Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver, att det ej är sannolikt; roen man har exempel i Skottland, der privatbanker ägt sådan credit, att capitaler i stor mängd erbjudits bankerna mot låg ränta, och i sådana conjuncturér, sorn jag skulle Önska mitt fädernesland i ett afseende, ehuru icke i ett annat; ty det kunde hända, att bankerna under' sådana conjuncturér emottogé för mycket, och jag ber att få erinra, alt fråga icke är örn, att bankerna blott genom eget tillgörande kunna komma på obestånd, utan att de äfven kunna komma iförlägenhet och ramla genom sådana verldshändelse!-, sorn verka till men för alla dylika inrättningar. Det är för sådana händelser jag utsträckt försigtigheten, med den kännedom jag inhemlat om privatbanker i andra länder; och då derjemte visar sig, att jag ej varit för sträng mot bankerna sjelfva, hoppas jåg, att Hr v. Troil gifver mig hela sin röst. Beträffande 2 mom. har jag blott Hr v. Troil med mig belt och hållet och Hr Stuart har lofvat mig sin röst till en del. Höride 3 mom. hafva alla först instämt med mig; men sedan har Hr Rosenblad dervid gjort anmärkn. och Hr Stuart retrograderat såvida, att han sagt, att orden: in visningar på R. St:s Bank böra uteslutas. Jag anhåller dock, att dessa ord må qvarstå, särdeles som man har ett annat stadgande i förslaget, som upptager 3 års prescfiptionstid såväl för creditsedlar som invisningar. Jag hoppas, att Ht Stuart erinrar sig detta och således återkallar sitt återkallande, att jag så må säga. — Nu återstår att tala om ordet: odisponerade, då jag uppmanar Hr Lefren att yttra sig härom, emedan han var den, sorn först fästade min uppmärksamhet på ordets tvetydighet. Hr Stråle har velat insätta orden: hypothék, som ej för gäld häfta; deremot har jag visserligen ingenting att invända, ehuru jag finner mindre passande att här tala orri gäld. Jag anhåller om propos. först på 8 § af mitt förslag.
Å. Nydahl &amp; C:o Stockholm, 2 Stnreplain 2 KikBo c h A l l m. telefon. IDUN 192 » Det vill jag inte. Jag vill tala vid henne sa T U &amp; B * ^ E H l ^ O: s * g Q • 3 - r &lt;3 ED BS C D &lt; Hl ED 0 MM. » » Har jag inte bedt att få vara i fred, » sade fru Stråle häftigt, i det hon ryckte upp dörren, utanför hvilken hennes förstfödde kämpade en förtviflans kamp med barnjungfrun, som ville föra honom med sig. » Kan då Charlotte aldrig lära sig att hålla barnen i styr? » » Bengt är så stygg, så jag har inga händer med honom, » svarade Charlotte, medan ett elakt, hårdt uttryck spelade i de hvassa ögonen. » D e t, ä r ett tal jag inte kan räkna, » snyftade gossen, medan stora tårar föllo utför de bleka kinderna. » Och det kommer du med nu? Hjälp mig, Charlotte, jag borde varit färdig för länge sedan. » Klädningen togs på och Bengt stod bredvid, för ögonblicket glömmande sin sorg. » Det är division, » snyftade han strax därpå, » och jag förstår inte. » Han räckte fram räkneboken, men modern såg ej den späda lilla handen, de bedjande ögonen eller den något lutande gestalten, ty hon hörde en dörr öppnas och förstod, att det var mannen, som kom för att se, hur hon tog sig ut. » Jag hinner inte! Jag kan inte! Gå din väg! » » Vill mamma inte se på det — bara ett ögonblick — det är sidan 40, talet 115, » upprepade han brådskande. Klockan slog fyra. Middagen skulle serveras på slaget, ty hedersgästerna måste afresa med aftontåget. » Gå! Gå! Tag honom med dig, CharRedigeras af Sophie Linge. _______1895 lotte, och gif honom litet nämnarn att trösta sig med. » Gossen gick utan ringaste försök att spjärna emot. » Charlotte behöfver inte hålla så hårdt i min hand, jag kommer ändå, » sade han trotsigt, medan en sista snyftning pressade sig fram ur hans strupe. Direktören k o m i detsamma genom dörren midt emot.
Län, hvilka, genom laga kraftvunne beslut, i senare tider fått en del Capellans-boställens rotering på sig flyttad, utan att denna rotering befinnes kunna af andra orolerade hemman öfvertagas, måtte, med förbindelse att roteringsskyldigheten nu och framgent fullgöra, undfå Toteringskostnaden motsvarande ersättning eller vederlag af vacsnce-afgiften för jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke praesterar rotering in natura, samt att för ali sådan jord denna afgift måtte, i stället för den hittills bestämda bevillningen för rotefriheten, erläggas lill Rikets försvarsverk med en vacance-afgift, sorn är roteringsbesväret fullt motsvarande, och vid markygflpgssättningarne, efter i hvarje Län gällande roleringsgrunder, specificeras och i Taxorne årligen utsättes. Stockholm den s Oclober 1834- N:o 3r.j Ankom till Bxp, Utsk. deri 1 Oct Ytterligare Utlåtande 3 i anledning af väckt mationf rörande dbooch besittningsrätten till kyrkohemmaneni Halland. Utskottens den ac> sisllidne Julii i detta ämne afgifne Betänkande Bil*, titt Su Prat. 1^34- 4 Sami. 2 A fä, 7. 6tte Häftet, Slats* sami Oe£onornie*TIlAottens
Nro 584, angående fortfarande af det Convoy-Commissariatet bevilljade Creditiv. *S. "D. Att bereda en snarare fullbordan af ExpeditionsTJtskottet med hvarje dag tilltagande arbeten, och derigenom bidraga till -Riksdagens snarare slut; fann, uppå derom fröt. Vt år, 9, te Noa, lgJ&. gjord Motion af en utaf samma Utstötts Le-^ damöter, Preste-Ståndet för godt det borda i likhet med hvad vid Bancooch Bevillnings-Utskotten Secretariat, med egande biträde besörja uppsättandet af de expeditioner, som föranledas af inom Utskottet författade Belänkanden, och att dessa Conceptförslag till expeditioner med åtföljande Handlingar må öfverlemnas till Expedidons-Utskottet för att der justeras, numereras och ytterligare granskning till Riks-Slånden öfverlemnas. Egande detta sistnämnda Utskott, som fortfar att uppsätta Skrifvelser i anledning af redan till expedition färdige Betänkanden samt Riksdagsbeslutet, att till hjelp vid rättskrifning i mån af behofvet använda öfrige Utskottens ledige Canceilister. Och skulle de Resp. MedStånden vördsamt och vänligen inbjudas, att härutinnan med Preste-Ståndet sig förena. Från Wälloflige BorgareStåndet; S. D. Då nu å nyo föredrogs EkonomiUtskottets Utlåtande N.'o 206, öfver anmärk* Prat. Vt Ar. d. to No», igsst. iiingar vid Betänkandet N:o 160, angående förtydligande af 46 §. i Kongl. Skogs-Ordningen den 1 Aug. i8o5, fann BorgureStändet för godt alt låta vid detta Betänkande Bero. S. D. Uti Högv.
Säkert är, att en och annan erbjöd sig, men att ingen blef antagen. Och så sjönk vågen och det blef ensamt och tyst igen, och ju ensammare det blef, dess närmare slöto sig de kvarvarande till hvarandra, dess mer sökte de genom sin kärlek ge innehåll åt ett enformigt lif. Åren gingo; gamle grefven dog och stillheten omkring dem ökades. Alfhild Lindenow njöt af den tanken, att hon nu snart skulle ha sin ungdom bakom sig. Hon hade blommat, och för framtiden väntade hon sig ingen annan glädje än den som skulle komma henne till del i andra hand, genom det väsen af hennes eget väsen, som nu snart också skulle knoppas och blomma. Hon såg med en öm blick ner på det ljusa lilla hufvudet, som stödde sig så förtroendefullt och hängifvet emot hennes knä, och hon fick ett ögonblickligt och starkt intryck af, hur innerligt de hörde samman, de två. Maria satt och stirrade in i elden med ett par vidöppna blå ögon, medan hon lyssnade till hvad tant Sofie och morbror Nils hade att berätta. Men samtidigt togo hennes tankar sina egna vägar, och allt hvad hon hörde blef endast som ett tema till de variationer hennes fantasi skapade, en Ariadnetråd i de drömmar hon drömde. Tant Sofie talade om Tyge Brahe, mannen som hade en näsa af silfver och ett hjärta af guld och som upptäckte den nya stjärnan i Cassiopæa, hvarigenom han bebådade »att en prins skulle födas i Nordanlanden, som skulle komma det tyska riket att darra och som 1632 skulle dö.» Herr Tyge gifte sig utanför sitt stånd, men den maka han valt gjorde hans lif lyckligt. Hon var hans stöd i motgångens dagar, hon följde honom trofast i lust och nöd. Hon dog i landsflykt och efterlämnade sex barn, af hvilka en dotter blef stammoder för släkten Minck. Morbror Nils berättade om ätterna Wiedes och Lindenows berömda män, om den tappre Axel Wiede, Karl XII:s drabant, som var med i Bender; om den myndige Nils Clausson till Vik, som icke ryggat tillbaka för en fejd med ett stort och mäktigt rike. Han var befallningsman på Elfsborgs fästning, och, som bruket var bland den tidens herrar, dref han utrikeshandel med egna skepp.
Derest vid innevarande riksdag skulle komma att beslutas fullbordande af vestra stambanan med sidobanan till Örebro, samt fullföljande af södra stambanan från Falköping till Jönköping och från Finjasjön 9 mil i nordlig riktning, så erfordrades under nästa statsreglerings-period omkring 25,000 tons eller 600,000 centner räler, för hvilket qvantum, efter ofvannämnda medelpris af 6 R:dr 54 öre, skulle komma att utgå 3,924,000 R:dr R:mt, hvarå en förhöjning af 20 procent skulle öka kostnaden med 784,800 R:dr, af 15 procent med 588,000 R:dr och af 10 procent med 392,400 R:dr. Antoges^åter priset endast till 6 R:dr centnern, så komme den ökade kostnaden att med 20 procent förhöjning utgöra 1 R:dr 20 öre per centner; och då, i anseende till nuvarande inhemska verkstäders beskaffenhet, och svårigheten att här på ett ställe sammandraga behöfliga stora qvantiteter råämnen, under första året troligen icke kunde påräknas större leverans än högst 40,000 centner, skulle, enligt sistnämnda beräkning, den ökade utgiften för Staten dervid uppgå till 48,000 R:dr R:mt. Då nu en ny tillverkning svårligen kunde aflöpa utan kostnader för försök, innan den behöfliga arbetsskickligheten blefve förvärfvad, och ändamålet syntes vara af nog stor vigt för landet att förtjena någon uppoffring å Statens sida, hade Chefen ansett sig böra i underdånighet hemställa, huruvida Kongl.
Såg hon så ut, den medelålders postmästarfrun från den skånska landsbyn, hon som skulle dölja sig bakom det manliga författarmärket? Då måste hennes egen lidandeshistoria vara än djupare gripande än någon af de lidandeshistorier hon skildrat. Något af denna hennes egen historia fick man strax del af, när hon tog de bredvid henne stående kryckorna och begaf sig till en soffa, hvilket dock skedde med ett så spänstigt behag, att man knapt hann uppfatta att stegen togos med hjälp af de då ännu oumbärliga stöden. Frihet och kraft var i så hög grad det helhetsintryck Ernst Ahlgren meddelade, att kryckorna aldrig tycktes tillhöra henne, utan för hvar gång brukas liksom tillfälligt. Som en annan disharmonisk tillfällighet föreföll det också, att denna varelse ur antiken skorrade på bred skånska. Men sedan man lärt sig tyda stämmans brustna klang, sedan man förnummit huru hjärtklappningen vid den minsta rörelse gjorde rösten skälfvande, då vardt den skånska brytningen en lindring; den gaf åtminstone en mask af hvardagsro och tillförsigt åt denna ömtåliga skygghet. Ett annat litet drag föreföll däremot genast som det för Ernst Ahlgren onda naturliga: att hennes enkla och stilfulla drägt var en sorgdrägt. Att bära något annat var under de sista åren för henne en värklig själföfvervinnelse, så starkt var då hennes behof att äfven i det yttre ge uttryck åt sitt inre. Den som, i hopp om ett samtal, i ett samkväm närmade sig Ernst Ahlgren, blef sviken. Ingen teg mer orubbligt än hon i ett större sällskap och äfven i ett mindre blandade sig sällan hennes röst i ett lifligt samspråk. Endast mellan fyra ögon var hon i stånd att rikt meddela sig. Men så hon kunde lyssna i stället! Med hvilken klok blick hon följde samtalet; med hvilket snabt förstående leende hon mötte en genuin känsla, en originel tanke; hur tacksamt och hur lätt det var att framlocka det halfhöga men barnsligt pärlande skrattet, som var så rörande, emedan det röjde alla de undertryckta glädjetillgångar, hvilka gömdes i detta lynnes djup. Ernst Ahlgren hade en sällsynt förmåga att kring sig samla en krets.
Sjukdomen är redan ironisk och fordrar därför annan behandling än den vanliga, d. v. s. det måste nu användas lokal behandling af de sjuka ställena. Den sjukdom, Ni nämner, behöfver Ni ej frukta, men väl andra foljdsjukdomar, för hvilka det ej är lämpligt att här redogöra. I alla händelser bör Ni söka få så noggrann behandling som möjligt. Elsa. Se svar till Ella i n:r 3. Mia — skiöld. Tag hvarje kväll under 15 — 20 minuier ett 45° — 52° varmt handbad och ingnid därefter kamfersprit. N — ss. 1) Se svar till Naemi i n:r 6 och n:r 8. 2) Det är möjligt och t. o. m. troligt, att de stå i samband därmed. 4) Begagna hatt med större brätten. Ingnid ansiktet med litet lanolin ett par, tre gånger dagligen (innan Ni går ut). Nittc. Svaren pä förfrågningarna till läkaren kunna blott undantagsvis hinna inflyta i det närmaste numret. Då af ert bref ej framgår, hurudant ert allmänna tillstånd är, ej heller arten af ert maglidande (om t. ex. bleksot är den egentliga orsaken), kunna vi ej tillråda Er någon viss badeller brunnsort. Magoch tarmsjukdomar behandlas vid fiere af våra svenska kurorter, såsom Porla, Medevi, Borgholm, Hjo, Marstrand, m. fl. Eleanor. 1) Drick tre gånger dagligen 50 60 gram ( 2) Kan bero antingen på en magkatarr ' eller eu kronisk halsoch svalgkatarr. Hvilketdera är fallet, är oss omöjligt att utan vidare upplysningar afgöra. Stina. Edra frågor kunna vi naturligtvis ej besvara, då vi ej veta, af hvad slag ert öronlidande är. Emellertid tro vi oss kunna siiga, att de medel, Ni själf föreslär, ej komma att hafva någen verkan. D:r — d. Frågor. " Vore mycket tacksara, om någon aC Iduns läsarinnor ville säga mig, hvad sora är billigast och vackrast till verandagardiner; den vanliga oblekta domestiken är ej i min smak. Svar emotses med tacksamhet af Vendela.
Tryckfrihets-Förordningen i allmänhet är uttalad om beredande af så vidsträckt frihet som möjligt för spridningen af pressens alster, samt innebär en icke oväsendtlig inskränkning i den uti samma lagrum författare och förläggare tillerkända rätt att dem, i följd af sådan egenskap, tillhöriga skrifter sjelfve eller genom andra föryttra, enär genom den föreskrifna anmälan för dem försvåras utvägarne att annorlunda än medelst anlitande af den vanliga bokhandeln gifva sina arbeten eller förlager en större spridning, äfvensom det ifrågavarande stadgandet möjligen skulle kunna tolkas så, att en författare icke ens egde sjelf försälja sina skrifter, utan föregången anmälan hos Justitie-Statsministern, så vida en sådan försäljning skall få i allmänna tidningarne kungöras. Då någon föreskrift om anmälan hos Justitie-Statsministern för bokhandels idkande ej i Tryckfrihets-Förordningen förekommer annorstädes än i ofvanberörda moment, hvadan den anmälan i detta hänseende, som i 4 § 11 mom. af samma Grundlag omförmäles, ej kan hafva afseende på någon annan, än den i 1 § 12 mom. stadgade, lärer, derest föreskriften derom ur detta moment utgår, äfven 4 §:ns 11 moment böra till öfverensstämmelse dermed förändras. Konstitutions-Utskottet får alltså vördsamt tillstyrka följande ändringar i Tryckfrihets-Förordningen. § i (Den nuvarande lydelsen): (Den föreslagna lydelsen): 12 :o Intet hinder vare 12:o Intet hinder vare —• —• föryttra, föryttra, duck vare kvar ock en, som antingen och vare för en skrifts föryttrande i öppen bod eller eljest, med rättigket inga andra hinder — upptäckas. att derom i allmänna tidningarne få kungörelse införa, bokhandel idka eller böcker försälja vill, förbunden, att, på sätt om Boktryckeriers anläggning stadgadt är, och vid samma ansvar, anmälan derom hos Justitie-Statsministern göra. För fortfarande föryttrande af en skrift vare inga andra hinder —. upptäckas.
Alla människor må betänka sin plikt att bidraga till det helas förkofring och sunda tillväxt, så dZyss ti$j-otdens s&amp;u^vätl tömmen att vårt fädernesland i stort taget må bli ett enda godt hem, som väl vårdar sina söner ffzån det stöta ^adetsåuset, och döttrar i både andligt oeh lekamligt hänåät du med i dessa ö^on seende. Sällt är det land, den stad, det hus, Där bön och rena seder I molnets dagg, i solens ljus Hans mildhet kalla neder, Där helsan går I mödans spår, Där trefna odlarn röner En tacksam jord Och kring sitt bord Ser sina söners söner. som ett åtetsåen •ff det &lt;9fcai myokwa effet nät Mannens själ är en solljus dag; kvinnans själ liknar en månklar natt; och den oklaraste dag är klarare än den klaraste natt. Men dagen fördunklar stjärnorna och gör lifvet jordiskt; natten framkallar alla stjärnevärldarne och gör lifvet himmelskt. Dagen bringar hetta, torka och hat; natten bringar svalka, dagg och kärlek. sfocSna aj^ ^uset. ut i viivets oto och beK^mmet, s&amp;affl det ännu den sista Stinna, natten sammet i •oia icfce - himlens analat mti$ Si^vets Sbäff öevata, fiJcsom i dess ^tynin^s dessa öaon os^-fdsdfata timmat,? K. JI. Meli danska litteraturen. Hans prosaromaner skola icke kunna bestå inför en B t r ä n g konstnärlig domstol, men det oaktadt ha de haft det allra största inflytande på Danmarks ungdom och hela det danska folket. Det var dels de fosterländska ämnena, som hänförde oss, och kanske allra mest den entusiastiska anda, i hvilken de voro skrifna. Den man, som hade diktat dem, älskade och beundrade själf sitt fädernesland och dess minnen, så barnsligt, så hängifvet som det väl var möjligt, och det var hans smittande värme, som drog oss med.
På dessa grunder får jag vördsamt föreslå, att, i enlighet med Landtbruks-akademiens hemställan, Rikets Ständer till lönefyllnad 'för Intendenten vid experimentalfältet måtte anvisa en årlig summa af 1,900 R:dr. Stockholm den 26 November 1862. H. G. Lindgren. Af Biskop Isr. Bergman: Om anslag till en ny Lektorstjenst i främmande lefvande språk vid Hernösands högre elementarläroverk. Jag vågar härmed vördsammast påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet på nedanstående framställning, åsyftande afhjelpandet af en länge insedd brist och olägenhet i afseende på undervisningen vid Hernösands högre elementar-läroverk uti ett läroämne, som enligt gällande nådiga Läroverksstadga har sig den vigt tilldelad, att ett längre fortfarande af de förhållanden, hvilka jag utbeder mig att i Motioner i Preste-Ståndet 1862. 133 det följande få i korthet beskrifva, ovillkorligen synes komma att lända läroverket till stort men. Då jag nu i denna syftning vördsamt anhåller, att Rikets nu församlade Ständer måtte anvisa nödiga medel för aflönande al en behöflig särskild ny Lektor i främmande lefvande språk vid Hernösands läroverk, sker det af följande skäl: Den första särskilda lärare i främmande lefvande språk, som enligt gällande författningar vid detta läroverk varit anställd, afgick efter sökt och erhållet afsked från tjeusten vid början af läseåret 1854—1855, och en efterträdare åt honom erhölls först efter vid pass 8 månaders ledighet i Maj 1855. Efter att något öfver 2 år hafva innehaft tjensten begärde och erhöll denne i Augusti 1857 afsked från densamma, och nu kunde först efter hela 2 år, eller i Juli 1859, en ny ordinarie innehafvare af tjensten erhållas, hvilken då utnämndes till Adjunkt vid läroverket med undervisningsskyldighet i främmande lefvande språk.
För Landshöfdh. gifves ingen utväg att genom årlig insättning uti PensionsKassa, bereda någon tillgång för efterlemnade hustrurs och barns underhåll och hjelp, då han sjelf faller ifrån dem. Derföre inträffar ock ofta, att enka och döttrar vid hans död befinna sig uti fattigdom. Så är oek händelsen med Landshöfd. Frih. Mörners enka och 3 oförsörjda döttrar. De sakna helt och hållet alla tillgångar. T. o. m. det angelägnaste af möbler och husgeråd har dem beröfvats af fordringsegare i boet. Bland dessa fordringsegare var IC. M. o. Kronan den strängaste. Då Landshöfd. Frih. Mörner för bedrägliga räkenskapsförande, honom underlydande, tjenstemäns skull, blef ålagd att ansvara för, genom deras förvållande, upkomne balanser, och han tog afsked från tjensten, afstod den samvetsgranne mannen, i ordets vidsträcktaste bemärkelse, allt hvad som till penningar kunde af hans egendom förvandlas — och sedermera har, under en lång följd af år, hälften af honom tillkommande Landshöld:e-pension åtgått till förminskande af de godtgörelser honom blefvo ådömde. Derigenom har ock Kronans slutliga förlust blifvit temligen ringa. Hvarken Konung eller K. St:r hafva under tiden blifvit besvärade med ansökningar om eftergift af större eller mindre del utaf de oredlige tjenstemännens balanser, hvaruti Mörner ej hade annan skuld än den af en bristande misstänksamhet. Den egna redligheten och öppenheten förjagade hos honom hvarje tanka på ett motsatt sinnelag hos andra.
En af mina käpphästar, som du vet; och för dess berättigande – jag menar för att få det i viss mån erkändt – vill jag uppbjuda allt hvad jag kan ega af advokatfyndighet och otröttlighet. Bara ett centigram eftergift hvarje gång! Men aldrig en eftergift från min sida i utbyte, så skall jag åtminstone alltid vinna en liten smula. Redan det, att akademien kunnat omnämna och belöna en bok, hvari det fins något efter Wirséns mening så groft och fult och stötande som »Medan kaffet kokar», hvari jag begagnar uttryck hvilka till och med G. förbluffades öfver att jag tänkte behålla äfven i prent – redan det är en liten vinst; ett litet prejudikat, en liten frihet. Allmänheten läser Posttidningens motivering af understödet i alla tidningar, den vet att man kan läsa »Folklif» utan att behöfva känna indignation, ty den är ju stämplad och undersökt, kontrollerad af staten och lika trikinfri som den skinka, man sätter på sitt bord; det »fula» halkar ner, man har sett att det »går an» och man är kanske en smula mindre pryd nästa gång, jag ger ut något. Och hvad jag får rätt att säga, det kan sägas af andra också. Religionen ska’ de för mig gerna få ha i fred; det intresserar mig inte det bittersta, hvad en menniska går och tror, att hon skall bli till efter döden, men en författares rätt att få måla det fula, vill jag nagga dem om med både tassar och klor, och det till döddagar, ty utan fulhet fins det lika litet något vackert, som det kan finnas relief der man inte får ha skuggor. Hörby den 14 Maj 1888. — L. och jag ha stridt hela dagen i dag, och nu har jag gifvit efter: jag tror, hon har rätt; det kan måhända göra mig godt att komma bland främmande, nya menniskor och att arbeta i ett annat slags ensamhet än den, som fins i Hörby. Alltså reser jag. För kort eller lång tid – det vet jag inte. Reims den 23 Maj. Kamrat. Jag har aldrig känt det ordets betydelse djupare än nu.
Det antal Tunnland Skog, som hvmje Lägenhet erhållit, beräknas sedermera i mindre bråk af helt Hemman, efter den proportion, sorn ofvan för hvatje helt Hemman finnes bestämd, hvilket sedan tillägges det Hemmantal, sorn odlingen förut fått sig å-iatt, hvarigenom rätta Hemmantalet uppkommer. A-tliga Räntan för desse Hemman utsattes i Spannmål efter den proportion SpanninålsRäutan bar till PersedelsRäntan, då båda efter ett medium af de ro sistförflutne årens markegång beräknas. 3:0 Skattelöse-Skil ingen erlägges för den delen af Recognitions-Skogen, sorn ej erhåller H emmantal, med 6 års Ränta, så att den uti Dal arne och de Provincer, sorn ligga norr om Gestrikland, blifver 28 sk. Tunnlandet, och i Rikets öfrige Provincer 30 sk. Tunnlandet. För den delen af Recognitions - Skogen, som erhållit Hemmantal, betalas 6 års full Ränta, uträknad efter dessa arens markegångar, men ej efter Jordeboks - värdi, 4:0 Alla de sålunda tillkomne Hemmanen skola ovillkorligen blifva af Krono-Skatte natur, och komma att utgöra alla de onera, sorn tift ige Krono-Skatte-Hemman inom orten åligga, och det genast efter Skatteköpet, Stats-Utskottets Betänkanden. 1959 5:0 De delar af Recognitions-Skogarne, sorn, enligt hvad i i:sta puncten anfördt är, komma att få en stadgad penninge-ränta, böra ej utgöra andra oriera af hvad namn och beskaffenhet som helst, emedan desse anses såsom i Grundräntan inbegripne. 6:0 Pa alla de Recognitions-Skogar, å hvilka ej Kongl. Kammar - Collegium innan denne Riksdags början utfärdat Skatte-Bref, skola vid Skattläggningen ofvanstående grunder tillämpas och från den tiden ej något Skatteköp anses gilltigt, hvarvid desse ej äro följde. 7:0 För att bereda Bruks-ägare ett ytterligare tillfälle, att till sine