Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då all vidare utsigt till erhållande af godtgörelse för ofvanomförmälda, i Räkningen öfver osäkre fordringar upptagne, belopp försvunnit, anser Utskottet sig höra tillstyrka Rikets Ständer att till ifrågavarande hemställan lemna bifall. Stockholm den 15 Fehr. 1841. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1841. Banco-Utslwttets Memorial, N:o 153* 1 N:o 153* Ani, till Exp. Utsk, den 1 Mars, kl, i e. ra. Memorial, i anledning af vacht fråga om skyndsam verkställighet af Rikets Ständers beslut, angående förhöjning af Manufactur-Discontens Creditiv pä Rikets Atänders Rank. Inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr Rosenblad, B., väckt en lill Banco-Utskoltet remitterad motion, deruti Herr Rosenblad, jemte förmälan, att expeditionen af Rikets Ständers beslut, angående 5oo,ooo R:drs förhöjning af Manufactur-Discontens Creditiv i Rikets Ständers Bank, i vanlig ordning genom nya Banco-Reglementet, skulle tillintetgöra tillämpningen för loppet afåret, hvarigenom både Fabrikanterne ginge miste om dem anvisadt understöd och Banken af dess ränte-inkomst, uppå anförde skäl, föreslagit, att den hifallne förhöjningen af Manufactur-Discontens Creditiv på Rikets Ständers Bank af i million R:dr B:co mätte,’ så fort sig göra låter, genom insättning på vederbörande Räkning i Deposit-afdelningen. ställas till Kongl, Commerce-Collegii disposition, samt underdånig Skrifvelse härom till Kongl. Maj:t afgå och Banco-Fullmäglige erhålla nödige föreskrifter.
Presterskapet och allmogen måtte på ett års tid behålla handqvarnarne, mot erläggande af en mark för hvart hjon, som fyllt 12 år, men att för den säd, som vid odalqvarnarne af deni förmaldes, vanliga tullen dessutom skulle erläggas; Kongl. Maj:t, på det samma tull desto rigtigare shulle utgå, låtit författa en ordning, hvarefter i afseende på tullens utgifvande och uppbärande, hvar och en sig förhålla skulle, hvilken qvaintullsordning sedermera, daterad den 22 Dec1627 utkom, innehållande åtskilige reglementariske föreskrifter i nyssnämnde afseende; att då denna ordning icke destomindre fanns för ändamålet otillräcklig, en ny qvarn-tullsordning utfärdades den 29 Mars 1629, innefattande bland andre nödige befundne föreskrifter, äfven den, att squalteqvarnarne, såsom ledande till den påbudne qvarntullens undansnillande, skulle i allmänhet nedrifvas och förstöras; men att de, som, i anseende till aflägsenheten från odalqvarnarne, oundgängligen behöfde bibehållas, skulle afrad läggas af Arrendatorerne eller andre dertill förordnade Gode Män, hvilke Arrendatorer vore sidan e, som qvamtullen af Kongl. Majit och Kronan förpak' tadt, och hvilka i sådan egenskap egde, att njuta handräckning af Konungens Ståthållare i frågor om tredsko och otrohet af mjölnare; att sedan Riksens Ständer vid flere påföljande Riksdagac Stats-Utskottets Be (än boden. 375 förnyat sitt åtagande af qvarntullens bibehållande, slutligen genom 3:dje §:n af Riksdagsbeslutet vid 1632 års Riksdag stadgades, att då den icke haft sin fullä framgång) Riksens Ständer på sig tagit
I öfrigt hafva de reviderade räkenskaperne för ofvannämnde Extra Statsanslag befunnits i behörigt och fullständigt skick, samt några sådana omständigheter vid granskningen icke förekommit, som till serskild anmälan hos E. K. M. kunnat föranleda, hvilket Rikets Ständer få härmed i underd. tillkännagifva; skolande Rikets Ständer, i afseende på revisionen af Extra Statsanslaget för Försvars-Verket till sjös, framdeles med serskildt underd. Utlåtande inkomma. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm 7 den November 1834* N:o 191. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela dea 6 Nov. i834- Preste-Ståndet den 6 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om rättighet för städernes Embetsoch Tjenstemän att deltaga uti Civil-Statens Pensions-Inrättning. fStatsUtsk. N:o 27g.) S. Å. K. Sedan frågan om Städernas Tjenstemäns delaktighet i Civil-Statens Pensions-Inrättning varit föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, så Expeditions-XJtskotlels Forslag till tind. Skrifvelse N.o 1Q1, 347 väl vid 1823 som 1828—i83o årens Riksdagar, hafva jemväl vid innevarande Riksmöte framställningar blifvit gjorda derom, att Magistrater och städernes Tjenstemän, utan undantag, måtte uti berörde Inrättning få deltaga.
Då den i nämnde Memorial föreslagne voterings-propositiou härefter blifvit af samtlige Riks-Slånden gillad, så bar Förstärkta Slats-Utskottet denne dag deröfver anställt följande votering: Den, som bifaller att å g:de Hufvud-Titeln uppföres ett anslag af 3ooo R:dr alt ställas till Kongl. Maj:st Nådiga disposition, för att derigenom befordra fiskeri-näringen inom Riket, voterar Ja Den, det ej vill Nej; Vinner Nej, bestämmes, enligt Presteoch Borgare-Ståndens ofvanberör de beslut, ifrågavarande anslag till booo R:dr, att under de i ja-propo silionen omförmälda vilkoren användas. Voteringen bar utvisat 4° Ja oc^ 79 Nej> hvadan nämnde anslag blifvit bestämdt till 5ooo R:dr. Slockholm den 28 Maj x841 • Ant. till Exp.-Uttk. den 29 Maj 1841, tl. 12 midd. Memorial, med framställning, angående hinder för ifrågaställd votering, rörande anslag ä Extra-Stat sregleringen. Som vid Förstärkta Stals-Ulskollets denna dag utsatte sammanträde, bland annat för anställande af votering öfver åtskilliga uti Stats-Utskottets Memorial N:o 522 omförmälde voleringspropositioner, rörande anslag å Extra-Slalsregleringen, emot berörde votering förekommit den betänklighet, att Borgare-Ståndets genom Prolocolls-uldrag af den 10 6 Ståts-Utskottets MemorialN:o 555. dennes, till Ridderskapet oell Adeln samt Preste-Ståndet gjorda inbjudning att instämma uti förstnärnde Riks-Slånds fattade beslut uti de frågor som i nämnde propositioner upptagas, ännu icke blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet pröfvadt, så har votering uti dessa delar blifvit uppskjuten, hvilket förhållande Förstärkta Stats-Utskollet ansett sig böra för Riks-Stånden anmäla.
Bref den 20 April 1825, de Embetsverk och Domstolar, till hvilka Författnings-Samlingen utdelas, höra erhålla ett i förhållande dertill minskadt exemplar af årstrycket, i följd hvaraf Lagmän och Häradshöfdingar nu mera icke erhålla del af det senare, utan endast af det förra, samt Magistraterne i Städerne undfå ett exemplar af Författnings-Samlingen i stället för ett exemplar af årstrycket, anse Utskotten den i Betänkandet tillstyrkta utdelning af årstrycket, hvilket i allt fall ej lärer helt och hållet kunna umbäras, tills vidare vara för ändamålet mest lämpligt och för Staten medföra minsta kostnad, och såsom en följd häraf tro Utskotten annat tillägg i förra beslutet nu icke böra ega rum, än att med det af Utskotten föreslagna utdelande af årstrycket jemväl till Autoriteter, som erhålla Författnings-Samlingen, måtte fortfara så länge och intilldessFörfattnings-Samlingen kan bringas till den fullkomlighet, att forfattningarnes promulgerande genom densamma må kunna ega rum, och således allt vidare behof af årstrycket derigenom upphöra; i hvilket fall den af Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Ut sk. Uti-de IV: o 34• 9 Herr Friherre Ridderstolpe yrkade förändring i sättet för Författningssamlingens utdelande synes böra ega rum, hvaremot Utskotten finna betänkligt, att understödja Herr von Hartmansdorff^ förslag, att hvarje Domstol borde erhålla ett exemplar af hvarje författning, oberoende deraf, att en Domare vore gemensam för flera Domstolar, eftersom det åsyftade ändamålet derigenom åtminstone icke fullkomligt vinnes, men kostnaden i och för Författningars utdelande betydligt ökas. Hvad slutligen angår Hr Rosenblads serskildt gjorde Motion om Författningssamlingens utdelande till de utrikes Beskickningar ne; så enär Kgl.
K. angående skedd inhibition af den emot Rådmannen i Carlstad Kjellander anstälde Lagsökning, för en till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande från Banken afsänd OdlingsLåneandel, som ej kommit den förstnämnde till handa, fann BondeStåndet skä - 6.3* Fröt. Utdr. d. 4 Aug. 1823. 0 ligt, att, under åberopande af dess till Utskottets åtgärd redan lemnade bifall jemväl godkänna det i sednare utlåtandet föreslagne förtydligande af de föreskrifter, som i detta ämne komma att BancoStyrelsen medelås» S. D. Föredrogs ånyo och biföllos följande BankoUtscottets betänkande: N:o 34» ingående den för Bankens räkning verkställde påbyggnad af dess så kallade Archivehus, jemte bebyggande x sammanhang dermed af den angränsande KiiSelska tomten» och N o 58, Rörande decharge för Herrar Banco - Fullmägtigei afseende på deras, efter sista Riksdag öfver Bankoverket förde Styrelse, S. D» BondeStåndet, som redan bifallit StatsUtskottets Utlåtande den 20 sistledne Maij i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse angående Tullverkets med Heres räkenskaper, jemte åtskilige dermed i gemenskap egande motioner, fann vid föredragning af Utskottets under N:0 342> afgifne yttrande öfver de vid förstnämde udå - Prof. Ut dr, ti, 4 Äng, 1823. 633 Utlåtande gjorde anmärkningar, det fordrade detsamma ingen annan åtgärd än att läggas tilJ Handlingarne. S. D. Wid föredragning af Banco Utskottets Betänkande» No 53, Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets jemte dess Betänkande N:o 2, afgifne Utlåtande, Bil. Litt. H. angående Bankens Lånebiträde till Skara Stads Con. sistorium; och INho 34» 1 anledning af återremiss af Ut skottets jemte dess Betänkande N:o 2., fogade Utlåtande Litt.
Följden skulle blifva, att när fall inträffade då man vore oviss huruvida afskrifning borde och kunde äga rum eller ej, man måste vända sig till den myndighet, som utfärdat reglementet, och som således ensamt är berättigad att förklara detsamma, nemi. Regeringen. Vöre det då ej vida bättre alt ål det embetsverk, hvarunder låneanslallen lyder, öfverlemna att med yttersta sorgfällighet pröfva hvarje särskildt fall vid afskrifningar, och att sedermera inför K. M. derom framställa sina åsigter med hemställan om lånebeloppets afskrifning. Derigenom kan ingen anledn. uppstå lill klander af auktoriteternas åtgärder, all hafva möjligen förbisett reglementets föreskrifter eller ock underlåtit att vidtaga nödiga åtgärder i öfverensstämmelse med de föreskrifter som reglementet förmenas innehålla, men som det i verkligheten saknar. Jag kan alltså för min del ej annat än tillstyrka afslag å ifrågavar. punkt, öfvertygad som jag är, alt det sätt, hvarpå afskrilningsfrågorna hittills varit behandlade, har varit det rikligaste och mest ändamålsenliga. Hr Aminoff, Johan Fredr.: Sedan en del talare yrkat afslag uti förevar, ämne, en del återremiss, och en del bifall till Uisk:s betänk., anser jag mig skyldig, såsom varande en bland 1847 års revisorer, förklara, att det icke var utan giltiga orsaker oell till vinnande af god ordning samt likstämmighet med öfriga förvaltande verk, som revisorerne föreslogo, det bestämda föreskrifter måtte utfärdas med afseende på frågor om afskrifning af manufakturdiskontens lånefordringar, äfvensom de grunder som vid dylika afskrifningars beviljande borde tillämpas, helst det var revisorerne bekant, att pröfningen och afgörandet af afskrifningen icke var tydligen bestämd, huruvida den tillhörde colhm eller K. M. ensamt, hvaraf ock inträffat, att colhm gjort afskrifningar på egen hand, och således på lättare grunder, än om denna åtgärd, efter granskning af R. St:s revisorer och deras anmälan till R. St. blefve af Ständerne pröfvade, i likhet med hvad för de öfrige medel, som af staten och banken förskjutas, är föreskrifvet.
På grund häraf har Herr Rosenblad föreslagit, det Rikets Ständer hos Kongl Maj:t i underd. anhålla, att i den nya Vexelstadga, som vöre under utarbetning, måtte iakttagas: 1:0 att förbudet, enligt Kongl. Kungörelserna af den 7 Aug. 1816 och den 7 Maji 1817, emot vexlar eller invisningar, dragna från utländsk på Svensk ort, med längre betalningstid än 3 dagar efter sigt, eller 1/f dagar efter utgifvandet, måtte upphäfvas; och 2.0 att tillåtelse må gifvas, att från Svensk handelsort, på annan Svensk handelsort, utgifva vexlar i Svenskt mynt, med full vexelrätt; hvarjemte Motionairen vidare, med afseende på olämpligheten deraf, att, emellan Brödrarikena, ej några omedelbara vexelförbindelser egde rum, tillstyrkt den underd. anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Majit täcktes låta ombesörja ändring i detta fall både i Sverige och Norrige ; och 2:0 en af Herr Friherre Joh. A Ib. Kantzow väckt motion, ”ätt enskilde invisningar, eller inrikes vexlar, hvilka, enligt 1818 års Förordning, icke finge utgifvas på mindre summor än 100 R:dr B:co, hädanefter mätte få ut gifvas på minst 20 R:dr B:coåberopande Motionairen i detta hänseende det förslag till Lag uti ämnet, sorn Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, för deras del, an togo-, (och hvilket Lagförslag, tilldess hufvudsakliga grunder, finnes af Lag-Utskottet omfÖrmäldt i Utskottets Betänkande, N.‘o 64, öfver väckta motioner, om antagande af en mera* fri assigneringsrätt enskilde emellan, än nu eger rum.) Sedermera har ofvanbemälde Riks-Stånd till Bancooch Lag-Utskotten gemensamt remitterat följande af Herr Grefve D. Frölick framställda förslag till Lag-Utskottets "Betänkande N.o 7yr).
Ilon trycker för det mesta temligen hardt och jag uttalar ogerna vid detta tillfälle ordet skänk ifrån en högre tonsättning, då den snart kunde gifva anledn. till en undersökning om staten icke utan all slags äterhemtning, vare sig af direkta eller indirekta fördelar, skänker tusenfallt det obetydliga belopp, som skulle uppoffras för krono-åborättens till det mesta kostnadsfria öfverförande lill skattemannarätt; och hvarföre jag hos Stats-Utsk. tager mig friheten förorda att comiterades förslag måtte föreslås H. St. till antagande för deras del. Det är för hvarje räntegifvare en känd sak, alt det icke för den skrifkunnige, eller ens för den mera bildade i allmänhet, är möjligt att under närvar, förhållanden i förväg beräkna sitt skattebelopp eller att kontrollera sin debetsedel, i anseende till de många förvandlingsuti äkningarne sorn der förekomma. Det olidliga debiterings-besväret; den tunga och invecklade bokföringen, det behof af embetsmanna-personal som deraf har varit en följd, äro alla kända, och icke allenast af nutiden erkända och öfverklagade, utan sedan mera än 140 år tillbaka till ändring föreslagna förhållanden, på sätt comiterades betänk, så fullständigt upplyser. Comiterade hafva på grund häraf föreslagit: att de på skattläggning grundade ordinarie räntor måtte i alla delar af riket bestämmas att för framtiden utgå i penningar till ett för hvarje i jordeboken särskildt upptagen egendom sammanfördt belopp, hvarvid iakttages, att den andel deraf, som af markegång beror, beräknas efter medium af de för kronans räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824—1843, likväl med jemkning till fullt skillingtal på det sätt, att t. o. ni. 6 rst. uteslutas, men högre rst:tal till full sk. utföras; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas i r:dr och sk., samt öfverskjutande mindre tal försvinna.
Den står i strid både mot sakens natur, Grundlagen och praxis. Herr Lefrens motion står nu i strid med ett redan inkommet Utlåtande, och ehuru motionen blifvit remitterad, emedan dess innehåll icke var Grundlagsstridig!, bar Ståndet likväl icke afsagt sig rättigheten att besluta öfver Utskottets nu förevarande Utlåtande i den ordning det inkommit och blifvit föredraget. Något måste man börja med, så vida man icke i evighet skall af den ena saken se sig tvungen, attuppskju5i H 6* Den 25 November e. m. (a (leii andras afgörande. Men om Ståndets pluralitet hyllar coupons-systemet, så är det naturligt, alt den i afvaktan på Herr Lefrens motion afslår detta Utlåtande. För min del yrkar jag proposition till bifall å Utskottels Utlåtande, likväl med den rättelse i årtalet, som Herr Rosenblad anmärkt, nemligen att 1820 införes i stället för 1828. Herr Hjerta'. Jag är visserligen icke af samma tanka som Herr Lefren i fråga om de så kallade coupons, men vill dock icke precist motsätta mig nyttan af denna lånerörelse, örn den bedrifves för Statens läkning; med Bankens natur är den alldeles oförenlig. Derom är likväl icke nu fråga. Vi böra först hafva afgjort bufvudgrunderne för lånerörelsen i allmänhet. Om vi Ständer icke är o fullkomliga myntbestämmare, så äro vi åtminstone medlare lill ordnande af ett stadgadt myntvärde. Jag hade derföre (rott, att vi först bordt afvagta, att realisationen vore fullkomligt beslutad, och till sin fortgång tryggad, innan vi sysslosatte oss med ärenden, hvilka deri ingripa så mycket som detta.
— Under medeltiden skedde iklädandet af de flesta värdigheter och ämbeten medels öfverlämnandet af en hatt. Så uppstodo kurhattar af purpur och hermelin, kardinalshattar af purpur med guldtofsar. Sedan järnrustningarna försvunnit med uppfinningen af krutet, vardt hatten den militäriska hufvudbonaden par préférence och tecknen på nation och militär rang utmärktes på densamma. Ännu under Fredrik den stores dagar var inom tyska hären hatten enda tecknet på militär rang, eljes voro alla uniformer lika. • — Hatten var äfven tecken på akademisk värdighet. V i d medeltida universitet och ännu ett stycke in i nyare tiden bar rektor en furstehatt med hermelin och doktorerna buro enfärgade, skarlakansröda hattar. Som bekant sker ännu utnämnandet af teologie och medicine doktorer medels öfverlämnandet a f. en hatt (en vanlig cylinder klädd med veckadt siden). Liksom hatten var ett hederstecken, kunde den ock vara en symbol för motsatsen. Bedragare och svindlare, som smiddes vid skampålen, fingo bära höga spetsiga hattar, i Tyskland gula, i Frankrike gröna. Vid de spanska autodaféerna buro kätfcarne höga hattar, på hvilka målats djäflar. För öfrigt är striden mellan » hattar och mössor » allt för väl känd från vår frihetstidshistoria, och i England kämpade på Oliver Cromwells tid kavaljerer och » rundhufvuden » eller » rundhattar ». — Till hattarnes kategori i vidsträcktare mening får man väl ock räkna den från franska revolutionens historia kända » frygiska mössan », som ännu kröner Ré- publique franeaises stolta hufvud. * * Antikens folk buro vanligen hufvudet obetäckt — den enda hufvudbonad man kände till var den militäriska hjälmen. Dock brukades stundom, vid dåligt väder eller på resor, låga hattar af groft ylle. Seden att i allmänhet bära hufvudet betäckt i det fria daterar sig från långt senare tider, under medeltidens första århundraden gick man med ohetäckt hufvud. Hatten uppträdde först i Frankrike, liten, rund, med låg kull och bredt brätte, vanligen grå till färgen.
Nå, kära Kerstin Maria, det var väl svårt att skiljas från all herrligheten hos barons – var det inte?“ “Åh jo, de’ va’ mycket vänliga mot mig.“ “Och så muntert det måtte ha gått till i huset! Vi ha ända hit hört talas om att der ständigt var fullt med kadetter, löjtnanter och alla slags herrar. Men det torde inte vara så nyttigt för fattiga tjensteflickor, om de också heta kammarjungfrur, att låta städja sig i sådana herrskapshem, för hams och bakdanteri följs åt och ger sveda nog. Men, gudskelof, Berthold är en redlig man, som inte lägger elakt prat vid sig värre än som höfs.“ Intills nu hade Berthold, ehuru han blifvit allt blekare och blekare, förmått styra sin böljande vrede. Men nu gick han till dörren, öppnade den och ropade åt en af husets drängar, som höll på att sela af, att hästarne blott skulle beta. “Hvad i all verlden,“ ropade då hans kära moster, som kom efter, “inte vill du, min käre köttslige systerson, skiljas ifrån oss på ett ovänligt sätt för ett fattigt ords skull ... Fram i rappet med qvällsmaten, Clara – så skall Berthold se’n laga sig en toddy och prata med mig i all vänskaplighet, medan du för Kerstin Maria upp i din kammare och ställer till en god bädd för natten!“ Försoningen blef sålunda ingången. Men tidigt på morgonen lemnade de trolofvade moster Elsas gästfrihet, som ingendera glömde, i trots af att den styfva värdinnan lät ett par ord falla, att det icke var omöjligt att hon och far och Clara kunde komma till bröllopet. “Gudskelof,“ sade Kerstin Maria, då de väl voro ute, “att du ej har flere slägtingar, som ska’ bese mig!“ “Tänk icke på det, du ... Och stor tack för det du ingenting svarade!“ Hjelmstavik, som nu tillhörde Berthold Anundsson, hade af hans farfar blifvit inköpt efter en possessionat i trakten, och det väl uppförda tvåvåningshuset hade ordentligt underhållits från far till son, liksom förmögenheten ökats under en längre slägtföljd.
Län motion, angående ersättning till Nämndemän och Fjerdingsmän för si/ner och värderingar m. m. (U. A.) Med föranledande af Stats-Utskoltets Ullåtande N:o i3a, angående beräkningen af tractamenten lill städernes Magistraispersoner och Borgare vid syner och andra förrällningar för Kronans räkning, liar Hans Jansson från Elfsborgs Län, uli en inom Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, deruti största delen af Ståndets ledamöter instämt, yrkat, att Nämndemän och Fjerdingsman på landet må vid syner, värderingar, inventeringar m. m. för Kronans räkning, när förrättningen varar längre än en dag, undfå enahanda ersättning, som blifvit för städernes Magistratspersoner och Borgare föreslagen jemte resekostnads-ersättning. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, enär, lill dess kunskap kommit, att Lagsamt Allm.
Capitalet, sorn deremot alltid på det i Rikets Ständers ofvan åberopade Skrifvelse utstakade sätt, vore att anse, sorn en, liksom den Colonie det motsvarade, under Kongl. Majits disposition ställd, Riket tillhörig fortfarande Fond, skulle, om så påfordras, och Sveriges från den Scandinaviska Halföns samfälta inteiesse oskiljaktiga fördel sådant påkallade, kunna, einot behörig säkerhet för Capitaloch Ränteafbetalningarne, vare sig till fullo eller till viss del, användas på sätt Kongl. Maj:t för allmänna ändamål nyttigast pröfvar och hvarföre vid nästa Riksdag, om dessförinnan Coloniens ifrågavarande afträde hade ägt rum, behörig redogötelse för Rikets Siänder borde afläggas, I det af Kongl. Majrt nu framställda, lära Rikets Ständer endast igenkänna ett nytt prof af Kongl. Majits förutseende omtanka; Hans Majit gör sig förvissad, att de aldrig skola tveka, att äfven med egne; uppoffringar, om desse blefvo nödvändige, gå Norrska Nationen . tillhanda, hälst då dess trefnad celi sällhet äfven som dess vidrigheter och olägenheter i båda T9l8 Stats-Utsiottets Betcinkannde. fallen äro och böra vara för Scandinaviska Kalfön gemensamma. Försäkrad örn dessa Rikets Ständers tänkesätt öfverlemnar Kongl. Maj:t med fu'lt förtroende detta ämne till deras Stats - Utskotts kännedom och ompröfvande; och förblifver Utskottet etc. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt:' Du Stats-Utskottet nu får anmäla detta ärende till Riksens Höglofl. Ständers åtgärd, liar Utskottet tillika skolat för sin dei yttra: att, enär Kongl. Majit i Nåder funnit skäl sig förete, att, i händelse Colonien St. Barthelemy skulle kunna på förmånlige vilkor upplåtas och till en främmande Makt afträdas, sådant må verkställas; anser Stats - Utskottet sig böra tillstyrka, det Rikets Höglofl. Ständer, med öfvertygelse derom, att Kongl.
Ägaren ar berättigad att nyttja, efter den har nedanföre antagne berak' mg. z:o Hwar och en, som ager rättighet tili B:anwins-bränning, äger att btgagna en DestillerS-Pan. na af 6 Kannors rnmd uran serskild a-gitt, eller beräkning i den pa Vränwins.- tillwerknil gs Pannan tillatne storlek. 4:0 Pa Landet kommer all Vränwins,-branning att åtfölja jorden pa det sätt, att inga andra än Le, som antingen äga Hemman eller Hemmans-delar, eller efter Contracter bruka andras Hemman eller Hemmans-delar, under wilkvr att fa tillwerka Brännan, erhålla rättighet denna tillwerkning utöfwa. 5:0 Uti Städerne, med undantag af Stockholm, Götheborg och Carlskrona, om hwilkas Branwins-tillwerkning serfkildt warder förordnad^ kommer Bcanwins - bränningen att grunda stg pa hwarje Stads Folk-numer pa det sätt, att 50 Mantalsskrifne Personer fa begagna en Panna af za kannors storlek, 80 Personer 52 kannors, 120 Personer 60 kannors, i8c> Personer 70 kannors, 342 Personer 80 kannors och zoo Personer 90 kannors; hwarutöfwer ingen Panna i Stad får nyttjas, ef eller någon som är under 34 kannor. 6:0 All Branwins - branning i Staderne mä werkställas med serffildte Pannor af förenämnde storlek, hwar för stg, eller uti sammansatte Werk, ett eller flera, allt efter som Stadens fleste Husäzande Jnvrwanare derv,n öfwerenskomma. 7:» Den 9 Julii. 7:0 All Vranwins-tillwerkning l Staderna och pa Lander dör endast mgöfwer