Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åf dessa handlingar inhemtas, bland annat: att utrikes exporten från Vesterbottens och Norrbottens län uppgick år 1858 efter tullvärde till 1,800,870 R:dr 87 öre, eller 5T'0n020:dels procent af hela rikets; att inrikes exporten från Norroch Vesterbottens hamnar till södra orterna samma år utgjort, i hvad kändt är, 1,1'27,70(5 R:dr 22 öre; att deremot för år 185tt utrikes exporten från berörde 2:ne län uppgått till 3,758,000 R:dr R:mt; att är 1858, af Rikets samtlige fartyg^ med sammanlagdt lästetal 150,831, sådane med ett lästetal af 9,532 tillhöra rederier inom Norroch Vesterbottens län, upptagande alltså G^-.dels procent af hela rikets fartygs lästetal; att då utrikes exporten frän Sverige år 1858 bedrifvits med fartyg af sammanlagdt 425,175 läster, Norrbottens och Vesterbottens hamnar besökts af fartyg med 56,053 läster eller 13^:dels procent af det liela, och till ett antal af 492 stycken ; att år 1858 Norrbottens och Vesterbottens inrikes export bedrifvits uti 770 fartyg, med ett lästetal af 28,471 läster; att på Norr-och Vesterbottens hamnar gå nio ångfartyg om sammanlagda 825 hästkrafter; samt att, skeppsbrottens antal å Vesterbottens kuster åren 1845—1859 utgjort 48, deribland många i det Sydostbrotten delgifvande farvatten.
Den Engelska lagen, sådan den då var, stadgade, att ingen sådan parlamentsakt kunde nekas, om den vore petilionerad under iakttagande af vissa bestämda vilkor, hvaraf jag såsom exempel blott vill nämna, att man skulle hafva satt sig i beröring med hvarje jordägare, öfver hvars mark jernvägen skulle komma att gä. Om dessa betingelser voro uppfyllda, sä kunde parlamentet ej längre neka att företaga frågan. Pä detta sätt. blefvo uti en enda stad i England ej mindre än 14 serskildta jernvägar projekterade att, föga divergerande frän hvarandra, gå nästan i samma riktning; men för alt bolagen skulle få gä in med sin anhållan till parlamentet, fordrades vidare att T'0 af aktiesumman vore deponerad, hvaraf hände, att alla de 14 bolagens aktier voro att tillgå på Börsen, långt förrän någon enda octroij var beviljad för uågotdera af dera. Till följd af den Engelska lagen sorn troligen är R. o. Ad. bekant, att hvarje industri-fråga skall innan den förekommer i parlamentet undersökas af en serskild komitte', tillsatt af parlamentet, (och gifve Gud att det vore sä äfven här i Sverige!) måste alla dessa petitioner granskas af denna komitté, hvaraf en betydlig tidsutdrägt uppkom, synnerligen då, af dunkel aning om hvad som hända skulle, denna komitté fästade den aldra största noggranhet vid genomgåendet af alla deras papper, för att om möjligen kunna utfinna något skäl till vägran. Det är tillika klart att under hela den tid, som denna granskning inför komittéen varade, slego eller föllo de olika bolagens aktier allt eftersom det ena eller andra projektet ansågs hafva mer eller mindre hopp om slutlig framgång. Dä nu till slut blott en af dessa 14 linier, kunde blifva den bästa och var tillräcklig för ställets rörelse, sä är det klart, att alla de omkostnader, som blifvit gjorde för erhållandet af octroij för de 13 linierne och som aldrig i något fall understigit 20,000 P. St. för hvarje bill, skulle gå förlorade.
Men detta fosterländska intresse stannade ej inom vissa kretsar, det spred sig allt vidare. De annars sh oföretagsamma svenska kvinnorna hafva, sisom Dagny mer an en &amp; r sedan bildat, efter föredöme af g h g omnämnt, för &amp; tt % de danska, en sjalfbeskattningsförening till stärkande af fosterlandets försvar. &amp; - islrilligt hade vi väl för vår del att invända mot det politiskt färgade upprop, som denna förening utfärdade, liksom mot sjalfva. detta: slags beskattning, men i detta företag låg tro p&amp; fosterlandets framtid, karlek tid1 dess urgamla frihet, protest mot egennyttans motstknd eller mot alla omogna drömmm om den eviga freden, därföre var det, d l a invandniugar och anmärkningar till trots, vardt erkannande, därför kom det att utgöra en insats till den fosterländska känslans hö jande. Men de svenslra kvinnorna hafm ej inskränkt sig härtill. De uppsatte och inliimnade till 1892 ärs riksdag en petition, undertecknad af mer an 1,000 kvinnor, med begiirm att landets representauter matte träffa åtgärder, som kunde betryggri, landets försvar. Dylika krinnopetitioner hafva väl förekommit i andra land, men hos oss var det en förut okänd kraftyttring af det kvinlip slaktet. Vi hyste visserligen t~ifvels mal angående petitionens betydelse för fragniis losning, men vi hade sannerligen ej väntat, att densamma skulle framkalla den domen af en svensk folkrepresentant, att kvinnorna voro » mindre vetandes, och om det ocksh inom alla representationer finnas. individer med mindre vetande, så, hade vi ' aldrig föreställt oss, att riksdagens öfriga ledamöter utan synnerliga protester skulle mottaga denna dom öfver sina hustrur, mödrar, systrar och döttrar. Det intresse för förbattrmidet af landets försvar, som utom riksdagen ' bland andra. uttryck äfven fick ett i den svenska kvinnoföreningen, har sedan spridt sig i vida kretsar, och försvarsförepingar och försvarsförbund hafva bildats öfver hela landet. Denna rörelse har visserligen ej varit utan sina skuggsidor, hvilken rörelse ar väl det? Den har t. ex. alltför ofta ensidigt. vändt sig till landets högre klasser, hvilket.
Tills i öfvermorgon har jag bestämt min afresa från Finlands tredje stad, det trefliga Uleåborg och tänker afpassa resan så att jag den 15 i denne manad på aftonen inträffar i Åbo, hvarest du jemte öfrige vänner kunna träffa mig på societén, der jag tager in. Efter ungefär ett års skiljsmessa få vi då åter gifva hvarandra ett trofast handslag! Laga för all del att du genast vid min ankomst kan traktera mig med din komposition af ryssarnas brulleau, hvaraf vi under sista sammanvaron i Åbo voro så intagna, och genom hvars preparation du i Upsala förvärfvade dig ett odödligt namn i Bacchi lag. Mera då vi råkas. Din vän G. Hamster. Sedan jag slutat mina afskedsvisiter, reste jag från Uleåborg den 8 Augusti 18 , åtföljd af en stor del utaf stadens yngre och äldre herrar, hvilka beledsagade mig till första gästgifvaregård från staden, Kembele, om jag rätt minnes. Derstädes sprungo ett par dussin champagnekorkar i det icke alldeles hvita gästkammaretaket, och vi skiljdes under fräsande tårar, hvarefter sällskapet, en del ännu tårögda, återvände till Uleåborg och jag fortsatte min väg derifrån. Sextonde Kapitlet. Ack! hvem teckna förmår din bild du himmelska flicka? Nog, jag är fången i eviga band, är en slaf af min kärlek! Efter ett års vistelse i Uleåborg återkom jag till det gamla goda Åbo, med tanken på fordna tider och på den lilla intressanta flickan, hvarom jag förut talat. Skyldigheten ålade mig att först helsa på mina vänner, och försigtigheten, att aldrig vidröra ett ämne som fortfarande lät mig lefva i sorgligt ljufva fantasier; det var mitt fasta beslut. Jag tänkte med deltagande på Axel Segerman och vid första mötet med notarien Snabbstedt fick jag veta att kapten Segerman var i Åbo och att man kunde taga för gifvet, att han skulle tillegna sig barnens egendom. En afton då den "Faderoch Moderlösa Flickan" skulle gifvas, föll det mig in att besöka spektaklet. Jag tog plats i en loge på första raden, för att rätt beqvämt kunna öfverlemna mig åt åskådandet af det omvexlande skådespelet.
R:dr banko årligen, för öfrigt anfört, alt enär berörde qvarn jemte öfriga Carl Gustafs stads bruks tillhörigbeter, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut den 15 Oktober 1812, för gevärsfaktoriets anläggande inköptes, hade ock obestridligen qvarnlägenheten kunnat för detta ändamål genast användas, derest Kongl. Majit då funnit behofvet så erfordra, hvadan det deremot inträffade förhållande, att qvarnen, såsom för nämnda ändamål hittills ej erforderlig, varit utarrenderad, efter Kollegiernas åsigt, icke kunde i någon mån inskränka, än mindre upphäfva eller omintetgöra Kongl. Majits ofvanberörde höga dispositionsrätt öfver qvarnen, derom äfven förbehåll för Kronans möjligen inträffande behof af qvarnen redan i Kongl. Brefvet den 13 April 1813, angående densammas utarrenderande endast på kortare tid, blifvit gjordt. Vid underdånig föredragning af detta ärende den 31 Mars sistlidet år har Kongl. Majit, med afseende å det sålunda för handen varande och redan vid egendomens inköp för statens räkning afsedda behofvet för gevärsfaktoriet, att komma i disposition af ifrågavarande qvarnlägenhet, funnit godt i nåder förordna, att då varande arrendatorn af denna qvarnlägenhet skulle genom Kammar-kollegium erbjudas att, efter det löpande arrendekontraktets utgång den 1 påföljde Oktober, under ytterligare ett år, räknadt från nämnde dag, arrendet bibehålla på samma vilkor som hittills; Och har, då, efter hvad Kammarkollegium i underdånighet inberättat, bemälde arrendator icke velat härpå ingå, qvarnen sedermera, jemlikt Kongl. Majlis under den 20 sistlidne Juni fattade Nådiga beslut, blifvit under nyssberörda tid till annan person utarrenderad för en arrende-afgift af 1,120 R:dr banko.
En dyrbar tid går härigenom förlorad, ehuru ingen kan förtänka kapitalisten att icke vilja lemna penningar, innan han ge Itih. lill B. St. Brot. 1859 A 1800. 7 Samt. 1 Afä. 19 Iluft. 3 18 Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. nom gravatiorisbeviset är förvissad, att icke någon annan skali med honom dela den erbjudna förmånsrätten i den ifrågavarande fasta egendomen. Men, å andra sidan, synes mig att den föreslagna ändringen i 17: 9. Handels-Balken icke gerna kan ändamålsenligt göras utan i sammanhang med ändringar af allmänna lagens föreskrifter angående proceduren vid såväl lagfart som inteckning af fast egendom å landet. Det förefaller mig icke heller konseqvent i lagstiftningen, att befästandet af förvärfvad äganderätt genom lagfart skall, med afseende på tiden, räknas efter lagtima ting, men lörvärfvandet af panträtt genom inteckning efter dag. Detta visar sig utan tvifvel vid kollision mellan inteckningsoch lagfarts-ansökningar. Enligt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 är det fullkomligt konseqvent, att, om inteckning och lagfart sökas å samma Ting å landet, den förra skall vika för den sednare, utan afseende på hvilken dag under Tingets lopp sådana ansökningar göras, emedan hela Tinget betraktas såsom en odeladt fortgående rättegångstid. Men hvarken konseqvent eller lämpligt torde vara, såsom följden måste blifva af Utskottets förslag, att sedan någon fått inteckning fastställd att gälla med förmånsrätt från viss dag, t. ex. första rättegångsdagen af Tinget, denna inteckning ändock skulle förlora all kraft emot en lagfarts-ansökning, som skedde på sista rättegångsdagen af samma Ting, måhända 6 — 8 veckor efter det att borgenären redan fått sin sakrätt i den pantförskrilna fastigheten bekräftad. Skall företrädet i afseende på förmånsrätt emellan flere under ett och samma Ting förckomne inteckningar bero af dagen, då inteckning blifvit sökt, borde, enligt min åsigt, en noggrann konlroll kunna utöfvas å Domare på landet, att inkommande intecknings-ansökningar verkligen införas under riktig dag i inteckningsprotokoliet.
Wilhelmina Hiertas stipendium i Upsala har tilldelats med. kandidaten Anna Magdalena Stecksén, Stockh. 127 N Stockholms pensionatlif. Som en liten, komplettering till den artikel under denna rubrik Idun i fjol meddelade, vilja vi påpeka en nyanlagd pensionsaffar, som innehas at fröken Karin Norberg, i huset Malmtorgsgatan n:r 4, 2 tr., midt emot Hotel Rydberg. Läget är ypperligt och arrangementen lära vara förstklassiga, så att de resande, som hittills besökt pensionatet, hafva varit mycket nöjda. fa Med ögon blå och lockar nordiskt gula, Som prydas af en blå » förgät mig ej ». Af våren inga blommor anses fula, Nej, icke ens en ringa timotej. Pingstliljor dofta ljufligt, liksom friska, Ty minnets blomsterurna öppen står, Och små gullvifvor ibland elggräs hviska: Du må ej glömma oss, når det år når. San Francisco i mars 1894. Sophie Sonnichsen. U Teater och musik. Kungl. operan har upptagit Adams opera comique » Postiljonen från Lonjumeau » med danske tenorsångaren Nordal Brun i titelrollen. Vi återkomma i nästa nummer till denna repris. 1 afton har hr Strömberg, den välkände och aktade operasångaren, sin recett, vid hvilken uppföres » Advokaten Pathelin » och » På Sicilien ». Mellan de båda operorna förekommer en konsertafdelning, i hvilken prof. Neruda och andra komma att medverka. * * Matinéen I söndags å Dramatiska teatern till förmån för sufflören hr Michal var ledsamt nog ganska fåtaligt besökt.Den var emellertid i allo mycket intressant. Efter en fyndig och väl hopkommen prolog af hr Daniel Fallström, framsagd af hr Personne, gafs påett förträffligt sätt Benzons bekanta proverb » Surrogat » af br Fredrikson och fru Fahlman. Härpå sjöng fru Sundberg på sitt oöfverträffliga vis några danska visor, hvilka väckte stormande bifall. Till sist uppfördes det tvåtusenåriga lustspelet Flickan från Andros » af Publius Terentius Afer, från latinet öfvcrsatt af hr Personne.
Derföre synes mig hällre, att ifrågavande stadgande står orubbadt qvar i grundlagen, hvilken ej är så lätt att ändra, som en stads valordning. Detta är äfven hufvudsakliga skälet för min vördsamma anhållan, att R. o. Ad. måtte gilla det förslag till gemensam tanke, hvilket jag tagit mig friheten framställa. Frih. Stjernstedt, Aug. Willi.: Med anledn. af Hr von Hartmausdorffs yttrande, Het Const.Utsk. skulle hafva olämpligt förfarit, då Utsk. framlagt detta förslag, ehuru ett alldeles likartadt vid denna Riksdag fallit, ber jag att få erinra, att sistberörde förslag antogs af 3:ne Ständ och afslogs endast af BondeSt. Då inom Utsk. fråga väcktes om förnvadt framläggande af ett förslag i samma syftning som det afslagna, ansågs detta icke vara olämpligt, då det förra förslaget blifvit af Riks-St:ns pluralitet, eller 3:ne Stånd, bifallet, och de, som i allmänhet ansågo det vara olämpligt att ånyo framkomma med ett samma Riksdag redan fallet förslag, gingo likväl icke längre un att de funno ett sådant förfarande olämpligt, då förslaget blifvit af 2:ne eller flere Stånd afslaget. Det har vidare blifvit anmärkt, att, då R. o. Ad. för några dagar sedan afslog ett förslag från Const.Utsk., åsyftande att Den 14 Juli. 203 BondeSt. hädanefter skalle sjelft få välja sin Sekreterare, oaktadt R. o. Ad. vid förra Riksdagen samma förslag bifallit, så kunde R. o. Ad. följdriktigt på samma sätt i denna fråga förfara. Förhållandet med det förra förslaget var likväl helt annorlunda, ty sedan K. Sin sanktion åt detta förslag, ansåg R. o. Ad. med rätta olämpligt att ånyo antaga samma förslag och derigenom möjligen försätta K. M., som gifvit Sin åsigt i saken oförtydbart tillkänna, i nödvändighet att ånyo detsamma afslå.
Urskottet har ansett sig ingen befattning kunna taga med detta mål , emedan frågan om uppställandet A en allmän principe för undanrödjandet af sådana Vatten-verk, som utgöra hinder för Jordodlingen, och hvilken fråga vid 1812 Års Riksdag väcktes, ännu icke hunnit afgör2g. Derjemte har Utskottet för Riksens Ständer tillkännagifvit i hvad skick detta ärende befanns år 18x5 den 2g;de Junii; att nemligen Lag-Comiteen yttrat sig öfver principen för en allmän Författning-, att Kongl. Maj:t befallt det detta Lag-Comitéens yttrande skulls från trycket utgiivas lör att undergå allmän granskning; att Bergs-Collegium och samteliga Landshöfdingar skulle öfver frågan hörasi, samt änteligen att Kongl. Maj:t icke kunde detta vigtiga ärende till slutelig handläggning företaga förr än nästa Riksdag. Men Utskottet har icke tillkännagifvit om sedan År 181? denna vigtiga fråga skridit närmare möjligheten af sin utveckling. Jag hemställer derföre om icke Utskottet måtte anmodas att härom söka närmare underrättelse och densamma Riksens Ständer skyndsammeligen meddela, samt att, i händelse sedan 181 f ingen åtgärd blifvit vidtagen, Utskottet måtte föreslå Riksens Stander, att i 428 Den 17 Februarii. underdånig Skrifvelse för Kongl. Maj;t anmäla den underdåniga önskan, att detta ärende under loppet af innevarande Riksdag måtte erhålla sin sista handläggning. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition blef Oeconomi®. Utskottets ifrågavarande Memorial, i anledning af Grefve von Schwerins dervid nu gjorda anmärkning, till Utskottet återremitteradt.
Jag kan ej inse riktigheten af denna anmärkning, och af samma skäl som lian yttrar om Officerarne, att de visste, innan de ingingo vid Regementet, huru beskaffade Iönerne voro, af samma skäl kunde man såga bär, att då en föråndrig ej år olaglig, utan i enlighet med lag-beslutes, så böra hemmans-ågarne icke klaga, då de visste eller borde veta, att sådant efter lag kunda hända. Hvad Skånska noteringen beträffar, så år den en vacker gärd af Skånes innevånare, isynnerhet dess Adels beredvillighet att icke undandraga sig en tunga för Fäderneslandets försvar, hvilken lörut alla Rikets provincer, utom Lappmarken och Härjeådalen, för mer ån ett århundrade med beredvillighet åtagit sig. De hemman som nu åro i fråga, och som ursprungligen varit Kronans, men blifvit för ringa köpeskilling, sållde till Skatte, åro genom förmedlingar och de låga råntorne , i proportion af deras godhet, bland de mest beskattade. De som hufvudsakligen åro i behof af den föreslagne förändringen vida mera ån Officerarne och Staten, åro Rusthållarne uti södra delen af Bohuslän, ty der hvarest vanligen mantalen åro ganska svaga, underhåller merendels ett mantal en hel Soldat med den större kostnad, som åtföljer Rusthålls Soldater samt erlägga dessutom håst-vacanceafgiften och erhåller blott några få Riksdaler i Augments-räntor; ty som , Regementet indeltes såsom Dragoner, fick hvart Rusthåll, inberåknad räntan af stammen, sig anslaget endast 4o Daler, hvilka utgå i penningar efter 5 Daler per 38 Deh 3 Junii e. m. Riksdaler BankoSedlar. I afseende på hvad Herr von Hartmansdorff anmärkt, att, om det år rätt, att en förändring sker med.råntornes utgörande dermed icke bör uppskjutas, får jag blott erinra, att jag icke ansett ett uppskof på 5 år vara någon rättighet för räntegilvärne, blott en billighet, en grace af Riksens Ständer.
De prinsars öde, hvilka ej äro bestämde till thronen, är i sanning hos oss icke afundsvärdt. Dubbelt olycklig måste i denna belägenhet min skickelse blifva. Då jag vaknade till lifvets medvetande, fann jag mig innesluten inom fyra kala murar; det första minne jag äger af min barndom, är det af min mors tårar. Hon hade icke allenast förlorat det välde öfver harem, hvilket hon förut till en del innehaft och som hon i fullständigt mått snart hoppades vinna, utan hon hade äfven genom min födelse och min goda helsa, mistat hoppet att komma derur; ty en qvinna, med hvilken konungen har ett lefvande barn, bortgiftes aldrig. Den herrskande sultaninnans vrede upphörde aldrig att förfölja oss. Den lilla frihet, som är harems ömkansvärda invånare beskärd, var oss alldeles förnekad. Hela dagen förblefvo vi innestängde: och blott en enda timme tilläts oss att hämta luft i den minsta och oansenligaste af seraljens trädgårdar. Men äfven då var det oss förnekadt, att gå hvarest vi ville: en vakt af svarta eunucher följde oss i spåren och man grep mig alltid hårdt i armen, så snart jag försökte vika från den bestämda gången, der hvarje träd, hvarje buske var mig längesedan bekant. Och likväl var denna spassergång vår enda njutning: knapt hade dagen uppgått, förrän mitt hjerta klappade mot den lycksaliga timman. Alla de öfriga tillbragte vi i en djup enslighet. Harems qvinnor fördrifva sin tid med sin prydnad, sina ränkor och med besök, någongång med sång och musik, samt åskådandet af dans och gycklerier. Dessa ränkor hvälfva sig hufvudsakligen omkring att utestänga den eller den från enke-sultaninnans och den herrskande drottningens ynnest och i stället förvärfva den åt sig, ty af dessa båda qvinnor beror hela deras hopp att engång återvinna frihet. Man skulle tro, att dessa olyckliga rigtade hela sin omtanka på, att genom alla behagens retelser fängsla sin herre: ingenting mindre.
Löser Konungen det in, gifve honom fulla värdet och en åttondedel Kongl. May.ts Nåd. Proposition N:o 93. 5 dertill; den lösen behålle han som hitte. Om strandvrak och skeppsfynd urskils i Sjölagen. é. Hittar man häst, oxe, ko, får, get eller hvad fä det är; läte en gång lysa, och njute af egaren foderlön och all annan kostnad, sedan den nytta räknad är, som han af ty haft. Nu är skälig misstänka mot den, som säger sig hittat hafva; då skall han sig urtjufva göra med lysninga vittnen och sjelf sins ed att han det fä ej af illvilja och list, utan som driftefä, upptog. Kommer ej han inom natt och år, som rätter egare är; då ege han fä, som hitte. 5. Klandras det, som stulet är, och säger man sig det köpt hafva, eller vill på annat sätt genom fångesman, eller vittnen, visa sin rätt; då skall det gods i Rätten, eller hos bofast man, insättas, och fångesmanuen eller vittnen framhafvas. Sker det inom den tid, som Domaren förelägger; vare han saklös, som ifrån sig leda gitter, och svare då den, som det ledes till. Kan han ej visa laga fång; gifve ut det, som klandras, och gore sig urtjufva med sjelf sins ed, om Domaren det skäligt prof var. Gitter han ej eden gånga; stånde tjufsrätt. Häfver han vittne, att han det redligen köpt, ändå att han ej fångesman framskaffa kan; vare saklös. 6. Ingen må sjelfvilligt taga åter det han vidkännes, ehvad det är från honom stulet, eller han det tappat häfver; utan lite
Det är nemi. tydligt, att detta förslag är upslaget till något kommande, men huru detta skall gestalta sig och se ut, det kan ingen göra sig en föreställning om; men då det ingalunda är omöjligt, att detta kunde blifva af en vådlig beskaffenhet, sfi måste jag förkasta förslaget. — Någon tidsvinst tror jag ej heller skall upkomma genom förslagets antagande. Det förefaller mig nemi. otroligt att någon tidsvinst skulle npstfi derigenom, att de 4 Ståndens ledamöter gemensamt på ett rum öfverlade om samma ämnen, hvarom de nu öfverlägga på sina särskilda kammare: tvärtom bör det väl i sednare fallet gå fortare. Man måste härvid förutsätta, det lusten att yttra sig skulle betydligt minskas, och att ett stort undseende för hvarannan skulle ega rum mellan de olika Ståndens medlemmar; men när dessa individer väl blifva vana att se och höra hvarandra, så lära de väl icke tveka att utsäga sin mening lika fritt i RiksFörsamlingen som nu i sina respektive Stånd. Det är mig äfven obehagligt att tänka, att tvertom genom den långa tidsutdrägten som säkert skall upkomma, det redan fåtaliga Riddarhuset skall blifva ännu fåtaligare; och jag finner icke heller, att det exempel vi redan haft pä dessa gemensamma öfverläggningar, är särdeles upmuntrande till att vidare beträda denna bana. Det visade sig nemligen då, att på de tider af dagen, då eoliva1, kunde hafva lust och ledighet att vara närv:de, fanns här en temligen stor församling, men när det led mot mera obeqväma tider, så tömdes huset ganska hastigt, och man skulle snarare trott att de qvarblifne var återstoden af ett än af 4 Stånd. Man har talat mycket om bekantskapen mellan Riksdagsmännen, och man har då antagit såsom visst, att det skulle blifva en kärleksfull bekantskap, men motsatsen kan lika väl inträffa. Vi hafva nyligen sett, huru i en vigtig fråga de olika Stånden varit splittrade inom sig sjelfva, och det kan vara alldeles tillräckligt, utan Den 30 September f. m. 42» att man behöfver bära tunban af att vara sedd med sneda ögon äfven inom andra Stånd.