Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts den 3o Julii 1831 aflåtne Nådiga skrifvelse, hvarigenom ifrågavarande egendomsköp blifvit Collegium anbefaldl och derjemte i Nåder föreskrifvet, att de årliga redogörelserna för egendomens afkastning borde lill Collegium afgifvas; och som vården om Eders Kongl. Majrts och Kronans byggnader uti Fästningsoch Garnisonsorterne i allmänhet, tillhörer Krigs-Collegii Fortincations-Afdelning, har det jemväl tillhört beröide Afdelning att med f. d. Sjöstedtska egendomen taga befattning; såsom följd hvaraf de till köpeskillingens lirjvidera nde förskjutne medlen, hvilka skola till successiv ersättning upptagas uti de årliga Stats-Reqvisitions-förslagerne för Fortifications-Afdelningen, bordt uti Räkenskaperne uppoch afföras såsom Fästningsbyggnads-medel, enär desse utgöra Fortifications-Afdelningens egentliga och hufvudsakliga Medels-titel; men som vid den tid, då nyssnämnde köpeskillings-liqvid borde uppgöras, Fästningsbyggnads-medlen dertill icke lemnade tillgång, upptogs för sådant ändamål, af Tross-Passevolance-Cassan ett mot behofvet svarande lån, hvilket redan blifvit till betydlig del betald t och ytterligare kommer att återgäldas på det sätt och i den ordning Eders Kongl. Maj:t, enligt hvad Revisorerne omförmält, täckts i Nåder föreskrifva. Slutligen får Collegium i underdånighet anmäla, att den i Revisions-Berätlelsen gjorda framställning rörande Extra Anslagen till Försvars-Verkets isländsältande„ så vidt denna framställning angår Fortifications-Afdelningen, icke påkallar någon förklaring från Collegii sida. Collegium bör likväl i underdånighet upplysa, alt af de balancerade 9,200 R:dr 39 sk. 2 r:st., hvilka Revisorerne förmält vara ut~ gifne utöfver det anslagne beloppet, nemligen: 1:0. För Stockholms befästande åt landsidan 2,232 R:dr 3o sk. 8 r:st.
Deras större ömtålighet om Nationens frioch rättigheter i förening med de Constilutionelle Institutionerne, är en borgen för denna förhoppnings fullbordande, Bifalla kommande Ständer dot, som rörande Tryckfriheten nu blifvit förklaradt vara Högloflige Ridderskapet och Adelns gemensamma tanka, så har jag sparat mig en mängd ändamålslösa anmärkningar, —- Sker motsatsen, så tillskrifver jag sådant den uppmärksamhet, som i en framtid skall fästas vid tidsandans och frihetens oeftergifveliga fordringar. Den i F e b r u a r i i f, m. 89 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan half till 3 e. na. In fidem protocolli ' O. J. Lagerheim. Måndagen d. i Februarii i83o. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen. Företogs val af de 6 Revisorer, hvilka, tillsammans med ett lika antal ledamöter af hvarje af de öfrige RiksStånden, äga att, innevarande år, öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksguldsContoirels tillstånd, styrelse och förvaltning. Valförrättningen slutades klockan 8 om aftonen, då följande Herrar, genom de fleste rösterne, befunnos hafva blifvit till Revisorer utsedde, nemligen: röster Grefve Hamiltion, Gustaf Wathier, Landshöfding, f, d. JustitiseRåd 186. Friherre Liljehorn, Gustaf, Öfverste . 173, Herr Hammarhjelm, Carl Fredrik, HofMarskalk 164. Herr von Heyne, Georg, Öfvcrste Licutcnant 177. Den i Februarii e. m. Herr Nordenfelt, Olof, Kammarherre i83, Herr Heykenskjöld, Lndvig Detlof. Öf yersteLieutenant i^3, Herr Printzensköld j Carl« uppläste följande: Såsom Ledamot af Höglofl.
För att i sammanhang med handläggningen af K. Propos. i ämnet tagas i öfvervägande, anhålles vördsamt, att hvad här ofvan anfördt blifvit måtte till StatsUtsk. remitteras. Remitterades till StatsUtsk. Frih. Schultzenheim, David, anförde dels muntligen, dels skriftligen: Jag anhåller att några ögonblick få fästa upmärksamheten på den motion jag ämnar upläsa och anhåller att jag, sedan den blifvit upläst, mätte få tillägga några ord, för att söka visa, att frågan icke allenast är af vigt och värde, utan att den snart sagdt är oundvikligen af behofvet påkallad. Då jag här om dagen tog mig friheten att begära Hr Adelborgs motion på bordet, skedde det icke derföre, att jag tänkte motsätta mig den och ej heller derföre, att jag ämnade gifva den milt förord; ty för att lemna sitt förord bör man antingen vara så öfverlägsen i ett fack, att man kan lemna uplysningar deri, eller också för sin egen person 104 Den 3 December f. in. hafva en sådan! bestämmelse. Jag tänkte genast framkomma med den motion, som jag ämnat framlägga som ett amendement till hans, men då en längre discussion just då slutats, så ville jag icke fördröja R. o. Ad., utan då jag fann bland flere af talarne sympathier för mitt sätt att se saken och att detta äfven delades af en person, hvars öfverlägsna praktiska erfarenhet gör hans ord af mycken vigt, beslöt jag att fortfara i min afsigt att framställa den. Jag får nemi. härmed föreslå upförandet af ett anslag å 6:te HufvudTiteln af 24,000 r;dr b:ko årl., att utgå från och med nästa år, med 1000 r:dr för hvarje län i riket, för att af HushållningsSällskaperna disponeras till praemier för boskap af inhemska racer.
Dä Ortens Znmänare troligen icke ensamme förmä bestrida de kostnader, som till ifragawarande ändamäl finnas nödwändige, sä torde ej heller detta Niksgagneligs företag utan annat understöd kunna »verkställas; men ehuru Riksens Ständer hysa den öfwertygelsc, att ailmanrm medel näppeligen kunna bättre anwändas, än dä Rikets mäst bördige Provincer skulle derigenom kunna räddas frä«- gF Den 2 April. frän förödelse, hofwa Riksens Stander likwäl funnit betänkligt, att härtill anflä något as Statens, för det narwarandc, knappa tillgångar, utan deremot ansett lämpligt, att intill nafta Riksdag >n afgift af i still, mätte erläggas för hwarjc Tunna Spanmäl, som frän Skane sjöledes utföres; hwilka medel skulle öswerlcmnaS t^ll förutnämnde Commitäer, som agde att dem efter behof cmwanda och derföre w!d nästkommande Riksdag redowiM' Riksens Ständer framhärda, rc. Stormägtigste AllerNadigste Konung! 'M>d Zkadigt förtroende till Riksens Ständers tankesätt, har Eders Kongl. Mast, uti Nä ig Proposition af den i8-'de siftl. Sept, behagat wända deras uppmärksamhet pä nödwändigreten, att i Riks-Staten fastställa en ärlig summa, hwllrigenom de Olficerare, Under-Ofsicerare, och Soldater af Finsta Armeen, hwilka ej efter slutad fred önsta ätergä till Finland, utan haldre wilja uppoffra sina ätersti ende dagar i Rikets tjenst maga, intill hess Eder Mast kan fii na tillfälle att införlikwa dem med den pä Stat warandc Swensta Krigsmagte», i nägen man hällas ffadeslöse för hwad de i Finland förlorat, och ej efter trogit uppfyllda piigtcr, se sig blottställde för en oundmiklig nöd. Riksens
Vi skådade tillbaka och sågo genom en öppen dörr en flock rent vikna menniskokroppar, och från dem utgingo rigtiga ångestrop, illustrerande satsen: »Den största fröjd, som menniskor känna, är blott en salig smärta». Och vi, vi stodo i en liknande ställning utanför grinden. Den sista milen till Lillehammer marscherade vi, fast Herthas häl och Ambrosii, en gång i förflutna tider, vrickade fot kräfde med lika rätt kandidatens läkarevård. Båda patienterna fördrogo ock sina smärtor med lika hjeltemod. Det är dock möjligt att det var dessa, som en dag gjorde Hertha så vek, att hon fordrade det jag skulle midt på landsvägen predika omvändelse och förnuft för ett af de största norska nöt vi påträffat under våra vandringar. Jag förestälde henne, att man, om man sjelf ville komma framåt på lifvets bana, ej kunde hålla moraliska föredrag för alla de fä, man träffar på allfarsväg, men hennes hjerta slog allt högre och högre för den påträngande varelsen ju längre den följde oss. »Men kan du då inte allvarsamt föreställa kräket, att vi ej förmå göra något för dess framtid?» frågade hon, ängsligt blickande tillbaka öfver sin skuldra. »Framtiden rör mig ej en smula så länge vi äro i Norge. Den nye kamraten är, som du ser, prydd med sådana tecken, hvilka utvisa vissa farliga egenskaper, men som på samma gång antyder en högre förtroendepost hos sina likar. Du bör titta närmare på kamraten och vara vänlig!» förmanade jag så moderligt som det anstår en äldre fru, när en flicka tror sig vara i fara. »Så kan nötet hålla sig till sina likar och värdigheter och ej trafva efter oss!» utbrast hon, slående upp sitt paraply med en energi, som skaffade detta ett af sina anfall, då det alltid regelbundet föll slappt ned öfver hennes rodnande anlete. »Efter oss! Vet du då ej att vi lefva i en tid, då alla mera framstående nöt sträfva efter att komma in i de kretsar, som de mest otidigt förfölja?
Rjdderskepets och Adelns benägna älogonde act med BorgareStändet dela tyngden af Presterskapets ande! i Jnqwarttrings-skyldiaheten, äkminstone ej i anseende tilt de Hus, som ägas och bebos af Presterskapets Enkor och Barn, kan anses blifwa Den 2Z Ianuarir. 967 öfwerflödig, genom den förklaring Högwördige PresteL-täudet t förberörde mälto meddelat Beträffande äter hwad Högwördige Preste» Ständer anfört, till bestridande deraf, att sä wäl för CcclesiasttqveStatens Boställen, som för de Hus och Gärdar, hwilka dr i och för sine Embeten stelfive eller deras Enkor och Barn bebo, mä utgöras nägvn af be öfriga till StadS-^egendomar hörande afgister och ffyldigbeter; sä förekom wäl, ett sädant det Högwördige Sandels undandragande wid detta tillfälle, sä wockel mer owänwdt, som BorgareSkändets yttrade önffan för ett sickt ätagands ef alla private ägare till i ftäqawarande Fastigheter, hwaremol hwarlen Högloft.
Men derinne i rådkammaren sutto landets herrar och tvistade helt lugnt ... så lugnt som förbittrade partier kunna tvista ... om landets intressen eller om sina egna, vi veta icke rätt hvilket. Rörande hertigens bref hade man fattat ett lika hastigt som enhälligt beslut, hvilket gick ut derpå, att han följande dag skulle instämmas för enkedrottningen och rådet samt hotas med förvisning ur landet, om han vågade förnya ett sådant steg. Derefter hade man öfvergått till andra ämnen. Och medan de så grälade med hvarandra, medan Bjelkes parti stormade mot De la Gardies och De la Gardies mot Bjelkes, och den ene sade den andre obehagliga saker och endast af det för de fleste gemensamma onda medvetandet hindrades att säga ännu obehagligare; under allt detta fanns det bland dem ingen enda, som anade, att det snart skulle vara slut med så väl det ena partiets utsigter som det andras, att deras makts, kanske deras för riket så nyttiga lefnads sista ögonblick nalkades för hvarje steg, hvarmed en obekant, i grannskapet befintlig, blodtörstig och skonslös fiende ryckte dem närmare, om icke en lika obekant beskyddare ställde sig mellan dem och honom. Emellertid kunde de med samma lugn som hitintills fortsätta sina öfverläggningar, ty en beskyddare vakade öfver dem. Han hade infunnit sig icke för att rädda dem, utan för att krossa sammansvärjningen, och det var deras lycka, att han ej kunde göra det sednare, utan att på samma gång göra det förra. Han ville ej, att oförmågan och egennyttan, som ödet ställt vid statens roder, skulle efterträdas af egennyttan och brottet. Han ville bespara den stolta nationen minnet af en sådan bragd i dess häfder. Men Vanloo hade med sin närvaro äfven en annan afsigt. Det fanns en man, i hvars öde han med osynliga händer ingripit, hvars bana han sökt länka till det enda mål, som var den värdigt: schavotten. Ögonblicket var kommet, då denne mans öde skulle afgöras.
Och det behöfves i denna blaserade, skeptiska tid en rörelse, som — låt vara i karrikatyr — dock visar kristendomens oändliga makt, och som håller den religiösa hänförelsens fana högt. Och så till slut en sak, som det ej minst i dessa spalter lämpar sig att påpeka: frälsningsarmen har fäst uppmärksamheten på en ny » kvinnofråga », utan tvifvel en bland de viktigaste. Denna armé är den första andliga rörelse, som i vidsträckt mån användt kvinnan såsom ordets förkunnare; flertalet af » arméns » officerare utgöras ju, som bekant, af kvinnor. Om också detta förhållande med all önsklig evidens uppvisat sanningen, som ligger på djupet af det gamla, så förkättrade paulinska ordet: » Kvinnan tige i församlingen! », har det å andra sidan lika tydligt visat, hvilken oerhörd insats kvinnan skulle kunna göra i arbetet för släktets andliga och sociala lyftande, om hennes verksamhet leddes in i de rätta hjulspåren. Det förefaller mig, som om dessa många unga kvinnor, hvilka fått på sin lott bildningens och den socialt högre sammhällsställningens alla företräden, och som ega både tid oeh förutsättningar för en gagnande, välsignelserik verksamhet, borde, så ofta de möta ett bland dessa af frälsningsbonnetens breda brätte skuggade kvinnoanleten, i stället för att med förakt se ned på dessa förvillade eller med ett hånlöje rycka på axlarna, hviska till sig själfva: » Dessa kvinnor eldas dock af det godas och rättas seger i världen; hvad gör jag? » Och sannerligen, toge de den frågan på allvar, det skulle snart se annorlunda och bättre ut här i världen. Rekommenderar sitt stora och välsorterade lager af moderna Höstoch Vinter-Dame-Kappor till här på platsen lägsta pris. OBS.! Särskildt framhälles^mitt stora sortiment af Silkesplyschkappor. § aså, ni blir genast helt nyfiken? Ni tror naturligtvis, att jag skall bjuda er något hittills okändt medel att få er hy mera blomstrande, edra ögon mera strålande, ert hela utseende mera ungdomligt och tilldragande? Det var skada, att ni så där hastigt kom att röja, hvad som ligger er om hjärtat.
Det kunde lätteligen hända, att Stats-Utffvttet pä ett emot något Riks - Ständs mening oliin sätt fattade befi tanke uti en fräga, hwaruti Riks» Ständen slädnät nti stiljaktige bcfllit. llrflottct skulle dä crhälla en förklarings-rättighet som detsamma, efter min öfwcrtpgelse, icke bör tillkomma; och jag kan således för min del icke bifalla den af bats - Utskottet gjorde hem» ställan, Grefwe Milner, VSrnn. Förcwarande vfwer läggning synes mig innefatta 2me frågor; den ena, huru» wida dcn af Utstottcr begärde tillätelfe skulle wara mot Grundlagen stridande: att den det icke är, synes nu Friherre k-I-irmerbcim hafwa titträckeligcn ädagakagdt; den andra frägan ar, huruwida Högloft. Ridderfkapet och Adeln behaga sriwilligt cedera sin owillkorliga rättighet, att enär sadane frågor, der twanne Ständ stadnat emot twanne-, böra genom Namns afgvras, dervfwer inhämta Statss Utssottets förutgäende anmälan; och dä erfarenheten redan wisat att i de fall, dä twanne Ständ warit af skiljaktig tanka mot de andra twanne, Ständen icke frängätt fine beslut, tror jag att det ffulle wara ett medel till tvinnande af tid ym Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Stats. UtstottetS gjorhe hemställan» Grefwe ve Is vsrllie. Zag ber om forlätclse, der hgr wisierligen handt, att efter anmälan af inträffande ffiljaktighetcr Riks-Sländcn sammanjemnkat sine tankar.
Jag tror att sådant både kan och bör förbjudas samt att, likasom en skiftesdelegare kan åläggas att uti penningar godtgöra odlingsersättningar, det äfven borde kunna stadgas, att godtgörelse i penningar efter en viss beräkningsgrund skulle lemnäs dén hemmansegare, som till följd af skifte förlorar uti skogsvärde en ersättning som naturligtvis skulle utgifvas af den, som samma skog å sin lott erhållit. Ersättningssumman, borde enl. min lanke, om den ej kontant erlägges, intecknas i dens hemman, som fått den bättre skogen, och utgå med förmånsrätt. Någon orättvisa emot äldre inteckningshafvare, kan jag ej finna härutaf upstå, ty deras inteckningar kunna naturligtvis ej gälla annat än det värde som hemmanet vid inteckningens gifvande hade, och om än tillökningen genom skogsvärde upstår, måste detta ökade värde för ny inteckning både kunna och böra lemna säkerhet, så mycket mera som detta ökade värde, ända till dess det blifvit gäldadt, strängt taladt, är gäldenärens egendom. Kännbar bör denna ersättning icke heller kunna blifva, ty uti de trakter der svårighet upstår att af skogen draga inkomst, blifver äfven naturligtvis ersättningsvärdet lågt, och uti de trakter der lätta kommunikationer höja skogsvärdet, gifver återigen den erhållna bättre skogen full tillgång till ersättnings utbetalande. En annan åtgärd till befrämjande af framlida skogstillgång, tror jag kunna vidtagas. Såsom bekant är säljes ofta skog till afverkning på vissa år. Denna skogsödande handel anser jag kunna förbjudas, så framt icke köparen förbinder sig, att genom besåning, genom tillräckligt antal fröträds lemnande, eller genom den yngre skogens, af 10 å 15 års ålder vårdande, sörjer för frambringandet af ny skog. Ett sådant stadgande vore icke obilligt och dess iakttagande blefve ej svårt att kontrollera. Jag anhåller, att Ekon.Utsk., som kommer att uptaga Hr af Ströms motion, måtte taga i öfvervägande de af mig nu anförda förslag och hoppas jag, att Utsk. åt frågan egnar den sorgfälliga pröfning, som dess vigtiga beskaffenhet ovedersägligen klafver. Den 10 December. 185 Gr. Mörner, Carl:
Banko vid 1833 års slut ökad fond, under nu ifrågavarande qvinqvennium fortsatt sin gagneliga verksamhet efter enahanda grunder, som de i sednaste underdåniga femårsberättelsen omförmälda, har så småningom, efter ofvannämnde år 1847, enskilda fattigvårdssamhällen bildat kassor, hvilka, ehuru de icke lemna tillräcklig utdelning för fattigutgifternas bestridande, i hvilket afseende dessutom betydliga tillskott erfordras, likväl i icke så ringa mån, genom den räntevinst de bereda, minska delägarnes kontanta bidrag. I Norrbyås församling, der, såsom förut är nämndt, sockenmagazinet blifvit indraget och dess behållning anslagen till en reservfond lör fattigkassan, har församlingen beslutat alt lemna denna fond orörd och årligen genom räntans läggande till kapitalet öka den, intill dess fattigvårdskostnaden, med undantag endast af den personella afgiften, derutaf kan utgöras, hvilket, efter nuvarande förhållanden, skulle inträffa år 1883. Tiggeriets aftagande och ordningens makt, som förr eller sednare skaffar sig erkännande, har dessutom försonat de skattdragande med en börda, som kändes tyngst i Början, då fattigförsörjningen, ifrån att tillförene till större delen vara en frivillig yttring af välgörenhet, öfvergick uti en bestämd årlig afgift, och den, genom E. K. M. nådiga Kungörelse den 13 Juli 1833, vederbörande beredda utväg, att få använda Statens arbetsanstalter och häkten till tvångsinrättningar för sådana arbetsföra personer, hvilka visat fortfarande lättja och obenägenhet att, utan medmenniskors betungande, sjelfva draga omsorg för sine behof, skall i betydlig mån bidraga att lindra fattigvårdstungan och minska sockennärnndernes bekymmer öfver svårigheten att qvarhålla dylika personer vid de arbeten, som någon gång blifva åt dem anskaffade. Gåstgilveriskjutsen är ställd på entreprenad vid 43 af de i Länet befintliga gästgifvaregården Vid 6 utgöres den ännu af jordägarne sjelfva i tur med häll och efter budning.
Tersmeden: Sedan R. o. Ad. nu beslutat, att icke någon valör på 1 R:dr Riksmynt skall utgifvas, samt ett annat Riksstånd äfven fattat enahanda beslut, får jag vördsamt hem - 134 Den 20 November. ställa, att R. o. Ad. behagade inbjuda Presteoch BondeSt:n att uti Adelns beslut sig förena. Uppå i anledn. häraf framställd propos. bifölls, att Presteoch BondeSt:n skulle genom ntdr. af prot. vänligen inbjudas, att instämma i R. o. Ad:s nu fattade beslut, att sedlar å 1 R:dr Riksmynt ej må komma att utgifvas. Då härefter, i öfverensstämmelse med Frih. Palmsljernas hemställan, att, innan återstående delen af mom. Litt. a) pröfvades, mom. Litt. b) måtte företagas, såsom föremål för öfverläggningen framställdes sistnämnde morn., yttrade Frih. Palmstjerna: Den ändring af texten å sedlarne, som Utsk. föreslagit, anser jag icke vara nyttig, emedan det nuvar:de stadgandet, att Bankens sedlar inlösas med en viss del eller ett visst antal R:dr silfver, uttrycker fullkomligt meningen. Om en förändring kommer att ega rum, föreställer raan sig att någon afsigt dermed är förenad, vare sig lill fördel för Banken eller för något annat ändamål, hvilket, då detsamma icke är uttryckt, väcker ett slags misstroende lill R. Sins afsigt med förändringen. Uti Utsk:s motiver finnes icke heller anfördt skäl, hvarföre den föreslagna förändringen, som är oegentlig, skall ega rum. Då sedeln är en representant för silfvermyntet, bör det å densamma stå att den inlöses med så och så många R:dr i silfver efter den eller den myntfoten, och jag kan icke inse, hvartill det skall tjena, att det finnes å sedeln utsatt, att den inlöses med så och så mångå ort 12-lödigt myntadt silfver, i synnerhet som man, enl. R.
— Nej, det hade intet varit sant, men att ni kurtiserade mig, och ni försökte få mig att älska er — att ni höll på att lyckas. — Hvad behöfde han veta det, när ni inte gjorde det, när ni förlofvade och gifte er med honom? — Just därför ville jag, att han skulle veta, hvilket inflytande ni haft öfver mig och att ni var skuld till att jag hade en erfarenhet af lifvet, som en så ung flicka som jag inte behöfde haft. Ni talade om den kyssen ni stal! Ni skröt med den! Ni anar inte hur den bränt mig! Hur det pinade mig, att den första kyss jag fått, var en sådan. — Det har jag inte glömt — det kan jag icke glömma! — Åh fru Louise! Har ni varit ond på mig under alla dessa år och jag som trott, att vi voro de bästa vänner i världen! Ni säger ju själf, att ni inte älskade mig, då var ju ingen skada skedd. Man får väl inte vara så nogräknad. Herre Gud, lite kurtis, en kyss! — Jag vet inte, om andra taga det på samma vis som jag, men jag har alltid ansett, att det gifves en själens kyskhet, som man inte får oskära. Det var en lek för er, men en grym orätt mot mig. — Jag förstår inte — Nej, det vet jag och därför förstår jag knapt hvad det är, som drifver mig att tala med er som jag gör. Men det har väl bränt mig på läpparne alla dessa år och nu måste det ha luft — det är som om det inte vore jag själf som talade — det är som om vi haft detta samtal förut — som om jag visste hvad ni skulle säga, innan ni sagt det och hvad jag skall svara, och ändå drömde jag inte om att röra vid det förflutna, när ni kom till mig för en halftimme sedan. Men skuldsedeln, som ni så ögonblickligen lofvade att infria, alla de minnen den väckte — och när ni så ville börja, där ni slutade, försökte att kurtisera hustrun som ni kurtiserat den unga flickan, så föll tanken på att ni värkligen står i skuld till mig. — I skuld, jag, hvad menar ni? — Är det inte en skuld att ha lättsinnigt lekt med det man aldrig borde leka med!
De kunna ju möjligen finnas bland de köpande, hvilka känna sig obehagligt tilltalade af att vid inträdet i en butik se en del af biträdena sitta, men man må hoppas att denna fördom — om den existerar — skall försvinna, då kunderna bli upplysta om hur viktig och betydelsefull denna lilla stunds hvila kan vara för de kvinnliga biträdenas hälsa och hela framtid. * En bok för dagen, om hvars tillvaro vi vilja erinra svenska kvinnor, hvilka nu så varmt deltaga för det blödande Grekland, är en liten brosclryr, som kan erhållas genom hvarje bokhandel och som bär titeln: » Genom hvilka hemarbeten kan kvinnan i händelse af krig göra sig nyttig i Röda korsets tjänst? » Den är författad af regementsläkaren d:r J. Göransson, är rikt illustrerad och kostar endast 60 öre. Den säljes till förmån för svenska Eöda Korsets sjuksköterskehem. All ytterligare rekommendation torde då vara öfverflödig. * På initiativ af drottningen har Eöda korsets damkomité beslutat att, i förening med sina årligen återkommande arbetsdagar för tillverkande af sjukvårdsmateriel, anordna extra arbetsdagar för beredande af förbandsartiklar för sjuka och sårade i Grekland. Till deltagande i detta arbete inbjudas damer, som åt denna sak vilja gifva sin tid och arbetskraft eller bidrag af penningar. Arbetsplats är beredd i Arffurstens palats vid Gustaf Adolfs torg. Arbetsdagar blifva den 28 och 29 d:s samt den 3 och 4 maj kl. 11 f. m. — 4 e. m. De, som önska deltaga i arbetet, anmodas att skriftligen eller personligen meddela sig med damkomiténs ordförande, fru Lotten Edholm, född von Heijne, adress Garnisonssjukhuset, eller med friherrinnan Sigrid Lovisin, adress Sturegatan 52, 2 tr. * Fredrika-Bremer-Förbundets sjukkassas årsmöte ägde i måndags rum i förbundets lokal. Af årsberättelsen framgick att sjukkassans medlemmar vid slutet af 1896 voro 246 (mot 237 vid årets början). Som sjukhjälp hade under året utdelats 2,712 kr. till 48 personer. Kassans tillgångar uppgingo vid årets slut till 13,528. Full decharge beviljades styrelsen, hvilken återvaldes. IDUN 1897 Teater och musik. Kungl.