Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De grunder, som de amerikanska arbetarne anföra för en åttatimmarsdag äro (enligt den arbetarstatistiska byrån i Ohio) i sammandrag följande. (1) Maskinernas ofantligt stegrade produktionskraft har ledt till ett aftagande af de nödiga arbetarnes antal, så att talrika arbetare ständigt äro arbetslösa. (2) Arbetarne ha icke fått någon rättvis andel af denna utvecklings fördelar—hvarken i form af högre löner, större köpkraft hos lönerna eller kortare arbetsdag. (3) En förkortning af arbetsdagen skulle leda till ett stegrande af de nödiga dagsvärkenas antal och därför till sysselsättandet af flera arbetare—sålunda till mindre tvungen lättja, men mer ledighet; den skulle dessutom framtvinga större produktion genom att öka konsumenternas antal. (4) Åtta timmars arbete, åtta timmars hvila, vederkvickelse och studier samt åtta timmars sömn utgöra en naturlig uppdelning af de tjugofyra timmarna. (5) Arbetaren kunde i följd af stegrad kraft och spänstighet producera lika mycket på åtta timmar som nu på tio. Af den anledningen, att den schweiziska normalarbetsdagen är alldeles för lång (11 timmar) att hafva några starkt i ögon fallande värkningar på arbetarnes lefnadsförhållanden eller på produktionen i allmänhet, skulle en kritisk redogörelse för den schweiziska normalarbetsdagens gynnsamma utveckling kräfva större utförlighet än omfånget för denna skrift medgifver. Vi behöfva dock ej därför undvara färska experimentella bevis för inflytandet af arbetstidens förkortning i ett stort, afskilt industriellt område. Den brittiska kolonien Victoria (i Australien) har icke lagstadgad normalarbetsdag, men har sedan ett fjärdedels århundrade en på den fackliga organisationens väg vunnen och skyddad åttatimmarsdag inom talrika näringsgrenar (inom industrier med och utan stort fast kapital, med och utan yrkesskickliga arbetare, med och utan fabriksdrift). En engelsk nationalekonom har gjort åttatimmarsdagen i Victoria till föremål för särskilda studier, och han kommer till följande slutsatser. Den har hvarken ökat eller minskat lönerna. Den har icke märkbart minskat antalet af arbetslösa, utan snarare inom vissa yrken minskat antalet nödvändiga arbetare. Den har befordrat produktionens tillväxt, ehuru den för någon tid minskat antalet anläggningar och affärsföretag. D. v. s. den har befordrat stordriften.
» Nej, hör du Jöns, du är för stark i höger åra, » Annie stod o c h såg på, hur flaggduken fladdhördes Ottos röst. rade. » Jag är så tusan heller, » svarade han i hettan, glömmande Margaretas närvaro, » ser du då inte, » Jo, jag tänker, » sade Annie med en suck, » på att jag tar i lika hårdt med båda, det är båten, den kära blågula flaggan, » och hennes ögon följde som är sned. Om jag bara hade den andra, drömmande dess böljande rörelser, » jag önskar skulle ni få se; titta bara, hur bra den går, » o c h jag vore en man, » fortfor hon, » då blefve jag hans af ansträngning röda ansikte grinade förarsoldat; hur jag skulle ila fram i striden, bur jag gadt efter den stora båten, som med lugna, krafskulle elda kamraternas sinne, hur jag skulle tiga årtag gled framåt. kämpa, segra eller dö för gamla Sveriges ära med bristande öga fästadt på fanan, symbolen af ett » Hallåh, vänta, » skrek Emil. fritt fädernesland — blått och gult, bild af nor» Emil vill nödvändigt företaga en kapplöpning, » disk kornblommas trofasta blå bland böljande, hånade Otto, då de nådde upp de andra. gyllene skördar, himlens oändliga blå, som hvälfGustaf log. ver med gyllne solglans öfver älskad fosterjord, » Nej tack, låt oss i stället hvila en stund, » blodröd purpur vid snöhvit oskulds sida, svenska sade Emil och torkade svetten ur pannan. männers blod, som gjutes för helgadt fädernes» Då sjunga vi en bit, » föreslog Annie. land. » » Ack ja, » sade Dora. » Är du färdig, Jöns? » Annie var ibland så oberäknelig; nu hade rösten sjunkit allt mer och mer och slutade i en kväfd Han nickade till svar, och så klingade hans snyftning, så brast hon i gråt och sprang sin väg. välljudande, klara tenor öfver sjön, och Annie föll in med en fyllig, mjuk alt. Det blef tyst en stund. » Den lilla kära entusiasten, » hviskade HenDet var en härlig sommardag. riette.
I Södermanlands län undfår blott Nyköping denna afgift, från vissa orter hel och hållen, från andra åter gemensamt med kronan . „ 13. I Östergöthlands län ! erhåller Linköping gerningsörena odelade med „ i3. I Calmar län hafva Calmar, Wimmerby och Borgholm uppburit gerningsörena utan delning med stats-verket till ett belopp af . „ 65. ehuru Borgholm icke kunnat styrka sin rätt dertill. I Jönköpings län utgår afgiften skiftad emellan kronan samt städerne Jönkö • ping och Eksjö, efter städerne emellan uppgjord fördelning, och har belöpt sig till ] „ 34- I Kronobergs län tillkommer Wexiö hälften af gerningsörena med , „ 4^- I Malmöhus län levereras gerningsörena oskiftade till Lands-kontoret, som Stats-Utskottets Utlåtande, N:« 37, Litt. C. fördelar beloppet emellan länets samtlige städer, och hvilket utgjort 1 Elfsborgs län åtnjuta Alingsås och Ulricehamn, utan kronans deltagande, denna afgift, som influtit med I Nerikes län bekomma städerna Örebro, Askersund, Nora och Linde i gerningsören, utan afdrag I Westmanlands län undfår endast Sala gerningsören, och hvilka bestigit sig till ‘ I Stora Kopparbergs län uppbäres meranämnde afgift af städerne Hedemora och Säther, den förra från Näsgårds läns fögderi och den sednare från Säthers läns och Yesterbergslags fögderier, hvaraf beloppet uppgått till men desse städers rättighet härtill har icke med visshet kunnat utrönas. I Westernorrlands län erläggas till Sundsvall gerningsörena odelade af de handtverkare, sora bo inom 4 mil nära staden, enligt medium med I Westerbottens län äro gerningsörena anslagna till staden Umeå, som i medeltal erhållit samt sluteligen, i Norrbottens län har oftabesagde inkomst blifvit af kronan öfverlåten till städerne Piteå och Luleå, hvilka deraf uppburit Utgörande alltså medelbeloppet under förrberörde io år af den städerne tillkommande andel uti gerningsören Bih. till R. St.
Det är Kongl. Majit icke obekant, att flere jordbrukare högt uppskatta de fördelar, som husbehofs-bränningen förmenas tillskynda landtbruket, och att, om än dessa vid närmare granskning blott befinnas vara skenbara, deras borttagande dock skulle af mången landtman anses såsom ett störande af hans ekonomiska välfärd. Då dessutom de mindre bränvinspannornas antal så aftagit, att de numera icke kunna anses utgöra tredjedelen af hvad de år 1820 i riket utgjorde, finnér Kongl. Majit, under sådant förhållande, husbehofsbränningen hvarken böra förbjudas eller beläggas med lika hög skatt, som för de större brännerierna kan anses lämplig. Men ehuru det lider intet tvifvel, att, om en betydligt höjd bränvins-brännings-afgift tillämpades lika på alla brännerier, de mindre, hvilka icke kunna bränna med samma fördel, som fabrikanten genom konstapparat är i tillfälle att vinna, skulle befinnas oförmögna att bestå vid sidan af de större, kan dock till de mindre brännerierna i sådant afseende icke hänföras den bränvinstillverkning i större skala, som en stor del jordbrukare i alla provinser utöfva såsom binäring till jordbruket, ulan blott den, som endast alser tillverk ning lill husbehof. Det följer häraf, alt, om bränvins-bränningen, till vinnande af ofvan antydda vigtiga ändamål, skall kunna högt beskattas, utan husbehofs-bränningens fullkomliga upphörande, måste skillnad göras emellan husbchofsoch läbriks-bränning, samt skatten å dessa båda särskilda grenar af samma industri bestämmas enligt olika grunder. Dock måste härvid iakttagas den största varsamhet, så att icke, genom en till sin verkan alltför betydlig skiljakIiahet, må åstadkommas ett premium för det i statsekonomiskt hänseende mindre "agneliga tillverkningssättet, och således en uppmuntran beredas till många förut nedlagda husbehofs-pannnrs återupptagande. Vid husbehofs-bränningen synes den enda beskattningsgrund. som titan allt för stora svårigheter vid tillämpningen skall kunna genomföras, vara panneryrnden, dock med Iinstämmande af viss lorm och beskaffenhet af de pannor, sorn dertill få begagnas, och under iakttagande att dessa icke få öfverskrida en viss rymd.
Skyll dig själf, om du finner visiten mindre an(Slår med sin staf i klippan, en rykande vulkan öppnar Vera och Salvator studsa tillbaka.) Ja, passagen är lindrigt uppvärmd. Ni kunna VERA. sant, allt det om elden Men du skämtar ännu med oss. Inte är det gärna lämna edra pälsar. 94 SANNINGENS VÄGAR DEN GAMLE. många invändningar, min lilla vän. Vill du eller vill du inte? SALVATOR. Genom eld och rök blott det bär till visshet. om Salvators och de hoppa med ett skri ned i vulkanen. under hela mellanakten.) (Den gamle slungar ena armen om Veras lif, den andra Du börjar bli en smula irriterande med dina Flammorna slå igen om deras hufvuden. Diabolisk musik Scenförändring. Andra tablån. Styx, där en massa halfnakna människor komma i en båt, eldkol. I fonden af scenen sitter demonen Minos med (Scenen hämtad ur Dantes helvete. Till vänster ses floden rodd af Karon, en storväxt, hvithårig demon med ögon som ett grinande hundansikte och en lång svans. I midten af scenen flyga åtskilliga mänskliga figurer i luften af och an, hela scenen. piskade af en rytande storm. En grå halfdager upplyser svagt Till höger står DEN GAMLE MANNEN med SALVATOR och VERA, hvilka betrakta scenen med spänning och ångest. En mängd mindre demoner röra sig rundt omkring. Stum scen. Minos ses tala med några andra demoner medan han närmar sig stranden.) pekar väntande utåt båten, hvilken öfver det smutsiga vattnet SALVATOR (med låg, ängslig röst till den gamle). Detta är således det helvete som Dante beskrifvit? FEMTE AKTEN 95 - DEN GAMLE. att jag inte har läst Dante, liksom jag öfver hufvud taget sällan läser den litteraturen som handlar om aldrig rättvisa. mig själf och de mina, ty jag finner att den gör oss VERA (äfven lågt, ängsligt). porten, som Dante talar om. Men jag såg inte den ryktbara inskriften öfver DEN GAMLE. är nu snart sex hundra år sedan dess.
Det var en tid, då Svenska Banken befann sig uti silfveråldern, en annan, då den befann sig uti kopparåldern, nu tyckes den vilja komma lill jernåldern. Vid 1703 års riksdag föreslogs redan, att Banken skulle utfärda sedlar på jern, hvilka skulle blifva gångbara såsom mynt i landet och tagas emot i Kronans uppbörd. En sådan galenskap blef icke denna gång realiserad, men man ser hvarthän det bär, då man vill anse såsom reel fond, allt hvad som är säljbart, utan att komma ihåg, att hvarje pant, som lemnäs en bank, hvilken måste honorera sina obligationer med silfver, måste vara af beskaffenhet att vara säljbar å alla tider och i alla länder. Jag tillstyrker bifall till § med den redaction, som Hr Akerman föreslagit. Hr von Troil: Jag har begärt ordet för att förklara, att jag biträder den af Hr Akerman föreslagna förändring i redactionen af denna §, såsom varande i allo bättre än den af Utsk. föreslagna och derjemte äfven innefattande just den rättelse, hvarpå jag tagit mig friheten fästa B. o. Arks uppmärksamhet. Hvad för öfrigt den af Hr Lagerhjelm framställda och af Gr. Horn understödda illimiterade belåningsrätten å jern angår, så nödgas jag bestrida densamma; ty man måste i första rummet afse Bankens säkerhet och i det andra jernverksintressets fördelar. Jag förnyar således min begäran om bifall till §, med den redactionsförändring Hr Akerman föreslagit i st. f. min. Den 12 April f. m. 331 Frih. Palmstjerna: I grundsatsen öfverensstämmer jag med Hr Lagerhjelm, att Bankens utlåning på metaller icke bör vara begränsad; men jag anser likväl, att om denna utlåning sträcker sig öfver ett visst belopp, den då icke bör ske förmedelst bancosedlars öfverlemnande till låntagaren, utan genom obligationer, som löpa med låg ränta och som äro utställde på tid.
Huruvida Riddarh.-direktionen åter handlat i enlighet med sin pligt, då deri icke nog skyndsamt deråt egnat sin uppmärksamhet, derom vill jag icke nu yttra mig. Emellertid bar visserligen också Hr Anrep felat derutinnan, att han på egen hand och innan han erhöll del af Riddarh.-direktionens beslut, upptagit ätten N:o 1 såsom utdöd, i stället för att lian endast bort angifva detta förhållande såsom en anmärkning af honom sjelf. Men då nu Hr Anrep genom formlig motion dragit saken under R. o. Ad:s pröfning, för att få den utredd, så anser jag att R. o. Ad. också deråt bör egna den uppmärksamhet, som den förtjenar, och jag kan icke inse, att det skulle innefatta något förnärmande emot den ledamot af Lilliehöökska familjen, som uttagit polett för ätten N:o 1, om Hr Anreps motion skulle bifallas. För R. o. Ad. är det nemi. alldeles likgiltigt, om Hr Amiral Lilliehöök eger rätt att representera för ätten N:o 1 eller för N:o 66, och då R. o. Ad. numera icke röstar efter klasser, utan per capita, så lärer det också vara temligen likgiltigt för Hr Amiral Lilliehöök, om han intager säte och stämma för N:o 66, i stället för N:o 1, då han i alla fall har lika mycket att säga. Men deremot kan det för R. o. Ad. ingalunda vara likgiltigt, huruvida Lilliehöökska slägten må ega representera för två ätter, eller blott för en. På grund af de upplysningar, som blifvit meddelade så väl i Riddarh. -Utslcts Betänk, som i de deremot afgifna reservationerna, har jag icke kunnat finna annat, än att ätten Lilliehöök numera icke eger rätt att representera för mer än en ätt, ehvad det blir för ätten N:o 1 eller för N:o 66. För att ätten N:o 1 skall kunna lagligen representeras, fordras ovilkorligen att någon afkomling ännu finnes vid lif efter samma ätts stamfader. Man bör således först göra sig den frågan:
Jag vill icke inlåta mig i något omdöme om hvad som kan vara mer eller mindre rätt i denna del; ernevi! H. 28 434 Den 18 Juli. dan sådant beror på fullständig kännedom om alla dithörande sakförhållanden; men hvad jag vågar säga är att, om man gör afs. på nationens tänkesätt, bör man betänka sig tvenne gånger, innan man går att kläda blodig skjorta i en tvist, som en annan makt har med den tredje. Jag anser att denna fråga, till följd af sina resultater kan för Sverige blifva af en så öfvervägande vigt, om man nemligen betraktar de många invecklade förhållanden, som derigenom komma att vidröras, — ja att den är af så omöjlig natur, att det icke kunde klandras, utan fast mera anses som en skyldighet och ett åliggande, om StatsMinistern för Utrikes ärendena för K. M. uttryckte den önskan, att StatsRådets öfrige ledamöter deröfver måtte höras. Det står visserligen i 11 §:n R:sE:n: »Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, honom lämpligast synes. StatsMinistern för Utrikes ärenderna tillhör, att dessa mål inför Konungen föredraga och anmärka, i närvaro af någon annan StatsRådets ledamot.» Men det kan icke förbjudas Konungen att äfven höra helt StatsRådet i en sådan fråga, och det kan således icke heller vara förbjudet för StatsMinistern för Utrikes ärendena, om han framställer sin önskan till Konungen, att han måtte höra hela StatsRådet. Jag vill icke längre inlåta mig på detta kapitel; men jag slutar detsamma med att hemställa till R. o. Ad:ns egna ledamöter, huruvida icke, med den största högaktning i öfrigt för nuv:de UtrikesMinistern, det kunde vara nyttigt att StatsRådet i sin helhet rådfrågades i ett så vigtigt ärende, som det om en offoch defensiv-allians, hvarigenom en hotande förveckling med flere af Europas makter kan upkomma.
Län, skulle kunna verkställas; likväl och som Utskottet, för sin del, ansett ofvannämnde förhållande, eller den omständighet att den åtnjutna lindringen i Mantalspennings-afgiften ej motsvaras af andre tjenstbarheter, icke innefatta en tiilräckelig anledning för samma 186 Stats-Utskottets afgifts förhöjande, enär grunden till den varande olikheten, då den i öfrigt lej kunnat utrönas, således måste sökas uti den olik a förmågan i fordna tider för de anmärkta orternes innebyggare, att, lika med Rikets alla andre provinser, denna utskyld utgöra, och hvilkas behof af fortfarande undanlag i detta hänseende på åtskillige ställen icke torde kunna betviflas; alltså och då i alla fall nödigt blefve, att för flere tracter, såsom inom Wermlands} Kopparbergs, Wester Norrlands j Jemtlandsj Westerbottens och Norrbottens Län, låta nu varande förhållanden bibehållas, hvartill ännu må läggas det skäl, att en partiell förhöjning i Ordinarie Onera icke synes stå i öfverensstämmelse med principen, att endast Bevillningen bör missförhållanden i Grundskatterne utjemna, har Utskottet funnit betänkligt, att någon förändring uti de för Mantalspenningarnes utgörande inom nyssnämnde g Län hittills följde grunder för närvarande tillstyrka, och får derföre, i sammanhang med framställningen af det resultat den af R. St:r i ornförmäldte afseende förordnade undersökning lemnat, till R. H. St:r hemställa, att, om framdeles en allmän undersökning, för beredandet af all jords lika beskattning, i fråga kommer , då äfven må närmare utrönas grunderne, hvarefter Mantalspenningarne böra, med mera likhet än nu äger rum, öfver hela Riket utgöras. I afseende på hvad R. St:r åsyftat, att Lagmansoch Häradshöf dinge - räntan med deruti inbegripne Be länk anden. 187 Tings giistnings-penningar, bör hädanefter utgöras af alla å Landet varande Matlag, utan undantag, och således äfven af dem, som derifrån hittills varit befriade och erlagt den så kallade Sterbhus
Besvärsoch Ekonomiutskottet, enligt dess Betänkande N:o 86 rörande Lancaster* Scholors inrättande, ansett FolkScholor vara Commu* nal-angelägenheter, hvilka endast äro föremål för Menigheternes egne frivillige bidrag, och derföre ej funnit sig kunna tillstyrka, att LandsFörsamlingarnes SeholLärare aflönades af Statens medel, i synnerhet som R. St:r vid sista Riksdag förklarat, att Statens förbindelse endast Vore att anvisa, ej alt bekosta den Allmänna BarnaUndervisningen, men StatsUtskottet Uti ofvanberörde Utlåtande deremot föreslagit ett Anslag af 1601. Tunnor Spannemål, till disposition åt UndervisningsYerkens Direction i Stockholm; en anmärkningsvärd olikhet i åsigter härutinnan skulle, vid jemförelse af desse bägge Betänkanden, förevisa sig, hälst ibland behofven för det till Stockholms Schöl» Lärares Aflöning begärdta nyssnämnde Spannemåls - 188 Stats-Utskottets Anslag räknades äfven 3 Allmänna BarnaSchoIor, ehuru det vore svart att inse någon olika syftning med sådane Scholor i Stockholm och på Landet, utan desses ändamål på alla ställen vore lika. Och borde StatsUtskottets förevarande tillstyrkande således icke bifallas, utan Anslaget till StatsVerket så mycket häldre indragas, som Hufvudstaden ägde nog många Allmänna LäroAnstalter och Inrättningar, hvilka af Staten bekostades och underhöllos, men hvarföre de fleste Landsorters Innebyggare, i synnerhet den fattigare Classen , i anseende till sin aflägsenhet, ej kunde påräkna någon nytta, fastän de måste bidraga till deras underhållande. Varandes af Nils Mansson från Malmöhus Län härvid tillagdt, att af det Anslag som till Läroverken i allmänhet blefve beviljadt, borde kunna tagas hvad till nu ifrågavarande behof erfordrades, eller, om i fall tillgång dertill icke skulle förefinnas, uti berörde Anslag fyllnad vinnas af ÖfverskottsMedlen.
Gymnasium underdåniga ansökning om beräknande af Rectors-arfvode, grundar sig på hvad Stats-Contoiret anfört, hvaribland hufvudsakligast förekommer det af Utskottet åberopade skäl, att Rectors-arfvoden blifvit tillerkände andre Gymnasier, såsom ersättning för termins-penningar, icke funnit skäl frånträda, hvad Utskottet, i afseende på det ifrågasatte lleclors-aifvodel för Gefle Gymnasii-Lectorer, i sitt förut afgifne Utlåtande anfört. d) Utskottets i denna punkt afgifna Utlåtande, i anledning af motioner om anslag för Linköpings, Strengnäs och Wexiö Gymnasii-Bibfiothek, har af Riddershapet och Jdcln blifvit lem liad t ulan anmärkning men af Preste-Ståndet återremitterad t, på grund af flere ledamöters yrkande, att samma fördelar, som blifvit Linköpings Gjmmasii-Bibliothek tillerkändt, måtte beviljas äfven dem i Strengnäs, Wexiö, Calmar, Carlstad m. fl., samt af Borgareoch Bonde-Stånden, under bestridande af det för Linköpings Bibliolhek tillstyrkte anslag, enär Statens medel ej ansågos böra användas för slike enskilde inrättningars behof, och då bifall tili ,'Sta.ts-Utskottets Utlåtande , W',o 218. livad för .ett sådant Bibliothek blifvit äskad t, troddes komma att föranleda enahanda anspråk från de öfrige Gymnasiernes sida.
Jo, som du vet, håller Erik och Anna åf hvarandre; men nu har Eriks far skickat honom bort på en tid, bare för te hinne ställe så, att det ska bli giftermål mellan honom och Britta, innan Erik riktigt får dra örena åt sej och sätte sej imot'et. Bengt. Jojo, jag håller'et inte otroligt. Det är likt den der Stor-Sven te fare fram med konster och snedsprång. Anders. Erik talte om, att far hans hade sagt åt honom, att han skulle rese in te Permessmarken i Carlstad och köpe opp en hop saker och godvarer, som gubben påstår att han ska ha i handelsboa, som du vet han håller. Men det är bare konster, att han säjer så; jag tror fullt och fast, att sakera ä' för Rik-Olas räkning och ska vare te bröloppe. Bengt. Men är Erik så dålig, att han låter far sin husere med sej, hur han vill. Det skulle jag foll aldri göre. Anders. Så ska du inte tale, Bengt; det är syndigt. Jag tycker, det är vettigt och hedersamt utåf Erik, att han i det längste inte sätter sej opp imot far och mor, fastän di ä' obillige och stränge imot honom. Bengt. Jaja, men det ska vare måtta i allt ändå. Anders. Gud låte bare ingen olycka här bli åf. Men än tör det foll gå bra för Erik och Anna, bare nå'n riktig karl lägger sej ut för dom. Så snart det blir slut på gudstjensten, ska jag gå in i sakerstigan och tale med Prosten, som Erik bedt mej. Bengt. Det borde nu snart vare slut i körkan, tycker jag. Anders. Jag ska gå in och höre efter hvad det lider. Bli qvar, tills jag kommer ut igen. (^Går in i kyrkan^) Bengt. Stackers Anders! Jag vet nog, att han tycker om Anna, så han kunde gå i döden för'na; och ändå åtar han sej ärligt och troget ett ärn'de att skaffe henne åt en ann'. Bra och hederligt är det gjordt, det kan jag icke neke, fastän jag, gunås, inte skulle vare i stånd te göre på samme vis.
Orgelverk äfS6:le Omröstningen. vensom Har - mon mm och Den som biträder Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gillade, tillstyrkande att å den af alla 4 Stånden antagna rubriken: »orgelverk, äfvensom harmonium och fysharmonika», införseltullen bör bestämmas lill endast 10 procent af varans värde, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skola, enligt Presteoch Bonde-Ståndens beslut, de till nämnde rubrik hänförliga instrumenter förtullas med '15 procent af varuvärdet. Denna votering har utfallit med 52 Ja och 67 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 27:de Omröstningen. ^jernvägarna^en som l>1^räcler Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch teriel. Bonde-Stånden gillade, förslag, att rubriken under artikeln jern, »gjutgods till macbinerier etc.» bör lyda sålunda: »gjutgods till jernvägsmateriel samt till machinerier elier delar deraf; tullbebandlas såsom redskap och machinerier», röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, böra, jemlikt Preste-Ståndets beslut, de sålunda tillagda orden. »till jernvägsmateriel» uteslutas. Som omröstningen utfallit med 90 Ja och 29 Nej, är Ja-propositionen Rikets Ständers beslut. 2S:de Omröstningen. gar^armbifi^en som’ med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch tar m. m. Bonde-Stånden, vill, att för de under smidt eller valsadt jern upptagna rubrikerne »ankare» samt »armbultar, draggar, hammare, roderjern, skeppsknän och smedjestäd», införseltullen skall utgöra 75 öre centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies, på sätt Preste-Ståndet beslutat, å dessa artiklar den nu å dem stadgade afgift vid införsel af \ R:dr per centner.