Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lades till handlingarne> 388 P rot.-Utdrag, den 5 December 184 4- I afseende å de ifrågasatte, till ständiga behof icke hänförliga, anslag, biföll Ståndet Usta punkten, samt lät bero vid Utskottets utlåtande, i 2, 3, 4, 5:te och 6:te punkterna; Side punkten, angående anslag till bestyckning af Carlstens fästning: Ståndet beslöt, att endast 40,000 R:dr årligen skulle under 3 år lill bestyckning af nyssnämnde fästning utgå; gide och loide punkterna: angående anslag till fortsättning af be fästuings-arbetena vid Carlsborg och Carlsten: Ståndet bestämde anslaget för Carlsborg till 30,000 R:dr och för Carlsten till 20,000 R:dr årligen under 3 år; iT.le punkten, angående anslag till befästningarne i Stockholms skärgård: Ståndet biföll härtill ett årligt anslag af 30,000 R:dr intill nästa Riksdag; N-o 73, i anledning af erhållne åLerremisser å heiänkandet, IS:o 39, angående regleringen af ulgifterne under Sjette blut vud-Titeln ; r.sta punkten, angående ökadt anslag till Commissionen öfver Tabellverket; samt 2:dra punkten, A/om. A). angående ett reservations-anslag af 3,000 R:dr för sockne-chartors upprättande: Ståndet lät vid Utskottets utlåtande i dessa delar bero; 3:dje punkten, Morn. A), angående föreslagne löne-tiliökningar af 1,400 R:dr för Ilärads-skrifvaren i Herjeådalen 111. fl.: Lules till hand/ingarne; Mom. F). Ett reservations-anslag af 6,000 R:dr årligen, att användas åt de kronofogdar oell härads-skrifvare, hvilka till förbättring i sina aflöningsvilkor finnas mest i behof: lii julis; 6te punkten, rörande anslaget till vägar och communiealioner: jule punkten, Mom. A), anslag för Landtbruks-instilulet å Degeberg:
När han lyfte upp hufvudet, såg han främlingens blick fäst på sig med samma egendomliga uttryck. Han stammade. – Jag ber min herre ursäkta denna min våldsamma sinnesrörelse. Men jag är till kropp och själ en bruten man. Skulle jag ej få min rätt, hur skall jag då kunna göra rätt för mig hos alla dem, som visat mig godhet och ädelmod och hvilka liksom jag hoppats på att den dag skulle gry, då jag kunde, om ej vedergälla deras godhet, dock gifva dem, hvad dem tillkommer? Jag har en mängd skuldsedlar, som förfalla den dag Högsta Domstolen fäller sin dom. Jag trodde så visst, att den skulle blifva till min förmån, att jag denna sista tid totalt försummat att förbereda mina välgörare på att jag möjligen kan tappa vid denna högsta instans. Min tillförsikt har säkerligen styrkt deras. Skall jag då nödgas gå i grafven som en oredlig man! – Jag har uppsökt min herre för att visa min herre sättet att rädda namnet John Hall från denna skymf, den enda, som kan drabba det. Det gifs ett medel, ett enda – – Och detta heter? O, narra mig inte, hjälp mig, råd mig! Narra mig inte! – Herr Hall måste söka ingå förlikning med sina motparter – – Kommer min herre från dem? – Nej, nej. Jag har ju förut sagt, att jag kommer af egen drift och att jag vill göra allt för herr Hall. Jag erbjuder mig att blifva herr Halls fullmäktig och som sådan sätta mig i förbindelse med herrar Björnberg och Carnegie och höra deras villkor. Ännu är det tid, om en månad är det för sent, ty domen lär falla i november. – Jag kan icke ingå någon förlikning utan min kompanjons vetskap och samtycke, och han samtycker aldrig härtill. – Det tror jag ej heller, och därtill har han sina giltiga skäl. – Han har samma skäl, som jag hittills haft, nämligen att han tror, att min rättvisa sak skall vinna seger äfven vid Högsta Domstolen. – Herr Backman vet ej, hvad vi veta, och han tror sig redan sitta på det vackra Gunnebo och drömmer om att återställa det till dess förra glans och lefva rikemans lif där, ty han vet bättre än någon, att blott en man med mycket anständiga inkomster kan lefva på Gunnebo. John Halls darrande hand for öfver hans panna.
Rafina btifioit tid .§mgfte 3)omftoten öfmers temnabe för afgifivanbe af uttätanbe beröfmet. 35 e föränbrabe föreffrifter röranbe inbetta arméenö mapenöfnins gar, tjmitfa föranlebtd af be 10ib febnafte rifebag för betta änbamåt bemiljabe betpbliga anflag, Rafina mät ännu ide tidämpaté mer än tmenne år; men erfarenheten imber benna tib tjär bodt tidrädftigen mis fat förbeten af bet nitmaranbe förtjådanbet framför tjmab förut, meb bå befintlige fnappa tidgångar, fttnnat åfabfomntad. 35et unga mans (Tapet tjär t)aft ett tänge fafnabt tidfäde att uti refrptflolorna grunbs ligen inhemta be förberebanbe fotöatöfniugarna. Äorporatffotor tjafma tnnemaranbe år fjådité mib en bet regementen och corpfcr famt äro ämnabe att näffommanbe år inrättad mib be öfriga.
Båtsmans-vakans-afgift för 437 man Förvaltnings-omkostnader Summa R:dr eller i medeltal för hvarje af ifrågavarande 5 år 22,928 R:dr 4 sk. % rst. banko. Enligt hvad af föregående femårsberättelse upplyses, äro de, som i staden äga stadens båtsmanshållsskyldige invånare, och medel för ofvanuppgifne kostnaders hålls—afgift, hvilken utgått år 1851 och 1852 med 5 sk., för åren 1853 och 1854 lande bevillningsförordnings 2:dra artikel beräknadt. För brandvaklskassan och dess förvaltning har Brandvakts-kasse-administra - Inkomster : Brandvakts-afgift Räntor å lån Diverse inkomster Summa R:dr Utgifter: Afgift för bestridandet af nattvakts-patrulleringen i hufvudstaden Pensioner till afskedade officerare och soldater vid f. d. brandvakts-kompaniet . Andel 33/i50:delar af allmänna tolagen Dubbla vägpenningar Hyror af kasernhusen Intressen af utlånte medel Husägarnes inqvarterings-afgift Borgerskapets dito Diverse inkomster Summa R:dr Utgifter: Inqvarterings-utgifter Den högre summan af inqvarterings-utgifter för år 1855 härleder sig från 16 sk., efter afdrag af hvilket belopp den egentliga årsutgiften utgör 52,686 Berättelse öfver Stockholms Stad för årén 1851—1855. 14 406 Förvaltningen för gatuläggnings-arbetena i hufvudstaden, som, till följd af Kongl. Brefvet den 43 Maj 4845, har sig uppdraget underhållet och omläggningen af stadens gator och allmänna platser jemte grusning af stadens vägar, har öfver sin verksamhet afgifvit följande uppgifter:
Dä det nu är gifwit, att hwar och en fär besitta fast Egendom, sä behöfwes ej mera, den förut brukade omwagen, att genom förpantning kunna ätkomma fast Egendom, hwaruti förpantnings-wilkoren, gemenligen wörö sä uppgjorde, att Egendomen möjligtwiS aldrig kunde äterlösas efter 99 ärs förlopp. Ändamälel med.Förpantning kan endast nu wara, det obehöriga, att undwika erlägga, ret af Gärde-KöpSpenningar uti Sräderne, samt Fen fixerade Afgisten till Krigsmanshus-Caflan; Aswensvm för att understundom undgå Böld eller Nabo-twist. Jag anhäller att delta mä till Lag-Utstottet remitteras L. ^1. Zantesson. Som ng6 Den 6 Julti. Som Förpantning af Jord icke bli Laga Fäng, förr än Panten ar lagligen förstånden, och emedlertid blott innefattar en af Agaren förskrifwen eller lemnad säkerhet för en erhållen försträckning i penningar eller waror, sa är Förpantning lill sin natur wida skiljd bade fran köp, hwilket emot en bestämd Summa penningar, öfwerlater ägande rätten och Testamente», som dels med och dels utan wise förbindelser, öfwerlemna nyttjande eller ägande rätten, eller ock begge delarne. De förändrinaar eller förklaringar af LagenS stadgande som inga uti inskränkning af Testamentsriheten eller rättigheten, att göra och begagna wifle förbehåll wid Köpe-Ashandlingar, kunna således icke werka pä Lagens stadgande om sättet och ordningen för Färpantningar da derom tillika ingenting serskildt stadgas. Af denna anledning arv de genom RiksdagsBestuttt den »:dra Maji 1810 gjorde tillägg uti 16 Capit. i §, Ärfda Balken och r Cap. 2 §.
I föreg:de punkt har nemi. blifvit bevist, att folket, utan all föreg:de skolundervisning och redan vid modersmålets lärande, inhemtat den hos alla jordens nationer, utan undantag, gällande tiofaldsräkningen, samt att således fråga nu alldeles icke är att införa något nytt räknesysteme, utan blott att genom myntenhetens indelning Den a; Maj . in. i öfverensstämmelse med det enda räknesätt, sorn livar man redan äger, åstadkomma nödig lätthet vid dess användande. Lagstiftarens oeftergifliga pligt är, alt i detta fall fuga lagbestämmelserna efter den kunskap, som redan från barndomen sålunda finnes nedlagd hos hvar man, i stället att, genom bibehållande af en falsk och förslåndsvidrig indelning af enheterna för landels måll, mål, vigt och mynt, förvilla menigheten, oell göra dess redan ägande naturliga räknekunskap nära ofruktbar, samt derigenom, på ett lika oklokt som klandervärd! sätt, hindra folkbildningens framsteg i denna vigliga del af de kunskaper, som ligga inora menighetens bildningsområde. Ja! denna reform är icke ensamt nödvändig i och för den egentligen s. k. folkbildningens befrämjande; den ar nara lika nödvändig för alla folkclasser utan undantag; ty jag vågar påstå, att icke en bland ioo:de af dem, sora fått, hvad raan plägar kalla, en vårdad uppfostran, kan med hela sin inheintade räknekunskap nu åstadkomma de beräkningar, sora hvarje man ur de mindre bildade folkclasserna, blott med tillhjelp af quatuor species i hela tal, skulle kunna med lätthet och säkerhet verkställa, ifrån det ögonblick, då tiodelningen infördes i mått, mål, vigt och mynt, emedan hela den nuvar., svårlärda och intrasslade s. k. sorträkningen derigenom blefve alldeles umbärlig, samt vägen öppnad för en lätt utvidgning af räknekonstens praktiska användning, hvarom man nu i allmänhet knappt har en aning. Vid förefallna öfverläggningar i dessa ämnen, har man icke sällan anfört menige mans förmenta obenägenhet för tioräkningen, samt svårighet att densamma begagna. Men äfven delta påstående motsäges af den verkliga erfarenheten. Må mig tillåtas anföra några talande exempel härpå.
Dä n» esker hwad jag ödmjukeligen förestagit, förbindelsen kill brandstod skulle uphöra, och der skulle fa ankomma pä hwar och en hemmans ägares eget godcftnnande alt skilja stg ifrån den genom lagen anbefalle brandstods förening, eller wid densamma förblifwa, och hemmans ägare desukom hafwa öppet, alt i allmänna brandförsäkringen för landet kunna deltaga, sä kunna Vese icke anses i någor mäns blifwa li» dande dä de bibehällas wid den utwäg ack pä ett eller annat sätt njura ersättning för brandskador, utan med förnärmande af andras rätt, lagens rmäng bibehälles, och anhäller jag wördsammeligen, art detta ma till wederbörligt Utskotts handläggning blifwa remitteradt. Remitterades till Allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Utskottet. Uplästes till Justering följande: Utdrag af Prorocoller, hällit Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Junii 1812. S. D. Ukpä gjord motion af Landshöfdingen Friherre ak k^Lksnlcrn att till stat för H. K. H. Arf Fursten Prins OsL,<k mätte frän i8»l ärs början gustas en summa af ,6,666 R-drzetz utan afräkning ä H. K. H. Kron-Pcinsens statssumma af de 6,666 R:dr 32 H hwarmed densamma witz 1810 ärs Riksdag i Orebro blifwit, i afseen-e pa H. K. H° Arf Furstens »pfostran, förhöjs - 5io Den z Junti. höjd, beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, att genom Remitz lill Stats Utskottet, berörde Utskott skulle anmodas, att denna summa för H. K. H. i star upföra; ock skulle de öfrige respective Standen derom manligen underrättas.
F. Ridderstolpe. L. s. N:o 276. Wilhelm Löwen. L. S. N:o 290. Carl von Rosen. August Liljencrantz. N:o 329. J. Adlerbeth. L. S. N:o 338. W. F. Tersmeden. L. S. N:o 367. Friherre Ulfsparre. Fullm. W. Stråle. L. S. N:o 378. Napoleon af Tibell. L. S. N:o 78. Joli. Otto v. Wernstedt af Utål. L. S. V 116 N:o 86. Fr. C. Stuart. L. s. N:o 87. N. W. Stråle af öknaliolm. L. S. N:o 212. Lind af Hageby. Fullm. Uir. Gyldenstolpe. L. S. N:o 319. Blanckenfjell. Fullm. Bo C hr. Roos af Hjelmsäter. N:o 408. J. M. D. Lilljeström. L. S. lST:o 501. C. G. Påhlman. L. S. N:o 519. Trafvenfält. Fullm. Samuel Stjernstedt. Bosin. Fullm. Robert Theofron Cederschiöld. N:o 678. K. Bildt. L. S. N:o 456. Ivan Aminoff. L. S. N:o 502. Carl Storckenfeldt. L. S. N:o 572. Renner fält. Fullm. Gust. II. Ehrenhoff. L. S. N:o 655.- Gyllenadler. Fullm. Aug. W. Stjernstedt. L. S. N:o 689. Brunow. Fullm. Fredr. Chr. Ridderstolpe. L. S. N:o 702. L. Ad. Prytz. L. S. N:o 780. Klingenstjerna. Fullm. Lars Stiernstedt. L. S. IS:o 782 Axel Å. Belfrage.
Ständer förbehållit sig att taga kännedom deraf, huru de till Statens tjenst anslagne Summor förvaltas, men tillika trott sig inse, huru otillräcklige de hittills bruklige Ständernas Revisioner äro, får i anledning deraf föreslå, om ieke KammarRättens RevisionsContoir 670 Serskildta Utskottets Betänhanden, kunde ställas under RiksgäldsContoirets inse» ende» till granskning äf Handiingarne och Räkenskap erne öfver de till hvarje Ministers disposition under dess Hufvud-Titel ställda medel; då, i fall tvist mellan Redogörarna och Revisionen uppstår, densamma, efter fulländad utredning, borde i vanlig Domstolsväg afgöras. På detta sätt komma Riksens Ständer i tillfälle, att genom en af deras Fullmäktige fortsatt ständig Revision, öfvertyga sig om Statsmedlens rätta användande, hvarom, med den hittills följda methoden, tillförlitlig kunskap svårligen lär kunna vinnas. LandtArméens samtelige ärenden komma att öfverlennes till en KrigsMinisber, som hos sig förenar de särskilta myndigheter, hvilka hittills innehafts af Presidenten i KrigsCollegio och General Ad jutarten f«r Arméen. Likaså öfvertager en SjöMinister styrelsen af Flottornas ärenden, då den nu varande Förvaltningen, äfvensom G?neralAdjutants~ Expeditionen för Flottorna, komma att upphöra. Utskottet har visserligen ansett för möjligt, att dessa bagge Ministerier kunde förenas under en persons inseende; men, då tilläfventyrs det ena vapnet kunde derigenom någon gång blifva gynnadt på det andras bekostnad, och r.ågon egentlig besparing dessutom icke kan af ett sådant sammanslående föreses, har Utskottet trott sig böra för hvarje af dessa FörsvarsVerkets hufvuddelar föreslå en särskilt Minister med underlydande Betjening och egen AnslagsTitel, hvarmed sannolikt det Allmänna skall blifva bäst belåtet. Beträffande personalen i de collegiala Serskildta. Utskottets Eetänkanden.
Rikets Ständer och deras Revisorer skall det ock. allena tillkomma att låta i laglig ordning ställa Fullmäktige till ansvar, i händelse af oriktigt förhållande i deras förvaltning af RiksgäldsVerket; men skulle, emot hvad förmodas bör, Fullmäktig beträdas med annan förbrytelse, eller hvad i allmänhet med lagbrott förstås, vare han, i sådant fall, underkastad tilltal och ansvar enligt Lag och Författningar. §. 124. Befallningar angående dispositionen af RiksgäldsContoirets medel eller hushållningen med Verket, gifne af någon annan än Rikets Ständer, få icke af Fullmäktige åtlydas och efterkommas. — Och i afseende på de föreskrifter Rikets Ständers Revisorer kunna meddela, kommer härmed att förhållas enligt den förRevisorerne gällande Instruction. Egande Fullmäktige, att, vid de ( 73 ) emellan Riksdagarne infallande Revisioner, begära råd af Revisorerne uti sådane mål, för hvilka ovilkorliga och bestämda föreskrifter saknas. — Fullmäktige böra till verkställighet befordra hvad Revisorerne, enligt deras erhållne Instruction, uti en eller annan måtto till efterrättelse föreskrifva. $. 12?. Fullmäktige vare det förbudet, att, genom underdåniga tillstyrkanden, bereda bifall till sådant, som strider emot de uti detta Reglemente stadgade allmänna grunder för RiksgäldsContoirets inrättning, eller ock på något sätt skulle leda till inskränkning af Rikets Ständers rättighet att sjelfve om Verket förordna. §. 126, Accord om RiksgäldsContoirets Fordringar få icke af Fullmäktige beviljas, utan Rikets Ständers serskilda föreskrift. §• 127* Skulle Fullmäktig komma i den författning, latt han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, upphörer genast hans Fullmäktigskap och hans rum anses ledigt samt kommer att i föreskrifven ordning återbesättas. Angående Fullmäktiges Sammankomster. 5. 128.
Den medelväg, sorn Consistorium nu vidtog, att fråndöma embetel, utan att döma till landsflykt, är en i lag okänd medelväg. Om Consistorium ej fann sig tillständig t att ådöma straffet i dess hel het, utan tilläfventyrs mer tvekade om sin behörighet att landsförvisa, än att afsätta; så hade häri bordt upptäckas endast ett ytterligare bevis, alt domsrätten icke tillhörde Consistorium. Straffdomare är nemligen icke den, sorn ej kan ålägga det straff, lagen bjuder; och tror ett Consistorium (på goda skäl) sig aldrig kunna döma till landsflykt; så hör det ock deraf finna sig öfvertygadt, att det aldrig kan för villomeningar i religionen döma till afsättning. Till den underställning, hvarmed utslaget slutar, finnes ingen anledning i den åberopade Kongl. Förordningen 0111 rättegång i Domkapitlen. Den besvärstalan, hvarom den citerade 24 §. handlar, äger nu mera ej heller runi i andra ämnen, än ekonomiska (befordringsmål, socknestämmo-ärenden — —) 1 allt, hvad sorn rörer embetsfel, kan Hofrätts domsrätt icke förbigås — hvaremot religionsmål, såsom redan nämndt är, ej tillhöra Consistorierna, ulan skola omedelbarligen hos Hofrätt upptagas. — Allt hvad från Consistorium drages omedelbart under Kongl. Maj:ts pröfning, upptages i Statsrådet genom Ecklesiastikdepartementet. Till Justitiae-revisionen eller Högsta Domstolen kommer, mig veterligen, ej något ärende omedelbarligen från Domkapitel. Icke desto mindre upptogs ärendet hos Kongl. Maj:ts Högsta
Utan tvifvel vore det en olycklig inkonseqvens om Ständerna icke nu bibehöllo det förbud mot dessa sedlars användande i allmänna rörelsen, som vid förra riksdagen af dem beslöts. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag vill för min del icke ingå i undersökning om huruvida ifrågavar. sedlar äro mer eller mindre populära. Jag tror det hvar och en bör inse, alt den tid då först det mindre silfvermyntet sattes i rörelse, då voro srnåsedlarne med begärlighet eftersökta, derföre att allmogen hade en viss ovana att mottaga och i rörelsen begagna ifrågavar. silfvermynt. Denna ovana är nu afhulpen och obenägenheten mot silfvermyntet har försvunnit. Jag tror att äfven om man vill utsläppa dessa sedlar i allmänna rörelsen, skulle de icke eraottagas med samma välvilja, som om deras förutvarande utgifvande varit tillåtet intill dess icke mer af dessa sedlar i Banken återstode. Men hvad jag för min del anser af högsta vigt, är att R. St. i afseende på den financiella lagstiftningen fortgå med någon slags konseqvens. Att den ena riksdagen besluta ett, och den andra ett annat, innebär ett vacklande i åsigter, som mer än något annat kan föranleda fruktan för realisationens slutliga bestånd. Man har yttrat, att del vore af vigt för Banken att, i st. f. att utsläppa ett mot dessa 240,500 r:dr svarande silfvervärde, få i allmänna rörelsen utlemna de ifrågavar. papperslapparue. Jag tror för min del, alt derest realisationen derigenom skulle sättas på spel, så vore i sanning icke myckel värdi att hålla på densamma. Jag ber dessutom få tillkännagifva, att jag för min del tror bästa sättet att göra realisationen beståndande, vara det att ställa så till att silfret finnes i folkets fickor och icke i Bankens hvalf. Jag skulle högeligen önska att en sådan åtgärd blefve vidtagen. At - 334 Den 5 Februari. minstone hoppas jag att sedan en gång det kloka beslut, att aflysa småsedlarne vidtagits allt påyrkande om dylika småsedlars vidare förfärdigande icke måtte röna framgång.
Preste-Siandet d. 31 Bofgare-Ståndet d» 3 r Bonde-Ståndet d, 3 Noy. •— Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande ytterligare understöd för Nybyggare i de Norra Provinserne, S, A K. Jr5os Riksens Ständer har fråga förekoinmit om Otillräckligheten af de hittills vidtagne anstalter till befordrande af odling och folkökning tili Rikets Norra Provinser; i anledning hvaraf åtskilliga Förslag till befrämjande . af detta ändamål blifvit framställde, Vid handläggning af detta ärende, hafva Riksens Ständer inhemtat, att Nybyggare a Kronans jord i allmänhet, jemte det de tillgodonjuta så kallade frihets-ar, få de två första åren af Kronan uppbära Två Tunnor god och strid Råg samt äro i 15 års tid befriade från alla utskylder och besvär, af hvad namn de vara må, så till Kronan, sorn till Presterskapet och andre, likväl med undantag af den allmänna Beyillningen; att dessutom den Nybyggare, som eger flere, än 4 barn, alla under 15 års ålder, undfår för hvartdera utöfver nämnda antal, en half Tunna strid säd, tilldess det yngsta uppnått 6 års ålder; samt att hvar och en, som i Westeroch Norrbottens Län åslundar, att å Underdåniga Skrifvelser. Kronans jord upptaga Nybyggen, bar att påräkna, jemte omförmälde förmåner, i stället för 4 T:r Råg, 6 Tunnor Korn, hvilka på en tid af högst tre år utdelas, med 2 T:r årligen.
Hennes första tanka var att nesligt jaga Gösta ur huset. Men der kom löftet emellan som hon gifvit sin man, och Grefvinnan var ej mera fallen för löftesbrott än hennes dotter – Grefvinnan föll på en annan tanka. Gösta skulle nedsättas – Elin skulle se hur låg och föraktlig Gösta vore. Om middagen vid bordet bemötte Grefvinnan Gösta på ett stötande sätt. Några ord sväfvade på Göstas läppar, som troligen, oaktadt Grefvinnans löfte, gjort slut på Göstas vistande i hennes hus, men hans blick föll på Elin. Det outsägliga uttrycket af smärta och ängslan i hennes anlete kunde han ej emotstå – och förblef tyst. Gösta plägade alltid läsa med Elin, åtminstone en timma på eftermiddagen. Denna olycksdag väntade han länge förgäfves i läsrummet. Slutligen fann han rätt på Elin i Salongen, der Modern, emot vanan, qvarhållit henne. Grefvinnan lät icke heller detta tillfälle gå obegagnadt förbi. Elin hade läst nog för det lilla hon lärt. Härefter upphörde alla lektioner. Efter denna förklaring aflägsnade Grefvinnan sig. Gösta rusade bort till Elin och sade: – ”För Guds skull, Elin, hvad har händt?” Vid Moderns ord hade en dödsmatthet bredt sig öfver Elins hjerta – Hon stod liksom förintad. Men vid ljudet af Göstas älskade röst vaknade hon ur sin domning, drog en djup suck och sade: ”Jag trodde nyss jag skulle dött!” ”Tala icke om döden!” utropade Gösta vildt, kastade armen om Elins lif och tryckte henne till sitt bröst. Elin drog sig ej undan. – Gösta hade lidit orätt! – All Elins blyghet gaf vika för den tankan. Lutande sitt hufvud mot Göstas axel, såg hon länge på honom. Ack, man kunde se att Gösta mycket sörjt! På Göstas förnyade fråga om hvad som händt, hviskade Elin: ”Mamma har sagt i dag att tiden ”att vara barnslig är förbi.” ”Såå” – sade Gösta i samma ton, som när han kallat Elin för Fröken Ringschöld, och nästan stötande henne ifrån sig. Det var för mycket för Elin. Hon måste gripa fast i en stol, för att icke digna ned till golfvet.
M. kunde finna för godt bestämma, eller sorn nu vid LandtbruksInstitutet å Degeberg i Westergöthland föredragas, äfvensom för inrättande derjemte af en skola till inhemtande af kunskap i de för allmogen mest nödiga och nyttiga slöjder, samt en större verkstad för tillverkningen af jordbruksredskap; till hvilken underdåniga hemställan hemtats ytterligare stöd'deraf, att, i följd af Kungs-ladugårdens närbelägenhet till Upsala Universitet, dervarande lärare i botanik och practisk ekonomi m. m. kunde beredas tillfälle alt stundom tillhandagå Institutet med sina högre kunskaper, och äfven Bih. till R. St. Prot. 1840. 10 Sami. 1 Afd. ffi 36a ExpeditionsUtskottets Förslag till tind. Skrifvelse, IV.o ij/£. den vid Universitetet studerande ungdomen komma att taga kännedom om landtbruket; och har E. K. M., oagtadt nuvarande arrende af Ulltuna Kungsladugård ännu kommer att fortfara längre, än den tid, inom hvilken Rikets Ständer, enligt grundlagen, skola till lagtima Riksdag å nyo sammankomma, likväl velat nu i Nåder öfverlemna till Rikets Ständer att härutinnan vidtaga det beslut, hvartill den af E. K. M.'s Befallningshafvande gjorda framställning kunde finnas föranleda, enär under ovissheten, huruvida upplåtelsen af Kungsladugården komme alt bifallas eller ej, mycket af den tid, som kunde nyttigt användas, antingen till nödiga förberedelser för Landtbruks-Institutets iordningbringande vid Ulltuna genast vid arrendetidens slut, eller för att söka bereda annan utväg, sorn möjligen kunde finnas till ett sådant Instituts inrättande annorstädes inom Länet, skulle för ändamålet förloras.