Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 67, i anledning af väckt fråga, att Banken måtte åter komma i åtnjutande af de fördelar af Mynt-Verket, hvilka af ålder varit Banken förunnade, afslogs; h!:o 68, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Peter Anderssons motion, Om förhöjdt arfvode för Rikets Ständers Fullmägtige uti Banken och Riksgälds-Contoret, samt Ombud vid Låne-Coutoren, bifölls.; Från Hedervärda Eonde-Standet. S. D. Då nu föredragningen af Bevillnings-TJtskottets Utlåtande, N:o 45, i anledning af anmärkningar vid Bet ♦okandet, N:o 2g, om stora SjöTulls-Bevillningen, fortsattes från och med bokstafven L., biföll Ståndet de af Utskottet genom senare Utlåtandet tillstyrkta förändringar och tilllägg i första förslaget till Tull-Taxa, dock med efterstående'undantag, jemte ändringar i hvad förslaget i öfrigt innehåller, nemligen:! t:o för lackerade arbeten af både träd och andra slag bestämdes införseltullen lill 33 Rdr 16 sk, efter 100 Rdrs tull-värde; 2:0 införsel-tullen för ohäckladt Lin bestämdes till 1 Rdr 8 sk. Lisp.; 3:o utförsel-tullen för Malm af alla slag fastställdes till 5o Rdr af 100 Rdrs värde; 4^° Ståndet fästade vid dess bifall till Utskottets förslag rörande tullen å Oljor, det vilkor, att Rofolja i fat, som behöfdes till fabriker för kläden och Turkiskt rödt garn, skall vid införseln ovilkorligen uppblandas med en bouteille terpentin-olja, per fat, hvilket, oskadligt för varans användande till nämnde behof, gör den obrukbar till matoljaj 5:o nedsättning skedde i införsel-tullen för 40 Pro t.
Det skulle nemi. vara emot Bankens eget interesse alt consolidera främmande myntrepresentuliver, hvilka, i samma mån som deras säkerhet blefve utom allt tvifvel, skulle uttränga Bankens egna sedlar, och derigenom kasta dessa sednare in i bancoluckan till vexling emot silfver. Detta inträffar ej så länge Bankens sedlar äro betydligt säkrare,*än de privatas assignationer. Jag anser derföre, att man ej bör åt deni bibringa en högre säkerhet, än de sjelfva kunna förvärfva sig i kraft af deras egen natur. Ur denna synpunkt är deras nuvarande säkerhet stor nog, synnerligen under realisationens första tider. Jag begagnar detta tillfälle, då jag har ordet, för att nämna, det ett par reservationer saknas, hvilka dock i betänk. äro åberopade. Frih. Cederström: Den siste talaren har ej rätt uppfattat, livad jag yttrade. Jag har bestridt, att depositionsrätten må af någon utsträckas utöfver deposilionsbeloppet. Jag påstår således, att det ej bör finnas mera än rätten att deponera och till lika belopp på Banken assignera, emedan det är en ren vinst för Banken att fa låna på detta sätt. Jag har yrkat, att, till controll på den enskilda assignationsrätten, alla assignationer skola utgifvas inom hvarje valör i en nummerföljd. Jag har sagt, alt jag skulle instämma med BancoUtsk. i dessa assignationers ställande under vexelstadgan, om sådant kunde ske; men en protesterad vexel lernnar innehafvare rätt till prompt execution hos den, från hvars hand den erhållits, och då förra innehafvaren af en assignation icke rät Isen ligt kan för en sådan åläggas betalningsskyldighet, helst den kan hafva gatt genom hundra händer, innan den inkommer i .Banken och blir protesterad, så skulle omgång i stället för vinst uppkomma, om man vore tvungen att hulla sig till sin fångesman. (i H. 3o 234 Den 6 Maj f. m. Gr. Cronhjelm: Jag anser äfven i dessa punkter, alt Utsk. rätt förfarit i sitt förslag. Det är naturligt, att en bestämd skillnad måste göras emellan de olika slagen af assignering.
Riksmöte afgifna allmänna redogörelse, å nyo fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på ofvannämnda förhållande, samt hemställt, om icke ifrågavarande lagrum kunde erhålla följande lydelse: ”Lockar någon eller bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ehvad det är mycket eller litet; eller gör mannen det med sin hustru; föräldrar med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman med den, som står under hans lydnad; husbonde eller matmoder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma rätt, som den der andra gången stulit. Varder han åter med sådan gerning funnen, straffes såsom för tredje resan stöld, och den som varder lockad eller buden att stjäla, straffes som annan tjuf, der han till mogen ålder kommen är.” Men som Utskottet redan vid 8 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 22. flere tillfällen yttrat den åsigt, att det ej är lämpligt att i en tidpunkt, då man har att till pröfning förvänta förslag till ny brottmålslag, i Criminallagstiftningen vidtaga några partiela förändringar, som icke af ett ögonblickligt behof påkallas; alltså, och enär Utskottet destomindre bar anledning att frånträda denne förut följda grundsats för nu ifrågaställa fall, som de händelser, derföre ofvanherörde lagrum bestämma straff, enligt den kännedom Utskottet eger, högst sällan förekomma, och samma lagrum dessutom, om än lemnande anledning till olika tolkning och missförstånd, dock ej är af den otydlighet, att det ju icke kan, i förenlighet med lagstiftarens mening, uppfattas, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Justitice-Ombudsmannens omförmälde hemställning ej måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 8 October 1844* STOCKHOLM, Lundberg & Comp, 1844 Lag Utskottets Betänkande, N.-o 23, 1 M m. Ank. till Exp. Utsk. den 1 Nov. kl. 2 e. m. Betänkande., i anledning af vackt motion, angående förhöintng af ansvaret för åverkan och ohägn J 1 m. m.
D e t var inte svårt att gissa sig till, hvad det var han sökte efter i hennes ansikte. Någon lifligare stämniog b l e f det inte den kvällen. V i följde A s p s i kluuga till deras port, men 0. från Upsala, välkändt från föregående uppträdanden, gifver konsert härstädes nu gingo E d v a r d o c h Aja ej ett stycke före söndagen den 15 dennes. oss andra. D e skildes, utan att ha fått tala ut hvad de hade att säga hvarandra. Sångsä s l kapet D. När vi sagt farväl åt E d v a r d s o c h hans hustru, följde jag A j a fram till hennes hörn. Då jag tog henne i hand till g o d natt, frå- gade j a g: - se " Sanna kvinnor. " I början på 1850-talet gjorde den nu aflidna en resa till Amerika, hvilken resa med dåtidens primitiva kommunikationer varade ej mindre än ett hälft år. Hon for på segelfartyg först till Newyork, sedan till Galveston o c h därifrån efter oxar till Austin, där sonen bodde. I Amerika uppehöll sig Margareta i nära 2 år, hvarefter hon återvände till hemlandet. Redan tidigt började hon på egen hand tillverka flossamattor i ytterst smakfulla mönster, för hvilka hon erhållit pris på fem utställningar inom landet, ja, äfven på världsutställningen i Filadelfia. Under det Petter Jönsson i Träslända var riks dagsman, föranstaltade han att hon reste till Stockholm, medhafvande sina mattor. Han skaffade henne audiens hos Carl XIV Johan och drottning Desideria, hvilka tyckte så väl om mattorna, att de köpte dem. Blifven änka år 1871, bodde Margareta mestadels i Lättarp till år 1874, då hennes i Amerika vistande son Sven Magnus inköpte det vackra sä- teriet Ingarpsberg i närheten af Nässjö station till änkesäte åt henne. Nu flyttade den gamla dit, och äldste sonen Johan blef förvaltare på säteriet mot skyldighet att väl vårda modern, hvilket uppdrag han också troget utfört. Vid sitt frånfälle hade Margareta varit sängliggande i något öfver sex år. De sista två åren har hon varit nästan blind, men haft sina själsförmögenheter någorlunda i behåll.
Fördenskull, och under förutsättning, att gästgifverioch reservhemman icke vidare komma att bestrida skjutsning in natura, anser Komitén så beskaffade hemman, så framt de icke af annan orsak äro helt och hållet eller i viss mån från kronoskjutsning fria, framdeles böra sådan skjutsning, i likhet med annan skjutsning sskyldig jord, utgöra. Omjord,som, Af de frågor, som böra behandlas, innan Komitén öfvergår till dess 'wilu/istyldig förslag» huru skjutsväsendet för framtiden må ordnas, återstår den, huruicke är till vida jord, som enligt lag och författningar är skjutsskyldig, men, såsom icke åtgörande a/'underlagd någon skjutslag, eller af annan anledning, för närvarande icke V/iäu-^och’ hager i gästgifveri-, hålloch reservskjutsningsbesväret, fortfarande bör få reservskjuls åtnjuta en sådan förmån. Enligt upprättadt sammandrag (Bilagan N:o 5), indelad, grundadt på Eders Kongl. Majts Befallningshafvandes sednaste embetsberättelser, uppgår hela rikets förmedlade hemmantal till 66,225 mantal; och, så vidt Komitén af Författningarne kunnat inhemta, äro häraf 53,617 af skjutsskyldig natur. Utaf dessa sednare äro indelade: till gästgifverioch reservskjuts 10,714, till hållskjuts 20,406 och till posthemman 494 eller tillsammans 31,615, så att hemman, icke deltagande i annat skjutsningsbesvär, än förefallande kungsoch kronoskjutsning, återstå till ett antal af icke mindre än 22,002 hela mantal, oberäknadt sådane till skjutsning redan indelade, som tilläfventyrs äro i åtnjutande af den tillfälliga frihet från dylikt besvär, hvilken, enligt författningarne, är medgifven dem, som uppfunnit mineralstreck, nämndemän för de hemman, sorn de under tjenstgöringstiden bebo, kronofjerdingsman under den tid, som kronofjerdingsmansbestyret utgöres, samt kyrkovärdar i Skåne.
Hos Kongl. Maj:t har Löjtnanten vid Svea Artilleri-regemente Nils Robert Themptander i underdånighet anhållit, att då han allt sedan år 1849, i anseende till lamhet, varit urståndsatt att sin tjenst vid regementet förrätta, samt, enligt hvad ett ansökningen bifogadt läkarebetyg innehölle, numera ingen anledning syntes vara att vänta någon förbättring i hans tillstånd, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition att sökanden finge vid afskedstagande bibehålla de löneförmåner, hvilka han nu såsom Löjtnant vid Svea Artilleri-regemente åtnjuter; Och hafva så väl General-fälttygmästaren som Regements-chefen, vid insändande af denna underdåniga ansökning, densamma med särskilda yttranden beledsagat, deruti de, med afseende å de ömmande omständigheter, uti hvilka Themptander sig befinner, och det för regementet menliga förhållande, som skulle uppstå i fall Themptander, i saknad af pension, skulle nödgas i tjenst qvarstå, tillstyrkt nådigt bifall till hans nu gjorda underdåniga anhållan. I betraktande af hvad sålunda förekommit och dä genom det, förevarande ansökning bifogade läkarebetyg styrkt blifvit, att Löjtnanten Themptander under liera års tid lidit af sådan sjukdom, som medfört nästan lamhet och deri nu mera någon förbättring icke synes vara att förvänta, samt att han följaktligen är oförmögen, att sin tjenst förrätta eller pä annat sätt kunna sig och sin familj försörja, vill Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid 1854 års Riksdag uti underdånig skrifvelse den 1 December samma år aflåtna svar å Kongl. Maj:ts nådiga framställning om obotlig ansedd lam, blind eller sinnessvag tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i Rikets tjenst, härmedelst föreslå Rikets Ständer, att Löjtnanten Themptander, som, enligt hvad tillika upplyst blifvit, saknar enskild Bih. till li. St.
För öfrigt hafva flere Ledamöter, och bland dem män, för hvilka jag har en synnerlig aktning, ansett att Utskottet ej bordt göra anmälan om en så obetydlig småsak, som en tidnings indragning. Det är ej blott en tidning, utan 9, som blifvit indragne. Och det torde vara neckel nog att 1829 års ConstitulionsUlskott ansett en af dem vara af 4^8 Den 18 Julli e, m. den beskaffenhet, att den ej bordt indragas. Vill man se bloLt på den pecuniära förlusten, blott på den enskilte förläggaren, som förlorat sjn egendom; så kan det vara en småsak, i förhållande till det stora hela. Må äfven det anses för en småsak, hvilket jag likväl icke gör, att en person förklaras ovärdig att mer utgifva någon tidning. Men det åtminstone är ej en småsak, att en makt, som är tillkommen på ett annat sätt än Grundlagen stadgar, blir använd på annat sätt, än sjelfva tillkomstakten medgifver. En makt, som är förhatlig för hvar och en som nitälskar för friheten, och alldeles oförenlig med 16 §. RegeringsFormen, hvilken betryggar hvar medborgare till egendom, välfärd och ära, intill dess Domstol derom fält utslag. Att en sådan makt missbrukas, är ingen småsak för någon, som dessutom vet, hvilka obehagliga omdömen vid indragningen af tidningar fällas öfver Regeringen sjelf. Det är för Regeringen, mera än för Folket, som denna makt medför fara, och så länge jag njuter förtroendet att vara Ledamot af ConstitulionsIJtskottet, skall jag ej underlåta, att söka lägga en tung hand på detta svärd, som så obetänksamt blifvit lemnadt åt Styrande Makten. Jag anser tryckfriheten vara den första af alla constitutionella garantier, och tidningsbladen vara liksom lijertebloden af vår constitutionella samhällskropp. Icke en droppa Den 18 J u 1 i i e, irt. 4*9 deraf kan utgjutas utan fara, men gör mari täta åderlåtningar, blir kroppen vatlusigtig, och förlorar all styrka.
Om nu dessa vilkor uppfyllas och banorna således kunna byggas, skulle då sammanbindandet af punkterna Christinehamn och Arvika kunna förhindras derigenom, att en eller annan kommun icke ville lemna jorden kostnadsfritt? Jag frågar hvar och en, om vi derför skulle afstå från att bygga denna bana, som utgör förbindelse mellan Sverige och Norige, och som är af den största politiska vigt? Härpå tror jag att ingen skall kunna svara annat än nej. Detta skäl är för mig alldeles tillräckligt att afslå en sådan framställning, sorn den ifrågavtde, men jag har än ytterligare anledningar dertill; om t ex. jernvägs-styrelseu utstakat den eller den sträckningen, i hvilken en bana skulle gå, och vederbörande kommuner blifvit tillfrågade och förklarat sig villige att afstå jord, roen regeringen sedermera skulle finna, att det vore lämpligare att draga banan öfver en annan mark, litet mera till höger eller till venster, så skulle regeringen icke vara berättigad att verkställa en sådan ändring i planen, utan att ånyo hemställa till de andra kommunerna, genom hvilka banan skulle gå, huruvida de äro villiga att ingå derpå. Man skulle, i afseende på jernvägarnes sträckning, göra staten beroende af det enskildta intresset och den enskilda beredvilligheten, och detta är i högsta måtto orätt. Jag tror således att endast och allenast ur allmän synpunkt detta Utslcts förslag bör förkastas. Dessutom kan jag icke inse, huru den ifrågav:de expropriationen skulle kunna på ett rättvist sätt åstadkommas. I afseende härpå har man inom Utsk:t förkiarat, att det var landstingen, som skulle ordna en sådan angelägenhet. Häremot har jag invändt, att då landstingen icke äro berättigade att beskatta vissa delar af ett län olika mot de andra, utan alla skola beskattas lika, så skulle deraf blifva en följd att hela länet skulle 174 D«n 9 Maj e. m. underkasta sig en beskattning för en jernväg, som endast skulle beröra en helt obetydlig del af detsamma. Om t. ex. R. St:r vid denna riksdag besluta, att norra stambanan skall gå vester oin Sigtunafjärden, så kommer den till en liten del att genomlöpa Stockholms län; men Stockholms län anser sig icke hafva något gagn af en sådan jernväg.
St. sig sjelfve lill förvaltare af Kronans hemman och lägenheter, hvilket de, enligt våra författningar, icke böra vara, och hvilket de, efter Hr Anekarsvärds eget medgifvande, icke lämpligen kunna vara. Med en ålerremiss, om än SlatsUlsk. icke gör det ringaste afseende derpå, vinnes likväl det, att R. o. Ad. kan, då betänk, återkommer, förändra ordalagen i beslutet derhän, att Ståndet för sin del medgifver afvikelse frun de allmänna förvaltningsgrunderna och öfverlemna!' till K. M. att efter närmare bepröfvande bestämma de villkor eller den afgift, hvaremot hemmanet må upplåtas åt ifrågavar. person. Detta är skälet hvarföre äfven jag yrkar återremiss. Ehuru fägnesamt det varit att förnimma, det Frih. Ludvig Boye, som så ofta blifvit klandrad af mina motståndare, när han bestridt deras meningar, nu fått så mycket beröm, då han talat i samma syftning som de, kan detta likväl icke förändra min åsigt af saken. Den juridiska frågan, för hvilken han blifvit lofordad, kommer här icke före; ty om den tagits till grund, så hade K. M. icke gjort remissen. Men sorn remissen är gjord på andra skäl, så är det dem och inga andra, man måste taga i öfvervägande. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet, i anledn. af Gr. Horns framställning, att han lagger Kammar-colhm till last att icke hafva föreslagit K. M. nödiga ändringar uti ifrågavar. författning. Den värde ledamoten har tilläfventyrs icke gjort sig reda för, om denna författning verkligen heliöfver någon ändring. I denna händelse skulle jag förmoda, alt hans anmärka, mot Kamraar-coll:m hade ute - 443 D c n 3o Maj f. m. blifvit. Kamrnnr-coll:m kan jag här med trygghet collectivt yttra mig om; ty det är icke möjligt, att någon dess ledamot kan vara af annan lanke, än att det ej vore vådligt all öppna dörren för sådana lenterationer af författningarna, uti enskildta fall, alt man, utan II.
Hvad beträffar att de olägenheter af denna rättighet, som för andra samhällsmedlemmar uppstå, skulle endast förekomma i afseende på fordringars bevakande i konkurser, och att således alla olägenheter skulle vara afhjelpta derigenom, att domstolen i or» 5 H. 31 482 Den 7 Juni. ten dömde i konkursmål; så får jag anmärka att så icke är förhållandet, ty sä länge Hofrätten är domstol för arfstvister, så kunna äfven i detta hänseende flerfalldiga olägenheter uppkomma derigenom, att de som deltaga i arf efter en frälseman, mäste utföra sina mål i Hofrätt, äfven om denna är från dem långt aflägsen, och att de således nödgas gå lill ett forum, der bevakandet af deras angelägenheter för dem medför omkostnader och besvär. Jag tillägger en serskild anledn. hvarföre Hofrätten bör upphöra att vara första instans. Hofrättens arbetsordning är nemi. ej lämpad för sådana tvister, som afgöras bäst genom den mundleliga processen, så att det är en stor olägenhet för alla dem, som deltaga i en arfstvist, att nödgas utföra den inför Hofrätten, der den mundteliga proceduren föregår med mycket mera svårighet än inför underdomstolen. Detta i afseende så väl å R. o. Ad:s medlemmar, som öfrige personer, de der i arfstvisten deltaga. Hvad åter angår att en cessionant kan hafva många borgenärer, som äro aflägse boende, och att således, äfven om domstolen i orten skulle upptaga konkursmål, det likväl skulle finnas borgenärer som voro aflägse boende, neli som således i alla fall måste underkasta sig besväret att bevaka sina fordringar på aflägsen ort, så måste jag erinra, att lagen ej kan stiftas så, att den ej skulle innebära någon möjlig olägenhet, men att det likväl mäste vara ovedersägligt, att flertalet af borgenärerna bo på orten, och att det måste vara med afseende å deras rätt, som stadgandet bör bestämmas.
I afseende på beloppet af de arfvoden,. sorn, enligt hvad Utskottet redan yttrat, torde böra tillerkännas vissa mera ansvarsfulla och mödosamma tjenstebefattningar, får Utskottet, hvad först beträffar Kamererare-tjensten i Bbksluts-Contoiret, anföra, att då Utskottet, oagtadt denna tjenstebefattnings af Fullmägtige vitsordade trägna och vigtiga beskaffenhet, icke funnit sig böra för densamma föreslå en serskild lönegrad, Utskottet deremot, ej mindre på grund af Fullmägtiges och Commissariatets ofvan anförda yttranden, än med hänsigt till den högre aflöning, sorn alltid med berörde tjenst varit förenad, anser sig böra tillstyrka, att ett arfvode af 200 R:dr, eller samma belopp, som blifvit Karn erera ren i Bankens Cassa-Afdelning tillerkänd t, må, utöfver den till 1,200 R:dr nu föreslagne Kamererare-lön, tilläggas Kamereraren i Riksgälds-Contoirets Boksluts-Contoir. Under åberopande af hvad Fullmägtige yttrat i afseende på aflöningen för Riksgälds-Contoirets Ombudsman, och under erkännande af denna tjenstemans vigt för Verket, får Utskottet likaledes föreslå, att, utom den för Ombudsmannen föreslagna lön 700 R:dr, ett arfvode af 100 R:dr må honom tillerkännas. 16 Slals-TJiskollets Utlåtande, N.o 449' Vidare hemställer Utskottet, att för den Bokhållare, som kommer att öfvertaga de Cassören hitintills ålagda räkenskaps-göromål och hvilken svårligen lärer, utan hinder i göromålens gång, kunna under någon del af förmiddagen aflägsna sig ifrån embetsrummet, äfven må, utöfver Bokhållare-lönen, utgörande 700 R:dr, bestämmas ett arfvode af 100 R:dr.
Man har sagt, att denna möjlighet ej blifvit begaghad: en så-, dan yttraii synes mig icke kunna innebära något annat än att mari ej känner den vata begagnad; émedan mänsklig omfattning uti vetande är begränsad; och om än ett möjligt missbruk vore intill denna stund obegagnadt, skrille det väl vara ett skäl, att ännu längre göra Lagens välgörande syftöing overksam, genom bibehållande af en sjelftagen afvikelse Uti så kallad arbetsrriethod; eller genom godtycklige utbyten af pesöner, rakt stridande emofc Lagens uttryckliga bud? Detta bud anbefaller hazarden ätt v^rkä äfven i sådane fall som Herr Gyllenhaal medgifvit stundom annorlundå behandlas. Med Herr Friherre Ehrenborg tror jag ganska väl ätt Lagutskottet genast, vid fårfiä Ögonblicket skall finna min motion otämpelig, eitoedan tnårige äf dess Herra? Ledamöter äfven så väl 60ril Herr Friherren äro uppväxte Under en tid då denria klandrade praxis, i af - Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. III Bandi 6 Den j? April f hi. seende på lottning, varit gängse, utan att några olägenheter deraf försports; att de jemväl* i denna första åsigt, mycket stärkas genout Herr Friherrens sätt, att på förhand afgöra saken, det tror jag äfven; emedan en Presidents obetviflade erfarenhet ej förfelar ett åsyD tadt inflytande, derföre att hans egen modestie uppgifver den såsom ringa-, men jag äger deremot det förtroende till hvart och ett af Riksens Ständers Utskott, att de ej stadna i för-1 sta ögonblickets förvillelse, utan att de göra afseende på en Representants rättmätiga yrkan att få lagens bok Häftig a helgd, befriad ifrån intrång af af en småningom tillkommen ovigtig praxis: Då Lagen ovillkorligen säger, att Domare och Referent böra genom lottning bestämmas, så synes mig, att icke någon annan method bör tillåtas, under hvilken invändning som helst.
Desse äro de allmänna grunder, Stats TJtekottet funnit sig böra föreslå, och vid hvilkas tillämpning Utskottet förmodar, att icke någons rätt skall hl i iva förnärmad. Om Riksens Höglofl. Ständer härtill täckt les lemna deras bifall, Så hemställer Stats-Utskottet, att underdånig anmälan härom må göj ras hos Kongl. Majit, med anhållan, att Kongl. Majit efter Nådig pröfning häraf, täcktes låta »leita Riksens Ständers Beslut till verkställighet befoidra, med iakttagande likväl af de grun • der och föreskrifter, sorn Kongl. Maj;t härvid i Nåder kan pröfva ytterligare nödige, ej min 1 dre i anseende till förekommande serskildte lo • cala förhållanden än i synnerhet i Rikets nordligaste Provincer, der sådane försäljningar möjeligen skulle kunna motverka anläggande af nybyggen och odlingar, och hvilket serskildt således bör ankomma på Kongl. Majits Nådiga pröfning och bedömtnande, än Kronans framtida säkerhet för räntans utgörande, samt hvad för Öfrigt till det reglementariska hörer. Hvilket allt vördsamt underställes Riksens Höglofl. Ständers Egit ompröfvande., Stockholm den 30 Maji iSiK 145° Stata-Utskottens Betänkande». Utdrag af ProtocoJIet, hållet hos Riksens Högloft* Ständers Stats - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 20 Maji 1818. S D.