Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af redan varande och framdeles uppkommande besparingar å den i nästföregående moment upptagna summa ega Fullmägtige att till såväl Filial-banken i Skellefteå, som Filial-bankerne i Borås, Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och Orebro län utgifva förhöjd försträckning inom det belopp, hvarför godkänd säkerhet redan är vorden ställd, dock ej någon Filial-bank till högre sammanräknad summa än 500,000 R:dr samt under förbehåll i öfrigt, att. sistnämnde sex Filial-banker, hvilka alla före sednaste riksdag blifvit oktrojerade, underkasta sig de förändrade bestämmelser, som, för åtnjutande af kreditiv från Riks-banken, vid samma riksdag fastställdes och hvilka äro intagna i Banko-reglementet af den 30 Oktober 1860, med undantag allenast af bestämmelsen i mom. 1 litt. a lista punkten, angående det belopp af teckningssumman, som skall i rikets gällande mynt erläggas. De besparingar, som i och för berörda ändamål icke erfordras, ingå till Bankens reservfond. Det belopp, som återstår oanvändt af de till försträckning åt Filial-banker vid föregående riksdagar anvisade 9,000,000 R:dr R:mt, må, efter Fullmägtiges bepröfvande och under de i 173 § af 1858 års Banko-reglemente stadgade vilkor, såsom försträckning meddelas sådana redan oktrojerade Filialbanker, som till försträcknings erhållande äro berättigade. Mom. 3. Dessutom ega Fullmägtige att använda 1,000,000 R:dr Runt såsom kreditiv till sådana Filial-banker, som hädanefter kunna varda oktrojerade, hvaribland företrädesvis till en Filial-bank i Luleå, i fall dylik Bank skulle der komma till stånd och inom den 30 Juni 1861 för kreditivs erhållande från Riksbanken ställa godkänd säkerhet, samt för öfrigt till Filial-banker i orter, hvarest Bank-inrättning förut ej finnes. Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 19 Utredning af numera upphörda lånegrenar.
Är det riktigt sant att du tycker om mig? Att du älskar mig såsom förr? Inte är det ju blott af pliktkänsla, som du är mig trogen, Antti? Det är det ju inte? Inte af tvång? Om du vore fri, om du finge välja ånyo, skulle du taga mig, säg? Antti, svara ärligt, ville du hafva mig och ingen annan? Hör på, Lisi, det här börjar besvära mig. Hvarför svarar du inte? Därför att din fråga är så ytterst oförnuftig. Hans köld sårade mig. Mina armar löste sig och föllo maktlöst ned. Jag vände mig bort, satte mig åter på min stol och tog tidningen i handen. Hvad går åt dig, Lisi? Du har aldrig varit sådan förut! Jag svarade ingenting, min blod svallade ännu, och tidningen skrynklades mellan mina fingrar. Men det oaktadt hördes en röst i mitt inre som sade att han hade rätt, att mitt uppförande var ovanligt och underligt. Jag försökte därför lugna mig så mycket jag kunde. Antti såg på klockan. Nu är det tid att gå. Kommer du med? Jag utkämpade ett ögonblicks tyst kamp, förrän jag sakta svarade: Ja. Vi skola då gå hämta fröken Verther. Hon väntar på oss. Jag trodde mig märka att han icke kunde säga detta fullt likgiltigt. Men hans osäkerhet framkallades måhända af mitt utbrott nyss, som han påtagligen ansåg förorsakadt af svartsjuka. Kanske hade han ej så orätt. Kanske låg dock mot min vilja svartsjukan och kyttade på bottnen af min själ. Jag blygdes och föraktade mig själf. Jag måste förkväfva denna känsla, jag måste rycka upp den med rötterna. Kanske går du förut, sade jag, ty jag ville visa att jag var fri från hvarje misstanke. Jag har ännu ett och annat att bestyra om här hemma, jag kommer sedan ner till stranden. Som du vill. Då jag kom ner till stranden, syntes de icke till ännu. Jag kastade mig på gräsmattan. Där hade jag godt tillfälle att reflektera öfver alt möjligt, ty i närheten fans ej en enda människa; litet längre borta låg blott en pråm, där karlarna bråkade och larmade vid sitt arbete. Kände jag icke åter ett grand af bitterhet öfver att de dröjde så länge? Hvad fruktade jag egentligen? Att Antti skulle blifva förtjust i Agnes? Skulle finna henne vackrare, mera intagande än mig?
Den öfriga jorden, 985 tunnland, bevuxna med bokskog, begagnas till bete för stadsboarnes kreatur. Skogen vårdas sorgfälligt och inbringar genom trakthuggning en årlig inkomst af omkring 1,000 R:dr Banko, oberäknadt ollongäld, som stundom gifver inemot lika mycket, en inkomst, som framdeles kommer att förhöjas i den mån, som den sedan 1816 återplanterade och inhägnade vackra bokskogen blifver fruktbärande. Stadens styrelse utgöres af en Borgmästare och 2 Rådmän, hvilka sednare årligen väljas bland borgerskapet. Staden utgör, tillsammans med kringliggande byar, Sölve, Ynde, Sölvesborgs slott, Sissebäck och Waljö, ett pastorat. Waljö och en del af Ynde by tillhöra dock Christianstads Län. Stadens inkomster hemtas hufvudsakligen från densamma underlagda jorden och skogen; och hvad derutöfver erfordras fylles dels genom afgift af handel och sjöfart och dels genom årlig uttaxering, som erlägges af stadens invånare i mån af deras bevillning efter 2:a ar tikeln. I Undervisningen bestrides uti ett staden tillhörigt skolhus af rektor och en kollega; och linnes derjemte en folkskola med en lärare. Genom enskild välgörenhet är dessutom undervisning i kristendomen och handaslöjder beredd för 30 ä 40 flickor af arbetsklassen, under ledning af en lärarinna. Sjukvården besörjes af en i staden stationerad provincial-läkare och en stadsläkare; der finnas ock ett apothek och ett större badhus. Fattigvården handhafves af en direktion. I en dertill uppförd byggnad underhållas omkring 30 fattiga. Sparbanken, grundad år 1838, hade vid 1850 års slut en grundfond af 4,206 R:dr 24 sk., och utgjorde insättarnes fordran 120,400 » 12 » Summa 124,606 » 36 » Den förra har nu stigit till 9,814 R:dr 21 sk. och den sednare till . 158,680 » 31 » Summa 168,495 » 4 » Sedligheten är särdeles god och förbrytelserna fåtalige.
Hvad de bortgångna rådgifvarne beträffar, så har Utsk:s majoritet icke ansett sig, efter ordalydelsen af grundlagens stadgande, kunna mot dem rikta en begäran om deras entledigande, efter de redan äro borta; och Utsk. har ej ansett sig böra sträcka sina åtgärder derhän, att tillstyrka en und. anhållan, det de icke måtte åter insättas i utöfning af de embeten de innehaft, emedan Utsk.’s majoritet trott det föga öfverensstämmande med det förtroende nationen bör hysa för Regeringsmakten, att, efter så många och grundade anmärknlr, ett sådant förhållande kunde komma att äga rum, och att rådgifvare, hvilka icke ägde nationens förtroende, det oaktadt skulle kunna åter insättas i de embeten, från hvilka de voro afgängne. Vidkommande den anmärkn., att Coust.Utsk. har i några fall anmält efter 107 §:n förhållanden, som äfven blifvit hänskjutna till upptagande af Riksrätt, så har Const.Utsk. utgått från den åsigt, sorn af en annan talare redan blifvit utvecklad, nemi. att samma förfarande kunde innefatta , jemte öfverträdelse af allmän lag eller grundlag, tillika sådana omständigheter, som gåfve R. St. anledning att anse rådgifvaren hafva handlat mot Rikets sannskyldiga fördel. Dessa fall äro ej flera än 6, hvilka låta ganska lätt förklara sig, och bland hvilka jag påminner mig den märkvärdiga Trollhätte-affären, hvilken af åtskilliga talare pä andra sidan blifvit utförligen omtalad. Riksrätts-målet i denna sak hör icke hit, och kan icke. blifva föremål för denna öfverläggning; men orsaken hvarföre
Jag anser således åtminstone lämpligt, att Riksens Ständer uti lindeldånig skrifvelse anmäla, i hvad beslut de stannat, att nemligen fonden borde utlånas till 6 procent, men att, derest Kongl Maj:t ej funné utväg att använda hela fonden mot en sådan chögre rönta^ den heldre mätte insättas i Riksgälds-Contoiret. Jag bär lika med Herr Hjerta, då jag var i Stats-TJtskollet, varit af den tanka, att Cässa-behållningar på särskilda Räkningar i Banken borde undvikas. Detta ämne är nu förbi och besluten redan fattade, men jag tror, att, i afseende på denna fond, borde man nu föreskrifva det. Herr Grefven och Landt marsk alke o gjorde proposition till bifall af Stals-Utskottets förevarande Utlåtande. D«n 19 November, e, m; Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landtmarsk a I k e 11 hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg berörde Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs å nyo StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlens den i5 dennes under N:o 606, afgifne, samt den 17 derpåföljde e. m. på bordet lagde, förslag till jemkningar i vissa delar af Riks-Ståndens skiljagtlga beslut, rörande Allmänna JVIagazins-Inrättningen. Herr Lefren, Johan Pehr; Hvad sjelfva saken beträffar, nemligen jemknings-förslaget, skulle jag i så måtto vilja tillstyrka en förändring i Ridderskapets och Adelns förra beslut, att man måtte instämma med Borgareoch Bonde-Stånden deruti, att Sockne-magaziner skola inrättas i stället, för District-magaziner. Jag hemställer detta egentligen för alt undvika det slags Nämnd, Utskotten föreslagit.
Det förra brottet kan ej heller vara af så samhållsvådlig beskaffenhet som det sednare, ty det beror ju på parterna sjelfva att eftergifva eden eller icke; och det förekommer också ganska sällan eller nästan aldrig; hvaremot falska vittnesmål efter aflagd ed, ty värr, icke åro så sällsynta och kanske torde vara att framdeles befara allt mer och mer. I allmänna opinionen betraktas också mened och falskt vittnesmål af den, som aflagt vittnesed, såsom ett af de aldra grofsta brotten; hvaremot osann eller origtig utsaga af den, som ej gått ed, ingalunda anses för en så svår förbrytelse, utan snarare jemförlig med andra veterligen falska eller osanna yttranden i tal eller skrift inför Råtta, derför ansvar finnes stadgadt i 14 Kap. 8 § Rättegångsbalken. I följd häraf får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer icke måtte antaga det af Utskottet föreslagna tillägg till 5 § i 13 Kapitlet. 96 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. Utskottet har visserligen föreslagit nedsättning af straff bestämmelsen för fylleri i 18 Kap. 15 § till högst 50 K:dr och borttagande af straff-förhöjningen för iteration; men, enligt min åsigt, år äfven det af Utskottet antagna bötesbelopp för högt. Fylleri utgör icke något verkligt brott emot andra eller samhället, utan endast en så kallad polisförseelse, sorn bestraffas då den förorsakar förargelse och i synnerhet derför att den ofta föranleder andra verkliga brott. Straffet drabbar i de ojemförligt flesta fall den fattige och obemedlade; och om den förmögne beträdes med och tilltalas för denna förseelse, utgör skammen mera ån böternas större eller mindre belopp en betydlig tillökning i bestraffningen. Att höga straff icke motverka fyllerilasten visar erfarenheten sedan den tid, då iteration af fylleriförseelse var belagd med längre tids arbetsstraff å korrektionsinråttningen.
,■ 3 ___ Dito för Rotefrihet ,■ «' ! 6 Dito för KoIningsFriheter . J Dito för tillverkning vid Krutoch Svafvelbruk •’ 18 — Dito af Gåfvor, Testamenten och FideiConimissy samt Sterbhus 5° Dito för TheaterRepresentationer" „ • 60 — Summa 4,183 l6 latt; V Hörer till Bevilla, T/tsk, Betänkanden Nio 48, — N:o g. Summarisk Extract ofver hela Bevillningen efter 1823 ars Bevillnings-’ Stadga uti NN, Fögderi för år 1S Summa Bevillning. Enligt Längder och Sammandrag:7 Efter 1. Ärt. • * g dito' * 4 ' ’ Summa litt, X Hofer till Bevilfn', Utsk» Betänk,- N:o 48, N:o g, (Sam nian dra g öfver BrännvinsBrännings-Afgiften uti N. N. Fögderi För Sr 18 _ Jf. N, Socken Jf. N, dito X * 2, £ 2 3 ~ era £■ 2 * cz <U M -n *-t3 För Tillverkning 5 3 3 “ 2 Cfa Summa, litt, Y Hörer till Bertila-, Utsk, Betänk, N:o 4cP, Taxeringslängd öfver Bévillriirigéh efter 2 Ärt. uti 1823 Srs BevillningsSödga i N. NStad, för åt 18 Ilen Skattskyldiges Namn oell Caractere. fl ~p -a era Grosshandlaren N. N. ledamot i N-N. jDirection Anteckningar för beräknan* det af Bevillningen. ' eger Huset N:o Qvarteret N. N. — Stadsjord *1 P cr 3 n. 5' fr era -1 w r1 o o 3" 11 12 20 För HusTomter, Stadsjord m. m fl > *-1 Cera* ? — ft> 20 >00 0 2,00 0 2 2,000 40 4 44 Inkomst af Handéloch rörelse.
11 september, oförmodadt spordes att han forts till Sab-batsbergs sjukhus. Först några dagar derefter hade detta blifvit bekantgjordt genom tidningarne. Pelles första intryck af Sabbatsberg lär ha varit odeladt angenämt. » Hade jas vetat att det varit så hemtrefligt härute, skulle jag minsann aldrig bott på Grand Hotel, utan flyttat hit for länge sedaa&gt;. skall han yttrat till sin sköterska. Hvar och en som vet hvad det vill säga att vårdas å denna mönsteranstalt för sjukhus skall också odisputabelt instämma i dess lof. Det var ungefär en vecka efter det Pelle flyttades dit ut, som jag gjorde honom ett besök. Han logerade i ett af de privata rummen invid allmänna sjukhussalen å nedra botten. Det lilla luftiga rummet såg verkligen hemtrefligt ut med sitt bonade golf, sin gungstol och sitt nätta, Ijnslao-kerade möblemang i öfrigt Utmed långväggen stodo två präktiga engelska jemsängar, som nu, och det med rätta, äro så på modet. I den ena låg en bekant landskapsmålare K.f som vårdats här en längre tid för rheumatiska plågor. Sängen midt emot disponerade Pelle. Ansigtet var blekare än vanligt och beklädt af ett mörkbrunt helskägg som gjorde att jag i första ögonblicket hade svårt att känna igen min gamle vän, som annars alltid brukade presentera sig helt slätrakad. Han låg just och studerade Walter Scott. Han var vid godt courage, fast rätt allvarsam och tycktes finmsig i sin belägenhet. Dock klagade han öfver att det måhända komme att dra om en tid innan han blefve fullt ku-rerad igen. Man höll ju^ då på att repetera » Nordens stjerna ». Pelle gladde sig på förhand att åter få uppträda som sergeant Gritzenko, med hvilken rol han, när pjesen första gången togs upp hos oss, rättvist skördade så mycken framgång. Då jag inte längre ville trötta honom, gjorde jag visiten helt kort och lofvade att snart återkomma. Föga anade jag då, när jag tryckte hans kalla hand till afsked, att det skulle blifva sista gången vi språkades vid. När jag sedermera förnyade mitt besök å Sabbatsberg, hade förnuftets ljus redan vikit från honom.
Färja och Brog r Upsala Län, gifwer i ärligt Arrende 5; R.dr l6 tz. och upphör arrende - liden är :8rl. Ekolsunds Bro och Brog r Upsala Län, in nehafwes uran afsigt till är »898. Hamn - 5)6 Den ro Januank. Hamnfkjärs Rrog i Södermanland; derföre erlägges ärligen 5 R.dr i6 tz. och upphör arrendet ^820. Mellanstrnds Färja i ^Västmanland; arrendet hära upphör är 1821 och utgör ärliga arrende, summan 7 R dr 2 tz. Färjestaden stora Rör, i Calmare Län, gifwer i ärligt arrende 50 R dr t6 st och upphör arrendet dära är 1827. Orrekulla samr Färjebo t Götheborgs Län, lnnehafrves pä obestämd tld och e^ägges derföre ärligen 17; R-dr 1989 r:st. Falkenbergs Tull Bro i Hallands Län, innehatwes iik.-.ledeS pä obestämd tld, emot ILO N:drs ärligt arrende. Upsala Slotts Trädgärdar, arrende summa» är »2 R:dr om äret och upphör arrendet är 1824. Zkers Pappersqwarn i Södermanland, innehafwes under perpetuelt arrende och erlägges arrendesumman 4 R:dr l papper Härja Utjord idldem, innehalwes likaledes under ständigt arrende, emot 2 öirvr Zr st om äret. lVadstcna Tegel Bruk t Hstergötbland. Arrendet härö u p ör l8.Z, vaär ärllgq ar» rende summan 50 R.dr. Lilla Edets Slustar i Elfsborgs Län, innebäfwes unter perpetuelt arrende emot en ärlig summa af Z2o R.dr, Tomr - Den lo Januarit 5Z7 Tomtören wld Bohus f. d. Fästning ärlägges med 80 R dr zrtz vm äret pä obestämd std.
Sparre föreslagna förändring inser jag deremot ej; ty genom bifall till Utsk:s förlag har man förutsatt, att undervisning skall meddelas i Den 20 November f. in. de 3 läroämnena, och icke såsom t. ex.' Hr Olivecrona förmenat, inskränkas till någon del deraf. För de nyare språkens vetenskapliga kännedom och språkforskningens bearbetande i mångsidigare rigtningar, önskar jag bifall å det förslag, jag nyss haft äran förorda. H. Exc. Hr Gr. Sparre: Mitt sednaste yttrande afsåg att få tabellen N:o 5 i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, så att i st. för: »till en ny profession i Ny Europeisk Lingvistik» begagnades orden: »för ordnande vid Universiteten af undervisningen i NyEuropeisk Lingvistik» etc. Emot Utsk:s förslag i öfrigt har jag intet att anmärka. Hr Olivecrona: Erih. Cederström har missförstått mitt yt trande. Jag sade nemi. att jag instämde i Utsk:3 förslag, öfvertygad, att K. M. ordnar de särskilda läroämnena på ett fullt tillfredsställande sätt, och jag tog för afgjordt, att ändamålet med den nya professionen skulle vara att meddela språkundervisning i högre mening, för att kunna bilda lärare i moderna språken vid Elementar-läroverken.
Landsoch Stads-Fissaler, samt Kronooch Pvlice, Betjente äligaa, att ä sadane förseelser hafira en noggran uppsigt, dem »vederbörligen angifwa och atala wid Laga answar, om sädant åsidosattes. §. 9- ^ Hwar och en af starka Drycker öfwerlastad, ma, till förekommande af de brott och oordningar, som af honom i annat fall kunna beaäs, af weder - börande Cmbetsoch Tjenstemän kunna i Staden i häkte inmanas, och a Landet under tillbörlia bewakning hällas inM desi en sädan äterwrrnnit sina sinnenS rälta bruk. §. ro. Alla de här ofwan stadgade böter fördelas till hälften eme län Åklagaren och Församlingens Fattige, och bör frän Predikstolen tillkännagifwas hwarje gäng böter efter denna Författniua till Fattig-Casian infloter, utan att den sakfälltes namn kungöresBihang. N:o 170. §. ,r. 2709 Den is Augusti. §. n. I Städerne atalaS förbrytelser emot denna Författning wid wänlig Domstol, och a Landet wid Ordi, narie eller Urtima Ting, da desse sednare af andre orsa, ker inträffa, eller ock anmälas de af Krono-Betjeningen till Konungens Befallningshafwande, som ager att inkalla den tilltalade till förhör, och i händelse han erkänner förseelsen, honom efter denna Författning sak. fälla; men om han nekar, Uler foller,',förseelsen är förenad med andre brott, mäste Malek owillkorligen till Domarens pröfning och afgörande förwisas. §. 12. Denna Förordning stall Fyra ganger om aret a Predikstolarne kungöraS; nemnligm nästa Söndagarne före Jul och Past, samt pa Mkdsommarsvch MickelSmasso-dagarne; och stola jemwäl Wär, darne draga försorg, att ett Exemplar deraf i alla Wärdshus, Kaffehus, Kallare och Gastgifwaregar, dar i Städer och pa Landet pa wäggen uppstås.
Hon hade på länge ej tänkt på, hur hon egentligen såg ut, och hon fick helt hastigt lust att studera sina anletsdrag framför rococospegeln, hvilken satt i ett hörn af rummet. Med lampan högt upplyftad i sin sviktande hand, stirrade hon en stund mot sin bild, strök det mörka krusiga håret ur pannan och granskade ett par fina rynkor, som doldes af detsamma. Ful var hon kanske ej, men den första ungdomliga friskheten var dock för alltid förlorad. Hvad gjorde det i alla fall numera, när han troligtvis långt för detta glömt henne och fästat sitt hjärta vid ett värdigare föremål. Nej, tillbaka till arbetet! Ett kanske långt lif under detta tryckande arbetsok. Hade hon endast ifrån början slagit in på en annan bana, som passade henne bättre och som kunnat bidraga till att utveckla hennes intelligens! Kanske var hon dock ej ännu för gammal att » sadla o m ». Fru Reis kom nu in i rummet. 31 » Tack för hjälpen » — sade hon vänligt — » min nya husa var kanske litet nervös, men på det hela taget gick ju serveringen förträffligt. " Men nu tycker jag att vi sluta arbetet för i dag, ty fröken behöfver komma hem och hvila sig. Ni ser ännu helt blek ut efter förmiddagens illamående. Vår gäst — han är chef för ett ansedt handelshus i Hamburg — skall gå på operan och lämnar oss också om en stund. » Hanna mottog med tacksamhet anbudet, ty hon kände sig verkligen mycket trött, ordnade sina saker ech gick sedan ut i tamburen för att iföra sig ytterkläderna. Bredvid hennes gamla kappa hängde nu en elegant sidenfodrad öfverrock, hvilken hon ej sett där på morgonen, och kontrasten emellan de båda plaggen sårade henne djupt. Häftigt ryckte hon ner sin kappa från kroken, så att hangaren brast, och kastade den öfver sina axlar. Den skall åtminstone vara undan, till dess han går, tänkte hon, så att han ej behöfver se detta mitt fattigdomsbevis. Nerkommen i portgången blef hon varse att det regnade, och hon bar sin bästa hatt, som hon var mycket rädd om. Paraply hade hon ej, och hon stannade betänksam och stirrade på de flämtande gaslyktorna. Förunderligt tugnt kändes det också att gå bort härifrån, under det Malcolm ännu var däruppe.
Jag anhåller att få rätta en roissägning, som jag begick under mitt yttrande i förmiddags, vid uppräknandet af de inkomsttitlar, hvilka under förflutna riksdagen varit föremål för omröstning inom förstärkt Statsötsk. eller föranledt derför uppgjorda och godkända voter:s-propos:r. Då jag icke hade SlatsUtsk:s betänk, vid 1840 och 1841 års riksdag till hands, kom jag att exempelvis uppgifva lagmansoch häradshöfdinge-räntan i st. f. sterbhusafgiften, hvilka begge inkomsttitlar förekomma i en och samma punkt af mern. 302; hvarom en del utaf Hr v. Hartmansdorff sedermera upplästes. Denna punkt innehåller nemi. följande af den värde ledamoten vid uppläsningen förbigångna ord ; ”hvad angår sterbhus-afgiften, hvars upphörande Utsk. jemväl tillstyrkt, så är detta på nyssnämnda sätt bifallit af Presteoch BorgareSt:n, men deremot icke af R. o. Ad. samt BondeSt. I anledn. häraf framställde SlatsUtsk. i samma mern. följande voteringspropos.: ”Den som, med bifall lill StatsUtsbs hemställan, vill att den till Justitiae-Statens aflönande anslagna s. k. sterbhus-afgiften, som för närvarande till statsverket ingår, må med inhevarule års slut upphöra, samt beslutet derom hos K. M. i underdånighet anmälas, med anhållan om Dess nådiga sanction, voterar ja> 26* 404 Den 23 September e. m. den det ej vill: nej; Vinner nej, kommer berörde afgift att fortfara.” Enligt prot.-utdr. af d. IG Septemb. 1840 fann R. o. Ad. för godt godkänna samtliga i mern. 302 föreslagna volerings-propos:r. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s mern. N:o 319, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rörande de i Utlätme N:o 242 och 312 förekommande frågor. 4:de punkten.
Hon har redan bestämt, att han ser bra ut, han har ett par muntra gråblå ögon, en vacker näsa och ett energiskt, usch, så energiskt, drag kring munnen, vackra välformade fötter och smala kvinliga händer, som dock ingifva en känsla af seg styrka, ögonen äro clock det vackraste uti hans utseende och omedvetet citerar hon högt: » Ein graues Aug, Ein schlaues Aug. » Han ser förvånad ned på henne, men fortsätter därpå med orubbligt allvar, och med en blick in uti hennes bruna ögon: » Auf schelmische Launen Deuten die braunen! » Hon stannar cch ser förtretad på honom. » Ursäkta, » säger han ångerfullt, » men ni började j u. » Hon rodnar. Hvad det kläder henne, tänker Resen. » Tycker äfven ni om Mirza Schaffy, » frå- gar hon något förlägen. » Ja mycket! » försäkrar Resen med själfkänsla. Cecilia tviflar dock härpå. De anlända nu till den af friherrinnan Rudow bebodda villan, om man nota bene vill gifva namn, heder och värdighet af villa åt det rödmålade huset, som för resten ligger pittoreskt inbäddadt i skogen och i omedelbar närhet af vattnet, som man ser framskimra mellan träden. En med slingerväxter öfvervuxen veranda löper utmed husets framsida och förlänar åt den lilla byggnaden ett må- leriskt utseende. Framför verandan finnes en gräsplan, som dock för tillfället tyckes vara förvandlad till cirkusarena, ty en lurfvig pony galopperar klumpigt omkring, riden utaf en märkvärdig företeelse, hvars rätta skepnad och natur tyckas vara omöjliga att definiera vid första påseende. När hästen får se Cecilia och Resen, tvärstannar den plötsligt med den påföljd, att företeelsen från bans rygg hamnar hufvudstupa i gräset. Lifliga applåder och bravorop ljuda inifrån verandan. Cecilia skyndar fram, åtföljd af Resen. » Seså Flossy, jag ser, att du lyckligtvis ej skadat dig, men hvad är detta nu för ett nytt upptåg? » säger hon och försöker att se strängt på delinkventen.