Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, örn Ridderskapet och Adeln ansåg SiatsUV skottets förevarande Betänkande böra. i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas Ropade* starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, aff mm, eftet hvad han Ij8 Den 16 September «. fm fyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Företogs till pröfning StatsUfsJcotfets den 4 dennes under N-o 452 afgifne, samt den 5 der* på följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om pension för Herr Landshöfdingen H. Järta. Herr von Francken, August, anförde skrifteligen: (Se Bilagan Nm a.) Herr Hammarsköld, Lorenzo: Vi hafva då sett det besynnerliga fenomenet, att StatsUtskottet, vid besvarandet af en återremiss, alldeles ändrat dess förut i ämnet afgifne Betänkande. Utskot. tet förmäler ock. att Utskottet gjort det, till följe af sin eftergifvenhet för den allmänna rösten. «—> X sanning måste då StatsUtskottet ega högst besynnerliga hörsel-organer, enär Utskottet hört en sådan allmän röst, hvaraf ingen ibland oss andra förnummit ett enda jota. Väl erindrar jag mig, att, nar frågan om pension för Landshöfdingen Järta första gången här förevar, det då iftån nås got håll sades och repeterades, att det subjectet, hvarom man då talade, vore ett så stort snille med en så öfver all höfva stor kraft, att det icke kunde passa in i Statsformerna, och ingalunda k - ridö såsom Embetsman tjena Fäderneslandet. Men Den 16 September *, m. 6 g i alla fall, och för det att mannen vore ett så stort snille, och en så obäklig kraft, skulle man gifva honom penningar.
För ^bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa*. 4 Banko-Utskottets Utlåtande, l\:o 37. bemyndigas fullmäktige att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 sk. eller derunder, å Stockholms och Götheborgs Börser låta uppköpa vexlar, dragna på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbara. Banko-reglementets 121 § innefattar följande föreskrift: ”Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige att, när större uttagningar af silfver från Banken ega rum, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, a) minska utlåningen genom Handelsoch Närings-diskonterne, afstå ansökningar om kassa-kreditiv samt uppsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiv; b) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsättningsrätt genom Banko-diskonten och lånekontoren ;i c) Samlidiqt härmed: antingen emot betalning i bankosedlar försälja innehafvande obligationer, eller upptaga lån emot förbindelser med 2 högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af 3, högst 6 månaders uppsägning; samt d) genom vägran af nya lån, efter hand, minska öfriga grenar af Bankens låne-rörelse, den på fastigheter dock i sista rummet; börande dessa, för metalliska kassans bibehållande, medelst förminskning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning, de här ofvan äro uppräknade.11 Uti denna § har herr Hörnstein, i dess förenämnde motion, föreslagit följande förändringar, nemligen dels att under mom. litt. a) måtte införas hvad som för närvarande är stadgadt i mom. litt. c) eller upplåning, dock ej emot obligationer, utan medelst öppnande af uppoch afskrifnings-räkning mot 3 procents ränta, dels ock att försäljning af inköpta obligationer bör verkställas förr än någon lånefond minskas.
Man kan utan tvifvel vara förvissad derom att Regeringen i en fråga, som blifvit ifrån så många olika håll skärskådad, icke utan moget öfvervägande fattat sitt beslut. Är nu dertill detta beslut i full öfverensstämmelse med en föregående Rikets Ständers skrifvelse, om det stödjer sig på alla förut hörda auktoriteters yttranden, månne det kan vara lämpligt att Rikets Ständer på grund af ett, om också högljudt uttaladt, missnöje på ett håll, genom en ny skrifvelse söka ändring i detta beslut, mot hvars ändamålsenlighet den korta tid, som efter dess fattande förlupit, icke ens kunnat lemna någon erfarenhet. Regeringen hade trenne förslag att välja emellan: l:o Det af komiterade för den medicinska undervisningens ordnande framställda hufvudförslaget, åsyftande alla läroverkens sammanslående till en enda medicinsk läroanstalt i hufvudstaden; 2:0 Att göra hvart och ett af de trenne läroverken till ett sjelfständigt, eller med rättighet att utan samverkan med de andra utbilda sina elever; 3:o Att antaga det af komiterade framstälda s. k. interims-förslaget, åsyftande att fördela undervisningen mellan fakulteterna och Institutet. Att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlels Belänkande N:o Si. 25 Att antaga hufvudförslaget kunde väl svårligen komma i fråga, enär Eikets Ständer sjelfve i sin skrifvelse uttalat »att den medicinska undervisningens fördelande på dera läroverk visserligen vore af vigt till förekommande af ensidighet oeh för undervisningens fullkomnande genom tädan mellan dera lärare i samma vetenskap.» Hufvudförslaget hade dessutom blifvit afstyrkt af universiteternas fakulteter och Konsistorier, af Kanslern, af Sundhets-kollegium, och således af alla sakkunniga myndigheter, med undantag af Carolinska institutets professorer. Att göra alla tre läroverken till sjelfständiga och af hvarandra oberoende läroanstalter torde icke heller kunna komma i fråga, enär Rikets Ständer i sin skrifvelse uttalat »att en ändamålsenligare samverkan emellan dessa läroverk borde tillvägabringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning som möjligt.» Äfven komiterade afstyrka denna utväg.
Han förmenar nemi., att äfven inom vårt protestantiska land lemningar ännu finnas efter påfveväldet, det der skulle uppenbara sig i våra lagar och författn:r. Han tillägger dock: »att Guds anda hvilar ännu öfver nordanlanden och derom bär vår tid ojäfaktiga vittnesbörd.» Jag delar detta glada hopp med honom, och bland de många bevisen på att Guds anda verkligen hvilar öfver oss, vill jag nämna, att oaktadt de stora försök, som sekterismen i senare tider gjort att skilja vår Kyrka från vårt samhälle, står hon dock orubbad qvar i sin lyckliga förening med Staten. Motionären säger vidare, att till följd af det vittnesbörd, att Gudsande hvilar öfver oss, skola vi ock vara tacksamma derför. Dertill hörer i främsta rummet att vi tillse, huruvida religionsvården är sådan, som den bör vara, och om den är anförtrodd 460 Den 6 December e. m. åt ett Presterskap, som är förtroendet värdigt. Han finner det icke, och detta af många skäl. Han frågar om Presterskapet motsvarar fordringarne på detsamma, och han framdrager i detta afseende ur Bibeln Aposteln Pauli ord, som beskrifva huru en Biskop skall vara beskaffad, samt finner ingen öfverensstämmelse emellan dessa ord och det nuv:de förhållandet. Han frågar då, hvaruti orsaken härtill ligger, och svarar med Paulus, att vi förgätit samme apostels förmaningar, »att icke för hastigt lägga händerna på någon och icke heller göra sig delaktig i annans mans synder.» Den värde motionären begår här, som det vill synas, samma fel som våra andliga ifrare vanligen begå: de söka nemi. stöd för hvad deras hjertan anse riktigt i lösryckta stycken ur den Hel. Skrift. Med samma skäl som han säger, att felet hos Presterskapet ligger deruti, att man för tidigt lägger händerna på dem, kunde man också anföra hvad Evangelisten Lucas säger i Apostlagerningar, att Christus och Apostlarne lade händerna på dem och de blefvo delak t ige af den Hel. Anda, och deraf sluta att hvar och en blott genom händernes påläggning blefve en värdig Prestman.
Under år 1892 inkomna 360 ansökningar om plats vid nämnda kurs blefvo med anledning häraf afslagna. Lifligt beklaga vi dessa många unga kvinnor, som nu se en förhoppning om själfständig utkomst tillintetgjord. D e vägar, på hvilka i vårt land den bildade kvinnan kan bereda sig en framtid, äro ej så många, att de tåla vid en minskning, ocli nya sådana öppnas ej så lätt. Emellertid — och det är till detta ämne vi nu velat komma — inträöar härvid det egendomliga förhållande, att, medan tillströmningen och trängseln på ett af de arbetsfält, dit staten lämnat våra bildade kvinnor tillträde, äro så öfver höfvan stora, ett annat sådant fält, hvilket reden för l / t år sedan öppnades för dem, ännu icke blifvit beträdt af någon kvinna. Det är apotekarebanan vi här mena. Genom en kongl. kungörelse af den 12 juni 1891 förordnades nämligen, att » kvinna må, lika med yngling, kunna antagas Ull elev å apotek samt efter fullgjord farmaceutisk tjänstgöring och afläggande af de för apotekare stadgade kunskapsprof erhålla enahanda rättigheter, som tillkomma manlig farmaceut. * Sedan denna författnings utfärdande hafva omkring 100 nya elever antagits å apotek i vårt land, men bland dessa ingen kvinna. Hvadan detta? A r det beroende på okunnighet om det medgifna tillträdet till denna bana eller om därför gällande fordringar och öfriga dithörande förhållanden? F ö r Iduns läsarinnor meddelades åtminstone denna viktiga nyhet redan i tidningens nummer för den 26 sistnämnda månad och år i en artikel kallad » Landvinning », hvari äfven lämnades några råd och anvisningar för dem, som kunde känna sig hågade att blifva banbryterskor på det nya verksaml ((rider österlandets sol, där naturen, yppigt fager, äger smyckens mängd på lager och har brokigt stickad kjol, gick en man bland flärd och villa, armodsklädd sin bana stilla. Kom sin väg han ödmjuk fram, höll han gudstjänst, höll predikan, glans och lust och världslig fikan voro honom synd och skam. För sin tro han brottslig dömdes, men, det sägs, hans lära gömdes.
WILHELM. mig till att göra henne en bekännelse inte som Ja du skall få höra. Mina samvetskval drefvo henne jag greps af en sådan vämjelse och ett verkligt oskyldig och renhjärtad flicka skulle kunna skulle jag velat sudla hennes fantasi med att omtala något jag bara antydde jag var ändå rädd att få se henne skrämd fly från mig vid första ord då jag började denna bekännelse jag har kanske aldrig drifvits af en bättre impuls, än BERTA. Nå? WILHELM. gade mig att uttrycka mig tydligare hon smålog, hotade mig med fingret och sade med en tydlig min af beundran: »Jo, du är just en vacker en». Hon blef intresserad ville höra mer tvin Och sedan slog hon armarna om min hals och hviskade mig i örat, att hon inte höll af mig mindre för att andra hållit af mig förut och så lät hon dana män, som haft lite äfventyr det gör dem oerfarna dygdemönster mig förstå att flickor i allmänhet tycka bäst om såbara pikantare och mycket trefligare än sådana där BERTA (springer upp). Nej det är inte sant WILHELM. sköt henne ifrån mig och såg på henne, och jag Ja, vet du, min förvåning var lika stor. Jag försäkrar dig jag tyckte i det ögonblicket, att uttrycket i hennes ögon var förändradt det låg något medvetet däri ja, jag tyckte att det låg en viss djärfet öfver den barnsliga pannan jag kände det, som om jag fått en dusch kallt vatten öfver mig. Från den stunden förlorade min kärlek till henne sin det var mycket trefligare i det hela, ty nu kunde jag jag så orätt i att säga, att hon är praktisk? finaste doft alla mina goda föresatser bleknade ta henne mer ogeneradt i alla afseenden. Nå, hade BERTA. Wilhelm! WILHELM. Nå! BERTA (fattar honom hårdt i armen). Jag skulle vilja slå dig. WILHELM. Men, Berta, är du från dina sinnen? BERTA. som du nu utkastat mot henne, mot mig mot hela vårt kön åh jag kan inte bära det derna.) jag kan inte bära det! (Gråter med ansigtet i hänWILHELM. som jag säger du är så förskräckligt öfverspänd.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som, följer: Ja — 22. Nej — 33. Väfnader: Helsiden: alngods: Sammet; Anm. Då hela ytan utgöres af silke., ehuru af vigsidan utgöres af bomull, bör viifnaden likväl tullbehandlas som helsiden; Shawlar, Shawlctter och andra dukar: af gaze eller annan gles väfnad, af säkalladt Jiourre de soie, samt genom tryckning eller pressning faconerade, hvartill ej liro hänförlige de shawlar, shawletter och dukar, som endast med en tryckt blomma i hvartdera hörnet äro försedde; ej eller Långshawlar, derå endast vid. sidor ne befinnas tryckta rander-, Halfsiden, eller af silke, till större eller mindre delblandadt med bomull, lin, ull eller andra ämnen: Alngods.- Felb eller 1’eluche; andra slag; Bomulls: Alngods.- Hvita, Corderoy och Cordet, Sammet och Manchester samt Satin, Jean eller Parcum; Bomulls med blandning till större eller mindre del af lin eller hampa; Ylle: Alngods; Filtar och Mattor; Fris, Frisad, Doffel och Kalmuck; alla andra slag. Lades lill handlingarne. Väfnader, Halfylle-, elter af ull med blandning till minst hälften af bomull, lin eller hampa: Alngods: alta andra slag: af , mindre än 7 qvarters bredd; af 7 qvarters bredd eller deröfver. Utskottets förslag, bifölls. Väfnader.- Linne: Alngods: Blaggarn och Kanfas; Zink, Tutanego och Spiauter; oarbetad och i plåtar. Lades till handlingarne. Sedan salunda Ulsk:s förslag till förändringar i tulltaxan blifvit genomgånget, anmälde sig och anförde Frih. Palmstjerna, Carl Ollo: Då R. St. vid förra riksdagen öfverlemnade tulltaxan lill K. M., yttrade R. St. bland annat följande: ”1 öfrigt och på det K.
De uppå vill jag pröfva eder: Vid Pharaos lif, I skolen icke komma hädan, med mindre edar yngste broder kommer hit. Sänder en af eder bort, som hemtar hit edar broder: Men I skolen vara fångne. Så vill jag pröfva edart tal, om I faren med sanningene eller icke. Ty hvar så icke, så ären I, vid Pharaos lif, spejare. Och han lät dem allesamman i förvaring i tre dagar. Om tredje dagen sade han till dem: Viljen I lefva, så görer alltså; ty jag fruktar Gud. Ären I redelige, så låter en edar broder ligga bunden i edart fängelse; men I farer bort, och förer hem hvad som I köpt hafven emot hungeren; Och förer edar yngsta broder hit till mig, så vill jag tro edor ord, på det I icke skolen dö. Och de gjorde så. Men de talade inbördes: Detta hafve vi förskyllat på vår broder, att vi såge hans själs ångest, då han bad oss, och vi ville intet höra honom; derföre kommer nu denna bedröfvelsen öfver oss. Ruben svarade dem, och sade: Sade jag icke eder, då jag talade: Synder icke på pilten; och I villen icke hörat? Nu varder hans blod utkrafd. Men de visste icke, att Joseph förstod det; ty han talade med dem med en tolk. Och han vände sig ifrå dem, och gret. Då han nu vände sig åter till dem, och talade med dem, tog han Simeon utaf dem, och bandt honom för deras ögon. Och gaf befallningen, att deras säckar skulle fyllas med mälning, och gifvas deras penningar igen, hvars i hans säck; dertill ock hvarjom sina täring på resone. Och man gjorde dem så. Och de lade sina varor på sina åsnar, och foro dädan. Men då endera lät upp sin säck, att han skulle fodra sin åsna i herberget, vardt han varse sina penningar, som lågo ofvan i säckenom; Och sade till sina bröder: Jag hafver fått mina penningar igen; si, de äro i minom säck.
Med Eder Kongl. Majus Nädkgste tillständ, har Riksens Ständers Hemliga Utskott i Protocolls»Utdrag under ben 19 uti innewarande mänad dos Banco-Ut, stöt - Den zo October. 4821 skottek anmält, dek hade Eders Kongl. Wajtt r betz nZdiga föreställning kill Hemliga Utskottek täckts förklara ej mindre de stadeliga följder, som oredorne i Rikets Mynt-väsende medföra, än att Eders Kongl. Majtts Nädiga sstundan och bastan wore, dek sädane medel mäge pätänkas, utfinnas och vidtagas, hvarigenom Rikets fastställde Specie-Mynt äter mä blifva det en» da gängbara i Riket, samt Credit-Sedlarne afstaffas, och utur rörelsen försvinna. — Hemliga Utstottet förmäler, att detta wigtiga ämne och de derutinnan ifrän flere upplyste män till Utstottet ingifnc Förslag hittills utgjort föremälct för betz bekymmersamma granstning och öfwerläggningar; men hvarunder den öfwertygelsen för Hemliga Utstottet vunnit än mera stadga, att titan ett kraftigt biträde af Riksens Ständers Banque ingen möjelighct fig företett akt Realisera Credit-Sedlarna: ett sädant biträde likväl icke finge ästaS eller meddelas annorlunda än att detta angelägne Werks äterwundne sjclfbeständ derunder bibebälles: Af hvilken anledning, och änskönt Hemliga Utstottet än ej sett stg i ständ att härutinnan stadga dess sluteliga tankar, ett Förslag wore upprättadt, hvaröfver med Eders Kongl. Majtts Nädiga bifall, Hemliga Utstottet ästlmdar Banco-Utflottets pröfning och utlätande. Banquen skulle sm följande blifva försäkrad: 1:0 Att
Efter nogare pröfning af desse skäl, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att Bankens embetsoch tjenstemän inom samtlige graderne måtte, i likhet med civile embetsoch tjenstemän i allmänhet , ega att vid 65 års ålder och efter 4ö års tjenstgöring taga afsked , med bibehållande af hela lönen såsom pension r då genom Läkarebelyg behörigen styrkes, att de befinnas i ett sjukligt eller försvagadt helsotillstånd f enlighet med denna af Utskottet tillstyrkta förändring af dess förra förslag, får Utskottet jemväl hemställa^ att pensions-beräknirigen för tjenste - 6 Bauco-Uiskoltels tillåtande, N.-o 168. männen inora esta tj nslegraden måtte i de fall, då någon anmäler sig lill erhållande af alaked vid fyllda 60 år oell tillryggalagda 4° tjensteår, bestämmas lika, sora för tjenstemän uti öfrige grader, på sätt förhållandet hittills varit. Di Utskottet icke kunnat undgå inse, alt det stadgande, Herr Friherre Stjernstedt, uti åberopade reservation, tillstyrkt», i stället för inom. 1. af den 5:le bland de i Betänkandet N:o >43 löreslagne §§, skulle medföra en känbar rubbning uti den hvarje med fullmagt försedd tjensteman , genom. Rikets Grundlagar försäkrade rätt att icke, utan efter ransakning och dom, kunna från lnnehufvaude syssla skilj s, bar Utskottet ansett lämpligast att, på sätt beina Ide leser va lil jemväl alternativt yrkat, utesluta del i ofvanåberopade mom. 1. intagne stadgandet, såsom numera, och elter Verkets nyss fulländade reorganisation, öfverflödigt. 1 öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet anfördt, får Utskottet härigenom underställa Rikets Ständer följande förändrade förslag tili de grunder, som böra tjena lill efterrättelse vid pensionering af Bankens embetsoch tjenstemän, vaktbeljente och konst-idkare:
Derföre förefaller det också tydligt att Banken, som skall hålla dessa bytesmedel tillhanda, bör vara så inrättad, att den icke fastläser ett för stort belopp af dessa bytesmedel på ett sätt, att de icke befordra omsättningen. Sådant är dock förhållandet med fastighetslånen. Jag tror för öfrigt att Ståndets beslut om bildande af fastighetslånefonden härledt sig från en tid, då landtmannen var i stort betryck och hade brist på nödiga kapitaler, och då mången af detta skäl var utsatt för äfventyret att vid inträffande upsägningar nödgas sälja sin egendom utan att den var öfverintecknad Det var då nödvändigt, att Staten trädde emellan för att rädda dem. Men sedan man upfunnit andra sätt att genom hypothekslån lösa fastigheterna på landet från de svåra bördor, af hvilka de förut varit nedtyngda och sedan Banken bildat Lånekontor i landsorten m. m., hvarigenom jordegaren är i stånd att erhålla lån på namn eller på annat sätt med lätthet förskaffa sig sådana, tror jag att de ifrågav:de fastighetslånen blifvit mindre angelägna. Man kan väl inse, 240 Den 11 Juli f. m. huru det kan gå till att, såsom Hr Printzensköld nämnt, äfven under hvilka förhållanden som helst fastighetsfonden kan vara anlitad. I närv:de tid är det icke underligt, då en sa vild spekulation i fastighetsköp egt rum, och då köparne naturligtvis måste vara i behof af penningar samt derföre vilja erhålla lån för att undvika att behöfva sälja dessa egendomar. Men då man tager i betraktande i hvad grad fastigheterna på sednare tider stigit, måste deruti ligga ett bevis för att Bankens mellanträdande för att hjelpa, icke numera är så behöfligt. På grund af dessa skäl förenar jag mig med de ledamöter, som begärt bifall till ifrågavide punkt. Jag har den största högaktning i ganska många fall för D:r Sandbergs statshusbållningsprinciper och särskildt för hans husbållnings-principer; men jag tror, att han i detta fall har misstagit sig. Hr Printzensköld:
M:s sålunda redan förklarade Nåd. beslut, icke äro i tillfälle alt någon åtgärd i detta fall vidtaga.” Ständerna hafva således sjelfva högtidligen förklarat, att någon granskning icke kunde äga rum. Lika med Hr Grip anser jag den strid, som här blifvit förd, just derföre vara orättvis, att den angår medel, Den 10 April f. m. för livilka alla förbindelser äro uppfyllda och som utgöra genom hushållning uppkommet öfvei-skott, hvilket det måste tillkomma Regeringen att använda för samma nyttiga ändamål, nemligen vapenöfningarna, utan att behöfva underkasta detsamma Revisorernas mindre insigtsfull granskning. Gr. Cronhjelm: Den siste talaren har behagat förklara, att han icke trott sig nog skicklig att kunna följa mig uti de reträtter, jag åstadkommit, och de anfall å positioner, jag utfört. Jag får såsom en genhöflighet svara, att jag icke tilltror mig att följa honom på den vidlyftiga terrain, han med särdeles taktisk skicklighet öfvergått; emedan jag skulle blifva alldeles förvillad af den mängd olika terrainföremål, som han på samma gång omfattat. Talaren har, såsom Konungens Rådgifvare, förklarat, att det var med ledsnad, han bröt tystnaden under en tid, då han hörde så mångå nya satser och påståenden söka göras gällande. Detta yttrande kan jag icke lemna obesvaradt, dels emedan det är sällsamt att finna en Konungens Rådgifvare uppfylla sitt kall derigenom, att han ålagt sig tystnad på ett rum, der han borde försvara Styrelsens principer och åtgärder, dels emedan jag tror detta yttrande hufvudsakligen vara riktadt mot mig; och jag får då förklara, att min mening visserligen icke varit och aldrig skall blifva att förmå den värde talaren att bryta den tystnad, han sig ålagt på detta rum, men att det förundrar mig, att han brutit den på ett sätt, som ådagalägger, att han förgätit den fordna tidens satser på samma gång, som han klandrar den närvarande tidens. Talaren har nemligen åberopat 1809; lian har klandrat, att nutidens satser med sjelfförtroende försvaras.
Jag tillstyrker derföre remissen, med det förklarande, till tydlighetens vinnande, att Ridderskapet och Adeln likväl icke anser sig derigenom hafva beviljat den föreslagna Summan. Grefve von Lantingshausen, Albrecht: BondeStåndets upplästa ProtocollsUtdrag tyckes ej innefatta, att Ståndet bifallit Summan, utan blott remiss deraf till Bevillningsutskottet; och jag tror att proposition i likhet dermed kunde bifallas. Herr von Schultzenheim, David: Höglofl. StatsUtskottet, som å ena sidan känner alla Statens inkomster, och å den andra alla redan stadgade, så väl som några ännu förestående oundvikliga utgifter, har derefter öfverslagit och uträknat Bevillningsbehotvet till 2 och en half Million Riksdaler Banco, och således 150,000 Riksdaler mindre, än 1812 år» beräknade belopp, som var Rdr 2,650,000. Sedelmyntets värde har dock sedan det året mycket nedfallit, och deremot varuprisen hög - Den 22 Juni, 5*5 ligen uppstigit. Det kail ock försäkras, att Bevillningens belopp bestämdes af Utskottets Ledamöter ganska unanimt, erne Ledamöter af det Hedervärda BondeStåndet oberäknade , hvilka ansågo den förra Bevillningen för mycket betungande; hade emedlertid densamma ej lemnat något öfverskott, och 18 (2 års Ständer icke anordnat den möjliga behållningen till amortissement åt RiksgäldsContoiret, så hade i sanning Contoirets Fullmägtige blifvit vid nästlidet års slut försatte uti den mest äfventyrliga belägenhet. Ej mäste det vara nu församlade Riksens Ständers vilja att utsätta Regeringen för bristande tillgångar ; och skulle äfven något öfverskott gifvas, sä leaa nu, vid detta Riksmöte, dess användande noga föreskrifvas. Af en återremiss till StatsUtskottet kan icke annat än ett oförändrade utlåtande förväntas; och då här inga vigtiga motskäl andragas, hvartill tjenar ett ytterligare uppehåll? Det synes vara hög tid, att Höglofl.