Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är 1778 efrergaf st»ngusa en skuldfordran hos Kronan pa nära fyrahundrade tunnor guld, hwarmed Lsn^usn understödt Högstsalig Konung L/ricL den XII och acerkemnade de kk^putbe^usr, af hwars afkastning hon fann sig i anseende til L->pir»ler i det närmaste skadeslös. Jag lemnar en hwar at betänka, om w^id den rid, detta län försträcktes, saken blifwit kunnig, hivad nytta deraf wunnics för Löntagaren, och hwad mehn kunnat träffa km^uen. )lntingen hade nämnde län warit utan werkan, och de utlemnade Sedlar blifwit i warde ansedda lika med mynte-tecken, eller hade ksnyuea blifwit sprängd. Sadan är all starxfues natur, at den nödwändigt mäste rouller» pä en witz creclir, i anseende til sjelswa betz redbara tilgangar, uran ak den derföre är osäker, sä länge betz b^porkoguer öfwersiiga dest skuldposter, eller kan misstänkas ac wara det, sa länge detz Sedlar utan afkorrtning inlösas ined Silfwer. En inwandning skall jag i förwäg beswara. För det närwarande kanner en stor del af Allmänheten i det närmaste stm^uons kilslund, hwarföre icke sä alltid? As den limpls orsak, at ingen, som med Lancken hafwer befattning, gör nägon annan tysthetsed, än den, at ej uppenbara hwad som kan lända 6-mqusn til mehn, men til mehn länder det detta werk, om dest större eller mindre stlfwerförräd til den grad upgafs, at det kunde blifwa et ämne för Lpsculgmer, och til hwad ändamål en dylik publicitet, da Lsnkjuens fordringsägare, som omnämnt är, ej genom tystheten förfördelas, i anseende lil Lsnguens inrriniecL förmögenhet?
Man begick vid sista riksdag 2:ne misstag: det ena, då man bestämde myntvärdet, men uppsköt realisationen, utan att eftersinna, alt på mellanliden kunde myntvärdet förändras, hvilket också inträffade, måhända i följd af sjelfva de beslutade silfverköpen, de der likväl kunnat undvikas blott genom upplåning af silfver utrikes, med rätt att framdeles, då realisationen uppnådde full stadga och coursförhållandet sådant tillät, återbetalas; och det andra, då man underlät att vid sidan af realisationen antaga ett statslånesystem till utländska capitalers inkallande, såsom enda medlet till penningeräntans nedsättande, hvarigenom näringarna kunnat upplijelpas lill den större verksamhet, sorn skolat i en ökad export uppbära realisationens bestånd, då den förminskat de silfverbehof till importens betäckande, hvilka derförutan skola, förr eller sednare, försvaga realisationens förmåga och säkerhet, ålen med dessa fel ägde man likväl den dyrbara förtjenst att behandla realisationen endast såsom ett medel till nationens välstånd; och man insåg då ännu, att, för att åstadkomma en stor nationalangelägenhet, åtminstone den varsamhet behöfves att icke i afgöraudets stund utkasta anledningar till farhågor, af förmåga att alarmera sinnena. Långt derifrån hade man i den realisationsplan, som tillvann sig Ständernas bifall, icke allenast afhållit sig från alla förslag till indragning af rörelsecapitalet, utan man ansåg sig jemväl böra, till trygghet deremot, uttryckligen föreskrifva, ej allenast att den andel af bancovinsten, som anslogs till den reella fondens förstärkande, skulle genom silfverköpen återlemnas till rörelsen, utan äfven, att någon förminskning i Bankens lånerörelse icke skulle äga rum. Det har också varit denna varsamhet, som sedermera gifvit åt företaget en allt mer och mer ökad popularitet. Vid granskningen åter af nu förevar, betänk, saknar man beklagligen all sådan varsamhet.
En ibland de större svårigheter, som i detta hänseende inom vår gamla Lagstiftning möta oss, vore bördsrätten. Den hade uppkommit under förhållanden, fullkomligt skiljaktiga ifrån de nu befintliga. Den saknade all rättsgrund oell, i flere afseenden, allt rotfäste i opinionen. Deremot -vöre den ganska hirjderlig vid alla köpeafhandlingar om fastighet, gjorde besittningen deraf osäker och föranledde ofta till oenighet, tvister och chicaneusa rättegångar. Då emedlertid bördsrätten på landet lilläfventj^rs ännu sammanhänger med allmogens föreställningssätt om rättigheten för en slägt, att, framför en annan, besitta fäders och förfäders jord, för hvilken ett folk, som förnämligast sysselsätter sig med jordbruk, alltid länge bibehåller en viss hemkärlek, i Bihang till R. St. Brot. 1834. 26de Håftet. 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 12.3. sin mon bidragande till redbarhet och enkla seder, torde tiden ännu icke vara inne, alt föreslå upphäfvandet af bördslagarne, så vidt de angå arfvejord å landet. Deremot ansåg Motionairen, att bördsrälten i stad både borde och kunde, ulan alla slags olägenheter, och till beredande af flere fördelar, i afseende på transactioner om stadsegendom, helt och hållet försvinna, och hemställde derföre om borttagande af den i 5 Cap. i §. JordaBalken till sådan börd stadgade rätt; 3:o af Herr Fredric Stuart, hvars anförande är af följande hufvudsakliga innehåll: Vid sistlidne Riksdag föreslogo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, i underdånig skrifvelse af den ii Januarii i83o, att 5 §. i 17 Cap. ÄrfdaBalken, tillika med Kongl.
Likaledes må Revisorerne på Riksgälds-kontoret anvisa ersättning ej mindre för inköp af papper, skrifmaterialier och andra dylika utgifter för revisionens behof samt för annonser rörande Revisorernes sammanträden, än ock för de kostnader, som kunna föranledas af sådana under revisionstiden verkställda resor, som Revisorerne vid sammankomst in pleno ansett nödvändiga.“ Rikets Ständer framhärda etc. Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 158. Uppläst och godkändr hos Ridd. och Adeln den 14 Nov. 1863. Preste-Slåndel den 14 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående utfärdande af ny Instruktion för Rikets Stånders Revisorer öfver Bankoverket. (Banko-Utskottets Mern. N:o 67.) S. A. K. För att bringa den af Rikets Ständer vid sednaste riksdag fasställda Instruktion för deras Revisor öfver Bankoverket i öfverensstämmelse med de vid innevarande riksdag rörande detta verk i åtskilliga delar fattade beslut hafva Rikets Ständer ansett förnyad Instruktion böra för bemälde Revisorer utfärdas; Och få Rikets Ständer derföre hos E. K. Majrt i underdånighet anhålla, att nämnda Instruktion, hvilken är af nedanskrifna lydelse, mätte varda genom nådig kungörelse till allmän kännedom meddelad. ”Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Bankoverket. § 1. Revisorerne, utsedde och förordnade på det sätt och till det antal, Riksdagsordningen uti 68 och 70 §§ stadgar, skola å den i förstberörda § bestämda tid i Banken sammanträda och styrka sin behörighet att i revisionsförrättningen deltaga. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Jag yrkar icke återremiss; men i fall R. o. Ad. skulle besluta den, önskade jag, att StatsUtsk, ville uppgifva något sätt, huru det kommer att gå till, om inga lån erhållas i behofyets stund, Det vöre interessant, om StatsUtsk., som varit så angeläget att mota statslånesystemet, ville upplysa, hyad sorn kan vara att påräkna, när öfverskottsmed|en ej räcka till och den sista utvägen, att låna, i nödens stund s|år fel, H. Ex. Hr Gr, o. Landtm, framställde propos, till återremiss af ifrågavar. meraor, Ropades ja och nej, H. Ex. framställde derefter propos, till bifall å memor, Ropades äfven ja och nej. Efter förnyade propos.T blef StatsUtsk:s memor, N:o 35i af R. o. Ad. bifallet. Den 4 December f. m. 37 Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtskrs d. 24 sist 1. Nov. på bordet lagda memor. N:o 352, ang:de det s. k. lilla creditivetyi som, enligt 63 § Reg.F., skall på Riksg.cont. anvisas. Lades till handhna BancoUtskts d. 24 sisth Nov. på bordet lagda memor, N:o 62 i aidedn, af erhållen återremiss å Utsk:s betänk. Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtsk:s d. 24 sisth Nov. på bordet lagda betänk. N:o 63 i anledn. af Hr Rosenblads, 13., motion, angtde rättighet för Bancofullmägtige att temporärt förstärka fonderna för publika papper samt för handeln Qch den större rörelsen. Företogs till pröfning LagUtskts d. 24 sisth Nov. på bordet lagda betänk. N:o 162 öfver Hr N, W.
Jag anser sålunda denna del af Riksgäldskontorets verksamhet - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 57 samhet böra (jvarstä, enär det torde finnas billigt, att, likasom Ständerna ansvara statsverket, att ovilkorligen erhålla de för statens behof nödiga inkomster, likaså bör ock till Ständerna, eller deras ombud, återställas de öfverskott, som uppå de anslagna medlen kunna uppkomma. Då jag vågar hoppas, att det utskott, till hvilket denna min motion blir remitterad, med mig delar öfvertygelsen om ändamålsenligheten af en förändring i afseende å Riksgäldskontorets organisation och verksamhet, är jag ock öfvertygad, att utskottet närmare utreder och i detalj utarbetar ett fullständigt förslag i den syftning, jag här blott ansett mig böra antyda». Bih. litt R. St. N:o JQj Uti. N.o 80. 1 N:o 79. Ank. lill Exp. Utsk. den 2g Febr.,kl. 7 e. m, Memorial, i anledning aj erhållen återremiss å utlåtandetN:o 36. F • .(U'A°. JL rån Ridderskapet och Adeln har Stats-utskottet erhållit återremiss å sitt under N:o 36 afgifne utlåtande, i anledning af väckte motioner om anslag för bildande af arbetsoch straffkolonier; men som detta utlåtande blifvit, under den 5 innevarande månad, af de 3:ne öfriga Riksstånden bifallet, hvadan, jemlikt 75 § riksdagsordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna med detsamma taga vidare befattning. Stockholm den 28 Februari 1848. Ank. till Exp. Ulsk. den 29 Febr., kl. 7 e. tn, Utlåtande, i anledning aj väckt motion, angående återställande till Kalmar Domkyrka aj arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Kalmar f. d. jästning. ' (I. A.) Hos Högv.
Län den 11 Januarii 18*8 täckts förordna, att Bobergs Norra och Södra Härads-Ali männingar skulle, såsom tjenlige för Ekeplantering, utbytas till Kongl. Majit och Kronan emot den så kallade Tryfalls Allmänningen inom Hellestads Bergslag, der den redbaraste skogen skall, genom för några år tillbaka uppkommen vådeld, vara alldeles ödelagd. Mot detta utbyte, hvilket, efter Motionairens tanka, ”förolämpar helgden af bemälde Häradsboers egande-rätt till deras SkogsAllmänningar, ” har Oloj Carlsson ansett sig åligga att, uppå deras vägnar, inför Rikets Höglofl. Ständer protestera, med påstående att Häradsboerne må oförkränkt bibehållas vidderas gemensamma tillhörighet, 'hvilken det närvarande slägtet ostridigt förvärfvat genom lagliga fång” och genom hvars mistning de skulle försättas uti ett lika kännbart som oskyldigt lidande; samt 8 Stats samt Allm. ‘ tsv.o. Oec.'Ut$k. UtLN:o af Nils Pehrsson och Paul Jonsson från Malmöhus Ivän, sorn föreslagit att alla de Krono Krono-Skatteoch andra hemmansegare, som genom egodelningsskifte förlorat Ekeskog, utan att derföre hafva någon ersätt» ning åtnjutit, må förklaras berättigade sin sålunda rnistadé skog, inom viss föreskrifven tid, afbruka eller på annat sätt disponera; samt att enahanda rättighet ina blifva tillerkänd dem, sorn hädanefter vid förefaliande egoskiften förlora Ekeskog. Utskotten, hvilka derjemte fått från Kongl. Majts Krigs Expedition emottaga åtski 1 lige till upplysning ledande handlingar, hafva detta vigtiga ärende till pröfning förehaft, och få, i den ordning de ofvanupptagne remisserne dertill föranleda, sitt yttrande här nedan vördsamt afgifva. Kongl.
I likhet med hvad under de sednaste riksdagarne iakttagits, torde denna anordning böra underskrifvas af herr Landt-marskalken och herrar Talmän samt Stats-Utskottets ledamöter, och i utbyte mot den vid nästföregångna riksdag utfärdade och förseglade anordningen, hvilken då bör annulleras, få vid riksdagen* klut, genom Stats-Utskottet, Fullmäktige tillställas. Stockholm den 16 November 1854. 6 StafjUlssotUis Memorial. Förslag tili Reglemente för Biksgälds-konlorct. (Fortsättning.) F) Anslagm till folkundervisningen, riks dagskostnader, samt a fåfäng en för Rikets Ständers Justilie-Ombudsman, m. 11. § 148. Neda» uppgifna, i Riksgälds-kontoret ännu reserverade, behållningar utaf de för folkundervisningens befrämjande, under 1840 och '1841, samt '1844 och 1845 års riksdagar, beviljade anslagssummor böra fortfarande, intill slutet af nästkommande år 1855, tillhan dali allas oell, efter vederbörliga reqvisitioner, utbetalas för de särskilda föremål, hvartill desamma blifvit anvisade eder disponerade, nemligen: 1:« 1843 års anslag för Carlstads stifts Folkskole-lärarc-semifiarium, Femhundra R:dr; 2:o återstoden af 1845 års anslag för Upsala, Lunds, Carlstads och Wisbo stifts Folkskole-lärare-seminarier, tillsammans Sexhundrasextiosex R:dr 32 sk.; 3:o återstoden af 1845, 1846, 1847 och 1848 års anslag till understöd vid afönandet af Folkskolc-lärare inom de socknar, der, tili följd af särskilda omständigheter och förhållanden, statsbidrag för sådant ändamål af Kongl. Maj:t pröfvats erforderligt, Fyratusenetthundratretioen II:dr 31 sk. 11 rst. Hvad af dessa medel vid nästa års utgång finnes i Kiksgälds-kontoret iuntstående, må ur dess räkenskaper då ahöras.
Jag tror icke, att hushållningen på detta sätt mer skulle kunna ådagaläggas än för närvar., dä revisorerna kunna utreda kostnadsbeloppet för alla materialier äfvensom handtverkares och arbetarnes dagsverken, samt jetnnföra allt detta med vanliga priset på samma saker. Jag tror t. o. m., att controll snarare vinnes med nuvar. räkenskapssättet, än om ett särskildt conto skulle, såsom revisorerna ansett, föras för hvarje hus; ty dä erfarenheten visat, att smärre reparationer ske för minsta kostnaden på det sätt, att arbetarne efter dagspenning verkställa arbetet vid flera hus på samma dag, skulle, såsom Öfverintendentsembetet jemväl upplyst, en fördelning af arbetskostnaden efter de olika husen blifva godtycklig och icke kunna ske annorlunda än efter timmar, hvilket synes mindre lämpligt. Deremot erkänner jag, att en förändring i Öfverintendentsembetets hufvudräkning är nödvändig; men då Statscont. redan fått uppdrag att i detta hänseende upprätta ett förbättradt formulär, och då revision emedlertid kan ske, inser jag ingen nödvändighet att nu i förväg ingå med en underd. skrifvelse. Jag fortfar således att tillstyrka bifall till Utskts betänk. Gr. Cronhjelm: Om Frih. Palmstjerna hade rätt, vet jag ej, hvarföre revisorerna gjort någon anmärkning i denna del, eller huru de kunnat anse någon olägenhet äga rum. Det bästa sättet skulle efter Frih. Palmstjernas åsigt vara, att Öfverintendentsembetet blott i debet uppförde, att det emottagit en så och så stor summa, samt i credit, att utgifterna uppgått till så och så stort belopp; men hvartill revision då skulle tjena, kan jag ej begripa. Jag har äfven deltagit uti revision af åtskilliga verks räkenskaper, och alltid funnit angeläget att få hushållningen i hvarje särskild del utrönt; men jag hemställer till Frih. Palmstjerna sjelf, om det är möjligt att säga, hvad hvarje arbete kostar, då man i Öfverintendentsembetets räkenskaper blott linner de särskilda materialkostnaderna och arbetslönerna utförda i en summa för liela året.
Hr Silfver stolpe har yttrat, att de sista pistolerna, som Lifreg:tets och Smålands Husarer fått emottaga, och som blifvit tillverkade vid Eskilstuna, kostade lr\ r:dr btco paret. Jag tager mig friheten till Hr Silfverstolpe framställa en dylik fråga, som lian gjort mig, nemi. huru han i detta afseende liar ber äknat dessa 24 r:dr, och om det kan anses var a hvad dessa pistoler verkligen kostat factoriet eller Staten. Jag tager mig friheten fråga, om cassalionen på dessa pistoler varit stor eller liten, och om denna cassation, efter vi kommit på det capitiel, äfven är inbegripen i det uppgifna priset af 24 r:dr, örn någon ränta på capitalvärdet för factoriet är beräknad i dessa 24 r:dr, och huru sig dermed förhåller. Jag yttrar i detta hänseende hvarken någon tro eller någon tvifvel; men då ett tvifvel i afseende på mina uppgifter blifvit framstäldt, så torde det ej finnas obehörigt örn jag begär underrättelse i afseende på de förhållanden, som emot mig blifvit anförda. Jag vidblifver alltid min öfvertygelse om omöjligheten af 3ooo gevärs förslitning om året. Jag ber herrarne observera, att detta är den förslitning, som är uppgifven. Om förhållandet varit sådant och örn hushållningen varit ändamålsenlig, jag vill icke säga god, men ändamålsenlig, så skulle, om pä de sista 20 åren 3ooo gevär årligen blifvit casserade såsom förslitna, d. v. s. blifvit obrukbara, så borde genom en förnuftig hushållning i förråden finnas 60,000 casserade gevär, och jag skulle anse det vara en stor lycka för Sver ige, en stor lycka för vårt försvar, 0111 dessa 60,000 gevär funnes; ty min öfvertygelse är, att det skulle tarfva en ganska lindrig kostnad att sätta dem i stånd, för att, ej såsom Hr Lefrehi yttra!, icke kunna döda någon fiende, utan tvertom för att kunna uti en icke obetydlig mån döda hvilken fiende som helst.
Det torde ock med säkerhet kunna antagas, att de medel, som för Statens jernvags-anläggningar varda vid denna riksdag anslagna, icke komma alt inskränkas inom denna summa, ulan att ett lämpligt belopp derutöfver kommer alt anvisas, så att ifrågavarande arbeten under tiden intill slutet af instundande statsreglerings-period må kunna fortsättas och utföras utan alt hvarken de beräknade anläggnings-kostnaderne onödigtvis ökas eller de efterlängtade tidepunkterna för de påbörjade stambanornas fulländande fördröjas. Då det, med kännedom om Stats verkets nuvarande ställning och de mångfaldiga behof, som oafvisligen måste fyllas, så framt landels framsteg i intellektuell och materiell hänseende ej skola upphöra, icke kan skäligen förutsättas, att, 28 Stats-Utskottets Betänkande M 51. genom indragning af eller besparingar å hittills utgående årliga statsanslag, några betydliga eller tillfvlleslgörande tillgångar komma att för sagde arbeten beredas, så och derest med de medel, som nu varda i sådant ändamål anvisade, afses att kunna fortsätta jernvägs-arbetena längre iin intill nästa riksdags början, synes någon annan utväg till beredande af den utöfver ofvannämnde lånesumma erforderliga tillgång för närvarande icke erbjuda sig än ökandet af det belopp, som för Statens jernvägsbyggnader får i låneväg anskaffas. Skall den sålunda erforderliga tillökningen i den summa, hvars upplåning Stats-Ulskottet nu tillstyrkt, anskaffas genom låns upptagande inom landet, oaktadt nuvarande penningeförhållanden synas särdeles ogynnsamma för en sådan upplånings verkställande, kommer den* samma efter all sannolikhet att medföra en högst menlig inverkan på den allmänna rörelsen och industrien. Under en tid, då af flera sammanträffande or saker det för näringarnes bedrifvande oundgängliga förlags-kapitalet blifvit på ett märkbart sätt förminskadl, måste naturligtvis en dylik, till ytterligare förminskning af detta kapital ledande åtgärd hos hvarje närings-idkare väcka oro och bekymmer samt i flera hänseenden hämma den industriel^ verksamheten och alltså motverka just det ändamål, eller industriens utveckling och förkofran, hvars be främjande jernvägs-anläggningarne i främsta rummet åsyfta. Visserligen skulle, derest Kongl.
– Kom och sitt här. Jag hör bättre då. Han lyder, intager sin plats ytterst på kanten af soffan och bläddrar med skälfvande händer i boken. Han känner, att hennes blickar smeka honom, han ser upp – och hjärtat börjar bulta som en liten klubba i hans bröst. Aldrig har han sett lidelsen brinna klarare i ett par kvinnoögon. Han läser med grumlig röst, han kan icke frigöra sig från förnimmelsen af hennes blods värme; den strömmar in på honom och omhvärfver honom med en atmosfer af ånga, tills det glider en slöja för hans ögon, och bokstäfverna börja dansa som små insekter. Han stammar och stammar, skälfver som en asp, känner den dragande makten af hennes lidelse och hör hennes röst: – Youssouf! Har du glömt? Begärelsen lyfte honom på sina flammande vingar, och Rousseaus Emile faller ur hans hand. – Diana vill vara kvinna och tillhöra ditt folk! Han glömmer, att hon är drottning, känner, att hon är kvinna. Vårvintervinden är skarp, och luften tycks mättad af osynliga isnålsuddar, som tränga in i porerna och kyla blodet. Blåsvarta moln jaga öfver himmeln, och onda drömmar förfölja Struensee i drömmen. Blek, med mörka ringar under ögonen och med en uppsyn, som om all världens synder tyngde hans samvete, träder han inför drottningen dagen efter den, då hon steg ned från sin marmorpiedestal och kastade sig i hans armar. Strålande af lycka har hon rest sig för att ila sin älskare till mötes, men då hon ser denne riddare af den bedröfliga skepnaden, stannar hon på halfva vägen, blickarna slockna, och de varma välkomstorden frysa bort innan de nått hennes läppar. Föreställningen om, att hon bör blygas, födes plötsligt inom henne. Utdrifven ur sin egen känslas paradis af hans väsens kyla, märker Eva, att hon är naken, och rodnar för synden. Hvem har i denna kärleksintrig spelat förförarens aktiva roll? Hvem var det, som med lidelsefulla ord och blickar först gaf sina känslor luft?
Märkvärdigt, hvad barndomsvänner kunna tala öppet och oförbehållsamt med hvarandra, huru mycket än deras vägar gå åtskils. Du har förändrat dig alldeles otroligt, Agnes. Ja, det har jag. Man skulle inte tro mig vara samma människa som förr, inte sant? Åtminstone skulle inte jag kunna säga hvad du har gemensamt med den Agnes jag såsom barn kände i skolan. Hm i stora världen förändrar lifvet människorna. I morgon är jag ej densamma som i dag, och i öfvermorgon är jag åter en annan. Ni äro er lika år ut och år in. Det vore någonting förskräckligt? Det är inte alltid fallet. Jag tänkte på den förändring som Antti de senaste dagarna undergått. Huru skulle jag någonsin kunna lita på en människa, om hvilken jag vet att han ej mera i morgon är densamma som i dag? Ett ledsamt uttryck det där »lita på». Lita på! Hvad behöfver man lita på någon? Om en människa i dag behagar dig, är det bra, och gör han det ännu i morgon desto bättre. Om ej, så vänd honom ryggen och sök en annan. Voilà tout. Medan Agnes talade hade hon blifvit så pigg, att hon lyfte upp hufvudet och vände sig mot mig. Också hennes ögon hade fått ett lifligare uttryck. Men hvad skulle du säga, Agnes, om någon, som du tycker om, utan vidare skulle vända dig ryggen? Som jag tycker om? Hon sade detta med en mätt, likgiltig, öfverlägsen ton och sjönk tillbaka i sin förra apatiska ställning. Det kan jag värkligen inte säga, ty såvidt jag kan minnas, har jag aldrig tykt om någon. Men om du skulle fatta tycke för någon? Så skulle jag också veta hålla honom fast. Det kunde ju likväl hända att han skulle förälska sig i någon annan. Omöjligt, det är inte tänkbart. Du är ung och vacker nu, men tiden går. Prata inte skräp. Jag kan nog bibehålla min makt. Hvad är det? Kyparen hade hämtat ett bref till henne. Hon ref upp det. Ahaa! Hon skrattade. Ni får gå. Hör du, Lisi, sade hon, då kyparen stängt dörren efter sig. Och hon skrattade på nytt. Jag blef nyfiken. Af hvem var brefvet? Af din man. Jaså. Mina kinder brände. Han kan inte mera vara min ciceron.
Elementar-läroverken lärjungarnes antal under de sednare åren varit så ringa, att någon af de lärareplatser vid samma skola, hvartill anslag blifvit af Rikets Ständer beviljade, borde kunna, utan olägenhet eller hinder för undervisningens gång, indragas eller vid annat läroverk förmånligare användas, hvarigenom äfven besparing i Statens utgifter skulle beredas, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, dot E. K. Majit täcktes i nåder tillse, att, då vid inträffad ledighet af lärarebeställning det visar sig, att lärjungarnes antal icke fordrar tjenstens tillsättande, dermed mätte anstå och den anslagna lönen besparas, eller ock användas, der tillfälligt behof af ökade lärarekrafter förekommer. 46:o. Sedan vid förra Riksdagen hos Rikets Ständer framställning skett om inrättande af offentliga läroanstalter för flickor, hade Rikets Ständer, som ansågo, att undervisningen för den qvinliga delen af nationen borde blifva på ett ändamålsenligt sätt ordnad, i öfverensstämmelse härmed, uti sin underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudlitel anhållit, att E. K. Majit läcktes låta uppgöra och lill Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna förslag till undervis/lingens ordnande för den qvinliga ungdomen, med hufvudsakligt afseende fästadt på bildandet af lärarinnor; — och har. i anledning häraf, E. K. Majit under den 21 Oktober nästlidna år till Rikets Ständer i detta ämne aflåtit en särskild nådig skrifvelse.