Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon egentlig tillökning i det nu bestämda straffet kan, vid detta förhållande, ej antagas ega rum, genom ett ovilkorligt påbud, att blott den ena af de således af Lagstiftaren, såsom i stränghet lika betraktade straffarter, må användas; och Utskottet, som icke saknar anledning befara, det omförmälde kroppsplikt ej i allmänhet kan anses såsom serdeles afskräckande, kan följaktligen ej eller för sin del finna, att det ovilkorliga påbudet skulle blifva lika verkande, som fruktan för den offentliga vanära, hvarmed uppenbar kyrkoplikt, enligt allmänhetens begrepp, är förenad. Då således omförmäldte förslag ej skulle uppfylla dermed afsedde ändamål och då derförutan Utskottet ej anser lämpligt, alt, vid ofvan angifne förhållanden, nu vidtaga någre partiella förändringar i denna del af lagstiftningen, får Utskottet vördsamt tillstyrka: att den således besvarade frågan, angående ändring i straffet för stöld i vissa fall, måtte lemnas utan afseende. Och härmed har Utskottet antydt sitt omdöme rörande borttagandet af den uppenbara kyrkoplikten, så vidt den eger rum för stöld. Utskottet anser nemligen, enligt hvad ofvan blifvit yttradt, densamma utgöra en vigtig beståndsdel i straffet för detta brott och i vissa fall det mest afskräckande. Den stämpel af vanära, som ifrågavarande brott hittills ådragit sin upphofsman och som utgjort ett vigtigt värn emot frestelsen att detsamma begå, skulle helt och hållet försvinna, derest påföljden derför kunde blifva lika med den, som ålägges för ringare förbrytelser, hvilket dock i flere fall inträffade, i händelse kyrkoplikten bottoges, deraf en vådlig rubbning i lagstiftningen äfven skulle vara en följd. Vid sådant förhållande anser
Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, till de belopp, som vid sistlidne riksdag i sådant hänseende bestämdes; samt Borgare-ståndet åter för tackoch barlastjern och dermed likartade artiklar samt malm, rå och osmält, ej specificerad, till de å dessa artiklar af Utskottet fö reslagna belopp: BevillningS-Utskollets Memorial, N:o 25. '15 Under antagande, att Borgareoch Bonde-stånden i öfrigt, såsom evenluela tullafgifter, vidblifva de bestämmelser, samma Riks-stånd vid upphäfvande af gällande förbud stadgat, går Utskottet alt härmed föreslå de jemkningar af skiljaktiga besluten och de voterings-propositioner, som för tullsatsernas bestämmande finnas af nöden. Sålunda hafva Ridderskapet och Adeln samt B reste-ståndet för alla nu till införsel förbjudna slag bränvin och sprit af till och med 10 graders styrka, bestämt införselstullen till 32 sk. kannan, hvilken tull för hvarje öfverskjulande grad skulle ökas med 2 sk. per kanna; hvaremot Borgareoch Bonde-stånden, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag för dessa slag bränvin och sprit af lill och med 8 graders styrka, bestämt införselstullen lill 24 sk. kannan, att för hvarje öfverskjutande grad ökas med 1 sk. per kanna. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet att instämma i Borgareoch Bonde-ständens nyssnämnde beslut. 1 annat fall lärer följande omröstning böra anställas 338:o. Den, som vill, alt evenluela införselstullen å nu lill införsel förbjudna slags bränvin och sprit af lill och med 8 graders styrka skall bestämmas lill 24 sk. kannan och att denna tull, för hvarje öfverskjutande full grad, skall ökas med 1 sk. per kannan, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages å nämnde slag bränvin och sprit, af till och med 10 graders styrka, eventuel införselstull till 32 sk. kannan, som för hvarje öfverskjutande full grad skall ökas med 2 sk. per kanna.
Ehuru gerna jag älskar att instämma med Herr Hjerta deri, att icke se den mörka betydelsen af Herr Dalmans ord, som för tankan mäste uppslå vid läsningen af hans anförande, kan Den 19 Februarii f. ni. a3g jag likväl icke instämma med Herr Hjerta, att det fordras bra liten fördragsamhet för alt icke låta ord passera, hvilka såra allt, sorn för oss är mest dyrbart. Jag hemställer om icke den minsta fördragsamhet med den naturligaste känsla hos liela Svenska Nationen fordrar, att man gör rättvisa åt dess anspråk, att dylika uttryck icke fällas. — I det skriftliga anförandet Herr Dalman i dag uppläst, älskar jag äfven att finna ett misstag af talaren i valet af dess egna ord, hvilket jag hoppas-, att han skyndar att rätta. Der står nemligen: ”kan väl det vara ”äfven en Landshöfding på Gottland tillåtit, ”alt misstro mig vara nöjd med den Dyna”sti jag svurit tro och huldhet.” Meningen måtte likväl hafva varit att här nyttja ordet missnöjd, och jag förmodar, att Herr Dalman åtminstone medgifver denna lättelse i Protocollet. Herr Dalman'. För att tranquilisera de sinnen, som synas uppskrämda, vill jag för min del gerna medgifva, att de anmärkte orden i mitt anförande må ur Protocollet utgå, äfvensom jag, på sätt jag förut yttrat, hvad min person angur, underkastar mig Ståndets beslut. Det är endast för Ståndets skull, som jag ansett af vigt, att icke prejudicat lemnades på tilltaget alt ur Protocollet uttaga allt hvad man behagar. För mig enskildt är naturligtvis likgiltigt, om mina Anföranden komma alt dela Proto - Den iy FeLruarii f. m. collernas öde, alt multna i Arcliivet. Jag liar redan satt mig under allmänna opinionens dom. För öfrigt kan jag icke i de anmärkte uttrycken finna något tecken till klander af Thronförändringen, hvilket visserligen icke heller varit min mening. Hans Exccllence Herr Grefve af TVet^ torstedt:
Jag anhåller fördenskull, att BrärvinsBevillningen måtte i likhet med Tullersättningen beräknas att efter 2:dra Artikeln utgöras och i allmänna Bevillningen ingå, men alldeles icke Hemman partiel åsättas, samt att detta yrkande måtte de öfriga respectiva |Stånden communioeras, och till Bevillningsutskottet remitteras, förbehållandes jag att, [till dess yttrande deröfver till Hidderskapet och Adeln inkommit, frågan om bränvinsBevillningen å Hemman må blifva hvilande, hvarom jag vördsamt anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalken» proposition. aoi5 Ben 21 e' m Remitterades till Bevillningsutskottet, och författaren tilläts communication med de öfriga Respectiva Ständen. Ä nyo föredrogs och bifölls Constitntionslltskottets den 20 dennes på Bordet lagda Memorial af den ig:de, angående 42:dra och 94;de §.§:s i Regeringsformen omedelbara ställande i öfverensstämmelse med hvarandra. Upptogs till afgörande Statsoch BancoUtskottens sedan den 17 dennes på Bordet hvilande Betänkande af den 15 nästföregående, angående Götha Canal arbetes fortgång och ytterligare befrämjande, samt BancoUtskottets dermed gemenskap ägande Memorial af den 13 Juli, som likaledes den a7.de Herr Grefve Ankarsvärd, Michael, upp* lästo ett så lydande Dictamen: Jag vågar vördsamt anhålla, att få yttra några korta reflexioner rörande detta ämne. Som jag tror mig minnas, tillkom Götha Canal genom Riksens Ständers under - Den 22 Juli f. m. dåniga Skrifvelse till Kongl. Maj.t af den 10 October 18.09 och Kongl. Maj:ts derå gifna Nådiga svar den 10 November samina år.
» Sådana politiska tänkesätt gå sålunda hand i hand med de gängse föreställningarne om fysiska företeelser. Likasom grubblaren öfver ett perpetuum mobile hoppas att genom en skicklig anordning af delarne kunna från ena ändan af sin maskin utveckla större kraft, än han tillför honom vid den andra; så^är ock den alldaglige politiske förslagsmakaren öfvertygad, att ur en lagstiftande apparat, väl inrättad och skött med tillbörlig skicklighet, kan framkallas en välgörande statsverksamhet utan någon skadlig återverkan. Han väntar sig af ett oförståndigt folk förnuftiga handlingar och att lågt stående medborgare skola utveckla en högt gående verksamhet. » * Det är en af Herbert Spencers grunddogmer, att regeringen är en af kom ma af osedligheten. Yore sedligheten * Inledning till samhälhläran, svenska öfversättningen, I, sid. 5 — 6. De af författarinnan i det följande här och der inflätade citaten hafva vi likaledes återgifvit efter den utkomna svenska tolkningen. Med.allmänt iakttagen, skulle regeringen icke existera. Regeringen är endast en profinrättning, härflytande af mensklig ofullkomlighet och ej öfverensstämmande med fullkomlighets-tillståndet. I den mån civilisation tilltager, aftager densamma. I England är lagstiftningen obetydliggjord genom en ny och * större makt, den allmänna opinionen, och då menniskor hunnit till fullkomlighet — hvilket Herbert Spencer icke misströstar om att de skola göra under loppet af utveckling och civilisation — då sedelagen frivilligt lydes af alla, då äro regeringens funktioner afslutade. Tydligen är staten icke der dyrkad med den blinda devotion, som i några europeiska land, der den dyrkas i ljuset af ett Ding an sich, ett förråd af kraft och allmakt, och Herbert Spencers åsigter mötas på halfva vägen af en allmänhet som icke hyser en omåttlig tro på det officiela i och för sig. Denna oryggliga fordran derpå, att politisk förvaltning bör vara ett slags kompromiss och att vi sjelfva i kraft af förnuftet böra vara vår ledning, behandlas mera utförligt i Social Statics, der Herbert Spencer gifver nyckeln till sin etiska lära, hvilken står i motsats till den utilitarianistiska skolan, som lär att allt förmånligt är äfven rätt.
Derefter döme Hof-Nätter», sou», htvad den sistnämnda omständigheten beträffar, har att iakttaga, det uppgiften af Författarens namn, hwilken ej annorstädes än hos Hof-Rätter» fordras mä, skall tvid intet annat tillfälle kunna anbefallas än dä HofRätten, efter mälcts utredande, finner detta »vara af urbota beskaffenhet, eller Boktryckaren pröfwas äga den ringa förmögenhet att böterna, dä de öfwerstiga 16 R:dr 32 skillingar, mäste i fängelsestraff 25 386 Expeditioner till Riks-SlLnden. förwandlas. Skiljer sig Hof-Nättcns Dom frätt Tryckfrihets-Coinniitteens yttrande, gänge de» icke i werkställighet, utan hänskjutes till Högsta Domstolen och förfares dermed widare som här osman i fräga om gwarstad sagdt är. Instämmer Hos-Nättens Dom till alla delar med Tryckfrihets-Coinmitteens utlätande, staude den sast och ina deruti ej ändring kunna sökas; den äklagade likwäl obetagct, att hos Konungen om nåd an hälla. Angripes uti as trycket utkommande skrifter enskilde personer, en eller flera, och det ej sker i och för deras Embete, dera ma ej annor än rätter målsägande kära; ej eller mä tillförordnad publik Actor någonsin sadant i sitt käromål upptaga och äklaga. Målsägande» ware likwäl obctaget, att hos JustiticoCantzlcrs-Embetct begära biträde i rättegången af Kronans Ombud, der tillmålet är as gröfre och härdare beskaffenhet; och mä pä Justitico-Cantzlerens eget ompröswande ankomma att härtill bifall lemna; dock kail sädan Actors fränwaro eller uteblifwande icke uppehålla mälets företagande och afgörande tvid Domstolen. Sädau äklagan af enskilde personer handteras i alla delar efter det rättegängssätt Lag och Författningar i frägor om förolämpande tillmäle» enskilde personer emellan föreskrifwa.
Län, för att tvifla, det icke Herr Grefven sjelf, skall hälldre önska etablerandet af en inrättning af nienna beskaffenhet, hvarigenom alla och icke blott Den 24 Februarii, 785 blott en del af Länets innevånare hade tillfälle att inom dess område söka ett understöd, sorn nu med omgång, kostnad och tidsutdrägt måste här, pä ett afstånd af 50 mil sökas. Jag anhåller att detta mitt memorial måtte må medfölja Konungens Nådiga proposition tili vederbörligt Utskott. Herr Adlercreutz, Gnflej'; Herr von Becker har i Höglofh Ridderskåpets och Adelns iörra Plenum, med sanna färgor tecknat landtmännens förlägenhet i Westergöthland. Han har älven uppgifvit mö - del att afhjelpa den. Med Herr von Becker delar jag öfvertygelsen, att den af honom fÖreslagne Magazinslnrättning är bästa, om icke enda sättet att förebygga den ofärd, sorn synes hota denna härliga provincens jordbrukare. Nya lånetiligängar, de må tillskapas hurusom helst, kunna väl ögonblickligt afhjelpa bryderiet men skola innan kort öka densamma. Deremot skall troligen den föreslagno MagazinsTnrättningen sätta jordbrukaren i stånd att utan svårighet afbörda sig Statsbidragen, samt återföra trefnad och välmåga bland vår allmoge. Bil, till Ridd. 0. Ad. Pr. I Band. 50 786 Den 24 Februan i. Men de af Herr von Becker föreslagne sedlar till spannemålsupphandlingen, fruktår jag, icke komma att uppfylla det åsyftade ändamålet, nemligen: att i hvar mans hand, blifva en gällande valuta, äfven användbar i Kronans uppbörd, med ett stadgadt förhållande till vårt nu gällande mynt. Och hvilken authoritet skulle utlärda dessa sedlar, att de kunde vinna ett så önskvärdt förtroende? Då Banken icke troligen lärer få anlitas i Och för detta vigtiga ändamål, emedan dess nu utelöpande Sedelmassa, hvarken bör okas eller minskas, så vida Höglofl. Riksens
Propos. till bifall å den af Utsk. i öfrigt föreslagna redaktion af 25 § blef härefter framställd och med Ja besvarad. 13:de punkten, ang-.dc § 26; hvarjemte förekom Utsk:s förslag till redaktion af denna §. Utsk:s förslag bifölls. 14:de punkten, ang:dc §§ 27 och 28. Härvid förekom: 510 Den 28 Mars e. m. 1:0 Vtsk:s yttrande om bcvillningen för advokater och sakförare. Utsk:s yttrande bifölls. 2:o Uls.-ks hemställan all stadgandet om en afgift af 13 Rdr Sko för gårdfarihandlande, som resa utom landel, mätte ur författningen utgå. Hr Printzensköld: Jag befarar det Utsk:s förhoppning är nog sanguinisk att, i följd af de principer i tull-lagstiftningen, som vid sista Riksdag gjorde sig gällande, af gårdfarihandlande, som resa utrikes och der uphandla varor, några tullförsnillningar icke skola vidare försökas. Dessa slags personers synnerliga benägenhet att bereda sig all möjlig handelsvinst lockar dem, framför andra, till brott mot tullförfattningarne, dem man ser öfverträdas, huru låga än tullsatserna ii ro. Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten derpå, att åtskilliga varor, som förut varit förbjudna till införsel, nu äro belagda med en ganska hög tull, så att det lönar sig att söka försnilla. Då i allt fäll gårdfarihandlarens verksamhets-sfer, i afseende på handeln med utländska varor, icke bör sträcka sig längre än till att schackra bort dem han inom landet kan sig förskaffa, tror jag att man gör klokast uti att låta det gamla förhållandet blifva oförändradt, hvarföre jag anhåller att Utsk:s förslag måtte ogillas och att stadgandet i den förra Bevilln:sFörordn:n måtte bibehållas. Gr. Björnstjerna: Mig förefaller detta stadgande så be synnerligt och medeltidsmessigt, att jag icke begriper huru det kunnat så länge qvarstå i Bevilln:sFörordn:n.
Kan man wäl inbilla sig, at et enda hufvud kunde pä sä kort tid möjeligen medhinna, at uttänka desta förstörande planer; at en menniska kunde hinna befalla om allt som fordrats til werkställighet och at aldrig gass tilfälle at deremot lägga nägra hinder. Man behagar inwända, at Konungen merendels emellan 4 ögon utfärdade sina ordres, men hade han sett snedt med sina, hade man bordt se rätt för fäderneslandet, och är det obestridligt att Konungen ofta höll conseil innan beflut fattades, och at de flesta ärender moro af den natur, at andra personer mäste derom rädfragas. Fär jag dä läs atfräga: Hwem hjelp to dä Konungen at uträkna krigsbehofwet wid subsidiesummans determinerande, sä barnsligt bestämd, at den wäckte ätlöje i sjelfwa England? och hwilket misttag til betydlig del paffyndat wär ofärd? huru upgjordes planen til Finlands förswar, derunder man med bjertfrätande förtrytelse mäste finna, at den käcka Swensta Armeen i den härdaste ärstiden mäste ryg ga 23Z Den 15 Jul:'?. ga för en i början underlägsen fiende och utan motstånd, som aldrig kunde blrftva wadligar? än i en sä beskaffad reträtt, lemna hela det bebodda Finland til fiendens disposition, deruti mitztager bäst röjer sig deraf, at sä fort armeen, ehuru harrafierad af en 60 mils reträtt, fick wända sina wapen emot fienden, war den stark uog under sina owärderliga käcke anförare, at äterwinna Swensta wapnen deras ära, fast den olycksaliga hufwudplanen, om man får mcdgifwa någon sadan, nödwändigt stulle medföra landets förlust; men om man nu ansäg Finlands förswar winterttden för omöjligt, huru kunde stärgärdsflottornas ofwerförande i god tid ät Swensta sidan, som ryktet säger, iConseljen afstyrkas.
maj: t har tilldelat lärarinnan Ingeborg Valin ett belopp af 1,200 kr. till företagande af en ' resa i iindam %l att i utlhndet taga kännedom om skolor i Iiuslig ekonomi. Den aiisök&gt;n oin åtnjutande af ålderstilliigg, som af fröken Evelina Mathilda Astedt, hvilken 1885 antagits att tills vidare vara postexpeditör i postverket,. inläinnats till regeringen, har af denna af slagits. Stiftelsen Lars ~ ï e r t a s nainne ' har \; id sin senaste styrelsesammankoinst bland andra anslag beviljat ': Till direktör Rzd. Abeliqilz för en trädgårdsskola för kvinnor 1,500 kr. Till fru Cecilia Örtenblad för upprättande i Venersborg af en hushållsskola^ för flickor ur arbetsklassen 1,000 kr. Till den med stiftelsens medel upprättade nya stipendiifanden för kvinnor, soin studera medicin, 5,000 kr. Nornan, det nybildade försa7cr~ngsbolaget, som siirskildt tagit till sin uppgift att arbeta för kvinnoförsiikringar, såsoin gifterinålsförsakring samt familjeoch öfverlefvelseförsiikring, har. bland sina styrelse.ledamöter invalt tvenne kvinnor, näinl. fröken Gertrud Adelborg så- so111 ordinarie ledamot och fröken Alida Rossander siisain suppleantDanmark. Danskt Kvindesanzfund, soni nu iigt besthd i 20 ' h, meddelar af denna aiiledniiig i det senast ntkomna numret af sin tidskrift wKvinden og Samfiindet~ en Iiistorik öfver kvinnosakens litvec %liiig i de skandinaviska länderna. Fröken Xirstine flrederilcsen lainnar en öfverblick af Dansk Kvi~idesainfunds historia; fru Vilheknine Ullman tecknar kvinnofrågans. fortgåhg i Norge; Esselde har skrifvit en uppsats öfver &gt;Tidskrift för hemmet och kvinnosaken i Sverige %, hvarjamte redogörelser för Fredrika-Bremer-Förbundet och Föreningen för Gift kvinnas äganderätt förekomina.
Förstår sig ifrågavarande herre på att köra med fyra, kan det hela t. o. m. få en ganska elegant och egendomlig lyftning, påminnande om de engelska och franska mail-couches, fyrspända, egna omnibusar, der herrskapet, herrar och damer, sitta på taket och egaren styr; medan kask och be-tjenter med korslagda armar åka inuti. Att infinna sig till häst ansågs i gamla dagar som fint, men svär nu för tiden helt och hållet emot all bon-ton. Också medför det den betänkliga omständigheten; att ens häst lätt intages af en obeskriflig äregirighet efter att mäta sig med löparne af yrket, så att man riskerar en ofrivillig täflan längs banans inre krets, mellan förskräckta åskådare, gensdarmer och polis. Står man nu lycklig och dammig på den berömda sadelplatsen, gäller det att icke här försynda sig mot etiketten, utan fint afpassa sitt uppträdande efter den rådande tonen. Det kan genast anmärkas, att det icke fordras att man skall gifva sig min af sportsman, hästkännare eller öfver hufvud af att hysa stort intresse för löpningarna. Tvärtom, allt ådagaläggande hiraf - är inkonvenabelt. Men der äro andra regler att taga hänsyn till Först och främst ingen \ judlig munterhet, intet i ögon fallande tillkännagifvande af att man har kommit för att roa sig, för att deltaga i en allmän muntration. Kapplöpningstonen är stel ock tyst. När man ropat hurra för de kungliga, som i enlighet med furstlig höflighets sedvänja alltid, om man får tro referaten, ankomma precis kl. 4, bör man röra sig långsamt i Bolskenet med allvarsam och likgiltig uppsyn som till en promenadkonsert vid en brunnsort, eller anspråkslöst ställa sig i närheten af snöret och utan att sträcka ut hufvudet efter ryttarne föra ett dämpadt samtal. Man måste vidare vara i hög grad reliré, mycket för * sigtig med att närma sig andra än ens intima och jemlikar. Hän-vänder man sig till bekanta som äro finare än en syelf anses det som påträngande., och till någon som står pä en lägre pinne såsom oförskämdt nedlåtande.
Köpare eller långifvare vare pligtig att, sjelf eller genom lagligen ”befullmägligadt ombud, icke allenast, sist å åttonde dagen efter det en så”dan afhandling blifvit upprättad, en afskrift deraf aflemna, i Stockholm till ”Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, i Rikets öfriga städer till vederbörande ”Executions-förvaltare samt å landet till Kronofogden i orten, der säljaren ”eller gäldenären bor, samt bevis derom hufvudskriften låta åteckna, än ock ”derefter, i staden inom en månad och å landet vid det ting, som näst ef”ter en månad infaller, afhandlingen till Rådstufvueller Härads-Rätten ingifva, för att i dess protocoll intagas och med bevis derom jemväl förses. ”Ej må sådan afhandling anses gällande för längre tid, än ett år från den ”dag, lagfarten genom handlingens ingifvande fullbordades, derest ej lagfart ”då ånyo företages. ”§. 3. Då vid sökt utmätning företes sådan i behörig ordning lagfaren ”afhandling om gäldenärens innehafvande lösegendom, som här ofvan omför”mäles, gånge icke desto mindre för sig uppteckning och värdering af godset; ”men ej må utmätning eller försäljning deraf ske, förrän sökanden med laga ”kraftvunnet utslag styrker, att afhandlingen blifvit undanröjd. Vili utmät”nings-sökande en sådan afhandling klandra, ege tid alt talan derom efter ”stämning utföra inom trenne månader från den dag, han om afhandlingen, ”genom skriftlig del af skedda utmätivings-förrättningen, kunskap fått. ”§. 4. Om säljarens eller låntagarens borgenärer, som för domfäste for”dringar äro till utmätning berättigade, sådant 3'rka, vare köpare eller långifvare pligtig att, efter laga kallelse inför Domstol, med,ed vita, att så blifv i t öfverenskommet, betaldt eller försträckt, som afhandlingen innehåller, ”och att den till tredje mans förfång ej digtad är.
I hopp om att min djärfhet blir ursäktad, skrifver med högdå hon först kommer ut i lifvet, få en mataktning En tjänarinna. moder som vårdar sig o m hennes andliga utveckling. — Må vår Herre gifva henne sin välsignelse därför, j a g skall alltid minI n:r 33 af Idun kom j a g händelsevis nas min första plats m e d tacksamhet. Jag att läsa en artikel med ofvannämnda rubrik. känner så mycket som j a g ville skrifva o m, Och som det gällde tjänstflickors sedlighet men j a g vet inte huru j a g skall finna pasoch matmödrars förhållande därtill, så hopsande uttryckssätt. I förstån nog ändå, huru pas j a g att Iduns läsarinnor inte misstycka jag menar det. Det var bara det j a g ville några ord af en flicka ur de tjänandes eget säga med dessa rader, att genom att stänga led. tjänsteflickorna inne, Vinnen I intet; hon » En annan Stockholmsfru » talar om c e skall blott, om hon en gång får råda sig olika samhällsklassernas uppkomst, därmed själf, så mycket lättare falla i frestarens belysande orsakerna, hvarför åsikterna äro våld. En van roddare styr säkrare sin farså olika i fråga om det passande i förhålkost genom bränning och skär än en, som landet könen emellan bland » bättre » och aldrig skött en åra. » sämre » folk. Hon säger, att om hon beSå är också förhållandet bland lifvets handlar tjänarinnan som sin dotter, hon då också har att fordra samma uppförande af stormar och blindskär. Van och säker arm och målet i sikte, och hon skall med Guds henne som af sin egen dotter. Hon funderar, om ett förbud för tjänsthjälp lotsa sig i hamn. Och så till sist, uppfostren edra söner flickor att efter en viss tid sällskapa med eller mottaga besök af manliga bekanta med aktning för kvinnan, möta de henne skulle kunna göra någon nytta i sedligt afän i tjänarinnans eller fabriksflickans skepelse. seende. Många fruar skola nog m e d förakt rynka Men hon.