Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framslälde propos. till bifall å Utsk:s i förevar. § gjorda tillstyrkande ropades nej, hvarpå propos. lill afslag derå blef framstäld och besvarad med ja. §§ 34 och 35. Bi föllos. § 36. Gr. Mörner: Med afseende på beskaffenheten af den fond, sorn bildat Landtbrnks-Akademiens tillgångar, skulle jag icke tro, alt denna inrättnings räkenskaper kunna dragas under Kammarrättens granskning. Landlbruks-Akademiens tillgångar äro icke grundade på Statsmedel, utan på medel, lemnade af framfarne Konungar. Vid sådant förhållande skulle jag icke tro, att den föreslagna skrifvelsen är på sitt ställe, hvarföre jag anhåller om afslag å denna punkt i betänk. Efter först till bifall å Utsk:s i denna § gjorda hemställan framstäld och med blandade ja och nej besvarad propos., bemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade afslå ifrågavar. hemställan, och ropades härvid starka ja, blandade med Den 1 Februari e. ni. 307 nej, hvarpå H. Ex. förklarade det lian trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Hr von Hartmansdorff: Om Presidenten i Kammarrätten hade ifrat för ifrågavar. räkenskapers granskning af samma Verk, så skulle .man sannolikt hafva ansett honom intresserad för utvidgning af denna myndighets granskningsrätl. Derföre har jag varit stum, men alldeles icke derföre, ali jag finner saken oriktig. Inom hufvudstaden finnes en annan inrättning, nemi. Vetenskapsakademien, hvars tillgångar tillkommit dels genom gåfvor och dels genom Statsmedel, men icke destomindre granskas akademiens räkenskaper af Kammarrätten. Min öfvertygelse är, alt det hade varit i sin ordning, örn en lika beskaffad granskningsrätt tillagts Kammarrätten i fråga om Landtbruks-Akademiens räkenskaper. Jag tror, ali en sådan granskning af denna Myndighet medför säkerhet för enskilde gifvare, att deras medel varda behörigen förvaltade.
Klaga de, så hafva de efter min öfvertygelse orätt; ty då timmen dr utsatt, inom hvilken de skola infinna sig, så finnes ingen orättvisa deruti, att de, som icke rätta sig derefter, blifva pliktfällde, då andre, som ställa sig författningen till efterrättelse, icke pliktfällas. Den andra satsen var, att man vid lagstiftningen borde göra afseende på dem, som under mantalsskrifningen supa sig fulla. Jag kan icke instämma deruti, och funnos inga bättre skäl för förändringen, så skulle jag helt och hållet afstyrka densamma. Hr Frih. o. Landtm, lät uppläsa Hr Printzenskölds förslag till redaction med den ändring , som han i sitt sednare yttrande deruti gjort, så lydande: ”Om mantalsoch ”skattskrifningarna låter Konungens Bef:h:de tidigt utfärda "kungörelser, som för landet utsätta den ordning , uti hvil”ken dessa förrättningar hvarje dag på föreller eftermid”dagen skola ske, samt att den, som vid upprop i bestämd "ordning ej är tillstädes, gör sig till böter förfallen; hvarförutan kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter om "beskaffenheten af de uppgifter till mantalsoch skattskrifning, som de skattskyldige, enl. författningarna och denna "bevillo.stadga, skola aflemna." Hr von Rosen: Att i kungörelsen skulle stå en bestämd ordning för mantalsskrifningen kan jag icke förena mig om, ty kungörelsen borde då innefatta hela mantalslängden. Jag kan icke förstå, att jag i kungörelsen kan bestämma ordningen annorlunda, än genom hela mantalslängdens införande. Frih. Nauckhoff: Äfven jag anser ordet "ordning" icke fullständigt uttrycka meningen. Visserligen har äfven hittills brukats, att i kungörelsen intaga en viss ordning, men denna ordning afser dagarna och ställena för mantalsskrifningen. En speciellare ordning tror jag icke lämpligen böra intagas i Konungens Bef:h:des kungörelse, emedan det skulle Den 10 Oclober f. m. skulle varn för vidlyftigt.
Jag begär ju inte precis, att farbror skall sjelf kontant göra utlägget; allt hvad jag ville be farbror om, är att farbror förhjelpte mig till ett större stående lån » Farbror Tuve höjde med en tvär gest handen med silfverdosan och slog takt till de eftertryckligt punkterade orden: « Jag–skrif–ver–al–drig–på–ett–papper!» Paus. De suto orörliga, och man skulle kunnat höra en knappnål falla. «Af mina egna pengar kan jag ibland låna ut,» tillade gubben; «på ett papper kommer mitt namn aldrig.» Truls satt en stund och eftertänkte; derpå sade han, stilla och något töfvande, med sänkt stämma: «Skulle kanske farbror då sjelf vilja försträcka mig medel?» Gubben plockade i snusen, snusade omständligt och gjorde toilett efter akten. «Ja, – hur skall du annars egentligen kunna reda dig, om jag icke hjelper? Jag är väl så illa tvungen, om du inte skall gå till konkurs.» Truls svalde, och sade ingenting. Farbror Tuve, som med detsamma kom underfund med, att han redan indirekt så godt som gifvit ett halft löfte, retade upp sig deröfver och blef allt mulnare. «Ja, du förstår naturligtvis,» fortsatte han, «att innan jag lofvar någonting som helst, måste du framlägga en utförlig redogörelse för din ställning. Rubb och stubb. Jag vill veta, hvad det är för klabb, som jag ger mig in i. Det kan hända, det står så, att det är bäst att låta det hela braka. Truls menade nej och tackade. «Och så ett vilkor,» fortsatte gubben vidare, utan att taga notis derom. «Utan det gör jag det bestämdt inte. Du nämnde nånting om process mot en Stockholmstidning. Sådant der vill jag inte veta af.» Truls rätade rygg och blickade fast och förvånadt på farbrodern. «Hvarför det?» sporde han hotande. Farbror Tuve gjorde bara en obetydlighet af en afvisande gest, men sade ingenting. «Farbror får väl ändå medge, att jag har rätten på min sida?» «Är du också så säker på, att du får rätten?»
N:o 26, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut i afs:de å Bet:det N:o 21, ang. skatt för hundar. Böredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts den 9:de d:s bordlagda Bet:de N:o 11, i anledn. af väckta motioner om upphäfvande af straffarterne prygel och dagg samt om inrättandet, i st. derför, af straffklasser inom alla regementen m. m. Böredrogos och biföllos Allm.
Län, ordna fattigvården på sätt, som efter ortens beskaffenhet och serskildte förhållanden finnes tjenligast. sc morn,. Lika. med Utskottens förslag i 2 §. 2 morn., §. 5. Lika med 3 §. i Utskottens förslag». §:• & Lika med 4 §. §- 7; För Tjenstehjon, Statfolk samt Handtverks-, Bruksoch Fabriksarbetare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall husbonden, under löpande tjensteåret, ansvara för försörjning, så att icke de falla fattigvården till last;- dock med rättighet att, om han villaf deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda, fått vidkännas, § 8. imorn. Viii utdelande af fattigvårds-understöd skall Socken-Nämnd tillse, att det motsvarar de nödvändigaste behofven, alltid med beräkning af fattighjonets möjliga förmåga att bidraga till sitt uppehälle med eget arbete;: och ankommer det på Nämnden att, antingen, på sätt den finner lämpligast, använda denna fattighjonets arbetsförmåga, eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda densamma, då understödet i förhållande deria 11 minskas. 2 morn. Lika med Utskottens förslag i 9 §. 2 mom. 3 mom. Lika med Utskottens förslag i 9 3 mom. 4 morn. Lika med Utskottens förslag i 9 §. 4 morn» §. 9. Lika med 10 §. i Utskottens förslag. §. 10. _ Lika med 2 och 3 mom. af 12 §. i Utskottens förslag. §• liom. af kastningen. af fattigvården tillhörige fastigheter och capital’,. Lagsamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 5. 27 jemte inkomsten af sterbhus-afgifter, böter, collecter, frivillige gåfvor och andre sådane bidrag, jemte de medel, sorn kunna erhållas från den gemensamma Länsfonden, icke äro för fattigvårds-behöfvet inom samhället tillräckliga, skall, till, fyllnad af bristen, först erläggas en afgift af högst 6 skillingar
Grane såg nervös ut och krossade mekaniskt mellan fingrarna ett blad, som gått af på hans cigarr. »Kunde man ej tänka på att uträtta något?» Ling drog på munnen. Linien på ena sidan om läpparna blef längre och skarpare. »Vill du slåss med tiden? Blifva en Don Quixote?» Grane höjde på axlarna. »Nej. Men man kan slåss för annat än en chimère.» »Och ändå bli prydd med narrkåpa af hvarje hederlig Sancho! Tackar för mig. Jag har tänkt på det där jag med. Blifva författare, strida för sanningen, dö på en vindskupa! Hvad?» Grane svarade ej. »Hvad tänker du göra, om du lämnat universitetet, misslyckats och står utan lefvebröd?» Grane såg upp. »Gå in vid posten, bli järnvägstjänsteman, hvad som hälst. Det är mig likgiltigt. Jag har inga öfverspända förhoppningar. Men för mitt ändamål eller afsigt, om du tycker bättre om det ordet ...» »Hvilken afsigt?» »Att bli författare, som du själf sade, men om jag det vill, måste jag lära att förstå min tid, och det gör jag ej här.» »Jo bevars, den är lik alla andra. Det sker intet nytt under solen. Se vid det där bordet, där borta. Jag känner dem. Där talar man om examina och befordran. Sådana ha funnits i alla tider. Se på de där. Jag känner dem också, jag känner alla. Där talar man om hur fulla de voro i går, hvad de drucko, och hur mycket de drucko. Där bredvid om filosofins förhållande till teologin och där borta, där man skrattar, om nachspiel med porter och fruntimmer. Och här intill! Hör själf. Här leka de nihilister och dricka mycket punsch. Är det där något svårt att förstå? Är det något nytt kanske? Är det detta, du kallar vår tid?» Samtalet afstannade. Cigarröken var kväfvande tjock, gaslågorna skrufvades ner till hälften, och gästerna började gå. Stojet växte, man pratade högt, under det man lotsade sig fram mellan borden och i halfmörkret lutade sig öfver disken för att säga farväl till fröken. Grane halflåg i soffan.
Ätt är den, sorn till samma Ätts värdighet först upphöjd blifvit, och Ättemän hvar och en, sorn deraf sedermera är lagligen delaktig vorden, och som sjelf ej innehaf ver högre värdighet pä Riddarhuset. Hufvudman är Stamfadrén, och efter honom äldsta Ättemannen af den ättegren, som i hvarje led varit äldre än någon af de öfrige lefvande grenome af Ätten. Äldre Ättemän är den, sorn förr, och yngre Ättemän den, som sednare kan ärfva Hufvudmanna-rätten. Herr Lefren, Johan Pehr: Mig förefaller Utskottets redaction af denna §. ej serdeles tydlig. Jag önskar alt Utskottet vid framställningen af den ordning, sorn skall gälla för Adliga värdighetens och representatiosrättens ärfvande, hade tagit till modell den fastställda Successionsordningen för det Kongl. Huset, och alt ordalydelsen i §. således blifvit alldeles densamma, som i Successionsordningen, blott med insättning af orden Stamfader och Hufvudman i stället för de Kongl. Personer, sorn i Successionsordningen äro nämnde. I anledning häraf har jag uppställt följande förslag till redacliou: Stamfader för en Ä tt är den , som till samma Ätts värdighet först upphöjd blifvit. Hufvudmun är Stamfadrén, och efter honom dess förstfödde son och dennes manliga efterkommande i den ordning de Ättens Stamfader i rätt nedstigande led närmast äro. Utdör den förstfödde sonens led på maits sidan, tillfälle då Hufvudmannaskapet Stamfadrens andra son i ordning gen , med arfsrätt för hans manliga efterkommande i samma ordning , som för den förstfödde stadgadt är, nemligen allt efter som de i rätt nedstigande led Ättens Stamfader närmast äro. Utgår äfven den andra sonens linea pä manssidan , gånge HufvudmannarHitten till den 3:dje o. s. v. till de öfrige Stamfadrens söner bch deras manliga efterkommande i rätt nedstigande led efter förstfödslorätt, som här ofvanföre, för den förstföddes Ätt föreskrifva är.
På samma grund synes mig man kunnat* underlåta anmärkning emot låneförsträckningen af 300,000 r.dr på några månader till Riksgälds-kontoret, ty full säkerhet för återbetalning förefanns uti de till Riksgälds-kontoret ingående skatterna, och ingen den minsta anledning var förhanden, att Banken för sin säkerhet skulle behöfva realisera den erhållna obligationen inom G månader. ■— Och af ungefär enahanda skäl tyckes icke heller tillräcklig anledning vara till anmärkning i afseende på utlemnandet af 100,000 r:dr till Smålands och Hallands Hypotheks-förening emot serskild solidarisk ansvars-förbindelse af dess Direktion på några månader, till dess de tryckta obligationerna blefvo färdiga. Såvida Hypotheks-bolaget medgifvit åt sin Direktion att utfärda en dylik förbindelse, hvilket väl torde hafva egt rum, ehuru det ej omförmäles, synes förbindelsen i det hela hafva medfört samma säkerhet som Föreningens obligationer, hvilka så fort ske kunde, eller sednast inom årets slut, skulle aflemnas, hvilket ock lärer skett den 6 Decembersamma år. — Genom dessa operationer har i alla fall Banken, utan något äfventyr eller någon fara, vunnit förkofran af en tillökning uti Banko-vinsten, hvaröfver Ständerna nu ega att förfoga. Vidare heter det i Betänkandet § 20, angående låneförsträckningen till Riksgälds-kontoret: ”Att Bankens tillförene vid flera tillfällen inträffade oförmåga att fullgöra sina förbindelser alltid härledt sig från dess transaktioner 'med Statsverket.” Det bestrides ingalunda, att väl alla oredor i penningeväsendet, som haft riksbankrutter till påföljd, hafva ifrån en sådan inblandning haft sin upprinnelse. Och sjelfva den myntbestämningslag af den 1 Mars 1830, som nu vid realisationen fortfarande tillämpas, är väl i grunden icke annat än en konkursdom af det innehåll, att Banken icke kan betala till sina kreditorer mera än 37 Vä procent, eller blott något öfver en tredjedel af deras fordran. Men månne de öfverklagade oredorna någonsin kommit från Banko-förvaltningens egenmäktiga förfarande?
Olägenheterna af ett annat systems införande skulle således vara, att på en gång förstöra allt hvad be - Den 3o Julii f. in. hofvet antagit, och minnet inpräglat, för (lagliga lifvets nästan alla transactioner. Detta är ej afhulpet med en tabel!, ty den enfaldige lärer sig ej så lätt att begagna en sådan, och huru skulle han, äfven med en sådan kännedom, hvarje gång han behöfde reducera en skäppa, hafva tillfälle att i tabellen efterse bråken. Erfarenheten har dessutom visat, att der systemet varit infördt, har man hunnit inse olägenheterna deraf. I Frankrike, der alla borgeliga förhållanden genom revolutionen så förskräckligt rubbades, och der en ändring således var mera lätt att införa, har, såsom Herr af Forsell i reservationen upplyst, handt, att sjelfva den Regering, som framkallades af revolutionen , nödsakades gå allmänhetens behof till mötes, genom återupptagande af de gamla benämningarna och fördelningarna, hvilka icke, såsom Herr Friherre Wrangel sagt, stå i något jemnt förhållande till de nya eller dermed kpnna förenas; ty ehuru de nya fördelningarna nyttjas i ali laglig stil, begagnas lik väl de gamla i allmänna bruket. Då dessutom härtill kommer, att vi hos oss sakna behof eller anledning till förändring, ty förhållandet är icke här, som det var i Tyskland och Frankrike, der måtten för samma sak voro olika på olika ställen; i Preussen t. ex. funnos tillförene kanske 100 olika mått för att mäta samma sak; då detta ej är förhållandet - Den 3o J n 1 i i f. m. det hos oss; ty Om vi hafva olika mått för olika saker, om måttet för en tunna salt icke är det samma, som måttet för en lunna spanmål, så mates likväl samma saker öfver allt med samma mått, och en tunna salt eller spanmål utgör öfver hela Riket lika mycket; då samma förhållande är med våra vigter, så att de, ehuru olika för olika saker, likväl öfverallt äro de samma för samma sak, så uppstår icke hos oss något sådant behof af förändring, som funnits i andra länder.
No^:t ökverlemnot en underdoniA on8ölininA ok 22 Illond Il.idliöjoinA8 8tod8 invonore, ott Kon^l. Noj:t mätte ^öro McliA ?ropo8ition om 8tot8- ON8I0A ok ^:delor ok cleo till en norlig liomn^^ANod der8töde8 lisrölinode Ii08tnocl, livillien, enligt Ökver-Oireeteuren -noir llerölininA, njl^in^e till 113,ooo l3:dr, ilo deremot invonorne ville Aenom Vetie-teelinin" lieredo till^onA till ilen äter8toenile kemteclelen, emot vi88o u^aikno villtor; i onledninA livorok 8t^rel8en kor Vllmönno VöAoell Vottenll^Znoder, 80m on8ett, ott ilet erlljudno lridro^et ok ldott ^:del vore kör 1o§t, enor liers ondro 8töder kör d^lilio kö re to ^ möst tillglijoto t/<lel ok ko8tno(len kör ott liom mo i otnjutonde ok 8tot8-liiilroA, men ott 8liöliAt ok8eende liorde ^0108 o lior köreliommonde 8törre 8voriAlieter, ön jiö ondro 8töllen kör tillvö^olorinAOnclet ok liidro^ i lilio körliöllonde 80m cle88o 8töcler, liel8t ilen kottbo ollmoAen liomme ott clroAO 8tör8to körclelen ok köretoAet, i underdäniAlist till8t^ rict lXödi^ kro^)08ition till Ilili6t8 8töncler om ett 8tot8-on8loA till ll3idIiöj)inA8 Iiomnb^Mnod ok ^delor ntok li08tnoden, eller 84,780 Il:dr, med körlieliäll, ott z-'del ok Ii08tnod88ummon, eller 28,280
Då emedlertid nu finnas 232 Enkor och Barn, hvilka nu icke utan särskilda extra anslag kunna lill något underhåll förhjelpas, och hvilka, efter den i Nåder fastställde PensionsStalen, skulle, för att kunna komma i åtnjutande hvar och en af full pension, fordra en summa af Sex Tu - Den 32 December f. m. sende Åtta Hundrade Åttalionio R:dr i6sk., men denna summa icke kan anses hvarje år vara bestämdt lika, hvaremot behofvet beklagligen hittills alltid varit i tilltagande; får jag föreslå, att Rikets Ständer antingen ville föröka Anslaget från Sexton till Tjugofyra Tusende Riksdaler, eller till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att af Öfverskotten på InkomstTitlarne disponera de till fyllnad föreslagne Åtta Tusende R:dr, så vidt behofvet det påkallade, för att förhjelpa alla till full pension. Att den förhöjning, jag önskar blifva möjlig från en tredjedels till full pension, alldeles icke, efter tidernas kraf, är öfverflödig för att hjelpa de ifrågavarande behöfvande, visar sig deraf, alt t. ex. full pension för en FältMarskalks Enka utgör 2Öo R:dr, för en Capitaines Enka 36 R:dr och för en Underofficers Enka 16 R:dr, så att en tredjedel af dessa pensioners belopp utan tvifvel är högst otillräckligt, hvilket förhållande äfven visar, att bristen uppkommer icke af för stor liberalitet vid bestämmelsen af pensionsbeloppen, ulan af de i behof varandes stora antal. Då så väl Armeens PensionsCassa som Armeens Enkeoch PupillCassa, i anseende till sina ändamål och naturen af de medel, hvaraf de blifvit formerade, ej hafva något gemensamt med den omtalta Statens Den 12 December f. m. 9> Pensioneringslnrättning, hvilken, endast i hänseende till administrationen, blifvit ställd under samma Styrelse; så kunna förenämda särskilda Cassör icke lemna något bistånd till nu omtalta Class af behöfvande, hvilka således endast genom ett särskildt Statsanslag kunna hjelpas.
Sparre har nemi. bittert klandrat Utsk., för dess underlåtenhet, att icke ingå i närmare pröfning derom, huruvida icke i den K. Stadgan af d. 1 Juni 1850 fjerdingsmännen ålagts göromål, som dem egentligen icke tillkomma, borde och för det att Utsk., till svar å de motioner, som derom blifvit framställde, endast förklarat att de i nämnde nåd. Stadga fjerdingsmännen föreskrifne skyldigheter, till största delen varit dem genom äldre författningar ålagde. Hr Gr:n har låtit hänföra sig ända derhän, att yttra det betänk, vore till den grad principlöst, att det härutinnan endast öfverträffades af merberörde K. Stadga. Jag skulle väl till svar härå endast kunna åberopa Gr. Björnstjernas, såsom mig synes, ganska riktiga yttrande, alt BondeSt. inom hvilket alla motioner uti detta ämne blifvit väckte, utan anmärkn. godkänt detta principlösa betänk.; men jag vill gå ännu längre; jag vill söka visa, alt den K. Stadgan icke innefattar några nya, för fjerdingsmans-befaltningen fremmande göromål eller ålligganden. I anledn. af R. St:s vid förra riksdagen hos K. M. gjorda underd. anhållan om utfärdandet af en instruktion för fjerdingsman, bar K. M. i den öfverklagade Stadgan låtit sammanfatta alla de skyldigheter hvilka af ålder ålegat fjerdingsmännen på grund dels af författningar och dels af praxis, och jag är öfvertygad, att hvar och en med ämnet något bekant måste medgifva, att meranämnde K. Stadga icke innefattar elt enda åliggande för fjerdingsmännen, som de icke redan (ill följd af författningar eller praxis egt. Jag är nu icke försedd med den af Gr. Björnstjerna åberopade promemoria och kan således icke punktvis bevisa detta mitt påstående. Dock erinrar jag mig med visshet att fjerdingsmännens skyldighet alt tillse underhållet af vägar, broar och färjor förekommer redan i 1734 års Gästgifveriordning. Denna skyldighet är således 100-årig, hvilket torde få gälla som svar å Gr. Wrangels anmärkn. i denna del.
N.-o 1. dervid om en föregående serskild revision i underdånighet anhållit; har Kongl. Maj:t, med bifall härtill, förordnat trenne i Kyrko-lagfarenheten kunnige och erfarne Prestman, att öfverse och granska Kyrkolagen och dermed gemenskap egande EeclesiastiqueFörfattningar, samt utarbeta förslag till de rättelser och förbättringar, som kunde pröfvas nödiga. Detta underdåniga Förslag, som redan är afgifvet, har, på Kongl. Majrts Nådiga befallning, blifvit lill trycket befordradt. I sammanhang med Svenska Kyrkans och Församlingens angelägenheter, har Kongl. Majit sorgfälligt sökt befordra det uppväxande slägtets bildning samt Litteraturens och Vetenskapernas förkofran. Utom den Rikets Consistorielanbefallda tillsyn öfver det siitt, hvarpå Allmogens Barn uppfostras, bar Kongl. Majit, med afseende å Rikets sist församlade Ständers underdåniga framställning, rörande Barna-undervisningens förbättrande, vidare erinrat Consistorierne och Presterskapet, att verksamt befordra vexel-undervisningens' införande, der locala förhållanden sådant medgifva, äfvensom att vid förslag till Kloekare-sysslor hafva serskildt afseende på sökande med kunskaper i denna läs-method; hvarförutan Kongl. Maj.-ts Nådiga Borätt. N:o 1. 19 Consistorierne blifvit; förständigade, att vid sammanläggningar af Kyrkor och Socknar, hvarigenom Presterskapets Prediko-besvär förminskas, efter Församlingarnes hörande, föreslå hvad förbättrad åtgärd för Skol-undervisningen må, i sammanhang dermed, kunna tillvägabringas.
Ständers öfvervägande i Nåder öfverlemna. Utskottet, som, i följd af ofvanåberopade Kongl. Circulaire-Bref den 9 November 1840, anser fråga om lönefyllnad numera icke kunna uppstå för flere än innehafvarne af ofvannämnde 20 Pastorater, får, beträffande de uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse först uppräknade Nio ansökningarne, vördsamt anföra: att då, i afseende å löneinkomsterna vid Öregrunds, Gideå, Gårdeby, Skagerhult, Ängsö, Alsunda, Lerbergs och Ulrica pastorater någon 16 Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 199. erinran icke förekommit vid de af Kongh Kammar-Collegium och Kongl. StafsContoret följde beräkningsgrunder, Utskottet ansett fyllnad uti inkomsterne för Kyrkoherdarne i dessa åtta församlingar icke böra af Stats-Verket beredas, hvadan hemslälles, att Rikets Ständer, i anledning af berörde ansökningar, icke måtte vidtaga någon åtgärd. Men hvad angår Kyrkoherdens i Jerlåsa Församling enahanda begäran, har Utskottet ej kunnat instämma uti Collegiernes åsigt, enligt hvilken utsädet icke blifvit afräknadt från boställshafvarens andel i afkastningen, utan deieinot, lika med vederbörande Pro v ince-Contoir i Kammar-Collegium, funnit bemälde kyrkoherde vara till löneförbättring af 4 Tunnor Spanmål berättigad, på sätt här nedan förmäles.