Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
skolungdom undfägnas — jag talar om inackorderad VÅR FÖRSTA OMSORG VAR ATT BEFRIA VÅRA DJUR skolungdom — visserligen icke! Kaffet kokas på såsom: brändt bröd, lejontand, kokt poFRÅN SADLAR OCH PACKNING; HÄSTAR OCH MULsurrogater tatis, hvari kli inknådats, hvarefter degen skares i ÅSNOR AFLÄGSNADE SIG DÅ I BÄSTA ENDRÄKT, bönfasoner och brännes. Om de ändå kokade CHIARAMONTE ALLTID I SPETSEN, FÖR ATT UPPSÖKA kaffe på rostadt korn, men det faller sig säkert för NÄRMASTE KÄLLA ELLER BÄCK; VI LÄTO DEM GÅ dyrt! Och så är det den eviga potatisen hvarenda midALLENA, OCH DE ÅTERVÄNDE ALLTID UTAN DRÖJSMÅL dag, då det ej är torsdag, ty då ätas ärter och fläsk TILL LÄGRET, DÄR DE VISSTE ATT RIKLIGT FODER VÄ och Nplättar, lika bastanta som ärterna. Det är för TADE DEM. — i — • — väl, att det finnes gymnastikininrättningar — (Forts. o. slut i nästa n:r.) 4fr Ibland om det händer din pilt visar brist på sanning och lydnad och renhet i seder, tacksamhet. helt visst, ty så fostras ungdom till sanning och heder. » Mitt första » om sommarn i hagen ses gå. » Mitt andra » vi göra, när glädje vi få. » Mitt tredje » i sagan styr blånande haf. » Mitt hela »: en fasa, för mången en graf. Om flitig han varit och snäll som sig bör, jag bak / ram åt honom ett nöje bereder; jag drömmande tankfull och tyst honom gör, till soliga nejderjjag gladt honom leder. P. L. Ulla B. GEOMETRISK UPPGIFT. DIAMANTGÅTA. En pappersremsa har utseendeafen i 36 kvadrater delad rektangel. Den första vågräta linien betecknar ett maskulint ord, den andra namnet på en vind, den tredje namnet för aftälling, den fjärde N. A. Innehållsförteckning.
Der står: -Allt hvad Rikets Ständer efter granskning god* D p n 18 J u l i i e. m. godkänt eller lemnat oanmärkt; bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade. Men malkom väl, att der icke står allt hvad ConstitutionsVtskottetj utan hvad Rikets Ständer lemnat oanmärkt. ConstitutionsUtskottet har således icke samma makt som Rikets Ständer, ty först då Rikets Ständer slutat sin granskning af Rådgifvarnes förhållanden, kan decharge vinnas. Yi måste således iakttaga Grundlagens föreskrift och ej punktvis behandla Memorialet, utan återremittera det i sin helhet. Friherre Anckarsvärd: t anledning af Herr Thams med så mycken säkerhet gjorda påstående, att Memorialet hor punktvis företagas, tager jag mig friheten erinra, alt någon annan utväg för Herr Tham, att göra sin mening gällande, icke lärer finnas, än den, som äfven slår öppen för mig, att drifva en motsatt mening. Jag finner icke, att Grundlagen innehåller något undantag för behandlings-sältet af ifrågavarande Memorial, och jag kommer således alt yrka proposition å Memorialet i dess helhet, antingen frågan blir om bifall eller återremiss. Hvad angår Herr Thams tirader om otillbörligheten af de uttryck, som nyttjats emot ConstitutionsUtskottet, så, ehuru jag bland Herr Thams citationer af desse utti^ck icke igenkänner mer än ett enda, vill jag dock, emedan jag ej är fallen för chikan, och tror 33 H. 26 Den 18 Julii e. m. att jag är åsyftad, gerna erkänna dem alla, oagtadt ordalagen ingalunda äro mina. Jag förnyar blott min på förmiddagen emot enahanda beskyllning gjorde anmärkning, att jag iöke tror mig hafva fällt fett enda yttrande, söm icke utgör ett nödvändigt samband emellan mina prsemisser och slutsatser; om prasmisserna äro origliga , så äro slutsatserna det äfven, och komma då att stå för min räkning.
Gumhennes h e m i aderton långa år. man kom helst i alla tre messorna om sönframåt Rörstrand, har man till vänster stora gräsbevuxna tomter, o c h där dessa aflösas af ursprängda berg, står in på gräset en grupp lummiga gamla träd, under hvilka arbetare från grannskapet bruka taga sin middagsrast. Här börjar inhägnaden till fattighustomterna, och genom det höga spjälstaketet kan man stundom se de gamla, som här framlefva sitt ensliga lif — ensligt bland s å många lika lottade, därför att det är tomt på anhörigas kärlek. Gustaf. Fattigmansarfvet. En sann skildring ur lifvet för Idun af O. |] e flesta Stockholmare torde känna till Sabbatsbergs fattighus. När man om sommaren går den nyanlagda Odinsgatan / hushållspenningfrågan. Tretusenkronorstrecket IV. B — ra: (Sista artikeln.) ft de i tidningen Idun tätt och ofta återkommande uppsatserna i hushållsfrågan synes det som om denna fråga fortfarande skulle icke endast tilldraga sig allmänhetens uppmärksamhet, utan äfven pä mer än ett håll vålla icke så r i D g a bekymmer och hufvudbry. Då man emellertid läser i g e - nom de många uppsatser, som i denna fråga skrifvits, och ser de ofta nog diametralt motsatta åsikter, som häri uttalats, kommer man ovilkorligen a l t tänka på den » blinda och färgen ». Då man kommit till så olika resultat, måste man gifvetvis hafva utgått från felaktiga premisser och resonerat om förhållanden, som ej kunnat med hvarandra jämföras.
Utom de i förra Femårs-berätlefsen omförmälde undervisningsanstalter har i staden nu äfven bli fvi t inrättad en folkskola. Norrtelge. Såsom anledning till folkmängdens aftagande uppgifves det här förut bedrifna gevärsfaktoriets nedläggande. Icke någon näringsgren kan anses hafva här stigit. Stadens många handlande, år 1847 till antalet tjugu, drifva endast minuthandel med varor herntade från Stockholm, Handtverkarnes antal utgjorde nämnde år 56 mästare, af hvilka dock flera ej hafva utkomst af sina handteringar, utan måste anlita biförtjenster. Fabrikerna voro 6, deribland en klädesfabrik, hvars tillverkningsvärde uppgifvits till 2,642 R:dr. Fisket har fordom utgjort en vigtig näring för staden, men har på sednare åren aftagit och de här skattskrifne 12 fiskare hafva deraf icke tillräcklig utkomst. Stadens sjöfart har, likasom tillförene, varit inskränkt till varors hemfraktande från hufvudstaden och bedrifvits hufvudsakligen med 3:ne jaktbåtar om tillsammans 53 läster. Regulier ångbåtsfart emellan denna stad och Stockholm är sedan år 1846 öppnad. Någon annan anmärkningsvärd anläggning har härstädes under ifrågavarande år icke skett än ombyggnad af en bland stadens större broar. Det förtjenar att nämnas, att under denna tid icke någon utmätningsauktion i staden ägt rum. östhammar har till hufvudsakligt näringsfång handel, handtverk, sjöfart och fiske. Handeln med orakringliggande landsort har i sednare åren tilltagit. Den idkades år 1847 af 14 handlande. Handtverkerierna, som samma år utöfvades af 39 mästare, har icke visat någon förkofran. Någon tillväxt i fabrikernas antal eller de förut varandes betydligare uppkomst har icke visat sig. Sjöfarten, som idkats endast å inrikes orter, har aftagit så, att då stadens fartyg år 1843 voro 4 om 96 läster, fanns år 1847 endast en jaktbåt om 21 om 8 läster.
Set: att en sadan förklaring af ordet styrka z den omtvistade § måtta gifvas, hvarjgen» om härmed ej skulle förstås ett förbud för den medellöse, att få intagas i Scholén, i det fall han ej kunde uppgifva tillgångar att sig der uppehålla, utan ett förbud, i öfverensstämmelse med Scholordningen, att genom tiggerier förskaffa sig bärgning: att den ifrågasatte underdåniga hemställan måtte inskränkas till begäran om den Nådiga förklaring, att inträde i Schola icke någon för fattigdom vägrades, och att de medellöse genom Stipendier, Premier och fattigcassor, så vidt görligt vore, understödjas, så framt icke brist på flit, godt uppförande och skicklighet gjorde dem dertill oförtjente: Hos allo fl. BorgareStåndet: att Utskottet väl insett olämpligheten af stadgandet i den nya Scholordningen, angående villkoren för fattiga barns tillträde vid Undervisningsverken, men att det förän» drade förslag, Utskottet i detta hänseende föreslagit, kunde, fastän under förändrad form, leda till enahanda resultat: Den fattige undervisningssökandes arbitraira och orättvisa behandling, på grund hvaraf yrkas, att hela den omnämnda föreskriften måtte helt och hållet utgå, heldst den äfven, såsom Policelag emot tiggeris vid echolor, vore alldeles öfverflödig, emedan tiggande blifvit uti andra författningar förbjudet; att föreskriften uti Scholordningen, n66 Be nu „och Ekon. Urik. Betänk anden. det en yngling öfver femton ar gammal, som anmäler sig tili intagande i en Lär* domsscboia, skall kunna afvisas, lade ett obehörigt band och desto mindre lämpligt, som flere af våra största vetenskapsmän börjat sina studier iörst vid en ålder af 20 år och derutöfver.
Den utaf Stats-Utskottet i dess under N/s 135 afgifna Utlåtande, angående ifrågastäldt foråndradt sätt för amortering af Landshöfdinge-ackorden, gjorda hemställan om bifall till Kongl. Maj:ts genom nådig Proposition den 25 December nästlidet år i ämnet framställda förslag, har, enligt Utskotlet tillhandakomna protokolls-utdrag, blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men deremot afslagits af Borgareoch Bonde-Stånden; och enär denna fråga således måste afgöras genom votering i förstärkt Stats-Utskoll, får Utskottet i anledning deraf föreslå följande voterings-proposition: Den som vill att, med bifall till Kongl. Maj:ts nådiga förslag, Rikets Ständer medgifva den förändring i grunden för amorteringen af de vid Landshöfdinge-beställningarne i Upsala, Stockholms, Södermanlands, Calmar, Jönköpings, Christianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Elfsborgs, Wermlands, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands och Westerbottens län fästade ackord, att, från och med 1861 års början, amorteringen må, under fortfarande beräkning af fyra procent såsom årlig ränta å det vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp, få verkställas medelst årlig inbetalning i stadgad ordning af sex procent endast å den del af primitiva ackords-sumroan, som vid hvarje al nämnde Landshöfdinge-embeten finnes vid 1860 års slut såsom skuld återstå, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är den ifrågaställa förändringen i sättet för Landshöfdinge-ackordens amortering af Rikets Ständer afslagen. Slockholm den 10 September 1860. Stats-Utskotlets Memorial M 170. Ank. till Exp.-Utsk. den -10 Sept. 1860, kl. 12 midd. Memorial, med förslag till voterings-proposition, i fråga angående anvisande af låneunderstöd till Marmorfabriks-idkaren J. R. Schram. (R. A.)
Och samtidigt erfar man en rysande känsla, man ser träden och bärgen forma sig till mystiska figurer, man drömmer, att osynliga väsen befolka denna skimrande verld, och man tycker sig vara i slägt med dem. Och fantasien skapar sig gudar, och när dagsljuset kommer, minnes man gudarna. Nu står en annan tid för dörren. Men därför har den inte stigit in och gjort sig hemmastadd. Det är märkvärdigt, hvad alting går långsamt. Man vet ett, och ändå vill man tro ett annat. Och ännu beherskar svagheten oss alla. – Det är lätt för dig, sade Grane, du kan önska upplösningen. Men jag ... Han tystnade i känslan af att ha varit ogranlaga. Schultz log. – Förr än människan kan känna detta, sade han, är hon icke duglig att lefva. Mins du, hvad du själf sade en gång för många år sedan: »Den som ej törs tro, hvad han vet, är en stackare.» Båda tystnade, och en underlig stillhet kom öfver dem. Grane kände det, som om han i detta ögonblick kastade en lång blick fram i sitt eget lif, och han i denna blick sett, hur längre fram i tiden en stjärna tindrade, en stjärna, som skulle blifva till en värmande sol, när han bara var den tillräckligt nära. – Ja, kanske kommer det, sade han och klingade ännu en gång med Schultz. Kanske kommer det. En stund därefter gingo de båda vännerna ut, och märkvärdigt nog åto de en glad middag tillsammans. Högt öfver det närvarandes och det kommandes olyckor bar dem ungdomens sorglösa lifskraft. Kandidat Axel Randers satt i sitt eleganta rum en trappa upp Östra Ågatan och skref på en afhandling i romersk rätt. Rummet var stort. Skrifbordet stod fritt på golfvet i närheten af ena fönstret, vid långväggen stod en mörkbrun chaislongue, framför denna ett bord, och omkring bordet sågos två prydliga emmor och en gungstol. På den ena kortväggen var en alkov, framför hvilken hängde ett draperi i samma färg som chaiselonguen, och på väggarna hängde stora fotografier och ett par gamla kopparstick.
Jag afstyrker således i allo bifall till motionen derom, öfvertygad att den besparing i Statsutgifterne, som derigenom åsyftas, skulle i stället medföra stora förluster för Staten, oberäknadt de svårigheter och den osäkerhet, som genom Länens sammanslående skulle ä oyo blifva deras Invånares lott. N:o ro. Herr Franc Sparre^ Bengt Erland', Med anledning af Grefve Cronhjelms motion, om sammanslående af Artilleriets och Ingen eurcorpsens Läroverk, har jag erhållit tillstånd att upplysningsvis tillkännagifva, hvad inför Hans Kongl Höghet Kronprinsen i egen* skap af högte Befälhafvare för Artilleriet, i detta ämne blifvit discuteradt. Samma fråga har nemligen blifvit väckt, men man har icke kun» nät linna att någon synnerlig nytta af ett enkelt sammanslående af desse Läroverk kunde Den 6 Martil' uppkomma, hvarken i anseende till undervisningen eller till kostnaderne. (Icke i anseende till undervisningen emedan begge Corpsens Elever skulle fordra en vidare sträckt undervisning i hvarderas särskilta, ehuru hvar* andre nära liggande yrken. Icke i anseende till kostnaden, emedan Ingeneurcorpsens Läroverk endast kostar 1,200 R:dr pä ordinarie Stat, hvaraf så mycket mindre någon indragning skulle kunna äga rtira, som Professorer för sine 1000 R drs lön, äro pligtige att verkställa Triangelmätningarne, och för de 200 R;dr som äro anslagne till Lectionsarfvoden, äfven bestrides vården af Archiverne.
Närvarande Stats-Råd s-L e d a m ö t e r: Hans Excellens, Jnstitiae-Statsrninistern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens Statsministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Stjerneld, samt Stats Raden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Herr Friherre Palmstjerna uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Majits lörut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående understöd af allmänna medel åt Tull-statens Enskilda Pensions-inrättning; Och behagade Kongl. Majit jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde, att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Carl von Schantz• 14 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, M io. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 9 Febr. 1884, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående försäljning af det såkallade Materialhuset JVs 274 i Kalmar stads vestra qvarter; Gifven Stockholms Slott den 43 Januari. 4854.
S. D. Elter skedd föredragning godkändes Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUIsko Hets Belänkanden: 456 Prot.-Utdrag den 6 Juni 1860. N:o 9, i anledning af väckt motion om antagande öfver liela Riket af mantalet såsom enhet vid skalle-beräkningen och om reducerande af mantals-hråken till "'decimal—hräk; N:o 10, i anledning af väckt motion, om lindring i Soldalroteringen; och N:o II, i anledning al väckta motioner, angående lättnader i ruslnings-skyl digheten genom Kavalleris alsitlande och förvandlande till infanteri. S. I). Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlets Belänkanden; N:o 95, i anledning af väckta motioner i fråga om förändring i sältet för auktioners hållande i städerna samt om nedsättning af auklions-provisiou, N:o 94, i anledning af väckt motion i fråga om ändring af 22 § i Fiskeristadgan den 29 Juni 1852; N:o 95, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Komité för omarbetande af Krigslagarne; N:o 96, i anledning af väckt motion derom alt lagstadd dräng, som till båtsman antages, måtte genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman samt om ersättning lill Amiralitets Krigsmans-kassan för de inkomster, hvaraf kassan derigenom skulle gå i mistning; N:o 9 7, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de stadganden, enligt hvilka båtsman, sedan han i Ijenst inträdt, förverkar sin lön lill Amiralitetets Krigsmans-kassan; N.o 98, i anledning af väckt motion om förändring i föreskriflerne rörande häslarnes färg vid Artilleri och Kavalleri-Regementena; N:o 99, i anledning af väckt motion alt sökande lill Musiklärare-plats vid lägre Elementar-läroverk eller Organist-beställning skall förete betyg om examen inför Kongl. Musikaliska Akademien:
Vattu-sin genmälte, att djuren icke skulle göra henne någon skada; men käringen ville icke tro uppå hans ord. När de länge hade samtalat härom, sade qvinnan: »lägg dessa trenne halm-strån öfver dina djur, att jag må se och skönja om de äro dig lydiga.» Vattu-sin sade att han ville göra efter hennes begäran; men kastade halm-stråna på elden, hvarvid hördes mycket gny och sprakande. »Hvad är det som sprakar så?» frågade käringen uppe i trädet. ’Jag lade blott mera ris på elden,’ genmälte Vattu-sin. Då steg käringen hastigt ned, skiftade sin hamn, och vexte till ett stort och ledt troll. Hon sade: »din foster-broder dräpte min broder. Jag har hämnats min frände, och nu skall jag dräpa äfven dig.» Men Vattu-sin blef icke förfärad, utan drog sitt svärd, ropade sina djur, och så rusade de emot trollet, och ansatte det hårdt på alla sidor. När nu käringen märkte att hennes svek hade misslyckats, och att striden gick henne emot, räddes hon, och begynte tigga om sitt lif. Då sade Vattu-sin: »detta blifver mitt första vilkor, att du genast löser min foster-broders djur.» Käringen ville ogerna gå in härpå; men hon dristade icke neka. När nu Vattu-mans djur voro fria, sade Vattu-sin: »detta blifver mitt andra vilkor, att du genast återgifver lifvet åt min foster-broder, som du svek.» Trollpackan ville nödigare efterkomma denna begäran än den förra; men hon kunde icke slippa undan. När så Vattu-man genom käringens trolldom blifvit återkallad till lifvet, ropade Vattu-sin med väldig stämma: »fram våra djur! alla fram!» Då rusade alla djuren på en gång emot troll-qvinnan, och sleto henne i så många flingor, som linde-löfven ligga på marken om höste-tid. Genast skingrades töcknet, solen bröt fram på himmelen, och de begge foster-bröderna omfamnade hvarandra med stor glädje och huldhet.
Och så återtog hon sin förra ställning. Men förargligt vore det i alla fall, om han skulle tro att han finge ta sig några näsvisheter. Upprepa det skulle han då inte få. Kunde det passa sig att säga åt honom Åh, hon skulle skäms ögonen ur sig, bara för att nämna någonting sådant! Men hur skulle man då bära sig åt? Se sträng ut. Men om han så låtsade sig icke förstå? Usch! Se, der kom han ju. Tjock och röd som vanligt. Hon satt och betraktade honom, med fingrarne stuckna genom sin gula lugg. Patronen såg icke upp. Ännu på trappan talade han ifrigt och lågt med kyrkoherden. Det var väl »affärer», tänkte Selma. När vagnen rullade bort, stod hon och såg efter den. Sjelfva ljudet lät så förnämt – en dof klang, som förtjuste henne. Och hvilka hästar! Men brefvet! Hon skyndade ned i farbroderns rum. Han stod vid sitt skrifbord och vände ryggen till. »Har farbror haft bref från pappa? Han vände sig om och såg på henne. »Ja, jag har haft bref», sade han långsamt, i det han sköt sina guldbågade glasögon fastare upp på näsan, »men det brefvet blir du inte mycket glad för.» »Hur då? Har något gått på tok?» sade hon häftigt och bleknade. »Nej, men Magnus vill inte släppa dig af till Stockholm.» »Vill han inte?» »Nej.» »Var der inte bref till mig?» »Nej.» »Kan jag få läsa farbrors?» »Nej. Din far ber mig göra dig föreställningar. När jag tänkt närmare på saken, tror jag att han har rätt.» »Hvad då med?» »Du är ännu för ung att tänka på sådant.» »För ung, för ung? Jag blir ju äldre med hvar dag.» »Ja visst. Derför får du vänta några år.» »Nej, det går inte; jag skall börja nu, för att ha tiden för mig. Konsten är lång. Sen är det för sent. Sen vill jag inte.» Han tog upp en penna och profvade spetsen mot sin nagel. »Då får du låta bli.» Han talade helt lugnt, med låg röst, som han brukade; men med denna bestämdhet, som imponerar. Hennes läppar skälfde af återhållen rörelse.
Dalman tyckes hafva uppkommit hit på midd. och anser sig ogeneradt kunna ingå i vederläggning af mitt första anförande, utan att hafva någon kännedom om dess innehåll, eller för öfrigt veta, huruvida jag har reda på de Danska förhållandena, eller ej. Hvad särskildt angår den s. k. inkorporationen af Schlesvig, så tyckes Hr Dalman, ehuru gammal publicist, hafva mindre än någon annan reda på, huru dermed verkligen förhöll sig, och jag får derföre bedja R. o. Ad. om tillgift att jag upptager några ögonblicks tid, för att enskildt gifva Hr Dalman den upplysning att någon inkorporation aldrig blifvit beslutad, utan att författningen af den 18 November 1863 endast afsåg att förändra Riksrådets sammansättning dels genom dess organisation på 2:tie kamrar, i stället lör en, deis genom förökandet af det antal ledamöter, hvaraf det bestod. Men det nya Riksrådet utrustades icke med större maktfullkomlighet, än det gamla hade, och Ständerförsamlingens i Schlesvig, liksom Danmarks, enligt 1849 års grundlag, sammansatta Riksdags rättigheter blefvo alldeles oberörda af November-författningen, hvilken endast var att anse såsom en oeftergiflig följd af Holsteins utsöndring, hvartill Svenska Regeringen uppmanat den Danska. Jag ber R. o. Ad. om ursäkt för att jag upptagit dess tid' med att gifva Hr Dalman denna lilla lektion i den Danska frågan, 38 Den 4 April f. m. men jag ansåg det vara skäl, att lian fick inhemta, huru med densamma egentligen förhåller sig. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Dal man: Jag erkänner visserligen att jag ej varit när varande, då Frih. Haab afgifvit sitt första yttrande i denna fråga, men om detta utgjort premisser till de af Hr Frih:n i hans senare yttrande antydda konklusioner, vill jag åtaga mig att vederlägga detsamma. Hr Frilun har citerat åtskilliga handlingar, men en sak är att läsa, en annan att förstå hvad man läser.
Hvad för de läll, som i denna § omförmälas, särskildt är stadgadt i afseende 5 återgång af fästning eller giftermål, så ock om förverkande af fästninga-gåfvor och giftorätt, lände ock lill efterrättelse. §• 31. Understicker eller lörbyter man barn, dömes till straff-arbete från och med två till och med ålla år. Äro omständigheterna synnerligen mildrande, må straffet kunna nedsättas till fängelse från och med sex månader till och med två år. § 32. Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref eller handling eller annat, som honom enskildt angar och med försegling eller på annat sätt tillslutet är; dömes lill straff-arbete från och med två månader till och med två år. Sker det eljest med vilja, ulan ondl uppsåt, vare straffet böter från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Tager någon olofligen från Posten ut annans bref och det uppsåtligen förstör eller undanhåller; vare lag som här ofvan i denna § sägs. Huru den straffas skall, som stjäl ur bref eller annan förvarings-persedel, hvilken med försegling eller på annat sätt tillsluten är, eller som, i afsigt att stjäla, öppnar dylik förvarings-persedel, derom är särskildt stadgadt. § 33. Hvar som förfalskar, svikligen förbyler, försnillar, eller eljest uppsåtligen förskingrar annans gods, det man i besittning häfver; straffes med bö - Expeditions-Ctskottels Förslag till underd. Skrifvelse N-.o 189. ter från och med fem lill och med två hundra Riksdaler, eller med fängelse från och med två månader till och med två år. § 34. Brukar man olofligen annans gods, det man i besittning häfver; bote från och med fem till och med tjugufem Riksdaler. § 35.