Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är ju en uppenbar katliolicism, som Hr Just.-Ombudsm. inför Ständerne framlägger såsom det rätta oeh hvilket ger anledning till den förmodan att Hr Just.-Ombudsm:n öfvergått till Katholska läran, samt i förlitande på Ständernes tystnad, söker sålunda att införa hela det vigtigaste och hufvndsakligaste af den Katholska kyrkans lära ibland medlemmarne utaf den EvangelisktLutherska. Sådana försök hafva nog ofta blifvit gjorda med förhoppning, att ora det rotfästar sig i sinnena, så torde sedan icke blifva svårt att insmyga och slutligen att vinna stadfästelse på den Katholska lärobyggnaden i sin helhet. Som jag ej förr än i går kommit att taga kännedom af den märkvärdiga Embetsberättelsen, så niedgifver, ty värr, icke tiden att så detaljeradt som jag hade önskat, genomgå dess, i sitt hufvudsakliga sammanhang mot den Evangeliskt-Lutherska läran helt och hållet stridande, innehåll. Jag vill blott deremot anföra den 4:e artikeln af den utaf Hr Just.-Ombudsmm besvurna Augsburgiska Bekännelsen om rättfärdiggörelsen eller menniskans rättfärdighet.’ Den lyder så: ”them varder lärdt, att menniskan icke kan rättfärdig varda för Gudi, genom sina egna krafters förskyllan eller gerningar. Men hon varder rättfärdig utan all förtjenst för Kristi skull genom trona, när hon tror sig varda tagen till nåde, och synderne varda henne förlåtne för Kristi skull, hvilken med sin död häfver fyllest gjort och "betalat för våra synder. Themia tron räknar Gud till rättfärdighet i sin åsyn etc. — som skrifvet står till de Romare i 3:e och 4:e kap. —*•
Simnppvisningen i söndags e. m. i Stockholms stads badoch siminrättning, den sista för året, hade, trots det i h ö g grad ogynsamma höstlika vädret, lockat tillsammans så många åskådare, att det var » utsåldt hus », ett eklatant bevis på, huru populära dessa uppvisningar äro o c h tillika ett vittnesbörd o m den sympati, hvarmed den afgående första lärarinnan, fröken Elis. Tillberg, till. hvars förmån uppvisningen ägde rum, omfattas af simkonstens vänner. Uppvisningen åsågs m e d spändt intresse o c h hälsades m e d de varmaste yttringar af tillfredsställelse o c h erkännande åt de uppträdande. 287 Arenateatern b j ö d i lördags på nytt program, då för första gången uppfördes Howards krigsskådespel » Shenandoah ». Stycket utgöres af några löst hopfogade bilder från amerikanska inbördeskriget 1861 — 65 o c h är s o m dramatisk produkt af ringa värde. Då det emellertid är präktigt uppsatt o c h har att uppvisa flere effektfulla scener, förfelar det ej att göra intryck. Särskildt torde tredje aktens stridsscen m e d flere framstormande ryttare vara enastående bland det, som hittills uppförts å svensk scen. O m utförandet är på det hela taget ej annat än godt att säga. Särskildt vilja vi framhålla fröknarna Sundell o c h Keen samt hrr Collin, Engelbreeht, Linden, Lundberg o c h Malmgren. En debutant förekom också, hr Hj. Arlberg, o c h han var verkligen m y c k e t komisk, men det föreföll nästan, som o m hans k o m i k varit alldeles omedveten. Uppsättningen är s o m sagdt m y c k e t präktig o c h förhöjes af hr Grabows ståtliga dekorationsmålningar. Fröken Petrini har nu anländt o c h skulle på onsdagen i denna vecka göra sitt inträde s o m Julia i G o u n o d s opera. Vasaieatern begynner i m o r g o n lördag sin nya säsong under direktör Albert Ranfts ledning m e d (iabriel Finnes enaktsskådespel » Ugglan » samt Bisson o c h Carrés lustspel » Maskeraden ».
55 ej det vore nog bäst, att Tusse stannade hemma hos Fina, så skulle han få det allra bäst. Fina var ju så snäll mot honom. » Fina ät snäll mot mig " också, om jag stannar », svarade ' barnet, och i dess ögon lyste åter det där mörka, hotfulla, som fru Gullman var så rädd för. Hon var rädd att mista barnets kärlek genom att taga ifrån det dess enda vän. Men det måste ju ske; hon kunde icke taga hunden med. ; Helst hade hon icke talat om saken förrän i sista minuten, men hon fruktade för hvad barnet då skulle göra i sin förtviflan i afskedets stund. Fru Gullman var djupt bekymrad, ty hon älnn aIvi * * SS J W / lMMIIIIVI 4 V 1 1 1 T \ / T«il Å \ \ \ A l-t * ' l 1 671 skade redan ömt den föräldralösa lilla varelsen, och hon kunde känna med barnets känslor. Om de verkligen skulle taga hunden i smyg och döda honom och sedan säga att Tusse sprungit bort eller gjort sig illa eller någonting hvad som helst! Men nej, fru Gullman vågade det icke. Hon kände ännu icke tillräckligt väl sitt systerbarn, men hon anade, att under de ljusa lockarna gömde sig en stark, oböjlig trohetskänsla, ett aif efter den bortgångne fadern, och under barnets ensamma, dystra uppväxttid hade denna känsla växt stor gent emot dess enda föremål. Och må- hända skulle det inverka menligt att nu med våld och oförberedt slita ett sådant trohetsband. Karin skulle säkert aldrig få förtroende för den som så bedragit henne. Hvad var således att göra? På torsdags förmiddag skulle af resan ske, och det var redan tisdag. På kvällen läste fru Gullman aftonbön med Karin och kysste henne sedan till god natt. Karin slog armarne om sin mosters hals och tryckte sig tätt intill henne. Fru Gullman gladdes öfver barnets smek. Hon hade således lyckats att vinna den lilla flickans efter kärlek hungrande hjärta. Kanske skulle nu icke skilsmässan från Tusse bli så svår. Fru Gullman började verkligen känna sig litet lugnad. Men då hon sakta lösgjorde sig från barnets famntag och i sommaraftonens skära skymning såg på Karins ansikte, fann hon åter samma onaturligt djupa allvar, som hon sett där förut, då det var tal om Tusse.
Till och med den talare i Ändra kammaren, som trodde flickskolan blott utbilda rodockor — ordet står i protokollet för hr Lyttkens ' räkning — var egentligen ej så ovillig att understödja den, ehuru han naturligtvis önskade undervisningen mindre överansträngande och mera praktisk. Härmed ha vi hunnit fram till kärnpunkten i 1891 års riksdags beslut, och riksdagen har med detta beslut gjort gällande en bestämd princip både för den innevarande tiden och för den omorganisation af den högre kvinnoundervisningen, som väntas till ett annat, som man hoppas, till nästa år. 1891 års riksdag beviljade sitt anslag hufvudsakligen ur ekonomisk synpunkt. De fleste talarne framhöllo flickskolornas ekonomiska ställning såsom ingalunda god. Särskildt och med allt skäl beklagade man lärarinnorna, hvilkas löner, ifrån början otillräckliga, trots de stigande lefnadskostnaderna snarare fallit än stegrats. Det var denna synpunkt, som i allmänhet syntes göra sig gällande vid beviljandet af detta anslag. Men samtidigt skedde inom riksdagen vid flere tillfällen uttalanden, som för frågans framtida utveckling måste anses vara af största vikt. Statsutskottet har nämligen såsom sin åsikt uttalat — och detta uttalande har utan motsägelse godkänts af riksdagen —, att man vid omorganisationen af flickskolorna borde egna särskild uppmärksamhet åt undvikandet af öfveransträngning, att dessa skolor ej borde vara efterbildningar af allmänna läroverken för gossar, utan lämpa sig efter kvinnans speciella uppgifter, samt att för detta ändamål undervisning borde meddelas i allmän helsolära samt teoretisk och praktisk huslig ekonomi. Ecklesiastikministern tycktes vara synnerligen intresserad för denna plan, som k. m:t velat förverkliga genom ' att söka få inrättad en fjärde klass vid högre lärarinneseminariet. Där skulle just studeras ämnen, som tillhöra kviolig praktisk verksamhet; där skulle undervisas i enklare matlagning, hushållning och dylikt. Men, sade ecklesiastikministern, man måste börja vid seminarierna, ty utan lärarinnor kan man ej få några lärjungar. Ur mer än en synpunkt äro dessa uttalanden af vikt. De angifva ej blott den riktning, i hvilken man tänkt sig en blifvande reform af den högre kvinnoundervisningen, de hafva äfven blifvit pröfvade inför många sakkunnige och inflytelserike män i riksdagen, och de hafva bestått profvet.
Fattigvårdsinrättning må i alla frågor, som angå skyldighet att underhålla och vårda fattighjon, befrias från expeditions-lösens erläggande. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Januarii 1835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adelö den 2a Jan i835. Prtste-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Såndet den 22 4 Rikets Ständers anderd■ Skrifvelsej om utvidgad sågningsrätt å skattlagde Sågqvarnar. (Allm. Besv. och Oecon.-Utsk. N:ris 138 & 141.) * S. A. K. Med hemtad anledning deraf, att skogs-tiilgången för skattejordegare skall ökats genom den å sista Riksdag lemnade tillåtelse för egare af kronoskattehemman, berustade säterier samt stadsjord af kronoskattenatur, alt få till sig lösa dispositionsrätten öfver icke allenast den på egorna befintliga ekeskog, utan jemväl öfver mastoch storverks-träd, hafva, uti gjorda motioner, serskilda förslag blifvit framställda, till beredande af en friare sågningsrätt, så att rättigheten att å legoeller salusågar afverka timmer icke måtte, såsom hittills gällande Författningar föreskrifva, vara inskränkt till något visst belopp, utan såg-egaren tillåtas att försåga så mycket timmer, som ifrån egen eller andras skogar kan erhållas. Och ehuru, vid öfvervägande häraf, R.
De som önskade r:gs-r:dru såsom enhet, anförde deremot, alt den redan i sjelfva verket var antagen i all mindre rörelse, i bodhandel, i liqvider med handtverkare och arbetsfolk, och att den följaktligen, ej allenast användes i lill antalet vida öfvervägande förhandlingar, utan ock var den genom vanan nästan ensamt kände af den minst bildade samhällsclassen, för hvilken nya benämningar och nya sifferförhållanden äro svårast att uppfatta; mati ville äfven finna en ekonomisk fördel i enhetens lägre värde, då varuprisernas sträfvande alt jemka sig till någorlunda jemna tal derigenom underlättas; r:gs-enhelen stod dessutom i högst enkla förhållanden till specie och banco, nemligen såsom 1 till 4 och såsom 2 till 3, dä deremot förhållandet emellan b:co och specie, eller såsom 3 till 8, var vida konstigare, så alt reduetionen, af den dervid mindre vane, ej utan svårighet kunde i hufvudet verkställas. Ehuru den sistnämnde meningen delades af ett stort antal riksdagsmän, stannade dock Ständerna vid riksdagen 1828—30 i del beslut, att enheten för rikets såväl silfver som sedelmynt skulle vara en r:dr b:co, men Regeringen fastställde ej denna reglering, utan bestämde silfvermyutsenheten att fortfarande vara en r:dr specie, förminskad genom afdrag af § proc. slagskatt, och ett ganska betydligt qvantum silfver utmyntades intill år 1834, dä Ständerna ånyo sammanträdde.
Man bör veta, att tobaksrökandet eller, som det då kallades, tobaksdrickandet betraktades ännu med misstänksamma ögon, och Lasses artighet var här lika litet på sin plats, som det vore att i våra dagar vilja bjuda en from och helig man på en sup finkel. Tobaken hade i Sverige blifvit bekant genom de från Tyskland hemkommande soldaterna, och till Tyskland hade under 30-åriga kriget detta bruk blifvit fördt af de spanska och nederländska trupperna. Hos oss synes tobakens begagnande hafva fort nog trängt ned till de arbetande klasserna: man finner t. ex. i Åbo domkapitels protokoller, att 1659 d. 19 Jan. hade Pastor i Nagu inför kapitlet klagat öfver sin dräng, som ”drack några pipor Toback, förr än han gick till Absolution samma morgon, mången till förargelse,” och domkapitlet resolverade, att drängen skulle antingen stå för kyrkodörren en söndag eller böta 1 Daler Smt till kyrkan, samt att hans brott skulle afbedjas i församlingen. — Slutligen må vi anmärka en rätt lycklig användning af herdarna, då förf. införer dem i sista scenen för att uttrycka folkets afsky öfver Herodis och hans bödlars grymheter. Derigenom sättas de i en lifligare förbindelse med handlingen och inlägga från folkets sida en protest mot tyranniets våldsamhet, en protest, som vinner i kraft genom den hotelse, att tyrannens legohjon ej skulle gå oslickade, om de vågade sig på de vuxna drängarna. Det är ett utbrott af det med den gamla svenska friheten sammanhängande hatet mot allt förtryck. Då man tager i betraktande, huru mycket detta stycke bevarat af medeltidens trettondedagsspel, påtränger sig oss ovilkorligen föreställningen om ett, århundraden igenom fortlöpande, sammanhang emellan de gamla medeltidsdramerna och dessa dramatiska alster från 17:de århundradet, och hvad särskilt angår trettondedagsspelen, känner man sig på grund af deras stränga fasthållande vid traditionen böjd till att antaga, det sådana spel varit hos oss oftare brukade, än man af de få underrättelserna om dem skulle vilja tro. Tidsinflytandet röjer sig i de växlande versslagen:
För bekostande i hufvudstaöen af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning underhåll af frielever 11,250 R:dr samt för löntillökningar vid Institutet för blinda och döfstumma 3,600 R:dr Bidrag för vård och skötsel af de i provinsen Helsingland af sjukdomen spetälska angripne personer, reservationsanslag Till arfvode åt Antiqvitets-intendenten För Antiqvitets-intendentens resor m. m fortsatt utskrifning af riksregistraturet fortsatt utgifvande af arbetet: “Svenska språkets lagar “ Till lithografen C. J. Billmark, för fortsatt utgifvande af planschverket: “Sverige, aqvarell lithografier och tontryck11 verkställande af åtskilliga nyoch ombyggnader på Gymnastiska central-institutets tomt förändring och tillbyggnad af Ki-onans egendom N:o 4 på Riddarholmen för inrymmande derstädes af Riksarkivets samlingar hospitalsfondens förstärkning, kreditiv nya hospitalsbyggnaden vid Göteborg förbättringar och tillbyggnader vid hospitalet i Wexiö löneförhöjning för lärare vid elementarläro verken, som under längre tid än fem år före verkställigheten af den vid 1856—1858 års riksdag beslutade reglering af dessa läroverk varit anställde såsom vikarier >. bestridande af kostnaden för Sveriges deltagande i en medel-europeisk gradmätning . Summa anslag 8,644,450 10 B) Lån. 169,6 135 Återstoden af lånet för jernvägsanläggning från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla 646,248 Summa anslag och lån — 9,290,698 10 I STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Stats-Utskottets Memorial N:o 135. 1 HT:o 135. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Juni 186 6, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Biksgälds-kontoret, angående de under nuvarande riksdag anvisade statsutgifter äfvensom angående de för jernv ägsbyggnader och jernvägsmateriel beviljade anslag.
Om nu sådant icke kan ske för det att strängheten i andra §§ qvarstår, är det ju skäl uti, att dessa hinder undanrödjas dermedelst, att så beskaffade motioner väckas och till LagUtsk. öfver - Den it Octo ber f. m. 361 lemnäs, hvarigenom Utsk. må föranledas att behandla ämnet i erforderlig helhet. Det kunde eljest handa, att Utsk. såsom skäl för afstyrkande förevände, att Utsk. icke erhållit remisser om ändring i öfriga lagens runi, hvarmed det i den K. proposm ifrågaställa anses stå i oskiljaktigt sammanhang. JJar jag misstagit mig, ithy att Utsk. verkligen icke är bundet vid det större eller mindre omfång, ett remitteradt förslag uttryckligen innefattar, så Uro naturligtvis enskilda motioner i frågan onödiga; men i annat fäll hemställer jag till Frih. Boye, som synes taga frågan före med håde hjerta och förstånd, om han icke ville öppna erforderligt utrymme för Utsk. att kunna företaga frågan på ettsätt, som öfverensstämmer med både Konungens och folkets önskan, att nemi. det orimliga straffet inå mildras. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag begärde ordet för att fästa uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att samma brott får samma definition, då det i särskilda lagar omförmäles. Nu säger Tryckfr.lagen i 3 § 4 moni.: ”Allt ”slags lasteligt yttrande örn den regerande Konungens höga ”person eller gerningar etc,”; och då synes mig nödvändigt, att samma ord nyttjas i allm, lagen, i fall ändring deri skall ske, så att äfven der intages: Konungens person eller gerningar. Samma sak kunde annars få en olika utgång, i fall den gjordes anhängig i tryckfrihetsväg eller i allin, juridisk väg. Af sådan anledn., samt på det icke må dragas ifrån tryckfr.lagen sådana mål, som derefter rätteligen böra behandlas, anhåller jag, att Utsk., om det finner skäl till bifall å den K. proposm, må i den nya §:n begagna samma ord i ofvannämnda afseende, som i Tryckfr.- ♦ förorda, nyttjas.
Slutligen hemställer Utskottet, att en oftanämnda tvenne låns kapital-belopp motsvarande summa må, såsom godtgjord genom omförmälda öfverlåtelse, derefter i räkenskaperne afföras å Riksgälds-kontorets återstående fordran af Kongl. Stats-kontoret för de, sedan sisiförfiutna Riksdag, utål mindre kreditivet lyftade medel, Stockholm den 31 Mars 1848. StaU-UttkotMt Utlåtande, N:o 120. Ank. till Exp. Utsk. dea 1 April kl. 2 e. au Utlåtande, angående ett byggnadslåns beviljande i anledning, af den uti staden Christianstad sistlidet dr inträffade eldsvåda. Rgds Afd. Uppå derom af vederbörande fastighetsegare gjord samt af Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Christianstads län i underdånighet anmäld och tillstyrkt anhållan, har Kongl. Maj:t, medelst nådig proposition af den 16
I sammanhang härmed får Utskottet anmäla följande tios Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-stånden väckta, lili Utskottet remitterade, motioner, nemligen : af Biskop Annerstedt och Herr Heljestrand: att för Eskilstuna stads skola, sorn i Kongl. Majits Nådiga förslag blifvit uppförd bland läroverk med endast 2 lärare, ehuru det för närvarande eger 3:ne, måtte, för undervisningens upprätthållande, bestämmas en lärare-stat af l Rektor och 2 Kolleger. af Grefve Adlersparre, C. A., och Herr Wennerström: att, i likhet med hvad vid 2:ne föregående riksdagar blifvit begärdt, Christinehamns stad mätte erhålla ett elementar-läroverk med 4 lärare, i stället för den derstädes nu befintliga pedagogi med endast 2 lärare. Eskilstuna skola, som nu är besökt af omkring 140 lärjungar, torde väl, med afseende derå, att såväl staden, som den omkringliggande orten, befinner sig i ett starkt framåtskridande, böra bibehållas vid sin nuvarande verksamhet och således få sin lärarestat bestämd till 1 Rektor och 2 Kolleger. Vidkommande Christinehamns pedagogi, af Kongl. Majit föreslagen alt, lika med de andra paidagogierne, erhålla 2 lärare eller I Rektor och 1 Kollega, är ostri dig!, att nämnde stad, som eger öfver 2,000 innevånare och är belägen i en bördig och mycket befolkad ort samt tillika utgör bufvudpunkten för 2:ne bergslagers rörelse, befinner sig i en alltjemt stigande utveckling och att ett elementar-läroverk derstädes således är af behofvet påkalladt. 48 Stnls-Utskottets Utlåtande N:o '148. Dolta behof bekräftas ytterligare af del betydliga antal lärjungar, som besöka den nuvarande läro-anstalten, uppgående till icke mindre an 51, hvaraf 28 frän den kringliggande orten, för hvilken det nya läroverket följaktligen är af lika mycken vigt som för staden.
Mellertid hade, under vintern, en ny blodspottning stegrat vännernes bekymmer. Förslaget om en resa till Italien återupptogs: en färd genom Europas sydligare länder, och någon tids vistelse under deras mildare luftstreck, skulle – så hoppades han sjelf – på samma gång mångfaldigt rikta hans bildning och medföra en kroppslig förbättring. Om än i sednare afseendet blott med svag förtröstan, gladde vi oss dock åt hans glädje, att nu se denna tanke kunna verkställas. En öm slägting, syster till hans moder och lyckligtvis bättre lottad i ekonomisk hänsigt, utrustade honom dertill genom frikostigt understöd; och den förtrognaste af hans vänner, dåvarande Magistern, nu mera Professorn i Historien Carlson, erbjöd sig till resesällskap. Alla hinder voro nu således undanröjda. Så, under fullblomstringen af Nordens högsommar, lemnade han Upsala och Sverige – för alltid. Vid vårt afsked kände jag bestämdt, att vi sågo hvarandra, i denna verlden, för sista gången; och i hans blick förrådde sig en skymt af samma föreställning. Likväl – Italien och Rom! Huru skulle det för honom varit möjligt, att utan glad längtan motse deras bekantskap? – Afrest från Stockholm den 10 Juli, kort före Cholerans första besök i hans fädernesland, återsåg han födelsebygden under en hastig genomflygt, och begaf sig i slutet af månaden från Göteborg till Köpenhamn. Sedan han der vistats en minnesrik vecka, tog han vägen åt Kiel, Hamburg, Göttingen, Cassel och Rhen-trakterna. Från Bonn gjordes en utfart på Rhenströmmen till Cölln; sedan fortsattes resan söderut, till Mainz, Frankfurt am Mayn (der Goethes födelse-hus besöktes) och Heidelberg. Härifrån togs vägen till Stuttgart, Tübingen, och genom Schaffhausen inåt Schweiz. Lifligt beskrefvos i bref, dem hans utgifna ”Minnen” förvara, de härunder mottagna intrycken af märkvärdiga män och märkvärdiga föremål ur naturens, konstens, fornminnets riken.
Det var först då Valpoles Ministére började lida till slut, och sedan genom Putnams och Villiam Pitt den äldres bemödanden oppositionen började antaga en öppen caracter, sorn Nationen börj de att allmänt deltaga i Statsangelägenheterna, Genom denna förändring i folkslynnet har både Ministére och Opposition i England fått en ädlare caracter. Den som af Historien sett hvil - ka grymheter, hvilka lågheter begingos i England under Hindric Vils, Hindric Vilks, Marias och Cromvells tid; och vet huru det nu förhåller sig inom sjelfva England, finner ofelbart, att folkets allmännare deltagande i Statens angelägenheter, och den aktning som hög och låg yttrar för denna deras deltagande känsla, i »tor mån dertill bidragit. Jag skulle lyckönska mitt Fädernesland 0m den föreslagna publiciteten hår bltfve med-^ gifven. Den 3 Februarii, Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Sedan riu äå vål Friherre Åker hjelms primitiva Memorial, Som de yttranden för och motj hvilka derpå Följt, redan blifvit till behörigt Utskott remitterade, anhåller jag endast, att få uppehålla mig vid ett ställe uti Herr Friherrens i dag upplåsta anförande. Herr Friherren söker nemligen deruti insimulera ett ogillande mot de Ledamöter, hvilka dels bittida uppträda såsom talarej dels ej låra sig vål höra, innan de börja tala. t sednare delen af detta yttrande instäms iner jag fullkomligt med Herr Friherren; mén den första delen tror jag förtjena en något närmare granskning. Grundlagarne ogilla icke, att Hagon hår yttrar sig, som blifvit till såte och itåmroa berättigad, och Grundlagarne stå,således i Opposition mot det af Herr Friherre Åkerhjelm yttrade ogillande. För min del förmår jag icke uppfatta grånäorne för utsträckandet af ett sådant moraliskt ogillande, om det skulle vinna burskap, och jag tror, att det skulle lägga starkare band på offentligheten af yttrande rätt, ån dem man hår hörts befara, då frågart varit om offentlighet i rätt att höra.