Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa medel må icke användas annorlunda, än faststäldt blifvit, varande Stats-Rådets Ledamöter ansvarige, om de låta afvikelser derifrån ega rum, utan att till Protocollet föreställning derom göra, samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. Skulle Gransknings-Utskottet finna, att, emot Riksförsamlingens beslut, de till hvarje Hufvudlitel anslagna summor blifvit dragne till andia 28 Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N.o 26. ändamål, än dem, som under samma hufvudtitel höra, eller att något af Riksförsamlingen faststäldt anslag blifvit öfverskridet, skall Utskottet emot den Embetsman, sorn sådan anordning contrasignerat, förfara på sätt den^ na Grundlag stadgar. Skulle åter anledning förekomma, att emot någon för Stats-utgifterna. redovisande Tjensteman i laglig ordning yrka ansvar, må det hos Konungen kunna anmälas, men ej må sådan tjensteman personligen inför Utskottet eller Riksförsamlingen eller någon af dess Kamrar till ansvar ställas, ej heller Utskottet i klander af Konungens gjorde anordning ingå. §. 89. Riksgälds-Contoret förblifver under Riksförsamlingens Styrelse och inseende, så att det ostördt må förvaltas af de Fullmägtige, sotn Riksförsamlingen dertill förordnat och efter de föreskrifter, hvilka den antingen sjelf eller genom Siats-Utskottet meddelat. Emedan Svenska Folket genom sina Representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som Contoret ombesörjer, åligge det Riksförsamlingen, sedan Stats-Utskottet öfveF Contorels tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalande af denna gäld, till ränta och hufvudstol, oumbärliga finnas, så att
På det alt de flere olägenheter desto förr jn hellre malle blifva afhulpne, hvilka uppkommit medelst den uuvar. organisationen af första domstolen å landet, häradsrätten, dels i det hänseende, att i manga härader eller tingslag, särdeles inom dc norra provinserna, allenast ett, eller högst 2:ne lagtima ting ärligen hållas, hvarigenom, då verkliga hellof inträffar för denna domstol alt, ifrån det ena tinget lill det andra, uppskjuta fullföljden af der anhängige tvistemål, en rättegång ofta nog kan i flere år fortfara innan domstolen ser sig oförhindrad att densamma slutligen afgöra; dels derigenom all terminerne för desse lagtima ting äro för åtskiliige landsorter genom äldre författningar bestämde att hållas under årstider, hvilka dä kunnat vara lämplige för der varande menigheter, men nu äro ganska olämplige, dymedelst att näringar der sedermera blifvit etablerade, hvilka, under samma årstider, i hög grad påräkna ortens allmoges och öfrige arbetsclassers oafbrutna betjening, så alt tingsfärder dä äro för nämnd, parter och vittnen ganska menlige; samt i betraktande tillika af den omständighet, alt bibehållandet af tagni ansrtitterne synes nu mera tämligen allmänt vara ansedt, i eke blott onödigt, utan äfven skadligt, emedan ganska mänga rättegångar genom deras tillvaro ändamålslöst uttänjas: har jag härmedelst vördsammast skolat föreslå, att det af den tillförordnade lagberedningen utarbetade och den 16 December 1842 till K. M. afgifne underd. betänk. ang:de domstolarnes organisation, hvarigenom bland annat flere lingstermincr för häradsrätterne, samt lagmansrälternes upphörande föreslås, må under denna riksdag blifva ett föremål för 11. H. St:s öfvervägande och antagande, samt att LagUtsk. följakteligen måtte fä sig uppdraget, att samma vigtiga ämne upptaga och bereda, samt med utlät, deröfver lill dc resp. RiksSl:n inkomma. Remitterades till LagUtsk. Hr Roos, Carl Ulrik, hade iulemnat följande 4 motioner :
utan skada eller äfventyr för Rikets handel och sjöfart, afskaffas, emedan flerfaldige olägenheter, genom åliggandet, att förse sig med nämnde handlingar, rederierne, serdeles de från hufvudstaden långt aflägsne, tillskyndas, och Regeringen numera icke behöfver, i detta afseende, utöfva något förmynderskap för undersåtarne, hvilka finge skylla sig sjelfva, om de ej iakttogo deras eget bästa, hvadan det ock borde stå hvar och en fritt, att hos Commerce-Collegium uttaga passhandlingarne, och att förändring af Författningarne " om ifrågakomne passhandlingar kunde i ministeriel väg tillkännagifvas främmande magter, om så skulle nödigt anses, och genom Commerce-Collegium kungöras vare Consuler, på det alla möjliga olägenheter af förändringen matte undanrödjas; af Ilerr Holm: att Fribrefven, hvilka egentligen kunna anses för sjöpass, och äro nödige till bestyrkande af fartygs nationalitet, erhållas för en så billig lösen, alt deras årliga förnyelse ej bör finnas för redare kännbar; då deremot en sådan handling, såsom i mera än ett hundrade år bruklig, torde vara alldeles nödvändig, till undvikande af åtskilliga obehagligheter för sjöfarande, och jemväl finnes i en Dansk, år 1829 ulgifven, Tariff å tullafgifter och dermed gemenskap egande ämnen, upptagen såsom ett af de document, hvarmed Svenska och Norrska fartyg böra vara försedde; hvaraf vill slutas, att utländske auctorileter fästa vigt vid Fiibref. Inom Allni. Besv. och Oecon.-Ulskotlets Betänkande N-o no. * »7 Inom Hedervärda Bonde-Ständet: af Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län; att någon ändring i stadgandet om Fribrefs förnyelse är mindre nödig, och kostnaden för berörde passhandlings erhållande obetydlig, vid jemförelse med personel passafgift; hvaremot Fribref kunna gälla 3 år, om fartyget derunder ej återkommer i Svensk hamn.
CO Cb CÖ » r*> © »c “3* C» ¥ Is • or CO <3S 3 CO o >Ss © jrScr v-. CO 3 - & IT5 *- -tt -? ?- CO 05 s & ro r-t r-Ä CO tt 3 ä§ o ä ro O «-t rt ty 0 <0 ro 5öc* « cr 0 0 » <0 _f“C r3- SÖfioerflen 91. 91. ©tjernberg. igmäpreflen ffierg Qteerrefia. 4. fornt otftittige ^crfoitfrö SöetoiUniitg efter 2:bro od) 3:bje 5lrtifIorne uti 01, 01. år 18 roittmng efter 2:bra S(rt. © s-s. cr co co " cr 3 ® O jjo 3 IS* r-C t-* i Jjo 03 jf® » 2~ <-J —» o © o o *isr 3^-Sj ■öS c£'x « 0 *T r< •S1© ö H r» j3 » @antmAtti)rflg SJfanufacturier, 5'aÉrtfer, 2Berf o cg ^inrättningar. Qtearnar ocg ©ågat. Socfnarneti SZatnn. 70,000 20,000 200,000 000 000 10,000 150,000 000 000 9Jofa6t) bito Slntnärfning: t _ / (gom bet är af tcigt, att be gtatifttffa upplysningar, ^toilfa genom Satumanbragcn imber bettna Slummer böra tefnnaS, ei^åHa ben fnQftänbigafie noggrannhet, få ffota £>ärab8ffrtfti\u'ne meb [tölfta omfcrg, genom tjenltga öftoerbrag från S£a,rertng84ängberne, bern författa; och SatibS
U skottet kunnat inhemta, någon afgift med deLta namn endast ega runi i'sttderne inom Vermlunds Län, Carlstad, Christinehamn och Philipstad, hvarest den utgår å vissa slag af Tunneoch Styckegods, äfvensom å Trädvaror, hvilka till någon af nämnde städer införas, antingen till försäljning på stället, eller för att vidare derifrån forts k a Ifås; varande denna afgift fastställd för Carlstad, genom en af Kongl. Majit under den 32 Junii i8(,9 i Nåder utfärda d Taxa; för Christinehamn genom Kongl. P\e-u lutionen den 29 Oetpber 1642, samt för Philipstad genom en emellan Magistraten och vederbörande Factoriegare den 21 December 1802 träffad öfverenskommelse. Men Utskottet har derjemte inhemtat, hvad som äfven upplyses af Kongl. Majrls Nådiga Bref till Commerce-Collegium den 9 Maji 1S27, att dylika afgifter, om än icke benämnde sladsandelar, likväl ega rum och utgå lör samma ändamål i flera städer utom Wermlands Län och må hända i de fleste, söm äro belägne vid de större segelbara insjöarne.
Då det Utlåtande StatsUtskottet nu afgifvit, afviker från det Utlåtande som i Betänkandet Nio 3i8 finnes intaget, samt jag i InkomstAfdelningen deltagit i den preliminaira granskning som grundlagt det förra utlåtandet, men icke i den senare, utber jag mig att få afgifva följande förklaring. K. M:ts, bland StatsContoirets handlingar befintliga Nåd. Skrifvelse!- rörande utbetalningar till Fredrikshofs Gassern och som grundlagt Utskottets Utlåtande N:o 3i8 innehålla enkla anordningar och Utskottet kunde af dessa skrifvelser icke inhämta det K. Mit fattat beslutet att kostnaden för Casernen skulle af StatsVerket bestridas. Då sålunda anledning fanns till den förmodan att de anordnade summorna möjligtvis blifvit utbetalte såsom förskotter, ålåg det Utskottet, som kände att 1823 års R. St:r funnit sig icke kunna motsvara K. Mits gjorda Nåd. proposition om Betänkanden, N:o 381. 375 anslag på Stat till Fredriksliofs Cassern, att uppföra summans belopp såsom åter ingående till StatsVerket. Ej heller syntes denna fråga lämpligen kunna utgöra ett anmärkningsmål mot K. Mits rådgifvare. Genom K. M:ts, till ChefsEmbetet vid Forsta Gardet i ämnet aflåtne Nåd. Skrifvelser, och som Utskottet, med ledning af gjorde anmärkningar, förskaffat sig, synes visserligen målet vara af annan natur. Dessa nya för Utskottet vid frågans första behandlande obekante Nåd. Skrifvelser, kunna väl inverka på RiksStåndens blifvande beslut, men i min tanka icke på Revisorers opinioner och deras handlingssätt, då Revisorerne, som känna att StatsVerket i alla dess delar bör för dem uppvisas, böra förvänta att inom det Verk, hvars räkenskaper de granska, också alla de handlingar skola finnas, sorn fordras för att erhålla rigtig åsigt af förhållandet, Samt af Friherre Sprengtporten:
Häftigt tog Fleming brefvet ur skrifvarens hand, läste några rader deri och utbrast, "sådant torde dock vara ohördt i något land", i det han häftigt steg opp och gick några hvarf fram och åter öfver golfvet. "Är jag väl en förrädare mot min konung och riket, har jag förrädiske praktiker i sinnet emot mitt fädernesland? Har jag ej låtit bruka mig som en ärlig svensk man, från min ungdom, både i storm och slag. Hertigens bud och tjenare har jag emottagit i konungens namn, ehuru på egen bekostnad, och de hafva fått inkomma på konungens fästen och jag har satt dem vid min sida vid bordet. Och mig vill han stänga ute, som eger att i konungens namn befalla öfver all krigsmakt." Åter satte han sig ned, så häftigt, att stolen, ehuru tung den än var, dock for ett stycke från sin plats, slog sin knutna hand i bordet och utropade: "Men vill jag fästningarna, med guds magt, omhänder hafva, till dess jag dem i konungens egna händer kan andtvarda, då han, Gud gifve snart, återkommer till sitt rike; och hvad han befaller, skall jag troget efterkomma, trots hertigen, om jag än derför skall lifvet mista!" Skrifvaren hade emellertid sysselsatt sig med några af de på bordet liggande brefven, och började nu åter sin redogörelse: "Från herr Erik Sparre och herrar Bjelke, med begäran att eders herrlighet måtte komma till Sverige, för att deltaga i styrelsen och förena sig med regeringen der, och icke sätta eder emot hertigen." "Kasta brefvet i andra lådan", sade Fleming. "Du får gå nu. Kom igen om en timme. Dem är jag ingen lydnad skyldig", fortsatte han för sig sjelf. "Icke är jag deras skjutsbonde, att jag behöfver draga efter dem. De ha lika långt till mig, som jag till dem." Nu grep han ett på bordet liggande färdigskrifvet bref, till hvilket han ännu fogade några rader, och undertecknade det sedan:
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Raab, Adam Christian: För min del måste jag uppträda för detta förslag. Föreg:de riksdags Konst.-Utsk. har framställt åtskilliga förslag till komplettering af vår grundlag, och af de flere bland desse, som afse att fylla luckor i afs. på arbetsordningen under vårt närv:de representationssätt, anser jag intet vara af behofvet mera påkalladt, än detta. Man har sagt att detta förslag skulle gifva anledning till intriger. Men, Mina Hrr! om något tillfälle till intriger förefinnes, måtte det vara nu. Jag beiiöfver endast i R. o. Ad:s minne återkalla, huru vid 1809 års riksdag Baron Jacob Cederström lyckades med några få liktänkande genomdrifva en af de största reformer, som någonsin R. o. Ad. såsom Stånd undergått. Frih. Cederström, som märkte huru vid den votering, som anställdes i frågan, ett misstag blifvit begånget, teg dermed tills största delen af Adelns ledamöter hunnit aflägsna sig; han anmärkte då felet vid voteringen, som blef förklarad ogiltig och måste verkställas ånyo, hvarvid han och hans parti, som qvarstannat, hade större antal ledamöter närv:de. Man har här talat om att det föreslagna antalet af 30 ledamöter skulle vara för högt tilltaget. Jag kan icke finna det. Vore det fråga om 50 a 60 eller, såsom Frih. Cederström sade, 300, vore det en annan sak. I vårt brödrarike Norige är bestämdt att vid besluts fattande skola § af Stortingets ledamöter vara närv:de, och hos oss bör det väl då icke vara för mycket att bestämma ungefär Ty.del af Adelns ledamöter. Detta antal af 30 personer utgör ju ej fullt hälften af det antal, som fordras til! Utsk:sledamöter, och en stor del af vårt Kansli har ju representationsrätt, antingen såsom hufvudmän eller på grund af fullmakt. För min del röstar jag för förslaget. Gr. Sparre, Erik:
Motionären har sagt, att jag bortgifvit Handlingar, som tillhöra RiksArchivet, och han har tillagt, att sådant skett nu. Det tillhör honom att bevisa verkligheten häraf, och att det icke utgör endast ett spöke i hans egen inbillning. Då jag för någon tid sedan tog mig friheten erbjuda Ridderskapet och Adeln ett Document ur Tidö Archiv, såsom en bör i*an till hvad jag ämnade fullfölja, att nemigen till RiddarhusArchivet aflemna hvad som der kunde vara af intresse, och då Ridderskapet och Adeln af altför utsträckt godhet derföre tillerkände mig allmän tack, trodde jag mig icke vara så nära enskild otack. Desse och flere upplysningar hade Motionären lätt kunnat erhålla, om han på Riddersmannuvis öppet och ärligt vändt sig till mig. Men han hade då gått miste om den skadeglädje, som lifvat honom under författandet af motionen; en njutning, sorn jag ej missunnar honom, helst han förunnat mig den äran, alt hafva samma förtalare med Carl XII. Herr Crusenstolpe: Det är långt ifrån mig att misskänna motiverne för Friherre llidderstolpes handlingssätt. Sådant igen - i86 Den a3 Mars f. ro. finnes icke eller i min motion. Men tlå jag blifvit uppmanad att uppgifva, hvilka handlingar tillhöra RiksArchivet bland dem Friherre Ridderstolpe frånhändt sig och Staten, är jag beredd att anföra några, hvilka, om de icke ännu blifvit bortskänkte, stå i begrepp att blifva det. Desse äro: Tillstånds-Convenlion mellan Gustaf Adolph och Churfursten af Brandenburg; Ett Bref från General-Staterne med utanskrift till Gustaf II Adolph; Original-Handelstraktat med Danzig; Creditiv för Gabriel Oxenstjerna, att afhandla om Handelstraktat med England och General-Staterne i6qo den it) Juni; hvilken Handling icke ens finnes i RiksArchivets Registratur. Friherre Ridderstolpe:
Vinner Nej, är Kongl. Maj:ts i omförmälda hänseende gjorda nådiga framställning af Rikets Ständer afslagen. Denna votering har utfallit med 80 ja och 39 nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med ./a-propositionen. 8:de voteringen. Den som vill, att till bestridande af den årliga underhållskostnaden för det ifrågasatta tredje pontonierkompaniets beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårdspersedlar samt musikaliska instrumenter måtte anvisas ett belopp af 10,504 R:dr 50 öre, att tilläggas anslaget för Försvarsverket till lands i allmänhet eller Arméförvaltningens Departementer, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit berörda anslagsbelopp. Omröstningen häröfver har utfallit med 79 ja och 40 nej; och hafva Rikets Ständer sålunda beslutat i öfverensstämmelse med hvad Jä-propositionen innehåller. 9:de voteringen. Den som vill, att Rikets Ständer till ett krigsbrygge-eqvipage å Riksgälds kontoret anvisa ett anslag för en gång af 60,000 R:dr, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer anslaget icke att beviljas. Denna votering har utfallit med 72 ja och 47 nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. Den som vill, att Rikets Ständer för år 1867 anvisa till aflöning åt instruk törer vid de i behörig ordning bildade skarpskytteföreningarne ett extra anslag af 50,000 R:dr, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer för omförmälda ändamål anvisat ett extra anslag af 60,000 R:dr. Stats-Utshottets Memorial M 82. 5 Resultatet af denna omröstning har blifvit 62 ja och 57 nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. 11 :te voteringen.
Hvar, som betalar till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare, ege att, med den sålunda godtgjorde innehaf varens rätt, söka sin ersättning af vexelgifvaren, och jemväl, derest inlösen skett till öfverlåtares heder, af ej mindre honom, än äfven dem, hvilka vexeln förut öfverlåtit, om sådana finnas: håfve ock emot den, på hvilken vexeln varit dragen, lika rätt med förre innehafvar en. V. Gap. Om återgångstalan. 3o. §. Sedan vexel blifvit protesterad, vare sig för bristande accept eller i4® Bil. till Expeditions-UtskoUcts Förslag till und. Skrifvelse N.-o 3a3. bristande betalning, ege innehafvaren genast fordra liquid af vexelgifvaren och öfverlöt ar ne, en eller flere, såsom till honom ansvarige, en för alla och alla för en; men är, genom någon med vexeln vidtagen åtgärd, senare öfverlåtares rätt emot en föregående förverkad, då ege innehafvaren emot den förre ej någon talan. 31. §• Ilar den, som godkänt på honom dragen vexel, kommit i concurstillstånd förr, än vexeln är till betalning förfallen, kan innehafvaren jemväl, efter gjord protest, genast fordra betalningen af vexelgifvare eller öfverlåtare, efter thy i 3o Ssägs. 32. §. Vid betalning för återgången vexel, vare innehafvaren berättigad, att af vexelgifvare och öfverlåtare fordra den hufvudstol, hvarå vexeln lyder, ränta till ■§ för 100 i månaden, räknadt frän vexelns rätta betalningstid, om denna är förfluten, och till dess liquid sker, jemte ersättning för protest-omkostnader, postpenningar för a:ne bref, nemi. ett fram och ett tillbaka, mäklarearfvode till | för 100, då mäklare blifvit begagnad, provision till ■§ för 100, och mera, när provision på flere ställen bevisligen blifvit betald, samt de skäliga umgälder, som dessutom för innehafvaren bevisligen uppkomma.
Begå ej det misstaget att tro, det man endast b ö r uppsöka naturens mest storslagna o c h sällsynta sidor. O m v i vilja tillägna oss hennes välsignelse, måste vi vara färdiga att mottaga den när o c h hvar som helst. D e som jäkta från Schweiz till Italien, från A m e r i k a till Egypten för att uppsöka det pittoreska och som endast kunna bringas till beundran af det sublima eller ovanliga, gå ändå miste o m det högsta nöjet såväl som det lättast tillgängliga. Ett sätt hvarpå bildade kvinnor, sådana som hafva naturen att tacka för så m y c k e t, kunna visa henne sin vördnad är att beslutsamt motsätta sig allt onödigt vanställande af vårt vackra land. D e flesta af oss hafva j u ingen direkt röst i sådana angelägenheter, m e n vårt inflytande kan åtminstone bidraga till bildandet af allmänna meningen. V i kunna hjälpa männen, som afgöra dessa saker, att inse, hur orätt det är att för lumpna eller själfviska ändamål göra ingrepp på det, s o m varit ämnadt till mångas glädje. Bland invändningar, som höjts m o t vetenskapens öfverhandtagande i vår tid, har man äfven fruktat att dess kalla ljus o c h obevekliga fakta skulle förstöra skönhetens förtrollning o c h poesi i naturens värld, men detta är att misskänna vetenskapen. Skåda blott litet längre än till ytan, o c h du skall få se ', att hvarje mysterium, som hon afslöjar, endast låter oss finna ett nytt mysterium; att alla våra gamla föreställningar o m skönhet bli förvandlade genom dess ljus till någonting långt härligare. Naturen tål vid att granskas genom våra teleskop, mikroskop o c h alla andra instrumenter och uppenbarar ändå så outgrundliga möjligheter och utomordentliga fullkomligheter, att de öfverträffa poetens mest fantastiska drömmar. Den hemlighetsfullhet, s o m utgör en af beståndsdelarna i hennes skönhet, har blott förändrat utseende. Vetenskapens fesagor äro de bästa af alla — de låta ingenting vara ringa o c h hvardagligt, utan skänka åt allt en ny betydelse. J u mer vi veta o m naturen, dess mer måste vi beundra o c h älska henne. * * * E n lycklig kvinna. Ilse * Franke.
En oskyldig person, som blifvit häktad och tilltalad, känner harm deröfver och under utbrottet deraf, kunna hans utseende och åtbörder ofta få likhet med en fräck och halsstarrig Brottslings. En underbetjent kan misstaga sig härpå, och tror den häktade vara stursk och otidig då han icke är det, och Lagutskottets Betänkanden. 1377 begagna sin rättighet att straffa honom. Om en sådan rättighet skall gifvas, borde den icke kunna utöfvas, utan Domarens förordnande eller emot andre personer än dem, som förut varit dömde och straffade för vanfrägdande brott; men att, i Utskottets förslag, skillnad ej är gjord emellan en redan förvunnen brottsling och en blott anklagad och häktad person. Vidare är anfördt, att Coinmendanters bestraffningsrätt ej lärer kunna komma i fråga att utöfvas emot andre än redån för vunne brottslingar. Att så äfven förhåller sig med Konungens Befallningshafvande i afseende på dem , som förvaras i Länshäkte eller transporteras genom Länet; att Domare eller Domstol synes aldrig böra kunna extra judicialiter bestraffa eller handla såsom Police-myndigheter, hvilket vore att förringa Domstolens värdighet, samt att Domstolen ej bör få använda annan Correctionel kraft, än den sorn ligger i penningeviten eller hårdare Fängelse; hvaremot afen Ledamot är vordet yrkat, att fånge, som i Häkte eller under ransakning visar oskick, flackhet, vanvördnad eller kränkning af Lägarne, bör, i likhet med hvad Kongl. Brefvet den 26 November 1812 innehåller, derföre undfå extrajudiciel bestraffning af prygel eller cachot likväl aldrig utan skedd ordentelig undersökning och laga kraft vunnet beslut, och på samma sätt den anses som förolämpar 1378 LagUtskottetsBetänkanden. Domaren eller uppenbarligen ljuger, att honom förleda.
Maj:t aflålna underdåniga skrifvelse angående löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän för år 1857, icke kunna förordna om de nu begärda löneförhöjningarnes utbetalning; men, med afseende dels å det ringa beloppet af de aflöningsförmåner, hvaraf ifrågavarande landtmätare, före den genom Kongl. Rrefvet den 11 Juni 1858 vidtagna reglering af arfvodena och resepenningarne för de vid storskiftesoch afvittringsverken anställde tjenstemän varit i åtnjutande, dels ock å den dessa tjenstemän, hvilka icke egde att utom tjensten förrätta landtmäterigöromäl, åliggande trägna, mödosamma och för helsan ansträngande tjenstgöring, har E. K. Maj:t nu hos Rikets Ständer i nåder äskat, all af behållningen å det vid sednaste riksdag till löneförhöjning för år 1857 åt Statens embetsoch tjenstemän beviljade extra statsanslag af 960,000 R:dr, hvilken behållning, enligt från Slats-kontoret erhållen officiel uppgift, kommer att uppgå till minst 50,000 R:dr, måtte få utgå den för vederbörande Storskiftesoch Afvittringslandtmätare i ofvannämnde fyra län ifrågasatta löneförhöjning för samma åi, utgörande tillsammans 11,077 R:dr 61 öre R:mt. Denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer desto hellre ansett sig böra bifalla, som den ifrågasatta förbättringen i Storskiftesoch Afvittringslandtmätarnes lönevilkor, hvilken är af billigheten påkallad, icke erfordrar någon särskild anslagstillökning, utan, på sätt E. K. Maj:t föreslagit, kan åstadkommas genom medel, som lör ett ändamål af enahanda beskaffenhet redan äro af Rikets Stander anvisade; Hvilket Rikets Ständer skolat hos E. K. Maj:t till svar i ämnet underdånigst anmäla; och framhärda Rikets Ständer etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. t6 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.