Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såvida åter tullbevillningssumman framställts med ledning af K. M:s Propos., hemställer jag, hvarföre icke brannvinsafgiften på samma grund blifvit upptagen till det uti den K. Propos. föreslagna beloppet af 545,ooo r:dr, utan endast till 43°>°°° r:dr. Härutaf åtminstone vill det synas mig, att, när man icke är rätt bekant med förhållandena, kan ofta inträffa, att summor föreslås, som, ej grundade på ett bestämdt factiskt förhållande, hvarken kunna komma under denomination af för högt eller lågt tilltagna, utan snarare linder kathegorien af imaginära. Det är detta, som jag vid beskattningen velat förebygga. Gr. Cronhjelm har sagt, att om vi noga ville följa den af mig framställda princip, skulle vi komma derhän, att då s. k. utgiftsbetänkandet förekommer, vi icke skulle veta, hvad vi hade att påräkna. Om så än vore förhållandet och imaginära summor kunna tjena till någon nödig ledning, vågar jag dock, i anseende till den af Hr Gr. häraf förmodade slutföljd, hysa en stridig tanka; ty jag tror, att Statens behof oundvikligen måste fyllas. Derföre åtaga vi oss bevillningen; men jag tror, att man med mindre svårighet bifaller fyllandet af äfven icke oundgängliga behof, när man på förhand kan smickra sig att äga de erforderliga summorna att påräkna. Om bevillningssummorna, innan man känner, hvad Staten behöfver eller ej, å priori bestämmas och sedermera grunderna för de särskilda beskattningarna uppgöras, blir följden den, att antingen blir bevillningssumman otillräcklig för de angelägna behofven, eller ock skapas öfverskott; och på detta beskattningssätt torde hvarken Staten eller den skattdragande skörda några stora fördelar. Af alla dessa skäl finner jag det vara stridande såväl mot gällande grundlag som mot princip, att StatsUtsk. vidrör något af hvad bevillningens fördelning angår och sysselsätter sig i detta afseende med annat än de ordinarie inkomsternas upptagande uti inkomstbetänkandet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Vore Beyilln.
Att hvad åter beträffar de särskilt detta Län rörande anmärkningar mot Kyrkoräkenskaperna, nemligen: att Rikets Ständers Revisorer, hvarken uti meranämde Höga Instruktion eller i Räkenskaperna , funnit orsaken för de utgifter, som till aflönirigen utgått i flera Församlingar, dels åt Kyrkoherdar, dels åt Skollärare, Orgelnister, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor;: få vi härmed i djupaste underdånighet förklara, att i förutnämde Arrie och Hököpinge Församlingar, af ofvanbemälte personer, endast Pastor, Orgelnist och Barnmorska af Kyrkornas medel åtnjuta något bestämdt arfvode, de båda sednare® grundadt på sockenstämmobeslut j och hafva vi, hvad angår Hököpinge — 425 — Kyrka, der endast orgel finnes, af denna Kyrkas Sockenstämmoprolokollsbok inhämtat, att meranämde Församling lios Eders Kongl. Majrt uti djupaste underdånighet både anhållit om och et hållit Nådigt tillstånd, att, i likhet med hvad i dylikt fall redan förut blifvit åtskilliga Landtförsamlingar Nådigst foruunadt, årligen till Orgeinistens aflöning få använda någon viss del af dess ©disponerade spanmål; och tvifla vi ingalunda, att ju den allmänna orsaken till sådana Kyrkornas flesta löningsförbindelser torde böra sökas i en dylik å vederbörlig ort skedd ansökan samt derå gifven resolution, hvilken sedermera tjenat såsom prejudikat, ehuru den närmare bestämmelsen härå af oss icke kan uppgifvas. Angående Råkenskaperna för Söfvestads, Bromma, Högestads, Baldringe, Tranås, Onslunda, Stora Herrestads, Borrie, öija, Hedeskoga, Bjeresjö, Sjörups, Katslösa, Nöbbelöfs oell Skifvarps Kyrkor.
Jag har redan förut yrkat, att man på ett enkelt och naturligt sätt borde söka bereda Banken tillfälle att af egna tillgångar liqvidera sina skulder, och att det vore till enskilda föreningarnas kraft, som Statsmagterna borde taga sin tillflykt. Det är i öfverensstämmelse med dessa åsigter jag föreslår: r:o att man genom ombesörjd actieteckning, så fort som möjligt, söker att organisera a:ne privata Bankassociatio. ner, en i vestra och en i södra landsorterna; 2:0 att de till Götheborg och Malmö från Statsbanken lemnade creditiver indragas, i samma mån som Privatbankerna kunna utvidga sin rörelse, oell att således den för Disconterna gjorda districlsindelning upphör; 3.'o att, såsom vilkor för privilegiernas meddelande till dessa Banker, må stadgas, att |:del af det tecknade beloppet skall insättas uti silfver och |:delar uti räntebärande papper, hvaribland exempelvis må nämnas: a) inteckningshandlingar i fasta egendomar, b) Armeens Pensionscassas obligationer, c) klokt organiserade Hypotheksföreningars obligationer; 4:o att Bankernas utelöpande sedelmassa ej må öfverstiga 3- dubbla beloppet af inneliggande silfverfonden; 5:o att R. St:s Bank, till dessa föreningars befordrande, antingen såsom delägare till f:del deruti ingår, likväl utan Den i Mart f. ra. 77 annan insats än ett motsvarande belopp af sina nu innehafvande fasta inteckningshandlingar, eller också att en del af samma inteckningshandlingar till grundfonden afleranas, emot bolagets förbindelse att, i män af Statsbankens egna behof, liqvidera dem; 6:0 att Statsbankens lemnade understöd småningom skall amorteras; 7:0 att, till allmänhetens beqvämlighet, dessa Banker må åläggas att, emot säkerhet i en del af grundfonden, underhålla creditivräkning på R.
Det var en tid full af felslagna förhoppningar, men också en tid af energisk viljeuppfostran och sträfsamt arbete, och det var under dessa motgångens år, som Ernst Ahlgrens diktargry mognade, genom arbete, själskamp och lidande. Under detta lifsskede inträffade också den sjukdom, som skulle bli af en så genomgripande betydelse för Ernst Ahlgrens framtid. En knäskada, som hon själf trodde föranledd af en stöt, utvecklades på våren 1881 till en farlig åkomma, som två år band henne vid sjukbädden, först i Hörby, sedan i Lund och Malmö. Hon uthärdade under dessa år mera af fysiska plågor än de flesta andra genomgå under ett helt lif. Gång på gång underkastades hon de smärtsammaste operationer; läkaren tillrådde kloroformering, men hon ville – på grund af en viss idiosynkrasi emot konstlade bedöfningsmedel – aldrig tillåta det; och medan knifven förrättade sitt arbete låg hon stilla, med sammanbitna tänder, utan en klagan. Gång på gång bragte febern henne i dödens närhet, men hon bibehöll samma lugn inför det stora mysteriet, som sedermera, under den långa konvalescensen, gaf hennes lynne sin grundton af undergifvenhet och jämnmod. Dödens närhet kom henne att älska lifvet varmare än förr. Det finnes i vår yngre literatur en liten skizz: Lycka3, som utan tvifvel är en skildring från denna period af Ernst Ahlgrens lif. Där ligger en dödssjuk kvinna på sin bädd och ser genom fönstret ut i den gamla, halft förvildade trädgården där utanför; och i dessa trötta ögon speglar sig naturen med en glans som aldrig förr. Hvarje solstråle, hvarje färgskiftning, hvarje välbekant kontur i denna trädgård, som i många år varit hennes lifs horisont, insuper hon nu med en så intensiv förnimmelse af naturens fägring, som hon aldrig förr erfarit. I denna förnimmelse finnes endast ett litet stänk af förgängelsens vemod; den enda svaga disharmonien i hennes sällhetskänsla är tanken på att denna naturens skönhet skall dö med henne själf, ty ingen annan skall kunna känna den så djupt, så befriande som hon, den döende.
Vällofl.BorgareStåndets, sannolikt till förekommande af underslef vid Repslage rieme , gjorde förslag hoppas Utskottet äfven skola af de öfrige Stånden bifallas. Jemnknings Förslag. Enligt H. Ridderskapets och Adelns Beslut. Enligt Vallofl.Bor. gareStåndets Beslut. Jemnknings Förslag. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Broderier, sådana som Utslcot*/ tets förslag innehåller ( 20 5« 2 5 Såsom en medelväg emellan dessa skiljda meningar fö- reslås 30 Brännvin, sades och potatoes Dito Frugt * * 1O0 lOO i i 100 50 Enär de mest allmänna sorter frugt-brännvin, såsom Årrak och Rum finnes särskildt upptagne, kan Utskottet så myc ket mindre tillstyrka den af Vallöf]. BorgareStåndet föreslagne skillnad emellan sä* desoch frugtbränvin, som denna höga tull är åsatt i afsigt att skydda LandtmannaProduction, heldst-sädesbrännvin kunde införas under namn af frutgbrännvin. v t'100 * 1 Bönor, Cacao • * 35 20 Utskottet tillstyrker bibehållande af dess första förslag, enär denria mindre allmänna vara kan efter Utskottets tanka bara en Tullprocent af j i b Dito Caffe E " Cartel 5 5:: JO >0 C ts* 25 20 2 0 Utskottets sednare förslag så* ledes antagit Dito dito t ) 20 Cardemummor • 20 Denna lätt införda Colonialvara förmodat Utskottet ej kunna med en högre tull belastas, samt hemställer fördenskull om ändring i Väilofl. BorgareStåndets beslut. Cassia Lignea » 15 20 Som denna ändring synes skett till likhets vinnande, med hvad för Canel stadgadt är, tillstyrkes densamma af Utskottet.
Justeringen afbröts genom Grefve Mörners, Carl Stellan, återkomst med Ridderskapet och Adelns Deputation från de andre Stånden; hvarefter och sedan Grefve Mörner gjordt redo för Deputationens beskickning, justeringen af ofvannätnnde Plcni-Protocoll fortsattes intill slut. Herr Reuterskjöld, Adam Didric, hade inlomnat ett si lydande: Vid nuvarande Justering af ProSocollet för Den g Ftbruarii. III den 27 dennes torde mig tillåtas anföra föU jander Då Höglofl. Ridderskapet och Adeln uti den dagens Plenum biföll Riddarhus-Utskottets Betänkande om min aflidne Broders, ÖfversteLientenanten, Carl Gustaf Reuterskjölds gjorde Förordnande, utan att gifva någon uppmärksamhet åt de af mig framställde Anmärkningar, återstår för mig ej annat an att anhålla, det Riddarhus-Utskottet blifver af Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmodadt, att till Executor Testamenti, Prosten och Ledamoten af Kongl. Nordstjerneorden, Herr Doctor Stenhammr återlemna alla de Handlingar, som angå dessa Förordnanden jemte Extractum Protocolli pä de skäl, som orsakat detta afslag, på det min Svåger, Herr Doctor Stenhammar^ i samråd med min aflidne Broders samtelige laglige Arfvingar, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Testamentets upphäfvande uti hvad som skulle underställas Riddarhus • Directior.ens Förvaltning. Jag kan eller bör ej underlåta nämna det den farhåga Utskottet haft för ansvarigheten, är ett spöke utan verklighet; ty Riddarhus-Directionen kunde ej hafva annan än den, att bevaka Inteckningarnes förnyande, och under tiden förvara hvad den till gömmo emottagit, nemligen Skuldsedlarnt.
Riksdagar varit gjorde, så enär det i detta afseende öfverklagade förhållande är en irån sjelfva postförings-besväret. oskiljaktig olägenhet, anser Utskottet denna fråga, i likhet med den om ökad post-skjutslega, vara beroende al resultatet utaf den utredning, hvarom, på sätt ofvan berördt är, Rikets .Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit; hvadan Utskottet hemställer, att jemväl denna framställning må för närvarande lemnäs utan åtgärd. E) Hvad sedermera angår frågan om rättighet för post-förare att tillgodonjnta lega för hela den våglängd, posten forslas, när, i följd af naturhinder, om - 16 Allm. Best.- och Ekon,ilsk. Betänk., N.o 91. väg mäste tagas, sä anser Utskottet ej allenast nägot allmänt stadgande, som ej föranleder missbruk, svårligen kunna i berörde hänseende meddelas, utan ock ett dylikt stadgande icke vara beliölligt, enär postförarne, vid de, otvifvelaktig! högst få, stationer, der de uppgifna förhållandena inträffa, säkerligen utbekomma den särskilda ersättning, hvartill sådane förhållanden dem berättiga, om de med ansökning derom till vederbörande Embets-myndighet ingå; hvadan Utskottet finnér sig böra afstyrka hvad i detta hänseende yrkadt blifvit.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke, sedan R. o. Ad. Den 28 April. 329 o. Ad. nu bifallit LagUtsk:s betänk. N:o 93, och således fattat enahanda beslut med del, Iivari Hederv. BondeSt. stannat och inbjudit R. o. Ad. att instämma, R. o. Ad. bifölle, att BondeSl:s ifrägavar. inbjudning lades till handlingarne. Ropades ja. II. R. o. Ad. åtskildes kl. 11 om aftonen. Justerades ett prot.uldr. för d. 26 och 28 dennes. Justerades pleniprot. för d. 15 sistl. Mars. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 16 och 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 98, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s mern. N:o 70, med förslag lill sammanjemkning af de inom RiksStm fattade skiljaktiga beslut, rör:de den i betänk. N:o 52 behandlade frågau om indragning af lagmans-, kämnersoch riddare-syne-rätter. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då det ifrågavar. lag stadgandet endast blifvit af 2 Stånd bifallet, bör det, enligt grundlagen, vara förfallet. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte ogilla den framställda voteringspropos. II. Ex. IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt, i anledn. af LagUtskis betänk. N:o 52, fattade beslut, samt afslå den af Ulsk. föreslagna voler.propos., på den grund att då endast 2:ne Stånd beslutat förändring i hittills gällande stadganden rör:de lagmans-, kämnersoch riddaresyne-rätterne, R. o. Ad. ansåge, att votering i förstärkt LagUlsk. i förevar, fråga icke kunde gruudlagsenligt äga rum.
Bel frages förslag; men jag vill blott erinra derom, att vi hafva erfarenhet af att prot:t kan justeras följande dag, nemi. vid landstinget, der så är föreskrifvet och sker; och sannolikt blir diskussionen vid adelsmötena icke lifligare än vid landstingen. Jag tror derför att lTtsk:ts förslag väl kan godkännas. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till inom:! oförändradt och dels bifall till detsamma med följande förändrade lydelse: »Det vid ett sammanträde förda prot. skall sednast vid början af det andra derpå följande justeras»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till mom:t utan förändring, hvarvid svarades mångå ja jemte några nej, och sedermera propos. på momds antagande med ofvan omförmälda förändrade lydelse, då svaren utföllo med manga nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till rnom:t oförändradt blifvit förnyad samt med många ja och nå - 180 Den 11 April e. m. gra nej besvarad, Hr Gr o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. § 29. Frih. Cederström: Godkännande denna § i hufvudsaken, vill jag blott anmärka, att i slutet deraf en oegentlighet i redaktionen insmugit sig, då det heter, att sex ledamöter skola »vid valoch voterings-sedlarnes öppnande och granskande biträda»; ty då voterings-sedlarne äro små, blir det svårt för tolf händer, att hjelpa till med deras öppnande. Jag anhåller derföre, att orden »öppnande och» måtte uteslutas och §:n i öfrigt godkännas; ty att bereda Ordföranden bryderiet, att med benägen tillhjelp af 60 i urnan krafsande fingrar verkställa den af honom ensam bäst utförda operationen med röstsedlarnes upprullande, dertill vill åtminstone jag icke med min röst bidraga. Frih. Leuhusen: Det kan visst vara möjligt, att, om man ville vara nogräknad, detta uttryck kunde tolkas så som Frih.
Stats-Utskottet, som uti särskildt utlåtande denna dag gjort framställning om en sådan förändring af Rikets Ständers hus, hvarigenom, bland annat, tillräcklig och passande lokal för Riksdagens arkiv och bibliothek skulle erhållas samt jemväl tvänne invid de föreslagna bibliotheksrummen belägna rum kunde åt bibliothekarien upplåtas, får, på de i Fullmägtiges ofvanberörda skrifvelse anförda och i öfrigt förekommande skäl och anledningar, hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta: 1:0. att de för inrymmande af riksdagsbibliotheket erforderliga bokskåp må, i sammanhang med den föreslagna förändringen af Rikets Ständers hus, på sätt Fullmägtige finna lämpligast, anskaffas; 2:o. att till bestridande af utgifter för bokinköp i de ämnen Fullmägtige uppgifvit, äfvensom för bekostande af böckernas inbindning, må anvisas ett årligt anslag af Niohundra Riksdaler, att från och med innevarande år från Riksgälds-kontoret utgå; 3:0. att åt den person, som af Fullmägtige utses att om bibliotheket och arkivet hafva den närmaste tillsynen, må anvisas tvänne till bibliotheket angränsande rum jemte nödig vedbrand; 4:o. att de respektive Riks-Stånden anmodas fatta beslut huruvida de, vid förfogandet om sina arkiver och boksamlingar, vilja aflåta desamma eller större eller mindre delar deraf till riksdags-arkivets och bibliothekets ökande och kompletterande; 5:o. att Fullmägtige i Riksgälds-kontoret må erhålla uppdrag att i de skåp, som finnas anbragta i de nuvarande arkivoch bibliotheksrummen, sedan dervarande böcker blifvit till den nya bibliothekslokalen förflyttade, låta uppställa och ordna alla de skrifna handlingar, som anses böra med arkivet förenas; samt Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 77. 3 6:0. att Fullmägtige likaledes må anmodas låta i första och andra kammarens kanslilokaler, för hvilka nödiga bokskåp böra anskaffas, uppställa så fullständiga samlingar af riksdagstrycket, som kunna erhållas, äfvensom de mest nödiga författningsoch lagsamlingar, och hvartill i främsta rummet böra användas de böcker, som från Riks-Ståndens särskilda bibliotheker kunna blifva aflemnade, såvidt icke desamma anses företrädesvis böra i riksdags-bibliotheket förvaras.
Känslan sorn ej får ge sig luft genom fritt fal och bedömmande af de åtgärder som äga folkets vä! elier ve till följd, blir hemsk och yttrar sig mången gång orättvist och oförståndigt. Många ädla män, under denna tid, så bland Ministéren som bland Oppositionen, en Thomas IVenworht och en Laud biand de förte , en Rusel, en Sidney bland de senare, folio blodiga offer för ett Oförståndigt känslornas och talets tvång. Sedan deri tiden, huru skön är icke Englands Historia $ så i Politiskt som i Moraliskt hänseende. Vi se denna Stät oafbrutit stiga i välstånd och i magt; vi Se Ministéren och Op. pcrsifiörien , ehuru stridige i åsigterne om medlen till befordrandet och bevarandet af Statens Val, dock hysä för hvarannan och betyga hvarannan den aktning, hvartill ädla Moraliska Calracterer berättiga och förpligta. Ju närmare vår tid, dess mera närmar sig Brittiska National Caracteren till Idealet af skön Mänsklighet och Medborgerlighet. Jag förmodar äft Höglöfl Riddersfcapet och Ådeln, utaf hvad jag hafvit den äranatt anföra, täcktes hnna att Debattet, tiar Motion om Tack - Den 8 December. sagelseAdresse göres, icke allenast kunna . a* tan äfven böra äga rum. Hvad den frågan beträffar, om, vid en besluten Tacksägelse - Adresse , sådana Tillägg kunni göras, som göra Tacksägelsen om intet, behöfver jag ej vara mångordig. Jag vädjar till Herrarnas egen känsla; den svarar ofelbart Nej. I England kan sådant icke hända ty om vid voteringen efter slutade Debatter, det skulle befinnas att Ministrarhe förlorat, så vore sådant ett bevis att Ministéren saknar Nationens förtroende, och Englands Constitutionella Former medgifva ej att i Statens tjenst bibehålla Ministrar, hvilkas Svsteme och åtgärder hafva Pluraliteten emot sig.
”Jag är brinnande öfvertygad, att om det finnes någon skuld, så är den min; och skulle någonting, som jag ej vågar uttala, förekomma, så låter Gud kanske räddning ligga i min kraft eller rådighet ... Bed Gud för mig, välsigna mig nu!” ”Må Gud, min herre, herrskare och skapare, på hvilken jag tror, välsigna dig, må hans son, vår dyre frälsare, välsigna dig – gå äfven välsignad af den minste bland hans lärjungar, din make, som på din dygd, din sedlighet och ära sätter sin fasta tro.” Konkordia böjde sitt hufvud och omfamnade sin gudfruktige och trofaste make. ”Erinra dig”,”var hans sista ord, ”att jag icke lägger mig!” Då Konkordia kommit ut i det yttre rummet, syntes hon undergå en stor och häftig förändring. En sönderslitande rörelse visade sig på hennes ansigte, hon vred händerna tillsammans och halfhviskade gång efter gång. ”Ack, vet jag väl om den tanken var ren från grund till botten – låg ingen orm och lurade under den? Jag har aldrig velat undersöka detta ... jag har sökt att tro att jag blott ville visa henne den sanna pligtens väg ... O, hvad jag lider, hvad jag lider ... Men jag är ju vansinnig – jag hade icke en orm i min barm, fastän jag den tiden ännu kände att det var en förskräcklig sak att ha gift sig utan kärlek och med hjertat uppfyldt af en annan, och att man ändå måste fylla sin plats så som samvetet bjuder ... Nej, om jag verkligen vetat att hon, som varit så outsägligt säll, skulle få erfara detta, då hade det varit en så stor grymhet att Gud helt visst aldrig låtit mig sjelf komma till den punkten, som jag länge stått på och från hvilken jag välsignar min lott, min make och mina barn ... Och lugna dig nu, du min bäfvande själ – det är ångesten, som pressar dig för deras skull, som jag ändock gjort mycket ondt. Ty, o Gud, hade jag icke då talat med henne såsom jag gjorde, så hade aldrig, aldrig ... Ts ... hördes det något ... Denna natt, denna natt!”
Jo, jo, Gabriella var icke öfver höfvan blygsam, då hon bedömde sig sjelf! Emellertid genomsöktes slupen i alla skrymslor, alla korgar och lösa kappor vändes, och för hvarje fotsbredd, den farlige tulltjenstemannen nalkades den plats, der Gabriella satt, desto hörbarare klappade hennes hjerta, och desto högre brunno de små fläckarne på pannan. Men hennes utseende var bekymmerslöst, och hon talade med Erika i denna småsnattrande ton, som tillhör den sorglösa ungdomen. Under tiden lät hon så naturligt som möjligt sin stora shawl i djupa veck nedfalla öfver dynans sidor. ”Jag tror herr löjtnanten nu genomsett hvad som finnes,” sade kaptenen litet otåligt. ”Vi blifva bra länge uppehållna.” ”Det skall straxt vara afgjordt!” och liksom den unge tulltjenstemannen öfvervunnit en känbar motsträfvighet, steg han raskt öfver den enda toftan, som skiljde honom från fruntimren, och stod nu midtemot Gabriella, hvilken hans öga forskande betraktade. Det var henne likväl icke möjligt att uthärda denna blick: hon sänkte sina vackra ögon, men gjorde ej minsta tecken af att stiga upp. Ett par sekunders tystnad kändes för hela sällskapet spännande, likväl mest för Gabriella, på hvars rådighet godsets räddning egentligen berodde, om det ens numera kunde räddas. ”Kanhända,” sade efter en liten halftvekan vår jaktlöjtnant, ”får jag besvära herrskapet att stiga upp! Min pligt medgifver icke att visa den artighet, fruntimmer kunna fordra.” Erika reste sig genast, Gabriella litet långsammare, i det hon med en fattning, som gjorde heder åt hennes förstånd, och en styrka, som vittnade om en otrolig kraft i de välrundade armarne, upplyftade den öfra dynan, för att med en viss artighet gifva tjenstemannen så mycket bättre tillfälle att igenomklämma den undra af fjeder med sina påbredningar af shawlar, kappor och småsaker. Emellertid gick undersökningen härmed så långsamt, att Gabriella, som ansträngde sig till det yttersta, för att ej släppa sin skatt, lite trubbigt yttrade: ”Kanske få vi nu sätta oss?”