Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill finnér jag icke något skäl, och kan, trotts Herr Rosenblads vackra yttranden om Herr Crusells stora förtjenster, dem äfven jag vet värdera, ej tillstyrka bifall å Utlåtandet; ty det behöfves ej, för att han skall få pensionen. Skulle jag tillägga något mera, vore det blott förundran, huru någonsin detta ärende kunnat remitteras lill StatsUt - Den 12 Februarii e. m. a53 skottet, och blifva ett föremål för dess och Ståndets öfverläggningar. Jag anhåller vördsammast om Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarkalkens proposition till afslag å Utlåtandet. Grefve Horn, Claes Fredrik, och Friherre Anckarswärd förenade sig med Herr Hjerta. Herr Lagerhjelm: Jag får endast, i afseende på anmärkningen om öfverflyttningen från TlieaterCassan till IndragningsStaten, upplysa, att någon sådan öfverflyttning icke omuämnes hvarken i den underdåniga ansökningen, eller den nådiga remissen. Hela saken synes reducera sig dertill att, då Herr Crusell täger afsked, och tillgång till hans pensionerande i TheaterCassan ej finnes, det Kongl, löftet skulle uppfyllas genom anslag på Indragningsstaten. Herr von HartmansdorffFörekommen af Herr Lagerhjelm i hvad jag tänkte tillägga, får jag i anledning af hvad Friherre Anckarswärd anmärkt emot obehörigheten, att allmänheten skulle draga tungan af Statsutgifter, för hvilka den hade hvarken nytta eller nöje i ersättning, blott erindra, alt om denna grundsats skulle antagas till allmän regel, så borde allmogen icke deltaga hvarken i de skatter, som utgöras till bestridande af det Kongl. Husets hofhållning, a54 Den 12 Fsbruarii e. m. eller till vissa högre Embetsmäns taffelpenningar, emedan allmogen så sällan Olifver hos någondera hjuden till taffels. — .Orimligheten af sådana undantag måste en hvar kunna inse.
Straffbalken, alt borgen för den brottslige ej finge antagas i mål, der ej med penningar hötas må, pröfvade Kongl. HofRätten, med fästad uppmärksamhet å dessa omständigheter och då RådstufvuRätten måste anses, mera i saknad af ett å förseelsen fullt tillämpligt laglnid, än af uppenbar vårdslöshet och oförstånd hafva bedömt Borgmästaren Falcks förfarande lika med den Tjenstemans, sorn gynnat eller befordrat oloflig införsel af varor, rättvist döma RådstufvuRättens tillförordnade Ordförande samt tilltalade Ledamöter, att för RådstufvuRättens berörde felaktiga dom tillsammans höta Etthundrade daler Silfvermynt med Trettiotre R.dr 16 sk. Banco; äfvensom alt R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 29 till Borgmästaren Falcks Sterbhusdelägare utgifva ersättning för det Borgmästaren, genom domen och deraf följde häktande, tillskyndade lidande och skada, med ett skäligen jemnkadt belopp af Sextiosex R:dr 32 sk.
Ridderskapet och Adelns tid; mig enskilt åligger deremot, att för.: klara Höglofl StatsUtskottet min erkänsla för dess rättvisa och omtanka, då det medelst bifogande vid dess Betänkande af de serskilte Kongl, förordnanden, och KammarCol legii Skatteköps^ bref, hvarigenom Hellefors Verkets Recognitions-omfång blifvit förvandladt till Skatte, gifvit anledning till rättelse i de begrepp derom, som utaf Herr Reuterskölds framställning af detta Skatteköp kunnat uppkomma; men då nämnde handlingar endast uppvisa resultaten af undersökningarne om detta ämne, jemte huf. vudgrunderne för besluten , och för allmänna omdömets upplysning några ytterligare uppgifter ännu torde erfordras, vågar jag ödmju; kast utbedja mig Eders Excellences och Höglofl. Ridderskapet och Adelns tillåtelse, att än närmare få utveckla origtigheten deraf, att 6åJ som misshushållning med Statens tillhörigheter framställa en af Kongl, Maj:t efter Kammar™ 630 Den 29 Maji, och Bergs-Collegiernes hörande, såsom förmonlig för Staten tillåten , cf'er Ständernes egne föreskrifter verkställd , och af så många särskilta Embetsoch Tjenstemän granskad Skatteköps-afbsndiing om en egendom . hvars anslagna område dessutom i flera alseeuden skiljde sig från de vanliga Recognitions - skog«ines beskaffenhet. Redan ifrån Konung Carl Xbdes tid date. ra sig en del af de Nådiga Privilegier, som för HelleforsVerket blifvit utfärdade.
med uppbörden af samma anslag komme att på dittills vanligt sätt förhållas, så att löneinnehafvarne, skulle ega att hvad dem, efter stadgadej grunder, tillkomme, sjelfve eller genom egne vederbörande uppbördsman, direkte af de skattskyldige uppbära. Den öfvertygelse, som, beträffande den ifrågaställa indragningen till statsverket, emot ersättning i penningar, af de lill vissa embetsoch tjenstemän anvisade indelda löneanslag, 11 Kongl. Maj-.ti Nåd. Proposition, N:o S9. blif\it uti ofvanberörde nådiga proposition uttryckt om en sådan åtgärds ändamålsenlighet med hänsigt till beredande af bättre ordning och större enkelhet i afseende å såväl uppbörd, som räkenskap, liar Kongl. Maj:t ej eller sedermera funnit skäl frånträda; och ostridigt är, att en så beskaffad förändring i gällande stadganden, angående sältet för indelda hemmans-räntors och tiondes utgörande, skulle leda till det vigtiga och önskvärda ändamålet, att för framtiden helt och hållet undanrödja den hittills ofta och icke utan skäl öfverklagade olikhet i afseende på beskattningen, hvaruti indeide räntegifvarne, vid jemförelse med innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna, sig befinna, dels derigenom-, att löntagarne fortfarande äro berättigade att uppsäga räritorne och hondén tili leverering in natura, hvilken rättighet kronan deremot sig afsagt; dels ock i följd af den de indeide räntegifvarne ännu åliggande skyldighet att, då ränteeller liondespanmålen löses efter markegång, tillägga forsellön med iti sk. tunnan, hvarifrån åter, vid erläggandet af de räntor och den tionde, som äro kronan behållna, räntegifvarne äro befriade.
Och af 71 §. i RegeringsFormen finnas Herr Friherren reflectioner öfver 109 §• vara alldeles origtige; det är således icke underligt, att de slutföljder Friherren häraf, genom sin origliga upp - Den ii Januari i. ställning, dragit, jemväl äro i strid mot Grundlagen, och att Ridderskapet och Ådelm derföre icke kunnat biträda den gjorda framställningen, Herr Friherren yttrar vidare: ”Jag har ”sökt utveckla motiverna till denna åsigt, ”i anseende till ett i min tanka förevarande behof af säkerhet för Rikets Ständer, ”att ostörde få tillgodonjuta den tid, som ”oundgängligen erfordras, för sakernas brinnande till något slut, och jag önskar att ”Rikets Ständer, genom den utväg jag fö”reslagit, sätta sig i besittning af denna ”säkerhet, som på ingen annan väg kan erbås, ty Ministeren skulle icke kunna bibringa någon lugnande försäkran i anseende härtill; dess tystnad vitsordar denna "förutsättning, och den blotta möjligheten, "att Konungen kan omkring den izf Mars "eller vid hvilken tidpunkt som hälst förandra Ministéren, rättfärdigar, mera än nå"got annat, Ministrarnas tystnad i denna "fråga; men icke nog härmed, mine Herdar! det förslag jag afgifvit innebär äf”ven den enda utvägen Folkets Represen”tanter äga, att med något slags eftertryck ”fordra de concessioner, som Folkets bästa ”kräfver, och Konungamagten kommer säl"lan i tillfälle, att erfara Folkets behof, på "annat sätt, än genom dess Represen tan”ters vilkorliga beviljande af de äskade Stats-» ”bidragen," Den 21 Januari i.
Jag kan icke finna annat än att en qvinna, som upnått 25 års ålder och känner sig ega nog förmåga att sköta sina affärer så att hon kan begära blifva myndig, också bör kunna anses hafva så utbildadt förstånd, alt hon kan skilja mellan hvad som är en fordran af känslan ensam, eller af känslan reglerad af förståndet. Jag skulle icke mycket yrka på denna sak, om frågan endast rörde de bildade klasserna, ty der har redan de nya idéerna vunnit sådant insteg, att de fall äro högst få, då en giftoman utan verkligt skäl skulle gå längre än att försöka ett uppehåll af äktenskapet. Jag tror i allmänhet att qvinnau får sin vilja fram, såvida den icke är uppenbart orimlig. Man har sagt att en sådan här lagstiftning icke skulle behöfvas, emedan friaren har rätt, om han utan skäl blir nekad en qvinnas hand, att genom domstols beslut erhålla denna rätt; men den ställning, i hvilken mannen skulle komma till hustruns slägtingar, om han processade sig till henne, är helt annan än den, då hon, med shigtens ogillande, på grund af laglig rätt gifvit honom sitt ja. Jag nämnde nyss att jag mindre skulle hålla på saken, om det endast gällde de mera bildade klasserna. Men lagen i Sverige gäller lika för alla samhällsklasser, och inom de obildade herrskar i detta fall ett tyranni, hvarom man icke kan göra sig ett begrepp, såvida man icke stått i beröring med dessa klasser. Jag, som sett mycket i den vägen, kan försäkra att inom den arbetande klassen, der qvinnans föräldrar ärft eller förvärft en större förmögenhet, inträffar sällan att hon får gifta sig med en obemedlad karl, stöde han aldrig så högt i allmänhetens aktning. Hennes lott blir den att vara ogift, till dess hon tänker: min lycka är förspild, jag kan så gerna tillbringa mitt återstående lif med den för hvilken jag icke har något tycke, sora att gå ensam. Skälen till den föreslagna förändringen äro i öfrigt så vidlyftigt utvecklade i frih. Almfelts reservation, att jag icke anser mig böra uppehålla R. o. Ad. med att anföra allt hvad som kan sägas i denna sak.
Majit, i början af berörde författning, förklarat sitt uppsåt dermed icke vara att hindra någon andaktsöfning, utan fastmera att förmana hvar och en att sig derom vinnlägga, till hvilken ända föräldrar och husbönder borde, »efter den Kristliga pligten, sina barn, anhöriga och tjenstefolk uti sina hus lära och undervisa samt lära och undervisa låta i Katechesen och Kristendomen, efterfråga och förhöra hvad de 0111 helgedagarne lärt af predikan, dagligen med dem hålla bön, läsa ur Bibeln eller andra gudliga, här i Riket vedertagna böcker, dock att de afhålla sig ifrån djupsinniga frågor, som dem enfaldigom äro för höga och kunna gifva dem anledning till någon villfarelse;» —sä tillägges: »Men att uti private, och enskildte hus manoch qvinn-kön, gamla och unga, kände och okände, få eller flere, skola hafva frihet sig att samla och tillhopakomma, allt under förevändning att bruka sin andakt och ,en kanner liga gudstjenst', den der med de vanliga Sunoch Helgedagars texters predikande och utläggande, böners och nya bönesutts förklarande, finnes pä åtskilliga ställen vara förrättad; det anse vi hvarken för nyttigt eller oundgängeligt, utan mera såsom en skadlig nyhet, sorn en god ordning i våra Kristliga församlingar förstörer; hvilket i längden till sjelfsvåld, missbruk och mänga farliga oredor skulle tillfälle och anledning gifva, utom det till befruktandes är, att mången af oförstånd och okunnighet i sin Kristendom, lätteligen kunde blifva till sädane irrige meningar och lärosatser anförd, sorn med den rena Evangeliska läran ej vore öfverenskommande;» — i följd hvaraf och då sådana sammankomster ej kunde pröfvas till den sanna Kristendomens utöfning nödiga, samt frihet vore lemnad hvar och en att i sina hus bruka sin andakt, Kongl. Majit »fann rädsamt att aiskaffa och alldeles förbjuda slika ololliga sammankomster, med förklarande, att den, som sådana sammankomster häller eller tillåter, skall böta första gången Tvåhundrade daler silfvermynt och andra gången dubbelt, eller i brist af böter plikta första gången med fjorton dagars och andra med. tre veckors långelse vid vatten och bröd, och om, han tredje gången återkommer, på två år förvisas
Erfarenheten hade nemligen utvisat, hurusom lägrad qvinna esomoftast al blygsel, af fruktan för den skymf hennes tillstånd medförde och af bekymmer för sitt framfödda barns öde, ej låtit sig afskräckas från bärnets afdagatagande genom det i lagen utsatta dödsstraff, hvilket hon deremot betraktade som »en önskad utväg att på en gång varda både skam och bekymmer qvitt»; och derför ansåg Kongl. Maj: t nödigt, att söka undanrödja de anledningar lill ökande af en vilséförd, mén olycklig qvinnas blygsel och vanära, som lörefunnos uti lagstiftningen, och uti ifrån fordna tider ännu bibehållna fördomar. bör detta ändamål utkom 1778 års KonglBref, hvilket alltså stadgade: att den hemliga kyrkoplikt, som å lägersmål borde följa, må af hvilken prest, som derom anmodas, verkställas ut: vittnens närvaro, med förbud för desse aLt sådant upptäcka; — att barnmorska, som vid barnafödsef biträd t lägrad qvinna, är skyldig att förhållandet vid ansvar förtiga; -— att ej någon för omförmälda förseelse nia utestängas från församlingens gemenskap, eller hindras från salighetsrncdlens nyttjande, oansedt åtal är vid domstol anhängig!; — att ej skilnad må göras vid dop emellan äkta och oäkta barn; — att häfdad qvinna uti lysningar till giftermål, eller andra handlingar, ej må utmärkas såsom mindre ärlig, eller med annat menligt, eller som lägersmälet betecknar; — att den qvinna, sorn för lägersmål tilltalas, må ega alt skriftligen svara, med åläggande för domaren, derest hennes inställelse ovilkorligen fordras, att ej, genom otjenliga och onödiga frågor, blottställa henne för skymf och begabberi; — att, när häfdad qvinna upptäcker sitt tillstånd för fader eller moder, husbonde eller matmoder, den, för hvilken hon sig yppat, bör ej allenast dölja hennes tillstånd, ulan ock hafva värd om henne samt befordra barnet till dop och christendom; — att ej någon, vid ansvar, må förebrå lägrad qvinna hennes förbrytelse,' hvarken före eller efter förlossningen; — samt slutligen att qvinna, som vill å okänd ort förlossas, må i sådant uppsåt lemnäs ostörd, utan någons åtal eller efterfrågan om hennes person eller tillstånd; hvarförutan Författningen innefattar föreskrift till lättande af den förlägenhet, hvaruti en fattig qvinna,
Efter deras ordalydelse skola Grundlagarne i hvarje särskildt fall tillämpas. 90 § i Regerings-Formen stadgar lika uttryckeligen: Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar eller pröfning må icke, på något annat sätt än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om verkställigheten af någon Lag, författning m. m. Denna Grundlagsparagraf är till sin ordalydelse tydelig. Den bör således efter sin ordalydelse tillämpas, hvaraf efter min öfvertygelse lika ostridigt följer, att ett förslag nu bör till Ständerne ingifvas, innehållande, såsom alternativer, de särskilda meningarne: l:o den att bibehålla 37 §; 2:o den att föreslå förändring deruti, med anledning af de ingifna Memorialerne. Följden af dessa alternativers framställning skulle dock alldeles icke blifva en öfverläggning hos Stånden om hufvudfrågan, utan endast ett vid nästa Riksdag hos dem företagit afgörande, hvilketdera af de alternativer, Propositionen innehåller, må för Utskottet Bilaga G till Exped. 701 blifva gällande. Följden deraf skulle vidare tydeligen vara den, att sjelfva hufvudfrågan då antingen genast afslogs, eller ej förrän vid den näst derefter följande Riksdag kunde, efter skedd återremiss och ordentelig beredning, afgöras, och således frågor, der 2 Stånd stadnat emot 2, till en längre tids besinnande hvila än de, som genom bestämd Pluralitet blifvit tillstyrkte, hvilket jag anser med Regerings-Formens esprit fullkomligen öfverensstämmande. Jag kan för min del ej fatta meningen af det yttrande, att alternativerne ej kunna, enligt §:ns lydelse, i förslaget intagas, emedan här icke skall vara något förslag. Väl är det sannt, att intet förslag existerar förr, än det är gjordt; men det är just det, som 38 § befaller att göra; icke kunde §:n föreskrifva, att alternativerne skulle i förslaget intagas, om det redan vore gjordt. Klara ordaförståndet är således, att ett förslag, innehållande alternativerna, icke af motionärens, utan af Utskottets meningar, skall upprättas och till Ständerne inlemnas.
UtsökningsBälken, alt den skaltskyldige må vara fri ifrån vidare ansvar för oguldne hemmans utskylder, du halt till godtgörande deraf afslår sjelfva fastigheten; 4:o Samma Ledamots molion, angående återinförande i de Norra Provincerne af muntliga stämningar i ringare tvistemål; 5:o Nils Strindluncls ifrån WesterNorrlands Län motion, angående granskning af LagComileens förslag till Utsökningsbalk; 6:0 Peter Perssons ifrån Calmar Län motion, angående förekommande utaf svekfulla afhandlingar till tredje mans förfång emellan föräldrar och barn, i afseende på de förstnämndes egendom; 7:0 Tufve Månssons ifrån Malmöhus Län motion, angående ytterligare föreskrifter i afseende på skyldigheten att» lagfara nied fastighetsköp; 8:0 Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län memorial, angående nö-» dige bestämmelser vid fråga om lagfart, då åtkomsthandlingar förkommit, eller icke kunna fullständigt anskaffas; q:o Nils Magnussons ifrån Calmar Län motion, angående skyldighet för fordringsegare, hvilken i följd af proprieborgen hos Konungens Befallningshafvande lagsöker löftesman, att inom 6 månader ifrån ansökningens inlemnande derstädes ombesörja communicationen deraf med löftesmannen; 10:0 Hans Hanssons ifrån Bohus Län motion, angående förhöjning uti åvcrkans-böter för alla trädslag utom Ek; och 11:0 Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län motion, angående förändrad fördelning af provisionen vid executive Auctioner; till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: Anders Danielssons ifrån Elfsborgs
Hvad åter angår Statspriset; så enär Löneberäkningen grundar sig på vissa Tunnor Spanrnål, efter ett då beräknadt och stadgadt pris, skulle förändring derutinnan leda till omarbetning af alla Sta. ter, hvartill äfven kommer det Kronan ej har tillräcklig inkomst Bihang till RiksSt, Prot. 1817 - t8i8. 4:déJiatni; NU33, J4' 256 StatsUtsÅottets Betänkandem af Spanmål emot behofvet; af dessa skäl synes alltså, att det tillföjene vid LöneRegleringen stadgade Statspris af 4$ R:d Tunnan nu äfven bör dervid förblifva. I anseende till skedde Förändringar på Allmänna IndragningsStaten och större behof för 3:dje HufvudTiteln, har det indelta KronoTionde-anslaget, som Staten för år 1816 uptager med 28,854 T:r. 5kPrnu blifvit ökadt med 75 T:r. eller till 28,929 T:r. 52'ö kpr. som det nu kommer att utgöra; i enlighet hvarmed värdet derföre efter Kronovärderings priset, 36 sk. T:n, utföres med Den öfriga KronoTionden, som användes för Flottornes och värfvade Arméens behof, uptages i Staten för år 18x6, till 15,387 T.*r men under de 10 sistförflutne åren till och med år 1816, har den utgjort, nemligen: Medium häraf, för ett år gör 15,439 T:r 2 8x3ö Itpr; Och ehuru efter hvad ofvan anmält är, denna Spanmåls-Inkomst sig olika förhållit, kan dock Utskottet derutinnan ej föreslå någon tillökning, utan uptages den till lika belopp, som för år 1816 eller till 15,387 Tunnor, för hvilka utföres ä 4§ Tunnan För KronoTionde i Kopparbergs Uän, uptages lika Tunnetal, som för år 1816, eller 180 T:r, ä 4!
Indelda arméens lönestat, lagd till grund för beräknandet af pensionsbeloppen, hvilka i allmänhet från och med kaptensgraden uppåt blifva f, och från denna grad nedåt lika med hela den egentliga lönen Tjensteåldern, i och för rättighet till pension, bestämd vid indelda arméen till 30, och vid den värfvade lill 23 år, samt lefnadsfldern till 30 — 60 år, olika i olika grader vid indelda, och i allmänhet 2 år lägre vid värfvade arméen; möjlighet beredd, att kunna afgå något tidigare med s. k. afkortad pension. Afsked, äfven utan förutgången ansökan, fem är efter uppnådd pensionsålder inom hvarje nåd. Pensions erhållande efter grad, utan afseende på tjensteoch lefnadsår för den, som i rikets tjenst, i krig eller fred, blifvit så skadad, att han är oförmögen till vidare krigstjenst. Afsked med f af pensionen för den, som är obotligt sjuk och tjenat i 13 år Generalitetets pensioner, utgående efter nu gällande grunder. Vid Gotlands nationalbeväring majorspensionen något förhöjd samt de med lön försedde underofficerarne uppförde till pension. Pensioneringen för arméens civile embets och tjenstemän, hvilken varit föremål för särskild behandling af komitén för civilstatens pensionering, icke af landförsvarskomitén upptagen, utom hvad angår läkarne, för hvilka särskilda pensionsgrunder blifvit i sammanhang med fältläkarecorpsens organisation föreslagna Vid manskapets pensionering intet, afseende fäst vid lefnadsåldern, och tjenstefiren beräknade för de indelda trupperna till 23, samt för de värfvade till 20 år. Manskapets pensioner indelade i 3 klasser; den första med 100, den andra med 60, och den tredje med 30 rdr årligen; pensionsförhöjning i tredje och andra klassen efter fyllda 60 år för värfvad och 63 år för indeld trupp, äfvensom för korpraler och vice korpraler efter vissa tjensteår. Förhöjd ersättning till dem, hvilka i enskildt bolags tjenst erhållit skador. Hemställan, att Kongl.
Han går med raska, lifliga steg, men lifligheten förefaller icke naturlig. Framför allt tyckes den takt, hvari fötterna trippa, oförenlig med det trötta, slappa gammalmans-uttrycket i hans ansikte. Som säf när en vindkåre sveper fram längs med stranden, så böja sig de pudrade perukerna, där konungen går fram, och det rasslar sakta af sidenkjolar, som snudda mot hvarandra vid damernas djupa reverenser. Alla ögon få samma uttryck af underdånig vördnad och nådehunger, de unga, sköna damernas såväl som de gamla högborna gubbarnas, ty detta är envåldsmakten af Guds nåde, och hvar trogen undersåte är redo att gifva öfverheten hvad öfverheten tillkommer: kavaljererna sitt lif och damerna sin dygd ... dock nej, där intet är att taga, har till och med kejsaren förlorat sin rätt! Slika tankar susa genom Struensees själ, medan han på afstånd betraktar scenen. Nu stannar kungen och växlar några ord med en dam, som genom en personligare hållning och ett friare väsen fördelaktigt skiljer sig från de andra. Hon står vid sidan om grefvinnan Anton Moltke, och det finns syskontycke mellan de två, men hennes växt är spensligare och hennes ansiktes uttryck mera själfullt. Hon tyckes vara blond under pudret och hennes ögon äro strålande blå. Innan konungen går vidare, vänder han sig om och ser ut öfver salen. Allas blickar följa monarkens, och alla se med förvåning det underliga småleende, som leker omkring hans bleka läppar, då han vinkar sin hofmedikus fram och befaller honom att sluta sig till sviten. Grefvinnan Reventlow stirrar häpen på denne medikaster utan rang, där han går fram med en min så trygg, som trampade han sina egna golf. Han har till och med djärfhet nog att intränga i det inre gemaket, där drottningen tronar i en krets af hofvets kvinnliga dignitärer och landets förnämligaste damer, bland hvilka hon själf egentligen borde ha tagit plats. Nu kan det just vara detsamma. Hon fattar sin makes arm och går bort, full af kränkt värdighet och dystra aningar om kommande olyckor.
Ehuru man ej kan yttra något ang:de det belopp, hvartill ifrågavar. afgift uti betänk, är upptagen, förrän betänk, om brännvinsbränningen, hvilket nu är under Utsk:s bearbetning blifvit bifallet; så ber jag i alla fall att få reservera mig häremot, synnerligen som jag är ledamot af ett Utsk., hvarest motioner i detta ämne äro under bearbetning, och anser, alt om dessa motioner vinna önskad framgång, någon minskning i samma belopp torde vara att emotse. 112 Den ao Maj f, m. Hr Frih. o. Landtm, hemställda, om R. o. Ad. ansåg de vid StatsUtsk:s utlåt. N:o 64 gjorda anmärkningar föranleda dess återremitterande. Ropade ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl J till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 20 Maj i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denna dag f. m. Frih. Cederström, Jacob: Sedan R. o. Ad. under f. m. plenum återremitterat StatsUtsk:s utlåt. N;o 64, angrde beräkningen af statsverkets inkomster; så synes mig, attalia bilagorna eller utsk:s-utlåt:n under samma nummer med litt. från och med A till och med K måtte åtfölja återremissen. I annan händelse och derest dessa bilagor skulle blifva särskildt föredragna, kommer jag att genast, utan föregången diseussioti, vid föredragning af utlåt. Litt. A begära votering, och att utlåt, enligt 56 §:n Reg.Fm må framställas till bifall eller afslag. Om då contra-proposm blir bifallen, skulle deraf följa, enär Ulsk. tillstyrkt afslag å motionen, att motionen står qvar såsom bifallen; men ett sådant förhållande är icke med formerna öfverensstämmande och lärer icke af Hr Frih. o. Landtm, kunna bifallas. Gr. Horn, Claes Fredr.: Såvida dessa betänk:n skola återremitteras, måste någon anmärkn. vid hvarje betänkandes innehåll hafva förekommit.