Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HAZELIUS. Kårchef. J. O. B. Stecksén. Chefens för de geologiska nndersökniiigarne inom riket underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers framställning om åstadkommande af ett stprre samband mellan det geologiska och rikets öfriga karteverk - Storm äktigste, Al 1 ern åd i gste Konung! Sedan Rikets Ständers Revisorer, uti sin den 14:de sistlidne Oktober afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, ansett sig böra fästa Eders Kongl. Majestäts nådiga uppmärksamhet på det, efter Revisorernes åsigt, ringa samband, som finnes mellan de tre, på statens bekostnad nu under utgifning varande karteverk, det topografiska, geologiska och ekonomiska, samt på den deraf följande ökade kostnad och tidsutdrägt vid deras utarbetande, så har Eders Kongl. Majestät, genom nådigt beslut den 21:sta i samma månad, täckts anbefalla mig, att inkomma med underdånigt utlåtande öfver ofvanberörde Revisorernes anmärkning; och får jag till åtlydnad häraf i underdånighet anföra följande. Revisorerne grunda sin anmärkning, såsom ett i nåder mig delgifvet transsumt af deras underdåniga berättelse upplyser, på följande förhållanden, nemligen: I :o) att de tre karteverken stå under olika förvaltning, 2:o) att de utgifvas till en del efter olika plan och 3:o) att för hvartdera karteverket särskild stomkarta upprättas, genom hvilket allt Revisorerne anse, att betydliga kostnader skola uppstå för staten, jemte en långsamhet vid utgifvandet, som genom åstadkommande af en större gemensamhet mellan dessa karteverk borde kunna undvikas. Då den första af dessa anmärkningar svårligen kan anses afse det förhållande, att de tre karteverken icke alla lyda under ett och samma Stats-departement, torde väl således Revisorernes syfte med densamma icke hafva varit något annat, än att i underdånighet frambära till Eders Kongl.
Öfver-Commissarien vid f. d. General-Assistance-Conloret, Pehr Isaac Åhman, måtte tills vidare från Riksgälds-Contoret utbetalas en årlig nådegåfva af 3oo R:dr Banco, så har, enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-Utdrag, Ridderskapet och Adeln, sedan de hos detta Riks-Ståud gjorda anmärkningar blifvit, genom Utlåtandet N:o 4^7, besvarade, den g innevarande April bifallit Betänkandet och Preste-Ståndet likaledes den g nasti. Mars; hvaremot Borgare-Ståndet den 12 samt Bonde-Ståndet den g i sistberörde månad detsamma afslagit. Och då således två Stånd stannat emot två i olika beslut, så får Utskottet inbjuda Borgareoch BondeSlånden, alt med Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet sig förena; men om intetdera af förstnämnde 2:ne Riks-Stånd skulle vilja häruti ingå, utan frågan komma att afgöras i Förstärkt Stats-Utskott, föreslås följande Voterings-proposition: Den, som bifaller, att till förre t. f. öfver-Commissaren vid f. d. General-Assistance-Contoret Pehr Isaac Åhman tills vidare från RiksgäldsContoret utbetalas en årlig nådegåfva af 3oo R:dr Banco, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, förfaller frågan. Ankom till Exp.-Utsk. den 16 April. Memorial.
Maj:ts Nådiga Proposition angående Siats-Verkets tillstånd och behof, jemte anmälan att nämnde Proposition den 1 November kommit Utskottet tillhanda: I. 84. — N:o 2. angående tillökning i Utskottets tjenstemanna-personal: I. 84. A. 87. — N:o 3- med den till Pikets nu församlade Ständer af Fullmiigtige i Riksgälds-Kontoret afgifna berättelse: B. 1. 373, A. 373. *— N:o 4. angående antagande af ytterligare kanslibiträde: B. I. 456, A. 456. ■— N:o 5- med återlemnande af den från Borgare-Ståndet till StatsUtskottet remitterade Kongl. Propositionen, angående grunderna för en förändring i sättet för utgörande af Presterskapets aflöning: B. II. 333 A. 377. — N:o 6- angående Riksdagä-kostnadernas bestridande: B. II. 333, A. 377; E. lil. 119 — N;o 7. angående godtgörande af Herr LandtmarskalkenS och Herrar Talmäns ökade Riksdags-kostnader: B. II. 333, 377, 380, A. 385 — Nrö 8- angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening: B. II. 333, 377, A. 378. — N:o 9. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll auslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästnings-fängelset i Landskrona: B. II. 333. 378, 387, A. 389; U. III.
Om nu en sådan uppsägning icke äger laga verkan, sä äger den likväl ett moraliskt inflytande på tjensrhjonets förhållande sedan det yttradt sin önskan att flytta och det finnér att det lättare och med mera beqvämlighet kan föda sig om Sommaro genom frihet att gå för beting och dagspenning hvar helst det lyster, än att uthälla året hos sin husbonde för lika vilkor om sominarn som om vintern. Begreppet om tvenne flyttningstider om året för tjenstehjon i Stockholm, har dessutom i sednare tider som jag tror allmänt varit sådant, att Legostämman derstädes icke vore längre än ett halft år, hvilket likväl icke är enligt Författningarnes föreskrift, hvad Tjenstehjonets rätt, att uppsäga beträffar, men på hvilken tanka den dock lätteligen fallit, sorn kändt att Tjsnstehjons-flyttningen i Stockholm höst och vår ägde rum, och sorn icke tillika 892 Den 25 Martn. studerat Författningarne, hvilka i denna del icke innefatta någon reciprocitét. Jag anhåller vördsamt att detta yttrande matte få till Allmänna Besvärsoch EconomieLJtskottet remitteras samt de öfrige RiksStånden communiceras. Friherre Björnstjerna, Magnus; En värd Ledamot, Herr Lagerhjelm, har fästadt Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne af största vigt, nemligen sättet att inrätta Rikets Försvarsstyrka så, att den under minfla majliga anjlrångtiing af Nationalkraft i fred, uttrycker den högjla möjliga Nationalkrajt i krig', den värda Ledamotens egna ord. Hindrad af sjukdom att vara närvarande både då ifrågavarande motion väcktes och då den remitterades, får hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln jag vördsamt anhålla att nu få yttra några tankar i ämnet. Det loyala sätt, på hvilket motionen är gjord , och den nytta som möjligen skulle kunna uppstå af den deri föreslagna undersökningen af Försvarsverkets hela omfattning, ålägga mig att, hvad sjelfva undersökningen beträffar, ej afstyrka motionen, ehuru jag fruktar att :
Prat. i844' 4 Sami, 1 Afd. 3i Haft. 1 2 Stats-Utslioltets Utlåtande, N.-o 113. magter tillförsäkrade löner oafkorlade, intilldess densamma kunde vard® till annan Statens tjenst befordrad; och 3:o att Handelsoch Sjöfarts-fondens behållning, hvilken vid lSzfo. års slut, enligt uppgift till dåvarande Stats-Utskott, utgjorde mera än 600,00» Skdr Banco, dels inneslående i Rikets Ständers Bank, dels i säkra fordringar, och hvilken summa förmodades hafva sedermera ansenligt ökats, — hör till Riksgäids-Contoret öfverlemnas, för att, under dess vård och förvaltning, hållas Kongl. Maj:t tillhanda, i likhet med de till samma fond årligen ingående afgifter. Rörande inleverering till Biksgäids-Contoret af bidragen till Handelsoch Sjöfarts-fonden, är förslag jemväl framstäldt, så väl uti Rikets Ständers år i843 församlade Revisorers Berättelse om Stats-verkets och andra allmänna fonders förvaltning (jjag. i4o), sorn ock af Herr J. A. Kjellberg, uti dess hos Borgare-Ståndet väckte och af Stats-Ulskottet i öfriga delar ledan besvarade motion, i fråga orri samtliga bevillnings-medels ingående till nämnde Conior. Enligt hvad Utskottet af 1841 och 1343 årens Stats-Revisorers Berättelser inhemlat, hafva kostnaderne för underhållande af fredsverket med Marocco under åren 1838 — 1841 ' medeltal utgjort 60,<724 Rtdr årligen samt utgifter för aflöning och Iractamenten m. m. för de i Bärbaresk. Staterne anställde Svenske och Norrske Consuler, efter samma rnedelberuk ning, bestigit sig till 30,91 r R:dr för året.
Maj:t hyser af flera anledningar det grundade hopp, a*t RikeiS Stan er ju skola utfinna medel, att ifrågavarande förskott, utan någon särskild gravation för Svenska folket, samt utan rubbning i myntväsendet, anvisa och utbetala låta; beroende det utaf Riksens Ständer, huru vidt och till hvad del de anse lämpligt, att Krigs Comitéen för skulderna utfärdar rente-bärande Obligationer, dem Kongl. Majit i alla fall, utan afseende på den tid hvarpå de blifva ställda, förbehåller sig att inlösa, så snart de påräknade utländska Fonderna ingå.” ”Kongl Majit nyttjar sluteligen detta tillfälle att förklara, det Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och godtfinnande öfverlemnar, att genom sina Deputerade deltaga uti granskningen af de räkenskaper, som för nu förflutna Krig ben 20 Juli. Krig och Rustningar, sedan år 1810, afgifné blifvit , eller för samma föremål vidare afgifvas* på enahanda sätt, sorn sådant för år 1808 och 1809 årens Krig ägt rum och ännu fortfar; i hvilket fall Rikets Ständer särskildt böra anslå de medel, sorn till dessa Deputerades aflöning och derrtiéd sammanhängande utgifter åtgå.’’ Enligt den, uti denna Nådiga Skrifvelse* åberopade summariska Förteckning, utgjorde, vid hästlidne April månads utgång, Kongl. KrigsComitéens skulder, efter äfgifvet förslag 8,565,840: 9. 6i Samt KongU Krigs -Col legii och - ( Forvaltnin* gens af Sjöärendftrnä , skulder * ' förslagsvis beräknade, och sadanä poster tiridantagne * sorn i liqvid ptiblika Verk r emellan ku nha körntna till afskrifning 170,000: — —•
Hos Gunnar låg mången herrlig naturgåfva begrafd, som aldrig skulle se ljuset, och hans själ var måhända snillets, det djupa forskandets, vetenskapens och statsmannakonstens strängaspel, der hvarje sträng, hvarje ton fanns klar och ren, fast ödet aldrig slog dem an. Men när stormen hven omkring denna Gunnars själ, när hvardagslifvets stiltie och småbestyrens tid upphörde, och mäktiga känslor och lidelser drefvo hjertats hjul, då hördes en klang af detta strängaspels toner, likt dessa obestämda, luftiga, chaotiska ljud, som eolsharpan gifver. – Det var bra, svärmora, att j sopar utaf stugan än en gång innan midda’n blir, men se’n får j sno på med den, för klockan slår nu snart tolf. Så satt Lena alltjemt och kommenderade på samma majblida förmiddag, ty med alla sina fula fel, var dock Lena en ytterst ordentlig, renlig, klok och flink matmoder, som aldrig försummade någonting, alltid hann med mera än två andra, och hvars pina att nu nödgas sitta stilla likasom bunden vid stolen, emedan hon trampat på en spik och detta värkt upp, samt af att se den goda, beskedliga, men saktmodigt långsamma mor Ingrid skola förrätta alla hennes värf, var en känsla som vi icke så alldeles skola fördömma, ej heller det lilla mauvais-humeur, som deraf uppkom, men väl beklaga att Lena ej förmådde dölja detta, så väl som mycket annat; ty Lena var i sin sort, och oaktadt sin häftighet, en mästare i förställningskonst när hon deraf hade något intresse. Sålunda hände sällan att hon snäste mor Ingrid då Gunnar var närvarande, men så mycket mera i hans frånvaro, just för att hon visste att mor Ingrid var för hjertans god att någonsin klaga eller sqvallra. Och att mor Ingrid det icke gjorde, kom både af denna verkliga hjertats godhet och af den önskan, som kostade henne alla hennes böner till höjden, att så mycket lycka eller åtminstone så litet olycka som möjligt, måtte drabba hennes Gunnar i detta äktenskap, som mor Ingrid tvänne gånger sett sig af omständigheterna tvungen att befordra.
Det fanns i hela hans väsende något som kom mig att rysa, då jag såg honom, isynnerhet den sista gången då jag, för att undkomma honom, fann mig tvungen att fly med dig, utan att för någon våga uppgifva min nya vistelseort. Hurudan är han nu? En gammal, sjuklig, spöklik gubbe. Han kan nu blott fördragas för sin dotters och sina rikedomars skuld. Älskar dig Lucy? Förmodligen, eljest skulle jag väl ej vara så förföljd af familjens gunst. Jag är icke nog rik att för den skull vara eftersökt. Men, min mor, tala ej med någon om mina planer, ej ens med Alice, jag ber er derom. Efter du så vill, skall jag ej göra det, ehuru Alice skulle vara högst intresserad deraf; men det är din hemlighet. Mera blef icke yttradt om denna sak. Dagen derpå satt Alice med en bok i handen uti en berceau i trädgården; men hennes ögon riktades alltjemt åt alléen till, der hon plötsligt varsnade något som förmodligen var mycket vigtigt, ty hon darrade synbarligen och ett uttryck af lycka öfverhöljde hela hennes ansigte. Några sekunder förgingo sålunda, steg närmade sig och Edvard inträdde uti berceauen. Jag längtade att säga dig huru kär du är för mig, sade den inträdande; derföre bad jag dig om ett samtal här. O Edvard, Edvard, hvad jag är lycklig; ni har då icke glömt mig, ni älskar mig ännu. Jag var så ängslig under er frånvaro; dystra drömmar, hemska aningar förföljde mig. Förlåt mig, Edvard, ty jag ser i edra ögon att jag för er är lika kär. Min dyra Alice, huru har du ens ett ögonblick kunnat misstänka mig för trolöshet? Jag, som lefver blott genom din kärlek, din ömhet, du, min älskade! Edvard, jag vill nu tala med er om en sak som är mycket vigtig. Jag kan ej längre för den goda Lady Starling förtiga vår ömsesidiga kärlek; jag tycker mig derigenom begå en synd och hade jag icke gifvit mitt löfte, skulle mina känslor många gånger ha förrådt mig. Säg, hvarföre denna hemlighetsfullhet? Skall man bäfva för att utsäga något, hvari intet ondt ligger?
Bih, (ill /?, St. Prof. l834 oC^ 1835. 2;dra mom, af 64 §. skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Mål, som angå oloflig bran vinsförsäljning, upptagas och afdötnas på landet, anlingen hos Konungens Befallningshafvande eller vid Ilärads-Rätt, men i städerne vid vanlig Domstol, med undantag likväl af de släder, der Police-Inrättning finnes, hvarest dylika fiågor, uti hillils vanlig ordning, behandlas. Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig inställelse undvikas. Om i de fall, då ålal hos Konungens Befallningshafvande anställes, vittnens hörande erfordras, må vittnesförhöret, i vederbörandes närvaro, verkställas, der det beqväniligast ske kari, vid Domstol i stad eller på landet. Öfrige förbrytelser emot denna Förordning skola så väl i stad som på landet upptagas och afdömas vid allmänna Domstolarne. Åklagare, sorn besvärar med oskäligt åtal, varde skyldig gälda kostnad och skada.” 65 skulle helt och hållet utgå. 1 allt öfrigt blef det af Utskotten uti Utlåtandet N:o 8 framställde förslag lill förordning af Bidderskapet. och Adeln godkändt.” S. D. Då nu i ett sammanhang föredrogos så väl Lagsamt Allmänna Besvärscch Oeconomie-ZJtskotlens den 24 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o l\\, öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande IS!:o 2o_, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, angående det vid sista Riksdag framställde förslag tili en ny stängselförordning, som BondeStåndets Protocolls-Uldrag af denne dag, innehållande inbjudning till de öfrige Riks-Stånden alt instämma i Bonde-Slå odels i della mål fattade beslut, hvarigenom Siandet a fs lag it den af Utskotten tillstyrkta ändring af 5 §. i Kongl.
Och detta alt inträffar här, ty en betpdelig del Säterier äro redan ur Ridderjkapet och Adelns ägo. 2:0 Är et sädant förfarande den hogsta 0- rättwisa, ty Skatte-ägaren gynnas derigenom pä Säteri-ägarens bekostnad. Samma stund Säterier blefwo älägde at skjutsa nedföll deras rvärde och deras afkastning til förmän för Skatteägaren, som feck et opäräknadt biträde i et onu8, som wid inköpet bäde war kändt och beräknadt. — Desie Hemmans wärde skulle Medes stiga. 3:0 Wärt Ständs medfödda Representations rättighet mätte ej wara frikallad frän den skyldighet all sädan rätt ätföljer, at bewaka fränwarandes rättigheter. Äro wi af födsten och icke af friwilligL wal kallade at bewaka wära siägters 774 Den 15 Junit. flägters uräldrkga rättigheter sä mätte tvär förbindelse til waksamhet wara sä mycket större. — Här är ej mera fraga om obetydlige rättigheter, här är fräga örn et direct kränkande af ägande rätten icke för ost sjelfwe ensamt, utan äfwen för hemmanwarande flägtingar och för enfolkctLSL, sorn utan rätt at deltaga i Lagstiftande mägten, hafwa sm ägendom i wära händer. Mätte deste refferioner äfwen ädraga sig deras upmärksamhet, hwilket ej af det egne interestet upmuntras, at i hela sin widd inse sakens förhållande. Jag mcdgifwer at skjuts och inqwarteringsbeswären under de framfarne Krigs-ären warit högst betungande; men kastom en blick pä orsaken, och man stall finna flere utwägar til denna olyckas förekommande, hwilka icke innefatta hwarken orättwisa eller kränkning af ägande rätten. Ät veste oners. nu warit swärare än under förre krig har wäl til en stor del härrört af förre Regeringens mindre omsorg för Jordbrukarens lidande, men spnnerligast af dälige Författningar.
Hon fick oftast nycklarne att sjelf taga fram, hvad som behöfdes, och med lugn och förtroende lemnade jag henne nycklarne, om jag reste bort en dag eller par. Till min både saknad och glädje erhöll hon sedan en husmamsellsplats, hvilken hon skötte till sin matmoders synnerliga belåtenhet. Ett exempel, jag hörde af en fru, från landet ber jag äfven att få anföra. Hon hade en tjenarinna, som hon hade alla skäl i verlden att lita på. H o n var på stället i två år, då frun gjordes uppmärksam på, att den » trogna tjenarinnan », för hvilken ingenting var inläst, tog hvetemjöl, kryddor och smör från husbondfolket, lät baka åt sig, tog så kaffe, socker, punsch och viner och höll kalas ute i det gröna för sina bekanta. Samma fru hade en kokerska, som hotade barnen med ris, om de berättade, ait hon bakade pepparkakor, då herrskapet var borta. En liten nioårig flicka var dock så oförskräckt, att hon ej teg af fruktan för den orättvisa agan. Ja, otaliga exempel kunde jag anföra och derigenom bevisa, att en ordentlig matmoder bör och skall hafva husets förråd inlästa och sjelf lemna fram, hvad som behöfves för dagen, samt se till, att det. ordentligt användes och tillgodogöres till hushållets nytta. Ty » genom vishet varder ett hus bygdt, och genom förstånd vid makt hållet; och genom klok hushållning varda kamrarne fulla med allehanda kosteliga och sköna rikedomar ». En mycket vis och klok statsekonom sade till mig på tal om detta: » lås och nycklar äro ej till för tjufvar utan för ärligt folk och för ordentlighetens skull; ty en ärlig person tänker aldrig på, att något är inläst, och känner sig ej sårad deraf, och för tjufven är intet lås starkt nog ». Dessutom händer det den allra bästa och ordentligaste matmoder, att hon kan glömma, att hon gifvit bort eller förstört det eller det, och då är det godt för både matmodern och tjenaren veta, att matmodern ensam har att ansvara för det bortkomna.
slut.) Jag hade knappt hunnit till dörren, då någon lätt vidrörde min arm, och jag hörde en röst, s o m s a d e: » Skulle ni mycket gärna vilja se lady Kofong-zing, » och då jag vände mig o m, stod den äldste af husets söner åter framför mig. Han måste ha sett på mitt ansikte, huru glad jag blef, ty han väntade ej på svar, utan tog min hand och förde mig till en annan dörr af rummet. Litet underligt kändes det allt att göra mitt inträde ensam, jag hade j u en aning o m, huru min visit skulle komma att upptagas, jag var rädd för, jag vet icke hvad, men nyfikenheten segrade. Vi inträdde uti ett långt, lågt och smalt rum, sparsamt upplyst af några rykande små lampor. Det enda, som jag fäste mig vid af möbleringen, var ett par höga hyllor, som gingo från golf till tak, fullsatta med vackert kinesiskt porslin, samt längst bort i rummet en stor sparlakanssäng, hvars förhängen voro tillslutna. I rummet sysslade några kinesiskor, troligen tjänarinnor, hvilka bett aktade mig närgånget och nyBket. S o m väl var, förstod jag ej, hvad de oafbrutet pratade med hvarandra, n v n jag såg, att jag var föremålet för deras konversation. Min kavaljer vände sig till en stor, lång amah och gaf henne några order, hvarvid hon tycktes bli ond o c h protesterade. Han var dock envis och fortfor att gestikulera, och slutligen blef han den segrande. Med en nick ät mig lämnade han rummet. Där stod jag nu alldeles ensam nere vid dörren, förgäfves spanande efter ett vänligt ansikte, men alla sågo snedt och förargade på mig; sä » ert tyckte de, att jag ej hade något där att göra. Plötsligt ser jag, huru den långe atnahn går bort till sparlakanssängen, börjar knuffa o c h prata med något föremål däruti o c h slutligen kommer le dande en liten, liten gumma, direkt fram till mig, mumlande något om Ko-fong-zing. Alltså hade jag nu nått mina önskningars mål och stod framför husets förnämsta kvinnliga representant. Jag hade dock svårt att tänka mig detta i denna lilla ynkliga, ytterst tarfliga person.
För att till k. Operans länderna på det lägre stadiet, och äfven gymnanuvarande bidrag erhålla den tillökning, som efter sierna äro öppna för flickorna. noggrann beräkning visat sig vara alldeles nödvändig för de närmaste åren, anser sig den t. f. direk* tionen, då andra hjälpkällor ej stå till buds, kunna Den allmänna tyska lärarinneföreninmed tillförsikt vända sig till den konstälskande allgen har hos preussiske undervisningsministern bemänheten, som redan förr vid operan hotande kriser gärt, att lärarinnor oeh skolföreståndarinnor måtte visat sig både vilja och kunna räddande träda emellan. få deltaga i de öfverläggningar rörande flickskoleStockholm i september 1892. väsendets omorganiserande, hvilka inom kort skola T. f. direktionen. äga rum. I motiveringen till denna begäran yttras, att det vore nödvändigt för den kvinnliga ungdomens Anteekningslista är tillgänglig å k. Operans kansli. sunda utveckling, att den i skolan, i synnerhet på Anteckningstista finnes utlagd äfven å Iduns byrå, det högre stadiet, då dess karaktär bildades, åtnjöte Klara vestra kyrkogata 7. kvinnligt inflytande. Enligt de förslag till flickskolornas omorganiserande, som uppgjorts, skulle den s. k. öfverskolan stå uteslutande under manlig ledning, och häri se de båda damerna icke blott ett orättvist tillbakasättande af lärarinnorna, utan äfven en fara för den kvinnliga ungdomen och därigenom E n dam är först då belåten med sitt poräfven för familjen. trätt, när det ser ut, som hon själf tycker, att hon borde se ut. Kvinnorna äro som ur, som alltid gå efter, när det trettionde året är förbi. I vänskapen förlåter man den andres förtjänster, i kärleken hans fel. Fruarnas kvickhet består mycket ofta endast i männens dumhet. Kvinnorna hafva en mun för att tala och För många kvinnor består » det allra nödvändigaste » just af det öfverflödiga. två ögon för att svara med. Familjen på Annedal. Novell af Amy Palm. Belönad med hedersomnämnande vid Iduns sista pristäfling.
Ekman, hvilken näst före Brolings förseende med dess nu innehafvande löne-inkomst, erhöll lägre Commissarie-lön vid Banco-verket; dock under villkor och förbehåll, dels att berörde förmon endast tillkommer Mvntproberaren Broling personligen, samt att således skillnaden emellan den lön, som vid regleringen af Banco-Statens löner, varder för Bankens Stereolyperings-föreståndare bestämd, och lönebeloppet för Bankens äldste, i tjenst varande, Commissarier, uppföres på indragnings-slat, med anteckning ”personelt för nuvarande innehajvarén” och dels, att härigenom icke sker någon inskränkning i antalet af de högre löner, som redan äro eller framdeles varda Bankens äldre Commissarier tillerkände. Stockholm den 19 Juni 1840. Reservation af Herr Borgmästaren Helledaij: ”Enär, i följd af Utskottets nu fattade beslut, skulle kunna inträffa, att Stereotyperings-löreståndaren Broling, derest han med döden afginge före den tid , från och med hvilken den högre lönen honom, enligt samma beslut, skulle tillgodokomma, gick i mist - 4 Banco-Utskotlets Betänkande, N:o 4cr. ning af ali uppmuntran för sin förtjenslfullä uppfinning, har jag ansett, att Utskottet hade bordt tillstyrka, det Broling genast måtte komma i åtnjutande af den föreslagna högre lönen.” N:o 40. Alik. lill Esp. Utsk. dea 23- Jani, kl. \ j e, m. B et anie ande, med hemställan, att Chefen för Cassa-Afdelningen och Bankens Casseurer måtte retroactivt få beräkna åtskillige dem tillagde löne-förmöner.