Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna skrifvelse innehåller nemi., dels att den allmänua politiska ställningen i Europa kan påkalla nödiga försigtighetsmått, för alt vara beredd på möjligen inträffande händelser, och dels hurusom Danska regeringen, i anledn. af anfall emot dess stater, påkallat Sveriges understöd, samt att Sveriges dyrbaraste och vigtigaste intressen möjligen blifva beroende af den inverkan på detta grannrikes ställning, som berörde anfall skulle kunna medföra. Det är klart att Konungen allena tillkommer att pröfva, huruvida omständigheterne äro sådane, att någon verksam åtgärd å Sveriges sida påkallas; men mig synes, att det åtminstone icke bör föranleda klander från representationen, om Konungen, före fattandet af Sitt beslut, lemnar represen - Den 11 Maj. 519 tationen tillfälle att meddela yttrande, huruvida nationen vill underkasta sig de uppoffringar, som kunna erfordras. Det är endast delta, som utgör föremål för representationens bepröfvande. Om dervid skulle uttalas alla de farhågor för möjliga krigshändelser och deras verkningar, hvilka en ledamot här omnämnt, och detta blefve svaret pä den K. skrifvelse!!, så vore naturligtvis vunnen en vigtig upplysning i nyssberörde hänseende. Skulle deremot dessa åsigler icke delas, ulan nationens ombud, med kännedom derom, att vigtiga intressen äro i fara, finna sig böra lemna det understöd, som för deras försvarande må erfordras; så har Konungen, jemte den visshet i sistnämnde afseende, hvars erhållande den K. skrifvelsen åsyftar, jemväl för de åtgärder, sorn af Honom vidtagas, fått stöd af nationens tänkesätt. Jag finner visserligen, att del vore vida beqvämligare, all icke yttra något på förhand, för att efteråt, med ledning af händelsernas gäng, kunna fälla sitt omdöme öfver hvad, som bordt göras; Men jag hoppas, att delta sätt all gå tillväga icke mätte gillas af rätt många.
" Och rundt kring nejden Iland gräs och strå ' dag ser dem spridda, de glada små USicd ögon tända i• lågor. f ommaren, friluftsportens tid, är inne. D e t är n u - A. d u känna, hvad som passar sig, gå, fråga ädla damer då till råds, ty närmast låg det städse dem o m hjärtat, att allt, som sker, ock måtte passa sig. J. N-g. Ideal. af El — th. För Idun af Birger Sehöldström. De tre Elisabeth. Då far h a n u p p! eller ^ f å s o m Sveriges första opera-sångerska brukar fru Elisabeth Olin, primadonna under * * tredje Gustafs älsklingsskapelses första skede, nämnas, men granskar man närmare vår teaterhistoria, torde fru Olin, äfven i först nämnda egenskap, få lemna försteget åt sin moder H a n ser, huru h o n försvinner allt längre b o r t i sträckan a f r u m. 8 Hon var född den / i 2 1740. R e d a n s o m litet barn väckte hon uppmärksamhet för sin vackra röst o c h sina ovanliga musikaliska anlag, o c h ej m e r än sju år gammal beträdde hon scenen. Skall han? i f e. Elisabeth Lillström. Fru, eller för att nämna henne vid den borgerliga titel, hennes samtid tillade henne, madame Elisabeth L i l l s t r ö m var född — förmodligen i S t o c k h o l m — 1718 o c h hette i sig själf Söderman. När hon i början af 1740- talet ingick s o m skådespelerska oeh sångerska vid Bollhu3teatern, var hon redan gift m e d orgelnisten i Katarina församling, kongl. hofmusikern P e t e r Lillström, hvilken var medlem af teaterns orkester samt en tid dess kapellmästare. S o m medlem a f den nämnda scenen var hon m y c k e t framstående, efter hvad det sägs, m e n o m hennes repertoar vet samtiden, i de tryckta källorna, nästan intet att tälja.
Oviss huruvida jag kan vara tillstädes i nästa plenum då della mål förekommer, anhåller jag att, ehuru betänk, blifvit lagdt på bordet, deremot få yttra några anmärkn:r, emedan jag anser detsamma böra återremitteras, såsom för närvar, oantagligt. Hr Frih. o. Landtm, afbröt Frih. Gederström, under yttrande, att det visserligen berodde på Hr Frihm att äfven nu yttra sig i afseende på det bordlagda utlät., men Hr Landtm, kunde icke föreställa sig att det i nästa plenum komrae att föredragas. Frih, Cederström: Jag skall icke blifva vidlyftig uti de anmärkmr jag har att göra. Utsk:n hafva föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos K. M. anhålla att genom vederbör, embetsmvndigbeter måtte utredas, hvilka och huru många qvarnar äro skaltlagda samt grundränta åsätta eller till rustning eller knektehåll indelta, samt att K. M, sedan detta, jemte beloppet af grundräntorna, m. m., sålunda blifvit fullständigt uppgifvet och heräknadt, täcktes meddela Rikets näst sammanträdande Ständer nåd. propos. om upphörande af grundskatt å qvarna)', samt vidtagande af de åtgärder, som i sammanhang dermed blifva af nöden. Ett sådant tillstyrkande af R, St, hos K. M. innefattar hvarken mer eller mindre än en bestämd rubbning uti äganderätten till en skattlagd qvarn, och lärer således icke kunna af K. M. bifallas, hvarför jag äfven anser obetänkt att hos K. M. göra en sådan framställan. Vidare förekommer ett annat tillstyrkande, nemi. att R. St. måtte hos K. M. anhålla att K.
Bor al( inom ttttfet Belägen faft cgettbom — nteb itnbantag af (Statens — erläggeö af egaren be»itttting efter faftigpetenö uppffattabe »arbe. Sif »ebcrbörattbe ittncfjafmate erläggeö Bevillning: a) för fronopentntan ocp fronolägenpcter, p»ilfa BefittaS nteb åborätt; b) för (Staten tillhöriga Remman, pentmanöbetar ocp lägenheter eller färfftlba bpggttaber, forn antingen äro till boftällen eller etjeft fm lön anflagtta, eller ocf till begagrtanbe mot lifötiböftäbja upplåtna. ©emta Bevillning utgår: l:o för jorbbruféfaftigljet nteb tre öre för Inoarje fulla (Sttpunbra IRifSbalet af uppffattningömärbet; ocf; 2:o för att annan fafHgpct nteb fem öre för p»arjc fulla ©tpnnbra 91ifö
Motionairen föreslagit, finna Utskotten sig böra föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktas Kongl. Maj:t låta förständiga Öfver-Ståtliållare-Embetet och Konungens Befallningshafvande, att, af alla från dessa Myndigheter utgående allmänna Påbud och Kungörel - ser, med undantag af sådana som angå auctioner och efterlysning af förrymde arrrestanter samt annat dylikt, bör, inom en månad efter utfärdandet, ett exemplar till Justitiae-Cancelleren och ett lill Justitieombudsmannen insändas. Hvad åter angår Molionairens förslag, att Kongl. Majrls Befallningshafvandes obestämda rättighet, att kalla Länens invånare till sammamkomster och till muntliga förhör, må inskränkas, samt att med utmätning af debiterad afgift bör innehållas, 30 Lags. Allm. Besv.- o. Oec.-Utsh. Bet.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå att skjutsordningen är en särskild förordning som icke tillhör vår allmänna civillag, och att genom äldre stadganden och nyare författningar olika personer haft sig älagdt att bestrida skjuts vid durch-marscher och för resande, hvartill orsaken lärer fä sökas deruti att de saker som medföras vanligen uppgår lill den tyngd, som är afsedt att en resande bör fä medtaga, nemi. 1 Sk3I. Nu hafva fångar icke med sis några sådana der kistor eller någon packning, och således är förhållandet med dem helt annat än med vanliga resande. I alla tider har det varit stadgadt att man skall hafva rättighet att färdas med ridsadel och skjutshäst, men derföre är det icke stadgadt att man skall hafva en annan ridhäst lill bredvid sig såsom ordonnans, utan då belalas gångpengar ål den som skall hemta hästen. Då tvenne resande åka efter en häst skola de äfven betala gångpengar till den skjutsande, hvilket nu äfven blifvit föreslaget att tillämpas vid fångskjuls; och jag kan för min del icke finna någon olägenhet af, ali R. St. fatta ett sådant beslut, ankommande det sedermera på K. M. att derpå göra afseende. Hr Printzensköld, Carl: De nu ang:de gäslgifvareskjutsen gällande författningar medgifva ingalunda rättighet för tvenne resande att färdas efter en häst, med skyldighet för den skjutsande att taga gängpengar. Denna skyldighet eger endast rum i det fall att den resande rider, och förmodligen har della tillkommit med afseende pä omöjligheten att dä lemna den skjutsande plats pä åkdonet. Således lärer deraf icke någon ledning kunna hemtas för bedömandet af förevande fråga. Då emedlertid ostridigt, är att K. M. eger laglig rätt att i detta ärende efter sig företeende omständigheter lagstifta, särdeles om K. M. ethelle en un derdånig framställning i ämnet från R.
Derför spelade hon utom scenen den Cendrillon, som ej har annan inkomst än fattiga fyrahundra kronor om året, som af sin ställning tvingas att vara elegant klädd, som bor i den tarfliga vindskupan, som måste sitta uppe om nätterna för att sy sina toaletter, som fryser, svälter, ensam och öfvergifven af alla. Den stackars vackra Cendrillon, som ännu är ren! Den förtjusande, intelligenta Cendrillon, som så gerna skulle taga emot allt hvad hon behöfver: en våning, supéer, toaletter och – mycket, mycket mera. Ja, hon utbytte ej sin ruskiga vindskupa, förr än den »rätte» kom. Och han hade icke kommit ännu. Men dessa toaletter, som representerade flera hundra kronor? – Lappri, endast en present af för detta grannen. Det dyra armbandet med den blixtrande diamanten i? – Också grannen. Spegeln, blombuketterna, de elegant bundna böckerna? – Alltjemt grannen. Ringarne, konfekten, champagnen? Grannen, ingen annan än hennes för detta granne, den fattige teknologen, som för två månader sedan smög sig upp trött och hungrig, utan öfverrock och i ruggig cylinderhatt till sitt mörka, oeldade kryp-in, för hvilket han ej, hur mycket hans värdinna grälade på honom, kunde betala hyran, han och ingen annan var det, som öfverhopade Nora med presenter. Men Arnold Lindqvist var ej den »rätte». Nora trodde inte på honom. Dock höll hon af honom på sitt sätt. Hade hon haft en bror, skulle hon för denne hyst samma känslor, som hon egnade Arnold. Han var på sätt och vis hennes kamrat. De hade länge bott grannar, båda genomgått fattigdomens och umbärandets hårda skola och detta hade dragit henne till honom. Hon behöfde en manlig vän, och tills den ännu okände »rätte» kom, var Arnold den närmaste att åtnjuta hennes vänskap. Och nu, när han synbarligen fått det bra, tillät hon honom att gifva ut så mycket penningar han ville för hennes skull. Men han hade ej kunnat förmå henne att öfvergifva sin vindskupa. Och om han intalat sig nya förhoppningar vis à vis hennes kärlek, så var det ej hennes fel, ty han kunde ej skryta af några särskilda ynnestbevis.
Alla dessa summor, inberäknadt hvad Norrige bidragit till Kronprinsens resa, och livad Regeringen ljTtat af Lilla Creditivet, gå till omkring 7,300,000 R:dr. Denna summa är betydlig; men från densamma måste först och främst afgå extra anslaget till Försvarsverket, 233,333tR:dr, hvilket för åren 1821—1829 S°r 2,100,000 R:dr; dernäst brister i anslag på vissa Titlar; de hafva gått till och med 1826 till 960,000, och måtte beräknas för åren 1827 —1829 till 600,000, samt utgöra således en sammanlagd summa af 1,600,000 R:dr. De öfverskottsmedel, som till RiksgäldsContoret blifvit aflemnade, och som innefatta öfverskotten för till och med år 1826, gå till emellan i,5oo,ooo och 1,600,000 R:dr; men de hafva blifvit använde till byggnadsanslag åt Canaler. Af StatsYerkets öfver - Den 24 April e. m. 221 skott och besparingar torde vid slutet af år 1829 icke mera än omkring 800,000 R:dr kunna påräknas, till bestridande af de extra anslag, som för nästa quinquennium blifvit begärde. Resultatet af denna räkning torde icke instämma med hvad mången väntat sig; och ej eller torde många finnas, som gjort sig reda för, huru med våra Statsregleringar tillgått allt sedan 1809, att nemligen vid hvarje Riksdag funnits ett deficit att betäcka. När man räknar anslagen till Canalbyggnader, till Spanmålshandel, till Discontutredningar: utgifter, hvilka, så allmänna, i andra Länder räknas hörande till Statsbudgetten, liafva aldrig de ordinarie intraderne räckt till. Förhållandet har blifvit doldt derigenom, att vi haft 3:ne Statsverk och 3:ne budgetter, nemligen ett för RiksStaten, ett för RiksgäldsContoret och ett för Banken.
Borgare-Ståndet har Herr Lenning, med anledning af Ekonomi-Utskottets återremitterade Betänkande under N:o 172, angående nedsättning af Lotsoch Båk-afgifterne för Ang-Fartyg m. m., våckt en ny motion af följande årdalydelse. ”Sedan Högloft Allmänna BesvSrsoch Ekonomi-Utskottet tillstyrkt, att ÅngFartyg måtte i Tio år befrias från erläggande af Lotsoch Båk-afgift, äfvensom att denna afgift mätte nedsättas för alla under Sex Fot djupgående Fartyg|, hvilket Betänkande blifvit af Vållofl. BorgareStåndet återremitteradt, får med stöd af 56 Riksdags-Ordningen, jag härmed 356 Stats-Utskottets Betänkanden. vördsamt anmäla en Class Medborgares oundgångeliga behof af lättnad i en dem ålagd tunga, den de ej förmå utgöra. Det år den inom-skärs Seglande Skeppare ålagda Lotsoch Båk-afgiften, som utgör föremål för min klagan, heldst de under deras korta resor emellan en del kustorter ej hafva något behof af Båkar, lika litet, som de begagna Lotsar. Ehuru nyttig jag anser Lotsoch Båk-Inråttningen, lärer det likväl anses billigt, att ingen annan, ån den eller de, som sig deraf begagna, böra dertill utgöra afgifter. Af sådan anledning hafva de ifrån Nyköping seglande Skeppare haft största fog till klagan, allt sedan tillämpningen af Kongl. Förordningen om Lotsoch Båk-Inråttningen af den 20 Junii 1820. Förökad anledning, att söka rättelse i denna del förefinnes i år, då berörde afgift äfven årlågges till och ifrån Safvesund, för hvilken Lotsled förut, under tillämpning af IV Art. 71 §. i bemålde Kongl. Förordning, ingen afgift erlagts.
St. 92otfteM & ©iitier, Äongl. SoEttetfare. R och följande RIKETS STÄNDERS IGS-STAT FÖR ÅR 1858 åren intilldess nästa Stats-reglering vidtager. Riks-Staten för år 1858 och följande arén Riksmynt. Inkomsten: Ordinarie Inkomster för Stats-Verlien Penningar 3,446,400: •** Indelta Räntor, förslagsvis beräknade 2,685,000: — Spantnål: 631,025 kubikfot Indelt med värde på förslag å 2 R:dr kubikfoten 1,262,050: — 401,673 kubikfot Oindelt med d:o 805,330: — „ 2,065,400: — 1,032,700 kubikfot. 8>1J6.800- Extra ordinarie Inkomster, enligt Regeringsformens 6o g inflytande såsom Bevillning . 18,277,900: R:dr. 26,474,700 Summa | — 126,474,700 j - Stockholm den På Ridderskapet och Adelns vägnar: Henning Hamilton, n. T: Landtmarskalk. På Preste^Ståndets vägnar: H. Reuterdahl, Talman. intilldess nästa Stats-reg tering vidtager. Indelta S p a n m å 1. in Räntor enligt tnarkegån på förslå Indelt på förslag. Oindelt. ös IQ Summa JJtgiften : Första Bufvud-Titeln: Kongl. Hofoch Slotts-Staterne . fT O fT O* Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kubikfoten. R:dr. 1,501,400 ö. R:dr. Ö. Kub.fot. k. R:dr. ö. Kub.fot. k. R:dr. ö. B. Rtdr. 1,501,400 ö. Nionde Hufvud-Titeln:
Det sätt, på hvilket Hr von Hartmansdorff velat reglera denna fråga, måste jag helt och hållet motsätta mig. Då nemi. ett sådant afdrag som det ifrågavar. alltid ägt rum från anslaget för flottans underhåll och nybyggnad, så har naturligtvis detta anslag blifvit beräknadt med iakttagande af ett dylikt förhållande, och att då helt knapphändigt ytterligare tillägga en summa af icke mindre än 16,500 ndr, det vore enligt min tanka att verkeligen slumpa allt för mycket. Att summorna skiljas ät, anser jag vara med god ordning öfverensstämmande, men det mäste då äfven ske på sä sätt, som Ur Virgin och Frih. Gyllengranat föreslagit. Hr Virgin: Jag vill blott fästa Frih. Palmstjernas uppmärksamhet derpå, att i Statsrådsprot:n, som åtfölja K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, står sid. 13: ”Till skrifmaterialier och expenser för Sjöförsvarsdepartementets cancelli-expeditiqn 1,106: 16, samt dito för Förvaltningen af Sjöärendena 2,500,” hvilka 2,500 r:dr i StatsUtsk:s utlåt, återfinnas under rubriken: ”skrifmaterialier och expenser för hufvudtitelns öfriga stater”. Detta är synbarligen ett misstag, som jag icke vill förebrå StatsUtslcs ledamöter och hvaruti jag sjelf haft lika stor del som de; men då det är orimligt alt tro, alt hela flottans behof af skrifmaterialier och expenser skulle kunna bestridas af det lilla anslag, som egentligen endast är afsedt för Förvaltningen af Sjöärendena, och då å andra sidan äfven olämpligheten torde inses deraf, att medlen för dessa behof tagas från anslaget för flottans underhåll och nybyggnad, såsom hittills varit fallet; så får jag vördsamt yrka, att dessa summor måtte från hvarannan afskiljas, och att den, hvilken afser anslaget för skrifmaterialier och expenser för hufvudtitelns öfriga stater, måtte såsom förslagsanslag uppföras. H. Ex. Hr Gr. o.
'Beskrifningar öfver geometriska chartor.” Bifölls. 5:o Tillstyrkandet, att det i 18 §. af nu gällande Förordning, angående Redogörarnes inom Kongl. Maj:ts Canzli lörsäljnings-provision, förekommande serskildta stadgande må derifrån uteslutas. Dm af Utskottet föreslagne förändrade lydelse af 20 §. 2 mom. uti berörde Förordning. Bifölls. S. D. Foredrogos åter Banco-Utskottets följande Betänkanden: INT;o 148, öfver en af Herr Biskop Ågårdh väckt motion, angående användande af en fjerdedel utaf Bankens framdeles årligen blifvande räntevinst till allmänna arbeten. Bifölls. N:o 140, med underrättelse om Riks-Ståndens fattade beslut i anledning af Utskottets Betänkande N:o 97 och Utlåtande JN:o 130. Lades till handlingarne. N:o 150, i anledning af väckt fråga om förstärkning af fonden för belåning af fast egendom i Rikets Ständers Bank. Bifölls. N:> 151, i anledning af väckt fråga om uppbäfvande af föreskriften i 228 §. af nu gällande Banco-Reglemente, angående förkortande i visst fall af lånetiden vid omsättning af från Banco-Diseonten erhållet lån. Bifölls. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Uttskottens följande Betänkanden blefvo nu ytterligare föred ragne? N:o 32, 1 anledning af väckt motion om skärpt ansvar för ohägn af betande kreatur. Bifölls. N:o 33, i anledning af väckte motioner om närmare bestämmande af stadgandet i 26 Cap. 2 §. Byggninga-Bulken, rörande byggnadsskyldigheten å Prestgårdar å landet. Bifölls. N:o 35, 1 anledning af väckte framställningar om förändringar och tillägg till Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781, angående religions-friheten. Bifölls. N:o 36, 1 anledning af väckt motion om upphäfvande af 24 §. i Kongl. Fröt.
Då i afseende ä uppskattning af sådana hus och byggnader ä landet, som icke begagnas för jordbruket eller dess binäringar, taxeringsmännen hade sig älagdt att uppskatta dessa byggnader till minst det värde, hvartill de äro hos allmän brandförsäkringsinrättning mot brandskada försäkrade, men de i Stadgans § ‘25 omnämnda brandförsäkringsuppgifter, hvilka af vederbörande skola taxeringsmännen tillställas, endast afse byggnader i städerna, har motionären vidare erinrat om nödvändigheten att antingen ålägga vederbörande att jemväl meddela uppgifter på brandförsäkringsvärdet å dylika byggnader eller ock ät taxeringsmännen öfverlemna deras uppskattning oberoende af brandförsäkringsvärdet; hvarförutan fylligare stadganden, än de nu befintliga, ansetts erforderliga för att taxeringsmännen skola kunna afgöra frågan huruvida sådana byggnader, som väl blifvit uppförda för annat ändamål än jordbruket och dess binäringar tillhörande rörelse, men numera stöde alldeles obegagnade, likväl borde i fastighets-taxeringslängden upptagas och alltså påföras bevillning såsom annan fastighet. Herr Bergenstråle utgår i sin framställning, som det vill synas, från en klagan öfver det ensidiga sätt, hvarpå efter hans uppgift de ifrågavarande föreskrifterna blifvit tillämpade. Om också må kunna antagas, att denna klagan egde full befogenhet, så bevisar sådant likväl icke att föreskrifterna i och för sig äro felaktiga eller olämpliga, än mindre att ändamålet bättre uppnåtts om alla föreskrifter helt och hållet uteblifvit samt uppskattningen öfverlemnats åt taxeringsmänncns godtycke. Men ehvad än må invändas mot dessa föreskrifter, torde man dock alltid böra bibehålla i minnet, att de äro uppställda endast såsom ledning för omdömet samt att taxeringsmännens pröfningsrätt i hvarje fall derigenom icke i någon män är inskränkt.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den u Dec. r8.fo. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den i4 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse * angående regleringen af ulgifterne å Riks Statens y:de Hufvud-Titel. (Stats-Utsk* Uti.,. N:ris 58 och 215.) S. A. K. Rikets Ständer hafva till reglering föreliaft utgifterne ä Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel, upptagande Pensions-s ta terne, med elt vid senaste Riksdagen fasLstäldt belopp af 63,000 R:dr; dervid Rikets Ständer godtfunnrt 0- förändradt bibehålla hvad häraf varit bestämdt för civile embeisoch tjen - 5o4 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N'.o i64- stemän samt deras enkor och omyndiga barn, eller för de förre 25,000 R:dr och för de senare 15,000 R:dr, hvilka anslag till Civil-Statens Pensions-cassa utgå.
Jag kan aldrig upphöra att gräma mig öfver den olycka, som så oförskyldt öfvergått mig, eller förlåta den, som bär skulden därtill. Hälsa John detta, när han härnäst ses! Baron Koskull reste sig upp och kysste enkefru Halls hand. – Alltid samma lilla förtjusande hand, sade han artigt. – Det är också det enda, som är kvar af den forna härligheten. – Visst inte. Jag har visserligen icke för vana att räkna mina vänners år, men jag är öfvertygad om att söta kusin bär sina med all heder, och jag för min del tycker, att tiden farit mycket skonsamt fram. – Det har den visst inte gjort. Tiden har inte farit skonsamt fram öfver något, som hör mig till. Jag ser mig och allt omkring mig som det är och ej bättre. Jag är gammal och lutande och ledsen vid lifvet, och Gunnebo är öde och förfallet. Men min hand är ännu vacker. – Det är ju alltid något att vara tacksam öfver, fast Gud skall veta, att jag inte eljes har skäl till tacksamhet. Baron Koskull hade gått fram till Medevivagnen och stigit upp i den. – Det går mödosamt nog för de gamla benen, det är grufligt hvad han är décrépit, sade enkefru Hall så högt till sin sällskapsdam, att baron Koskull omöjligen kunde undgå att höra henne. Men han lät sig intet märka, utan vinkade artigt med handen till afsked. Vagnen satte sig i rörelse. De båda sömniga mopsarne blefvo med ens yrvakna. De hoppade ner ur enkefru Halls och mamsell Lönnes knän och rusade efter vagnen förbi kejsareterrassen, från hvilkens höga mur stora stenar voro nedrasade, nerför uppkörsvägen, som under gamle herrns tid varit en mönsterchaussé, men som nu var gropig och öfverväxt med ogräs, de tumlade framför hästen och hade skällt sig alldeles hesa, när Medevivagnen ändtligen for ut genom den till hälften nerfallna grinden och rullade ut på den våta träbron. Då vände de båda lungvåta mopsarne tillbaka i sporrstreck till boningshuset och till sin ömma härskarinna, som ej tröttnat att locka och ropa: – Bijou, Toutou, Toutou, Bijou!