Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste då antaga, att Herr Friherren blott vela etablera en princip; men som denna princip, i sin tillämpning, likväl skall bestämma, huruvida, bland flere andra, äfven jag, såsom en af nybegynnare i talarekonstens, eller kanske rättare skrifkonstens utöfning inför denna samling, bör för framtiden tillåta mig att deltaga i öfverläggningarne, eller dervid inskränka mig till ett blott åhörande, må det tillåtas mig att granska rigtigheten af den framstälda princip Pierr Friherren har yttrat, att konsten att höra väl bör ägas, innan man kan förvärfva konsten att tala väl, som vill säga: att vältalighet skulle kunna genom andras åhörande läras. Men det torde härvid få anmärkas, att erfarenheten aldrig visat, det någon talare bildats eller dess anlag för denna taäang fått sin utveckling, utan egna försök. Den 12 Februarit. sora till en början torde utfalla mindre väl, lika litet sora någon blifvit eller kan blifva artist genom blotta åskådandet af andras arbeten. Herr Friherren tyckes vilja säga, att, bland ett Stånds Ledamöter, några tå skulle vara privilegierade talare, och de öfrige till en början endast åhörare, med rättighet blott att antaga eller icke antaga andras meningar. Denna inrättning skuile icke hos de subalterna Representanterne väcka något särdeles intresse för deras kall. Om för öfrigt en sådan inskränkning af Representanternes i Grundlagen medgifna yttrande rätt skulle användas, måste opinionen hafva bestämt den, som, med en dictatorisk magt utöfver Grundlagen, skulle åt hvar och en anvisa sin röle, såsom talare eller åhörare. Tror Herr Friherren sig vara denna man, eller hvilken annan skall utöfva denna magt? För mig har opinionens röst idet ta fall icke låtit höra sig. Jag anser det vara bäst, att den som tilltror sig sjelf, nog förstånd, att utreda ett ämne och deröfver döma, må tillåtas, att derom yttra sin mening, om än till en börjad mindre vältaligt.
St:r kunde komma att fatta i alside å förändrad lagstiftning ronde förmyndarevården. Då nu denna fråga blifvit föredragen, anhåller jag om H. Exc. Hr Grins o. Landtmilis propos. å denna framställning samt att densamma således måtte underställas Ståndets pröfning. Gr. Sparre: Mot det af Gr. Mörner nu gjorda förslag borde jag väl egentligen icke hafva något att erinra, då jag sjelf inom LagUtskit var af den meningen, att Utskits förslag icke skulle framställas utan i sammanhang med förändrad lagstiftning ronde förmyudarevåiden; men jag kan dock icke undgå, att förklara det den tysta förmånsrätten, enl. mitt förmenande, nu lemnar de omyndige så liten säkerhet, att den, i jemförelse med de ofantligt stora olägenheterna, 'hvarmed densamma är förenad, är af så ringa värde, att något synnerligt afside å dess bibehållande icke bör fästas. Utan att således vilja bestämdt bestrida Gr. Mörners yrkande, är jag dock af den meningen, att ett sådant förklarande icke är nödigt, utan att det må bero på K. M., att, vid mottagandet af begge lagförslagen, tillse i hvad mån de må ega ett sådant sammanhang med hvarandra, att de böra gemensamt antingen antagas eller förkastas. Hr von Ehrenheim: Då R. o. Ad. återremitterat 9:de <§:n i förslaget, hemställer jag vördsamt att äfven ingressen måtte blifva återremitterad, Hr Den 17 Juli. !«1 Hr Dalman: Jag hur endast begärt ordet, för att tillkan» (ingifva, det jag i denna fråga är af lika åsigt med Gr. Sparre, Jag tror nemi., att det föreslagne vilkoret möjligen kunde blifva hinderligt för antagande af det nu föredragna särdeles vigtiga förslag. I allmänhet bör väl ej eller en lags antagande bero af en annan lag, som icke dermed står i oskiljaktigt sammanhang. Å andra sidan kunde man deremot med skal befara att Regeringen genom ett sådant vilkor skulle kunna finna sig förhindrad att fritt bedöma, hvad sammanhang denna fråga kan ega med konkurslagen.
Nå, det måtte jag säga är höjden af förnämhet och behagsjuka! Att ge kaffekalaser och kläda sig grannt och präktigt, kan man förlåta ett fruntimmer, men att gå på styltor, bara för att bli högre än alla andra och kunna se dem öfver hufvudet, det är starkt! Hur kan en så hög menniska nedlåta sig att brygga dugtigt öl? En svenska kan icke brygga dugtigt öl, ty« «Hon skall ej heller brygga en enda droppa åt er, otäcka norrskar, ty ni ha hvarken förnuft, eller vett, eller smak, eller« Ut ur brygghuset flög Susanna i högsta vredesmod, i det hon slog omkull en bägare med öl, som Harald under striden fyllt i åt sig, men som han i stället skulle fått öfver sig, om han icke frälsat sig genom ett skutt. Mot aftonen samma dag se vi de stridande drabba tillsammans på Loftet. «Är ni ännu ond?« sade Harald skämtsamt, i det han stack in hufvudet genom dörren till det loft, der Susanna, med vigten och värdigheten af en äkta visthusregentinna, satt på en mjöllår, såsom på sin thron, hållande i handen en spira af de verldsbekanta korfkryddorna, timjam och mejram och basilika, dem hon delade i små knippor, under det hon kastade pröfvande blickar omkring sig, i sitt väl ordnade rike. Brödlårarne gapade öfverfulla efter det nyss förrättade hafrebrödsbaket; fläskkorfvar och skinkor hängde saftfulla ned från taket, äfvensom stora knippor af torr fisk; påsar med allahanda grönsaker stodo på sina hyllor, m. m., m. m. Harald såg sig äfven omkring på «loftet« med en kännares blick, och sade, ehuru han ej ännu fått svar på sin fråga: «Det är visst att jag aldrig sett ett bättre utstyrdt och ordnadt loft!« Susanna ville icke visa någon skymt af det nöje, som hon kände vid detta loford. «Men,« fortfor Harald, «medgif också, att det icke vill stor konst till att få loft och källare i hederligt skick, uti ett land så rikt på lifvets goda, som vårt Norge,
Spens hade begärt att punkten skulle delas, och att frågan om val bland evangeliska och re - Den 3i Octobe r e. ra. formel ia lärans bekännare skulle först företagas, hvilket hade skei t, oell hvarvid R. o. Ad. beslutat bifall lill den i det afseende! framställda meningen, hvarefter det öfriga af §; 11 blifvit föredraget, dä äter en ledamot begärt, att dea skulle delas så, att frågan om den yngre kammaren först afgjördes, och alt det som i §:n om dea äldre kunde anses hafva influtit, skulle uppskjutas, hvaruppå ett förslag, af Gr. Spens afgifvet i sådan syftning, hade blifvit uppläst och föremål för discussion. Ku trodde Hr Landtm., att R. o. Ad. icke gerna kunde återgå till företagande af båda frågorna gemensamt, sedan R. o. Ad. en gång utan ogillande lätit föredragningen på en ledamots begäran åtskiljas. Gr. Spens: Jag liar icke fattat, att någon annan än Hrr Arninoff, von Troil, Dalman och jag, har yttrat sig för den tanken, alt en redaction endast i afseende på yngre kammaren skulle böra fiamställas såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke; och jag åtminstone liar blifvit mycket orätt fattad, om hvad jag framställt liar blifvit upptaget annorlunda än såsom en nödfallsutväg, ifall man derigenom skulle kunna afsluta hela tvisten. Återstår hela tvisten, så har jag för min del aldrig yrkat att den på detta sätt skulle delas, ty det tjenar till ingenting. Tvertom är del baltie och mindre tidsödande, att i sådant fall afgöra den i ett sammanhang. Jag skulle icke vid detta tillfälle hafva yttrat mig, om R. o. Ad. fattat något beslut derom, att målet borde i deladt skick framställas, men ett sådant beslut har åtminstone undfallit inig. Hr Rosenblad: För min del får jag reservera mig mot den mening, att ett beslut, som R. o. Ad. formligen fattat, skulle åter kunna blifva föremål för en förnyad pröfning, nemi. alt, då R. o. Ad. afslagit Frih.
L. V. * Elisabeth Kallstenius, » Stenia »; * Hedda Cronius; af Mathilda Roos " Teresa Carreno " " Jenny Lind-Goldschmidt * Marie Louise Vestman; af Ldh * Anna Lisa Hwasser-Engelbrecht; af /. N — g " Prinsessan Louise af Danmark * En gammal dansfru; af S:t Germain " Velly. Idun Stockholm, Fredagen den 14 augusti 1896. N:r 33 (452) Prenumerationspris pr år: Idun e n s a m _. kr. Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. » Iduns Modet., mänadsuppl. » Barngarderoben _ » 5: — o: — - 3: — 3: — Byrå: KedaMör och utgifvare: Klara södra kyrkog. A l l m. telef. Prenumeration sker ä alla postanstalter i riket. hvarje helgfri Redaktionssekr. : J. Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: Träffas säkrast kl. 2 — 3. Iduns fredag. (lösn:r endast för kompletteringar.) Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 7 0 öre pr nonprad Amanda Maier-Röntgen. - kör någon tid sedan förekom i pressen en notis om en fest, r ägnad minnet af den konstnärinna,som bär ofvanstående namn. Nämnda minnesfest hölls i Hoffmanska pianofabriken i hufvudstaden och var anordnad af dennas innehafvarinna. Vid densamma utfördes flere af den bortgångnas tonverk i närvaro af bortåt ett hundratal framstående konstnärer och musikvänner. En kortfattad skildring af den aflidnas lefnadsbana skall möjligen intressera Iduns läskrets. Amanda Erika Maier var född den 20 februari 1854 i Landskrona. Då hon tidigt röjde sina musikaliska anlag, fick hon den första undervisningen i violin och piano af sin fader, en från Sydtyskland hitkommen musiker.
Ytterligare förekommer i § 5: ”Vid de fäll, då förevarande taxering af fast egendom icke kan grunda sig på köpeskilling, hyra eller arrende, hypotheksvärdering eller brandförsäkring, hör, på det en jemlik och rättvis taxering samt författningsenlig beskattning må tillvägabringas, egendomens värde upptagas till ett belopp, som, med hänsigt till densammas storlek, beskaffenhet, förmåner, läge och afsättningstillfälle samt öfriga kända eller upplysta förhållanden, motsvarar uppskattningsvärdet å andra i närheten belägna, jemförliga egendomar, derå ofvan uppgifna taxerings-grunder kunnat tillämpas; åliggande det för Öfrigt vederbörande taxeringsmän att, enligt deras på förut egande kännedom eller under taxeringsförrättningen vunna uplysningar grundade öfvertygelse, uppskatta hvarje egendom till dess verkliga värde»; och sedermera omtalas i påföljande § att, då fast egendoms värde beräknas efter dess afkastning, — hvarigenom Hr Den 12 Maj f. m. 73 Tornerhjelm får sin önskan upfylld, — bör behörigt afseende fästas å grundskatterna m. m., hvarigenom Hr Palmcrantz får hvad han önskar. Herrarne behagade sålunda finna att, om man gör sig besvär att genomläsa, alltsammans, så förfalla de många anmärkningar, som har blifvit gjorda, emedan de blifvit framställda på den grund, att man ansett stadganden icke i författningen finnas, hvilka dock, vid noggrannare granskning af författningen i sin helhet, derstädes återfinnas. Hvar och en af oss vet att, när man skall söka göra sig ett klart begrepp om en egendoms verkliga värde, så är det ingalunda nog att göra sig underrättad om en eller annan omständighet, såsom köpeskillingen, eller ensamt arealen, utan man måste då taga i betraktande alla de faktorer tillsammans, af hvilka detta värde är beroende. Då TJtsk:t också i instruktionen antydt detta, kan jag icke annat finna än att TJtsk:t riktigt förfarit, och jag vågar hoppas, att på detta sätt det rätta värdet skall utfinnas, samt att derigenom en verklig fördel skall tillskyndas den jordhrukande.
Då nemligen 2 Stånd redan godkänt Utskottets förra förslag i Betänkandet N:o 92. om dagsverkenas utbytande i allmänhet emot andra hufvudpersedlar, och då ingen enda ny omständighet, som skäligen kunnat föranleda t,II någon ändring, nu blifvit ifrån de 2:ne återremitterande Slåtiden förcbragdt, hvilken icke, ifrån frågans första behandling vid denna Riksdag, varit för Utskottet väl känd och vid dess öfveriäggningar mångsidigt pröfvad och diskuterad, hade jag ansett Utskottet, så väl i konseqvens med dess egna åtgärder tillförene i dylika fall, som ock i likhet med enahanda praxis hos de öfriga Resp. Utskotten, med fullt skäl hafva bort vidblifva sitt förra beslut och tillstyrkande, hvilket deremot nu Utskottets ena hälft, genom lottkastet af en votering med 18 röster mot 17, förmått alt upprifva. Jag fruktar de framtida följderna af ett så oklokt öfverträdande utaf en god och gammal praxis inom Utskotten, utom dä nyanförda och förut okända, högst vigtiga, skäl tala för undantag. Men, som -sagdt, var detta här alis icke händelsen. För att dessutom vid hufvudfrågans slutliga bedömande, lemna Rikets l!öglofl. Ständer tillfälle, att af ett konkret exempel först erfara, hurudana följder räntornas utgörande skolat för både Staten och de skattskyldige medföra, dels genom nuvarande persedlarnas lösen efter årlig markegång, dels genom en förenkling efter Bih. lill R. St.
Jag anser 188 Den 4 November f. m. derföre att det vore bäst, om man fasthölle den af mig föreslagna ordalydelsen. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Sparre: Om Gr. Mörner hade deltagit, hvilket han sade sig icke hafva giort, i de öfverläggningar, som egt rum ang:de denna fråga, är jag öfvertygad, att han delat den mening attén underd. skrifvelse i ämnet borde till K. M. afgå. Det är så mycket mera förvånande, att han motsätter sig densamma, som han erkänt tiden vara inne att stäfja skogsförödelsen och som han beklagat, att man icke gjort det genom tullbestämmelser. Man kan hysa olika åsigter om lämpligheten af en eller annan utväg, men äfven om jag är af olika åsigt i fråga om den föreslagna utvägen, och jag erkänner att saken är af vigt, kan jag icke inse något skäl, hvarför man icke skulle kunna medverka till vidtagandet af denna utväg, som kan hjelpa oss. Under det den värde Gr:n i öfrigt förklarat, att lian ifrade för skogshushållningen, har han jemväl tillkännagifvit, att han än mera ifrade för odlingen, och han har framdragit exempel på skogens ringa värde. Då jag förra gången hade ordet, hade jag äran för R. o. Ad. tillkännagifva, att Utsk:ts afsigt ingalunda var att i ringaste mån motverka odlingen i Norrland, utan att det tvärtom var Utsk:ts mening att befordra den, men att Utsk:t ansett, att då kronan upplåter stora skogsmarker till odling, borde den se till, hvilka delar af de stora skogsvidderna lämpligen kunde såsom skog bibehållas. Gr. Mörner har sagt, att nybyggesväsendet borde ordnas, och Utsk:ts förslag afser just att på de oafvittrade skogarne skall till en början och innan de upplåtas till nybyggare, uttänkas och utses, hvilka trakter lämpligen kunna och böra bibehållas såsom skog, på det att icke några nybyggen på dessa delar må anläggas.
Forsslinds Stiftelse, för uppfostran af i Fahlu stad födde fattige barn, underhölls vid 1842 års slut dessutom 26 barn hos fosterföräldrar på landet. Stiftelsen i Hedemora stad för fattiga barns vård och uppfostran är i fortfarande verksamhet till samhällets gagn. Några serskildta fattigförsörjningsanstalter i städerne Hedemora och Säter äro icke inrättade, utan de behöfvande åtnjuta understöd, dels utur forsamlingarnes fattigkassor, dels af andia medel. De i förra berättelsen omnämnde särskihlte inkomster för städerne utgå fortfarande och utgöra för Fahlun: Ströms-afrad och skutefraktsmedel 718 R:dr 47 sk. 6 r:sl.; för Hedemora: vågpenningar ungefär 300 R:dr, och lör Säter: Ströms-afrad omkring 3 R:dr 32 sk., allt Banko, efter medelberäkning för nu ifrågavarande fem år. Fahlun i Landskansliet den 6 Juni 1844. P. D. LORICHS. P. J. Lindbom. P. J. de Laval. Fetnars-flerättelsc fr. Stora Kopparbergs Län, 4 BEFALLNINGSH AF VANDES UTI érebro Lån TILL KONGL MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 183T, 1838, 1839, 1840 och 1841. STOCKHOLM, 1844. TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. i:o Länets allmänna beskaffenhet liar icke undergått någon förändring under ifrågavarande fem år. 2:0 Invånare.
I bada. fallen spnes mig för det närwarande det wara en nog öswcrflödig compliment, att tillegna fordna Stals-Utskottets utlätande en päföljd det ej bordt hafwa, Jag fästar föröfrigt wid desse anmärkning gar ingen annaa wigt än att bast v a min tanka fvrwarad i Protocottet, nöjd , om da , när sträfwande efter popularitet icke mera blir mäle! föx allas bemödande, det befinncs att jag warit lika litet böjd, att smickra mängdens, som Regentens passioner, och att skild ifrän alfi »väntan af fördelar ifrän någondera, jag åtminstone icke haft annat föremäl, än sanning och rätt i deras, widsträcktaste omfattning. Friherre llsmitton, Latt, förklarade det han för fin enskilda del i Stats-Utssottet warit, i de siesta afseende, af samma tanka som Grefwe körner och csnformerade sig äfwen nu, med honom. Han wille blott namna att anledningen till de nu föreflagne siadganden, warit den stora mängd af förfrågningar som i. afseende pä dessa ämnen blifwit gjorde bos Stats-Contoiref, och frän Stats-Contoiret hos Kongl. Majit, Föröfrigt hade han uti Stats-Utssottet. instämt uti pluralitetcns tanka af den orsak, att. i de flesta fall pröfningen blifwit, sä som den, f hans tanka borde, underställd Kongl. Mäj:t. Dyn 4 October-. M Hwad den föreflagne nya redactionen af irsta punctcn anginge, singe han nämna att Utskottet hade följt det Project som Författaren till förbättringarne hade uppgifwit; hwad den siste af Grefwe Norner anmärkte omständigheten beträffade/bekände han sig derom icke äga någon kunskapi För öfrigt förklarade Friherre tt-rmiltorr sig för sin enskilda del icke hafwa något emot att betänkandet äterförwifles i fall Ridderstapet och Adeln sä för godt funné..
Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag vördsamt, att, i den ordning Hr Gr. o. Landtm, finner lämpligt, propos. härpå må blifva till Ståndet framställd. Åtskilliga hördes yrka proposition. Ilr Dalman: Jag skall söka vara så kort som möjligt; men jag är skyldig Gr. Horn ett svar, som jag ej kan underlåta att lemna. Jag trodde mig hafva full anledning till det omdöme, jag fällt i afseende på honom; ty då Hr Gr. yLtrat, att det monarkiska styrelsesättet vore hotadt genom införande af allm. val, kunde jag ej föreställa mig, att i Hr Gr:s vanligen strängt logiska tankegång kunde ligga någon annan slutföljd, än att de skulle leda till ett demokratiskt styrelsesätt. Då Hr Gr. nu förklarat, att detta icke varit hans mening, har jag naturligtvis misstagit mig om meningen; men jag trodde så mycket hellre min uppfattning af det fällda yttrandet riktig, som Gr. Frölich förut tydligen uttryckt, det han befarar en sådan följd af allm. valen. Då Gr. Horn förenat sig med Gr. Frölich, hade jag föreställt -mig, att de utgått frun samma synpunkt. Gr. Frölich har likväl visat, att han icke utgår från någon princip, och det är således ganska svårt att möta honom på det fält, der han strider, då det är ett fält, fullt af considerationer och jemnkningar, der endast den supponerade pluralitetens mening får något afseende. Jag får tillika begagna detta tillfälle att förklara min förundran deröfver, att Hr v. Hartmansdorff anser den tid onyttigt använd, som åtgått att discutera det vigtigaste amne, sorn under denna riksdag förevarit. Att de här yttrade meningarna icke nu leda tili resultat är bedröfligt; men Den i3 Octo her e. m. 4 »7 är nf vigt, nit äinnet utgör föremål för RiksStins öfverlagdningar, och om de lin skulle vara io a 20 dagar lill, ludet nyttigt, att man får jemnföra sina meningar derutinnan.
Då jag bestrider nödvändigheten af denna lag, vill jag likväl nu icke uttrötta med återupprepandet af de skäl jag förra gången anförde, emedan det vore onödigt, då de dels finnas tryckta i Tidningarne, dels af andra värda Ledamöter äro framställde, dels äfven till en del i Utlåtandet upptagne. Jag anhåller, att första propositionen måtte blifva, om Ridderskäpet och Adeln anser sig böra ingå i bestämmande af en serskild Lag för Banken. För min del anser jag det 5j H. 4* Den ii Ja lid ari i f. in. vara tillräckligt, med den Lag vi .stadgat för Mynlbcstämningen. Garantierna ligga deruti att, sedan Rikets Ständer beslutat en Myntbeslämning, frånkänna de sig all dispositionsrätt öfver annat än Bankens vinst; och detta finnes redan i den ganda BancoOrdningen, ulan att man derom behöfver några nya föreskrifter, hvilka blott komma alt väcka rubbning uti enskilta förhållanden. Friherre Cederström, Jacob: Vid Lagstiftningen inom Sverige måste de Lagar följas, som derföre äro stiftade, om vi ej vilja rubba den ordning, som finnes stadgad för vårt lagbundna samhälle. Så länge 72 §. RegeringsFormen ej är ändrad , är det icke eller öfverensstämmande med den lagbundna ordningen, att, annorlunda än genom instructioner för BancoFullmägtige, i delta afseende fastställa några Författningar rörande Bankens styrelse och förvaltning. Denna §. lyder sålunda: Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, sorn den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullrnägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; ägande Riksens Ständer allena rätt alt genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt i Riket må erkännas. Det är således ej genom någon Lagstiftning af Ständer och Ko - D e m i i J ann a r i i f. ni. 55
Men påminn i alla fall Elise om ”arbetskarlens” bok, ty att gå miste om den vore en sorg, som jag icke tror mig till att bära.117 Men nu måste jag väl sluta och draga till en annan marknad med min ”realism” och hela den andra literära trossen, som det nu blifvit en omöjlighet att lefva förutan. Svar undanbedes – naturligtvis. Men vore det också bara för att göra fästmannen en smula jaloux, så måste jag teckna Din allra nyaste vän Ernst Ahlgren. När Chr. gjort sina anmärkningar angående Quillfeldtska brefvet, erbjöd jag mig att skrifva ett nytt sådant. Han krusade. Jag brydde mig icke om hvilket, ty sedan jag bara sjungit ut min hjertans mening, känner jag mig lugn, antingen så den blir hörd eller ej. Jag skref ett kortare stelare bref. Skickade kuvert, bref och alltihop in till Christian med Matti, samt sade att han kunde lägga i hvilket bref han sjelf ville. En stund derefter, då posten gått, kom Matti in och visade mig det korta brefvet, som hon kastade i kakelugnen. Christians förnuftiga handlingssätt höjde min aktning för honom. Men det dröjde ej länge förr än Matti kom och bekände sina synder: hon hade låtit Chr. läsa det korta brefvet och låtsat som om det var det hon afsändt, men i smyg hade hon bytat om. ”Tänk om Quillfeldt svarar, så att pappa märker det!” Det var hennes farhåga. Jag brast i ett våldsamt skratt; det hela föreföll mig så tokigt och bekymrade mig så litet, men det skulle bli än värre. Om qvällen tackade han mig särskildt för det jag skrifvit om mitt bref. Quillfeldt kunde dö etc. Hvad skulle jag svara? Lika litet ville jag sätta Matti i sticket som påtaga mig hennes lilla bedrägeri. Jag teg. Hilding Lundh berättade härförleden att professor Björling som ung icke var det ringaste musikalisk, men så tyckte han om en flicka, som spelade utmärkt bra piano och fann det så tomt att han ej förstod hennes konst. Då lärde han sig att spela, och nu är han nästan en virtuos.118 Afskrift af Quensels bref. Dec. 1884. Herr Postmästare!