Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man i anledning af nu förevarande fråga, gjort anmärkning vid hvad jag i afseende på Vicarier för UnderDomare förut yttrat, får jig förklara» att jag omnämnt medlerstä delen af Riket» der» före att jag blott där, egenteligen känner förhållandet. Att jag åter ifrat emot ett allmänt missbruk kommer deraf, att jag i enskilt väg hört öfverklagas att förhållandet annorstädes skall vara detsamma. En part kan val klaga öfver en orättvis D om, men han kan icke klaga öfver Domarens oskicklighet. Jag är för öfrigt färdig att så väl inför Herr Ribbing enskilt som offenteligt ådagalägga och bevisa hvad jag anfört. Jag tror lika med Herr Ribbing, att då Häradshöfdingarne vid afskedstagande! ej erhålla pensioner, de ej apnorlunda kunna hjelpas, an genom förordnande af Vicarier; men detta bör dock ej föranleda dertill att flere gånger om året anförtro en sådan tjenst åt an en, än en annan, och att snart sagt lemna den till dten mestbjudande på entreprenad. För öfrigt önskar jag på det högsta Häradshöfdingars upptagande å Pensions-Stat. Herr Ribbing, Arved: I afseende på hvad Herr Ehrenborg nu sednast yttrat, får jag blott anmärka, att ehvad de omtaldte olägenheterne igenfinnas under Götha HofRätt, eller någon annan Den 12 Maji e. ml annan, 5r förhållandet enahanda, i så måtto, att svårigheter uppstå, för att få äldre Domare-tjenster tillbörligen genom Vicarier bestridde. De personer, sorn af HofRåtten förordnas tagas oftast af betjeningen inom HofRåtten, dår de hafva tjenster, som förbjuda en längre frånvaro, och deritrån hårleder sig i betydlig mohn det föränderliga i Domsagornes för-; vältning. Jag har ansett mig skyldig upplysa detta förhållande, på det skulden icke ensamt måtte kastas på Domares begår att söka och HofRåttens efterlåtenhet att medgifva Vicarie-' ombyten. Herr von Hartmansdorff:
För Riks-banken sjelf kan det ej heller vara farligare, att dess egna sedlar, till större belopp än nu, komma ut i allmänna rörelsen, än att enskilde bankernas sedlar, hvilka böra med Riks-bankens inlösas, äro i omlopp; ty båda delarne trycka lika hardt på metalliska valutan i Riks-banken. Med anledning af, hvad här ofvan anfördt blifvit, och då jag är öfvertygad alt genom Riks-bankens öfvertagande af rikets bankrörelse i ilen mån oktrojtiden för privat-bankerna upphöra, skulle medföra både allmän nytta och allmän belåtenhet; får jeg härmed vördsamligen föreslå: l:o alt, utom det belopp af 50,000,000 R:dr, som Riks-banken för närvarande eger utlemna i sedlar utöfver dem, som motsvara metalliska valutan i Riks-banken, sedelutgitnings—rättigheten må, i den mån enskilde sedelutgifvande bankerna upphöra, ökas med så stort belopp, som motsvarar det rörelsekapital dessa baft i omlopp, nemligen för så vidt icke för tillfället disponibel bankovinst finnas alt tillgå, hvilken i främsta rum - 558 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 351. met bör för ändamålet användas om den finnes och i så fall endast resten fyllas genom sedelutgifning utöfver sagde maximum; 2:o att lånekontor inrättas i hvarje privatbanks ställe så snart någon sådan bank upphör; låne-kontoret omfattande enahanda rörelse, som den upphörde bankinrältningen omfattat; samt 5:o att, i den händelse detta förslag vinner Bikets Ständers bifall, icke allenast Baukoreglemenfet må derefter ändras, utan ock, — på sätt en ståndsbröder, genom en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, redan föreslagit, — underdånig skrifvelse till Kongl. Majit aflålus, med anhållan, att hvarken nya privat-banker med sédelutgifningsrält må beviljas, eller förnyad oktroj å de nu befintliga hädanefter meddelas. Om remiss häraf till Höglolliga Banko-Utskottet anhålles.
Den i April. leren, under hvars inseende Boktryckerierne i Riket äro ställde, kunde erhålla nådig föreskrift, att, så snart Riksdagskallelse utfärdas, låta vidtaga sådana förberedande åtgärder, hvarigenom Riks-Ståndens Protocoll och Biiianget kunde under Riksdagens lopp skyndsamt frän trycket u gifvas, samt att de öfrige Respective Riks-Stånden matte inbjudas, att uti detta beslut med Riddcrskapet och Adeln sig förena. Bifölls. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hemställde om icke, då ett stort antal af Ridder» skåpets och Adelns Herrar Ledamöter redan bortgått, oiverläggningen, i anledning af Riddarhus-Utskottets förevarande Betänkande, måt* te uppskjutas till eftermiddagen. Herr Grefven oth Landt Marskalken yttrade, att dä mänga af Ridderskapec och Adeln ännu voro närvarande samt Plenum icke blifvit upplöst, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken icke några hinder möta för fortsättning af föredragningen utaf de på Ridderskapets och Adelns handläggning beroende mål* hvaruti Riddeiskapct och Adeln äfven hördes instämma. Riddarhus-Utskottets uti 4, y och 6 §.§. gjor le hemställanden biefvo derefter uppå serskilte af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde Propositioner af Ridderskapet och Adeln gillade. Ben i April. 67 Höglofl. Ridderskapet och Adela åtskiljdes klockan 2 ettermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Onsdagen den I April. Plenum kl. hdf till 5 eftermiddagen. Grefve Lewenhaupt, Gustaf, tog såsom äldste närvarande Grefven klubban. Justerades Pleni Protocollerne för den 12 sinfedne Mardi eftermiddagen, samt den 17 i samma månad förmiddagen. Sedan Herr Grefven och LandtMa*skalken uppkommit samt emottag t klubban af Grefve Lewenhaupt, Juste>.a les Pleni Protocollet för den 17 sistledne Marni eftermiddagen. Friherre Boije, Ludvig:
Dessutom tillkommer frågan om lönetillök* fring för Befälet sned penningeanslag vid alla Regementer (utom vid Artilleriet, der den ät* inberäknad uti den föreslagna Statsregleringen), efter de aiimänoa grunder Riksens Stander linna godt att derom stadga. Lönetillökningen lör Flottorna, beräknad blott till 50 procent, kräfver allena Riksdaler 73)428 : 4: 8-, och det finnes likväl ej mera än 8 å 9 Löner på Flottornas stat, som uppgå till 600 R.dr och deröfver. Beklädnaden för Värfvade Arméen uppgår mindst till 20 å 25,000 R.dr årligt utöfver förra Staten. Tillökningar kräfvas å Nybyggnadsoch XJnderhållsStaterna, samt å anslagen för Beväring, Artillerie, Utredning, SjukattiraiUe, m. ra. Med den dertill å tredje titeln beräknade summan kan, vid nu gällande varupris, det mi befintliga uti sitt närvarande skick knappast underhållas, än mindre några nybyggnader verkställas. Iordningställandet af allt detta förestår emellertid, utgifterna böra till intraderna lämpas, och det hela erhålla den riktning, som Rikets väl kräfver, hvarvid allt K. Ridd. 0. Ad. Den 15 Juni. Majit icke förbehållit annat än att
Set ani-abele#4 B i ket äro anlaggde och flera utvägar finnas, att å niångfalldiga ställen utåt sjökusterna få flen föryttrad, heldst brist derå ofta skall yppas, äfven i Stockholm, der tunnan skulle betalas med 1 Bd. 16 sk. Banco och deröfver. Om Ekbarken fick exporteras, förmenar Herr Estenberg, att Englands garfveriidkare första åren skulle för hvad pris sorn heldst uppköpa Svensk Ekbark för att, genom det uppstegrade priset, undergräfva de Svenska Lädergarfverierna, hvarefter utländningen kunde efter behag nedsätta priset å Ekbarken, och äfven nödga oss, att införskrifva läder af Engelsk tillverkning. Enär dessutom genom barkens försummade aftagning de menligaste följder skulle tillskyndas ej mindre Svenska Garfverierna, hvilkas under beredning varande hudar, af bristande beredningsämnen, förderfvades och blefve oduglige, än äfven Rikets handelsvåg gerom den inom Landet saknade varans införskrifning, skulle betydligen betungas; hemställes om afslag å Utskottets i detta ämne uppgifna tvänne alternativa förslager. Hos Högvördiga PrestStåndet : af Herr Prosten Pnltn, som anser den föreslagna friheten, att till utländsk ort försälja Ekbark, medföra de skadligaste följder för de inhemska Fabrikerna, som, i brist af denna vara, skulle råka i lägervall, eller ock, priset å Lädret, till allmänhetens kännbara skada, uppstegras; hvarförutan Herr Prosten förmenar, det skyldigheten att afskala barken å utsynta Ekar innefattar en Ccjntroll å E - Besv. och Ekön. Tjuk. Betänkanclen. 513 keträdens behöriga fällande 5 och yrkar på dessa skäl, att de härom utfärdade Författningar må ovillkorligen bibehållas. Pierr Prosten Doctor Wijkman har till alla delar instämt i Prosten Palms yttrande, och derjemte åberopat Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 11 Juni sistlidet år, deruti Kongl.
På det ändamålet med skatten alltså icke måtte förfelas, är af nöden, att den bestämmes till ett belopp, att densamma må utan allt för stor uppoffring kunna af en hvar erläggas; hvaraf åter är en följd, att endast verklig oförmåga bör berättiga till befrielse från skattens erläggande. Så har ock, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, uteslutits åtskilliga klasser, som tillförene af en eller annan orsak åtnjutit befrielse från eller lindring i skattens utgörande; hvarjemte mantalspenningarne föreslagits att utgå med lika belopp uti Rikets samtliga provinser, till hvilken åtgärd, som redan vid 1823 års riksdag varit Bih. till B. St. Prot. 1862 $ 1863. 4 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 2 10 StatsUtskottets Utlåtande N:o 45. ifrågaställd och då af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de flesta län förordad, tillräcklig anledning, enligt Utskottets tanke, förefinnes deruti, att den på orternas särskilda beskaffenhet och olika kultur samt innebyggarnes af omständigheterna beroende ställning, som påkallat en derefter lämpad lindring, numera till största delen upphört. Men ehuru således icke boningsorten ensamt må berättiga till nedsättning i mantalspenuingarnes belopp, synes dock en annan åtskilnad deruti böra ega rum. Då ett betydande antal af de sålunda skattskyldiga skulle komma att utgöras at personer, hvilka, utan kapital, allenast af sin besparade arbetsförtjenst lemnade ifrågavarande skattebidrag; då ersättningen för lemnadt arbete är betydligt större för den manlige än för den qvinliga arbetaren eller tjenaren samt dessutom flere förmåner till beredande af uppkomst, genom lättare tillfälle till undervisning, genom rättigheten att erhålla tjenstebefätt (fingar och utöfva yrken tillagts mannen framför qvinnan, har det synts Utskottet billigt, att skilnad göres emellan afgiften för man och qvinna, i likhet med hvad iakttagits i afseende å flere andra personela skatter. Af sådan anledning torde, derest mantalspeuningarne, på sätt Kongl.
Detta moment, det 3:dje i utgifsstaten enligt mitt särskilda förslag, är den hake, omkring hvilken hela budgeten vrider sig, och de öfriga momenten äro tillkomna egentligen för att öfver detsamma bringa klarhet, för att utreda hvad och huru mycket kommunen kan tilltro sig, att under budgetåret påkosta. Såsom en del af dessa obestämda utgifter har jag betraktat förslagsanslaget för oförutsedda behof, hvilket lagen väl sagt böra finnas, men hvars belopp det tillhör församlingen att bestämma. lag har ansett mig böra framlägga denna förklaring öfver mina åsigter i denna del, ehuru det erkännes, att frågan är af mindre vigt, då man väl bör tilltro kommunerna sjelfva tillräcklig insigt, att uppställa budgeten så, att den för ändamålet är tillfyllestgörande. Vigtigare är deremot skiljaktigheten i fråga örn den tiderymd budgeten bör omfatta och tiden för dess föredragning oall fastställande. Piuraliteten har beslutat, att budgeten skail uppgöras i Oktober och omfatta det följande kalenderåret. Olägenheterne i denna anordning bestå deruti, att man så långt förut har svårt att förutse, hvilka utgifter böra under budgetåret förekomma och att man, förr än det löpande året gått till ända och räkenskapen afslutats, icke kan veta, om resultatet af det årets finnansförvaltning Olifver en besparad tillgång, som kan tagas i anspråk för budgetårets utgilter, eller möjligen en brist som bör fyllas. Vill man åter, för att i denna punkt komma på klar fot, uppskjuta med budgetens uppgörelse till inpå sjelfva budgetåret, så vinnes visserligen derigenom den fördel, att man eger en klarare öfversigt af både behofven och tillgångarne, men deremot uppstår den olägenheten, att utgifterna under de lörsta månaderne, och de inkomster, med hvilka de skola betäckas, icke äro uti budgeten förutsedda. Dessa omständigheter hafva föranledt mig till uppställande af den frågan: om det är behöfligt och för saken väsendtligt, att räkenskapsåret och budgetåret omfatta samma tiderymd? Svaret härpå har hos mig utfallit nekande.
Götheborgs och Bohus län, ./. M. Lundahl från Skaraborgs län, Paul Hedström från "VVester-norrlands län och Anders Erikson från Elfsborgs län. 2:o viii berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret, § S>. a) Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets Ständers Herrar Revisorer den 26 Sej?tember 1862, klockan 11 förmiddagen. S. D. Vid föredragning af första Afdelningens, vid sista pleni-sammanträdet för andra gången bordlagda, förslag till § i berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret, deri Afdelningen hemställt, att nuvarande Herrar Revisorer måtte instämma i det yttrande, nästlidet års Revisorer afgifvit i anledning af Kongl. Maj:ts meddelade nådiga decharge åt Chefen för Ecklesiastik-departementet för af bemälde Departements-chef lyftade och använde 24,985 R:dr 15 öre utaf anslaget till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel m. m. för rikets folkskolor, yrkade Herr Grenander, att berörde § måtte utgå och första Afdelningen verkställa granskning af den öfver dessa medels förvaltning uppgjorda räkenskap, hvilken, jemte verifikationer, blifvit till Kongl. Statskontoret aflemnad; I enahanda syftning yttrade sig Herr Lindström och anförde — -— - • — deruti flera af Herrar Revisorer instämde, hvaremot Herr Friherre von Schwerin, af anförde skäl, ansåg '— . — • 269 — Sedan öfverläggningen förklarats slutad skreds till omröstning • hade sålunda blifvit beslutadt, att Ecklesiastik-departemeuts-chefens ifråga varande räkenskap skulle undergå granskning af Herrar Revisorer och denna granskning af första Afdelningen fullgöras. Emot beslutet reserverade sig Hrr Friherre von Schwerin, J. G. A. Julius, och yttrade: »Emot dét i denna punkt af Rikets Ständers Revisorer fattade beslut får jag reservera mig, på följande skäl: II. M. Konungen bär i nådig skrifvelse af den 16 Mars 1860, kontrasignerad (’. J.
Ett litet rum i det gamla skräpiga huset inreddes nu till hennes mottagande, och hvarken speglar eller förgyllningar, dyrbara mattor eller sidenklädda kuddar sparades i denna tillflykt för husets blifvande herrskarrinna. Det är sannt, att det var så trångt, att hon med möda kunde vända sig derinne, och så mörkt, att en silfverlampa måste nästan ständigt brinna vid ena väggen, ty det fanns blott ett enda litet fönster eller snarare en glugg högt uppe vid taket, men i alla fall var det i mitt tycke en boudoir, som kunnat gå an för en prinsessa. Då allt var färdigt, och gubben förnöjd gnuggade händerna åt all den prakt han här slösat, sade jag förundrad: — Det måste blifva en grann fågel, som får en så präktig bur? — Det är en juvel, Samu, hvilkens fodral aldrig kan blifva för mycket dyrbart, — sade han stolt, tillslöt dörren med omsorg och stoppade nyckeln i fickan. Dagen derpå anlände Rebecka, och fastän jag förestält mig en skönhet utan like, så öfverträffade hon likväl alla mina drömmar. Nu hatar jag hennes minne, hennes blotta namn är för mig en plåga att höra, men då var jag endast tjugo år och hade aldrig älskat någon qvinna, och hvem kan undra, att jag blef betagen af hennes åsyn? Hennes hy var ljusgul och matt, som opolerad bernsten, hennes tjocka hår svart som bläck och tungt som guld, hennes stora aflånga ögon gnistrande som briljanter och smäktande som gazellens, hon var liten och rund, med axlar som dunkuddar och händer som silkesbollar, hon var med ett ord sådan, att hon kunnat inspirera kung Salomo att dikta visor och kung David att slå ihjäl mer än en Uria för att få ega henne. Ifrån det ögonblick Rebecka kom hem, förlorade jag all lust för resor, jag kunde icke lefva en dag, knappt en timme utan att se henne, och hon tycktes också alls icke hafva något emot att visa sig, der hon låg helt sysslolös på sina kuddar, lik en sultaninna i ett harem.
Att, derest en sådan Act ej ensam skulle utgöra ett helt ark, då efter som ExpeditionsUlskottet för hvarje fall kan finnå lämpligast, flere antingen tryckas på samma papper eller ock serskildt utgifvas på halfva eller fjerdedelsark, utan afseende derpå, att en eller annan sida blefve otryckt. 3:o Att alla dessa Acter tryckas i det format och med sådan styl, som för Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll hittills varit begagnade. 4:o Att, i likhet med hvad tillförene i förevarande afseende egt rum, af Utskottets Betänden, Protocolls-Utdrag eller Förklaringar, efter att vara justerade, arne Exemplar genast böra utskrifvas och, jemte tillhörande Bilagor, till Expeditions-Utskottet aflemnas: det ena Exemplaret för att vid tryckningen, och det andra, med underskrifter försedt, för att såsom Original begagnas vid det tryckta rättelse-arkets genomläsning, och förvaras bland Utskottets hand - 8 Expeditions-UtskottetR Utlåtande, N:o 2. lingar under Riksdagens lopp, samt bifogas dem vid deras aflemnande till Riddarhus-Archivqt. 5:o Att af hvarje färdigtryckt ark, som innehåller något Utskotts Betänkande, ProtocollsUtdrag eller Förklaring, genast genom Expeditions-Utskottets försorg aflemnas lill hvardera af de Respective Riks-Stånden elt Exemplar, åtföljdt af en utaf sistnämnde Utskotts Secreterare bestyrkt förteckning på de i samma ark färdigtryckta fullständiga handlingar, som sålunda till Riks-Stånden aflemnas, enliga med de hos Expedit ions-Utskottet förvarade Original; och 6:0
Konungen skulle finna nödigt att borttaga det ena eller del andra af dessa förbud, i afseende åden delen, säger jag, tror jag att MedStånden ej kunna annat än med erkänsla emottaga R. o. Adis påminnelse om nödvändigheten af della stadgande och således gå in på R. o. Adis inbjudning i afseende derå; hvarföre jag hemställer, att, ifall motionären icke vill afstå ifrån den första delen af inbjudningen, Hr Frih. och Landtm, vilie göra särskild propus, på nämnda del och särskild propus, å sednare delen, då svaren säkerligen komma alt utfalla olika på dessa begge propositioner. [Jr von Hartmansdorff: Samma aktning, sorn Hr Lefren betygat Gr. Horn för sitt ovaIdiga satt alt behandla frågan, anser jag mig äfven böra betyga Frih. Hamilton för sitt nu afgifna yttrande; men jag anhåller, både hos mina värda motståndare och hos dem som dela mina tänkesätt, att de måtte, till tidens vinn inde, icke behandla tvänne frågor på en gang utan inskränka öfverläggningen till den delen af frågan, som jag framställde, och hvarom jag särskildt begär Hr Frih. o. Landtm:* propus. Genom våra långvariga tvister i hufvudsaken eller om tullbestämmelserna, har det handt, att vi hafva en föredragn.lista,' som är, efter hvad jag tror, 9 alnar lång. Till ytterligare förlängning här en ny fråga blifvit väckt af Hr Prytz, och då lian vill förmena oss att dela hvad delas bör, så kunna vi befara, att öfverläggningen om den saken kommer att räcka in på eftermiddagen. O n vi så fortgå att åter upptaga hvad redan afgjordt är, utan att pröfva andra på föredragn.listan varande mål, så lärer följ len blifva, att de flesta målen varda af de öfriga Stånden afgjord» oss förutan, och att våra beslut således blifva utan all verkan. Utom hvad Frih.
Han skulle måhända ej sjelf kunna säga det, derför att gudinnan Natur och gudinnan Förnuft sjelfva äro skapelser af det ändliga och \ derför ej kunna representera det oändliga: vårt förnuft nekar att anse sig sjelft för det eviga absoluta. Det är snarare benäget att tro på intet. Hur det än må vara, visst är, att Garduccis gud ej är presternas gud, mot hvilken han hyser ett blindt, okufligt hat. Religionerna, säger han, hafva alltid ledt till vidskepelse. De hafva framhållit för menniskan: Ditt fådérnesland är ej af denna verlden. Rikta dina blickar mot himlen. Hvad bekymrar det dig, hur du har det här nere. Du skall ändock dö. Du lider? Välsigna Herren, som sänder dig dessa lidanden. Garducci uppträder mot denna teori. Jorden är för honom ej en botgörelseeller frestelseort: den är platsen för vårt arbete på vår förbättring, för vår utveckling mot en högre tillvarelsegrad. Gud har skapat oss, ej för kontemplation utan för verksamhet; han har ej skapat oss för att sitta med händerna i kors såsom eremiterna, utan han har skapat oss på det att vi må arbeta och i vårt anletes svett söka ernå det högsta goda. Och den gud, på hvilken skalden tror, vill han föreställa sig i besittning af en evig ungdom såsom Greklands gudar, men på en gång sträng och sorgbunden i sin strålande skönhet. Med ett svärd i ena handen och en fackla i den andra uppstiger han från höjd till höjd med blickarna riktade mot höjden: excélsior är hans valspråk, såsom det är för Longfellows amerikanske pilgrim. Satan är sålunda för vår skald ej det ondas genius, utan i dess ställe “ varandets omätliga princip ".
Den tidepunet tyckes nu allt mera nalkas, dg en ej längesedan öfwer Swerige regerande Furste torde jämte Dest ätt, hwars anspräk pä Kvnunga-Thronen genom Riksens Siänders enhälliga beslut blifwit kraftlöse, böra aflägsna sig srän detta Rikes gränsor. Dest egen friwisliga önffan förenar sig i detta afseende med hwad Statens närwaranve lugn, med hwäd densammas tilkommande säkerhet syneS fordra. E>fwer detta ärende, som kräswer det mest afmätta och grannlaga behandlings - sätt, har Kongl. Mast äfwen redan inhämtat Hemliga - Utskottets förberedande råd och tankar: Omständigheterna mcdgifwa dock icke ännu at desamma til Riksens Ständers pröfning öfwerlemna. Men et dermed nära gemenskap ägande ämne (och som bör wara afgjordt innan något beslut om f. d. Konungens flyttning til Utrikes ort kan fattas) innefattas uti följande fräga: "Hwad underhäll äro Riksens Ständer willige at.bestämma för deras fordna Konung, för dest Gemäl och närmaste Bröstarfwingar?" Den 8 Augusts. 70Z Da til beswarande af denna fräga ätstillige oinstandigheter böra iagttagas, hwilka fordra någon tid til öfwerläggning och utarbetande, bar Kongl. Mahl sä mycket häldre ansedt L>ig böra genast derwid fasta Riksena Standert upmarksamhet, som Koirgl Maj:t ej förr än frägan om underhället blifivrt afgjord, kan komma i författning at om sjelfwa flyttnings ärendet samt om det för Konung (rosi^ /cnoovlis framtida wistande tjenligaste Land, inhemta Riksens Lianders mening och beslut. Endast för Desi egen tillfredsställelse tillagger Kongl. Maj t nägra anmäl-kningar, som i afseende pä Riksens Ständer hittils alldrig beböfts och alltid stola förblifwa öfwerflödige.
Då fångforslingen för närvarande verkställes med begagnande afgästgifveriskjuts, blefve, i följd af Komiténs nu omförmälda förslag till reglering af befordringen å postvägarne, nödigt att vidtaga särskilda anstalter för fångtransporternas besörjande å dessa vägar, hvilket synes lämpligen kunna ske medelst afslutande af entreprenader för detta ändamål. Föreskrift om uppgörande af sådane entreprenader har redan under den 27 April 1849 blifvit Eders Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande meddelad, men i ändamål att söka bereda billigare fångforslingskostnad, än enligt då gällande skjutslega, i hvilket hänseende anställde försök, med ett och annat undantag, icke skola rönt önskad framgång. Att för nu gällande skjutslegobelopp träffa aftal om fångtransporternas verkställande torde deremot icke möta hinder, helst, hvad de ordinarie fångtransporterna angår, tiden för dei-as ankomst kan på förhand bestämmas; Och torde anledning derföre vara att antaga att, om ej nedsättning i nu varande fångforslingskostnad sålunda skall kunna vinnas, tillökning deri åtminstone ej må komma att uppstå. Något förbud för Posthållare, att jemväl åtaga sig fångars transporterande, har Komitén ansett sig ej böra ifrågasätta. Hvad sedermera angår frågan om befordringens ordnande å Bipostvägarne, så anser Komitén det hufvudsakliga syftemålet med ifrågavarande reglering, eller de skjutsningsskyldiges befrielse från åliggandet att utgöra skjuts in natura, äfven hvad dessa vägar angår, kunna ernås på det sätt, att all befordran af både post och resande, under Statens ansvarighet öfvertagen, vid dessa vägar allmänt ställes på entreprenad, för hvilket ändamål likväl erfordras väsentliga ändringar i nu gällande vilkor för skjuts-entreprenader, till undanrödjande af dc hinder, som på grund af vunnen erfarenhet kunna anses hittills hafva motverkat utsträckningen af sådane anstalter.