Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Medborgares nödiga utkomst, som. sedan de i hälsans och muMerhetens dagar upoffcar sine krafter i Rikets tjenst och till Fäderneslandets förfwar, blifwit urständsat e akt sjelfwe genoin egit arbete kunna försörja sig; som dä de pä stridsfältet icke funnit döden, oftast ärerwända med stympade lemmar, och mäste i sjuklighet och nöd framsläpa äterstoden af ett uselt lif, dubbelt olyckligt om det skall uppehällas genom andras medlidande eller frikostighet; tungt för den werksamma, svin, wan att sjelf förtjena sitt uppehälle, ser sig nödsakad, efter att pä ett ärofullt satt dertill hasina blifwit urständsait, att mot astonen af en mödosam lefnad tigga ett bröd, hwilket han af erkänsamma medborgare äger lika rättighet som billigt anfpräk, att ulan förödmmkelse fa emottaga. Da det a ena sidan är »ned den högsta grad af rattwisa och medborgerlig skyldighet förenligt, att lett wäl organiferadt samhälle Staten underhaller dem, sorn, sä länge de förmådde, moro dess försvarare, är del ä den andra icke allenast grymt, ulan till och 6Z6 Den 14 Zcbruarii. och med ogolitistt, ait ät sitt egit öde öfwerlemna dem, dä de icke mera hafwa förmåga att dermed fortfara. Eic sadank förfarande skulle i längden afwen hos den tappraste Näston förminsta hägen för ett desiutom sä mödosami yrke, fom Krigs-Ständet, och stnlle småningom förkolna Soldatens warma känsta för krigiska dygder. Stats-Utstoilet tror sig ej widlyftigt behöfwa nanina ofullkomligheten af de i detta afseende i Swerige widtagne anstalter, de äro långt för dena af hwar och en tillräckeligen insedde, för att öfvertyga Stars-Utstortet, att Riksens Höglost.
Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef Herr von Schinckels anförande i anledning af Herr Montgomeries, Gustaf, den 23 dennes till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterade Memorial, angående Dykerioch Bergnings-Compagniet, jemväl remitteradt till hemälte Utskott. Föredrogs å nyo Herr Hallenborgs , Carl Johan, den 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial angående Skånska Extra Ro terin gen. Friherre Wrangel, Henning: I anledning af frågan om Skånska ständiga Roteringen, anhåller jag få uppläsa ett Memorial, som blifvit mig tillsändt af en frånvarande utmärkt Ledamot inom detta Stånd, hvars åsigter äro likstämmiga med mina. Härefter uppläste Friherre Wrangel följande: Skånska så kallade Ständiga Roteringen, hvilken redan vid föregående Riksdagar varit ett föremål för Rikets Högloft. Den 29 December. Ständers öfverläggning och till Kongl. Maj:t fruktlöst gjorda underdåniga önskningar, framställer, i sin uppkomst och sin ännu oförändrade fortsättning, ett varnande bevis på Verkställande Magtens förmåga att, tvärt emot Grundlagens tydliga stadgande, göra sine beslut gällande, utan hinder af den skattdragande Medborgarens klagan öfver inkräktning af dess lagliga rättigheter. Sedan några Riksdagsmän från Skåne vid 1812 års Riksdag, utan något dertill erhållit uppdrag af sina hemmavarande Commitenter, hos Kongl. Maj:t underdånigst föreslagit Skånska Extra Roteringens förbytande till permanent eller ständigt Knektehåll, emot nedsättning i Nummertalet; så har Kongl. Maj:t befallt, att Dess Nådiga Proposition härom skulle, genom dess Befallningshafvande i Skåne, till samtlige Extra Rothållarne framställas; och denna befallning verkställdes sålunda, att Landshöfdingarne, uti utfärdade kallelser till sammanträden i denna fråga, föreskrefvo, att de Jordägare, sorn vid dessa sammanträden icke infunno sig, skulle anses jakande till en ständig Rotering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å RiddarhusUtskottets ifråga varande hemställan, angående RiddarhusSecreteraretjenstens förening med sådant Embete i Statens tjenst, från hvilket Innehafvaren ej kunde, emot sin vilja, utan föregången ransakning och dom, enligt Grundlagen, skiljas. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence föreslog afslag å Utskottets berörde hemställan, med förklarande, att vid Ridderskapets och Adelns vid Riksdagen år 1823, rörande RiddarhusSecreterare-tjensten, fattade beslut borde förblifva. Ropades äfven Ja och Nej; hvarjemte votering begärdes. Herr Riben: Då votering nu blifvit begärd, och de flesta, hvilka yttrat sig, delat den öfvertygelse, att någon ökning i RiddarbusSecretei arens inkomster borde berc - Den 26 J u n i i e. m. io5 idas, om lian skulle förbjudas att innehafva Statens tjenst; vägar jag vördsammast hemställa, om icke Contrapropositionen kunde få blifva i enlighet med min reservation; så att, med ogillande af Utskottets förslag, måtte sammanbindas RiddarhusFiskals-tjenstens indragande och förenande med Secreterare-befattningen, då Fiskals-functionerne under Riksdag borde uppdragas åt en tjenstgörande extra Canzlist. Herr Bråkenhjelm: Jag får vördsam^ mast till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa, om den af Hr Riben föreslagne Contraproposition kan antagas. Då RiddarhusFiskalen är omnämnd i RiddarhusOrdningen, och den följaktligen förutsätter, att en sådan Tjensteman skall finnas, tror jag ej, att, utan RiddarhusOrdningens förändring, som åter icke eger rum utan Kongl. Majrts sanction, en isådan proposition kan framställas. Herr Hjerta: För mindel kan jag icke i RiddarhusOrdningen finna någon förbindelse för Ridderskapet och Adeln, att aflöna en RiddarhusFiskal.
Det ser dock ut som om detta ej lyckades. De så kallade realisterna skrifva och sträfva, i trots af alla varningar, de göra framsteg och glädjas deröfver, fast de knappast våga yttra sin glädje öfver en annans framsteg i tryck. Ty vi känna ju deras sätt att prisa hvarandra inbördes, äfven när de ej yttra ett enda ord. Och när de tigande höja hvarandra till skyarne, hvad skulle de då ej säga, om de uppläte sina munnar till inbördes beröm. Det äldre slägte, som nu kalfatrar de unge, det har som bekant aldrig prisat sina meningsfränder. * Sid. 115 i » Vid allfarväg » .Något som ganska skarpt har kriticerats, mindre dock, enligt hvad jag tror, i tryck och af yrkesgranskare än i tal af privatpersoner, är den stil, som nu odlas af de skrifvande. Äfven å detta område möta vi åsigter, så diametralt motsatta att det ser ut, som kunde de aldrig förenas. På det literära området här i landet är ingen brist på dilettanter. Be, som arbetat sig fram till en ståndpunkt, som kan kallas konstnärlig, se naturligtvis snedt på dem. Detta är ej, som Strindberg sagt i fråga om den bildande konsten, af omsorg för » sitt riddarhus » ellbr af aiund, utan derför att dilettanten kommer med klumpig » steg och slår ned, hvad konstnären bygt upp, försöker åtminstone att göra det och får ofta hopen på sin sida, emedan denna förstår dilettanten bättre än konstnären och ger honom mycket ofta konstnärsnamnet. Det konstnärliga arbetet aflägsnar alltid konstnären något ifrån den stora allmänheten. Det blir endast ett fåtal, som inser, hvarför han beter sig så, som han gör. I fråga om stilens konstnärer ha vi ju sett, huru de bäste alls ej äro de mest populäre. Dilettanten söker gerna att nagga på de verkliga för-fattarne. Han ställer sig oftast öfverlägsen emot dem, och har han makt, såsom ibland händer, då tror han att hans inflytande skall förmå dem att bättra eller omvända sig, men det lyckas aldrig utan han endast lemnar ett ytterligare bevis för - omöjligheten att .förena oförenliga element.
Const.Utsk. har i min tanka förhållit sig på alldeles samma sätt; äfven det har gifvit åt en dass i samhället en dylik oinskränkt makt, som den, hvilken nyss omnämndes; fast icke nu åt den stora mängden af folket, icke åt den del deraf, som erlägger de drygaste skatterne, och som alltså är den, som rätteligen företrädesvis borde äga att för deras användande fordra redovisning, utan tvertom ät den, som endast tager skatt, och som således egentligen inför representationen blott skulle goro reda, d. v. s. embetsmänncn. Det är ganska lätt bevisadt, att dels med den särskilda dass, som blifvit åt de ofrälse embetsmännen af 24 ledamöter inrymd, dels ock med den äfven särskilda dass, som är lemnad åt de tjenstemän, som tillika åro Adelsmän, jemte de 50 ledamöter, som PresteSt. erhållit, äfvensom med de båda classerne af fastighetsägare så väl frälse som de ofrälse, hvilka icke tillhöra BondeSt., som komma att bestå, kanske till deras halfva antal, af dem som äro eller hafva varit embetsman, — att denna eller embetsmannaclassen erhåller inom representationen en betydlig till och med numerisk öfvervigt; men den skall tillika än mera genom det moraliska inflytandet, den lätt skall veta att förskaffa sig och säkert kommer att utöfva, anses hafva erhållit en annan, ganska betydlig större öfvervigt än siffran skulle utvisa. Min öfvertygelse är således den, att genom detta representationsförslaget skall man verkligen taga hela represantationsrälten ifrån det talrika folket, och lemna den endast åt en mindre dass af embetsmän, och verkliga resultatet af denna representationsreform sådan som den nu blifvit uppjord, skall på det sätt utfalla, att, likasom BondeSt:s makt af 1840 års Const.- Utsk. föreslogs alt blifva alltför stor, så skulle densamma, i följd af nuvarande Const.Utsk:s förslag, om det antogs, blifva nästan alldeles tillintetgjord.
Likaledes skall det vara desse handlande tillåtet att öfvergå till de i 2 § nämnde bränvinshandlare, mod rättighet till så väl försäljning som utskänkande, emot det att de afsäga sig den öfriga, dem enligt deras burskapsbref tillkommande handelsrätten. Rättigheten enligt 2 § meddelas dem gratis genom magistratens anteckning å burskapsbrefvet, hvilket i och med detsamma, såsom berättigande till annan händel, förklaras utan ali annan kraft. Sådant utbyte måste dock ske före den 50 Nov. nästa år (9 § litt. b och 2 §)., När en handlande, sorn låtit sin rättighet sålunda förvandlas, sedermera afsäger sig sin nya rättighet, kan rättighet till annan handel genom ny påteckning å burskapsbrefvet åter upplifvas, hvilken påskrift ock gratis af magistraten meddelas, dock med undantag af rättighet till försäljning af bränvin i mindre parti än 40 potter. § 4. De personer, som före allmängörandet af denna lag hafva burskapsrättighct eller tillståndsbref såsom herbergerare, traktörer, marketentare eller värdshushållare i städerne, äro samtlige berättigade att utskänka och i hvilka partier sorn helst försälja bränvin, så länge de iakttaga de föreskrifter, som i denna lag äro gifne. I b På landet får utskänkande af bränvin endast ske på sådane gästgifverier, som erfordras för resande, och som derföre äro eller blifva sådan utskänksningsrätt med Bil. till Särskilda Utsk. Mern. N:o 4. 4 8 428 Norska Lagen angående Bränvins försäljning och utskänkande. delade; dock är det förbjudet att utskänka bränvin till personer, sorn bo eller uppehålla sig inom -1/2 mil frän gästgifveriet. Ingen gästgifvare är skyldig att hålla bränvin till utskänkande, ej heller må det anses'såsom gifven följd af ett nytt gästgifveris upprättande, eller ett gammalt gästgifveris öfvergång till ny innehafvare, alt gästgifvaren äger rätt utskänska bränvin. De landthandlare, krämare, gästgifvare eller kroghållare, hvilka före lagen af den 19 Jan. -IS57 äro meddelade sådane medgifvanden, att försäljning af bränvin är dem tillåten, få framgent bibehålla denna rättighet.
Vidare fruktar Grefven hvad som är mest betänkligt, att möjligen desse referenter kunde upptaga våra discussioner partiskt, och att sedan de på detta sätt vunnit anseende af tillförlitlighet, så skulle detta blifva mera skadligt, än gagneligt för Ståndet. Man kan icke i detta afseende gå längre - D ie n i Augusti. 4< gre än mensklig förmåga tillåter, och då man skaffar sig personel', sorn äro väl kände af Ståndet, så bör man föreställa sig, att de ej äro mera partiske för den ena af Ståndets ledamöter, än för den andra. Jag vill således ej hysa det misstroende lill menniskor, att vi ej skulle kunna finna opartiska referenter. Jag har ej funnit mig öfvertygad om olämpligheten af förslaget, utan vidhlifver min anhållan, att detsamma måtte antagas. Hr D a I man, Wi 1 h. Fredr.: Jag torde vara jäfvig att yttra mig om bifall eller afslag till detta betänk., emedan jag, såsom förläggare till tidningen Dagligt Allehanda, bör hafva en bestämd materiel vinst af förslagets verkställighet. Jag tager således ordet, blott för alt, i aniedn. af Hr Rosenblads yttrande om den fläck, tidningsredactionerna skulle aftvå sig, genom att i sina blad införa de ifrågaställda resumeerna, förklara, att om erbjudandet deraf blifvit gjordt vid början af riksdagen, så skulle jag äfven för min del med största tacksamhet antagit detsamma. Men äfven såsom förhållandet nu är, är jag icke i stånd begripa, huru tidningarna skulle kunna iakttaga någon särdeles väld. För den tidning, för hvilken jag står i spetsen, liar jag fyra särskilda referenter, hvilkas politiska tänkesätt jag alldeles icke känner, och om jag efter blotta suppositioner skulle bedomina arten af dessa deras tänkesätt, så skulle jag tro, alt de snarare luta åt en motsatt sida, än åt den, till hvilken jag bekänner mig. Det sammandrag af discussionen, som de lemna, blir nemi. ordagrannt infördt i tidningen. Det undergår ingen annan slags censur, än den som är nödig för sammanhanget.
Hvad hon redan uträttat var dock nog för att bevara hennes namn åt eftervärlden som en af de rikast begåfvade kvinnor, som någonsin lefvat. Sofia Vasilievna Corvin-Krukovsky föddes år 1853 på ett gods i det inre af Ryssland. Ätten Krukovsky härstammade ursprungligen från Polen; dess stamfader var gift med en dotter af Mathias Corvinus, den ryktbare ungerske konungen. På mödernet kunde hon bland sina förfäder räkna en framstående vetenskapsman, den tyske astronomen Schubert. Hennes far var en hög artilleriofficer, men då Sonja endast var en sex år gammal, tog han afsked ur tjänsten, för att odeladt egna sig åt skötandet af sina familjegods. Större delen af sin barndom tillbragte hon sålunda på landet, på ett af dessa stora, ryska gods, som utgöra som ett litet rike för sig, en stat i staten, med sitt egendomliga, från hela den öfriga världen afskilda lif, sina traditioner, sina fördomar och vanor. I de flesta ryska författares arbeten finna vi detta lif skildradt i sin nationella säregenhet och sina individuella skiftningar; den mest uttömmande och karaktäristiska bilden däraf få vi kanske genom Turgenjevs skildringar, hvilka nästan alla röra sig på bakgrunden af detta lif. Äfven Sonja Kovalevskys enda hittills utkomna större arbete, » Systrarna Rajevsky » handlar härom och ger på samma gång en trogen och lefvande bild af hennes eget barndomslif. Vi lära känna ett barn med starka, lidelséfulla känslor, kufvade och instängda af den föreställningen, att hon var tillbakasatt för de båda andra syskonen, en äldre syster och en yngre bror, brådmoget, känslorikt, redan vid tolf års ålder skrifvande vers och drömmande om att blifva en stor poet, men likväl i stånd att uppgå i beundran och intresse för den äldre systerns literära försök.
Jemte Bavillnings-utsliottets Memorial, N:o 23. 57 Jemte del samtliga Riks-slånden godkänt Utskottets förslag, att nu gällande införselstull å ”höcker, på Svenska språket tryckta”, tills vidare skall förhlilva oförändrad, eller 20 procent af värdet, hafva Ridder skåpet och Adeln, Presteoch Bonde-stånden gillat Utskottets, i sammanhang med frågan om denna tullafgift, gjorda tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit hemställa, det Kongl. Maj:t täcktes i ministeriel väg söka utverka ömsesidig tullfrihet emellan Sverige, Danmark och Finland för ifrågavarande artikel, och att nu gällande tullbe. stämmelse endast till dess en sådan reciprok tullfrihet kunde komma till stånd, måtte bibehållas. Borgareståndet deremot har icke antagit Utskottets förslag om den underdåniga skrifvelse!); i följd hvaraf och då frågan afser tullbevillningens bestämmande, Utskottet, för den händelse, att Borgare-ståndet icke vill i de öfriga Ståndens beslut sig förena, anser följande omröstning nödig: l()4:o Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, ”att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit hemställa, det Kongl. Majit täcktes i menisteriel väg söka utverka ömsesidig tullfrihet emellan Sverige, Danmark och Finland för höcker på svenska tryckta, och att nu gällande tullbestämmelse endast till dess en sådan reciprok tull-frihet kan komma till stånd, må bibehållas,” röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej-, vinner nej, förkastas förslaget om en sådan underdånig skrifvelse. Utskottets förslag om tillägg vid rubriken Bönor, trädgårds-, af orden: eller s. k. turkiska och krypbönor samt om uteslutande ur noten af hänvisningen ”Biscuit, se porslin”, hafva Presteoch Bondestånden godkänt; hvaremot iRidder skåpet och Adeln samt Borgare-ståndet samma förslag ogillat. Bih. lill R. St. Biscuit.
Att man valt ordet: tullen, i stället för stora sjötullen, har varit föranledt af det skälet, som Hr v. Troil yttrat, att i stora sjötullen ingått äfven gränstullarna, och man ansåg det olämpligt att gifva namn af sjötull åt det,som äfven innefattade landttull, nemi. gränstullen mot Norrige och Ryssland. Hvad Hr Cederschjölds anmärkning beträffar, att det var efter justeringen af memor., som fråga inom Utsk. uppstod om förändring af uttrycket: h usbe h ofsbrä n n erim edlen, får jag bedja att få erinra, att det var under justeringen, som denna fråga väcktes, och att, ehuru det icke inflöt i prot., att denna fråga var under discussion, det likväl var en tanke, som åtskilliga ledamöter delade med mig, alt i redactionsförslaget sätta brännvinsbränningsafgift i stället för h u s b e ho fsbr ä n n er i m ed el, hvilken likväl möttes med motstånd af andra ledamöter, som trodde, att man, särdeles vid denna riksdag , borde hafva mycken betänklighet vid att borttaga ett uttryck, som tycktes hafva gjort sig gällande till motsats mot fabriksbränningen. Hvad slutligen angår den yttrade tanken, att det skulle vara vådligt, om Regeringen icke ägde rättighet att höja och sänka tullen på spannmål, ber jag få förklara, att jag säkert blir den siste, som tillstyrker att fråntaga K. M. sådana rättigheter, som jag anser böra tillkomma Regeringen för att skydda Sveriges välstånd; men jag tror, att ifrågavar. rättighet, långt ifrån att vara välgörande för landet, tvärtom är ganska skadlig för detsamma, och jag anser det vara ett af de svåraste åligganden för rådgifvarne att säga, när tullen bör höjas eller sänkas. Erfarenheten har visat, att med största beredvillighet å rådgifvarnes sida, hafva de likväl misstagit sig i detta fall; men jag kan icke tillräkna dem det, emedan de omöjligen kunna förutse, hvart det skall leda.
N:o 119 blef derefter af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning biföll R. o. Ad. LagIJtsk:s d. 21 H. 17 Den i3 April e. m. 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 181 i anledn. af M:s nåd. propos., ang:de förändrad lydelse af 11 § i g cap. Hand.bln. Lades till handl:na LagUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda memor. N:o i83 öfver anställd omröstning i fråga om intecknande af s. k. undantagscontracter. Föredrogs ånyo BondeSt:s d. g dennes på bordet lagda inbjudn. af samma dag, till instämmande i BondeSt:s beslut öfver BancoUtskts utlåt. N:o 117 i fråga om aflöningsstaten för Bancodisconten samt låneconttn i Malmö och Götheborg. R. o. Ad. fann icke för godt att denna inbjudn. antaga. Gr. Björnstjerna, Magn., hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Då riksdagen synes nalkas sitt slut, tror jag, innan dess afblåsande, vara skyldig min slägt samt deras, hvilka, såsom ruin, blifvit upphöjda i grefligt stånd efter införandet af vår nuvar. grundlag, men före förändringen deraf, år i836, i dess 37 §, att reservera mig mot en i början af denna riksdag, under min frånvaro, af E. Ex. Hr Gr. o. Landtm, vägrad proposin, hvarigenom nämnde 37 §, i dess förändrade ordalydelse, retroactivt blifvit tillämpad på oss, hvilket, såsom stridande mot all rättsgrund, förtjenar en närmare uppmärksamhet. Förhållandet är följande: Numera framlidne H. Ex. Hr Gr. Skjöldebrand inkom vid början af denna riksdag med ett vördsamt memor. till R. o. Ad., hvari han begärde veta, huruvida icke hans äldste son, numera Grefve Aug. Fredr. Skjöldebrand, som då fyllt ar år, grundlagsenligen ägde rättighet att såsom
Franska budgeten för innevar. år upptager endast såsom bidrag åt Societeten, motsvarande den hos oss för ”öm och sedlig modersvård” (Sociéte' de charilé maternelle) 120,000 fr. samt till hospicer och välgörenhets-inrättningar etc. öfver 500,000 fr.; till blinda och döfstumma institutet 282,000 fr. Den Belgiska åter för sisth året endast för hittebarn o. s. v. (Enfants troave's et abandonne's) 175,000 fr. Detta blott exempelvis anfördt. Man befarar, att Statens inblandande uti dylika inrättningar, som H. K. H. Prins Carls, skulle för desamma blifva menlig, d. v. s. att inrättningen skulle behöfva undergå någon förändring i afseende på dess styrelse, förvaltning o. s. v., i händelse statsbidrag komme att till densamma anslås. Jag befarar ej detta. Arméens Pensionscassa, för att nämna ett exempel, kan härvid åberopas. Har den väl lidit något genom det statsanslag densamma blifvit beviljadt? Jag slutar härmed, under anhållan ytterligare, att få uppläsa hvad af Hr Doctor Sandberg, dä 20 punkten af StatsUtsk:s utlåt. N:o 41 förevar inom Högv. PresteSt., uti ämnet blifvit framstäldt, hvilket endast på detta sätt kan komma H. StatsUlsk. till handa. Hr D:r Sandbergs anförande till Högv. PresleSt:s prot. d. 6 sisth Nov. e. m., lyder som följer: ”Då under förmiddags-plenum fråga var om större anslag till Institutet för blinda och döfstumma barn, yttrade jag, att vi hafva otaliga barnskaror, sorn kunna både se, höra och tala, men sakna föräldravård och tillbörlig uppfostran samt uppväxa i uselhet, sjelfsvåld och vanart. Och det elände, hvaruti dessa nedsjunka, synes mig djupare och olycksaligare både för tid och evighet, än deras belägenhet är, som på syn, hörsel eller talförmåga blifvit vanlottade.
Den Svenska nationen, jemte de många förträffliga egenskaper den besitter, innehar måhända icke den lältrörliga liflighet i lynnet, som, för att med samlad styrka Den 27 Augusti e. m. 473 göra ett kraftigt anlopp till genombrytande af de icke obetydliga svårigheter för genomförandet af ett så stort företagande, som detta, kunde fordras. Nationens kraft, ehuru icke liflig af naturen, är dock uthållig och sviker icke, när den med allvar blifvit upkallad, af stora företag lifvad och tagen i anspråk. Impulsen må man dock ej vänta från massan af folket. Derföre är det också, som man icke kan hoppas, alt, ensamt genom enskilde landsmäns bemödanden, kunna tillvägabringa det ifrågavar:de stora företaget; derföre är det, Mine Hrr, äfvensom på det att Sveriges rörelse-kapital icke må alltförmycket anlitas, som man får åtnöja sig med om äfven utlänningar vilja lemna sina kapitaler dertill. Derför är det också, som Staten icke får tveka alt underkasta sig en stor kraftansträngning, om det allmännas representanter vilja tillskynda samhället en betydande framtida förmån, den man, under overksam afbidan af ännu gynsammare förhållanden, aldrig torde ernå. Denna upoffring bör, enl. min tanke, icke skattas för stor, medelst antagande af StatsUlsk:s förslag; ja äfven på det vilkor, som kan synas en och annan något hardt, nemi. bolagets befrielse från bevilln., — äfven härpå tror jag alt Staten både kan och bör ingå. Härom torde jag serskildt få med några ord förklara min mening. Frih. Palmstjerna säger i sin, af flere ledamöter biträdda reservation: ”Ulskis förslag, att bolaget, i olikhet med andra industriella associationer, aldrig skall kunna åläggas någon bevilln., är ett så beskaffad! undanlag, att det måste väcka Svenske mäns förtrytelse”. Delta ”aldrig” sträcker sig dock icke längre än till 40 år. Sedermera har ju Staten att sjelf draga bela vinsten af anläggningen.