Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden blef att den svenska span-målen banade sig väg till trakter, der den förut varit föga känd; den blef eftersökt och högt betald i verldsmarknaden. Men sedan kriget och krigsrustningarna upphört och årets skörd visat sig god i nästan hela Europa, befunno sig spanmålsprisen i fallande; en stiltje eller rättare sagdt en återgång till de normala förhållandena hade inträdt. Efter åtskilligt ordande om nödvändigheten för oss att söka bringa jemnvigt i vår handelsbalans, huvudsakligen genom en ökad spanmålsutförsel, kom motionären slat-ligen till att rikta uppmärksamheten på behofvet att förbättra den exporterade varans qvalitet genom inrättandet af spanmåls-torkningsanstalter i de större exporthamnarne. Motionen afstyrktes af utskottet och föll äfven i bondeståndet.Ehura d&amp; nästan ännu mer benägen än nu att kasta allt möjligt pä staten, fann man dock, att de föreslagna, gagnande torknings-anstalterna icke öfverstege, hvad den enskilda företagsamheten myoket väl kunde g&amp; ut med. Mengels första motion vann således ej framgång. Men der-emot bade han god] yoka med åtskilliga andra förslag. Hans m. fl. riksdagsmäns särskilda motioner om höjning i postskjuts-legan ledde sålunda till riksdagens skrifvelse af den 27 Jan. 1858 om postföringens framtida skiljande från jordbruket och gästgif-veriskjutsen och lindring dessförinnan i nämnda besvär. M: s motion om ändringar i skiftesstadgan bidrog i sin mån att framkalla ett riksdagsbeslut ang. ersättningen åt gode män rid landt-mäteriförrättningar. Likaledes framgick en skrifvelse till k. m: t såsom följd af M: s motion om kontroll och beskattning å utländska brandförsäkringsbolags verksamhet i Sverige. Glömmas bör ej heller hans verksamhet för ^jurskyddssaken. Dittills fans i detta ämne blott en mycket ofullständig lagbestämmelse; den stod införd i byggningabalken, hvarest i 22 kap. 2 § stadgades ansvar å den, som » sargar annans fö ».
Då jag vet, att de, hvilka önska bifall till den i motionen föreslagna åtgärden, uteslutande äro anhängare af den Högoch Välborna, Idögvördiga, Vällofliga och Hedervärda ståndsprincipen, så, på det alt de i deras underd. anhållan icke må hafva skrif vit ett Uriae-bref åt denna deras älskling, på det att de icke må gå miste örn sitt mål, vill jag före - *44 Den ii Juni. slå, alt vid samma anhållan lustes såsom det andra villkoret följande: att nemi. motionären måtte blifva comiteens preses, dels såsom en välförtjent belöning, dels på det att lian ina vara i tillfälle alt utveckla de åsigler i afseende på utbildningen af ståndsprincipen, hvilka lian vid conferencertia bär i representationsfrågan så för!jenstfullt framställde; man kan då vara öfvertygad, ty mannen är icke den som låter pruta med sig, att vi icke blott skola få behålla våra fyra gamla Stånd, utan få dessutom en del stånd af fiskare, Diskare, lurendrejare och män af allahanda andra yrken, med ett ord, ett Stånd af hvarje yrke. Att mannen kommer med, ifall man, efter hans idéer, vill såsom sig bör och conseqvensen verkligen fordrar, om ståndsformerna skola bibehållas, gifva dessa liksom i Indien sin fulla utbildning från Parcas till Brahminer — det ar ultydt, frälsebönder oell erkebiskopar — är nödvändigt; ty hvem skulle annars kunna uttänka åt dessa Stånd deras tillbörliga epitheter, de kunna ju hvarken kallas högvälborne eller hedervärde.
13 på deras pligt att ställa sig samma föreskifter till efterrättelse; samt dä, oaktadt den åberopade tillökningen på sednare tider i de indirekta skattebidragen, statens behof icke lärer medgifva någon nedsättning i den allmänna beviilningen, och, om sådant äfven vore fallet, denna nedsättning icke synes böra företrädesvis komma borgerliga näringarne till godo; tinner Utskottet, vid betraktande dessutom deraf, att jordbruket, ehuru betungadt med ständigt öfverklagade tryckande grundskatter och natura-prestationer af mångfaldig art, likväl i den direkta beviilningen äfven deltager med ett mot 5 procent af dess påräkneliga inkomst ungefärligen svarande belopp, sig sakna skäl att å denna del af Herr Hjertås motion tillstyrka bifall; och då, hvad åter angår Herr Komminister Beckmans förslag om olika procentberäkning för olika uppskattad behållning af rörelsen, samma förslag endast, framställts under förutsättning att en förändring kunde till vägabringas i Taxeringsoch Pröfnings-kommittéernas sammansättning och arbetssätt, men sådant icke kunnat af Utskottet i någon väsendtligare mån tillstyrkas, anser Utskottet något vidare yttrande i anledning af detta förslag icke erfordras. Beträffande derefter Herr Hallings framställning om borttagande af afgifts-klassifikationerne i 10 §, har Utskottet, enär dessa klassifikationer icke medföra någon olägenhet, men deremot måste, i mer eller mindre mån, kunna tjena lill ledning vid taxeringarne, genom tillfället tillj jemförelse emellan de olika, efter städernas klassförhållanden afpassade afgiftsbeloppen, ansett sig icke ega anledning att tillstyrka någon förändring i detta afseende.
Med höternes uttagande förhålles, på sätt om böter för försummelse vid Mantalsoch Skattskrifning redan stadgadt är. §. 65. Taxeringsmännen ega, att, så vidt de skattskyldiges uppgifter hafva något sammanhang med publika Verks befattning, ovägerligen af dessa undfå de upplysningar, som kunna erfordras. Skulle, efter inhemtande deraf, någon anledning vara till tvifvelsmål om rigtigheten, antingen af sjelfva uppgiften eller af de gjorda afdragen, ege taxeringsmännen att specifike uppgifter i begge delarne den skattskyldige affordra. §. 66. I enlighet med de sålunda inhemtade upplysningar och utrönte förhållanden, skall Taxerings-Comiteen, efter aflagd ed, på sätt 122 §. foreskrifver, stadga de grunder, efter hvilka hvarje skattskyldig bör taxeras, och i följd deraf pröfva uppgifterne, samt, efter egande kännedom, på ära och samvete, dess beslut meddela, och ändtligen, med afseende å de här gifna föreskrifter, egendomars och lägenheters värden föreslå. §. 67., Ehuru egare af en faslighet, på sätt 62 §. föreskrifver, uppgifvit det värde, hvartill han förmenar den böra anses, vare Comiléen likväl både berättigad och skyldig att, utan afseende på uppgiften, efter förefallande skäl och nu stadgade grunder, bestämma det värde, hvarefter bevillning bör utgå; dock bör anledningen till denna förändring i protocollet antecknas. §. 68. Af de handlingar och upplysningar, Comiteen samlat, och den Iocala kännedom, Comiteen bör ega, åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet, till utrymme, jordmon, åbyggnad, belägenhet, afsättnings-tillfälle, förmoner och onera; och må, i afseende på den nytta och rättelse, som vid Bil. lill Bevillnings-Utikottets Betänkande, N.o 12.
Armfelt: Jag vill endast med afseende på den siste värde talarens yttrande, att man, om R. St:r lemnade sitt bifall till Utsk:ts förslag, angående rättighets meddelande till anläggande af qvarnar, skulle komma att gå till väga på ett repressivt sätt och icke på ett preventivt, d. v. s. att man skulle komma att tillåta hvar och en utan föreg:de undersökning och erhållet tillstånd anlägga qvarnar, då deremot nu undersökning och tillstånd erfordras, fästa hans uppmärksamhet på att detta icke blir fallet i alla afseenden, ty skyldigheten att anställa undersökning derom, huruvida, genom vattenuppdämning och dylikt, skada kan tillfogas någon annan, kommer att qvarstå och endast undersökningen huruvida den föreslagna qvarnen kan komma att förorsaka intrång i förut skattlagde qvarnars mäldelag skulle komma att bortfalla. Orsaken dertill är, att man ansett det vara mera skäl att genast belasta den, som vill anlägga qvarnar, med någon liten kostnad, än att sedan, ifall han befinnes icke hafva haft rättighet att anlägga sådane, tvinga honom att nedrifva dem och sålunda förorsaka honom vida större utgifter. Frih. Raab, Adam Christian: Då R. o. Ad. vid 2:dra punkten har beslutat, att den, sorn vill idka handel, skall ega god frejd samt råda öfver sig och sin egendom, synes det mig att deraf följer, det en pröfning måste ega rum, om den, som söker handelsrättighet, verkligen har dessa egenskaper. Deremot vill jag icke bestrida giltigheten af de inkast, som blifvit gjorda mot ordställningen i 6:te punkten, då det der heter, att Magistraten skall utfärda tillståndsbevis. Detta skulle nemi. förutsätta, att Magistraten skulle ega rätt att neka ett sådant; åtminstone skulle det föranleda tidsutdrägt m. m. Jag tror att detta förekommes, om man ändrar ordställningen i l:sta mom:t till följande lydelse: »att den som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, derom göra anmälan hos Magistraten, som det åligger att, då sökanden företer bevis om sin behörighet, ofördröjligen dertill meddela tillståndsbevis.» Gr. Mörner:
M:t med eu underd. anhållan, att all utanläsning utöfver Luthers lilla Katekes, så i folkskolan som vid elementarläroverken, måtte uphöra; men då sådant skulle omfatta mer än det, hvaröfver Utsk:t i detta Betänk, sig utlåtit, så måste jag inskränka mig till anhållan om en återremiss, på det Utsk:t måtte komma i tillfälle att taga kännedom om Frih. Creutz’ motion, hvilken åtminstone har den fördelen att vara affattad i enlighet med LäroverksKomittéeus förslag. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Nordenfelt, Enar: Ehuru hvar och en, som här up trader för att försvara Betänk, och de deruti uttalade åsigter, skulle enligt eu talares förmodan komma att utgöra föremål för allmänt åtlöje, kari jag dock icke underlåta att, min pligt likmätigt, här yttra min åsigt, och då den utgör majoritetens inom Utsk:t, äfven försöka att försvara den. Det kan synas vådligt att upträda mot så många, så skickliga och så tätt sammanhållna motståndare, som jag nu fått; men det har icke varit Svenskens sed att räkna dem, utan den har varit att efter öfvertygelse och pligt fullgöra hvad man anser såsom sitt åliggande, obekymrad örn man slutligen måste ligga på platsen eller i yttersta fallet söka ett skydd. Innan jag går till sjelfva saken, anser jag mig likväl skyldig att svara på de hårda framställningar, som en talare tillåtit sig, derföre att Frih. Creutz’ motion icke blifvit behandlad i sammanhang med nu förevule. Man har stämplat Utsk:s förfarande såsom ett förbiseende, ett undanskjutande, — jag minnes icke precist alla de uttryck, som blifvit begagnade. Jag har dock icke sett någon paragraf i Grundlagen föreskrifva den ordning, inom hvilken motioner inom Utsk:n böra behandlas. Omdömet om det ena eller andra Betänkis företräde måste vara helt och hållet sub - Den 18 Februari f. id. 557 jectivt.
I talen nu om de stackars qvinnor, hvilka få sin förmögenhet förstörd af dåliga män. För det första: de flesta qvinnor gifta sig för att bli försörjda, d. v. s. för pengar. Hvem talar om männens af hustrur förstörda förmögenhet? om bodskuldema, räkningame? För det andra: hur många män fä gifta sig till pengar? Ett litet fåtal. För det tredje: Om jag heter Pettersson och gifter mig med en grefvinna, så blir jag icke grefve, men när fröken Pettersson gifter sig med en grefve, blir hon grefvinna. Ar det likställighet? Nu svarar man, ätt det är ingenting att tala om. Jo, förlåt, en titel i vårt samhälle är pengar. Om pianostämmar Pettersson accepterar en vexel, så refuseras han, men grefve Ruter eller Spader går.Hvarför gifter sig aldrig sergeant Lundström med general X: s dotter? Men hvarför kan general X. gifta sig med sergeant Lundströms dotter? Skulle qvinnoma vara så aristokratiska? Eller är det likställighet? När nu gift q vinnas eganderätt genomföres, så skall naturligtvis qvinnan också förlora sin giftorätt i mannens egendom. Hon skall också förlora mannens rang och titel eller hur, ty rang och titel äro pengars värde? Hvarför icke begära att få äktenskapsförord och boskilnad obligatoriska? Jag har aldrig fattat, hvarför icke denna enkla åtgärd föreslagits. Det måtte ligga något derunder! Skulle meningen kanske vara, att mannen icke skall få giftorätt i qvinnans, men qvinnan fortfara att få giftorätt i mannens egendom? Skulle meningen vara, att qvinnan skulle få lägga hvad hon förvärfvar på kistbotten, och mannen ensam försöija hushållet, det vill säga henne och den bamskö-terska, som skulle göra hennes tjenst, medan hon var ute och förtjenade. Det vore icke likställighet och det kan väl aldrig vara meningen. De flesta män lemna husets ekonomi åt hustrun, och de finna sig väl dervid. Så gör till och med den store tyrannen Furst Bismarck. Jag tror sålunda, att hustruns magt inomhu^är ganska stor. Männen hafva svagheter, utgifter till onyttigheter,och behöfva oupphörligt öfverseende af sina hustrur.
Ockander$ vid förfallotiden, blifvit inbetaide endast 348 r:dr 9 sk. 7 rst. banko, samt låntagaren kort derefter aflidit, hade, vid sökt » verkställighet af det utaf Konungens Befallningshafvande i Gottlands län, efter föregången lagsökning, gifne Utslag, hvarigenom löftesmännen blifvit vid utmätningsoch bysättningstvång ålagde betalning, Ockander> som för annan skuld var bysatt, befunnits sakna all 6 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 32. tillgång; och då, i brist af annan sådan hos Thomsson, blifvit utmätt hans egande fastighet ^:dels mantal Botvida i Oija, hade försäljningssumman icke lemnät någon tillgång för ointecknade fordringar. Efter det från låntagarens konkursmassa i utdelning erhållits 500 r:dr banko, men för återstoden 651 r:dr 38 sk. 5 rst. bysättning yrkats å G■ F. Thomsson, hade deri sistnämnde, med bifogande af ett utaf Pastor i församlingen utfärdadt intyg, att Thomsson med åtta minderåriga barn vore alldeles medellös, sedan hans egendom blifvit för skuld utmätt och försåld, hos Direktionen anhållit, att med 80 procent få liqvidera sin skuld till Diskontverket, på det sätt, att ^:del erlades hvar sjette månad, samt att för fullgörandet deraf ställdes vederhäftig borgen; med anledning hvaraf
Ifrån hvilka skäl Motionairen härledt nyttan oell behofvet deraf, att ej allenast förbuden mot utländska Hästars införande varda upplifvade och till noga iakttagande anbefallde, utan ock att vederbörande, vid äfventyr af tjenstens förlust och skadans ersättande, förpliktas ovilkorligen antaga de af Rusthållarne sjelfve anskaffade Hästar, så framt de äro felfrie, samt, i händelse af cassalion, meddela skriftligt bevis med fullständig uppgift af de fel, som dertill föranledt; hvarefter den Rusthållare, hvars sålunda casserade Häst sedermera blefve af vederbörlig Veterinaire - Läkare, i tillkallade gode mäns närvaro, förklarad vara fri från uppgifne felen, borde icke allenast få samma Häst approberad och inskrifven, utan jemväl ega rättighet att af den casserande erhålla ersättning för kostnad, skada och tidsspillan. Hvarjemte, till undvikande så val af kostnaden, att från flera olika håll anskaffa modeller till nya munderings -persedlar, som af vådan att, genom saknad tillgång dertill, få de nya persedlarne för någon obetydlig anledning casserade, Molionaircu Besv. och Oecon. Utsk. Utl.-de. IV: o io3. p föreslagit, alt Sqvadrons - Cheferne måtte åläggas, vid hvarje tillfälle, då modeller lill nya munderings-persedlar från Kongl. KrigsCollegium ankomma, mot betalning, öfverlemna ett exemplar deraf till Sqvadronen, till de Rustandes efterrättelse. Och hafva med Pehr Jonsson sig förenat Tufve Larsson och Påhl Jönsson från Christianstads Län, Anders Nilsson från Isie, Malmöhus Län, Anders Jönsson från Örebro Län m. fl., under yrkande, att hvad Motionairen föreslagit måtte få sträcka sig till hela Cavalleriet i Riket. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad först beträffar Motionairens framställning, rörande förhud mot utländska Hästars införande; så får Utskottet åberopa sitt i detta ämne under N:o 101 serskildt afgifne Utlåtande.
Fru Löfberg satt i sin söndagsklädning, styf och rak, med Familje-Journalens romanbibliotek framför sig, ifrigt sysselsatt med att studera. Virginie kom in från köket, gick omkring ett par slag i rummet och såg ut som om hon hade mycket tråkigt. »Hvar är far och Pettersson?» frågade hon till sist. Fru Löfberg såg upp från sitt romanbibliotek: »Herrarne ha gått ut i byn för att taga sig en promenad», sade hon. Tre veckors hoflif hade utvecklat hennes anlag för det ceremoniella till en sådan grad, att hennes väninna, fånggevaldigerns fru, numera nästan icke vågade besöka henne af fruktan för att bryta emot etikettens lagar. Hon hade redan fått åtskilliga tillrättavisningar vid sina visiter, och som hon i grund och botten var lika svag för att vara fin som sjelfva fru Löfberg, kunde hon icke fördraga dennas öfverlägsenhet och det obestridliga försprång hon i detta fall hade framför henne sjelf, hvars man dock var ett slags embetsman och följaktligen stod högre på rangskalan än en byskomakare. Det falska i denna situation pinade fru fånggevaldigerskan och gjorde att hennes besök hos fru Löfberg under den sista tiden blifvit mindre täta än förr. Fru Löfberg satt hela denna söndagsförmiddag ensam, stel och styf af fruktan för att skrynkla helgdagskläderna och få sin elegans derangerad. Virginie hade också gått ut i byn; men fru Löfberg saknade icke sällskapet. Hon var midt inne i den intressanta historien – den förlorade sonen, som varit en svår fyllbult innan han kom in i den aktade handtverkarfamiljen – hade sedermera artat sig briljant; och kärleken mellan honom och den unga dottern höll på att blomstra fram i vackra ord, medan våren bredde sig öfver jorden, solen lyste, fåglarne sjöngo och blommorna doftade. Och bakom allt detta hade man redan börjat ana den rike slägtingen, den ädle välgöraren med en guldpåse i hvar hand, beredd att taga sig af de unge, föra dem ut i verlden, inrätta allting åt dem på bästa sätt och taga frun i den aktningsvärda handtverkarfamiljen i sina armar, hviskande: »O kusin, hvad jag är lycklig! Under ditt hägn har min slägting blifvit en ädel menniska.
Taube framställt förslag till en alldeles ny redaclion af§:n; Gr. af Ugglas hade deruti instämt och föreslagit ett tillägg dertill. Hr Landtm, finge nu först framställa propos. å Utsk:ns förslag lill 4 §'n oförändradt. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar Hr Frih. o. Landtnäs mening vara dea, alt, om vi bifalla §:n sådan han är, det icke hindrar oss att sedan göra det tillägg, som Hrr Aminoff och von Rosen m. fl. tillstyrkt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då propos. blifver framställd på Utskrns förslag oförändradt, R. o. Ad. torde finna, att, om denna propos. blefve med ja besvarad, ingen förändring eller intet tillägg deruti sedan kan äga rum, utan borde denna propos., om Ib o. Ad. ansåg ett tillägg böra aga rum, besvaras med nej. Skulle den med nej blifva besvarad, komrne sedan de särskildta förslag, som blifvit gjorda, att underställas R. o. Ad:s pröfning. Hr Landtm, hemställde nu, 0111 R. o. Ad. behagade antaga Ulsktns förslag till 4 §:n oförändradt. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverröstat ja. Hr Frih. o. Landtm, lat uppläsa det af Gr. Taube afgifna förslag, med det tillägg Gr. af Ugglas yrkat, och hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag till 4 §• Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja. Då Hr Landtm, i anledn. häraf förklarade det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Gr. Taube votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att nu förekomme bestämmandet af contra-propositionen. Frih. Hamilton:
Valen skola ske inför den Magistrat inom valdistriktet, som Bergs-öfverstyrelsen, genom Konungens Befallningshafvande i länet, derom anmodar samt hvars och ens röstetal, utfördt i Riksdaler; och må — då Riksens Ständer skola sammanträda kallas, afgifve sina röster, antingen personligen efterrättelse uppläsas. Anm. I enlighet med dåvarande Konstitutions-Utskotts Mern. JYS 73, hafva Rikets sednast församlade Ständer beslutat, att, då i de särskilda förslag till ändring i 14 § 3 mom. Riksdags-Ordningen, som innefattas i ofvanstående förslag angående Bruksägares representations-rätt, samt i det (6:o) om Riksdags hållande hvarje år, den olikhet i afseende å en ordställning förekommer, att i förra förslaget begagnas orden: »då val böra ske», men i det sednare: »när val böra ske», skall, i händelse båda dessa ändringsförslag antagas, sistnämnda ordställning blifva den gällande. Se för öfrigt anm. 2, vid förslaget ll:o här ofvan. 18:0. Om ändring i 13 § Riksdags-Ordningen, angående hemmansägares representations-rätt. Riksdags-Ordningen. § 15. Allmogen i hvart härad välje inom Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet, inför Domhafvanden, sig efter hemmantalet, inför Domhafvanden, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet, en, inom till Riksdagsman i Bonde-Ståndet, en, inom häradet boende och besuten, hemmanshäradet boende och besuten, hemmansägare, hvilken icke tillförene hört till annat ägare, hvilken icke tillhör annat RiksRiks-Stånd, eller någon ordinarie beställStånd, eller någon ordinarie beställning i ning i Rikets tjenst eller fullmakt derå Rikets tjenst innehafver. Hvad om innehaft. Hän visning: Konst.-Utsk. Mern. Ridd. och Adelns Prot. den 7 April, 23 Maj, 27 Juni och 8 Aug. 1860.
Prest-StändetS Ledam. magnar, Ledam. magnar, Jod. U. 6^11enbor§. L. v. llosenstein. Pä Wällofl. Borgare-StänPä Hederw. Bonde-Ständets Ledam. wägnar, dets Ledam. magnar, krääln. Olok Lrulin. Utdrag af protocollet, hället hos högloft. Riddcrstapet ^och Adeln, wid Urtima Riksdagen i Mrebro den 27 Julii 1812. S D. ^öid förnyad föredragning biföllos följan, de 2:ne den 24:de dennes pa bordet lagda BetänkandenfränStats. Utst., det ena angående sökt betalning för 418 stycken Obligationer, hörande till de för Swensta Kronans räkning i Holland och Bråbänk upptagne Län; och det andra angående Löneförbättringar va Stat för ätstillige Tjensteman t General - AsMance - Contoirek samt Waktmästare och KammardrälMk derstädes. Ot sugrs» Lx krotocollo, /V, L. Lil vers tolxe^ Den S7 Julik. S0Z5 Utdrag afprotoesllet, hället hos HZgword. prest-Ständet, wid Urtima Riksdagen L wrebro, den 27 Julii r8is. S. D. kemnade Prest - Stander sitt bifall till Stats Utskottets den 2; dennes pa bordet lagda Betänkande», rörande no. Af åtskilliga Swensta Handelshus sökt betalning för 418 stycken Obligationer, hörande till de för Swensta Kronans räkning i Holland och Bradant upptagne Län. 2:0. Arfwoden för Riks-Standens samt Utskottens Secreterare och öfrige Tjenstemän. Or supra. Lx krotocollo, ^f. OAlmguist. Utdrag af protoc-llet, hältet hos HZgwZrd. prest-Ståndet, wid Urtima Riksdagen i Arebro, -en 27 Julii »312.
Elben förbi mynningen af den deruti utfallande Schwinge-floden. Denna tull, hvars utkräfvande i den njm form den antagit, saknade hvarje rättsenlig! stöd, blef en källa till ständiga klagomål särdeles frän staden Hamburgs sida; och Kejsar Ferdinand II inseende nödvändigheten af att befria sjötrafiken på denna stad från de tryckande band, hvaraf den var besvärad, utfärdade, på framställning af Hamburgs Borgerskap, i början af 17:de århundradet ett Frihetsbref, hvarigenom det vid strängt ansvar förbjöds, bland annat, att under hvad förevändning som helst på nedre Elben upptaga någon tull; men under tretio-åriga kriget synes emellertid denna beskattning hafva af Svenske härförare ånyo blifvit pålagd traliih. lill II. Sl. Prat. 186'i & 1863. I Afd. % liand. 1 Hafi. 1 Å 2 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o SS. fiken på Elben och sedan, genom Westphaliska freden, Erkebiskops-stiftet Bremen såsom ett Hertigdöme tillfallit Sverige, samt misshälligheter uppstått med Hamburg i fråga örn detina fullrätt, föranleddes Sverige häraf att söka genom ett internationelt fördrag betrj'gga tullens erläggande oell närmare bestämma vilkoren derför. Efter förutgångne undersökningar af en kommission, bestående af ömsesidigt utsedde delegerade, afslöts jemväl den 11 Mars 1691 med Hamburg en traktat, vanligen benlund Stade-Recess, med dertill hörande Elbe-tull-taxa, hvarigenom Stade-tullen, eller, såsom den äfven kallas, Brunshauser-tullen, med vissa inskränkningar, förnämligast till staden Hamburgs förmån, formligen och för all framtid, återupplifvades.