Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt att ifrägavar. arbete redan kostat sta - Den 2 Februari f. m. 249 len stora summor oell dragit bängt ut pa tiden; men icke bör man deraf draga den slutsats, att bäst vore att nu nedlägga detsamma, ty dä först skulle berörde summor vara alldeles utan ändamål bortkastade. Rätta åsigten härutinnan synes mig deremot vara den, alt dä nu redan rätt betydliga summor blifvit uppoffrade på frambringandet af ett förslag till förbättrad lagstiftning, sä bör man ock söka att så snart som möjligt deraf fä något gagn. Och om detta arbete, såsom man bör hoppas, slutligen leder lill det önskade målet, till ett ordnadt lagverk i Sverige, sä tror jag, för min del, att berörde kostnader icke äro illa använda, ty hvar och en måste säkert medgifva att ett efter tidehvarfvets fordringar och bildning lämpadt lagverk utgör ett högst vigtig! moment uti samhällets lycka och trefnad. Besparingar i kostnaden vore visserligen ganska önskliga, men, efter mitt sätt att se, kunna dertill uti ifrägavar. fall omöjligen finnas mera än 3:ne olika utvägar. Det ena vore alt minska arfvodena för lagberedningens ledamöter. Detta har här icke blifvit ifrågasatt och jag hoppas att R. o. Ad. nu såsom tillförene i likartade fall icke inlåter sig i dylika specialiteter. Det andra vore att minska antalet af arbetande och med arfvoden försedda ledamöter. Men äfven detta lärer af samma skäl icke heller böra komma i fråga. Det 3:dje vore att söka påskynda arbetets fullbordande så mycket som möjligt. Detta bör också enligt min tanka ske, men att dervid gå tillväga på sätt Frih. Cederström föreslagit, eller att ställa arbetet på beting, anser jag vara alldeles olämpligt. En föreg:de talare har redan omnämnt det orimliga uti att vilja föreskrifva en viss dag för fullbordandet af ett litterärt arbete, och jag gillar hans åsigt fullkomligt. Allt hvad man skäligen lärer kunna göra, är att uttala den önskan alt ledamöterne i lagberedningen sjelfve måtte bemöda sig om all den skyndsamhet, som utan skada för arbetet kan iakttagas. Ock se! denna önskan finnes äfven ganska riktigt uttryckt uti Utskis betänk.
För mig framställer sig saken så, att om de talare, som yrkat ett högre anslag för banan mellan Falköping och Jönköping, lyckas göra sin mening gällande, så och vid det förhållande att, till följd deraf, den södra banan icke kan under denna statsregleringsperiod så långt framföras, kommer ock striden emellau Lagaliniens och Nässjösidans intressen att nu blifva oafgjord, en fråga, hvars slutliga afgörande i uärvide stund Den 25 April f. m. 339 dock vore ganska önsklig. Det nr derföre sorn det Kr vigtigt alt punkten ang:de Nässjölinien eller 4:de punkten föredrages först. Utan att nemi. vilja nu ingå pä frågan örn hvilkendera af dessa linier är att föredraga, kan jag dock ej underlåta uttala min bestämda öfvertygelse derom, att det vore särdeles fördelaktigt om frågan vid denna Riksdag blir afgjord. Jag förenar mig med dem, sorn begära att punkterna må föredragas i den ordning, StatsUtsktrt föreslagit. Frih. Tersmeden: Den siste värde talaren har anfört sina skäl mot mitt förslag att ställa den 5:te punkten framför dea 4:de. Han har sagt. att detta föredragningssätt icke vore antaget inom de andra Stånden. Dea ordning, som följes vid punkternas behandling i de andra Stånden, eger likväl icke det ringaste sammanhang med den ordning, efter hvilken punkterna här föredragas. Detta beror på smak och R. o. Ad. kan, likasom de öfriga. Stånden, fatta beslut om, hvilkendera punkt Ståndet anser bättre att först företaga. Sålunda kan detta skäl icke vora något hinder för antagandet hos R. o. Ad. af det utaf mig föreslagna föredragningssätt. Ytterligare har samme talare anmärkt ett förhållande, som egentligen icke hör hit, men som jag dock äfven nu tager mig friheten att besvara, att om nemligen man icke antager den summa, som StatsUtsk:t föreslagit för den sydligare delens sträckning, så kommer man icke vid denna riksdag från striden om de olika sträckningarna deraf. Med anledning häraf ber jag den värde talaren kasta en blick på kartan, då tydligen skönjes att straxt ofvanför Finjasjön de för den södra banan föreslagna olika sträck ningar skilja sig.
De påtagliga olägenheter, som voro förenade med det af allmänna lagen bestämda sätt för brandstods gifvande och tagande, hade föranledt Landshöfdingen, numera Herr Stats-Rådet och Riddaren Sandströmer att uppgöra förslag till reglemente för ett allmänt Brandstodsbolag till försäkring af hus och lösegendom å landet inom detta län; och sedan, vid sammanträde med länets Hushålls-Sällskap samma förslag blifvit godkändt samt sedermera af Eders Kongl. Maj:t i nåder faststäldt samt anteckningar till ingående deri den 14 sistlidne Mars uppgått till det ansvarighetsbelopp af 666,666 R:dr 32 sk. banko, som enligt reglementet erfordrats för att Bolaget skulle anses bildadt, så trädde Bolaget då i verksamhet; och uppgå försäkringarna nu till 2,600,000 R:dr banko. På förslag af numera Herr Stats-Rådet Sandströmer har också en Sparbank blifvit bildad i staden Ostersund med ombud i länets flesta socknar. Denna för länet nyttiga inrättning börjades den 7 Oktober sistlidet år och har redan tilldragit sig länets invånares uppmärksamhet och förtroende. Enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga af den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i Riket, skulle församlingarna med den 18 Juni 1847 hafva anskaffat lärare och så inrättat sina folkskolor, som i nämnde stadga omförmäles. Beklagligtvis finnas dock några socknar inom länet, der folkskolorna ännu icke äro så ordnade, som stadgan afser. Om ock hos den mindre upplyste delen af allmogen någon obenägenhet för folkskolors ordnande på något ställe skulle vara närmaste orsaken till förenämnde försummelse, har dock bristen på folkskolelärare och svårigheten att Berättelse öfver Jemtlands län för åren 1843—1847. 3 18 dem erhålla, varit ett mera framstående hinder för skolans sättande i gång å de ställen, der undervisning ännu icke lemnäs, emedan exempel finnas, att församlingar trenne gånger förklarat skol-lärarebefattningen i församlingen ledig, utan att någon sökande dertill anmält sig. Helsovården. Sedan Eders Kongl.
»Utanläsning af stora katechesen borde, om författningarne det medgåfve, utbytas emot bibelställens äfvensom psalmers utanläsning. Vid stunder af rätt djup, vare sig fröjdefull eller ängslande, andelig längtan, lära i sanning få, om någon, vändt sina tankar på katechesens frågor och svar för att upfylla själens trängande behof, hvaremot nogsamt är af erfarenheten bekräftadt, att hågkomsten af ett bibelställe, svarande emot ett förefallande själstillstånd, har makt att upfylla hvarje äfven djupaste själsbehof, äfvensom att utanlästa psalmer erbjuda ett ovärderligt utgjutelsemedel för lijertat vid dess djupaste rörelser.» »Kastar man en blick tillbaka på den äldre katecheslagstiftningen i vårt land, så finner man densamma behandlad med ett allvar, som likväl någon gång synes öfverskrida gränsen af det allvarsamma. Så möter oss t. ex. i 2 kap. 9 §:n af 1686 års Kyrkolag ett stadgande, hvarigenom predikanten ålägges, att söndagligen förklara ett stycke af katechesen, hvilket likväl ej får uptaga längre tid än en fjerdedels timma. Hvar och en, som försummar att inhemta berörde knapphändiga förklaring, hvilken äfven måste vara tydelig (detta är likaledes uttryckligan stadgadt), samt bivista derpå följande förhör, belägges med böter. Nära femtio år sednare föreskrefs i 2 §:n af K. Stadgan af d. 20 Mars 1735, således under Frihetstiden, att samma förbrytelse, ifall den tredje gången förnyades, skulle »anses med stockstraff». Denna straffbestämmelse är emellertid nu uphäfd genom K. Förordn. af d. 10 Juni 1841, efter att likväl sålunda ha qvarstått i etthundradesex år.
Uti., N:o 52.) S. A. K. Genom 28 § ' gällande Banko - reglemente hafva Rikets Ständers fullmägtige i Banken fått sig ålagdt att vara beredde på sådana anstalter, hvarigenom Bankens redbarheter samt angelägna handlingar och dokumenter måtte, om så påfordras, kunna utan tidsutdrägt till säker ort inom riket förflyttas, i hvilket afseende fullmägtige ock låtit anskaffa ett för Bankens nuvarande tillgång i metallisk valuta likväl otillräckligt antal jernbeslagna trädlådor, uti hvilka omförmälda redbarheter och handlingar skola nedläggas, för att, vid inträ Ilande behof, kunna skyndsamt från Banken förflyttas med d« transportmedel, som årstid och öfriga omständigheter påkalla. Men då härvid äfven hör tagas i betraktande, hvarthän dessa Bankens tillhörigheter, i farans stund, skulle kunna föras, för att i säkert förvar aflemnas, hafva Rikets Ständer ansett nödig omtanka och försigtighet bjuda, att en härtill passande ort i tid utses samt att för ändamålet tjenliga förvaringsrum der inredas; och skulle det, efter Rikets Ständers öfvertygelse, vara serdeles lämpligt och betryggande, 0111 åtminstone det belopp af 2,500,000 r:dr i silfver, hvarunder Bankens metalliska kassa, enligt nu gällande föreskrifter, icke får nedgå , alltid funnes på sådan ort förvaradt och sålunda vore bragt i största möjliga säkerhet, helst den dermed förenade kostnad jemväl synes blifva ringa i jemförelse med elen fördel, som genom en ökad trygghet beredes. Af sådan anledning och då Carlsborgs fästning, med afseende å dess läge samt öfriga förhållanden, lärer framför hvarje annan ort inom riket erbjuda den säkerhet, som här afses, få Rikets Ständer, såsom en förberedande åtgärd, hos E. K. M. i underd. anhålla, att å Carlsborgs fästning må, för förvaring af Större eller mindre del af Bankens redbarheter, på Bankens bekostnad, anskaffas tjenliga lägenheter, antingen medelst uppförande af en ny bygg - Expeditions-Utskottels Förslag till und.
Härvid un» dantogos från Bevitlnings erläggande för sina Eöne-vilkor , Sujetterne vid Kongl. Theatern; äfvenväl i redactionen af orden Advocater och ulla som föra andras talan, beslöts att, till undvikande af tvetydning, orden och alla. skulle utgå. Samina §:s 10 Mom, skulle utgå. 3:dje §:s 2 Mom. bifölls, jemte den i sva* ret på anmärkningarna föreslagna redactions-för* ändring, Samma §:s 3 Mom. likaledes, Samma §:s 5 Mom, likaledes, I samma §:s 7 Mom. skulle stadgandet om Advocater förändras såsom ofvanföre. Äfvenväl att Minimi-afgiften för utjordar och urfjelJar skulle försvinna. Samma §:s 9 Morn. skulle försvinna, 4:de §. Härvid åntogos förändringarne beträffande Grufvor och Krutbruk. Samma §:s 4 Morn, bifölls med den i sva-i ret föreslagna förändringen rörande Skål-Westgöthar. 6:te §. 2 och 3 Momenterne biföllos med de dervid föreslagne förändringar. Tredje Art., lista och 2:dra §. §. biföllos jemte förändringen. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. 178° Den a o JulL S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-TJfskottets den 17 dennes på bordet lagda Memorial af den 1 3 nästföregående, rörande förändring i Domstolarnes antal och organisation, ansåg Uöglofl. Ridd. och Adeln någon annan åtgärd vid detta ämne icke vid denna Riksdag böra äga rum, än att Riksens Ständer skulle behaga förena sig derom , att Lag-Comitéen, utan hinder af något häröfver i förväg fattadt beslut, må fortsätta Lag-arbetet , och sedan detsamma genom trycket Blifvit underkastadt allmän granskning, öfverlemna åt tillkommande Riksens Ständer och Konungen att pröfva, antaga eller ogilla så väl det fulländade Lag-verket, som grunderna för detsamma. Ut supra.
I likhet med den tillförene af såväl E. K. Maj:l sorn Rikets Ständer uttalade åsigt, hafva äfven Rikets nu församlade Ständer funnit, all mjöloch sägqvarnar., som till sin natur egentligen äro alt hänföra lill fabriksinräftningar, och hvilkas större eller mindre afkomst är af konjunkturen beroende, icke kunna rättvist beskattas med, såsom nu är fallet, en grundränta, hvilken förblifver oförändrad, ehvad inkomsten af verken genom folkmängdens tillvext, Ökad spanmälsproduktion, qvarnarnas ändamålsenligare Expedition!;- U/s/t oliets Förslag till underd. Skrifvelse, l\:o 72. 19 konstruktion och andra orsaker uppdnTves, eller densamma, lill följd af missgynnande omständigheter, såsom minskad vattentillgång, nya verks anläggande o. s. v., till större eller mindre del förloras. Till skydd mot inträng af nya qvarnar är \äl föreskrifva!, att vid deras skattläggning bör tillses, ali de förut skaltlagda icke derigenom komma att lida förminskning i deras vid skattläggningen påräknade inkomster, men pä det sätt nu i verkligheten tillgår, hafva föreskrifterna derom, utan att kunna bereda de äldre qvarnarne det skvdd sorn afsetts, allenast utgjort hinder för nya qvarnars anläggning. Dessa och dylika missförhållanden i qvarnoch sågverkens beskattning hafva Rikets
Men när det blef afton såg folket i huset midt emot skolmästaren gå af och an bland sina många uppslagna böcker, och i skenet från den rykande danken i mässingspipan tecknade sig den förstorade skuggan af hans tärda ansikte och hans mot hvarandra gnidna händer fantastiskt på tapeten. Martin, hofskräddaren, den yngre af bröderna var däremot ett världens barn. Han hade lärt i Paris och talade en charmant skräddarfranska. Han var den förste i församlingen, som lagt bort den judiska klädedräkten och uppträdde såsom den mest alamodiska Jean de France i pudrad peruk, sidenfrackar med broderier och silkesstrumpor. De lidelsefulla och obehärskade judiska åtbörderna hade han med möda svarfvat af och inlärt från komedien och sitt umgänge med de förnämes domestiker några magnifika markisfasoner, som att stå och guppa upp och ned på tåspetsarna i de fina sidenskorna, medan han med tummen och pekfingret knäppte bort från halskråset ett fingeradt snuskorn, eller att med korslagda ben luta sig mot en kakelugn med armbågen på spiselkransen och tinningen tankfullt stödd mot pekfingret. Rimmet »les affaires och Voltaire» omfattade helt och hållet hans existens, och han samlade rikedom med ett obesväradt och elegant världstvifvel. I fråga om judendomen spelade han filosofisk kallsinnighet, ryckande på axlarna åt sedvänjor och bruk, utan att dock kunna betvinga en barnafödd förkärlek för de gamla ceremonierna. Hur mycket fritänkare han var under veckan, blef han jude på sabbaten och infann sig regelbundet hos systern och lät familjeringens medlemmar i förargad häpnad slå ihop händerna öfver den svindlande omväxlingen af sidenvästar, berlocker och urkedjor i hans toalett. Den tredje i gruppen, den redan nämnde klädståndsmånglaren, dubbel-Jacob kallad, därför att han för säkerhets skuld hette som patriarken i både för och efternamn, var en liten figur, som liknade »gubben i flaskan», svartmuskig och sprattlande, med stort hår öfver ett par spelande, listiga ögon. Han var så godt som född i ett klädstånd, och nu ägde han själf ett dylikt midt emot tyska kyrkan.
Bref, att de öfverskotter, som StatsKont. såg hafva upkommit å 1855 års tullupbörd, genast borde till RiksgisKont. aflemnas, så att jag till och med Den IS April e. m. 3äl med vågar påstå, att 1856 års K. Bref varit Öfverflödigt, och att RiksgrsKont. gerna kunnat, på grund af 1844 års Bref, erhålla medlen från StatsKont. Gr. Frölich har omtalat en missräkning, som skulle hafva ägt rum i Riksg:sKont. i afseende å dess tillgångar. Jag anser mig böra förklara, att någon sådan icke skett, och jag tror mig tillika kunna uplysa anlednm, hvarföre ett dylikt rykte har upkommit. Enl. pluralitetens bland Fullmäktige fattade beslut skulle nemi. de i och för Jernvägs-anläggningarne utgifna medlen icke betraktas såsom en utgift från Riksg:sKont., utan såsom ett lån derifrån för dessa Jernvägar, samt bokföras såsom en fordran, hvilken Riksg:sKont. ägde hos Staten, i egenskap af ägare till Jernvägarne. Derigenom upkom det besynnerliga och, efter min åsigt, oriktiga förhållande, att den öfver Kont:s tillgångar uprättade tablåen utvisade en tillgång, flera milkr större, än den i sjelfva verket var. Enl. den mening, jag vid detta tillfälle uttalade, hade man, vid upgörandet af tablåen öfver Riksg:sKont:s ställning, bordt å ena sidan uptaga alla tillgångar och å den andra alla utgifter, utan afseende på om dessa sednare ägt rum för ena eller andra ändamålet. Då hade man fått en fullkomligt klar blick öfver Kont:s ställning i det hela. Men så skedde icke, och deraf har det ryktet upstått, alt en missräkning blifvit begången i Ril<sg:sKont. Jag beklagar emellertid att förvaltare af allmänna medel, hvilkas befattning är ganska ansvarsfull, blifvit så behandlade, som förhållandet i detta fall varit med Fullmäktige i Riksg:sKont.; och detta behandlingssätt bekräftar sanningen af det gamla ordspråket: »ändan kröner verket.»
Sker det ej, får Constitutions-Utskottet framlägga denna omröstningsproposition: F. ”Den, som ogillar det af Bonde-Ståndet föreslagna tillägg medelst orden: äfvensom i frågor om Bankens skuldsättning, röste Ja;” ”.Den det ej vill, röste Nep” ”Vinner Nej, kommer samma tillägg att i 3;dje momentet inrymmas.”' För öfrigt beror det af sammanjemkningens eller omröstningens resultat, huruvida, i nS §. af Riksdags-Ordningen , må tarfvas det af Constitutions-Utskoltet föreslagna tillägg eller icke. Undertryckes den mening att för Bank-lags stiftande fyra Stånds samtycke och Konungens sanction erfordras, så försvinner äfven allt väsendtligt behof af ändring i ofvannämnda Grund lagsrum. Bihang till II. St. Reservation af Friherre Cederströmj Jacob: ”Jag reserverar mig emot beslutet, att öfverlemna omröslningsproposition i anledning af Boigare-Ståndets anmärkning, på grund deraf, alt jag anser denna anmärkning invalvera afslag Utskottets förslag, och derjemte innefatta ett i Ståndets plenum emot 81 Regeringsformen väckt förslag till ändring i Grundlagen.” \ ' STOCKHOLM, KoNGC. OrDF.NS-BoKTRYCKERJET, 1835- Cmstitutiom-Utsfottcv Memorial Nio 79. N:o 79. r Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Jan.
Lägger man slutligen härtill Nässjö—lirriens fördelaktiga läge för person-trafiken både mot söder, vester och norr; ett förhållande, hvartill Laga-linien, på sätt Jernvägs-kommitléen i sitt Belänkande ulredt, icke eger någon motsvarighet, och hvilket ytterligare bevisas deraf att, enligt Kommittéens för Skjuts-väsendet sammandrag öfver antalet af år 1855 utgångna skjutshästar vid samtliga gästgifveri erna i riket, i medeltal från hvarje af de 10 giistgifvaregårdar, som ligga utmed vägen genom Lagaå-dalen från Banarp lill och med Markaryd, utgått 1,355 stycken hästar, men deremot från hvar och en af de på vägen öfver Wexiö från Jönköping till Skånska gränsen utgått 2,100 stycken, hvilket åter antyder en mer än 50 procent större person-trafik, så synes, ur alla dessa sammanlagda skäl, och då, efter alla sannolikhets-beräkningar, Laga-liniens trafik kommer att inskränka sig till obetydligt mera än hvad transito-rörelsen lemnar, under det att Nässjölinien, utan förminskning af denna transito rörelse, skall af lokal trafiken skörda en flerfaldigt större inkomst, ingen vidare tvekan böra ega rum, att ju icke Nässjöliniens inkomster skola med vida mer än V6:del öfverstiga hvad som kan påräknas af Laga-linien och sålunda, genom öfverskjutande trafik, lemna full ränta på den summa, 1,647,000 R:dr, som den är dyrare. Utom dessa rent af ekonomiska skäl må jag i största korthet nämna några andra Ser jag nemligen saken ur rättvisans synpunkt och det anspråk på lättade kommunikationer, som billigt vis å ena eller andra sidan må kunna göras, gifver jag desto hellre Nässjö-linien företrädet, som denna ort, hittills icke mindre än Lagaå-dalen vanlottad på transport-medel, inom sig rymmer den större folkmäng - Stats-Utskottets Utlåtande M 86. 87 den, ådagalägger den största produktiviteten och erlägger jemväl till Staten de större skattebidragen, i proportion till hvilka sistnämnde denna ort, under här i öfrigt anlörda förhållanden, synes mig böra kunna påräkna Statens omvårdnad.
Om jag t. ex. frågar en jordbrukare hvad inkomsten är af en egendom i grannskapet, svarar han vanligen att egendomen är så och så mycket värd, då deremot fabriks-idkaren på samma fråga svarar, att han haft i inkomst så och så mycket. Det ligger en betydlig skillnad emellan rörelse och fastighet; ty vid rörelsen talar man om årets inkomst, vid fastigheten deremot om kapitalvärdet. Det är också derföre ingen inkonseqvens i de inom landet rådande . åsigterna, då man beskattar jorden efter kapitalvärdet. Den andra frågan, som uppstår, är huruvida man bör tillåta jordbrukaren att göra afdrag för sina skulder. Detta kan vara naturligt, då det är fråga om den årliga inkomsten; och det vore skäl att äfven medgifva jordbrukaren dylika afdrag, såvida icke den svårigheten mötte, att densamma kunde alldeles stjäla sig från all bevillning till Staten. Ty om en näringsidkare uppgifver, att han har så eller så stor skuld, hvars ränta bör afdragas, så kan Taxer.s-komitén, ifall den har skäl att tro att uppgifterna icke äro riktiga, låta bli att sätta tro till dem, då deremot, om en jordegare vill bedraga Staten, han företer ett gravationsbevis för att bestyrka att hans egendom är intecknad, och tvingar sålunda Taxeris-komitén att afdraga detta belopp, hvarpå gravationsbeviset lyder. Man säger måhända att jordegaren bör uppgifva hvem som eger dessa skuldsedlar; derpå svaras då blott, att det var s. k. löpande skuldsedlar, och man vet ej hvem som har dem. På det att icke på detta och flera dylika sätt må ske några underslef, tror jag derföre att all jord bör beskattas utan afs. på inteckningar. På grund af hvad jag nu yttrat kan jag således icke annat än anhålla om bifall till TJtsk:s Betänk. Frih. Raab, Adam C hr.: Då jag till största delen gil lar IJtsk:s förslag, och är förekommen af Gr. Lagerbjelke i det af honom nyss afgifna yttrande, vill jag endast tillåta mig att 3 34 Den 9 Maj f. m. yttra några ord.
Sjuttonde Kapitlet Handels-Balken, som bestämmer ”borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldbunden egendom”, innehåller väl icke något uttryckligt stadgande angående förmånsrätt för kommunal-utskylder; men dessa torde emellertid länge hafva ansetts böra utgå med förmånsrätt enligt nämnda kapitels 6 §. En sådan åsigt finnes jemväl bekräftad genom en af Kongl. Maj:t gifven, uti framlidne Justitierådet J. H. Backmans lagsamling omförmäld dom af den 23 November 1823, hvarigenom gäldenärs utskylder till staden förklarats böra utgå med sagda förmånsrätt. Att, äfven efter det Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861, som gör åtskilliga ändringar i förmånsrätts-ordningen, blef gällande, förhållandet måste vara oförändradt, så vidt utskylder för fast egendom angår, anser jag otvifvelaktigt. Men då, enligt Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 85. 195 nämnda Kongl. Förordning, 17 Kapitlet 12 § Handels-Balken för utskylder tillägger endast Kronan företräde till lös egendom, vill det synas som förmånsrätt nu mera icke skulle lagligen ega rum för kommunal-utskylder i hvad lös egendom beträffar. Då jag likväl tror, att kommunen icke bör i afseende å sina inkomster göras allt för mycket beroende af ekonomiskt obestånd, som kan drabba skattskyldige, och billigt synes vara att lagstiftningen, som velat, så vidt möjligt, betrygga Kronan emot förluster, äfven söker bereda kommunen säkerhet att komma i åtnjutande af påräknade intrader — dessa må nu utgå för fast eller lös egendom, — vill jag föreslå, att 17 Kapitlet 12 § Handels-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861, måtte varda i nu angifna syftning förändrad och erhålla till exempel följande lydelse: ”Dernäst håfve i främsta rummet Kronan och, efter henne, vederbörande kommun företräde till lös egendom för gäldenärs utskylder sista och löpande året, de der ej för fast egendom utgå.” Jag anhåller om remiss till Lag-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. Erik von Stockenström.
Fordrade ej vidare åtgärd, än att Ståndet, i afseende å den förändrade redactionen af Litt. B., frångick sitt förra beslut och biföll Utskottets hemställan; N:o 238, i anledning af väckt motion om understöd för handtverksgesäller, som i främmande länder förvärfvat sig utmärktare skicklighet och konstfärdighet: Bifölls; N:o 245, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 205: lades till handlinga me. • Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Aid föredragning af såväl Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottels den 15 och 17 dennes på bordet lagda memorial, N:o 134, 1 anledning af återremiss af betänkandet, N:o 109, angående presterskapets löne-inkomster, m. m., som ock Hederv.