Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I befälhafvarens frånvaro eller vid hans förfall träder styrmannen i hans ställe, dock så att ärender af vigt, som utan skada kunna uppskjutas, öfverlemnas till befälhafvarens afgörande. Aflider befälbafvaren eller öfvergifver han fartyget; tage styrmannen befälet och fortfare dermed tili dess, enligt <§ 26, ny befälhafvare tillsättes. § 55. Hvar och en af besättningen är, med de undantag, § 70 innehåller, förpligtad att följa fartyget till den svenska hamn, der lossning slutar. Ändras, när fartyget är till utlandet bestämdt, resan till annan utländsk ort än i förbyringskontraktet är uppgifven, elier kommer fartyget, efter denua resas fullbordande, att gå vidare till utländska hamnar, vare den förhyrde ändock förpligtad att åifölja fartyget, såsom sagdt är. Är i dessa fall hyran bestämd för månad, beräknas den efter den tid, han å fartyget tjenstgö ; är den bestämd för resa, beräknas den för tiden, som löper efter den i förbyringskontraktet omtalade resans fullbordande, enligt den i för hyringsorten gångbara månadshyra för resor till samma hamnar; dock att den ej må beräknas lägre, än den hyra, kontraktet innehåller. Denna förhöjning bestämmes af domstolen eller, i utlandet, af svenske konsuln. § 56. Inställes resan till följd af krig, embargo, blokad, uteller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget och gjort det till resan odugligt, erhåller be - 14 sättningen hyra för den tid, den å fartyget tjenslgjorl. Är den förhyrd för resa, bestämmes hyrans belopp af konsuln, eller, i svensk hamn, af domstolen, efter jemförelse med de i förhyringsorten gångbira mfinadshyrar för samma resa å samma tid. Är någon del af hyran utbetalad i förskott, ingår detta i ofvannämnda ersättningar. Ofverskjuter förskottets belopp ersättningens, utgår ingen ersättning, men besättningen behåller hvad den uppburit. § 57.
Åh, du är alldeles odräglig – ja, jag vet bara icke huru jag kan härda ut!” ”Sötaste min vän, du visste väl förut hurudan jag var, och det är ganska orimligt att så här utan orsak förebrå mig att jag icke kan hålla ta ” ”Får jag slippa att höra något vidare?” ”Alltför gerna – detta är just icke så afundsvärdt roligt heller!” ”Men nu är det så mycket du vet, att jag vill upp på Svenska Akademiens högtidsdag, och du följer med!” ”Nej, tack du, der skulle jag gäspa mig till döds! Johan är nog så besked ”Visste jag icke det att Johan kom fram igen! Hör på: vet du, att det är just sådana der drumlar till män som tvinga sina hustrur att se på andra karlar.” ”Nej men, hvad menar du med det? Det kan jag då icke begripa! Ser du på andra karlar du?” Henriette slog till ett gapskratt – så öfvermåttan löjlig förekom henne den förvånade och enfaldiga min, som hennes man antog. ”Se så, din lilla snärta, skratta så mycket du vill, det är intet ondt i att skratta, men tänk icke på någon annan än mig, ty, förbanna mig, så god jag är, slår jag icke armar och ben af den, som sticker åstad och vill nafsa i min blomstergård!” ”Fy, sådant pöbel-uttryck!” ”Jag tyckte att det var f-n så fint sagdt jag Men kära du, för att tala rena allvaret, så tror jag det är ganska illa att vi på så länge icke hört efter moster Emerentia – det just sticker i samvetet att jag totalt glömt dem på sista tiden. Du skall få se att Johan blir missnöjd.” ”Han må bli missnöjd och kriticera hvem han behagar, men jag fritager mig från att afhöra Och medan Patrik sprang ut, tryckte Henriette hårdt handen först mot hjertat, sedan mot ögonen. ”Ack”, mumlade hon, ”jag känner nog att den der sommar-intrigen med kammarjunkaren betydde ingenting! Jag kan nu se honom gå förbi, utan att det rör mig det minsta, men jag kan ej höra ens fotstegen af den, som som försmådde mig, utan att jag vill qväfvas
Då jag hörde H. Ex. Gr. af Wetterstedt uppmana Hr Frih. angifva detta yttrande den tydning, som jag hade trott vara öfverensstämmande med hans egen, och är öfvertygad att hafva funnit en sådan öfverensstämmelse i de flestas önskan, så hade jag ock väntat mig en nöjaktig förklaring från Hr Frih:s sida. Men med förundran har jag erfarit, att Hr Frih. undandragit sig en sådan förklaring; ty dels kan jag icke derför antaga de skäl, ytterligare på sidan om ämnet, hväVmed han velat ådagalägga befogenheten af det ifrågaställa yttrandet, och dels har han slutat med att vidhålla de begagnade uttrycken. Jag hoppas dock, att det svar, Hr Frih. lemnade på Hr Gr. af Wetterstedt* uppmaning, härledde sig derifrån, att han, såsom ännu ovan och ung talare, icke rätt uppfattat, i hvad mån hans yttranden kunna innefatta beskaffenheten af sårande. Han har sig likväl öppet att innan prot.justeringen närmare betänka detta; och jag förmodar, att han gör det till påföljd af den rättelse, hvartill jag är säker, att han då af rättvisan skall finna sig föranledd. Jag anhåller altså, att Hr Gr. af Wetterstedt* vädjande till Ståndet må hvila, till dess justeringen äger rum. Jag vill visserligen icke lägga hinder i vägen för utvecklingen af en ung representants nit och sjelfständighet; roen jag anser mig icke äga rätt att någonsin uraktlåta för - ji6 Den 3 Februari e. ra. svaret af Ståndets värdighet, och denna är förnärmad, då våra strider öfvergå till personliga förolämpningar. Med anledn. häraf förklarar jag, att vid justeringen, och i fall de anmärkta uttrycken då oförändrade qvarstå, äfven jag kommer att höra till deras antal, som påkalla tillämpning af stadgandet i 3o § Ridd.Ordn. och 5o § Riksd.Ordn. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Under min frånvaro lärer Gr. Frölich här afgifvit ett yttrande, som jag är skyldig mig sjelf och detta hus att bemöta. Det nämndes nyss, att personligheter böra undvikas.
Ilr Hjärne, Harald: Jag utbeder mig att få återföra R. o. Ad:s uppmärksamhet på den öfverläggning, som i sisth Måndagsplenum f. m. härstädes föreföll i anledning af min motion om förändring i löningssättet för indelta Armeens befäl. Då jag nu går att upptåga de anmärkningar, som Hr Liljenstolpe emot förslaget framställt, kan jag icke besvara en annan värd ledamot, Frih. v. Dubens muntliga yttrande, enär detsamma, så vidt jag rätt uppfattade det, endast innehöll ett omotiveradt bestridande af motionen. Hr Liljenstolpe är jag Skyldig det svar på hans uppmaning till mig att återtaga motionen, att ändamålet med öfverläggningarna på detta rum är att öfvertyga, icke att öfvertala. Härefter uppläste Hr Hjärne följande: Hr Liljenstolpe har, i det anförande han uppläst till afstyrkande af min motion, hufvudsakligen rört sig omkring detaillerna af verkställigheten. Jag har uti sjelfva motionen ej utvecklat dessa detailler. Jag ansåg, att den endast borde omfatta sjelfva grunden eller systemet, jemte de hufvudsakligaste skälen för dess antagande, och ansåg detaillerna af utförandet stå i ett så underordnadt förhållande till sjelfva principfrågan, att olika tankar i afseende på dem ej borde inverka på antagandet eller förkastandet af den sednare. Att i discussionen öfver ett förslag endast sväfva omkring i tillämpningens mångfaldighet, är ofta ett sätt att bortblanda sjelfva hufvudsaken, eller åtminstone att göra ämnet svårfattligt och således omdömet mindre redigt för dem, som Den 8 Mars f. m. endast af discussionen skola ledas till en öfvertygelse. Detta liar säkert ej varit min värda motståndares afsigt. Jag är öfvertygad om, att lian genom sina anmärkningar åsyftat samma ändamål som jag, nemligen att lemna ett bidrag till det vigtiga ämnets utredning och skärskådande.
Hvad först angår behandlingen af denna K. skrifvelse, skulle jag föreställa mig,- att den icke erfordrar annan åtgärd af R. St., än att läggas till handlingarna. Denna skrifvelse tyckes nemi. endast vara meddelad ad notitiam. Den innefattar icke något förlag eller ens en åsigt, som i något afseende kan lända LagUtsk. till leijla ing. Af dessa skäl tror jag för min del,- att den ej bör remitteras till LagUtsk., utan blott läggas tili handlingarna. 1 öfrigt har det säkerligen ej undfallit någons uppmärksamhet, utan har hvar och en, som intresserat sig för saken, säkert med bedröfvelse sett, huru detta vigtiga lagstiftnings-ärende blifvit af Regeringen behandlndf. Ständerne vid sista riksdag beslöto, enligt hvad R. o. Ad. har sig bekant, afl en Tableaucomile' skulle nedsättas, för alt utreda skiljaktigheterna emellan gamla lagen och det nya lagförslaget, samt göra en åskådlig framställning deraf. Redan då hade ej mindre Hofrätterne och Högsta Domstolen än åtskillige domare i landet afgifvit sina utlåten öfver det civila lagförslaget, men deremot var hvarken Hofrätternes eller Högsta Domstolens utlåt, infordradt öfver criminal-lagförslaget. I anledn. deraf begärde Ständerne, alt Regeringen äfven öfver sistnämnda förslag mätte infordra Hofrätternes och Högsta Domstolens utlåCn. Dermed dröjdes likväl, eller Regeringen hade åtminstone så liten omsorg att tillse verkställigheten af hvad Ständerne Den 22 April. 3.5 hegart, alt Hofrätterne icke började sill arbete förrän 3 år efter sista riksdag. Detta har också föranledt, att Flofrätternes utlålm öfver criminal-lagförslaget icke förrän för 5å6 mariader sedan inkommit till Högsta Domstolen, som således ej heller förr kunde företaga granskningen af förslaget. Detta, m*ne herrar! dr orsaken hvarföre criminnl-lagförslaget i fullständigt skick icke heller vid denna riksdag kunnat öfverlennäs till R. St., oaktadt det icke lärer vara tvifvel underkastad!, att det just är detta lagförslag, som är af högsta vigt alt få antaget.
Angående det, så vill jag berätta, att jag i dag har beställt en vagga hos vår granne, snickaren, åt din pojke. Han behöfver just en vagga ... och en sådan möbel bör icke misspryda det här rummet. En vagga skall ge det en viss anstrykning af hygglighet och anständighet, en viss fordran på aktning och erkännande. – Du är så god emot mig, sade Rakel, medan Myro lade sig ned att tända kolen i ett fyrfat, för att tillreda aftonmåltiden. – Jag, kan aldrig vedergälla dig dina välgerningar. – Åh, det behöfs icke heller. I dag äro vi rika som persiska furstinnor. Vi hafva penningar, vin och ett bröd, som skall smaka ypperligt, sedan det blifvit rostadt. – När min fader stängde porten bakom sin dotter, och jag irrade omkring i natten, var det du, som förde mig under ditt tak, fortfor Rakel med en djup suck. – Och från den tiden har du varit för mig som den ömmaste syster. Mina fäders gud välsigne dig, goda Myro, och låte dig, om du blir olycklig, möta ett lika barmhertigt hjerta som ditt varit emot mig. – Bah, jag är nöjd, när du blott med tålamod lyssnar till mina förbannelser öfver karlarne. Den ene är så temligen lik den andre. Olympiodoros är, tro mig, icke ett hår bättre än Karmides. Jag känner dem begge, jag – jag som så ofta låtsade ömhet för Karmides, för att göra Olympiodoros svartsjuk. Det var den tid, då jag kallades den sköna Myro, och hela Athen låg för mina fötter. Du bör veta, Rakel, att jag haft mina lysande dagar, att jag varit firad och afundad mer än någon, sedan Aspasias tid. Prestinnorna vid hamnen kalla mig den afsatta drottningen. De göra det, för att håna mig, de sminkade furierna, som stå dernere med sina blomsterqvastar och utbjuda dem tillika med sig sjelfva åt förstkommande främling ... de håna mig, emedan de sjelfva aldrig varit något bättre än de äro ... men jag är stolt öfver det namnet. Den afsatta drottningen! Just så.
Batt, som ansett drängen Jonas Andersson ifrån Horsaryd, hvilken tillförne lidit straff för stöld med inbrott, vara lagligen förvunnen att hafva från sin husbonde stulit ett halft stop bränvin, värderadt till 6 sk. 8 r:st banko, och detta tillgrepp sålunda föröfvat, att Jonas Andersson med innehafd dyrk upptagit dörren till det rum, hvaruti bränvinet funnits förvaradt, i följd deraf och under åberopande af 40 kap. 2 och 6 §§, 42 kap. 1 § Missgerningsbalken, Kongl. Förordningarne den 9 December 1756 och den 10 Juni 1841 samt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Jonas Andersson att straffas för innehafvande af dyrk med nio par spö, för andra resan inbrott med aderton par, för andra resan stöld till värde af 6 sk. 8 r:st. med sex par och för det denna stöld blifvit från husbonde föröfvad med ett par, eller tillsammans trettiofyra par spö, samt att derefter undergå uppenbar kyrkoplikt; hvilken bestraffning äfven till verkställighet kommit. Då berörde domslut närmare skärskådades, kunde jag icke undgå att först och förnämligast fästa uppmärksamhet dervid, att Häradsrätten, af den anledning, att tjufven begagnat dyrk vid inbrottsstöldens föröfvande, ålagt honom icke blott ansvar för inbrottet, utan derjemte det särskilda straff, Kongl. Förordningen den 9 December 1756 för olofligt innehafvande af dyrk stadgade. Att denna sednare straffbestämmelse uppenbarligen var stridande emot lagens uttryckliga ord och tydliga mening, visade den af Häradsrätten äfven åberopade Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, som i dess 17:de punkt beskref de händelser, då lagens stadgande i 40 kap. 6 § Missgerningsbalken om straff för inbrott i afsigt att stjäla skulle tillämpas, och deribland jR. St. Just. Ombudsm.
B Banco - i8 Berättelse Banco Fullmägtige erhöllo, i sammanhang härmed , det uppdrag att rörande tillverkningssättet söka förskaffa alia de upplysningar som möjligen kunde stä att vinna, och att, efter inhämtad säker kännedom af ämnet, samt noggrann beräkning af alla på Papperets tillverkningskostnad och beskaffenhet inverkande omständigheter, resultaterne af denna undersökning tili nästkommande Revisorer inberätta. XJti det i förra puncten omnämnde ProtocolIs-TJtdrag af den 5 December 1823 blefvo Banco-Fullmägtige, med åberopande häraf, ytterligare från Banco-Utskottet anmodade att tillse, det nödige anstalter fogades för anskaffande och underhållande af erforderlig tillgång på sådane Papperssorter, som i anseende till finhet och sammansättning sk i 1 j de sig från alla öfrige i Riket bruklige, och derigenom vore tjenlige att till Banco-Sedlar begagnas, samt medgåfve dessas inrättning på ett sätt, hvarigenom någon besparing i tillverkningskostnaden kunde förenas med svårighet för förfalskning och eftergöring, vighet i Rörelsen, och nödig styrka för en längre tids utelöpande bland Allmänheten. Banco-Fullmägtige sökte först i Ministeriel väg, både från Petersburg och Köpenhamn, att vinna nödige uppgifter rörande tillverkningen af det Papper, som å hvartdera stället till Sedlar begagnas; men då dermed ingen ting uträttades, vände Fullmägtige sig tid efter annan till a:ne resande Svenske Vetenskapsman, Professorerne N. Almroth och G. E. af Banco-Fidlmägtige. jg G. E. Pasch, med anmodan att dels i London och Berlin, och dels i Paris samla sådane upplysningar som för ändamålet kunde i ett eller annat hänseende blifva tjenande.
Maj 1847, dels genom de fattiges och mest behöfvandes intagande å fattighuset, som å några ställen är förenadt med arbetsinrättning, dels genom utackordering eller meddelande af understöd i födo - 20 ämnen och penningar; Och har förändringen i berörde hänseende medfört det goda, att åtminstone fattighjonen upphört att tigga, men deremot vållat högre utgift för de skattdragande, likasom det är ostridligt, att hoppet och vissheten att i en framtid i behofvets stund vara berättigad till fattigunderstöd hos en och annan alstrar lättja, liderlighet och slöseri; också har mer än ett fattigvårdssamhälle erfarenhet derom, att familjefadren på dryckenskap och andra laster offrar den ofta icke obetydliga förtjenst, han särdeles under sommaren kan påräkna, dervid denna visshet om hustrus och barns underhåll på fattigvårdens bekostnad otvifvelaktigt ingifver honom mera säkerhet att följa sin förderfliga böjelse. Stadgandet i 15 § af högstberörde nådiga förordning, att den, som ej är fattighjon, icke må inskränkas i rättigheten att välja vistelseort, der honom sådant af andra skäl ej lagligen kan förmenas, har varit af välgörande verkan för den fattige, men ordentlige arbetaren, som sålunda äger använda sin verksamhet, der lian bäst finnér sin utkomst, men ock i andra fall medfört svårigheter, särdeles derigenom, att det fattigvårdssamhälle, som äger de rikaste tillgångarne eller lemnar bästa understödet, öfverhopas med de flesta inflyttningarne och sålunda i en framtid äfven med det största antalet behöfvande. Detta samhälle kan, sedan Kongl. Kungörelsen den 5 December 178N blifvit upphäfven, genom Kongl, Maj:ts förnyade nådiga stadga angående försvarslöse personer af den 29:de
Om äktenskaplig lycka kunde icke vara tal. Skilnaden i år, allt märkbarare ju längre det led, ömsesidig missräkning och gemensam ånger stälde sig emellan dem. De hade icke ens den trösten att i enighet kunna bära den onda dagen. För sjukligheten i hans sinne hade lifvet på landet varit af stort gagn. Hans sätt var jemnare, och han var mera bestämd. Så lefde han nu, främmande för de sina; ty han älskade hvarken hustru eller barn och sökte helst ensamheten. Han läste mycket, spelade stundom och fördrog lifvet, derför att han icke brydde sig om att dö. Han fruktade icke synnerligen mycket och hoppades ännu mindre. Hustrun afskydde musik, och sjelf hade han nästan känt afsmak för den, ända tills Brita Stråle kom till orten, och allt det gamla lefde upp igen, med fördubblad kraft. Sådan var den man, till hvilken Agda slöt sig med ett barns hela varma förtroende. Ung, förhoppningsfull och själskraftig, som hon var, lämpade hon sig just till att framhålla lifvets solsidor samt med sin nyvaknade arbetshåg uppkalla den spänstighet, som ännu fans i hans sinne. Då vagnen stannade och pigan kom ut med ljus, föllo dess sken på tvenne ansigten, som visserligen buro en anstrykning af högtidlighet, men hvars förherskande drag var glädje. När far och dotter i förstugan sade hvarandra god natt, tryckte han sina läppar mot hennes panna, på samma fläck som emottagit den unga skönhetens kyss. Dottren såg upp i hans ansigte med en strålande blick. »En konstnär tillhör sin samtid», sade hon. KRITIK. Kritik. De voro der allihop, och skogsbacken genljöd af deras skratt, medan de vandrade framåt gångstigen längs åkanten. Främst gick Per, svängande sin målarelåda i handen, den artistiska hatten på nacken, sin stora en-tous-cas under armen och den bekymmerslösaste min på sitt ärliga ansigte. Efter kom hans bror, studenten, med den älsta af deras kusiner, som vanligt inbegripna i ett vänskapligt gräl, hon ifrig och blossande röd, han hånande kall, då och då afskärande hennes argument med en dräpande replik.
M. icke kunna vara i tillfälle att derpå fästa afseende. 1 sjelfva saken vill jag icke yttra mig, emedan jag icke är tillräckligt kunnig deruti. Frih. Alströmer: Jag afstår från mitt förslag och förenar mig med Hr Huss och Gr. Mörner. Hr von Troil: Afven jag vill förena mig i hvad Hr Huss föreslagit och hvaruti flera ledamöter instämt. Med anledning af Hr Lagergrens yttrande ber jag att få nämna, att antingen K. M låter genom vederbörande Stats-departement utarbeta ett förslag, eller låter göra det genom en komité, så lägger Utsk:ts Betänk, icke hinder i vägen lör K. M. att anbefalla frågans behandling i den utsträckning, som här blifvit ifrågasatt. Sedan öfverläggningen ansetts härmed afslutad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsle.ts förslag utan lörändring, och dels bifall till detsamma med uteslutande af orden: genom vederbörande; hvarförutan, i afseende å motiveringen af Utsk:ts förslag, yrkande blifvit framställdt derå, att R. o. Ad. skulle ogilla hvad Utsk:t yttrat i fråga om tillsättandet af en komité för uppgörande af definitift förslag till veteririär-väsendets ordnande, eller den å sid. 11 förekommande mening, som började med ordet »Beträffande» och slutade med ordet »behöflig», samt förklara, att detta yttrande icke borde inflyta i den underd. skrifvelse, som R. Sl:r kunde komma att till K. M. i ämnet aflåta; och skulle, i ani. häraf, Utslcts hemställan samt nyssnämnde del af motiveringen blifva föremål för särskilda propos:r. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, oell derefter propos. på bifall till samma hemställan, med uteslutande af orden: genom vederbörande, hvilken sednare propos. med ja besvarades; och hemställde Hr Gr. o. Landtm, slutligen, huruvida R. o. Ad. biföile förr omnämnde yrkande i afseende å motiveringen af Utskits igrågav:de förslag.
Men med denna ändring i 1815 års beslut, anser jag detsamma i öfrigt förblifva oförändradt, åtminstone till nästa Riksdag, om icke till så lång tid , som Utskottets önskan i dess första Betänkande , angående Brännvinstillverkningens inställelse, framställer. En önskan, som jag trodde blifva mera varagtig och ännu hos mig är lika liflig, i den öfvertygelse, att Brännvins tillverkningen, under förbehåll af Konungens höga rätt till dess inskränkning och trängande behof, icke är i någon måtto äfventyrlig, tädan dtn nu utöfvas, och för den öfverdrift, som möjligen på ett eller annat ställe int äffar, innefattar dess eget Correctiv, som snart vi-j Den 24 Martil, e. nu 435 sar dess verkan, alltsom Potatoes-planteringe» förökar sig, på lika sätt, som det förut lönande Bränneriet i Carlskrona Stad måst nedläggas och store dylike Inrättningar i angränsande Calmare Län ansenligen inskränkas, sedan Brännings - friheten blifvit Blekingska Allmogen förunnad och PotatoesCulturen i samma mohn tilltagit. Om åter Bränvins-tillverkningen nödvän, digt skall inskränkas, så kan jag icke finna att 90 kannors Pannor i allmänhet, eller rättare tvänne af dem, på ett och samma ställe äro de mäst skadliga, blott för det de äro för deras ägare förmånlige, i det de gifva en större afkastning än med mindre pannor. Och vbst icke är det rättvist att börja med deras afskaffande utan att vidröra de öfrige, ty efter min tanka ligger sjelfva grunden till den ömniga Bränvinstillverkningen i Progressiven på de smärre PanJ norna.
Fångvårds-styrelsen meddelat rörande religionsvärden inom fängelserna inhemtas, bland annat, att kristendomskunskapen varit god och försvarlig hos största delen såväl af de till länsoch krono-fängelserna under årets lopp nykomna som äfven bland kronoarhetskarlarne och de fångar, som vid årets slut voro qvarvarande i straffoch arbetsfängelserna, dock hade denna kunskap varit ringa hos en stor del och alldeles saknats hos 39 nykomne och 40 qvarvarande. Af dessa sistnämnde voro intagne: å länsoch kronohäktena 39. vid kronoarbetskorpseif 17. » straffoch arbetsfängelserna för mankön 5. » dito dito » qvinkön 18. tillsammans 79. eller ett vida mindre antal än under föregående året, då dessa voro 147. De fångar, 87 till antalet, hvilka varit okunnige i läsning, hafva deruti erhållit undervisning och bland dem hafva 49 i fängelset lärt läsa. För öfrigt hafva, utom allmän Gudstjenst, som vid de äldre länsoch kronofängelserna förrättats hvar 3:dje eller 4:de helgedag, men vid kronoarbetskorpsen äfvensom vid cellfängelserna i allmänhet och, så vida hinder ej mött, hvarje helgedag, både allmänna och enskilda kristendomsförhör ofta hållits inom fängelserna; och är af vederbörande vitsordadt, att samtlige fångar, nästan utan undantag, såväl vid dessa förhör som vid Gudstjensterna iakttagit stillhet, ordning och uppmärksamhet. Efter förutgången beredelse inom fängelset hafva 12 fångar för första gången begått H. H. Nattvard. — Då bland de 47 till dödsstraff dömde, som 1858 varit under beredelse, 14 blifvit under samma år afrättade, hafva deremot endast 6 blifvit afrättade år 1859 bland de 32 fångar, hvilka sistnämnde år varit till dylikt straff dömde De öfrige hafva blifvit benådade.