Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2 Afil., 9 Häft. 2 lO Statssamt Allm. Besa.- och Elon.-Utskottens Betänkande, N:o 11. närén uppgifvit utgöra 30^1 mantal, utarrenderas för Stals-Werkets räkning, oell den härigenom inflytande årliga afkomst, tillsammans med de 2,07c) R:dr 22 sk. 4 rstuti indeldta räntor, samt 4>9°5 tunnor 1 kappe spanmål, som Biskoparne årligen åtnjuta, användas till befrämjande af folk-undervisningen; af Peter Persson från Jönköpings Län, att Utskottet måtte inhemta fullständiga upplysningar om beskaffenheten af de göromål, som Biskopsoch Domprost-embetena tillhöra, och derefter utreda , huruvida ieke Doruprostarne skulle kunna, såsom Biskopar, tillika utöfva Domprost-befattningen; instämmande motionären för öfrigt i bvad af Nils Magnusson blifvit yrkad t och anfördt; af Lars Larsson från Elfsborgs Län: 1:0 att Domprost-Embetena måtte indragas, och Kronans på desse Embeten indeldta tionde-spanmål användas till Skol-lärare-löner i de orter, hvarifrån de utgå; och 2:0 att vid hvarje blifvande ledighet af Biskops-Embete, lönen derfö r måtte bestämmas, i förhållande lill lönerne för i lika grad varande andre Statens' embetsman; att Kronans tionde-spanmål, som, under namn af vederlags-spanmål, utgår till de fleste pastorat i Riket, måtte indragas; samt att det öfverskott, som uppkomma härigenom, äfvensom förmedelst den föreslagna regleringen af lönerne för Biskoparne, måtte användas till fäderneslandets uppfostrings-anstalter.
Också hade den åsigten alltmer gjort sig gällande, att föreskriften om handelsbods aflägsenhet från stad lämpligen kan, utan någon menlig inverkan på städerna, helt och hållet borttagas eller åtminstone jemkas, — en åsigt, som Kommers-kollegium, uti afgifvet underdånigt utlåtande, den 3i December 1858, öfver särskilda hos Kongl. Majit i detta ämne gjorda underdåniga framställningar, jemväl förmält sig dela, ehuru Kollegium, vid det kända förhållande att fråga härom varit hos Rikets sednast församlade Ständer väckt, utan att hafva ledt till någon påföljd, ansett sig då icke böra gifva anledning till ändring af Handels-ordningen i denna del. Emellertid torde de fyrfaldiga hos Kongl. Majit tid efter annan gjorda, af vederbörande menigheter understödda, och någon gång äfven af de handlande i närmaste stad förordade, underdåniga ansökningar om tillstånd till handelsbods anläggande å landet inom tre mils afstånd från stad eller köping, få anses utmärka behofvet af en mera utsträckt frihet i omförmälda hänseende. I mån af jordbrukets utveckling, befolkningens tillvext och den industriela verksamhetens större utbredning bildade sig sjelfmant nya varu-afsättningsoch upplags-ställen på landsbygden, och i följd af jernvägs-anläggningarne uppstodo sådana vid hvarje ban-station. Der landtmannen aflemnade sina produkter, hade han billigt anspråk att kunna få förse sig med sina förnödenheter af köpmannavaror, och en utvidgad frihet härutinnan utgjorde äfven ett väsendtligt vilkor för ett fullständigt uppnående af det med jernvägsanlägningarne afsedda ändamål. — Vid Töreboda, inom tre mils afstånd från Mariestad - Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 39. 17 stad belägna, jernvägs-station, der vestra stambanan tillstöter Göta kanal, hade det band, som ofvanåberopade stadgande i Handels-ordningen lägger på rörelsen, redan låtit känna sig, och enahanda förhållande måste förr eller sednare inträffa vid en mängd jernvägs-stationer.
För att winna denna Ender och Kraft, mäste således de färskilra styrelsegrenarne bftswa fö^e mde i en centralpunkt, tom för krigsmakten till laude blir KrrgsMi ustern, och lör den till wattm Sjöminister»; detze begge Embeten arv icke förenliga i en och samma person, ty den skickligaste General kan wara idiot i Siöwäsendet, och ben förträffligaste Amiral okunnig om armens rälta organisering. Kongl. Mch t och StatsRäder sördlifMa säledes den dchailiva förenings-punkten för besia som för alla andra dea Werkställande Martens färstilka ftyrelsegrcnar. Krigswästndet i allmänhet kan skiljas i twenne hufwudsöedelmngar: r.o KrigsAdmtnistrqrion och Lw Armens Orgamsinion. ^zegynnom med KrigsAdminrstration. Ett af de Militära StaisNäden är Kongl. Mft t i första rummet aliena aniwarigt lör mens tjenstbarhet, Krigsfolkets behöriga wärdanve, samt för ordentlig och noga hushällmng,Md de . me - srs Den ro Januartt. medel Skaten till militära behofwee anflär, Hans Embete är en Brtgs-Mtmsters. Sammaledes ock ett annat Militär StatsRäd för F'ottorna. Hans Embete är enSjöMinisters. KrigsMinisterns Embete omfattar atta grenar af sörswaret till lands, och följaktligen är han principal Ehef för alla de fyrwaltningar dertill höra. Sevon dan af Kongl. Mant i SrarsRädet erhäl lik föreskrifter om hwad Armen rör, beror werkställandet pä honom allena; han blifwer Kongl. Maj:r answarig för behörigheten af härtill anmanda medel.
Detta blott efter tidens längd, och om jag tager siffran på antalet till hjelp, tror jag icke heller att jag skall få orätt. Icke utan skäl anser jag att Utsk. anför, att K. M. säkerligen ökar pensionsbeloppen, såvidt tillgångarna medgifva och omständigheterna dertill föranleda. Sednast år 1852 fann K. M. för godt att förhöja pensionsbeloppen för de pensionstagare, som uphunnit 65 år, och upgår den årliga utgiften för denna tillökning till omkring 10,000 R:dr. För öfrigt är upgiften att 50,000 R:dr skulle af Krigsmanshus-kassans inkomster årligen reserveras till framtida behof, okänd för mig och jag skulle äfven tro för redogöraren. Jag är ganska säker att förhållandet icke är sådant, utan att kalkylerna på det sättet skett, att man vill vara förvissad om alt inkomsterna skola räcka för pensionerna. Lemna de då och då något öfverskott, är det olika för olika år, såsom beroende på markegången. Om det någon gång skulle ha blifvit en reservfond af 50,000 R:dr, så var det innan tillökning uti pensionernas belopp af K. M. sista gången beviljades. Dessutom torde jag få uplysa att pensionstagarnes antal upgår till 10,500 personer, och att således, om man använde de 5,800 R:dr, som nu äro i fråga, skulle de icke bereda hvarje pensionstagare en större förhöjning än vid pass 24 sk. Vill man 3G0 Den 19 Juli. öka pensionsbeloppen, måste man således vidtaga andra åtgärder, som äro mera tillfyllestgörande. Hr von Knorring: Naturligtvis kan det icke falla någon in att tro. att jag skulle anse sympatierna för soldaterna här vara iinga. Jlin mening har heller icke varit att på något sätt påbörda Hr Bildt alt icke hafva upbjndit all sin förmåga för att inom Utsk. befrämja saken, rnen då jag förut sell honom genomdrifva sådant, som inom Utsk. misslyckats, trodde jag alt iian äfven nu skulle göra detsamma. Då det likväl icke skelt, ansåg jag att någon utom Utsk. — och det är om dem jag egentligen talar — äfven borde söka verka för saken.
Plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsåttas. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii under N:o 23g afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, • Utlåtande, angående Stats-regleringen i hvad den rörer RiksStatens 2:dra Hufvudtitel, I Friherre Ankarsvärd, Carl Henric, uppläste följande: (Se Bilagan N:o 3.) Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: Om jag med Friherre Ankarsvärd delade Den 5 Julii f. m. *47 den öfvertygelse, att det anslag, som år i fråga för Justitia?Revisionen, icke borde äga rum af den grund, att de löner, sorn åro föreslagne, kunde umbäras vid en allmän ny reglering af Styrelse Verken, så skulle jag visserligen icke kunna yttra irrig på annat sätt, ån Herr Friherren i denna sak; men nu år förhållandet sådant att de grunder, hvilka hittills blifvit uppgjorde för regleringen af StyrelseVerken, ej åga något sammanhang med förevarande fråga om Löneanslagen. Committerades till StyrelseVerkens förån^ drade organisation förslag utgå egenteligen deruppå, att HäradsRätferne skola blifva permanente, samt (lare HofRåtter tillkomma. Det år klart, att, om ett sådant förslag antage9, flere juridiske mål skola inkomma till behandling af JustitiseRevision och afgörande af Högsta Domstolen. Jag anser mig således obehindrad af det utaf Friherre Ankarsvärd anförde skål att betrakta billigheten eller obilligheten af tillökningen. Dervid skulle jag handla högst orått, om jag noga kännande behofvet af de ifrågavarande lönerne och dermed förenade tjensterne i JustitiéeRevision icke förklarade, att tillökningen år högst nödvändig, De få i Expedition befintlige löner hafva varit så otillräcklige, att den ytterlighet inträffat, att en person, som fått det förtroendet att såsom RevisionsSecreterare föredraga de med dennna tjenst förenade vigtiga årender, ej possiderar mera ån copist lön.
Säkert skulle han med hela sin klingande svada kasta sig öfver dem, som aldrig riktade blicken uppåt — endast nedåt mot lastens dypölar. Bobbe vände sig om och gick hem. Fans det ingenting att tro på? — Åhjo, lögnen — den var det sanna i lifvet. Den paradoxen fann han själf genialisk. Och på den inslumrade han. När han om morgonen vaknade vid afgångssignalen från det tåg, som förde fröken Hansen och det öfriga sällskapet bort, var bitterheten spårlöst försvunnen. Märkvärdigt nog kände han sig stark, stark, starkare än förut. Hädanefter skulle han börja att se lifvet sådant det var. Icke i lögnens förgyllning, icke i något romantiskt skimmer — nu hade han icke ett enda ideal. Den tanken kom honom att känna sig modig och lefnadsglad. Få se nu, om han icke skulle vara man att våga en dust med framtiden! En lycka återstod honom ju alltid arbetets. TEORIER. Kandidat Stenson och e. o. biblioteksamanuensen Stolpe promenerade under lifligt meningsutbyte rundt omkring Lundagård. Stolpe var en stor, groft bygd herre med ett voluminöst hufvud och ett par tjocka läppar, på hvilka det nästan alltid spelade ett själfkärt leende. Född af bondesläkt, hade han sent kommit att studera, men slagit sig fram med okuflig energi. Vid universitetet valde han de döda språken till hufvudämne, och tack vare sin flit hade han förvärfvat ett visst anseende för skicklighet. Otvifvelaktigt var han ett godt hufvud; men på de klassiska studiernas ofruktbara mark hade han icke ringaste tillfälle att göra sin begåfning gällande. Däremot ästetiserade han något litet och skref små poem — beskedliga och sansade, som det anstod en man, hvilken skulle skapa sin framtid vid Lunds universitet. Det var dock egentligen genom sina fästkväden som han gjort sig bemärkt inom studentkåren. Och tack vare dem hade han efter hand avancerat först till förman för sociala utskottet och sedan till studentkårens ordförande. Robert Stenson hade gjort goda framsteg på sista tiden. Det var nu nära fyra år sedan han kom till akademien med alla sina ideal.
- nens provision, hvilken likaledes bifölls, anförde Herr Wickblad : ”Jag har visserltgen intet att an-* märka emot Utskottets Förslag-, att den hittills varande Försäljnings-provisionen och Tariffen ina hädanefter upphöra, men kan. ej gilia den-i stället föreslagr.e procenten af FörsäljningsSumman». såsom i min tanka alhför hög och graverande för Staten: ty utom hvad Utskottet anmärkt, att den såmedelst uppgår till 7000 R:dr utöfver den hittills utgjort, men hvarföre man^anser tillräcklig Aefusion erhållas, genom sjelfva ChartseSigillatae-försäljningen, bör man hågkomma, att Hands. JCamererarne och Räntrnästarne hafva 3 procent i Hsmissl-lage af alla GhartasSigillatae-medel, sä att pä sätt nu blifvit föreslaget, hela provisionen uppgår till 8 och 9 procent, som är en allt för stor afbränning, till Statens förlust, hvarföre jäg anser, att antingen denna procent eller ock nämnde Ämbetsmäns provision såsom Remiss -[lage måtte nedsättas. 1 afseende på den föreslagne Con trallen: af Chartorne å de af Presterskapet utfärdade HysningsSedlar till Äktenskap, åberopade Herr Wick-j Bevillningsutskottets Belänkanden, 5*i blad sin till Protocollet den 16 nästlidne Augusti anförde reservation, hvilken han anhöll mätte fä bifogas Utskottets Betänkande till Respective RiksStänden. Ut supra. Ex Protocollo Clas Livijn. 'Utdrag af P rot ö coll et, hållet i liiksens Högloft.
När wanlige Spions-Timman är inne, samt föredragningen, uppä Ordförandens tilsägelse, blifwit pabegynd, stall uri kroroLollet antecknas, dä nägon Fullmägtig derefter upkvmmer; hwilket äfwen iakrrages, da någon Fullmägtig bvrtgär, innan Ordföranden tilkännagifwit, at Lessionen uphört. 7 § Ästundar Fullmägtig, at pa längre eller kortare tid resa ifrån Sraden, gifwe sädant kilkänna, samt riden, dä han will wara borra Och bör uci kroroLoIlet antecknas, huruwida de Fullmägrige, til hwilket Ständ han hörer, anse nägot hinder för göromälens jämna och oafbrurna gang genom hans franwaro kunna upstä. 8 §. Skulle Fullmägtig, ehuru wistande i Staden, antingen af opahiighet eller ock af enstilde angelägenheter wara hindrad, ar biwista antingen Fnll mäg - Den 29 Mars. e. m. izzi mägtiges Orclinario Sessioner eller ock dL kkxtrs Sammankomster, hwilka blifwic honom kungjorde, hör han sicr förfall hwarje gang särskildt skrifteligen tilkännagifwa. 9 §. Nar pä satt i 7 §- omförmäles, Fullmägtig reser ifrån Sraden, men icke later höra af sig inom Trennr weckor efter den lid, da hans tjenstledighet uphörr, bör sadant uti krotocollet anmärkas. Men Venst han, uran anmält Laga förfall, skulle uteblifwa lulla Twa Mannder, at räkna isranden dag, hans tjenstledighet tiländagätt, inberättas det hos Riddarfus-lckreckionLn och de gure öfriga Uespeckive S^ändens L^ntLlier. 10 §. Sessioner fä ej hällas eller någre Be stut fattas, dä Fullmägtig för elvera af de Fyra NiksStänden icke är tilstädes.
» Ja, men det är det, » fortsatte fröken v o n R o - then, som om Katharine hade varit det enda gångbara i staden i denna stund, » hon skulle skaffa hem litet grönsaker till soppan, men hon sade just, att det blir nog icke så lätt att få något i det här eviga regnvädret. » » Fröken von Rothen, för den stackars kusmlöjtnantens skull sluta upp, medan det är tid, med att vara så viss, när ni ingenting bestämdt vet. Har ni någonsin sett Katharine nyttja ljusgrå benkläder och guttaperkarock? » » Ar det en herre? » » Kommer han hit? » » Hvem kan det vara? » » Hvem skall han söka? » Nu blef det ett lif och en rörelse. Vi kikade bakom gardinerna. Jo, minsann, under ett öfverväldigande stort randigt paraply närmade sig hastigt nedre delen af en regnrock o c h ett par ljusgrå ben, som omöjligen kunde tillhöra vår hederliga Katharine. Nu kom han in genom grinden, svängde uppför gången, nu ringde klockan. Katharine, således hemkommen, tog emot, och just som vi i hast gjort oss så omedvetna om ett besök som möjligt och ledigt slagit oss ned på stolar och soffor igen, stack Katharine in hufvudet genom dörren, tydligen medveten o m, att detta var det mest presentabla af hennes person, så här kort före middagen. » Fröken » — hennes hufvud gjorde en familjär inbjudande åtbörd mot mig (det var i parentes sagdt ett mer praktiskt än elegant sätt af Katharines egen uppfinning för att åskådliggöra, hvem hon menade, utan att behöfva riskera tungan med uttalandet af våra » konstiga » namn) » fröken, det är en herre, som vill träffa henne, » » Mig? » » Ja ha. » Katharine såg riktigt glad ut för min skull: » han är strax här. » Ja, det var han verkligen, ty då jag hann till dörren, svängde han just af sig sin drypande regnrock i lamburen och kom gladt emot mig med utsträckt hand. » Se där har jag er ju, god dag, tack för sist! » I början blef jag tämligen förvånad, men så klarnade det plötsligt. » Ah ni, mr Royland. » Det var den unge amerikanen, min kamrat under väntans timmar vid stationen.
Alt bestyrelserna hvar för sig, skulle ega rättighet alt upplaga amorteringslåu för bestridande af de inom distriktet beslutade vägbyggnads-företag, emot säkerhet i de årliga på ofvannämnda sätt inflytande medel.” Al Herr Friherre Stael von Holstein: l:o. Att indelningen af allmänna vägar mätte ske socknevis; 2:o. All hvar och en jordegare, genom hvars egor allmänna vägai framlöpa, skulle få hela del vägstycke, som honom åläge att underhålla, sig lilldeladl inom sina egor, så vida detta vägstycke ej öfverstege hela den genomlöpande vägens längd, hvaremot denna fördel skulle vid vägens taxering tagas i beräkning; 3:o. Att 0111 någon socken skulle genom detta delningssält blifva utöfver sin förmåga betungad med väg-underhållning, skulle den, då sådant blefve vedeibörligen undersökt och bestyrkt, erhålla understöd af allmänna medel. Af Herr Thomée, att, derest genom enkel pluralitet efter delegarnes antal inom någon kommun beslutades om vägunderhållets bestridande genom entreprenad för gemensam räkning, beskitet derom skulle ega vitsord; varande, under diskussionen i Borgare-ståndet, af Herr Rydin hegardt, alf, uti det af Herr Thomée sålunda föreslagna stadgande, malte, näst efter uttrycket: ”pä entreprenad för gemensam räkning” tilläggas orden: "eller på hvad annat sätt, som finnes lämpligt.” Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärso. Ekon.-Ulsoltets Betänk. N:o 5. 3 Af Lohan Persson: alt väg-underhållningen hädanefter malte utgöras och bekostas med (te mede!, som till Stats-verket kunna ingå genom en härför bestämd bevillning, för sä vidt Statens tillgångar ej ulan en sådan bevillning skulle medgifva bestridandet af härtill nödiga utgifter. Af Gustaf Johansson: att alla landsvägar i Riket borde underhållas af Staten, så väl i afseende å "broningar’’, som plognings-skyldigheten, samt ali, å sanka trakter, vägarne borde makadamiseras. a f C.
Nåväl, qvintessensen af allt hvad han studerat och erfarit var, att intet folkslag kunde mäta sig i intelligens med det franska, en intelligens hvilken framblixtrade öfver allt och alltid och hvarpå det här närvarande auditoriet gifvit och gaf så lysande bevis ... Och nu hade han knipit sin publik, nu höll han den som i en patent-tång. Royalister och anarkister, hvilka för en minut sedan syntes vilja äta upp hvarandra lefvande, applåderade ursinnigt det smickrande odjuret, som ännu länge och väl för dem brände det kostligaste rökverk de hittills luktat. Han var en verklig virtuos i att säga falska granlåter och visst är att om blod ej flöt den qvällen, så var det hans förtjenst.Vid läseårsafslutningar i lycéer och skolor sjunga fest-talarne på samma melodi. Andra länder kunna visst vara bra, derom är ju ingen fråga, men Frankrike är utan gen-sägelse det bästa; andra folkslag kunna då och då röja ett drag af genialitet, men hos fransmännen är snillet i permanens. Och de unge, till hvilka han nu vänder sig, de äro värdige ättlingar af lysande fader, icke sant? De skola i sin tur gå främst i téten; verldens beundran skall i sin ordning falla dem till som en laglig arfvedel. Det är blott ett par månader sédan vi hörde konseljpresidenten, mr Jules Ferry, hålla ett af sina vanliga nätta tal, vid prisutdelningen efter den årliga Salongen. Konsten var, om man skulle sätta tro till andemeningen, i hans vackra anförande, nästan utdöd i verlden och endast franskt snille och fransk smak höll henne uppe. Här var för vår tid dess gudavigda härd, såsom den fordom varit det i Greklands klassiska dalar, och då öfriga folkslags idealister kände behof af att läska sig med en dryck ur den evigt friska källan, komma dp hit, först för att rena sin smak, sedan för att såsom blygsamma lärjungar sätta sig vid de stora mästarnes fötter och sist för att af dem lära skapan-dets hemlighet. Hvar i hela verlden kunde man anordna konstutställningar, som svarade mot dem i Paris? Ingenstädes!
Och den är sorglustig nog, denna censurens och beslagläggningarnas historia, en lång komisk tragedi, som har tycke af en gammal medeltidsmoralitet, der Dum-heten och Våldet i syskonlig sämja söka kufva och ffengsla sin gemensamma fiende Tanken utan att märka, att de dock i evighet ftrgäiVes bruka sin knölpåk och sina handbojor mot en motståndare, som är lika oåtkomlig som vinden, som kommer och går, utan att man kan utröna hvarifrån, och utan att man kan utröna hvart. Emellertid lika obegripligt komiskt det är att se, med hvilken högtidlig min af värdighet makten agerar profoss mot idéer, bevingade väsen, som ännu hafva qvar den mytologiska egenskapen att stå helbregda upp hvar morgon, fast de slagtats qvällen förut, lika pinsamt är det dock att oupphörligt se upprepad och prisad den stupiditet, som med böter och fängelse vill qväga motsägelser mot de meningar, som för ögonblicket äro auktoriserade. Derför har det också gått derhän, att allmänna meningen bland de frisinnade strax är redo att skänka en martyrkrona åt dem, som drabbats af ingrepp på den menings * och yttranderätt, som borde vara alla i rikaste mån beskärd. Och särskildt har hr Jaeger rönt sötman af sitt martyrskap — den unga radikala studentföreningen i Rristiania har uppträdt för honom, och hans Ur Dagrns Krönika. VT. * 7arbete har egnats en uppmärksamhet, som under normala förhållanden väl icke kommit det till del. Några ord om hans ‘ digra tvåbandiga roman torde då vara kärkomna för många, ty om någonsin gäller det med afseende på » Fra Kristiania-Bohémen », att strängt skilja på den sympati, man egnar författaren på grund af det våld, hvarför han utsatts, och den betydligt ringare, han genom sitt verk gjort sig förtjent af. Det är utan all fråga en allvarlig afsigt gömd i » Kristiania-Bohåmen », och hr Jaeger hade icke behöft vä4ja till Lie och Garborg för att få sin ärlighet bestyrkt.
Det började redan blifva skumt i kammaren, hvars enda fönster vette åt den närstående klippväggen. Samtalet kom under måltiden att falla på det röfvarband, som oroade trakten. Den gamle presten visste icke mer derom, än att desse röfvare voro Kristianer af någon viss, utaf de öfriga Kristianerna hatad sekt, att de icke voro landets infödingar, utan ditkommit, man visste icke huru eller hvarifrån, samt att de en dag under den sistförflutna våren hade till ett betydligt antal infunnit sig här och affordrat honom tempelnycklarne, men lika litet tillfogat honom och hans tjenarinna något ondt, som skadat något i templet, hvilket för öfrigt icke egde någonting mer, som kunde tillfredsställa rofgirigheten. Kejsar Konstantinus hade i detta fall längesedan förekommit dem, i det han låtit bortföra de sista dyrbarheter den fordom omätligt rika helgedomen egde. Gubben vidrörde denna sista omständighet i en ton, som ej förrådde någon bitterhet. Ålderdomen hade kanske iskylt hans hjerta. Men den athenske mannens ansigte mörknade, och han lyssnade knappt till den gamla tjenarinnan, som nu tog till ordet och förtäljde, att röfvarbandet hade flera gånger gjort nattliga infall i den närbelägna staden Delfi, plundrat mycket och ihjälslagit många menniskor. Men nu hade från Korinthos anländt en trupp soldater till Delfis beskydd. Detta visste tjenarinnan att berätta, ty hon plägade besöka staden i hushållsärenden, men hennes herre gjorde det aldrig. Sedan måltiden var intagen, lemnade man kammaren, för att i det fria njuta qvällens bleknande skönhet. Herakleon förde sina gäster till en grotta, som fanns ett stycke från templet. Bäcken sorlade i hennes grannskap. Hon var öppen mot vester, och aftonsolen, som lyste genom ett trångt pass dermidtemot, göt sitt rosenskimmer i hennes skymning. Cypresser, myrtenoch rosenhäckar vexte rundtomkring, murgrön och kaprifolium slingrade kring hennes väggar. Här på en mossbänk vid grottans ingång satte sig Apollonpresten, arkonten af Athen och hans dotter. Hermione sade: