Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till deste swärigheter, som Utskottet salunda här osman, i afseende pä Z och 6 puncterne, omförmält, hemställer StatsUkstottet om icke wid »verkställigheten deraf Kongs. Maj:t i Näder mä pröfwa de stät och omständigheter sig derwid kunna förete. Stars-Utskottet. som ansett bestämmandet af de förhällanden af behof och förtjenst, som wid desta tillfällen merendels alkid fordrar en serskild granskning af Individuers ställning och enskilda anspräk, wara afen sä gransaga beskaffenhet, att det ej wägade bestämdt yttra sig deröfwer, hade deremot önskar, att Ritsens Högloft. Ständer räckres fästa mera upmärksamhet wid de» af Utstottet upgrfne Clastificativn af de i>a Allmänna Indragnings Staren upsörde personer. hilsko tet wägar lmickra sig, art de nästan alla uran unbamag kunna hänsöraS under någondera af deste Den t 4 Zebruarii» 6yk - defte rubriquer, och att deras rättigheter igenom dem skola i det närmaste till sina hufwudgrunder wara bestämde. Utskok et har med ätföljande förklaring ut» märkt deM ibland detze Ciaffer, som icke borde wara under-astade någon fräga oM indragning, samt med ö.chek framställande af de öfrige, utan någon sädatt för läring, ansett sig tiliräckeligen hasiva gifwit wid handen, att de kunve fordra en serskild undersökning. Da nu Riksens Högloft. Ständer sicsfwe infordrat personalet af denna Star, och den ntt är Under deras granstning, tror Utskottet, sig hafwa unfylt sin pligt i detta afseende, dä det ordemeligeu och sör en öppen dag framlagt bade sielfwa fåken och anledningarne till ett omdöme deröfwer, samt får nu öfwerlemna sä det ena som del andra till Riksens Högloft. Ständers egen högt uplysta pröfningSlockholm den ii Februari i i8>o.
St. icke lära kunna förvärfva en sådan borgarrätt, någon deposition för deras räkning ej eller der kan ske och Frih:s förslag i denna del således bör förfalla såsom icke möjligt att kunna i verket sättas. Jag föreställer mig dessutom icke annat än att Ständerne hafva full rättighet att, då de reglementariska stadganderna för Banken skola behandlas, modifiera det fattande beslutet, sådant som det till nästa riksdag skall lända till efterrättelse. Alltsammans inskränker sig till en åtgärd för ögonblicket och ur denna synpunkt tillstyrker jag bifall till det föredragna memorialet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Uti hvad jagämnade framställa som svar på Frih. Cederströms yttrande, är jag till det väsendtligaste förekommen af Hr von Troil. Man hade visserligen kunnat göra ett förslag till tillägg i den 110 § uti förevar, hänseende; men då BancoUtsk. icke afsett någon annan åtgärd än den som är i fråga, ansåg Utsk. sig kunna på samma gäng insända sjelfva §, hvarigenom förhållandet blef tydligt; dervid förbehållet likväl, att i det reglementariska stadgandet, som framdeles kommer att underställas Ständernas pröfning, kunna göra de ändringar som pröfvas nödiga. Frih. Cederström: Hr von Troil har ansett denna fråga vara af den allmänna beskaffenhet, att Ständerne icke skulle kunna besluta öfver silfveruppköp, med mindre än att frågan först skulle gä till Utsk. och sedermera enligt grundlagen behandlas. Jag ber då att få uppläsa den 72 § Reg.F., så lydande: ”R. St:s Bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under R. Sl:s egen garantie och värd, så att den ostörd må förvaltas af de Fullm., hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af R. St. göras kunna; ägande R. St. allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.” Banken, såsom Ständernas enskilda verk, kan naturligen behandlas af Ständerna som deras enskilda verk.
Hvarje medlem af HäradsNämnden ansvarar, gemensamt med de öfrige, för vården af de hypotheker oell tillgångar, som blifva Nämnden anförtrodda, så framt deremot ej skäliga anmärkmr blifvit till prot. gjorda. 18 S;n. a) För granskning af denna redogörelse utses 3 revisorer ifrån HäradsNämndsdistriktet. Alla distriktsocknar välja turvis inom sig revisorer. HäradsNämnden förvarar en journal, hvari alla distriktets socknar och turen för valet äro antecknade. Turen bestämmes efter alfabetisk ordning, men derinom för första gången af HäradsNämnden. b) Revisionsberättelsen öfverlemnas åt Ordflden i HäradsNämnden inom 3:ne månader efter revisorernes val. Finnas tillräckliga medel för omkostnaden, låter Ordflden befordra revisionsberättelsen till trycket, och derefter utdela ett exemplar deraf till hvarje Häradsoch SockenNämnd. c) Om revisionsberättelsen icke tillstyrker decharge, så sammankallar Ordf:den HäradsNämnden, för att inhemta dess mening derom, och vidtager de mått och steg, som förhållandena föranleda. d) För revisorers granskning uplåtes arkif och handlingar, hvarjemte HäradsNämndsSekret. eller, i brist deraf, en ledamot af HäradsNämnden, som Nämnden inom sig utser, anmodas vara revisorerne behjelplig med uplysningar. 19 §:n. Anställes icke talan emot dem det vederbör, i laglig ordning, inom ett halft år från den dag Revisionsberättelsen blifvit till Ordflden aflemnad, så vare icke Nämnden vidare underkastad slikt åtal. 20 §:n. HäradsNämnd eger, att såväl af SockenNämnd, som af myndigheter och embetsmän, erhålla uplysningar och biträden, som på en 174 Den 12 November. hvar kunna bero; äfvensom HäradsNämnd förpligtas afgifva de yttranden, som kunna påkallas uti de dess omvårdnad tillhörande ämnen. 21 §:n.
Jämte sin likgiltiga, trötta och känslolösa person besväras han af en annan, som är högmodig, fåfäng, pockande på sina utståndna lidanden, stolt öfver dem och fordrande erkännande för sin själföfvervinnelse, när han lämnade alla lifvets lockelser för att fylla en hvardaglig, tung plikt som familjeförsörjare. Han har flera gånger under dessa dagar tagit pennan i handen för att enligt öfverenskommelse skrifva till fru d’Ottange och säga henne allt det hon varit och är för honom, men hvarje gång hindrats af sin hustru, som alltid i det afgörande ögonblicket funnit på några ord eller något ärende till honom. Men den lusten blir ju mer den hindras mer despotisk inom honom; han vill icke veta af att den möjligen kan innebära en obehaglig trolöshet mot hans bleka, tillgifna och uppoffrande hustru från hennes sida sedt, han förklarar den omständligt som en skyldighetsgärd, en gärd af höflighet, af aktning, af tacksamhet. Och han lyckas utan omåttlig ansträngning förmå sig inse att denna korrespondens är ett nödvändigt surrogat, ett fullkomligt tillåtligt medel att fortsätta en vänskap, hvilken utöfvat ett så stort och ödesdigert inflytande på honom. Och så sätter han sig ner och skrifver på sin icke alldeles felfria och formfulländade franska ett långt bref till fru d’Ottange, genomglödgadt af en så liflig tacksamhet och saknad och buret af en så eldig fantasi, att han själf ett ögonblick hesiterar om det skall gå an att afsända det. Men när han läst igenom det två gånger och icke funnit det uttrycka annat än hvad han känt och när han tillfogat en ursäkt öfver sin bristande språkkunskap, fuktar han kuvertet och trycker det igen om sina oskyldiga rader. Samma kväll lägger han det i postlådan och säger öppet till sin hustru att det är till en fransyska, som han blifvit god vän med under sin senaste en vecka långa vistelse i Lugano. Hon ser på honom med en god och skämtsam blick, som lugnar honom fullkomligt. Det har visst varit bra barnsligt af honom att alls göra sig några samvetsförebråelser för en sådan bagatells skull! Lifvet har igen börjat sin jämna, lugna gång för Klercken och hans familj.
Constitutions-Utskottet vid denna Riksdag föreslår följande nya Redaction: Riksens Ständer äga gemensamt med Konungen 100 Riksdagen 1810. att stifta allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag och att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerne utan Konungens, någon ny Lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Ståndens Flena väckas och efter den ordning, 56 § i allmänhet stadgar, behandlas. Öfver de förslag till ny Lag, hvilka Lag-Utskottet i följe deraf utarbetat, må ej vid samma Riksdag, då Förslaget först uppgöres, annat beslut fattas, än huruvida det vid annan Riksdag må pröfvas och afgöras, såsom om Grundlagsfrågor är stadgadt. Alla de Lagförslag och yttranden från Lag-Utskottet, hvilka Riksens Ständer sålunda till framtida afgörande hänskjuta, skola, så vida Konungen dertill samtycker, tillsammans tryckte utdelas till alla Domstolar, Juridiska Faculteter samt Lag-Committéen, derest den samma blifvit inrättad. En och hvar vare tillåtet, men Hof-Rätterne, Lagmännen, Juridiska Faculteterne och Lag-Committéen åligge, att hos Justitice-Ombudsmannen ingifva de anmärkningar, de finna tjenlige. Justitice-Ombudsmannen gifve sedan å den Lageller Urtima Riksdag, som efter Fern år ifrån den tid frågan af Riksens Ständer först blifvit pröfvad inträffar, Riksens Ständer del af de inkomne anmärkningar jemte dess eget yttrande derom. Hvarefter målet åter till Lag-Utskottet remitteras för att i vanlig ordning behandlas. Öfverenskomma dä Riksens Ständer om någon ny Lag eller om gammal Lags upphäfvande eller förändring, aflemne de Förslag derom genom Talemännen till Konungen, som inhemte Stats-Rådets och Högste Domstolens tanka deröfver och, sedan Han sitt beslut fattat, kalle Riksens Ständer på Rikssalen att antingen emottaga Dess samtycke till deras åstundan eller afhöra Dess skäl att det vägra.
I anledning af olika beslut — i 49 — Anmälan af Riks-Ståndens beslut i fråga om öfverassignering å — 6 i 59 — a. a. 25 Nov. a. a. 25 Nov. a. a. 2 Dec. a. a. 28 Nov. 162 33 » om ändrade föreskrifter i fråga om medels emottagande på Uppoch Afskrifnings-räkning i — 6 i 10 — b. 10 Jan. b. 10 Jan. b. 14 Jan. b. 10 Jan. » om upphäfvande tills vidare af stadgandet att mot 4 procents ränta diskontera Vexlar i — 6 i 4 — b. 15 Nov. b. 15 Nov. b. 15 Nov. b. 12 Nov. » om tillfällig förstärkning af fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till Kassa-kreditiv i _ 6 i 2 — b. 12 Nov b. 12 Nov. b. 15 Nov. b. 12 Nov. £. « sf § ' crq Ul S-* Zy CO p > l-ts Q3 £3 ET e-tSL g p: S? Riks-Ståndens Beslut. STs* 5* 3 ö CO O-i P 09 B. o »i t g, 5 09 CD B. B' 09 ö CD el 2 p n> - P. fao co P " 09' W CD CO C* Ridd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN:0 N:o| Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
Far och mor, undras om de sett att hon Fru Dagmar Möller gifver instundande tisdag nästan föll af om somrarna, då andra mäni Vetenskapsakademien en dansk romansafton niskor taga upp sig igen och vinna krafter med biträde af hrr Oskar Lejdström och Vilh. ånyo? Om de sett att hon vardt viljelös Stenhammar. och hade ondt af att röra sig mycket och T v å musiksoaréer, abonnerade, komma att gifvas i Vetenskapsakademien af fröken Tora Hivass satt stilla och dåsade? Eftersom d e s ä n d e med biträde af hrr Neruda, Zetterqvist och Aulin. henne till en herrgård på landou att stanna Filharmoniska s ä l l s k a p e t. Samma dag Iduns ett par månader, just när våren började förra nummer lades i press företogs det upppå allvar. skjutna valet af styrelse, och omvaldes nu till Det var som om hen vardt en annan hufvudsaklig del den gamla. Hr Hedenblad hade människa då, det spelade lif i hennes ögon, lojalt ställt sin dirigentplats till sällskapets förfogande, och styrelsen utsåg i hans ställe hr hennes hopsjunkna skepnad rätades ut och Vilhelm Stenhammar. Vi hoppas, att valet måtte vardt spänstig, och under den hvita hyn visa sig lyckligt. Dock hålla vi fortfarande före, vällde det fram allt skärare och skärare att sällskapets stiftare hr Andreas Hallen borde blodvågor. E o n hade lite svårt att finna varit själfskrifven till dirigent. ord kanhända, hon talade inte heller så mycket, men den fanns där, tankens snabbhet och känslorna, som lifvades af det minsta, och glädjen, som låg på lur bakom allting V a k n a d. och jämt stack fram sin röda toppmössa, Skiss af Lennart Hennings. fast hon var så van vid stillheten däräcken var mer än en manshöjd hög, tät, hemma, att det till synes lade ett band f ' så att inga blickar kunde tränga igeöfver hennes känsla. nom den från gatan, där människoströmFager var hon vorden också nu när färmen brusade förbi och fordon rasslade mot gen kommit till.
Och aldraminst lärer det väl, med något skon af rimlighet, kunna påstås, att den omtvistade rättighetens öfverlåtande jemväl åt K. M:s Bef:h:de skulle vara stridande emot grundlag. Jag skall nu upläsa det så mycket klandrade stället i Landsh:gelnstrukt:n, för att visa dess verkliga beskaffenhet. Det innefattas i 1 mom. af 66 § och lyder sålunda: »Om, utom det i nästföregide g oinförmälda fall, LandsSekrot. eller LandsKamererare Den 6 December e. m. 485 i tjensten beträdes med uppenbar orätt, egennytta, vårdslöshet eller försummelse eller från tjensten sig olofligen afhåller, eller emot Landsh. visar vanvördnad eller ohörsamhet, skall den felaktige ställas under tilltal inför vederbörlig domstol, hvarvid Landshm jemväl eger att, i händelse omsländigheterne det påkalla, emellertid skilja honom frän embetets utöfning.» Som R. o. Ad. behagade finna, är detta stadgande fullkomligt öfverensstämmande med hvad i detta afseende uti andra af mig nyss uplästa Instruktir förekommer. Hvad serskildt beträffar den omständigheten, hvarpå motionären tyckes lägga så stor vigt, att bland de fel, som skulle kunna föranleda den i upläste stadgandet bestämda påföljd, jemväl nämner vanvördnad emot Landsh., så ber jag att få erinra, att, på sätt nyss med några exempel visats, berörde stadgande jemväl i detta afseende är lika med hvad andra embetsmyndigheters instruktir innehålla. En Landsh. bör väl ock skäligen äga samma skydd emot vanvördnad från underordnade, som andra mindre högt upsatte tjenstemän åtnjuta, ty i de öfriga embetsverkens Instrukir nyttjas uttrycket »vanvördnad emot förman» och då det i dessa verkfinnas flere tjenstegrader, kan således berörde föreskrift der blifva tillgänglig för vanvördnad emot tjensteman, sorn är den felandes förman, men står ganska lågt i förhållande till Verkets ChefFör öfrigt torde det ej hafva undfallit
Nu har han sett sig mätt på den högröda rönnen, som glesnat under stormen i natt, och konvalescenten behöfver förströ sig med annat. Under rönnen är åkertegen genomblött af regnet. Det vore roligt att traska där och pröfva sina nya jaktstöflar om de stå mot vatten såsom skomakarn lofvat! När han i tankarna sjunker ned till fotknölen i den mjuka marken, känner han ett styng i ryggen och en frossbrytning, en sådan där frossa, som ligger djupt i själfva benmärgen. Men det är altför roligt att tänka sig vara därute igen och märka att stöflarna icke läka. Han sveper täkket vårdslöst omkring sig och blir sittande. Vinden har icke saktat af mycket, den sopar fram massor af hvitgrå skyar öfver Everts utsikt, och hvarje gång de glesna litet, bryter solen igenom dem grann och klar. Då är det som lyste den med dubbel glans öfver de stora, blågröna vågorna, som ha vackra, hvita skumkammar längre ute i den breda bukten, men bli smutsgulgrå närmare stranden. Där slås de sönder i små, fula och ilskna, lerfärgade bränningar. Han räknar mer än tre alnars djup, där lerfärgen börjar ... Då kommer hans mor in i sjukrummet, förebrår honom att han förkyler sig igen, tvingar honom ner i bädden och söker bland böckerna på bordet efter en religiös kalender, ur hvilken hon brukar läsa högt för honom. – Ack, protesterar Evert, – det är ju inte något farligt, bara. en förkylning! Men mor är envis, stryker honom öfver brännande tinningar, manar honom till tålamod och börjar läsa högt en historie om en snäll gosse, som låg mycket sjuk och var nära att dö. – Den har jag läst, förklarar Evert och kastar på sig. Mor börjar en annan, en medeltidshistorie om en from pilgrim, som vandrar till Jerusalem. Evert hör på nästan motvilligt och söker upp en hårdnad på sin vänstra armbåge, som intresserar honom mera än alla den fromme pilgrimens lidanden.
— En värd ledamot har ibland annat yttrat, all då statsekonomien endast hade för afsigt att tillvägabringa den högsta möjliga produclion för de minsta möjliga omkostnader, ulan att taga i beräkning de moraliska krafter, sorn finnas i samhället, så vore den frågan icke tillämplig på föirvar. näring, inom Sverige åtminstone. Först och främst vågar jag bestrida den satsen, alt statsekonomiens läror äroså uteslutande materiella, att icke äfven moralika krafter ingå i dess calculer. Det är väl möjligt, att då man blott af» handlar handeln och fabriksrörelsen, så inträffar det, alt endast den högsta vinst och den minsta möjliga arbetskraften tages i beräkning; men det finnes slatsekonomiska författare af högt värde, sorn sträcka sina forskningar längre, och specielt skulle jag vilja nämna en, som på intet vis utesluler från sina beräkningar den moraliska inverkningen och kraften, nemi. den mycket omtalade Sismondi;men 0111 man ville tillämpa de läror, som här yttrats, på vår brännvinstillverkning och endast betrakta den ekonomiska vinsten utan afseende på det moraliska af brännvinsbränningens fri» gifvande eller inskränkning; så tillåter jag mig tro, att vinsten på det bela för vårt land af en fri brännvinsbränning, såvida den lätt kan bedrifvas och inga oriktiga beskatt» ningsgrunder läggas deremot, skall blifva af stort värde och alldeles icke bör åsidosättas, Visst har en ledamot trott, att det vore förgäfves all i Sverige tänka sig att denna näring kunde drifvas till export utan endast till inhemsk con» surnlion af dess produet, lill hvilken slutsats jag medger att den värde ledamoten ganska conseqvent ledi sig, då han i* frågasatt nödvändigheten att högt beskatta denna näring; Den 9 November f. m. men jag, sora bestrider den satsen och tror att denna näring icke, till en början åtminstone bör högre beskattas, är tillika af den öfvertygelse, att denna vara kunde införas i verldshandel. Vi känna alt största delen af det brännvin, som produceras inom de Preussiska staterna, consumeras utomlands, och alt exporten underlättas genom eftergift af en skatt. Danmark utgifver premier för det brännvin, sorn derifrån exporteras; skulle icke då Sverige äfven kunna följa samma sysleme?
Utskotten borde från Landtmäteri-Contoiret förskaffa sig underrättelse om den brist i nu gällande Taxa, som, i anledning af de olika förhållandena de olika Provinserne emellan, förefinnes, och inkomma med förnyad t förslag samt bestämd uppgift, i hvilka delar Taxan bör rättas; 3:o af Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län, som åberopat sin vid Betänkandet fogade reservation. Vid öfvervägande af dessa anmärkningar, hafva Utskotten funnit sig böra deröfver meddela det yttrande, att, likasom Utskotten icke kunna finna Rikets Ständers värdighet på något sätt lida derigenom, alt Rikets Ständer, vid frambärande af deras underdåniga önskan om LandtmäteriTaxans öfverseende, uttrycka den allmänt kända obelåtenheten med samma Taxa, såsom tungt och ojemnt tryckande, Utskotten icke eller i öfrigt ega anledning att frånträda det tillstyrkande, Utskotten i förra Betänkandet uti detta ämne afgifvit; hvarföre Utskotten ock detsamma vidblifva och här jemväl åberopa. Stockholm den 23 April 184f• Lagsamt Allm. Besv.- och Elon.-Ulskotlens Memorial, N:o 72. i5 Reservation: af Fredric von Zweigbergk_, som anmälde sig vara uli Utskoltens beslut skil jagtig, och åberopade sin vid Betänkandet N:o 34 fogade, till grund för återremissen ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet liggande, reservation. Ank. till Exp-Utsk. den 24 April 1841, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut, i afseende pä förslaget till förnyad Förordning, angå ende grunderne och vilkor en för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter f rån hemman. Genom erhållne Protocolls-Utdrag, hafva Utskotten inhemtat, att, vid behandling af Utskottens Utlåtande N:o 28, i anledning af framställde anmärkningar mot Utskottens Betänkande N:o 3, i fråga om det af Kongl.
Bland de flera Memorial, hvilka öfverlemnals till Utskottets Utlåtande, finnes jemväl ett af Herr Henschen, som vidrör det förhållande, att någon dör utan skyldeman. Delta Memorial är till sitt innehåll i korthet antydt uti Utskottets under N:o 5 afgifna Betänkande. Den anmärkning, sorn nu blifvit gjord, påkallar emedlertid en närmare redogörelse derför. Sedan deri blifvit dels föreslaget, att de al Lag-beredningen samt särskilda af Konungen förordnade kommittéer utarbetade förslag till Allmän Civil-, Kriminaloch Kyrko-lag, Sjölag samt Krigsförfattningar, så vidt de ega tillämpning på medborgare utom krigs-ståndet, måtte antagas, dels ock framslälldt ett så lydande yrkande: "att om vid denna riksdag göres motion om ändring i eller upphäfvande af något stadgande, hvilket eger oskiljaktigt sammanhang med någon föreskrift, om hvars ändrande eller upphäfvande fråga ej väckts, denna fråga må anses härmed väckt,” förklarar motionären det han ”särskildt tager sig friheten lill Lag-Utskottets synnerliga gunst och åtanka rekommendera Lag-beredningens förslag” i åtskilliga delar, bland annat, i Ärfda-Balkens 1 Kap. 26 §, enligt hvilken efterlefvande make är arfvinge, der arfsberätligad skyldeman ej finnes, och Kronan skall taga död persons qvarlåtenskap, om make ej är till, — med hemställan dock om icke efterlefvande make bör hafva arfsrätt framför aflägsne sido-arfvingar, samt kommunen, vare sig socken, pastorat, stad eller län, der den aflidne vid dödsfallet har sitt rätta hemvist, taga arfvet om maka ej lefver efter; i sammanhang hvarmed motionären väckt fråga om förändrad domstols-organisation, samt föreslagit straff å den, sorn visar uppenbar grymhet vid behandling af egna eller andras kreatur; under lillkännagifvande slutligen, alt motionären ville i en särskild skrift framdeles utveckla skälen för sin framställning. Någon sådan utveckling har emedlertid icke kommit Utskottet tillhanda. En dylik ledning hade dock vari-t nödig för en rätt uppfattning af meningen med framställningen åtminstone i vissa delar.
Om man här antoge den författning, som gäller i Frankrike, att vederbönde upbördsman i st. f. att lemna borgen, antingen insatte reda peningar eller afgåfve räntebärande papper, så hade kronan en långt bättre säkerhet än hon har i borgensförbindelser, hvilka skola förnyas och bevakas samt hvarom i många fall tvist kan upstå, då den reda penningen deremot icke är någon tvist underkastad. På samma sätt förhåller det sig med räntebärande papper, liypotheks-förbindelser och dylikt. I Frankrike är förhållandet att upbördsmännen undfå ränta på sina insatta penningar, hvilket äfven här skulle blifva fallet om de uti Statens kassor nedlade räntebärande papper. Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte återremit tera Betänk. Frih. Raab, Carl Adam: Då denna fråga behandlades i Utsk. voro meningarne der delade. Man ansåg visserligen att det skulle vara en stor fördel om man kunde afskaffa borgensförbindelser i allmänhet, men under discussionen kom man öfverens derom, att denna föreslagna dispositions-skyklighet skulle hindra mången ifrån erhållandet af tjenst, emedan han icke kunde anskaffa det erforderliga penninge-beloppet. För öfrigt tror jag icke att någon störie säkerhet för Staten skulle härigenom vinnas, ty vanligen antagas icke andra borgensmän, än de som äro fullt vederhäftiga. Sålunda, och med de skäl för öfrigt, som af Utsk. blifvit framställda tror jag att ingenting skulle härmed vinnas, helst penuinge-depositlonerna alltid måste blifva obetydliga i förhållande till de summor, som alltid gå igenom en sådan tjenstemans händer. Pä dessa grunder yrkar jag bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Om de penninge-belopp, som vederbönde tjenstemän skola för sin upbörd insätta äro ringa, så måtte deras anskaffande vara lättare än om de vore stora. Skillnaden är ju här blott den, att man antingen skall anskaffa kontanta medel eller säker borgen; är man i stånd att ställa borgen, 422 Den 8 Febfuari. bör lian väl äfven kunna begagnas för alt derpå uplåna penningar.