Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks-Stånden vördsamt öfverlemnar ett förslag till underd. skrifvelse, angående sportlarnes upphörande inom Kongl. Maj:ls Cancellie och desammas utgående i stället såsom Charta Sigiiiata, har tillika ansett sig böra anmäla, att, ehuru någon viss tid icke blifvit af Rikets Ständer bestämd, hvarifrån den sålunda tillkomna afgiften skulle taga sin början, Utskottet likväl trott, att„ enär det för Kongl. Maj:ts Cancellie af Rikets Ständer beviljade anslag såsom ersättning för förlorade sportlar blifvit uppfördt å Riks-Staten, att med innevarande års början utgå., det öfverensstämde med Rikets Ständers afsigt, att berörde, emot dessa sj>ortlar svarande Charla Sigillata-afgift jemväl borde erläggas ifrån nyssnämnde lid; i öfverensstämmelse med hvilken åsigt Expeditions-UtskotLet uppsatt ofvanomförmälda förslag, hvilket dock Rikets Ständers vidare pröfning vördsamt unders lälles* Stockholm den 3i Jänuarii 1835. Memorial, med aflemnande af förslag till llikets Ständers underdåniga skrifvelse, hvari serskildt anmäles, det rättelse erfordras uti llikets Ständers ajlåtne underd. skrifvelse af den 5 sistlidne Januarii. Till fullgörande af IJöglofl. Ridd. och Adelns, Väl loll. Borgare-Ståndets samt Hederv.
Jordbruk och stadsmannanäring^- måste gå band i liand med hvarandra, om landet skallstiga i välmåga. Sedan jag nu, såsom jag hoppas, tillförlitligt ådagalagt, att en förmånlig liandelsbalance åstadkommer silfverimport och rörelsecapitalets förökning med reelt mynt, så följer deraf klart, att under ett sådant förhållande något exportbehof af silfver, i hvars ställe sedelmyntet icke kan användas, ej förefinnes, och att dess värde från sådan orsak icke kan nedsättas. Hvad åter i andra rummet beträffar förtroendet till sedelmyntet, torde det icke behöfva särskild bevisas, att en Bank, som äger betydligt mera än full valuta för dess utelöpande assignationer, som lill Styresmän får Rikets lagstiftande magt, Konung och Ständer, som förvaltar den till allas gemensamma båtnad, principenligt med en Banks natur, under fullkomlig offentlighet, skall erhålla större förtroende än någon annan Bank i verlden. Härigenom allenast kunna säkerhet och stadga blifva införda och upprätthållna i vårt myntväsende. Utan säkerhet och stadga i myntvärdet är en varaktig förkofran bland alla näringsgrenar och folkclasser omöjlig; det är ju ©tvifvelaktigt! Jag återupprepar derföre min fasta och innerliga öfvertygelse, att, till vinnande af detta ändamål, vi böra lill Rikets sannskyldiga nytta antaga den föreslagna ändringen uti Reg.Formens 72 §. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag sjelf tillstyrkt och yrkat nödvändigheten af en förändring i 72 §., men icke kan rösta för bifall till den nu föreslagna, anser jag mig i korthet böra redogöra för min åsigt. Den föreslagna förändringen innebär i första momentet en ökad garanti för Banken genom Konungens deltagande, och i denna del finner jag förändringen riktig och behöflig. Jag skulle derföre rösta för densamma, om jag kunde dela förslaget; men nu kan jag det icke, då jag uti en annan del af förslaget finner åt Konungen öfverlemnad en större magt, än behofvet påkallat, nemligen i det moment, som åt Konungen lemnär andel i beslutande rätten rörande Bankens lånerörelse.
Sig böra i afseende på sjelfva grunden för den nya Riksförsamlingens bildande helt och hållet frångå den nu gällande ståndsförfattningen, dertill anledningarne finnas i motiverna uppgifna, med redogörelse derjemte om orsaken, hvarföre alla slags klassval anses lika olämplige och således ej eller blifvit föreslagna. Frågan om företrädet mellan klassval och allmänna val har länge varit föremål för tvister, så väl här i landet som annorstädes, och då det ej lärer vara möjligt att derom säga något nytt, vill jag här endast uttrycka min åsigt, att hvarken det ena eller andra slaget eger något ovilkorligt företräde, och om klassval här i landet aldrig varit brukliga, skulle jag ej eller förordat dem, men under närvarande förhållanden synas mig sådane vara den enda grund, hvarpå man, utan att redan från början gifva anledning till en lika förderflig, som möjligen på laglig väg ej afgörbar strid mellan det mera återhållande och det mera rörliga elementet inom Folkförsamligen, skulle kunna här i landet ordna den de! af Representationen, deri det mera återhållande eller konservativa elementet bör kunna med tillbörlig fasthet och styrka göra sig gällande; ty att samma element ej blifvit tillbörligt tillgodosedt och hvilket, efter min åsigt, är en följd af "Sjelfva de principer, å hvilka förslaget är grundadt, gifver utan tvifvel anledning till en af de allvarsammare anmärkningarne deremot. 16 Ronstitutions-Utskottets Memorial M 7. Den Första Kammaren, hvilken denna befattning »att utgöra den återhållande delen af Representationen», skulle tillkomma, finnes liksom den Andra grundad uteslutande på allmänna val och de bestämmelser, hvarifrån dess ifrån den Andra skiljaktiga karakter skola härleda sig, bestå dels i dess tillsättning af Landstingen och deri att ledamöterne ej skola tillgodonjuta arfvode, dels i åtskilliga andra bestämmelser af allt för ringa vigt att något särdeles afseende derå skulle kunna fästas. Hvad angår Kammarens tillsättning af Landstingen, erbjuder sig sjelfmant den anmärkningen, att det synes alltför tidigt att vilja grunda den kanske vigtigaste delen af hela Nalional-representationen å en inrättning, som ännu ej finnes och hvars verkningar ingen kan beräkna.
Det obehag länsstyrelsen, vid indrifning af discontfor20 H. 52 Den 18 Februari f. m. dringar oell restantier å kronoskatter, får vidkännas, då liqvid för det försålda och i raat tagna godset icke består i annat än privatbanksedlar eller på banken ställda assignationer af okända personer, hvars namn man till och med aldrig hört omtalas, öfverlemna!' jag till hvarje härvarande ståndsledamots eget bedömmande, med hemställan om icke rättelse häruti är af behofvet påkallad. Att inga privatbanksedlar må utgifvas på mindre summa än 6 rtdr 32 sk. b:co anser jag af mänga skäl vara angeläget, men inskränker mig blott till 2:ne, nemi. först och främst, att den fattigare delen af den arbetande classen, som skall köpa sitt matbehof för dagen, icke må blifva tvungen liqvidera det i sådant mynt, att det beror af säljarens godtycke att mottaga det i afbetalning eller icke, hvarigenom förlusten för köparen blir gifven. För det andi a så blir det ett medel för befrämjandet att få något af Statens mynt i allmän rörelse, så alt åtminstone en del af de skattdragande, som icke äro i tillfälle alt genom brefvexling tillbyta sig mynt för bestridandet af tulloch kronoutskylder, då möjligtvis komrae i ägo af så mycket deraf att de åtminstone till en del lättades från dessa bekymmer. Frih. Boye, Ludv.: I anledn. af Hr Rosenblads framställning, förekommer här först den frågan, om en ny banklag är af behofvet påkallad eller ej, och huruvida en sådan till följe deraf nu bör stiftas. Den andra frågan, ifall den förra besvaras med ja, blir då den af Hr Stråle framställda, huruvida denna lag bör äga retroactiv verkan, eller— i händelse jag får förklara hans ord så som jag uppfattat dem — om en lag bör utfärdas olika emot den lag för privatbankerna, som redan finnes. Jag skall yttra mig öfver begge frågorna, och förbehåller mig att slutligen få tillrättavisa de misstag, som jag tror hafva ägt rum hos tvänne ledamöter, som yttrat sig, nemi. de, hvilka förklarat
Skrifvelse!- till K.M.: 195, ang:de vilkoren för tillverkning af bränvin, jemte bifogadt förslag till förordn. i ämnet; J\s 196, ang:de tull-bestämmelser för bränvin och sprit; M 197, angtde Statsbidrag för jernvägsanläggningar; M 198, ang:de Statsanslag till Lazarettet i Lund; M 199, ang:de anslag till bildande af en teknisk undervisnings-anstalt i Borås; •A2 200, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om understöd af allmänna medel till Tullstatens enskilda Pensions-inrältning; •A2 201, ang:de förändring i lagstiftningen om preskription af fordringar; samt •M 202, ang:de förklaring af K. Förordn:n den 19 Augusti 1845, i fråga om lifsfarligt vapens användande i oträngdt mål. Äfvenledes uplästes till justering och godkändes Exped.Utskrs nedannämnde förslag till §§ i Riksdagsbeslutet; 28, ang:de hvilande af K. M:s framstäldta Grundlagsförändrings förslag; JY2 29, ang:de hvilande Grundlags-ändrings förslag; M 30, Den 26 November. 209 J\g 30, ang:de de i ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling; JV° 31, ang:de medel för behöfvandes undsättning i missväxtår; samt JVe 32, ang:de en förordning ang:de Handelsböeker m. m. Föredrogos och lades till handlingarne Statslltsk:s den 25 dennes på bordet lagde Mern.: JVa 364, ang:de verkställd omröstning i frågan om ersätt-' ning och belöning åt Professoren B. 0.
Voterings-propositioner till skiljande af den fråga, huruvida bestämmandet af Landets mynt-enhet borde såsom önskning nål hos Kongl. Majit anmälas eller anses för ett Lagstiftnings-ämne, hvilket "af båda Statsmagternas afgörande beror, af desse Riks-Stånd godkändes; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet, uti Protocolls-Utdrag af den 21 sisllidne Augusti sig yttrat, att Ståndet fann, ”att det varit olämpligt, att göra Ståndet inbjudning om frånträdande af det beslut, hvarigenom Ståndet förklarade, att bestämmandet af mynt-enheten utgjorde ett Lagstiftningsämne för bägge Statsmagterne; och att föreslå Rikets Ständer att genom votering afgöra, huruvida frågan vore af denna beskaffenhet eller att hänföra till egenskap af önskningsmål, enär Bonde-Ståndets beslut grundat „ sig på antaget begrepp om Grund-Lagens rätta förstånd i denna del samt Utskottet icke bort undfalla, att skiljaktigheter emellan Riks-Stånden, angående Grundlagens rätta mening icke kunde blifva föremål för afgörande i den väg, som Utskottet föreslagit; i följd hvaraf proposition icke kunde meddelas på hvad Utskottet derutinnan tillstyrkt, och det ansågs icke föranleda till annan åtgärd från Ståndets sida, än att läggas till Handlingarne;” och har Högloft. Ridderskapet och Adeln ej annorlunda sig utlåtit öfver den till Ståndet gjorde inbjudning, än att Ridderskapet och Adeln ”biföll att Rikets nu församlade Ständer hos Kongl. Maj:t skola anhålla, det Kongl. Majrt täcktes gifva Sitt Nådiga samtycke till Rikets Ständers beslut, angående bestämmandet af mynt-enheten och dess underafdelningar.” Då n:ne Riks-Stånd sålunda redan bifallit de af Utskottet föreslagne voterings-propositioner, finnér Utskottet sig ej kunna undgå vidblifva dess förslag, angående omröstnings anställande i förstärkt Utskott. Bih. till R. St. Prot. 1834- 6:te Sami. i.-sta Afd. 2:dra Bandet.
Detta inliemtas af Jernvägs-undersöknings-kommittéens stora statistiska karta, hvarigenom ådagalägges, att endast några jernverk förekomma i Sala—Korsnäs-liniens riktning eller närhet, samt att de ojemförligt flesta och mest betydande jernverken dels ligga närmare Strömsholms kanal samt Wessman—Barkens och Norbergs jernvägar, dels ock förekomma i riktningen Sala—Storvik; hvarförutan väl är kunnigt, att Dalbruken omkring Siljan och i Oster-Dalarne föra sina tillverkningar till Östersjö-liamnarne vid Gefle och Söderhamn. Oell hvad tillförseln af spannmål angår, lärer icke med stöd af verkliga förhållandet kunna förnekas, att 2:ne jernvägar till Sala, den ena på kortaste vägen från Upsala i stambanans naturliga riktning, och den andra, hvilken icke länge kan af orten försummas, från Westerås till Sala, skulle på det mest fullkomliga sätt tillföra bergslagsorterna erforderliga spannmålsförråd från de icke mindre sädesrika bygderna omkring Upsala än omkring Westerås, under det deremot omvägen från Upsala öfver Örsundsbro och Sevalla till Sala skulle försvåra och fördyra spannmålstransporten från Upsala-slätten, samt äfven i denna riktning, likasom i den motsatta till Stockholm, med en ökad våglängd och transportkostnad belasta det större fastlandet och i samma mån nedsätta värdet af dess produkter, allt uteslutande till förmån för kustlandet. Man har så ofta och så ihärdigt upprepat, hurusom trakten emellan Upsala och Sala skulle vara så underlägsen i fruktbarhet och odling, att man slutligen derigenom bildat föreställningen om ett snart sagdt ödeland i denna riktning. Och likväl bestyrka de inhemtade statistiska och ekonomiska upplysningarne ett helt annat förhållande. Afven denna trakt är i allmänhet både folkrik, odlad och fruktbar, samt står i dessa hänseenden långt mindre under kustlandet, än man sökt göra troligt. Den eger tillika rika skogstillgångar, hvilka medelst jernväg kunde tillföras de skoglösa orterna.
Och då trodde man, att den lede fienden hade bemäktigat sig den döda och fört bort henne, och härmed hade man låtit sig nöja. Men ett par veckor senare fann man liket uppkastadt på höskullen inne i ladan, och så blef det stort bråk om saken. Då spanade man ut hvem eldryttaren var, och bönderna lade sig på lur för Vestblad för att få ge honom en minnesbeta, och majorskan ville ej se honom mer vid sitt bord och i sitt hus, utan fyllde hans matsäcksskrin och bad honom draga annorstädes hän. Och Vestblad for ut i världen, han, och gjorde sin lycka. Med ens erfor nu öfversten något helt besynnerligt. Det var nästan något i den vägen, som om han skulle börja bli rädd. Hade just aldrig förr riktigt tänkt på hur otäck den där historien var. Hade nog skrattat åt den till och med, det var ju ej vanligt, att man tog sig så mycket af hvad som hände en gammal rotekäring. Men Gud sig förbarme, så rasande man skulle blifvit, om någon gjort så mot ens egen mor. Det kom som en kväfvande känsla öfver öfversten. Han andades med svårighet. Det stod skrämmande styggt för honom det där, som Vestblad hade gjort. Det blef till en riktig mara för honom. Han var rädd för att han skulle få se den döda gumman komma fram bakom sängen. Han tyckte, att hon måste finnas här i närheten. Och från rummets fyra hörn ljöd det till öfversten med en förfärande visshet. Detta förlåter inte Gud. Detta har aldrig Gud glömt. Öfversten slöt ögonen, men då såg han med ens framför sig Guds stora väfstol, där väfven var väfd af människoöden. Och han tyckte sig se den ruta, som var fanjunkar Vestblads, och såg den omgifven af mörker på tre sidor. Och han insåg, han, som förstod sig på väfning och mönster, att den fjärde sidan också måste beläggas med mörker. Det gick ej an annorlunda, eljes blefve väfven förfelad. Kallsvetten bröt fram på pannan på honom. Han tyckte, att han skådade ned på det obevekligaste och hårdaste i hela världen.
Det var derföre, sedan jag, genom liogare genomgående af handlingarna, erhållit närmare upplysning i ämnet än jag ägde, innan jag emotlog representantkallet oell särdeles förtroendet alt vara ledamot i Ekon.- Utsk., sorn jag blef öfvertygad, att målet skulle vinna derpå, alt det icke ytterligare framkastades såsom en stridsfråga, hvad detaljerna beträffar, utan var jag fullkomligen IX e n i y Juni f. m. tillfredsställd, om <le hufvudprinciper, hvilka viii före"ående riksdagar blifvit uttalade, vid denna riksdag nntogos och 1 öfverensstämmelse dermed en lind. anhållan IVamstalldes till K. M , alt K. M. tacktes skänka ett slut i denna fråga och derigenom gifva landet det lugn i näringsfrågan, sorn del alltför länge saknat. Ytteiligare yttrar Utsk , sidan 10, följande mening: ”så skulle tvifvelsutan näi ingsfrihetsfrägnii ledan upphört att vara ett ämne för missförstånd eller »belåtenhet inom RiksSCn, och följderna af en genom ändamålsenliga ordningshestämmeher medgifven sjellförsörjniugsfrihet hade lika säkert redan burit en god skörd af Ivekliggörande Ii ulster samt såmedelst öppnat utvägar att afleda åtminstone någon del af del armod, den sysslolöshet och det sedeförderf, som fortfarande mångenstädes sprider sin förstörande inflytelse ibland nationens ringare classen, i stället alt ännu saknas en i nära jn år begärd och af behofvet högt påkallad nät ingsfriliet.” Jag hemställer till R. o Ad., om icke Uisk i (hnna punkt vllrat »ig så bestämdt sorn möjligt för nät ingsfriliet och lör behofvet af densamma. Åtminstone har jag deraf funnit mig tillfredsställd och derföre äfven ansett det vara min skyldighet alt gå Utsk:s enhalliga önskan lill mötes och antaga betänk. Om K. Al. läcktes besluta i ämnet, har R. Al., efter mitt förmenande, tillräcklig b-dning för Sitt beslut uti de af Utsk. citerade föregående riksdagarnas åsigler i ämnet.
199 förordning i ämnet, och blef samma förslag i öfrigt, jemte det dervid fogade formulär af Ridderskapet och Adeln bifallet med följande förändringar: l:o Uti lista 8 ansågs första momentet böra erhålla följande lydelse: ”Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är enligt författningarne berättigad att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal saft eller särskildt skattlagd jord”; tillädes, uti andra momentet, efter ordet folkskole-lärare, orden ”i tjenst varande eller praktiserande läkare;” samt utbyttes, uti tredje momentet, orden eller korporation emot orden ”korporation eller indelningshafvare;” 2:o Vid 3:dje § tillädes ett nytt moment af följande lydelse:” Bränvins tillverkning i mindre bränneri får utöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord;” 3:o Uti I5:de § uteslöts andra momentet; 4:o Uti 32:dra § andra moment utbyttes orden nye innehafvaren emot orden ”siste innehafvaren” och ordet fångesman emot ordet ”denne;” 5:o Uti 55:te § utbyttes i första momentet orden i stad af borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd emot orden ”af Konungens Befallningshafvande,” samt uteslöts andra momentet: och ?:o Uti 100:de § ansågs sista momentet böra erhålla följande lydelse: ”Brutet tal af kanna i pannerymd, uppgående till J kanna eller deröfver, räknas för 1; under ^ kanna beräknas ej.” Hvarjemte beslöts, att i de fall, der Ridderskapet och Adeln fattat beslut, skiljaktiga fran Utskottets förslag, at detsamma öfverlemnas, att i ordalagen göra de ändringar, som sammanhanget i det hela kan anses erfordra, äfvensom att Högvördige PresteStåndet samt Vällofl.
Man har bär velat ur räkenskapen bevisa att en näring går med förlust, som efter statsrätt skall betala afgifter för sill idkande. Det är ganska lätt att uppgöra sådana kalkyler som visa att en näring går med förlust ända till dubbelt emot tillverkningsbeloppet; men om man till hytteägarne skulle säga: efter j icke kunnen bekosta edra hyttors begagnande, så öfverlemnen dem lill staten, som åtager sig alt upplåta dem åt andra som utgöra skatten och drifva hyltorna lill allmän nytta; då skulle man nog få se att hyttornes ägare förstodo alt värdera dem. Det är mycket vådligt att bevilja sådana nedsättningar, och jag bar icke på mitt samvete att till statens skada hafva lill det förra beslutet bidragit; men nu måste jag erkänna att jag icke finner med hvad rätt StatsUtsk. tillstyrkt nedsättningens återgång endast till hälften. StatsUtsk. var pligtigt att anse denna nedsättning till hela dess belopp hafva upphört och kan icke till försvar för sin åtgärd hemta skäl derifrån att K. M. icke sådant äskat, ty det är icke något det ringaste skäl. K. M. har icke genom någon kalkyl visat alt nedsättningen bör endast till en del försvinna, och jag instämmer derföre med dem, som vilja att återgången skall vara fullständig lill hvad den förut varit, och tackjernsblåsarne hafva dock att tacka R. St. och K. M. för en barmhertighet, hvilken de aldrig förtjent. Hr Rääf: Hr von Troil har erinrat mig örn en glömska i milt förra andragande. Han upplyser, hvad jag verkligen erkänner, att jordbruket har erhållit flera lindringar och han bar deribland uppräknat åtskilliga, som kommit flera näringar och icke blott jordbruket till godo; men då jag lager mig friheten påstå att tackjernstillverkarne hafva särskildt erhållit en lättnad, som ingen annan näring åtnjutit, så är der endast frågan om sjelfva hufvudräntorna.
R:dr, hvaremot hinder naturligtvis ej bör möta för hvarken denna eller andra Filial-banker, som ställt säkerhet till belopp öfverskjutande försträckningen, att frigöra sådan öfverskotts-säkerhet, visar det sig, att redan uppkomna och vidare uppkommande tillgångar å anslaget till Filial-banker, 805,000 R:dr, lemna full tillgång till förhöjd försträckning åt ifrågavarande Filial-banker, tillhopa 697,400 R:dr; hvadan Utskottet, som anser vilkoret för tecknings-summans erläggande kunna eftergifvas, hos Rikets Ständer hemställer 15:o. att Filial-bankerna i Borås, Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och Örebro län, derest de underkasta sig de vilkor och förbehåll, som, enligt Banko-reglementet af den 30 Oktober 1860, äro fästade vid rättigheten att från Riks-banken undfå kreditiv, med allenast den förändring, att af teckningssumman minst 25 procent skola i Rikets gällande mynt erläggas, må, likasom Filial-banken i Skellefteå, erhålla förhöjning i innehafvande försträckning inom det belopp, hvarför säkerhet är vorden ställd; dock ej någon Filial-bank till högre summa, än 500,000 R:dr; och 16:o. att den del af tillgångarna å anslaget till Filial-banker, som i och för sistberörda ändamål icke varder använd, må ingå till Bankens reserv-fond. Yid granskning af de i 172 § af Reglementet intagna föreskrifter, angående Filial-banks bildande, har Utskottet förehaft motioner, väckta inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr C. Hammarhjelm samt inom Yällofl. Borgare-Ståndet af Herr O. W. Cygnoeus.
Dä Utskottet, wid öfwerwägande af hwad i det förra Memorialet blifwit anfördt, nogsamt insett och destutom fullkommeligen känner, huru osäkert det nu brukeliga satt wid Fängars förande är, har Utskottet i likhet med hwad Herr Hof-Ratls-Rädet kenlLöIst förestagit, ansett Fängföringen bäst och säkrast, igenom wiste serskildt för detta ändamäl antagne Fångförare, kunna werkstallas; men som detta mäste rattas efter olika locala förhållanden i hwarje Landsort, tror Utskottet, akt sä wal deras antagande som aflöning bör ankomma pä HäradsBoernes egen, inför Konungens Befallnirigshafwans, de i hwgrje Län, trästad öfwerenskommelfe; och skulle deste FäNgförare efter Lag answara om genom någon deras försummelse, Fänge fick tillfälle att undkomma. Genom detta stadgande borde likwäl icke KronoBe jeningen hädanefter wara befriad frän de skyldigheter i afseende pä Fängförseln, densamma hittills alegat. Hwad äter angar den i Msdagsmannnen storh Jonssons Memorial föreflagne förhöjning i Fängffiuks-legan, har Utskottet wäl funnit detta yrkande Wigt, men ansett der wara en fräga, som egente« li - Den 27 Zebruarii. izsr ligen icke tillhörde Utffottets pröfning; äfwen som, i afseende pä underhållandet för Fängarne, Utflortet icke trott sig killständigt deröfwer något yttrande meddela, da Riksens Högloft. Ständer, i anledning af Ulffottets derom förut afgifne Betänkande under innewarande Riksdag, redan i detta amne fattat sitt beslut..