påstå, att vår tid är donationernas tid, och sällan går väl en stor kapitalist bort, utan att ha gjort flere eller färre dispositioner för allmänna ändamål. Det måste ju tagas för alldeles gifvet, att testator härmed velat uträtta något verkligt och varaktigt godt, men huruvida detta hans syfte också därigenom befordras, det kan måhända vara tvifvel underkastadt, och ofta händer, att man med en beklagande suck eller ett ironiskt leende — allt efter ens naturel — läser o m alla dessa donationer till förub stormrika fonder eller inrättningar, hvaraf kanske mer än en är af tvifvelaktigt värde. Här är ej platsen att ingå på frågan om rätta halten af åtskilliga s. k. välgörenhetsinrättningar och företag. Ett vilseledt, af en starkare vilja behärskadt omdöme låter sig ju ofta nog föras i en riktning, som det på egen hand aldrig skulle slagit in på, och efter närmare personlig pröfning skulle kanske aldrig den digra och dyrbara testamentshandlingen sett dagen. Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Huru som helst kan verkligen ett så- dant där i kassaskåpets allra heligaste förvaradt aktstycke uppväga glädjen att medan man ännu lefver få väpna någon hand till lifvets strider — lyfta bördan från nå- gon dignande skuldra? Hur är det möjligt att frivilligt kunna försaka en sådan glädje! Skulle det inte kännas mera tillfredsställande att bekosta någon fattig ynglings eller flickas studier för den lifsuppgift, som, brinnande åtrådd, likvisst antingen måste uppgifvas af brist på medel eller också endast under oerhörda försakelser och med bruten hälsa kan uppnås, än att testamentera ett motsvarande belopp till, låt vara, någon stipendiefond med motsvarande syfte?
Skrif v. N:o $38. 9. i 5 Secreteraren Kleman sig i tjensten tillåtit, få R. St. hos E. K. M. i underdånighet anmäla, det Landshöfdingen af Wingård, så vida han visar sig inom fem år härefter hafva till fullo betalt de genom E. K. Mits ofvanberörde Nådiga Utslag fastställda ersättningsbelopp åt enskilde och sådane publike Cassör, hvilka icke stå under R. St:s disposition, må njula befrielse från allt ersättningsansvar för de R. St:s Bank och Riksgälds-Contoir, Stats-Contoiret, General-Tull-Styrelsen samt Banco Disconten, genom omförmälde Nådiga Utslag, tillerkände medel, utgörande, enligt E. K. Mits allätna Nå - diga Skrifvelse i ämnet, jemförd med den af Landshöfdingen aj Wingård lemnade specificerade uppgiften, en sammanlagd summa af 29,004 Rdr 41 sk. 11 rst. Banco, oberäknade de upplupne räntorne. Hvaremot R. St. finna någon eftergift icke kunna ega rum, hvarken af den under titel: Stats-Contoiret upptagne återstående posten 5,000 Rdr, utgörande det anslag till Invalid-Inrättringen i Carlstad, om hvars utbekommande nämnde Inrättning emot Landshöfdingen anställt rättegång, ej eller å de under litell Krigs-Col~ legitim uppförde fyra poster, å tillsammans /|>979 Rdr 25 sk. 7 rst., utgörande dels medel tillhörige Vadstena Krigsmanshus-Cassa, Passevolance-Cassan samt Adelsfahne-Regementet, dela ock Nådigst anslagne gratificationer till afskedade Soldater. Rikets Ständer framhärda etc. 2)6 Exp. Utsi. Förslag till lind. Skri/v.
Jag får slutligen erinra derom, att, om också maximum bibehålles, icke mera än 50 ä 60 bränneriet' behöfvas för att fylla det behof af bränvin, som i Sverige existerar, under det att för några år sedan 173,000 sådana erfordrades. Jag instämmer i Gr. Liljencrants’ yrkande om bibehållande af maximum. 252 Den 12 Maj f. m. Gr. Liljencrants: Jag får helt oell hållet instäm - i Gr. af Ugglas’ anförande. Antingen böra vi fortgå på den väg, vi under de sista 11 åren beträdt, eller ock skola vi underkastas den omätliga olyckan att återkomma till husbehofsbränningen. När nu så är oell man är på god väg att nå ett bättre mål, är det i sin ordning att en nödig försigtighet iakttages. Då härtill kommer, att i följd af bränningstidens utsträckande till hela året vid ett bränneri årligen kan tillverkas 300,000 k:r + 30,000 k:r, eller den , som får tillverkas öfver anmälningsbeloppet, således tillhopa 3.30,000 k:r, synes detta belopp verkligen vara alldeles tillräckligt. Jag yrkar fortfarande bibehållande af det nu stadgade maximum af 1000 k:r. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Då man hol den diskussion, som här i dag föres, skulle man kunna tro, att det vore mycket länge sedan vi afgjorde den första punkten i Utsk:ts Betänk. Här drifvas nemi. i dag precist samma satser, sorn i går afton vederlädes; då var det bränvinsbränningen under hela året, som skulle störta jordbruket, nu är det borttagande af maximum, som skall medföra denna olycka och för landet omöjliggöra all konkurrens med staden. Då mina motståndare tillåtit sig upprepa de af dem förut anförda skäl i denna fråga, må det äfven ursägtas mig, om jag återkommer till mina i går framställda och af R. o. Ad:s flertal gillade motskäl.