Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna bana, sådan den efter nådigt fastställd plan blifvit utstakad, utgår från den puukt, | mil vöstér öm Halsbergs kyrka, der Westra stambanan skar störa lantis - — 123 — vägen mellan Blacksta och Wredstorps gästgifvaregårdar och sträcker sig i nordlig riktning förbi Kumla kyrka, Säbylund, vestra stranden af Mosjön, Mosås kyrka och Adolfsberg, hvarefter den i en svag böjning åt öster framgår till Orebro stad, invid KöpingHult jernvägens bangård, efter att hafva passerat den genom samma stad flytande Svartån. Sammanbindningsbanans hela längd utgör 2 mil 12,036 fot. De anmärkningsvärdaste terrasseringsarbeten, som å denna, öfver en särdeles jemn terräng utiagde bana förekommo, voro bankfyllningarne öfver de sanka ängarne vid Säbylund och utmed Masjöns vestra strand framåt Mosås samt fyllningarne och skärningarne vid Adolfsberg. På dessa och andra bearbetade ställen verkställdes sammaulagdt 13,420 kubikfamnar jordarbete och 61 kubikfamnar bergsprängning. Oaktadt de egentliga arbetena å denna linie, likasom de å Westra stambanan genom Nerike, icke kunde förrän Augusti månad taga sin början, bunno dock, dels till följd af samma fördelaktiga omständigheter, som gynnade arbetena å sistnämnda bana, dels till följd af terrängens jemna beskaffenhet, särskilda bandelar färdigterrasseras på en sammanräknad längd af icke mindre än 37,600 fot, eller något mer än i mil. Förberedelser vidtogos till arbetet å bron öfver Svartån, bland annat genom utläggning af provisionell bana från Köping—Hult jernvägens station, i och för transport af byggnadsmaterialier, och grundläggningsarbeten till samma bro påbörjades. Orebro stad åtog sig, genom beslut af den 9 Juli, att kostnadsfritt till staten upplåta erforderligt utrymme för jernvägsstation å stadens område, hvarigenom således det vilkor, Rikets Ständer fästat vid anslaget till sammanbindningsbana mellan Orebro och Westa stambanan var uppfylldt. Grundgräfning och grundmurning för stationshuset verkställdes och planeringen af stationsområdet utfördes till betydlig del. Arbetsstyrkan utgjorde i medeltal omkring 300 man. Södra stambanan från Malmö.
Mits nådiga proposition äro beräknade lill 4,892 Ridr, men rätteligen utgöra blott 4,887 Ridr, Chartm-sigillatm-verkets aflönings-anslag på stat, 3,51(5 Ridr, förutom provision 473 Ridr och de till Magasins-kontorets tjenstemän på Allmänna Indragnings - Exp edi tion .v - Uts kölle ts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 172. 425 Indragningsstaten uppförde 6,442 R:dr samt rned af E. K. M:t utaf besparingar och andra medel anvisade 2,575 R:dr 16 sk., tillsammans utgöra en summa af 50,091 R:dr 16 sk., öfverskjutande det af E. ii. M:t för ändamålet uppgifna behof af 46,170 R:dr 32 sk. med 3,920 R:dr 32 sk., anse Rikets Ständer sin åtgärd för närvarande böra inskränka sig till att medgifva fortfarande användandet af så stor del af det på Allmänna Indragningsstaten för under Stats-kontoret hörande Allmänna Magasins-kontoret anslagne belopp, som, enligt förestående beräkning, till Stats-kontorets aflöning erfordras utöfver andra i detta afseende använde eller uppgifne tillgångar. Då bela detta belopp nu utgör 6,442 R:dr, men öfverskottet i tillgångar 3,920: 32, uppgår således den för nyssnämnde behof erforderliga summan till 2,521 R:dr 16 sk., hvilken dock ej blifver disponibel förr, än i den mån nu vid allmänna Magasins-kontoret anställde tjenstemän från sina innehafvande befattningar afgålt och de öfverskjutande 3,920 R:dr 32 sk. till stats verket hunnit besparas. Rikets Ständer hafva alltså, utan att antaga E. K. M:ts nådiga proposition i hvad den angår Stats-kontorets lönereglering, medgifvit, att E. K.
Det förra betänk, har utgått från den grundsatsen, att städerne skulle bekosta servicen, och likväl hafva Utsk:n i detta betänk. föreslagit, att Staten skall bekosta servicen för Svea artil!eri-reg:te Detta är icke conseqvent, och jag tror derföre, att en omarbetning af betänkandet är alldeles nödvändig. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns betänk, N:o 2 återremitterades. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den i5 och 18 dennes på bordet lagda betänk. N:o 3, i anledn. af väckta motioner, ronde den ersättning inqvarteringsgifvare bör tillkomma för mat, som lemnäs tågande trupper m. m. Frih Cederström, Jacob: R. St. hafva i und. skrifvelse vid föreg:de riksdag begärt, att det högre pris vid markegångssättningen, som föreslogs för tågande trupper, skulle utan granskning af Kammar-colkin godkännas till efterrättelse vid liqviden. T det und. utlåt., som af Kammarcoll:m blifvit till K. M. i ämnet afgifvet, har Kammar - Diyii na Juli e. m. collini icke kunnat instämma med R. St. uti deras tillstyrkan att till markegångssättnings-commissionerna öfverlemna den arbiträra makten, att, utan afseende på det pris de sjelfve bestämt för räntepersedlarna, kunna till hundratals proc. högre uppskatta portionsoch rations-värdena; men collini liar, lika med R. St., funnit, att inqvarteringsgifvarne borde erhålla någon ersättning utöfver hvad varuvärdet är, nemi. för ved, kokningsbesvär, kokkärl och sängkläder m. m. och har derföre föreslagit, att föreskrifterna i 74 §.' n Reg.Fin, för utskrifning af varor under krigstid, må tjena till efterrättelse, d. v. s. att varorna ersättas efter faststäldt markegångspris med 5o procrs förhöjning.
» Förlåt mig, Karl, förlåt mig; » och hon slog sina våta, späda armar om hans hals. Han kände hennes kind, brännande het och torr som eld, snudda vid sin. » Det är ju bara en vinter », upprepade han på nytt, tonlöst, för att ge sig mod. » Ja, du skall, du måste resa, det är ju klart. » Och hon började tala, häftigt, entusiastiskt för hans sak, liksom var det hon som skulle öfvertyga honom. Ett sådant lyckans äpple, som föll i hans väg — och han skulle icke taga upp det! Omöjligt! Det var den sista qvällen, och de stodo länge, hand i hand, i mörkret, i vattnet, utanför den gröna porten. » Farväl », till sist: » farväl » — och hon log — hjeltemodigt — • log och nickade gladt hopp, när hon hastigt vek sig ifrån honom och in genom den gamla porten. Han hörde hennes steg i den väta sanden dö bort derinom. Så var det endast regnet, som susade. Då gick han långsamt hem och for om dagen derefter. Det gick bakut med pappa Rebolledos affä- rer i den lilla butiken, förfärande hastigt. De trogna kunderna blefvo allt färre och färre, pappa Rebolledos humör, som blef surare för hvarje ' ny dag af motgång, lät de få dröjande umgälla, hvad de andra brusto. Och så tröttnade äfven de långmodige, den ena efter den andra. Han gaf sig icke tid nu, den gamle koristen, att vänta med sin aftontoddy, till dess Ruth hann hem om qvällarne och med flinka händer fick trefnad i rummet och det varma vattnet i ordning. När hon kom, var han redan i full gång; och det gamla entalet, som förr aldrig öfverskreds, svällde efter hand ut till både tre och fyra. Manuskript, som ej antages ttil Införande, återsändes, så vida porto bifogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. Då var röd lian vid under ögonen helsade henne ett konstladt, gladt humör, och hvit om kinderna, och redan i dörren med barnsligt sladder: se god dag, dufva.
Hade Hr Lagerhjelms motion fått framgång 1834, så är troligt, att frågan om val inom Ulskm uleblifvit. Utsk. säger: ”Ty ehuru etc.” Detta uttryck ensamt hade bort föra Utsk. på den tanken, att tillstyrka bifall å motionen. En D e ii 2S December. lag, sora ger numret företräde framför förtjensten, bör upphäfvas; för denna sats behöfver jag ej anföra bevisning bos R. o. Ad. Bland Utskis många suppositioner, förekommer, att ”en vald ordförande kunde för de andra Stånden anses förnärmande”. Det är förnärmande mot de öfriga Stånden, att tro dem med mera välbehag emottaga en af numret bestämd, än en efter skicklighet vald ordförande. En sådan lanke förutsätter, alt de andra Stånden helst skulle önska en siffra på ordförandeplatsen. Jag delar icke Utskis tanke, att eonsiderationer kunna göra sig gällande bland electorerne, hvilka troligen tacka för complimenten. Skulle eonsiderationer komma i fråga, vore del mera förlåtligt nu, då valområdet inskränkes af en oliklig lag, än om valfriheten utsträekes lill ett vida större antal. Utskis återkomst till frågan om ändringen i 39 § Riksd.Ordn. gifvetanledn. lill den förmodan, alt Utskis pluralitet varit bland dem, som röstat för samma förändring; men att dömma af discussionen vid tillfället, är della otroligt; snarare kan man tro, alt gilltiga skäl för afslag brustit för så kallad spaltfylluad. Framställningen anser jag redan besvarad. Det är onekligen riktigt att hålla sig fast vid principer, då de kunna följas, utan att hindra allt nyttigt; men det är bättre alt frångå dem och förbättra till en del, om icke allt kan vinnas. Med denna åsigt inser ingen fara vid ali bibehålla nummerprincipen för afdelningsordförande, endast den egentlige af grundlagen erkände ordföranden blir vald. Men hvad hindrar, att electorerne vid valet bestämma i hvilken ordning de valde skola intaga platser, såsom viceeller afdelnings-ordförander, eller ock att ledamöterne af R. o. Ad., såsom hittills ofta inträffat, sinsemellan öfverenskomma om afdelnings-ordförandeplatserne.
Ständer sig hafva uti ett noga öfvervägande tagit; och hvad först angår qvsestio an eller om Uppbörds-Gornmissarierne här i Stockholm till någon förbättring i lönen äro berättigade, af Magistratens härom gjorda ornständeliga förmälan* inhämtat, att de med den nu för tiden dern anslagne ringa proCenten ogörligen kunna hafva nödtorftigt uppehälle , der dock för Kronans derunder beroende höga tjenst och säkerhet ganska nödigt är, att de ined så tillräckeligt underhåll blifva hugnade, att de, i brist deraf, icke nödsakas Kronans medel att tillgripa, hvarföre och i betraktande deraf Riksens Ständer ej sett sig kunna undgå, att dem en billig tillökning i lönen anslå och tillerkänna. Och hvad sedan beträffar , huruvida det, som dem uti tillökning kommer att bestås, må af Stadsens enskilta medel komma att förnöjas eller ej? Så alldenstund Riksens Ständer redan vid 1734 års Riksdag förklarat att Stock - Den 11 Juli. Stockholms Stad , som , uti denna "Uppbörd ingen del häfver, icke eller med Uppbörds Cornmissariernas afhiriande kan besväras; ty pröfvar Riksens Ständer i sådant afseende nu äfven billigt, att hvad sorn UppbördsCorn missa lier ne hädanefter såsorrr en tillökning i lönen kommer att tillag*-, gas, må såsom for detta skedt , dem af Kronan beståd‘t varda. Härvid berätta dock Riksens Ständer i underdånighet sig ej böra obe mäld t lemtia , att sorn den tillökning, hvilken af Stockholms Stads Magistrat projecleradt blifvit,synes tåla närmare jemkning , så är Riksens Ständers underdåniga tanka och meping att, i stallet för hvad Magistraten dem till lön och expenser samt Fxecutions-Betj nte föreslagit, Uppbörds Corn rmssarierne rifa hädanefter med 100 Dal. Snuts tillökning pä lönen hvardera årligen, jemte 50 Dal. S rnt expenser skola kunn# utkomma , så att hvar och eh af deni ärligen komitier att njuta 300 Dal.
Hr Dalman: Jag anhåller i anledn. af Gr. af Wetter-? stedts yttrande, att ytterligare få fästa Pi. o. Ad:s uppmärk-? samhet på denna fråga. Det lärer vara gifvet, att för hvaf och en handling, som man företager sig, man åtminstone söker göra sig reda för den bevekelsegrund, sorn kati finnas för denna handling. Jag vill nu söka bevekelsegrunden hos boktryckaren att icke utsätta sitt namn, årtalet och tryckningsorten. Orsaken dertill kan vara antingen glömska eller också ett uppsåt att derigenom undvika dea skam, som i det allmänna träffar den boktryckare, som tryckt en scandalös eller brottslig skrift. I sednare fallet skulle han, enligt Utsk:s förslag , äfventyra de högre böterna och i förra fallet blott de mindre; och då skriften är obrottslig, månne han förtjena;- Den g April c. m. 35 större böter? Det är visserligen sannt, såsom den siste talaren yttrat, att del är af vigt, att årtalet, tryckningsorten och boktryckarens namn utsättas; men det är också, enligt hvad han i början af sitt yttrande anförde, endast af vigt i den händelse, att skriften skall åtalas. I annan händelse är det af ingen eller obetydlig vigt; och då lagens stadgande i ali sin stränghet blifvit bibehållen för den händelse, att åtal bör äga rum, så kan jag ej se något ondt deri, att lagen mildras för den händelse, då det är likgiltigt, om uraktlåtenheten ägt rum eller ej. För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten på ett annat stadgande i Tryckfr.lagen, som kan jemnföras med det nu föreslagna, nemi. dä en boktryckare underlåter att aflemna ett exemplar till Hofcancellcren, hvilket är belagdt med endast 5o r:dr böter för hvarje gång. Jag inser icke, hvarföre det skulle vara en större förseelse att underlåta utsättande af namn, tryckningsort och årtal, å en icke brottslig skrift, än att underlåta att till Hofcancelleren aflemna ett exemplar äfven af en brottslig sådan.
Det är således icke något positivt stadgande, utan endast en allmän antydning. Afven har Hr Eh renhoff gjort den anmärkn., att af lånet skulle handeln komma för mycket tillgodo. I punkten står: för alt befordra och underlätta den inre rörelsen. Dermed är väl uttryckt, att lånet ieke skall användas till betalande af de utländska skulderna, hvilket den värde talaren befarade. Icke heller innehåller punkten, att medlen skola lemnäs 100 Den 20 Jannar!. uteslutande till Privatbankerne. Här finnes manga andra penningeförvaltande Verk: först och främst Filialbankerna och vidare Hypotheksföreningär m. fl., hvilka icke böra uteslutas från erhållande af lån. Det är väl dessutom för Fullmäktige nödvändigt att hafva så många kanaler som möjligt för medlens spridande, oell det iir väl då nödigt att begagna dessa kanaler, hvilka i alla fall äro bättre i tillfälle att bedöma och pröfva säkerhetshandlingarne för de uttagne lånen än en centralstyrelse i Stockholm, äfvensom hvarest behofvet är störst. Såsom jag nämnt är denna punkt den vigtigaste, och hoppas jag att Frih. Gederström vid nogare eftersinnande afstår från den yrkade återremissen, emedan med min kännedom om Utsk. oell dess sammansättning man ieke kan så noga veta om punkten icke möjligen kan erhålla en upställuing fullkomligt motsatt den man önskar. 5:te punkten är en gifven följd af den 4:de. 6:te punkten omtalar de varor eller säkerheter, mot hvilka medlen skola utlånas. Utsk. har i punkten 1 uttryckligen sagt, att utlåningen från Statslånefonden icke har något att skaffa med andra grenar af Bankens lånerörelse och att således Fullmäktige, i fråga om denna fond, äro fullkomligt oberoende af BankoReglem., som naturligtvis icke kan gälia för denna så exceptionella lånerörelse. Dessutom antvdes, hvilka säkerheter böra företrädesvis emottagas. Det är således icke uteslutande sådane varor som en talare förmodat, hvarföre han ock yrkat att punkten måtte ställas i öfverensstämmelse med Professor Agardhs reservation. Varorna kunna belånas, och detta har äfven varit Utsk:s mening. Ett undantag är gjordt för spirituösa varor.
Den i 4 mom. af nyssnämnde § omnämnde Beväringsunder-officer må deremot, under förbehåll att vid tjenstgöring alltid vara val klädd, såsom sin tillhörighet behålla hela uniformen och derjemte tillgodonjuta slitningsersiittning till lika belopp med regementernas Under-officerare. Samma slitningsersättning erhålla alla Bevärings-under-officerare under krig. § 39. Mom. I. I ersättning för marchen till och från möte erhålla beväringssoldater och beväringskorporaler, oberoende af väglängden, hvar och en Fem Biksdaler Riksmynt i ett för allt. p. 62. p. 63. p. 63. p. 62 78 Med afseende å deras underhåll under möte och fälttjenstgöring galle hvad för öfriga beväringsmanskapet stadgadt är. Dock erhålla beväringskorporalerna derutöfver förhöjd tobaksskilling till lika belopp med regementernas vice korporalen Mom. 2. Till bevärings-under-officer befordrad elit erhåller för skjuts till och från mötet ersättning efter gällande resereglemente, dock ej för längre afstånd än 8 mil från mötesplatsen, jemte aflöning under resan samt mötesoch fälttjenstgöringstiden med samma belopp, som utgår till motsvarande grad af regementernas under-officerare. § 40. Bevärings-elit erhåller dessutom, vare sig att han vunnit befordran eller icke, efter hvarje af de tre första årens tjenstgöring såsom elit ett arfvode af 25 Riksdaler Riksmynt, samt för sista årets tjenstgöring 100 Riksdaler om han icke vunnit befordran, 120 Riksdaler om han varit förordnad till beväringskorporal, och 150 Riksdaler om han blifvit befordrad till beväringsfurir. Dessa arlvoden utgå lika öfver hela riket och för alla vapen.
Den princip, som den siste värde talaren åsyftat, är redan i taxan afgjord, emedan redan der denna artikel ”hudar och skinn” är delad i två slag, nemi. ”torra hudar 24 Den 2 April f. m och skinn” oell ”saltade hudar och skinn.” Då man i afseende pä det andra slaget befarade att missbruk skulle äga rum, så hade man velat, att torra och rå hudar skulle gå in för samma tull. Detta hade varit en fråga för sig, men när nu den frågan redan är afgjord, och man har bifallit, alt torra hudar skola draga en högre lull än rå, så måste man väl finna att det icke är möjligt att bibehålla den ordalydelsen: ”saltade och rå hudar;” emedan de som ville gå tulltaxan för nära blott behöfde strö salt på hudarna, för att fä in dem under rubrik ”saltade och rå,” för den lägre tullen. Om jag icke missminner mig, yrkade äfven Hr von Hartmansdorff och andra talare detsamma; ty Hr von Hartmansdorff 'började med att uppgifva förslag till en ny redaction, som gick ut på detsamma; men slutade med att ingå pä min mening, emedan samma ändamål derigenom vanns. Hr Rosenblad: Jag vill lemna i sitt värde om verkligen i afseende på språk den förändring, som R. o. Ad. nu sednast gjorde, var sä lämplig. Möjligen skulle äfven några andra tvetydigheter kunna uppkomma genom denna förändring, men alt delta praktiskt icke haft någon synnerlig vigt, torde visa sig deraf, ali qvantilelen af införda torra hudar, hvilka alltid dragit en lägre tull än rå, har varit ofantligt mycket större än af de sednare, och således lärer man icke så lätteligen genom den gamla benämningen hafva begått det underslef, hvars förekommande harle skolat vinnas genom den nya redactionen. Derföre skulle jag tro, att man kan förena sig med de andra Stånden. Frih. Cederström: Bibehållande af det lilla ordet ”och” medför ganska tydligt att, om man kastar salt på hudar, så blifva de saltade och gä in under artikeln ”saltade och rå”, som draga en lägre tull än rå hudar.
Spens sednast anfört, så mäste jag otvifvelaktigt hafva misshört mig eller orätt uppfattat hvad jag tyckte mig höra honom yttra, eller att man icke borde betrakta denna fråga i och för sig sjelf utan i sammanhang med andra §§, samt att Hr Grefven just önskade att bibehålla den ofullständighet i §:n som förefinnes, för att derigenom framtvinga de förändringar, som han önskade uti repreoeutationsformen. Så tyckte jag mig hört honom säga; men jag hoppas att jag irrat mig, emedan jag icke kari tro att Utsk. skulle vilja begagna så indirecta medel för att komma till sitt mål, som att med flit föreslå ett sådant beslut, som skulle kunna medföra de följder, hvilka jag tyckte mig höra att Gr. Spens önskade. I sådant fall är det både en rättighet och en pligt för oss inom detta Stånd, som icke önska samma resultat, att, om Utsk. tillvägabragt ett sådant ofullständigt beslut, återsända detsamma dit för att få otydligheterna afhjelpta, och jag vidblifver derföre mitt förslag. Frih. Gederström har äfven afgifvit ett förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanke, hvilket i början föreföll mig vara alldeles detsamma som mitt eget; men när jag närmare tänker derpå, så tror jag att hans förslag är mindre lämpligt. Frih. Cederström yrkar, att ordet allmoge ur §:n borde borttagas, och i stället insättas orden valbar ledamot af BondeSt.; men ordet ”allmoge” är så gammalt och respectabelt, att jag icke tror att man hör borttaga detsamma. Jag får derföre tillstyrka att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara, att näst efter orden ”hemmanet innehafver,” måtte tillsättas orden: ”ej må den i sådant val deltaga, som icke sjelf är valbar.” Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Frih. Cederström har yttrat att Const.Utsk. skulle olagligt tillvägagått i så måtto, att det i reciten af sitt mern. omnämnt, hvilka de motioner varit, som lemnat anledning till denna fråga forn jag icke misshört mig),.
Län tillagde förmån, alt viii Nybyggens upptagande erhålla 30 till 35 frihets-år, hvilken lid, om Nybyggaren fullgör sina skyldigheter, kan förlängas ända till 50 år, mätte utsträckas till Nvbyggare i alla de Norra Provincerne; hvarjemte Nyhemmans-åhoer må förunnas att', emot erläggande af 6 års sammanräknad ränta , efter akattläggnings-beloppet få lösa deras Nybyggea 346 Uni t r då ni ga Skrif reiter. till Skatte pcb således förvärfva fullkomlig egande-rätt dertill, dock under det vilkor, att de, genom sådane Skatteköp, förvärfvade Nyhemman ma, i afseende på odlingsoch Nybyggnads» »kyldigheterne vara underkastade den föreskrift och tillsyn, som i allmänhet äro stadgade uti Författningarne. Beträffande understödet 1 Spannemäl, anse Riksens Ständer det skola bidraga till lättnad för Nybyggaren, om det belopp af sex tunnor korn, sorn han, enligt Kongl. Brefvet den 13 Maji 1817, får tillgodonjuta, blefve ökadt till åtta tunnor, att uppbäras under 3 ir, med tre tunnor under hvartdera af de a första åren och två tunnor det sista året; hvarvid likväl E. K. M. lärer täckas i Nåder förordna, att, sedan Nybyggaren i förut stadgad ordning erhållit första årets bidrag, Krono-betjeningen mitte noga tillso det Nybyggaren fullgjort sine byggnadsoch odlings-skyldigheter, innan något ytterligare sådant understöd till honom utlemna». Slutligen få Riksens Ständer till E. K, M:ts Nådiga godtfinnande hemställa, att, så val ofvanberörde understöd i Spannemäl, som den, uti Kongl. Brefvet den 13 Maji 1817, Nybyggare i Vesteroch Norrbottens Län beviljade rättighet, att, utan lösen, erhålla Skatteköp å deras Nyhemman måtte förunnas alla Nybyggare uti de Norra Orterne i allmänhet, under hvilken benämning Riksens Ständer anse Rikets alla Provincer på Norra sidan om DrI Elfven böra innefattas; och Riksens Ständer framhärda etc.
Jag kan icke f. n. till siffran upgifva slipendiifondens inkomster af dessa hemman, men jag kan försäkra att den utgör en förvånande ringa summa, jemförd med hemmanens antal, och att den genom sådan försäljning, som nu föreslagits, skulle kunna betydligen ökas med främjande tillika af åboernes bästa. Då således allas bästa genom hemmanens försäljning under full äganderätt skulle befordras, och det ju icke kan komma i fråga att försäljning sker annorlunda än såvidt det med testamentets föreskrifter kan förenas, kan jag icke annat än tillstyrka R. o. Ad:ns bifall lill Betänk., hvarigenom delta mål, efter min tanke, skulle vinna en lycklig lösning. Den 9 Maj. Hr Printzensköld: Frih. Alströmer har förordat bifall till Bettink. hufvudsaldigast på grund af den sista meningen som der blifvit intagen. Det hade varit önskligt, om Utsk. icke infört de öfriga framsiallningarne, såsom varande fullkomligt öfverflödiga, då hade man varit i tillfälle eller haft någon anledn. alt bifalla ofvannämnda mening i Betänk., men nu kommer densamma i sammanhang med åtskilliga andra framställningar, som efter min öfvertygelse äro icke blott öfverflödiga, utan renlaf olämpliga. 1 öfrigt har jag irke af de värde ledamöters anföranden, hvilka förordat Utslcs Belänk., funnit mig öfVerlygad om, att icke alldeles detsamma, som R. St:r genom den föreslagna underd. skrifvelsen skulle söka åstadkomma, kan af K. M. verkställas utan allt biträde eller medverkan från R. St:rs sida, sedan nu stipendii-styrelsens ordf:de uplyst om att denna styrelse sliter alla de tvister som med afseende å åboers rätt till stipendii-hemmanen kunna upslå, i likhet med hvad Landsten och KammarCollrm göra i fråga om tvister rörande åborätt till kronohemman. Jag trodde mig äfven, i följd af bemälde ordf:des yttrande, märka att han ansåg styrelsen dels genom dessa tvister, dels af andra orsaker vara både besvärlig och invecklad.