Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nar min far var bortdragen, Iregynte min mor till att g9 uppe, och drömde hon en natt, hum iniii h. far var slagen, och hon blef SS förskriickt deraf, att hon i sömnen oförvarandes ref upp fresinan (blodböld), SS att den gick h91. - Hon ndste si salta sitt lif till i sina basta och uuga Sr, ty hon var Ynnu ej mer; in 115 sitt z z. Sr, och har hon alltid i sin sjukdom önskat och bedit, att om det icke varit Gud emot, hon mhte fS. lefva innii en tid, att hon finge filda sina barn upp i gudsfruktan. klon 111 harnjungfmn svilrn en dyr cd p l sin sjils salighet alt noga v&amp;da I&gt;nrneii. och utandades sedan sin sisin suck. S3 voro mina goda och glada dagar borta. Jag har seilan m h t försfika och ntst5 s9 inPngen ond och hjertelig h5nl dag och stund och så mycken vedervardighet, att hon inte star till att beskrika, och somligt törs jag icke heller bekinna efter det hande mig bSde af den ena och andra, och allt var mig emot. hliludrcns lik siitles nu ' ncd i Jakobs kyrka. i Siciiin och stod dcr i il /, Er. ïadren var hoa kungen, men siitc en .finsk d adels, p8 hvilken hnn lirde, a11 Ilafva v i d om hamm och rara deras hnfniYsiore. Men huru han aktade p5 oss det vet Gnd nllma, som allt vet och hm, som en g9ng skall svara ilerfór, men min piga och amma aktade han ined all Rit 113, s5 att det viil inom kort tid syntes rXtt p n t efter hans uppvaktning och, i en summa till att srga, p5 bada \. %a pigor.
Kongl. Maj. ts Kådiga Skri/v. N.o 96. 5i Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag funnit godt gilla och antaga berörde föreslagne Lagförändring, hvarom Allmän Författning kommer att utfärdas, medförklarande, att Kongl. Resolutionen af den a6 Augusti 177a, angående rättighet för Allmogen i Herjeådalen att emellan Tingen testamente hos Häradshöfdingen till bevakning uppvisa, varder, såsom nu mera öfverflödig, till all verkan upphäfven. Uti underdånig skrifvelse af den 11 sistlidne Januarii, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, föreslagit: att kyrkors, fattig-inrättningars, kronans och frälsemans hittills gällande vilkorliga företrädes-rätt till betalning framför Inteckningshafvare inå varda afskaifad; att den förmons-rätt, som i 8 § af 17 Cap. Handels-Balken tillägges barna-arf, må utsträckas till all en myndlings egendom, som under förmyndares vård och förvaltning ställd är; samt att den förmonsrätt, hvilken, enligt g § af samma C,apitel, tillkommer innehafvare af inteckning i fast egendom, må sträckas äfven till den intecknade egendomens afkastning; i enlighet hvarmed J föreslagit, att 17 Cap. Handels-Balken måtte från och med 8 § erhålla en, dels till innehållet och dels i afseende på §§:nes inbördes ordning, förändrad redaction. 5a Kongl. Maj:ts Nådiga Skri/v. Efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, har Jag tagit detta ämne i noggrannt öfvervägande, och dervid funnit, att, om än Förslaget kan anses föranleda till åtminstone någon förbättring af nu varande prioritets-system, i det värdet af intecknings-säkerhet mindre än hittills komme att blifva beroende af de så kallade tysta förmons-rätter, åtskilliga anmärkningar emot Förslagets innehåll och uppställning sig likväl förete.
– Meningen är likväl, att, då tiderna äro sådana, så behöfver en köpman hela sin förmögenhet i rörelsen, för att kunna bibehålla sin kredit; och något ditåt, mitt barn, är nu, – förstås i allra djupaste tysthet, – händelsen med din far. Denna ledsamma omständighet har till följd, att din hemgift icke blir så betydlig, som det var ämnadt. Professorn, Rosa lilla, är deremot en mycket rik man, men snål, nästan afskyvärdt snål; och derföre har jag tänkt, har jag menat – sedan man i alla fall icke, utan att göra sig någon möda derföre, kan påräkna hjelp af honom – att du, kära Rosa, till vinnande af detta ändamål, helt enkelt, för att tala utan omsvep, söker att ställa dig in hos honom. Med ditt intagande och oemotståndliga sätt att vara, när du vill nemligen, blir det lätt för dig att vinna gubben. Besök honom, kära du, smickra honom, mycket fint förstås, och sök inleda honom på den tanken, att han på gamla dagar har alldeles för liten vård om sin dyrbara person af lejda händer, samt att det skulle vara din förtjusning, din största glädje, att få egna honom de ömmaste omsorger. Vidare, att du icke skulle känna någon högre lycka, än den, om han ville slå sig ned hos sina barn, hos dig och Ferdinand, då ni begge skulle täfla om att visa honom den största uppmärksamhet; med mycket mera, som du kunde finna lämpligt, och hvartill besöket torde gifva anledning. Och på det att hela saken, besöket och ändamålet dermed, måtte synas rätt naturlig, så skall du, å din fars och mina vägnar, på det hjertligaste anhålla, att den gamle björnen ville göra oss den glädjen att tillbringa Julafton i vår krets, hvilken snart blir hans egen. I Rosas hufvud tumlade tankarne om hvarandra. Meddelandet var henne vidrigt, isynnerhet derföre, att modern framställde till sin dotter en sådan begäran, och gaf råd, för hvilka hennes stränga rättskänsla och fina grannlagenhet drogo sig tillbaka.
Från Auras strand till oss för andra gången Den kom, men mera djupt ur hjertat gången, Ty nu den kristnad var och döpt Anakreon. Och sist den väldige, som gaf åt norden Den nya tidens skönsta Iliad, Hvars sång på starka vingar flög kring jorden, Helgjuten, klangfull i hvar skalans grad: Din fackla, sångmö! sänk vid sarkofagen Och fäll en tår uppå den stores mull; Dit, ur din däld af din beundran dragen, Bär kransen fram – och göm dig se’n för dagen, Göm hvad du såg: en verld af stora minnen full. I mossigt kummel sofvo Valhalls gudar, Förglömd var fädrens höga hjeltestam, Men siarn kom – och uti rika skrudar De sprungo plötsligt ibland fjällen fram. Ett vikingståg de göra än kring verlden Med segerns kransar omkring gyllne hår: Bland Minnets stjernor går den djerfva färden, Fritt ilar skeppet öfver himlafjärden, Och hög som Asa-Thor vid rodret Frithiof står. Och häfdens dunkla förlåt sönderremnar, Uppståndelsen går fram i siarns fjät. Forntida storhet grafvens mörker lemnar, Med pannan krönt af kraftens majestät. Du nordens yngling! mäktigt var det slägte, Som gick i högen in med sköld och svärd: Blott egen styrka dess förtröstan väckte, Dess fria själ ej någon fördom räckte – Dig närer samma jord: blif dina fäder värd! Och du, som tyst i våra dalar binder Den enda boja, som vår själ kan nå, Du, nordens mö! med dina friska kinder, Med ljusa lockar och med ögon blå: Hur mången dygd, som blygsamhetens slöja För dagen gömde i ditt hjertas borg, Hur mången suck, som gått din barm att höja, Hur mången dröm, knappt sjelf du kunnat röja, Tog skalden ej af dig och gaf åt Ingeborg. Andromake rycks hän ur Hektors armar: Hemskt hviska aningar i hennes bröst. Till fältet, der Pelidens stridsvagn larmar, Dess make kallas utaf dödens röst. Ack! mer uppoffrande, mer skön att skåda
Om sådana motioner skulle framkomma och blifva fortskaffade, hvilket dock, hvad den förevarande beträffar, hindrades genom vår ordförts upplysta tänkesätt, skulle jag hysa större fruktan, än 0111 Catholska lärosatser vunnit insteg hös oss; ty de, som vilja sluta lill Guds heliga ord, och slå igen boken, och stänga till himmelen och alla andra vägar,'böra mera fruktas, än Catholska prester oell jesuiter bland oss; men Guds ord och Christi lära har den kraft inom sig, att den försvarar sina sanningar, sådana sorn de utgått ur Christi mun; och Christi lära är stark mot alla främmande anfall, och har ej beliof af sådant skydd, som man ansett sig böra lemna den. Jag får således för min del afstyrka motionen. Gr. Morn, Claes Fredr.: Jag önskar, för min del, att det Utsk., som får denna fråga om händer, måtte tillse och allvarligen tillse, 0111 den Svenska hiskopliga kyrkan, som vi kalla den Lutherska, kan löpa någon verklig fara genom det omtaldta proselylmakeriet. Skulle så vara, tror jag att. Utsk. finner det vara hög tid att fästa kyrkans uppmärksamhet på sin ställning, och hvad hennes verkliga säkerhet fordrar. Dock bör man erinra sig, att kyrkan vore i samma ställning som den Catholska, då Luther, den störste proselytmakare sorn någonsin funnits, uppträdde. Härmed vill jag likväl icke säga, att jag gillar proselytmakefiet, såvida det skulle slöra allmänna lugnet, eller har några hemliga politiska afsigter, eller utöfvar något egennyttigt tanketvång eller äger något annat dylikt syftemål, hvilket allt jag väl hört omtalas, men hvarpå jag fäster föga afseende; men då detta ämne en gång blifvit bragt å bane, önskar jag, att denna högst vigtiga fråga måtte noga betänkas, och att, derest någon verklig fara finnes för den rådande kyrkan, denna kyrka i tid måtte blifva uppmärksam på sin ställning, samt genom yttre gudstjenst och i öfrigt nödiga reformer söka förekomma proselytmakeriets insteg. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag liar blott begärt ordet, för att göra den värde talaren Gr.
Då Utsk. således icke gjort annat, än ställt § i conformite' med de nu ankomna K. M:s nåd. propos. rörande executionsmåls påskyndande; Den 4 December e. m. 91 så anser jag för min del, alt Utsk. icke på ringaste sätt orätt förfarit. Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten å den punkt (pag. 33 i sjelfva betänk.), som nyss blifvit af R. o. Ad. bifallen, nemi. det förslag till R. St., som icke förut varit i bevilln. förordn. införd t, alt underkasta alla uti bevilln.förordn. förekommande lagstadganden K. M:s nåd. godkännande. Frill Palmstjerna, Carl Otto: Att Bevilln.Utsk. föreslagit alt underkasta K. M:s bifall alla i bevilln.förordn. icke förut införda stadganden är en åtgärd, som visserligen icke kan räknas till lagstiftningsförslag, och som jag för min del anser hade bort iakttagas vid föreg:de riksdagar, hvilket visserligen äfven till någon del skett, ehuru icke så formligen som vid denna riksdag ganska riktigt nu äger rum. Föröfrigt torde det icke kunna bestridas, att den nu föreslagna förändringen i författningen, på sätt en värd talare af Bevilln.Utsk. medgifvit, bort af LagUtsk. föreslås och det var endast dertill jag hållit mig. Föröfrigt må för min del secreteraren gerna belastas med Utsk:s skulder. Uppå härefter framställd propos. blcf det af Utsk. afgifna redaclionsförändringsförslaget af R. o. Ad. bifallet. 7:o. Det i 3j § införde stadgande om bevillnings utgörande för sådane k ar ak t ersJ'ullmak ter, hvilka ”frän och med ur 1842 meddelats elter hädanefter” meddelas. Gr. Cronhjelm:
R:dr (iro vande tjenstegrnd redan blifvit erlagd, resolutionerne beläggas med stämpladt papper för skilnaden emellan dessa löner, likväl icke med mindre än 9 R:dr för Canzli-gebiihren, dels ock att för sädana transporter och byten inom samma grad och Korps, hvarvid lön förut icke innehafts eller någon löneförhöjning icke eger rum, endast erläggas Canzli-gebuhr och sigill—penningar med tillsammans 10 R:dr 50 öre, men icke någon egentlig charla sigillata. Resolution el'er fullmakt pu tjenstbyte eller transport från en Korps till en annan belägges, utom för sigill-penningar 7 R:dr 50 öre med stämpladt papper till 10 proc. (derunder inbegripen Canzli-gebiir å 7'/> procent) efter samma beräkning, sorn för fullmakter. 1 stället för de hittills till Wadstena KrigsmanshusCassa samt Amiralitets-Krigsmans-Cassan, vid befordringar, transporter och löneförhöjningar, erlagde så kallade avancements-penningar eller befordrings-afgifter, skall en emot dessa afgifler, sådana de genom särskilda författningar blifvit för olika stater bestämda, svarande förhöjning i den för fullmakter, constilutorialer och förordnanden inom samma stater här ofvan stadgade charlar;-sigillatie—afgift hädanefter ega rum. Afsked, då dermed icke några löneeller peusions-förmåner följa, äfvensom då endast sådan pension dervid tillägges, hvartill den afskedstagande, enligt författningarne, är berättigad, eller för hvars erhållande han sjelf gjort tillskott (inbegr. Canzligeb. ä 4 R:dr 50 öre) Men om den afskedstagande hugnas med förhöjning å caracteren, förses afskedel med stämpladt papper till del belopp, här ofvan lör caracters-fullmakter stadgadt är.
Med kännedom af det b trängda tillstånd, som i synnerhet träffat jordbrukaren, ligger det i öppen dag, att till dess han återvinner förlorad förmåga, försigtigheten och den allmänna nyttan gemensamt fordra en be. tydlig nedsättning af Beviilningen, att förekomma dess undergång, särdeles som de partielle nya betunganden , hvilka hemmansägaren sedan 1812 års Riksdag måst vidkännas, äro, ehuru oanmärkte, kanske hufvudorsakerna. jemte den högt uppdrilita Bevillning ;n, sorn Den 22 Juni. 521 vållat hemman ägarnas vanmagt} med afseende hvarå och dä, genom låg beräkning af Statsinkomster, flera hundrade tusende Riksdaler årligen inflyta utöfver hvad i stat är påräknadt, behofvet påkallar och utvägar icke saknas, att i Beviilningen verkställa en nedsättning. Den tid höppas jag kan återkomma, då hemmansbrukaren? Bevillning icke behöfver lättas i jemnförelse till andra medborgare. Men i nuvarande epok , under saknad afsättning å produeter, med förbindelser till utomordentligt betungande titskylder, den svåraste Jordbruket kanske på ett hundrade år erfarit , skola följderne blifva betänklige, om man icke i flera afseenden går dess fordringar till mötes} i saknad af andia utvägar, kunde erinras, att Beviliningsanslaget af 500,000 Riksdaler, till godtgörande af utländska lån, m. m., som, 1 anseende till större delen beror på Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande, om och när de skola liqvideras, och som, i anseende till coursens förhållande, i alla fall icke under en längre tidrymd kunna begagnas, skulle sannolikt till större delen kunna b räkningen frånskiljas till nästa Riksdag, så framt ej liqvid i annan väg förut blifvit verkställd, som är att förmoda. Friherre Stael von Hollstein:
Om nu denna kammare vore tillsatt af ett visst parti, och Konungen ville upplösa riksdagen för att vädja till folket; så kunde blott den yngre kammaren väljas ora; men söm han redan förut insatt sitt parti i den äldre, så skulle Konungens vädjande lill folket vara fruktlöst, emedan partiet sutte qvar och vidhölle samma tänkesätt, mot hvilka Konungen vädjat. Annu en annan betänklighet förekommer. När yngre kammaren utnämner den äldre, så kan det hända, alt man begagnar detta val för alt blifva af med personer, som äro besvärliga. Låtom oss sätta den mannen i äldre kammaren, ty han är så envis; låtom oss ditvälja den eller den, emedan han är så enfaldig eller så grälig, m. e. o. man får ett öfverhus, som blifver ett slags skräpkammare, bildad af sådana som yngre kammaren vill slippa. Enligt 6:te punkten väljes första kammaren för 3:ne år. Detta förslag är tagel från Norrige eller i likhet med der gällande föreskrifter. Hvart leder det, mine Hrr? Jo dertill, att Konungen icke ens hvad yngre kammaren beträffar, kan vädja lill folkets röst, om han ville upplösa en riksdag och ej kunde vänta på sammankallandet af en ny intill dess lagtima riksdag inträffade; han finge eljest alldeles samma ledamöter, sorn förut sutto pä den riksdag, från hvilken han ville vädja. Ar detta meningen, så är förslaget riktigt; men vill man tillåta Konungen i Sverige, såväl som i andra länder, att vädja till folket, då skall man icke sammansätta en nedre kammare på detta sätt, emedan del egentligen är om denne, som upplösning bör kunna ifrågakomma. Sådant vore dessutom alldeles stridande mot vår historia; ty hittills har man valt lika till urtima som lill lagtima riksdag. Emot 7:de punkten har jag ingen väsendtlig anmärkning att göra. 8:de punkten: För ledamot af den öfre kammaren fordras högre ålder, än för ledamot af nedre kammaren, men ingen annan åtskiljande qvalification.
Jag var den ende, som då höll med Hr von Hartmansdorff, som fann hans deduclion ganska riklig, att intet binder finnes, att ju ett förslag kan falla; men hvad jag endast då önskade var, att ingen skall få lof att fälla det, emedan jag gör en stor skillnad emellan activa och passiva verba. Jag anser, att alltid en sak faller, som icke kan stå, derom behöfva inga grundlagar skrifvas. Jag bar enligt grundlagen fått rättighet att stå här på bänken och tala, om jag vill, och se — jag står här så länge jag orkar, emedan intet stadgande i Riksd.Ordn. finnes, som tvingar ner mig, utan jag står så länge jag orkar, och talar så länge jag vill, och så länge jag har något alt tala om. Hvarföre skall man skapa en § i lagen, som skall tvinga en sak att falla, hvilken säkerligen faller ändå, då den ej understödes af alla 4 RiksStm? Jag begriper icke sådant, och det malte vara alldeles conlradictoriskt mot Hr von Hartmansdorffs opinion om vår nuvarande grundlag, att då en sak kan falla, man dessutom för sådant ändamål skall skrifva en särskild §. Detta är ju ej annat än att lägga kedja pä kedja å det som redan förut är nog bundet. Undersöker man litet närmare hvad som är det egentliga hufvudsyftet med en sådan §, så är det att tillintetgöra all kraft och verkan af den 5fi § Keg.F. Det heter, att denna skall omarbetas och inflyttas i den 81; men det tillgår på det sättet, att man tager bort hela §. Det är ett alldeles förträffligt sätt att alldeles laga bort den g, som tillkommit sednare än de öfrige; ty icke får det linnas någon gemensam tanka, icke får det voteras i Den 5 April e. m. 117 förstärkt Utsk. så att genom bortfallande af skiljaktigheter något må blifva qvar till hvilande, nej allt skall förkastas. Detta ord är anmärkt vara olämpligt; men det är ett älsklingsord för Hr von Hartmansdorff, som upprepat det så länge, att det utgör refrainen af allt hvad han talar.
Ridderffapet och Adelns tälamod, at afhöra mina upriktiga fast swagt utförda tankar; utan jag wägar hoppas at nägon med mera kännedom, högre uplysning samt erfarenhet och omdömesgäfwa om sakernas för mig obegripeliga gäng stall närmare uplysa hwad jag här blott fiyg. tigt omnämt. Skulle desie af mig i korthet yttrade tankar förtjena nägon upmärksamhet, sä anhäller jag at Högwälborne Herr L.-non och Landtmarstalkcn täcktes framställa följande xroyo8ition.' Bifaller Häglof!. Ridderstapet och 2ldeln at genast et Utskott får wäljas, hwars göromål blefwe, at gransta och til Riksens Häglof!. Ständer upgifwa de hägre Embetsmännens förhållande sedan Riksdagen ar iMo; samt at delta Utstött alägges at infordra -en noggrannaste redowisning af alla dem fsm med allmänna medel haft någon befattning sedan ofwannämde Riksmäte. Lades pä bordet. Herr Den 1 Junit. 337 Herr I§or<Zen8to1pe, ^näers, yttrade sig at, dä han länge sedan anmält sig at fä tala, hade sädant skett i afsigt at wäcka samma förslag som det hwilket af Herr Uiiljs8trci1e blifwil upgifwit. Herr blorllenstolxs förklarade sig nu conformera sig Nied honom til alla delar. Äfrvenwäl utbao han sig fä tillägga at han fullkomligen instämde uti hwad af Herr Laron Ltael och Herr Lätilman t dag blifwit yttrat. Herr Laron och Landtmarskalken, som genom oförutsedda händelser, projcctct tck Regeringsformen ej i dag kunnat RidderskapeL och Adeln föredragas sä, ehuru tiden ej är allt för längt liden, och dä nägre rätt angelägne mäl icke äro til öfwerwägande beredda, sä torde Ridderjkapet och Adeln för i dag behaga ätffiljas. Samtycktes; och Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 12.
Att jag omfattar frågan om en skattejemning med värma torde vara förlåtligt, som jag var den första, som väckte denna fråga vid 1828 års riksdag, och sedan ytterligare behandlat den uti ett arbete öfver bevillningsgrunder, och långt ifrån alt hafva ändrat min tanke, anser jag frågan nu af större vigt än någonsin. Jag anser den så, derföre alt man vid hvarje riksdag ser nya förslag uppkomma, enligt hvilka grundskatten borttages från skattejorden, utan ersättning för frälsejorden ; eller efter hvilka grundskatt åläggas frälsejorden i likhet med skattejorden, utan afseende på det högre pris i köp och i arf, som blifvit erlagdt för den förra emot den sednare. Så hafva vi äfven vid denna riksdag sett tvenne förslager framställas i detta syfte, och af män, hvilka man icke skulle kunna hafva trott, om ett så våldsamt förhållande. Det är af dessa skäl jag anser en skattejemning, på billiga grunder, som lemnar ersättning åt den mindre beskattade jorden, i utbyte af den högre quot af beskattning, som skulle åläggas densamma, såsom högst nödvändig, och af försigtigheten påkallad i lider som dessa, då de mest orahvälfvande och mest orättvisa åtgärder, (såsom den i arflagsfrågan, om biskopsembetenas indragning m. m.) höra till dagens ordning, och möjligen kunna genomdrifvas i förstärkt Slatsötsk. medelst loltkastningen af en förseglad voteringssedel. En jemning af jordeboksoch hemraantalsräntan är i synnerhet nödvändig, enär denna ränta uteslutande trycker på skattejorden, dä kronotionde deremot utgår äfven från frälsejord. Af de fyra inlemnade och här förevarande skaltejeraningsförslagen, finnas tvenne, hvilka äro båda orättvisa och overkställbar, men tvenne andra, hvilka deremot i hög grad förtjena R. o. Ad:s afseende; bland dessa isynnerhet det af Hr Contractsproslen Almqvist inlemnade förslag. Bland de orättvisa och overkställbar, förtjenar Hr Westerslrands förslag alt först omnämnas. Han föreslår för det första att förvandla de ordinarie räntorne lill penningar, oell att gifva dem ränte-bevillningsnatur.
Det kan vara nog, att mantalspenningar och kapitations-afgiflen falla lika på millionären och den fattige, men att beskatta den fysiska arbetskraften, det enda den fattige arbetaren eger till sitt uppehälle, synes mig obilligt och orättvist, och kan således icke ur någon statsekonomisk synpunkt försvaras. Jag yrkar derföre afslag ä detta Bevilln.- Utsk:s förslag. Gr. Gyldenstolpe: Om arbetsfolk skola befrias ifrån bevillning finnas en mängd andra, hvilka böra åtnjuta dylik befrielse, men för hvilka Frih. Palmstjerna likväl icke yrkat någon sådan. Jag hemställer, om fiskare eller strandsittare kunna betraktas annorledes än som arbetsfolk. Lumpsamlare ooli loisdrängar äro väl icke annat än arbetsfolk. Samma förhållande inträffar äfven med en mängd andra i Bevilln:s-förordn. upräknade personer. Syjungfru!' t. ex. kunna väl jemföras med en arbetskarl. De lefva af deras handarbete likasåväl som arbetskarlen, men icke äro de befriade frän bevillning. Jag kan nu icke påminna mig alla i förordningen upräknade personer, hvilka äro alt hänföra under kategorien arbetsfolk. Frih. Palmstjerna: Syjungfru!' hafva lättare arbetsförtjenst än arbetskarlen i allmänhet, och hvari lumpsamlare angår, sä hafva de bidrag af andra till lumps hopsamlande och drifva dermed en slags handel, hvarföre jag tror, att desse icke kunna jemföras med arbetsfolk. Möjligen finnas uti Bevillms-förordn. upräknade några andra personer, hvilka böra vara från bevillningen befriade likasåväl 8 Den 19 Juli f. m. 483 sorn arbetsfolk, men derföre att en klass är påförd för hög bevillning, bör väl detta icke förhindra, att en annan derifrån befrias, och åtnjuter arbetsfolk befrielse från bevillning, kan sådant i framtiden medföra rättelse härutinnan för dem, som med arbetsfolk äro jemförlige.