Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På mig kan detta icke inverka: jag har förut sagt, alt jag anser det lättsinnigt nog att under någon form bifalla en garanti för ett förslag, som icke år af Regeringen godkändt eller af vederbörande aukloriteter pröfvadt; men jag vill åtminstone, då jag icke kan förhindra att sådant sker, icke uttala hvilket förslag, som så der obetingadt skall antagas, utan åtminstone lemna en latitud för Regeringen, att bestämma delta. Det år mycket möjligt, alt Köping är den rälta punkten, men jag betviflar att den saken är utredd på ett sådant sätt, att det öfverensstämmer med representationens värdighet, att sådant bestämma, då man går att besluta att för detta ändamål anslå en så betydlig summa, som här är i fråga. Det är af detta skäl jag har önskat att R. o. Ad. skulle på ett annat sätt, än Utsk. föreslagit, formulerat sitt beslut i ämnet. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att enär Frih. Klinkowström yrkat, att i afseende på det ifrågavanr l:sla mom. af 2:dra punkten delade propos:r måtte framställas, så ali först afgjordes huruvida en förändring i den redan lemnade garantien bör ega rom, och dernäst om garanti må leranäs åt en förlängd ulsträck9 H. 31 482 Den 27 Augusti e. tn. ning af jernvägen lill Köping, H. Ex., jemlikt stadgandei i 54 § i Riksd.Ordn., ansåg sig böra framställa dessa proposrr. Då härefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge att en förändring bör ega rum i den redan vid förlidne riksdag lemnade garanti för en jernvägs anläggning emellan Orebro och Hult, besvarades denna propos. med ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. fl. Ex. hemställde vidare om R. o. Ad. ansåge garanti böra lemnäs ål en förlängd utsträckning af jernvägen från Orebro till Köping. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarjemte Frih. Klinkowström, begärde votering. Gr.
Som liten pys kunde han, rädd och aktsam, smyga bakvägar om stugorna för att slippa möta henne i sällskap med svarta sällar, hans lilla hjärta kändes så tungt, och han grät ut i hagen, när pojkarna hånade honom. Ibland när han var ensam hela långa dagarna i kojan, gick han, alltid smått rädd för något, på tå och ordnade i trasiga muggar vårblommor, som han smugit sig till att plocka, sopade fint, strödde granris, lade en serviett i snibb på bordet under de små dammiga rutorna och ställde på den en myrten, en lackviol och muggarna, och emellan det gröna inpassade han ordentligt den flottiga skinnbibeln och psalmboken med smutsiga spännen. Sedan satte han sig tyst på en stol; där kunde han sitta med händerna hopknäppta och fötterna en half aln från golfvet och se på härligheten och känna sig glad, fast han aldrig vågade titta åt pannan med kaffesump, som var hans passion. Syskon hade han inga; en gång fick han en liten bror, den skötte han mest själf, satt inne ensam hela dagarna och vaggade den arma, kvidande ungen, matade och ställde med honom, så godt han kunde ... Den dog naturligtvis ... Håhå-ja – hvad fan skulle han gå ute i Amerika och tänka på allt elände. Det här var hvad det blifvit af honom – på alla sätt ... Gubben hade väl stått nere i det svarta helvetet och drömt så mycket om grönt och blått och solgult, att han gifvit son sin i arf det, som bara blifvit hans olycka. Eller kanske var fadern inte hans far, när allt kom omkring. Anamma lifvet ... Ja olycka – det måtte man väl säga. Inte väl hade han släppt allt annat och modig och rustad börjat trampa den branta stigen, förrän lifvet åter trasslade in sig, förlamade hans kraft, gjorde hans sinne tvehågset ... Hur han kom att förlofva sig? Fråga sol, måne och stjärnor ... febern att förlofva sig kan ingen ge besked om ...
Det kan således nu mera sättas utom all tvifvel, att desse upphandlingaatgärder till sin verkan föT landet medfört ojemnförligt »torre skada, än gagn. För behöfvande* undsättning till utsäde och brödföda har Allmänna MagazinsInrättningen från sine förråd utlerflnat betydlige Sädes-partier; och denne anstalt haT, i anseende till Landets läge samt tillförene ej sällan inträffade missväxter, stundom varit nödvändig och i flere fall välgörande; Men utom det att undsättnings-prisen, af de orsakef, som förut i underdånighet blifvit anförde, så vida Inrättningen skulle kunna hållas någorlunda skadeslös, alltid varit höga och lör den i behof stadde tryckan. de, har genom ett för vida utsträckt understöd tilläfventyrs stundom den mindre omtänksamme Landtmannen kommit i tillfälle, att åsamka sig »kulder, dem han ej så noga beräknat och se* dermera ej förmitt betala. Lättheten att blifva med Spatinemåls-lån biträdd har äfven lockat den mindre behöfvande, alt anlita samma utvägar och derhos tninskat hans, i annat fall, nödtvung* m omtanka, att, genom arbete och sparsamhet, kunna skuldfri betrygga sitt nödtorftiga uppehal - TJndttdäniga &trifv*lur> $5* le. Att pålitlige uppgifter om otterne* verkliga behof vid flere tillfällen saknats, och att Allmänna Magazins-Diréctionen utaf de från E. K. M:ts Befallningshafvande inkom ne reqvtsitio* ner sett sig föranlåten, att anskaffa och tillhanda hålla vida större undsättnings-förråd, än sorn i Länen åtgått, upplyses af 182o års Revisions Be* rättelse. Om derföre, i synnerhet åtskillig» mindre bördige Landskap det äfvtfn hädanefter blifver nödigt, att utaf ymniga skördars öfverskott spara tillgångar för möjligen kommande missväxtår; så är det synnerligen magtpaliggande, altför ett slikt ändamåls vinnande bereda enklare och tillika »äkrate utvägar, än de, sorn hittills blifvit vidtagne.
Ridderskapet och Adeln böra låta bero, lika som PrestStåndet vid det i 1 :sta punkten omförmälta. På detta sätt ligger uti de fyra särskilta Riks Ståndens Beslut ett bestämdt och med våra Grundlagars principer enligt svar på Konungens Nådiga Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande. Härvid lärer det ock böra förblifva, så framt icke ett eller flera af Riks Stånden frångå sina redan lagligen fattade beslut. Med detta Herr Biskop Rosensteins yttrande förenade sig Herr Biskoppen Doctor TingstadiusJ Herr Silverstolpe, A. G. Det är mig på det högsta okärt at denna gång och i en så vigtig fråga finna mig i strid med en af mina intimaste vänner, Biskopen D :r Rosenstein, med hvilken jag så ofta och merendels varit af enstämmigt tankesätt, och hoppas än vidare vara det. Imedlertid, ehuru jag finner honom vid detta tillfälle vara min antagonist, är jag skyldig honom den rättvisa, at förklara det jag anser hans yttrande vara med mycken skicklighet författadt. Vid et pär ställen i detta yttrande utbeder jag mig likväl at få göra erinringar. Herr B. Rosenstein har behagat anföra exempel på åtskilliga mål, som af Riksens Ständer blifvit upskjutne utöfver den Riksdag då de blifvit väckta. Jag tror allenast at desse exempel här icke äro användbare, emedan Riks. Ständer alltid vid sådane uppskofsbeslut fästat vilkor, och fråga här endast varit, huruvida R: St. kunde enl: Grundlagen besluta något Riksdagsmåls rent af hvilande til nästa Riksdag. Hvad åter beträffar det af Herr B. Rosenstein nyttjade ordalag, at et RiksStånd skulle kunna aftruga de öfriga något slags beslut, tror jag, at detta ordalag icke varit det rätta, utan at det här är lagen som skulle 1 Stycket fr. o. m. orden Med detta t. o. m. orden derefter följande återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 824. 598 Den 30 Maj 1815 aftruga det samma, och jag hoppas at något Riksstånd hvarken skulle kunna hafva det i afsigt eller vara dertil berättigadt.
Beträffande först det årliga anslaget af 15,000 Rdr, så har, på sätt uti det Öfverståthållare-embetet i nåder tillställda transsumt af Rikets Ständers Revisorers berättelse blifvit antydt, anmärkning hos Kammar-rätten år 1850 ägt rum i . fråga om bristande redovisning för 1847 års berörde anslag, i anledning hvaraf Öfverståthållare-embetet, uti skrifvelse till Kammar-rätten den 29 Juni förstnämnde år, anfört: att då detta anslag år 1812 blef, med indragning af hvad stats-verket för ut bestått, beviljadt för omförmälda ändamål, förklarades, enligt hvad Kongl, brefvet till Öfverståthållare-embetet den 25 November samma år innehölle, att som polisinrättningens särskilda egenskap icke syntes medgifva, att den för denna inrättning anslagna summa fördelades i ständiga löner på stat, komme fjerdedelen i sänder att hvarje qvartal anordnas till Öfverståthållare-embetet, att disponeras på sätt Kongl. Majit funne för godt särskilt förordna; vid hvilket förhållande och dådetta anslag således icke blifvit underkastadt någon redovisning hos Kammar-rätten, en sådan redovisning hvarken tillförene ägt rum eller kunde för omförmälda år 1847 aflemnas. Hvad Öfverståthållare-embetets berörde skrifvelse innehåller, får Öfverståthållare-embetet nu i underdånighet åberopa i fråga om det årliga statsanslaget före år 1850; och förden tid, som sedermera förflutit, har Öfverståthållare-embetet, vid redogörelsen för polisverkets årliga inkomster, hvartill stats-verkets bidrag numera endast utgör omkring en sjundedel, haft att ställa sig till efterrättelse Eders Kongl. Maj:ts härhos, i tryckt exemplar, bifogade nådiga skrifvelse till Öfverståthållare-embetet af den 4 Maj nyssberörde år; uti hvilket nådiga bref någon sådan redovisning för statsanslaget, icke finnes anbefalld, som af Rikets Ständers Revisorer blifvit afsedd.
Att ordet och blifvit uteslutet på andra sraden af formulairet till fullmagten, är klarligen ett tryckfel, och torde ej serdeles löna mödan att längre uppehålla sig vid. Friherre Cederström och Herr Cederschjöld hafva ansett, att årtalen på Grundlagarne, som skola tjena till efterlefnad, icke behöfva att i fullmagten utsättas. Detta kan visst vara likgiltigt; men enär Riksdagsordningen uti 22 §. uttryckligen nämner dessa uti formulairet till fullmagterne för de 3:ne OfrälseStånden, har Utskottet trott, att samma princip bordt följas för Adliga Riksdagsfullrnagter. Friherre Cederström: Mitt förslag innehöll, att Hufvudman, som fyllt 21 år, skulle vara berättigad utfärda fullmagt, derest icke de bestämmelser 7 §. innefatta, sådant hindra. Detta tillägg är nödvändigt, *7° Den 7 Augusti f. m. emedan en Hufvudman vid 21 års älder annars skulle äga en vidsträcktare rättighet, än som honom tillkomme vid 25 års ålder. Herr von Hartmansdorff, August: Jemte det jag instämmer med Herr Cederschjöld uti hans anmärkning, emot början af ifrågavarande 8 §., får jag tillägga, att istället för representations-rätten bör stå Riksdagsmannci-rätten. Vidare nyttjas i denna §. benämningen närmaste Ättemän, hvilket väl är det rättaste, om icke olyckan vore, att uti den redan antagne 5 §. af RiddarhusOrdningen Ättemännen indelas i äldre och yngre, hvadan det här, för öfverensstämmelsens skull, äfven torde böra heta äldste Ättemän. Herr Cederschjöld: Jag får, såsom ytterligare förklaring, påminna, att Utskottet med uttrycket "utan afseende å åldern" verkligen åsyftar samma mening, som Friherre Cederström och jag. Fråga är nu blott om lämpligaste sättet att uttrycka denna mening, hvarvid den af mig föreslagne redaction: utom hvad åldern beträffar synes både tydligare, och, såsom med 18 §. Riksdags-Ordningen öfverensstämmande, lämpligare. Jag instämmer äfven uti de af Herr von Hartmansdorff nyss gjorde tvenne anmärkningar. Grefve Mörner, Carl:
Vi smickra oss att sjelfve äga Beskattnings? rätten, och denna blir dock nästan vid hvar Riksdag ofullkomligt utöfvad derigenom, att Bevillningsutskottets Betänkanden så sent inkomma, att som skäl för deras antagande med framgång anföres , att tiden ej medgifver be», hörigen granska och ännu mindre att på nya grunder alldeles omarbeta dem. Hvart och ett BevillningsFörslag måste blifva till någon grad ofullkomligt, och således mycket kunna invändas deremot. Men intet bör dock antagas, som är orättvist i sjelf* va principen; den principe för all Bevillning står oryggeligen fast , alt den isynnerhet bör erläggas af den behållna Inkomsten eller den behållna Förmögenheten. För denna principe måste alla considerationer vika, consideratio* ner af svårighet vid Taxeringen, af osäkerhet vid uppgifter, ja! af osäkerhet i anseende till BevillningsSummans utgående. Dessa considerationer äro utomdess, och i synnerhet den sistnämnda, ej omöjliga att tillfredsställa. Så länge Bevillningen i Sverige ej upp* geck till mera än tolf Tunnor Guld , såsom ända till 1789, var principen för Summans fördelning af mindre vigt. Men nu , dä BevillningsSumman i vissa Orter uppgår kanske till hälften af det där i omlopp varande Röjv lseCapitalet, är en rättvis fördelning, i mon af verkelig föt mogenhet och tillgång, en fördelning , som äfven drabbar Capitalisten, af den al i astörsta vigt. Den Bevillnings-principe, som år 1812 an* Den 24 Martil, f. ni. 345 togs, var då ännu ej så obillig* ehuru orättvis, ty till det året hade den svnhara Förmögenheten jemnt stigit i värde, Penningen deremot jemn t minskats i värdes dä hade ännu den skuldsatte Ägaren af synbar förmögenhet lätt tillgång ti il PenningvLån, ja! så lätt, att han ej sjelf märkte sin belägenhet och det brådjup , vid hvars biant han redan stod.
59 förrätt öfvergått flere , och drabbat en hel Province, hvaraf många endast genom stränga Befallningar och förelagda Vitén blifvit förmådde att åtaga sig den ständiga Roteringen, så lärer det vara hvarje Riksdagsmans pligt, att behjerta en fråga , som så mycket sårat våra förbehållna rättigheter. Jag har den tillförsigt till nu församlade Ständer, det de låta undersöka huruledes vid upprättandet af ständiga Roteringen i Skäne tillgått, på det rätta iö bållandet må u'rönas, helst vakandet öfver inbördes rättigheter utgör egenskapen af en sjelfständig fri Nation, och sätter den i agtning hos andra Nationer. I anledning häraf, vågar jag ödmjukast föreslå, det en ny Extra RoteringsCommission i Skåne tillsättes , hvars Ledamöter böra af alla Stånd i hvarje Domsaga serskilt väljas, som under en af Konungen tillförordnad Pras. ses, likväl utan rösträttighet, upptager och afgör följande ämnen: 1:0 Att, efter inkallande af alla Roteringsskyldige, hvilka vid ofvannämnde Möten varit frånvarande, å nyo höra dem, huruvida de vilja förblifva vid Extra Roteringen, eller uti den permanenta ingå. 2:0 1 samma ämne höra de Förmyndare , hvilkas Pupiller äga Roteringssskyldig Egendom , äfvensom Ägare af så beskaffad Jord , hvilka efter dessa Möten uppnått myndig ålder } och 6 Q Den a 3-anuaril. 3:0 Innehafvare af Privilegierad Jord. Denna Commission bör äga rättighet, att, efter Vederbörande* hörande, granska förra Cora» missionens åtgärder 1 de' delar, som öfverklagas , och efter beskaffenheten dtm ändra och rätta ; äfvensom att befria deni från ständiga Roteringen , som uttryckligen sig densamma icke åtagit och önska att fä vid Extra Roteringen förblifvaLikväl, i handels, nå^on i och för åtagande af permanencen dervid vunnit lindring , bör en sådan förmån af h*nom icke tillgodonjutas, om Extra Roteringen för honom bifalles.
Jag anser väl icke den omständigheten, som förut blifvit åberopad, nemi. det beslut R. o. Ad. vid förra Riksdagen fattat att denna fråga icke skulle förekomma förr än, sedan det hvilande representations-förslaget blifvit afgjordt, lägga något hinder i vägen för remiss af den nu väckta frågan, men deremot finnes en annan omständighet, som lägger hinder i vägen derför, nemi. grundlagéns föreskrift. Grundlagen stadgar i 56 § Riksd.- Ordn. att ingen fråga, med undantag af grundlagsfrågor, må väckas efter en månad, sedan Riksdagen börjat. Nu är likväl här väckt en fråga om Ståndets representalions-sätt och denna fråga borde, för att kunna erhålla laglig behandling, hafva blifvit väckt inom motionstiden. Då sådant icke skett, så anser jag detta lägga hinder i vägen för beviljande af remiss, ty undantag, på grund hvaraf nya frågor få väckas efter motionstidens slut, eger rum endast vid det förhållande, att de föranledas antingen af ett redan fattadt beslut eller af någon rinder Riksdagen inträffad händelse. Något beslut är ännu icke vid denna Riksdag fattadt, som föranledt denna motions väckande. Icke heller är motionen föranledd af någon under Riksdagen inträffad händelse, ty såsom sådan kan icke anses den omständigheten att Const.Utsk. inkommit med det hvilande representationsförslaget, emedan R. o. Ad. förut kände att den händelsen skulle inträffa och Const.Utskis Mern. ang:de det hvilande representations-förslaget är så mycket mindre någon vid denna Riksdagen inträffad händelse, som nämnde förslag redan vid förra Riksdagen väcktes och sedan dess varit hvilande på R. St:rs bord, så att hvar och en visste att frågan var anhängiggjord, och således borde det nu väckta förslaget framställas före motionstidens slut. Hr von Hartmansdorff: Det är visserligen, på sätt den siste värde talaren nämnt, ett ibland de största felen i det hvilande förslaget att det icke bestämmer valreglorna och att någon valordning ej är utarbetad hvarken för R. o. Ad. eller för de öfriga Stånden. Men sedan detta fel är begånget, och för. slaget derigenom kommit i vanrykte, om jag sä må säga, är det nu för sent att afhjelpa bristen.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 9 Nov. 1855. OSCAR. G. A. Sparre. Utdrag af protokollet öfver Juslitiw-departements är end er, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-Bådet å Stockholms Slott den 9 November 1855. Närvarande: Hans Excellens, Justitire-Stats-Ministern Herr Grefve Sparre, Sta Is-råden : Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Slutligen anmälde Hans Excellens, Herr Justitiae-Stats-Ministern, alt sedan Kongl. Majit, vid utfärdandet af dess nådiga kungörelse angående vissa ändringar uti och tillägg till Kongl. Majlis nådiga Stadga, angående försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer af den 29 Maj 181G, den 15 nästlidne Juli förklarat Dess nådiga afsigt vara att till Rikets näst sammanträdande Ständer framställa nådigt förslag om förpligtande för så väl samtliga länen, som Stockholms stad, att hvar för sig inrätta arbetsanstalter, der försvarslösa qvinnor och mindre arbetsföra manspersoner, hvilka ej varit för brott tilltalade eller straffade, men ådagalade fortfarande lättja eller böjelse lör ett kringstrykande eller oordentligt lefnadssätt, kunde till arbete och sedlighet hållas, så hade Hans Excellens till nådig skrifvelse i ämnet uppsatt ett förslag, hvilket, detta protokoll bilagdt, af Kongl. Majit, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gillades. Ex p.rotocollo N. Becker. 32 Kongl. Maj:is Nåd. Skrifvelse, JYi 31. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Dec. 1853, kl. 3 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om, Calmar läns fördelning i två län. Gifven Stockholms Slott den 29 Novem ber 4853.
R:dr borde år 1819 af arbetssumman afsättas. 5:o att 3oo R;dr linge användas till inköp af nödige Instrumenter; 6:0 att den i underdånighet föreslagne inomskärs farleden emellan Öregrund och Stockholm skulle, såsom i flere hänseenden gagnelig, öppnas och fullbordas, så fort omständigheterne det möjligen medgåfvo, hvarföre vilkoren. borde uppgöras med egarne tillden jord, dera gräfningen skulle ske, kostnadsförslag upprättas och till Kongl.'Maj:t i underdånighet ingifvas samt högst 12000 R:dr af 1819 års anslagssumma till detta arbete användas och 7:0 att till Resekostnader och aflöningar skulle årligen afsättas 2,433 R:dr 16 sk. Kongl. Maj:t har derefter uti Nådigt Bref af den 27 Martii 1819 anbefallt Committerade för Strömrensningarne, att öfvertaga det, genom Gommitterades för Yäganläggningarne i Norra Provincerne föranstaltande, började arbete till den i Westerbottens Län belägne Wiudel-Elfvens upprensning och att, såsom 684 Riksens Ständers ersättning för de kostnader sistnämnde Committerade besörjt, så väl i denna Eif som Ljunga Elfven, utbetala 5ooo R:dr och under den 21 Maji samma år, sedan så väl Kongl. Kammar-Collegium som Committerade öfver utmarkernes på Öland fördelning hörde blifvit, i Nåder förordna t, att aftappnifigen och inhägnaden af en på Ölands Norra Mot helintelig Mosse, Skedemosse kallad, skulle för Kongl, Maj:t och Kronans räkning och bekostnad verkställas, lill hvilket ändamål Kongl. Maj:t af Strömrensningslonden i Nåder anslog 2000 R;dr, dem Committerade egde att, uppå af Committerades till utmarkerne på Öland fördelning skeende reqvisition utbetala, hvarjemte Kongl. Maj;t uti Nådigt
St:r aflåta en skrifvelse med anhållan om ytterligare påminnelser i detta fall. Det skulle se ut som ansågo R. St:r sig ega mera makt öfver ett Statens embetsverk än Regeringen sjelf; det innebure till oeh med en förödmjukelse för Regeringen. Jag tillstyrker således bifall till såväl det ena som det andra Betänk, oeh vill med anleda, af Hr Stjernsvärds aumärkn. rörde upbisandet af vissa kapitel i krigslagarne för truppen förklara att, efter hvad jag tror varda icke dessa kapitel, äfveu om de i någon mån äro förändrade, uplästa ord för ord så som de i krigslagen finnas uptagne, utan säkerligen blifva de af vederbörande upliiste med de förändringar som sedermera tillkommit. Men om någon skulle tillåta sig att utan afseende på dessa förändringar upläsa nämnde kapitel, då begår han, efter min öfvertygelse, en oriktighet, hvarföre ansvar å honom bör följa, enär han bör veta, det man icke skall för en trupp upläsa stadganden, de der icke äro gällande och hvilka således ej för truppen lända till efterrättelse. Jag tror ieke heller att någon trupp på sednare tider hört sig föreläsas ur krigsartiklarne straffbestämmelser sådana som gatulopp, mista högra band och hufvud o. s. v., hvilka finnas i den gamla lagen. Följaktligen torde R. o. Ad. handla klokast uti att bifalla hvad Sammansatta Statsoch Ekon.Utsk. samt Ekon.Utsk. tillstyrkt hvarå jag anhåller om propos. Frih. Klinkowström: Jag har blifvit förekommen af den siste talaren i hvad jag ämnat andraga till svar å Hr Hjertås anförande rör:de sakriktigheten af Frih. Creutz’ kritik öfver krigsartiklarne. Jag har icke fått mera del af Frih. Creutz’ motion i detta ämne än hvad som genom Utsk:s Betänk, kommit mig tillhanda, der det står att Frih. Creutz föreslagit att R. St:r måtte ingå till K.
Den skiljaktighet angående lagens mening uti ifrågavarande hänseende, som sålunda inom lagskipningen uppstått, är af stor praktisk betydelse. Ett par exempel, hämtade från sednare tiders brottmålsannaler, må till upplysning anföras: l:o En fånge, sorn skulle transporteras, beslöt att söka undkomma och för sådant ändamål sätta fångföraren ur stånd att hindra flykten. Han gömde derföre en yxa i åk donet och då fångföraren vid en bränt backe i en enslig skog af någon anledning lät fången vandra uppför backen, framtog denne yxan och högg med eggen af densamma fångföraren i hufvudet, så att han kort derefter dog. Ätt göra fångföraren oförmögen till motstånd vid den tillämuade rymningen var fångens hufvudmotiv. Lyckades detta, var det honom likgiltigt, om döden följde eller ej. Något ovilkorligen, på döden riktadt, uppsåt var således ej för handen och med godkännande af Lagutskottets åsigt borde således fången ej dömas hårdare än för vållande till död genom uppsåtlig misshandel (ouppsåtligt dråp), hvaremot gerningen, enligt den uppfattning angående betydelsen af uppsåt, som Lagkommittén antydt, bordt hänföras till mord. 2:o A. ett fartyg fann sig styrmannen föranlåten att gifva några föreställningar åt en matros. Denne fattar i uppblossande vrede häröfver en knif och sticker dermed styrmannen i halsen, så att en pulsåder afskäres, knifven intränger flera tum i brösthålan och sårar ena lungan, hvaraf styrmannens död ögonblickligen följer. Då emedlertid omständigheterna ej föranledde till antagande, att matrosen bestämdt och ovilkorligt traktat efter styrmannens lif, men han dock tydligen kunnat inse, att döden sannolikt af den tillfogade skadan skulle blifva en följd, är förhållandet i detta fall enahanda, som i det förra, 24 med den skillnad, att misshandeln här skett af hastigt mod, och olika meningar hafva derföre yppats, huruvida gerningen borde hänföras till uppsåtligt eller ouppsåtligt dråp.