Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likwäl åligger det honom, afwen före jjulieriagsn, at hemma hos sig, för den Ledamot som sig yttrat, upläsa dest yttrande, om han der astundar, och ware en sadan Ledamot obekagek, at wid sattet, huru hans tanka blifwit i ?rorocr,IIsr fattad, meddela Riddarht!S-8ocrerersren sina anmärkningar; Riddarhus - Lsareterarsri mä dock, innan justeringen i Ulanum, ej derpå göra widare afseende, an som san sta tilsammans med ds i 2. §. nämnda åliggande. Will någon Ledamot ril ?rorocoI!st inlemna skrifteligit, hmad har,; mmileligen anfört, det kan ej wämmö; men Riddarhus - 8oc-storaren äiigger i sadan! fall, ut et flikt inleirinadt ytkraiide wid justsringen sjelfkrafd ommäla och upiasa. §. 5- Ingen ^usterinF ar fällande, som ej är gjord i NidderskapetS och Adelns Oler um, och et derstädes justsrsär?rorncnl! kan Ridda rhus-Lsarersraren ej i wind, sta matto förandra, eller någon tilläggning deni! göra. §. 6. Riddarhus-Zecrsrerzrsn kan ej magra någon Ledamot af Ridderskapet och fidela underrättelser ur ?!sni krorocnllsc, för de förstulna Riksdagar, eller de jullsrsäe i?roioet»i!ecns för den löpande -Riksdagen; ej eller wägra någon Ledamot ac göra afskrift derutur. Det samma gäller i asteende pa alla ve^uksnoiiseller Utskotts-krorocollsr och Handlingar, undantagande Hemliga UlskottetS, fordna Sscrcg-Uestotkets, och alla förseglade Handlingar, cil hwilka utträde ej uran wederbörlig tillåtelse gifweö. §. 7. As et ojusteraöt krorocoll, ester ek ojustsraär
Komitéen framlägger derefter utkast till aflöningsstat för Arméförvaltningen, slutande på samma summa, som 1858 års stat anvisar för Ivrigs-kollegium, eller 107,7 50 R:dr; — och hemställer slutligen: att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande, att upprätta förslag till Instruktion för förvaltningen, hvilken sjelf borde framlägga förslag till Arbetsordning. Krigs-kollegium, i betraktande af de olika bestyr, som tillhöra Kollegium, anser Komitéen icke hafva fästat behörigt afseende å vigten af den del af statsförvaltningen, som åt Krigs-kollegium såsom 2:dra instans blifvit anförtrodd, och således icke heller å de af Rikets Ständer för reorganisation af förvaltningsverken bestämda allmänna vilkor, dels att den säkerhet för ärendenas behöriga handläogning, som är afsedd derigenom, att denna handläggning är öfverlemnad åt o7 o 7 o embetsoch tjenstemän, hvilka, sjelfständigt verkande, äro för sina åtgärder i laga ordning ansvarige, icke må äfventyras, dels att enahanda trygghet vid ärendenas handläggning, som med de nuvarande formerna är afsedt och hvarvid det ÖO o7 allmänna tänkesättet fäster mycken vigt, må kunna bibehållas; hvadan och då, i Kollegii tanka, Komitéen saknat skälig anledning till det afgifna förslaget, Kollegium på grund häraf och med stöd af de skäl, som vidare anföras, afstyrker förslaget att Krigs-kollegium må såsom rikets Kollegium upphöra.
Jag begärde ordet för att fästa uppmärksamheten derpå, alt Hr Crusenstolpe nu begått samma fel som nyss förut, nemi. att tala om ett för dagens öfverläggning främmande ämne. H> Ex. Hr Gr. o. Landtmyttrade, att H. Ex. ej annat kunde finna, än att det, hvarom Hr Crusenstolpe i sitt sista yttrande börjat att tala, ej angick det nu förevar, målet. Hr Crusenstolpe: I sådant fall får jag vördsamt hemställa, huruvida frågan om de s. k. rabattlånen och extra voteringen inom förstärkta StatsUtsk. kan vara främmande för ämnet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att denna fråga mätte vara ett för nuvar. öfverläggning främmande ämne. Hr Crusenstolpe yttrade, att han i sådant fall ej hade något att tillägga. Gr. Frölich: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes lyssna till den af flera talare framställda anhållan, att klubban mätte gå, så ofta den siste talaren framställer något, som icke hörer till ämnet. Frih. Cederström, Jac : Mina Hrr! Det synes mig besynnerligt, alt, för det en ledamot förifrån sig i sitt yttrande, Ståndet vill beröfva honom rättigheten , han äger såsom representant, att få sluta sitt yttrande, under ansvar, som lagen bjuder, i händelse han förgår sig. Hvad vill det säga att på grund af föreskriften uti 90 § Reg.F. afbryta en talares yttrande. Öfverläggning får enligt denna § icke äga rum i anledn. af en sådan framställning, som § antyder, och är denna framställning brottslig, så har R. o. Ad. laglig rätt att tillämpa i(o § Reg.F. och för riksdagen utesluta den ledamot, sorn dermed framkommit, frän säte och stämma på Riddarhuset, eller ock besluta, att han skall Den 27 April f. in. 261 ställas under laga tilltal; men icke äger Landtm, rättighet att hindra honom att tala, emedan grundlagen uti 5o § Riksd.Ordn. tydligen förmår, att hvarje ståndsledamot äger rätt att i plenum stående och från sin plats fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma.
Detta har varit orsaken, hvarföre Utsk. icke kunnat uptaga de frågor den siste talaren påpekat. Medan jag har ordet, vill jag besvara några gjorda anmärkn:r derom, att skjutsen bör betalas med hvad den verkligen kostar den skjutsande, hvarvid frsmdragits jemförande exempel frun an - Den 14 September. 251 lira lander. Det dr klart, att t. ex. i England, hvarest man gjort så mycket för kommunikationen, man kan fordra, att den enskilde skall betala sina resor med den der fastställda dryga kostnad, då han icke vill begagna sig af hvad som för allmänhetens räkning är åstadkommit; men i Sverige med dess dåliga kommunikationer måste man åtminstone söka att ställa så till, att man kan resa för ett någorlunda drägligt pris. Trafiken kan icke stängas, och detta är orsaken, hvarföre legan hos oss är mindre än hvad den måhända borde vara. Jag åberopar i öfrigt hvad jag i min reservation anfört. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, hurusom i afseende på förevtde punkt, hvartill Ilr von Koch yrkat bifall, blifvit yrkadt, dels af Hr Arnell afslag å Utsk:s förslag, samt att R. St:r hos K. II. i underd:het anhålla, att K. M. måtte, tilldess frågan om tjeii)igaste sättet för skjutsningsskyldighetens utgörande hinner fullständigt utredas, bestämma den skjutslega som anses lämplig; dels af flere ledamöter bifall till Frih. Aker'hjelms Ulsk.s Betänk, bifogade reservation, och dels af Gr. af Ugglas bifall till samma reservation med den förändring i ]:sla punkten deraf, att skjutslegan i allmänhet bestämdes till 60 öre på landet och 80 öre i stad.
Men denna tid torde likväl tåla någon inskränkning, då i öfvervägande tages, att den undervisning, som vid Instruclions-kompaguiet gifves indelda rekryten, är afsedd att meddela honom fulländad soldatbildning, sådan den nödvändigt måste vara för att utgöra en fullständig grund för stående arméens fortgående daning till pålitlig stam och ledare för bevärings-manskapet, hvaremot beväringens öfningar endast afse att meddela bevärings-manskapet en någorlunda god förberedande daning_, som sätter detsamma i stånd att vid påkommande behof, då arméen skall sättas på krigsfot, kunna ofördröjligen förstärka stående arméen och inom dess leder hastigt emottaga nödig vidare utbildning, hvilket icke utan högst vådlig tidsutdrägt blefve möjligt, om denna förberedande daning under freden vore försummad, och stående arméen derigenom nödsakad att i farans stund, då dess snara verksamhet emot fienden påkallas, först företaga en allmän rekryt-exercice roed hela beväringen. Att bestämma det antal exercice-dagar, som erfordras för att meddela bevärings-manskapet en så beskaffad förberedande daning, är likväl förknippadt med svårighet, såsom väsendtligen beroende af framtida erfarenhet. 14 Alt öfningstidens Sängd icke utan fara för misstag kan nedsättas under 6 veckor, är min öfvertygelse. Men då vid denna frågas afgörande, å ena sidan, måste tillses, att kostnaderna för dessa öfningar icke blifva alltför höga emot de nuvarande och beväi ings-pligten icke allt för mycket förtyngd i jemnförelse med hvad hittills egt rum, samt, å den andra, förekommer, attskjutöfningars införande i form af folknöje småningom kunna och böra införas —• äfvensom vissa s. k.
Det är således icke han. delsställningen eller Stats-Oeconomien utan det är våra redbarheters utvandring, som förorsakar att Sedelstocken qvardröjer något längre i Sverige, än Handels-Balaricen bestämmer. Skall då samtiden eller efterverlden godkänna en åtgärd, hvarigenom vi förbättra ett mynt, som redan till stor del är utom Riket, och vidare ovillkorligt måste utvandra, och det i ett ögonblick, då ingen anstalt fogas att bibehålla myntet inom Landet? Jag tror det vara vigtigare att söka förbättra Landets ställning än Bankens ställning. Då jag uti mine anmärkningar mot förra Betänkandet föreslagit, att den halfva Million, som skulle gagnas till Silfverinköp, i stället måtte användas alt motverka Finska handeln, så föreställde jag mig det inkast, att denna befattning icke angår Banken. Jag medgifver riktigheten häraf; men, så länge Statens och Bankens .Financer äro förenade, och Banken så betydligen understödjer Götha Canal, hvilken torde komma att förstöra Sverige, så ville jag att Banken äfven skulle på en annan sida gifva Sverige något stöd, och det är att corrigera Finska handeln, medelst Stats■ och Banko-Utskottens JBetänkanden. 487 anslag af penningar till Strömrensning i Norra orterne, fria transporter och fralcter af prodycter o. s. v. för att etablera en inhemsk varuafsättning på Stockholm. Ar det tänkbart, att Sverige i många år Iean äga bestånd, då dess alla redbara exportartiklar utbytas mot öfverflöds-och luxe-varor, oell en stor del förnödenhets-varor införes mot vår Sedelstock? Likväl skall Sedelstocken förbättras i sitt värde, fastän den redan är borta, långt innan förbättringen är fullbordad. Det är sannerligen märkvärdigt, att man vill fördröja en Realisation eller stadgandet af myntvärdet, intilldess att full valuta kan gifvas för Banko-Sedlarnes hela belopp. Jag förstår icke, buru det är möjligt föreställa sig, att en sådan händelse någonsin kan inträffa i en ordentlig väg.
Bränntorf har begynt att mera begagnas till brännerier på flera ställen och jemväl till en ångmaschins drift. Brandskiffer har jemväl brutits och begagnats till kalkbränning och uti tegelugn tillika med ved. Stenkol finnes ej, men införskrifvas till begagnande vid Motala och i Norrköping. Bruksrörelsen har, sedan sednaste underdåniga Berättelsen afgafs, fortgått med en ej obetydlig utvidgning intill slutet af år i84a, då tillverkningarne öfverstego dem under 1838: vid Mässingsbruken med 18 SkSf, vid Kopparverken med nära 200 SkSf, vid Stångjernsverken med närmare 5,4oo SkS”, och vid Manufakturverken med närmare 1,700 SkSö Tackjernsblåsningarne äro temligen oförändrade; men gjutningarne af kanoner samt diverse slag något minskade. Nya bruksanläggningar hafva ej ägt rum; men privilegier till nytt smide, såsom tillökning uti gamla rättigheter, hafva vid några bruk blifvit beviljade. Derigenom utgöres ortens jernbruk af ! kanongjuteri, 1 annat gjuteri i mindre skala, 2 masugnar för tackjernsblåsning, 32 stångjernsbruk med 72 härdar och 5i hammare. Manufakturverken, dels förknippade med slångjernsbruken, dels serskilte till ett antal af 10, bestå af 3o kniphammare, 52 spikhammare, 7 räckhammare, 4 skärvalsverk, 6 stålugnar, förutan Motala mekaniska verkstad med dess gjuteri, valsverk och smedjor m. m., och mekaniske verksläderne uti Norrköping. Kopparverken och mässingsbruket med sin knappnålsfabrik hafva fortfarande varit uti drift. Marmorbruket fortfar jemväl i sin inskränkta verksamhet, likasom kalkbrotten begagnas utan särdeles utvidgning, ehuruväl tillgångarne derå äro ofantliga och nyttan af kalkens utvidgade användande synes vara påtaglig. Bränslets dyrhet, som ock gör kalken dyr, har likväl hittills minskat dess vidsträcktare användande såsom hjelpgödningsmedel vid jordbruket. Fabrikerne uti städerna skola, i sammanhang med öfrige uti dem befintlige förhållanden omnämnas. På landsbygden äro:
Afven få Revisorerne anmärka, att Styrelsens protokoller stundom befinnas förda med mindre noggrannhet, såsom exempel hvarpå må anföras, att ett ärende, hvilket så väl enligt diarium som registraturet funnits afgjordt under den 10 April 1844, icke i protokollet för berörde dag omnämn es. §. 7. Kongl. Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Berättelse angående fångvården i Riket för åren 1843 och 1844 visar, att kostnaden för en fånges underhåll, beklädnad, sängkläder samt öfriga utgifter utgjort: Underhåll. Beklädnad. Alla utgifter sammanlagda. Hvad som under ett år upphandlats till beklädnad, sängkläder, mat o. s. v., men ej åtgått förr än det påföljande året, är upptaget bland kostnaderna för det förstnämnde året. Antalet af de i Rikets samtliga fängelser och korrektions-inrättningar insatta personer, jemte pionierer och kronoarbetskarlar, utgjorde: Varande, enär samma person kunnat under samma år hafva blifvit flyttad från ett fängelse till ett annat, berörde summor endast att såsom approximativa anse. För år 1845 hafva förslag till specialstater för samtliga fångvårdsanstalterna och Krono-arbets-corpserna i Riket blifvit af Kongl. Styrelsen upprättade, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder gillade stater visa en förslagsvis beräknad statssumma för det året af 842,958 R:dr 19 sk.; hvarom Revisorerne bordt göra anmälan. — 200 — § 9. Härvid bör dock anmärkas, att för åren till och med 1841 åtskilliga utgifter, som numera tillhöra fångvårdsanslaget, blifvit bestridde af andra fonder och anslag, såsom t. ex. fångpresters oell fång-gevaldigers löner, underhåll af fästningsfångar, hvilket sednare år 1836 öfverflyltades till fånganslaget, med flera. §■ — 201 §• io.
”Nåh!” sade han kort, liksom resignerad, så satte han sig och fortsatte med historien om den gamle studenten, som hade så lätt för att hålla tal och som trodde att alla damer voro förälskade i honom. ”Hvorfor fortalte jeg egentlig det!” utbrast han plötsligt uppvaknande ur sin tankspriddhet. Min omotiveradt påkomna kyla tycktes ha sysselsatt honom. Så kom han sig ihåg igen. Det var ju med anledning af Uden Midtpunkt. Han berättade trött och liksom på dagsverke. Som helt ung student hade Brandes beundrat den der halfgamle, som hade så lätt för att tala och som tycktes vara så präktig. Denna bländande företeelse brukade skryta med hur många damer som voro förälskade i honom. Han hade en gång tagit B. med sig hem och visat honom en massa broderier och dylikt skräp, som han fått af sina beundrarinnor. B. hade en morbror, som tillbringat en stor del af sitt lif i Frankrike. Det var strax innan B. för första gången skulle resa till Paris och han gick hvarje dag till morbrodern för att öfva sig i att tala franska. Morbrodern brukade säga åt honom att han skulle berätta om sina förälskelser, emedan detta var det enda han kunde berätta med sammanhang, och B. gjorde så, för att öfva sig i franska. Morbrodern hade varit en stor – hur skall jag säga? – en sådan der som alla qvinnor skola bli förälskade i. Men han skröt aldrig dermed på något sätt, han var en fint bildad man. Så en dag berättade B. om sin store vän, denne, som berömde sig af att alla qvinnor blefvo betagna i honom. – ”Du kan säga den herren från mig att han är en stor narr.” – B. såg häpen på sin läromästare, och denne fortsatte i undervisande ton: ”om man får ett sådant minne af en dam, så skall man icke tala om det för någon; man håller det för sig sjelf, och endast när man är ensam tar man fram det för att glädjas deråt och ha det som ett minne för sig sjelf.” – ”Var det inte lustigt?” tillade B. ”han undervisade mig derom precis som om jag varit en skolpojke.” Så reste vi oss.
Dalelfven från stranden upp till landsvägen anläggas, hvilken färjeväg komme att gå öfver den till Elfkarleby gästgifveri-hemman N;o 7 i Westanå by inom Upsala Län hörande odalåker och äng, samt med anledning häraf berörde hemmans dåvarande egare, Capitainen C. J. Ncessen, uti en till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet ingifven och derefter till Kammar-Collegium insänd skrift, anhållit att, till vederlag för den mark, som af hemmanets ego-område skulle genom väg-anläggningen gå förlorad, få med samma hemman förena en under Elfkarleby kungsladugård lydande ängslägeuhet, Hingstholmen kallad; så och efter det behörig undersökning, värdering och charteläggning af berörde mark och ängslägenhet för sig gått samt Kammar-Collegium förevarande ärende hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält^ har Kongl. Maj:t, uti en till Stats-Utskottet under den 1 sistlidne September aflåten Nådig skrifvelse (införd under N:o 5a uti i:sla sami. i:sta afd. af Bihanget till Rikets Ständers Protocoll), med afseende å de i frågan förekomne omständigheter och enär, jemlikt a5 Cap. 1 § Byggninga-Balken, 4 Stats Utskottets Utlåtande'.j Kronan vore skyldig att gifva fyllnad i jord åt dem, som måste afstå mark till ny allmän väganläggning, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del bifalla, att, när arrendet af Elfkarleby Kungsladugård vid Midfastan år i85o tilländagår, ett tunnland äng af Hingstholmens område, i dertill enligt upprättad charta och värderings-instrument föreslaget läge, må upplåtas åt egaren af ofvannämnde gästgifveri-hemman till ersättning för de 20 kappland, han måst till ifrågavarande väg-anläggning afstå; i sammanhang hvarmed Kongl. Maj:t i Nåder gifvit Utskottet tillkänna, det Kongl.
Vid flera föregående riksdagar hafva, i anseende till mängden och beskaffenheten no O af de till Stats-Utskottets handläggning hörande göromål, Rikets Ständer, utöfver de för Utskottets tjenstemän bestämda arfvodesbelopp, beviljat åtskillige af dem särskilda grat.fikationer såsom ersättning för deras trägnare tjenstgöring; och då äfven under innevarande riksmöte, på sätt jemväl de tryckta riksdagshandlingarna visa, de från detta Utskott afgifna Utlåtanden och Memorial varit både till antalet många och en stor del af ganska vidlyftig beskaffenhet samt uppsättningen af dessa expeditioner besörjts utaf' en, i förhållande till de andra Utskottens kanslibetjening, jemförelsevis fåtalig personal, har Utskottet funnit sig ega giltig anledning att för åtskillige af Utskottets tjenstemän, hvilka, enligt Utskottets tanke, icke kunna anses hafva erhållit en deras mödosamma arbete fullt motsvarande godtgörelse, föreslå särskilda gratifikationer, dervid Utskottet, i likhet med hvad vid sistlidna riksdag egde rum, ansett Sekreteraren hos Utskottet, hvars tjenstgöring är särdeles trägen och ansvarsfull, böra tilläggas sådan gratifikation, att hans aflöning derigenom kommer att uppgå till samma belopp, som RiksStåndens Sekreterare i arfvode uppbära, samt att Utskottets öfrige tjenstemän, för hvilka särskild vedergällning nu ifrågakommit, böra undfå gratifikationer, lämpade efter beskaffenheten af hvars och ens tjenstgöring, den dem hittills bestådda aflöning, samt i närmaste öfverensstämmelse med de belopp, sorn tillförene i dylika fall beviljats. På grund af här ofvan antydda förhållanden får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja nedannämnde Stats-Utskottets tjenstemän gratifikationer till följande belopp, nemligen: Bih. till R. St. Prof. ISSI & 18S3.
Tjockt, pergamentartadt papper, bundet samman i otympliga skinnband med gedigna sölvspännen. Och skrifna för hand voro sångerna af lekare — dessa till intet dugliga, som drefvo från gård till gård och ingen annan nytta kunde göra för maten och sofplatsen än nedteckna de sånger, hvarmed de o m kvällarna förnöjde gårdsfolket. På 1600-talet fingo visböckerna en annan karaktär så till vida, att äfven världsliga sånger, ballader och dansvisor upptecknades. Dessa äro våra s. k. folkvisor. Visböckernas namn förändrades till balladsamlingar. Fortfarande voro de handskrifna, men nu af enskilda framstående personer — samma stil igenkännes hela samlingen igenom, och oftast är namnet utsatt på den, som verkställt uppteckningen. Litteraturhistoriskt sedt äro alltså 1600-talets samlingar de värdefullaste, såsom varande mest ordnade. Banden blefvo nu dyrbarare, oftast rödt läder mod guldtryck. — Gladare blefvo visorna i den mån man kom in på karolinska tidehvarfvet — vårt storhets-tidehvarf, hvaruuder det äkta svenska glada lynnet tog sigstarkare och starkare uttryck, jumer vår yttre storhet först hotades och sist gick under. De medeltida, något eller helt vemodiga balladerna kommo ur smaken; man upptecknade hellre visor, skrifna af lef vande IDUN 238 författare. Och detta gällde mer och mer, allt efter det man kom in på 1700-talet. Nu konirno tryckta böcker mera i bruk: de handskrifna visorna blefvo åter något särskildt för de unga fröknarna, något tillfälligt, som förvarades bland deras minnen. Där voro små visor, naiva och enkla, som handlade om blyg kärlek, där voro de mycket omtyckta och vid hvarje bröllop nödvändiga bröllopsdikterna, och där voro små sirliga äpropos, lämnade till den sköna med någon liten gåfva.
Annoncer och kungörelser, RiddarhusDirectionens, rörande ledigheter af stipendier, pensioner, m. m., om kostnadsfritt införande af i Postoch InrikesTidningarne. LXV. B. 326. E. 328. LXVI. A. 60. Anslag till Doms utgifvande i UnderRätt, angående. XLV. B. 135. XLVII. A. 192. AnsvarighetsLagarne för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret samt Directeurerne vid LåneContoren i Götheborg och Malmö, angående förändring och tillägg uti. XVII. 3. roi. XVIII. LIV. A. 123. LVIII. Anteckningar af Ridderskapets och Adelns ledamöter. I. 4* Anvisning på Banken. Se Assignering. Apanage. Se ArfPrinsarne. Arbete, om skyldighet för gäldenär att i 4o brist af' annan tillgång dermed aftjena sin skuld. Se Gäldenär. Arbetscomraenderingar, om upphörande af, m. m. XI. B. 177. XIII. B VIII. 57. LX. A. 155- LXI. E. 1 to. Arbetshus i Länen, om inrättande af. XXXIX. B. 284. XL. Å. 256. LII. U. 33o. LIV. A. 240. LX. E. 4. Arbetsinrättningar. Se Corrcctiqns-Inrältningar. Arbetstid, om förändrad, för alla Embetsverk. V. 312. VIII. R. 364. XV. B. 3o6. XVI. A. 233. Arbin, Axel von, yttranden. II. 357. VII. 24.9. XLIV. 273, Archif, om inrättande af ett Rikets Ständers. V. 59. VIII. R. 138. XI. B. 176. XII. Å. 336. XXXI. U. 65. XXXII. A. 207.
Leksaker eller Nurnberg erkram: af träd eller sammansatta ämnen, med eller utan betsning, målning eller lackering 1 skålp. 1 50 andra slag förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Lera Fri. Likör 1 kanna. 3 — Lim: husblås och gelatine 1 skålp. 75 andra slag 1 skålp. 6 Lin, ohäckladt och häckladt Fritt. Ljus: 8 talg1 skålp. palmitin1 skålp. ■4 stearinoch margarin1 skålp. 0 andra slag 1 skålp. 15 Ljuskronor eller delar deraf, ej specificerade, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, och utan afdrag i vigten för påsatta glas. 40 Luktvatten, alla slag (flaskornas vigt inbegripen) 1 skålp. Lumpor Pria. Lunta Fri. Läder arbeten, ej specificerade, förtullas med 50 procents förhöjning å tullen för det läder, hvaraf arbetet hufvudsakligen består. Läster till skoarbeten 1' na. Lök, alla slag, ej specificerade 1 skålp. a .Liitcuu. vjummi; nuiiiores luiuur urumiiu, cuia, siag. Lackerade arbeten: af bleck; se Bleckslagarearbeten. af bly; se Illy, arbetadt. af läder ; se Läderarbeten, af papp; se Papparbeten, af tenn: se Tenn, arbetadt. af träd; se Träd, arbetadt, ej specificeradt. af zink; se Zink, arbetadt. Lahn, oäkta; se Metaller, sammansatta. Bih. till R. St. JUtUlipVUA.clJL , SC VCiVCJ.1. Latun eller Trådband; se Metaller, sammansatta. Lerpipor; hänföras under Piphufvuden. *Liar; se Jern, manufakturoch handtverks-smide, ej speciflceradt. Limoner, friska; hänföras under Citroner. salta; hänföras under Frukter, inlagda. Limonsaft; hänföres under Citronsaft.