Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nar så ofta StätsCassän i Sverige, likasom i andra lander, fått bestrida sådana kostnader, är det nyttigt eller förenligt med National-värdigheten, att, då ett enskildt Bolag vågar siri omtanka och förmögenhet, lemna det utan Stöd, här af denna segelfart vissa delar redan äro så färdige, att de bese Jas, andrä helt nära att blifva det? Är d-t billigt, att neka detsamma de biträden, som ej sällan gifvits utan resultat tor det allmänna, hvaraf i synnerhet Trollhättan före 1793 lemnar ett talande exempel? Hvad förtroende vill mart Vänta hos enskildfe uti afharidlingär med Staten, om de ej handteras med billighet? El; ler blir det billigt, är det rätt, att då Bo 2 - *8 Den l Maj. laget 1810 ingick uti Lagstiftande Magtens önskan, tryggadt vid dess beslut och en sannolik calcul, som omöjlig att då göras mera bestämd, likväl af Lagstiftande Mag.' ten åberopades, det nu skulle dömmas bära förluster, hvilka läge utom gränsen af * allas omdömen, äfven i den del som härrör af missräkningar i Förslaget; men ännu mera för den betydliga del af förlu^ terna, som vållats af Rikets politiska och andra oförutsedda förhållanden. För deni har Bolaget, efter min tanka, en gifven rätt att fordra ersättning; en fordran, som Konungen uti sin nådiga Proposition fun-J nit äfven så billig, som för Riket nyttig att erkänna. Visserligen kan Magten annullera denna fordran, mert orättvist; och då försvinner för alltid allt förtroende för dylika Conträr t med Staten. Då man från flera håll, så väl i Lag-1 stiftningen, som utom den, hör yrkas, äfven när det medgifves att
Jag skulle för min del tro, att om en sådan rörelse underlättas, om man tillika icke fordrade sä stora fonder af dessa banker, ulan t. ex., på sätt Riksdagsmannen Gudmundsson i sin reservation föreslagit, tillät privatbanker att uppkomma med en contant fond af 200,000 r:dr oell lika mycket i hypolhek; så skulle sådant leda till oberäkneliga fördelar för den allmänna rörelsen. Man kati visserligen invända, att en sådan rörelse egentligen kommer köpmannen tillgodo, som gör sina omsättningar på kortare tider. Detta är sant, så vidt man vill betrakta saken endast i första hand, men om man ser något längre, så skall mun linna, att äfven landlmannen deraf skulle äga fördel, enär sladsboarne derigenom kunde komma i tillfälle att bättre betala landtmannens produeter. Nu faller det sig tydligt, att landlmannen icke alltid kan sälja sin spanmäl lill den enskilde köpmannen blott på hans accept, emedan denna accept icke i säljarens hand är genast användbar. Han kan icke använda den till liqviderande af en skuldförbindelse, som han kan hafva till andra, af hvilka köparen icke är känd eller som ej hafva fullt förtroende till honom. Likväl kan den, sorn vill köpa hans spanmäl, vara väl känd hos privatbanken i samma stad, hvilken dä gifver honom sin vexel i utbyte mot hans egen eller mot en provision accepterar den sednare, hvilken han derefter ullemnar till landtmannen, som nu, på grund af den credit, hanken äger, mycket väl kan använda den i sina transaclioner på andra orter. Pä sådant sätt ökas rörelsen till ett oberäkneligt mycket större belopp, utan alt likväl dessa vexlar hafva de stora olägenheter, sorn privalbankssedlarne hafva medfört, nemi. att uttränga riksmyntet ur den dagliga rörelsen i provinserna.
Att den lindring, som beredes genom ett dylikt lån, för Halmstad är ganska behöflig, framstår tydligt, när man tager kännedom om de stora utgifter, denna kommun under de sednare åren haft, och för Den 24 Augusti. 119 hvilka den varit nödsakad att skuldsätta sig till ett belopp af 100.000 rdr. Det kan icke vara för mycket att man understödjer ett samhälle, som sjelf gjort så mycket för sina kommunala angelägenheter, med ett anslag af 25,000 rdr och ett lån af ett lika belopp, helst som staden i alla fall måste till läroverkshuset tillskjuta 36,000 rdr; och jag anhåller derför att R. o. Ad. måtte icke blott, på sätt den förre talaren yrkat, bifalla det begärda anslaget, utan äfven låneunderstödet, hvars sillra, efter rättelse af det anmärkta tryckfelet, skulle komma att utgöra 25,000 rdr. Hr Fahnehjelm: Då Frih. af Ugglas behagat fästa det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet vid de stora uppolTringar, som Halmstad underkastat sig, tillåter jag mig äfven att å min sida erinra om en å pag. 37 i detta Betänk, förekommande framställning, hvilken redan blifvit af R. o. Ad bifallen, och hvarigenom 11,000 rdr blifvit anslagna till utvidgande af läroverket i Halmstad. Om således staden Halmstad medelst de företag, som blifvit uppräknade i Betänk:t, visat ett stort intresse för sina kommunala angelägenheter, så har icke heller å R. St:rs sida frikostigheten varit mindre, och jag ser deri ännu ett skäl att anhålla om den propos., jag förut begärt.
— Äfven såsom utfattig, ja så - Den 9 September f. ro. sorn alldeles öde, förblefve ön, genom sin belägenhet, begärlig nog ändå; och förhlefve det till den grad, ali några millioners grundeller capitalvärde mer eller mindre icke i lingaste mån kunde stegras eller förringa denna vår våda. — Besinne man blott, att en inkräktare, mäktig nog för tilltaget, är det också nog att inom ganska kort tid på Gottland skapa allt hvad vi der hade försummat. Ja, alltför snart, finge Öslersjö-folken erlefva och erfara hvad ett florerande och väl befästadt Slitö kan i Östersjön betyda. — Vår var ju för öfrigt aldrig den politik, som styfmoderligare behandlar besittningar i mån af deras för inkräktning mera blottställda läge. Så förfara vi ju icke i anseende till våra norra landskaper. Så förfär icke den civiliserade politiken. Visserligen måste Slitö befästas. Visserligen blir det nödigare i den mån Slitö tillväxer. Men denna befästning anser jag oumbärlig i aila fall, och påkallad af hamnens blotta naturbeskaffenhet, sorn medgifver största flottors inlöpande och ankrande, hvilket förhållande allena innebär för oss frö till politiska bekymmer, som, under en collisionsepok, blifva vida betänkligare än de, hvilka under sådan conjunctur kunna oss, genom tillvaron på Slitös nederlag af utländska varulager, beredas. — Och medel till denna befästning besitta vi ju; och berömligaste afsigter i fråga om befästningars påkostande, synas leda Stånden och StatsUtskottet. — Må anslagen blott icke beslutas i det systeine som åt barnabarn bekostar vallar och torn. Må Slitö skansar blifva tidigare färdiga än Carlsborgs! Om Slitö skall blifva handelsplats, må Slitö blifva det snart. — Jag var ännu liten gosse, när jag hörde omtalas, såsom en då redan länge påtänkt sak, odlandet af Gottlands hela 4° ® 5o,ooo tunni, förträfflig myrjord, och mig vattnades i munnen.
»hvilken oändligt vacker man, den sköna Constance Koskull fått!» Ack, om du vore så rik som John Hall, då skulle pappa omfamna och kyssa mig, när jag föreställde dig som min fästman, och han skulle säga, att jag gjort honom en stor glädje och att jag belönat honom för all hans hafda möda och omsorg! – Men när jag nu inte är så rik som John Hall, utan är den fattige Fredrik Damm, hur blir det då? – För mig blir det ackurat detsamma, ty jag vill hellre lefva med min Fredrik i den uslaste koja än med John Hall i hans palats. Men pappa – – Ja, hvad säger pappa? – Han säger ett prompt nej. Han har förehållit Marianne och mig, att vi få göra hvilket parti som helst, blott intet fattigt. Tror du inte pappa talar med mig om John Hall? Och allt hvad han säger, ger jag honom rätt i. Det vore oändligen nöjsamt att ha juveler och kläder som en drottning och spisa på guldtallrikar och strö ut pengar till höger och vänster och hjälpa sina föräldrar ur deras trångmål och etablera sina bröder – för Marianne är försörjd i Stockholm. Ja, om inte John Hall följde med på köpet, utan jag finge Fredrik i utbyte mot honom, så gjorde jag det flux på eviga momangen. De hade nu kommit in i allén och den korta vinterdagen hade öfvergått i full skymning. Fredrik tog Constances lilla hand ur muffen och lade den under sin arm. – Och när detta inte låter sig göra, hur blir det då? Då gifter Constance sig kanske i alla fall med John Hall? Constance nöp Fredrik i armen, så hårdt som hennes små valna fingrar mäktade det. – Det gör jag aldrig i evigheten, det hör du ju! Det får bära eller brista. – Jag kan inte lefva utan dig! Du får enlevera mig, och jag får gifta mig med dig, min far ovetandes. Jag vet hur kapabel du är, att du är vitter, att du kan en hel hoper främmande språk, att du spelar fiol som en ängel. – En så duglig och en så vacker karl som du, kan ej förblifva fattig. Vi flytta snart ur den usla kojan, och du ger mig allt hvad min håg står till.
Jag skulle derföre tro, att den af Utsk föreslagna beräkning af 7,000 skepp:d är för hög; och med afseendeå K. M:s nåd. propos. i detta ämne, tager jag mig friheten nämna, att hammarskatlsjernel uti densamma endast beräknas till 5,5oo skepp:d. Hvad deremot beträffar den anmärkning, som Frih. Cederström gjort, att beräkningen af priset på tiondetack jernet till 6 r:dr vore något för hög, så tror jag denna beräkning numera kunna utan våda antagas. Tackjernet gäller nu 9 r:dr skepp:t och kanske derutöfver, och det är alldeles icke anledn. att förmoda, att 6 r:dr vöre för högt. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Elvad den anmärk:n vidkommer, som Hr Lagenhjelm gjort, i afseende derpå att hammarskattsjernet uti inkomstbetänk. skulle vara för högt beräknadt, anhåller jag få upplysa, att StatsUtsk. grundat denna beräkning påen uträkning, som Utsk. fått från Bergscollegium. Frih. Cederström; Jag förbisåg, då jag gjorde min anmärkning om priset, att Stats-cont. hpplystj att under de Deu ao Maj f. m. sednare åren priset på tackjernet uppgått lill 6 r:dr per skepptd. Jag har således intet emot, att detina summa der uppföres, och frånträder derföre, i afsende på tiondetackjernet, raina anmärkn:r mot priset. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anhåller att få förena mig med Hr Lagerhjelm, synnerligen som vid de bruk inom Vestmanland, hvilka ej hafva fördelaktig rörelse, hnmmarskatts-jernpriset ligger till grund för Taxer:s-comite'ens bedömmande af deras prodnctionsvinst. i 5: d e punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag beder om ursägt, för det att jag återkommer till en punkt, som redan är föredragen, nemi. om mantalspenningarna.
Majus Befallningshafvande uti en serskild fråga haft Nåden utreda, äro utaf 56 Socknar, hvaraf Länet består, 42 med 2* Sockne-Magaziner försedde, hvilkas sammanräknade Spanmåls-fond uppgår till io,685 Tunnor i3^ kappar Säd, största delen Råg, som likväl på de fleste ställen öfver Sommaren hel och hållen utlånas, utan att något deraf lemnäs i Magazinet qvar; och äga sex af desse Socknar derförutan en penningefond af tillsammans 3,i5i R:dr i3 skill. 4 rist. Banco, samlad i ändamål, att uti behofvets stund i Spannemål förvandlas. Utom Gästgifvaregårdarne finnas nu mera uti hela Länet på Landsbygden icke flere än Åtta tillåtna krogar, af hvilka jemväl en och annan skulle kunna umbäras, ehuru med indragningen deraf, jemlikt senare Författningar, måste anstå, intilldess nu varande innehafvare, på ett eller annat sätt, afgå. Under ifrågararande tid har hälsotillståndet i allmänhet varit ganska godt; endast uti en Socken af Länet hafva betydande Feber-epidemier åren i83r och iS32 visat sig, hvartill orsaken trilsk rifvits en vidlyftig träskartad Äng, hvilken likasom skiljer Socknen i tvänne delar.. Sjukvården besörjes .af Länets tvänne Provincial-Läkare, de i Pro vincell boende Milltair-Läkare, Stads-Physici i Askersund och Lindesberg samt Lazaretts-Läkaren i Örebro. Från och med år 1828 till och med sistlidit år hafva 1,094 personer, eller 219 årligen, blifvit vårdade i Lazarettsoch Curhus-Inrättningen i Länet; och hafva, under samma tid, utgiften för denne Inrättning uppgått till 3o,656 R:dr 35 skill. Banco, eller öfver hufvud till 6,13i R:dr 16 skill. 7 rist. sagde mynt örn året.
Men den guvernant, som hemma hos er gaf dig undervisning, var icke hon dräglig? Jag var blott tio år då, så att jag icke just förstod att bedöma, men det minns jag, att jag icke höll af henne, och är icke det ett ganska säkert bevis på att hon ej hade det rätta sättet, ty barn ha en beundransvärdt fin instinkt i sina tycken för eller emot personer. Du talar om det rätta sättet; således måste du medgifva, att det är en möjlighet att ha godt sätt med barn; du måste äfven tillstå, Celia lilla, att du gör orätt i att, såsom du tyckes göra, skära alla guvernanter öfver en kam. Kanske att en bland tio kan vara på sin plats, säkert icke flere. Men jag för min del är så rädd för guvernanter och för sjelfva ordet guvernant, att det sista i verlden jag ville bli, det är guvernant. Jag tror, att om jag blefve det, så skulle jag genast, liksom genom en hemsk förtrollning, bli likasom de andra: afmätt i mina tankar, stel i mitt väsende, pjåkig i mina yttranden, kylig i mitt hjerta. Nå, men icke äro de ju alla sådana. Tre guvernanter blott har jag sett; två af dem äro åtminstone icke stela i sitt väsende eller pjåkiga i sina yttranden. Nej, nej; de äro då säkert i sitt väsende lösa, och kanske påflugna i sina yttranden. Likasom det sköna, så kan äfven det fula visa sig i många drägter Men hör, hvad är det för rop, som från aflägsna håll komma till oss? Säkert från någon äng borta öfver sjön. Arbetarne ha förmodligen slutat sin höbergning. De pläga vid sådana tillfällen hurra högt, så högt, att det hörs långt, långt bort, och sedan dansa de efter fiolens takt en munter polska. Ack, så roligt, då måste vi bestämdt ro ut på sjön. Kanske kunna vi derifrån se folket, det trefliga, goda bondfolket, som fröjdas åt väl slutadt arbete. Nu var Celia en helt annan, än den Celia, som, icke fri från fördom, för några ögonblick tillbaka hade angripit guvernanter. Hon var nu åter blefven ett barn; glädjen lyste ur hennes ögon.
Det skulle jag visst bry mig om, ifall Karl vore med eller inte, det måste väl vara lika roligt, om man går ensam, och männen ha nog minsann så många tillfällen, då hustrun är utesluten, att vi också någon gång kunna vara på egen hand, men du har riktigt sjelf gjort dig omyndig, Klara ». Den lilla lifliga fru Helga hade arbetat upp sig till en, som hon tyckte, väl berättigad harm öfver sin några år äldre väninnas åsigter. » Och ändå var du förr lika road af att vara ute, du som andra, men nu sitter du inmurad och har ej reda på det minsta af hvad som händer i verlden, utan intresse för något utomkring dina fyra väggar ». » Nej, Helga, så får du inte säga, jag har ej förlorat intresset för allt annat, fast jag nu sätter mitt hem och de mina i första rummet ». » Nå, men kan du då säga mig, hvarför du gräfver ner dig så här«, af bröt henne Helga, «det skulle då aldrig falla mig in att frivilligt stänga mig inne och bli glömd af alla mina vänner, du måste väl medge, att det blir bra enformigt ändå, det är ju så att man kan somna dervid, och du har hvarken nytta eller tack d erfor«. » Det kan nog hända », svarade Klara sakta, » men jag har så många pligter, som du ej kan sätta dig in i, Helga lilla, som qvarhålla mig i hemmet, om jag också annars kunde vara med ute, och då jag nu vet, att det är rätt hvad jag gör, så — » » Rätt, Klara? Du måste då väl aldrig mena, att det är orätt att vara med i sällskapslifvet, åtminstone bland dem, man anser för sina vänner? » » Ja, för andra kan jag ju ej svara, och inte kan det väl vara direkt orätt att vara ute någon gång, men du glömmer, Helga, att våra förmögenhetsvilkor äro så olika. Ni kunna se främmande hos eder, du kan deltaga i sälskapslifvet och tillåta dig som nödvändiga saker mycket, som skulle vara en dårskap af mig att tänka på. D u vet, att vi måste lefva så sparsamt som möjligt för att ej ytterligare råka i skuld.
Detta utgör för mig skäl nog att yrka seminariernas inskränkande till färre antal, hvarigenom man skulle vinna den fördel, att de återstående seminarierna skulle få större anslag och derigenom komma i tillfälle att meddela sina elever bättre och grundligare undervisning. När nu K. M., genom den författning Gr. Liljencrantz upläst, bifallit den af kommunerna ofta uttryckta önskan att få bestrida undervisningen inom socknarne med så väl examinerade som oexaminerade lärare och lärarinnor, så tyckes detta bevisa att K.. M. icke ansett behofvel af utexaminerade elever ifrån seminarierna vara så stort hädanefter som hittills, och detta synes mig äfven vara ett skäl för seminariernas inskränkning. Den 29 Mars. annat skäl ligger deruti, att serdeles olika betyg om elevernas kunskaper ifrån de olika seminarierna afgifvas, hvarom jag varit i tillfälle att inhemta erfarenhet. Då nu socknarne på dessa betyg skola grunda sitt omdöme om en sökandes skicklighet så är det naturligtvis af mycken vigt att dessa betyg afgifvas, icke allenast fullkomligt exacta med afseende på hvarje person ulan äfven i någon öfverensstämmelse seminarierna emellan. Om nu seminarierna inskränktes till färre antal, sä vore äfven denna likhet i betygen lättare att åstadkomma. Det är beklagligen allt för mycket kändt att eleverna icke besitta den skicklighet de borde ega, så att de icke allenast sakna nödig bildning utan äfven den mekaniska delen deraf, såsom att läsa och . skrifva. Jag har sett ett exempel på en utexaminerad elev, som skref Adam och Eva med ä, hvilket torde bevittna den bildning de vanligen ega. På dessa skäl får jag tillstyrka återremiss utaf denna punkt, och att det förslag, som af Ekon Utsk. vid sista Riksdagen för R. St:r framlades, måtte läggas till grund för Utskrs tillgöranden i detta hänseende. Gr. Liljencrantz:
Dess medlemmar äro kringvandrande och kallas gemenligen Zigenare eller Tartare. Antalet af dem tilltager allt mer och mer och ökas ofta genom brottslingar och rymmare, som förena sig med desse familjer. De nuvar. äro merendels födde af kringstrykande personer och hafva aldrig haft något stadigt hemvist eller varit någonstädes skattskrifne. Familj fadren benämnes vanligen korgbindare, väfskedsmakare eller wallackare, i hvilken egenskap han erhåller pass om ej annorstädes i Norige, der sådan?, utan något eller annat bevis än en oftast falsk prestattest, utdelas af lokal-myndigheterne. I detta pass är äfven öfriga familjen uptagen. En sådan består ej sällan af 8 å 10, dels äldre och dels yngre personer, af hvilka de förre, vande vid sysslolöshet samt någon gång till och med saknande nödige materialier och verktyg för den npgifna handteringens bedrifvande, skaffa sig, hvad de och barnen behöfva genom tiggeri i städer och byar samt pockande på enstaka ställen, om ej genom stölder eller rån. Enl. vederbör, fångpredikants upgift. som skall bifogas denna motion, hafva under loppet af innevar. år varit å Skaraborgs Länshäkte intagne icke mindre än 20 sådane personer, hvilka, med undantag af några yngre qvinspersoner, som längre lid på Statens bekostnad varit intagne å Jönköpings Stads-, Arbetsoch Fattig-i nrättning, derifrån de rymt, dels funnits alldeles okunnige i Jtill och med innanläsning och dels kunnat blott framstafva ett och annat ord, samt saknät allt begrepp om Salighetsläran. Af desse 20 hade de fleste blifvit häktade för stölder och andra gröfre brott. Månge hundrade, kanske tusen, kringvadrare af antydda slaget finnas säkerligen redan i riket och jag yrkar alt man, innan deras antal mångdubblas, söker afhjelpa det onda, som inom och genom desse eger rum. Jag öfverlåter åt vederbör. Utsk. att föreslå dc åtgärder, som derföre böra vidtagas, men vill dock antyda de utvägar, som jag för min del trott böra och kunna begagnas.
Ständer förlita sig pa Eders Kongl. Majtts Landsfader!,>a tankesätt, att i fast något widare förbud emot BränwinSbränningen skulle i Nader pröfwas nödigt, någon eftergift i Parme-afgistcn, i mohn af inskrankningstiden, afwen mätte bewiljas. Riksens Ständer framsärca rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 17 Aug. Prest-Ständer den I? - -> » - Borgare-Ständer d. r? - * Bonde-Ständet d17 Srormägtigste AUernadigste Lonung! Ä^ed anledning af hos Riksens Ständer gjorda fram - 2688 Den i? Augusts. framställningar öfwer angelägenheten 'af sädana Författningars widtagande, hwarigenom inhemsk tillgäng pä det för Kronan och Riket erforderliga quantum Saltbitter alltid med säkerhet ina kunnna päräknas och den förlust för framtiden undwikas, hwilkenKro, nan wid inköp af denna wahra präst widkannas, enar den fran Hemmanen utgående Saltblttergärd i penningar warit crlagd, haswa Nitlens Stänker tagit Verta amne under nogaste öfwerwagande, och La de ej mindre till afböjande af förlust för Kronan och pä Handelswägen genom införskriswande Utrikes ifrån af Saltbitter an till säkerhet för jemn Inrikes tillgång deraf, ansett nödigt, att tillwerkning och lefwerering in natura af denna wahra hwarje Hemman vwillkorligen äläggas, samt Staderne i Riket böra i samma förbindelse deltaga, haswa de af, wen warit betänkte huruledes Sailbitter-tillwerkningcn såsom en bade allmänt och enskildt lönande näring skulle kunna uppmuntras, och en fullkomlig we, tenskaplig kännedom af samina ycke allmännare kringspridas I grund häraf och da Eder Kongl. Maj:t redan under den z
N:o 148 framstälda förslag till reglering af lönerne för Professorerne vid Upsala Universitet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles StatsUtskis berörde förslag, med den förändring att lönerne för Professorerne vid de verldsliga fakulteterne jemte Bibliothekarien och Riintmästaren bestämmas till 4,500 Rdr Kmt. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., som befann sig illamående, hade bortgått och Ordf:de-platsen blifvit intagen af främste närvrde ledamoten Fullmäktigen för Grefliga ätten N.-o 8 Oxenstjerna af Korsholm, Erih. Åkerhjelm, Johan Carl, företogs voteringen och vid dess slut befunnos rösterne hafva utfallit som föijer: Den 20 November f. m. 511 Ja — 22, Nej — 32. Hr Frih. o. Ordf:dens härefter i afs:de på den del af förevule punkt, som angick lönerne för Adjunkterne, framstälda propos. till bifall å Utsk:s förslag, besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den hemställde om R. o. Ad:n, på sätt Ii Exc. Hr Gr. Sparre yrkat, behagade bestämma lönerne för de 8 äldste Adjunkterne till 2,500 ltdr, och endast för de yngre till 2,000 Rdr ltmt, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja jemte åtskilige Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Beträffande sedermera det uti förev:de punkt omförmälda förslags-anslaget, framstäldes propos. först till bifall å Utsk:s förslag, hvarvid ropades starka Nej, blandade med Ja, och sedan till bifall å H. Exc. Hr Gr. Sparres yrkande att detta anslag måtte bestämmas till 30,0 00 Edr Ernt, hvarvid svaren utföllo med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o.
Lilliehöök. L. S. N:o 13. Herr Natt och Dag. Fullmäktig C. Roos af Hjelmsäter. l. s. Herr Walkendorff. Fullmäktig Fred. Fil. Westfelt. Herr Hammarskjöld. Fullmäktig C. G. Oxenstierna. L. S N:o 167. Herr Geete. Fullmäktig C. Leijonhufvud. N:o 193. Herr Bäck. Fullmäktig Br. Abr. Leijonhufvud. Herr Stårck. Fullmäktig D. AV. Silfverstolpe. L. s. N:o 258. Herr Swenske. Fullmäktig R. Cederström. L. S. N:o 325. Appelbom. Fullmäktig G. AV. von Francken. Herr Tornérefelt. Fullmäktig P. R. Tersmeden. L. S. 0tiföbagö F. Didron. N:o 460. M. v. Krusenstierna. Herr Kalmberg. Fullmäktig C. A. af Klercker. L. S. N:o 559. Herr Pereswetoff Morath. Fullmäktig Ch. Emil Piper. Herr Uttermarck. Fullmäktig G-. F. Löwenhielm. Reinhold Charpentier. l. s. N:o 780. E. Klingenstierna. Herr Gripenskjöld. Fullmäktig Carl Lagerheim. L. S. N:o 872. E. U. Rudebeck. N:o 979. H. Qveckfeldt. L. S. N:o 1016. Herr Planting Berglood. Fullmäktig C. G. Hierta. L. s. N:o 458. Herr Armfelt. Fullmäktig Chr. J. Blomstedt. Axel Carlsson Printzensköld. L. S. N:o 501. A. Gust. Påhlman. L. S. N:o 572. Herr Rennerfelt. Fullmäktig Conrad von Schulzenheim. N:o 645. C. H. Möllerswärd. i. s. N:o 778. F. W. Leijonancker.