Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Undersökningsmans visitationsrätt, och mun har (öreslagit ansvar af böter för haus öfverlrädelser deraf. Men i senare punkter af förslaget medgifves äfven obehörig person_, att anställa visitation efter förbudet eller tull försnilladt gods. Således är man exponerad för att af hvem som helst af hela Nationen anhållas och visiteras; och för en sådan obehörig Undersökningsmans olagliga förfarande vid kroppsvisitation är ej något ansvar föreslaget. Sådant måtte väl åtminstone bestämmas. Men bäst är, alt förkasta hela förslaget; och jag anhåller om proposition derå. Grefve von Fersen: Jag skulle följa den siste Talarens exempel, och afstyrka förslaget, om jag förstod detsamma såsom han. Men jag har så fattat Friherre Åkerhjems mening i n’Ae punkten, angående en obehörig persons visitationsrätt, att den är medgifven endast inom hus. Ingen obehörig äger anställa visitation vid tullplatser eller å kroppen. Nu är blott fråga om 2:<lra punkten af förslaget, ej om den ^:de, hvilken här ej bör inblandas. Herr Cederschjöld: I sjelfva redactionen af det utaf Grefve von Fersen föreslag - 136 Den 22 Januari! e. m. na tillägg torde den ändring böra göras, att i stället för uttrycket: med iakttagandenyttjas orden: under förbehåll. För öfrigt förnyar jag mitt yrkande i afseende på kroppsvisitation, att den, sorn anställer sådan och dervid ej finner insraugladt gods, skall straffas med ett års arbete å fästning, samt att denna straffbestämmelse må bestämdt uU sättas. Friherre Åkerhjelm: Jag skulle tro, Grefve von Fersens förslag tillräckligt uttrycka, att Ridderskapet och Adeln anser strängt ansvar böra åläggas den, sorn söker efter insmugladt gods, och ej träffar sådant. Detta är blott en allmänt uttryckt åsigt, och det tillkommer dem, sorn uppgöra sjelfva Tullförfattningarne, att bestämma straffen, i enlighet med allmän lag, det må blifva frihetens förlust eller höga böter.
Den som deremot vinner på det af StatsUtsk. föreslagna utbytet, är Statsverket, oaktadt sifferbeloppens olikhet. Hr von Hartmansdorff har förmält sin mening egentligen vara den, att det nya bolaget icke vidare -skulle få några penningar; huru man kan para denna åsigt med den, att man vill understödja jernvägens anläggning, det är åtminstone för mig, i ärendets närvar:de skick, ofattligt. Ty, om man vill understödja arbetet, och medelst Statens hjelpande hand urvägenrödja de nu existerande hindren för dess fortsättning och fullbordande, så blir frågan endast den, i hvad mån Staten bör bidraga dertill. Att låta de personer, som nu stå i borgen för de lemnade 100,000 R:dr, betala denna summa, kan visserligen låta sig göra, och Staten återfår då, på sätt Hr von Hartmansdorff åsyftat, sina utlånta penningar. Men Staten kan äfven på annat sätt få igen dessa penningar, utan att ifrågavande personer behöfva genast liqvidera lånet. Detta kan nemi. ske sålunda, att borgensmännen fä under en längre tid till Riksg:s-Kont. återbetala beloppet, hvarigenom de naturligtvis erhålla bättre betalningsvilkor, och ändamålet, eller jernvägens fullbordan, derjemte vinnes. _ Går man deremot tillväga sä, som Hr von Hartmansdorff förmenat vara det rådligaste, blir följden den, att jernvägen, af brist pä nödigt understöd, icke blir färdig på någon tid, som nu kan förutses, och att ifrågavande personer få kontant anskaffa och betala sina 100,000 R:dr. Dertill kan jag icke finna något skäl; ty under den förutsättningen, att jernvägen blifver af allmän Den 4 Oktober f. m. 25 gagnelighet, och att trafiken således skall lida af ett upskof härutinnan, i samma mån som den, efter hvad man hoppas och beräknar, skulle vinna på kommunikationens snara förbättrande, hvilket af ingen blifvit bestridt, anser jag också, att Staten bör understödja företaget på ett verksamt och till ändamålet ledande sätt.
Att den , som uppnått en ålder af 55 år, må, oansedt han blott 15 år varit i Hoftjensten , njuta till godo enahanda förmån, sorn uti Dästförestående punkt är upptagen: 3:0. Att af denna Betjening alla, som tjent 15 år och icke uppnått nyssnämnde ålder undfå i Pension blott hälften af deras innehafde Lön; Men 4:0. Att af den lägre Betjeningen de, hvilka kunna räknas till Tjensthjon eller Handtlangare samt icke uppnått nämnde ålder eller varit: 15 år i tjenst, och hvilka, efter det deras fjengter vid dep Kongl, Hof-Staten upphöra, kunna taga andra tjenster eller utvägar för sin bergning, Underdånigt Skrifvelse?'. 349 ej måga, såsom Pensionärer för lifstiden, belasta Stats-Verket, utan böra endast få sig tilldelte Gratifikationer svarande mot deras innehafde Löner fran den tid fjellsten upphört eller upphörer, till innevarande års slut, hvarförinnan de kafva tillfälle att skaffa sig ny tjenst eller annat Näringsfång. Riksens Ständer finna för sig hvarken lämpligt eller möjligt att med erforderlig noggranhet, grundad på kännedom af alla omständigheter, ingå uti någon individuel reglering af förevarande Pensions-Stat ; 'ach de öfverlemna alltså i underdånighet till Eder Kongl. Majlis Nådiga pröfning och åtgärd att, efter närmare upplysning om förhållandet med personerne och deras vilkor , under tillämpning af de här upptagne hufvudgrunder låta reglera och på Allmänna IndragningSStaten uppföra den del bland nu anmälde personer af Kongl. Hof-Staten, som enligt samma grun-' der pröfvas dertill berättigad.
Staden var så stor, att hon ej kunde se så långt uppåt älfven, att där ej låg gård vid gård. De voro alla ansenliga och välupptimrade med många uthus; smala gränder löpte emellan de grå timmerväggarna ned till floden, breda gårdsplaner öppnade sig framför stugorna, välupptrampade stigar förde från hvarje gård ned till dess båthus och brygga. Storråda befallde sina roddare att lyfta årorna långsamt. Hon stod högt i bakstammen af skeppet och såg mot stranden. »Aldrig har jag sett något liknande,» sade hon. Nu förstod hon, att det starka bullret hon hört, kom allenast af allt det arbete, som pågick i Kungahälla om våren, då skeppen skulle sändas ut på långtur. Hon hörde smeder hamra med tunga släggor, brödkaflen slamrade i bagarstugan, timmerplankor lastades bullersamt på tunga pråmar, ungersvenner barkade mastträd och hyflade breda årblad. Mången grön gårdsplan såg hon, där tärnor gingo och snodde rep åt de sjöfarande, där gamla män sutto med nål i hand och satte klutar på grå vadmalssegel. Hon såg båtbyggare tjärbrå de nya båtarna. Naglar slogos in i starka ekplankor. Ur båthusen skötos skrofven fram för att tätas. Gamla skepp pryddes med nymålade drakbilder. Varor stufvades, folk sade brådskande farväl, tungt packade skeppskistor buros ombord. Skepp, som redan voro färdiga, lade från land. Storråda såg, att de, som roddes uppåt älfven, förde tung last af sill och salt, men de, som styrdes västerut mot det öppna hafvet, voro högt uppåt masten, lastade med dyrbart ekvirke, hudar och skinn. Då drottningen såg allt detta, log hon af glädje. Hon sade, att hon ville gärna blifva gift med kung Olaf för att få råda öfver en sådan stad. Storråda rodde fram till kungsgårdens brygga. Där stod kung Olaf och mötte henne, och då hon steg fram emot honom, syntes hon honom den skönaste han råkat. Därpå följdes de upp mot kungsgården, och mellan dem båda var stor enighet och vänskap.
För mig synes frågan böra betraktas ur båda synpunkterne, nemi. icke allenast såsom en näringsgren för arbetsfolk, utan äfven med afseende å fördelen för jordbruket. Kännedomen om nyttan af benmjölets användande såsom gödning, tillhör först sednare tider. Den erfarenhet, sorn derom vunnits, visar, att åtminstone på ett slags jord, hvaraf i vissa provinser finnes tillgång, nemi. spickeleran, benmjölet utöfvar föga verkan. Det vore hårdt om man för den fördel skull, som ett lågt pris kunde medföra, skulle sätta tullen allt för hög ooh borttaga en arbetsförtjenst som för det mesta tillkommer inhyseshjon. För min del skulle jag helt och hållet hafva instämt med Frih. Palmstjerna, derest man icke visste att det funnes tillgång på Guano. Detta sednare gödningsämne, som man uppfunnit å andra långt aflägse orter, fört till England, skulle likväl kunna upphöra, hvaraf kunde följa, alt den lifliga och starka konjuncluren för benutföseln till detta land, snart kunde återkomma, hvarigenom vi kunde beröfvas allt för mycket af denna vigliga vara som kunde utföras ur landet. Jag skulle derföre föreslå, att tullen blefve bestämd till hvad den i Den 2 Juni f. m. 265 nu gällande taxan är, nemi. 3 sk. för 1 L$ benmjöl eller ben. Detta vore en medelväg, hvarigenom man på en gång skyddade jordbruket och icke betog arbetarne deras förtjenst af insamlingen, hvarigenom de måhända kunde helt och hållet nederslås och deras förtjenst på detta arbete nedtryckas. Hade denna varas värde varit allmänt känd inom landet, så hade visserligen icke sådan farhåga uppkommit.
Se honom på hans vandring »I skogen». Han känner sig som hemma bland vänner och bekanta och älskade väsen härute i den tysta, svala skogen, der linnéan blommar och titan tumlar om och hackspetten pickar i barken och trasten slår och berget ger eko. Han får ett gladt god morgon af finken i björkens topp, han vill verka här i svalkan och skuggan, och trasten sitter på grenen och lär honom aftonbön. Fogeln, som sjunger sina enkla visor, blir han sjelf; han igenkänner sig sjelf med sina veka tankar och sina varma känslor i den lilla sångaren. Och rundt ikring honom lefves lifvet alldeles som i menniskoverlden, men mera fint och godt. Granen älskar den fink, som kvittrar på dess gren; furan skyddar linnéan mot solstyng och stormar, och till gengäld tackar blomman i junidagar med sina röda klockor. Det brutna, stympade, lemlästade lefver sitt enkla, nöjda lif: den gamla sköra stubben bär små buketter, den skrofliga, hårda stenen är prydd med en mjuk och grön hufva med bård af lingonblommor. Träden helsa honom på hans skogsvandring, källan bjuder honom läska sig, blomsterskarorna niga och lärkan manar honom att vara glad. Han ber nattviolen lära honom sin blida sorg och trasten att lära honom tolka så gladt sin tro på ljusare stunder. På samma sätt öfverallt och alltid. Ängens hvita dimma och himmelens sky älska hvarandra i månljusa höstkvällar; skalden vet det, ty då skyn far bort, lemnar den kvar ett tårigt flor på ängens gräs. Blomman förebrår sin vän svalan, att hon far sin väg, men svalan svarar, att hon far blott för att komma åter med vår till sin vän. Då han ror i vassen, ger honom allting sin hyllning som vän och konung: sländorna äro hans adjutanter, vass-stråna buga, neckrosorna niga, änderna vifta och gäddorna ställa till små kaskader och mörtarne hoppa. I sädesfältens sommarsusning, hälften suckar och hälften munterhet, hör han en saga om riddar Guldskäggs kärlek till jungfru Blåklint.
Då uppstår det besynnerliga förhållande att, oaktadt man fyller alla behof, som blifvit beräknade, och det rundeligen, icke allenast skatterne ändock blifvit nedsatte med de 120,000 R:dr, som saltpettergärden utgjorde, utan äfven att man kunde nedsätta Revillningen, ty behofven uppgå ej till tillgångarne. Jag hemställer då, om man kan påstå, att dessa utgifter skulle öka skatterne, enär vi äro i tillfälle att nedsätta dem. Jag påstår ej, alt det vore klokt, att nedså t - Den 7 O c t o b e r f. m. 17.5 sätta Bevillningen, ty jag anser den icke vara tryckande. Den erfarenhet jag äger, säger mig, att den är föga tryckande emot de öfriga skatterne. Emedlertid om Rikets Ständer vilja nedsätta Bevillningen, blifva de i tillfälle dertill, så vida de ej använda tillgångarne lill Canalgräfningar, Strömrensningar, Fäslningsbyggnader, m. m. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken, i afseende på de nu ifrågavarande 5oo R:dr, täcktes göra proposition derpå, att de må uppföras å IndragningsStat, samt det öfriga å ordinarie Stat. t ; r - Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att discussionen syntes afvika från dess egentliga föremål, och hemställde, att man måtte, hålla sig vid de föredragne i/pde och i5:de punk-* terne af Utskottets utlåtande. Herr HjertaGustaf: Jag skall inskränka mig till den del af ämnet, som angår utredningen, huruvida på besparingarne bör anslås 5oo R:dr till mathållningen, eller huruvida det icke bör ske, eller huruvida de skola uppföras å IndragningsStaten. Denna sednare har hittills ansetts såsom personel. Den materiella delen har aldrig blifvit dit hänförd. Skulle Friherre Cederström få ditföra en kokningsinrättning vid Andra LifGardet, kunde man med 44 H. i5 226
Skulle en sjö-expedition under fredstid räcka öfver ett år, är blott en parad-mundering, en kavaj m. m. intjente och bestås af Kronan, men för Sammansatta Statssamt Altm. Bess.- och Ekon.-Lisk. Utlåtande S:o 39. dylika förråds-persediar, utöfver det redan bestådda, skall i öfrigt ersättning tagas af hyran: att en enrollerad skär-karl och fiskare skall svära krigsmans-ed och vara i allo underkastad discipliuär-lagarne om bord samt deremot kunna befordras i förhållande till uit och skicklighet både till högre hyra och till under-officer, om han kati undergå behörig examen och fördenskull beredas honom tillfälle att under tjenstledighet bevista stationens skolor med åtnjutande af nödigt underhåll, då Iian, enligt företedde betyg af Skepps-chefen, kan anses förtjena en sådan uppmuntran, och slutligen att Kikets Ständer mätte anslå eli förslags-anslag af 5.000 B:dr Banko eller 7,500 R:dr Riksmynt under nästföljande stats-regleriugs-period, för alt dermed anvärfva 500 man af skärgårdsoch kust-befolkningen uti fiskelägena, samt att en underdånig skrifvelse i detta ämne måtte till Kongl. Maj:t afgå för berörde saks lämpliga anordning, i hvad på Kongl. Maj:t kan bero och Högstdensamme täckes besluta/' Genom hvad sålunda blifvit föreslaget, hoppades motionären hafva fästat uppmärksamheten pa en vigtig angelägenhet för örlogs-Holtan samt tillika beredt den fattiga kust-befolkningen medel till utkomst genom spridning af ett indirekt stats-bidrag, sorn, om det motsvarade det åsyftade ändamålet och med liden omhuldades af Rikets Ständer genom ökade anslag till eurollering af ett för flottan fullt behöfligt antal, omkring fi ä 8,000 man, så skulle för sådan händelse visserligen 60 ä 80,000 R:dr Banko årligen spridda bland fiskare-familjerna, utom öfverskollen af intjenta hyror, i sin mån betydligt förbättra deras ställning och föröka antalet tjenstbart krigsfolk för flottornas behof i krig.
LPiJJi 168 Det var nästan högtidligt att stå därinne i det helt hvita, glatta rummet med dess släta ytor, där eldstaden ej ens sköt fram ur väggen, och där stora sköljslangar liksom desinfektionsugnen i rummet innanför talade om, hur hvarje damkorn eller sjukdomsfrö fick sin snara död. I rummets midt hängde tre elektriska glödlampor — som kunde förstärkas med eu fjärde — nästan ända ned till operationsbordet, hvilket stod därunder, öfverhöljdt med gult vaxtaft. Här inne hade mer än en genomgått sitt lifs svåraste stund, och härifrån hade ännu flere utgått räddade till lif och lera. Fru Holt hade svårt att ej gråta. » Har någon operation nyligen ägt rum? » frågade hon. » I går. » » Var den svår? » » Hon går inte igenom — men det var ett sista försök! » » Hvem var det? » » Fröken Dahl. » Fru Holt bleknade, och händer blefvo kalla, medan en smärtsam känsla klämde ihop hennes hjärta. I ett nu var hot ute ur rummet, vid ett af de öppna fönstren, fl imtande efter luft. I detta ögonblick kände bon sig rent af kroppsligt illamående. » Ligger hon inte på sin vanliga plats läogre? » frågade hon. » Jo 1 Hon ville inte opereras på annat villkor. Hun skulle på » kirurgen » förstås — men det gör ju ingenting, när hon ändå skall dö. » » Får jag gå in? » henne3 TiäsfSrSrif. tacksamhet. Logogryf. mt för kort sid sedan blickat upp med likgiltighet eller rädsla, och där hon nu tyckte sig ha inhämtat läror för lifvet. Utanför sken sken solen, medan träden knoppades och människorna myllrade fram och äter på gatorna, söndagsklädda och glada. Hon drog floret tätt för ögonen ocl. spände upp sitt parasoll för att dölja, att hon kämpade med gråten — En half timme senare gick öfverläkaren pä medicinska afdelningen förbi henne och helsade på sitt vanliga förbindliga, älskvärda sätt. Ett par gula och röda rosor stucko fram ur knapphålet, och hon visste med eus, hvarifrån han kom. Att han däremot ej visste eller värdet och innebörden af den gåfva han erhållit, det kände hon med bitterhet.
På gamla russin kristalliseras det ut i form af hvita, korniga gyttringar. Då drufsockret kristalliseras hos honung, som dessutom innehåller fruktsocker, säger man, att honungen stelnar. Drufsockret är mindre sött än rörsockret och brukas ej som sötningsmedel. Af rörsocker och stärkelse kan man på teknisk väg framställa stärkelseoch potatissocker. Däremot har man ännu ej lyckats förvandla drufsocker. till rörsocker. Maltsockret liknar drufsockret och anträffas i malt och det närande maltextraktet. Mjölksockret, som uteslutande tillhör djurriket, förekommer i komjölk till omkring 5 proc. Ar mindre sött än de förutnämda slagen. Vid ostberedning återfinnes mjölkens hela sockermängd hos vasslan, som efter bortkokning af vattnet utgör mesost. Mjölksockret jäser ej till sprit, men till mjölksyra (sur mjölk). Bland öfriga kolhydrater må nämnas arabiskt gummi, dextrin (stärkelsegummi) och växtslem. En barnhemsmammas bröllop. Ute vid Sundbybergs hushållsskola ägde här om dagen en vacker .högtidlighet rum, i det föreståndarinnan för Östermalms barnhem, förlagdt där i närheten, fröken Augusta Lundqvist ingick äktenskap med herr Per Vesslund. Festen bar alltigenom en älskligt högtidlig prägel. Därtill bidrogo de hemtrefliga rummen, för tillfället rikt upplysta samt smyckade med lefvande växter, den högtidliga af pastor Rehn förrättade vigseln, men först och främst anblicken af de 9 små barnhemsbarnen, hvilka unisont och klockrent sjöngo vigselpsalmerna, och hvilka efter aktens slut slö- tos i sin afgående » mammns » famn under mycken bedröfvelse från de ungas sida, de som visste och kände, att » mamman » i den osedvanliga hvita dräkten nu skulle blifva dem fråntagen. Efter en grundlig, förträffligt tillagad middag repade de dock mod; de ängsligt bedröf vade minerna, hvarmed de följt hvarje » mammas » rörelse, ljusnade upp, hälst när hon öppnade famnen och bredde slöjan om dem alla, de små värnlösa, hvilka, där de så stodo, med klara rö- ster sjöngo sin lilla » Sparfvarnas visa ».
Ty närman vet att den skätt, som nu tre Stånd hafva bifallit, är så pass betydlig, att den för det största tillåtna bränneri, eller ett sådant, som tillverkar 1000 kannor om dygnet, utgör • 26,000 R:dr för tvenne månader, så är det lätt att inse huru stor bränvinsbrännarens vinst skall blifva. Jag vill visserligen icke påstå att den skulle blifva hela denna summa, men den skulle dock vida öfverstiga det kostnadsbelopp, sorn vore erforderligt för att anlägga en förträfflig fabrik. Hvad åter beträffar dem, som bränna i mindre skala, så utgör skatten för det, enl. Utsk:s förslag, minsta bränneri 390 R:dr för tvenne månader. Den, som således anlägger ett dylikt bränneri, får en vinst af åtminsstone 300 R:dr, då jag nemi. från brutto-inkomsten 390 R:dr afdrager 90, som åtgå dels till skatten och dels såsom ränta på förlagskostnaden att låta bränvinet någon tid ligga. Dessa 300 R:dr vore mer än tillräckliga för att betäcka anläggningskostnaden för ett mindre bränneri. Jag vill härvid hafva visat, att om man låter bränvinsbränningen ohejdadt fortgå intill årets slut, skall följden deraf blifva en sä betydlig vinst för hvar och en, som antingen anlägger nya brännerier eller utvidgar de gamla, alt man derigenom skulle åstadkomma just det, som man velat undvika. Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten på ett annat förhållande, nemi. den moraliska sidan af saken. Hvarför har man nemi. föreslagit den nya stränga lagen, om icke för att åstadkomma en minskning i förtärandet af bränvin? Vi hafva f. n. ett högt pris på denna vara och Den 1 Maj. 9 vi hafva sett ilen lyckliga följden af ett dylikt högre pris, att konsumtionen blir mindre. Men om vi skulle tillåta bränvinsbränningen fritt få utöfvas under instundande höst, så skulle bränvinspriset troligen falla och fylleriet otvifvelaktigt befordras.
Jag vaknade upp och märkte, att man betraktade mig. Min uppsyn måtte ha varit mer än lofligt naiv, ty gentlemannen med cigarrerna såg ut som anade han en medtäflare; och midt emot mig stod en gammal skeptisk herre och log. Mitt eget ironiska smil! Länge efter det hon slutat skrifva satt hon kvar vid bordet och stirrade ut genom fönstren med pennan i hand. Det låg ett uttryck af stilla glädje öfver hennes drag. För henne var det icke som för andra: endast en ungdomlig stämning kastad ner på papperet, fixerad med stilens konst. För henne var det så oändligt mycket mer. Det betydde ett genombrott af menskliga känslor i ett förfruset sinne; det betydde våren som ändtligen kom med spirande skott och sjudande saf och gaf löfte om en sommar med växtlighet och gröda. Det betydde för henne sjelf frigörelsen från en ständigt tryckande ångest det betydde räddningen för hennes barn! Hon doppade åter pennan och tillade: »Vänta, hvad är den lik? Rosor som icke slagit ut, men som öppnat knoppen, så att man kan fånga en skymt af deras svala, rödare blad dernere. Eller doften af smultron uppe i en ensam, solbelyst backe, när man ännu icke fått ögonen på dem. — Eller hvad man erfar, när man efter en lång instängning ser skogen grön.» NIONDE KAPITLET. I medio af september kom William tillbaka till Stockholm. Han hade icke skrifvit något om när han ämnade inträffa och modern blef derför helt öfverraskad då hon en dag såg honom träda in vid vanlig tid, strax efter middagen. Han såg frisk ut, och det hade kommit något raskare i hans sätt; sommaren hade synbarligen gjort honom godt. Hon satt och betraktade honom med sina bruna ögon glänsande af tillgifvenhet; hon följde hvarje hans rörelse och min, lyssnade till hvarje hans ord, allt med en känsla af glädje som för ögonblicket fyllde henne helt. »Tack för ditt bref», sade hon. »Det gjorde mig så glad.» Han svarade ingenting; det såg nästan ut som om han kände ett visst obehag öfver att bli påmint om sin öppenhjertighet. En stund efter började han tala om Pelle Wahlberg och hans förlofning.
Redan genom K. Brefvet d. 31 Maj 1826 och K. Förordmn d. 19 Febr. 1811 samt K. Brefvet d. 12 Dec. s. fl. är stadgadt, att för utlänningar som söka svensk medborgarerätt erfordras K. M:s Nåd. tillstånd, men icke. för Norrska män, för att i den ordning förfat.tmna medgifva, i Sverige vinna burskap till idkande af handel eller handtverk. Vidare innehåller K. Brefvet d. 1 Nov. 1839, att K. M:s särskilda tillstånd icke erfordras för Dess Norrska undersåtare som vilja i Sverige bosätta sig och idka utrikes sjöfart. HandelsOrdmn d. 12 Dec. 1826 innehåller, att i alside å den rätt som må tillkomma Våra Norrske undersåtare äfvensom utlänning att i stad vinna burskap å handel, galle hvad särskildt stadgadt är. Fabrikso. HandtverksOrdmn innehåller, att i fråga om den rätt som må tillkomma Våra Norrska undersåter äfvensom utlänning att i stad vinna burskap å handtverk eller att idka fabriksnäring, galle hvad särskildt är stadgadt. Då således uti dessa författmr utlänningar förekomma i motsats till Norrmän, ansåg Utsk. de sednare böra sättas vid sidan af utlänningar, destohellre som, att döma af förenämnde författmr, det är tvetydigt, huruvida ordet utlänning inbegriper äfven Norrmän, eller rättare, just dessa författmr utvisade att Norrmän icke voro inbegripne under detta ord. Jag hoppas, att R. o. Ad. skall godkänna dessa af Utsk. företagna förändringar. Ilr von Koch, Nils Sam'uel; Enl. hvad mig är sagdt, har denna fråga redan vunnit 3 Stånds beslut.