Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna nådiga Proposition, jemte de handlingar, som dels vid densamma funnits fogade, dels sedermera blifvit till Utskottet öfvérlemnade, inhemtas hufvudsakligen, hurusom de tvänne alternativen, hvilka slutligen blifvit framlagda, i afseende å längd och anläggningskostnad förhölle sig sålunda till hvarandra, att under det den södra linien eller den öfver Carlstad gående, med bibehållande af hufvudsakligen enahanda rigtning, som förut varit för densamma afsedd, skulle blifva 10 mil 13,724 fot lång och kunna anläggas för en summa al 11,770,000 Ridr, komme deremot den norra linien, som blifvit föreslagen att från Christinehamn, få sin sträckning öfver Norum, Dejefors och Nilsby mellan sjöarne södra och mellersta Fryken mot Arvika, att erhålla en längd af 10 mil 21,584 fot och i anläggning kosta 12,920,000 Ridr. Om företrädet mellan dessa alternativer voro meningarne inom orten fortfarande mycket delade. För utredande af denua fråga och för bestämmande af det företräde, som borde lemnäs den ena eller andra af dessa sträckningar, blefvo såväl af 1864 som af 1865 års Landsting inom Wermlands län särskilda komitéer nedsatta, hvilkas betänkanden utföllo till förmån för den nordligare rigtningen, och i öfverensstämmelse hvarmed sistnämnda års Landsting, i underdånigt memorial af den 23 sistlidne 8eptember, uttalade den åsigt, att den norra linien, i synnerhet om en bibana från Filipstad till det å denua linie belägna Norums jernbruk komme till stånd, vore den sträckning, hvaraf provinsen Wermland kunde påräkna den största förmånen. Dock hade, i sammanhang härmed, blifvit anmäldt, att Landstingets berörda beslut blifvit fattadt först efter votering, som utfallit med 34 röster mot 28, hvilka sednare förenat sig örn den mening, att någon åsigt i ofvanberörda hänseende icke borde, i saknad af fullständig utredning, af Landstinget uttalas.
En sådan bank är då, för fyllandet af sitt rörelsekapital, hänvisad på upplåning, men utom det att sådan alltid är förenad med större kostnader, och tvingar Banken till restriktioner och stegrade anspråk vid utlåning, så är den alltid mer och mindre oviss och tillfällig, samt lemnar icke det stöd för rörelsen, sorn försträckningen från Rikets Ständers Bank. Kommer nu dertill att försträckningarne, som lemnats Filialbankerna, utfallit så ojemnt, som här ofvan visats, så att Banker, som sednare oktrojerats blifvit mera gynnade än Banker med äldre oktroj, som t. ex. då Nyköpingsbanken, oktrojerad den 24 September 1858, med en teckningssumma föga, öfverstigande R:dr 600,000 R:mt, erhållit försträckning till belopp af 435,000 R:dr, och Östersunds Bank, oktrojerad den 29 April 1859, med en teckningssumma af 405,500 R:dr tilldelats i försträckning R:dr 300.000 R:mt, då Örebro läns Filialbank deremot, som, oktrojerad den 4 Maj 1858, med en teckningssumma af R:dr 1,000,000 R:mt, allenast i försträckning från Riksbanken undfått 390,000 R:mt, och Filialbanken i Wisby, också oktrojerad den 4 Maj 18'8, med en teckningssumma af R:dr 314,500 R:mt, i försträckning från Riksbanken undfått endast R:dr 120,000 Runt, så är det naturligt att skälig anledning till obelåtenhet skulle förefinnas hos de på sådant sätt missgynnade Bankerne. Ingenting hade för dessa varit att säga, om vid deras inrättande förmånen af försträckning från Rikets Ständers Bauk till det belopp, hvarföre de till f:delar af teckningssumman kunde erbjuda säkerhet, icke varit förespeglad på de vilkor, som Kongl. Kungörelsen af den 4 Maj 1858 upptager.
Och komma omkring iso,oöo R:dr deraf säsom bristande i den Million R:dr, Riksgälds - Contoirct till Silfwcrs införstrifwandc utrikes skolat uppläna, men hwaraf allt ännu ej ingätt, af Banquen att bctalaS pä dfwcrenskommit sätt med 48 h. Specie per R:dr Hamb. Banco, under fdrbindelse ä Banqucns sida att ersätta hivad Wexel - Coursell tvid Länets ätcrbctalningS-kid kunde öfwerstiga 48 men för bfwerskottct 802,220 R:dr, hwarfbrc sädan förbindelse icke äskas, erläggcr Banquen allt som Wcxlarnc warda disponerade till dest dispositionen eller piastrarne för dest räkning i Banquen insättas, 4y§. Specie per R:d. Hamb. Banco, änskönt Coursen i Spccie-mpnt nu är 52 men skulle Wexel-Coursetr wara fallen under 49 tz. dä nägon post till Ban'qncnS disposition inflyter, sä erlägges betalningen derföre efter dä warande Cours med dessa sä beskaffade Wexel - tillgångar och säkerheter, hwilka i Aug. mänad, fä dagar ester ukwärlingcn af Ralificationerne och FbrpantningSJnstrumenkkt af Wismar, warda Eder tillställte, lären I, som uti den influtnc förmögcnhets-afgiften, ägen till Eder disposition de medel hwarmed dcste Wexlar och delta silfwer stall inköpas, samt altsa iimehafwen sjelfwa Realtsations-Fonden finna Eder fullkomligen istänssatte, att genast derpä företaga Realisationen, hwars början innan Ang. Mänads stut är desto nödwändigare, som uppbörden af inncwarande ärs Landt Räntor m. m. hwilka enligt io H i Wär Nädiga förordning örn 4 sistl.
Representanter äro färdige att egenhändigt underskrifva och bekräfta denna Act, så snart de blifva underrättade om Sveriges Rikes Ständers bifall dertill, så att den derefter kan blifva till Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction öfverlemnad. Christiania i Stortinget den 13 Juli 1815. På samtlige Representanters vägnar Christie, p. t. President. Weidemann, Secreterare. Kongeriget Norges nu forsamlede Storthing erkjender den fuldkomne Lighed i Rettigheder og Pligter, som saa kjendelig ligger til Grund for den Svenske Rigsdags Beslutninger, betraeffende Bestemmelsen af de ved Föreningen imellem Norge og Sverrig opkomne constitutionelle Forhold. Med udeelt Beredvillighed har Storthinget derefter vedtaget Hans Kongelige Majestgets naadigste Förslag: om Udfaerdigelsen af en sierskilt Rigsact i denne Anledning, hvis Indhold, forskjellig kuns, hvor man fandt det nödvendigt at beholde Grundlovens egne Udtrykke, i det vicsentlige vil befindes stemmende med den Svenske Rigsdags Beslutninger, med nogle Tillaeg, der ene sigte til at afvserge Misforstaaelser, og derved endmere bestyrke Föreningens Fasthed og Varighed. Saaledes har man anseet sig forpligtet till nöiere at udvikle den 7 §:n i den naadigst foreslaaede Rigsact, i Overeensstemmelse med Grundlovens § 42. Og ere Storthingets nu forsamlede Repraesentanter rede til egen - 1028 Riksdagen 1815. hendigen at underskrive og bekrsefte denne Act, saasnart de vorde underrettede om det Svenske Riges Stsenders Samtykke, for at den derefter kan vorde Hans Kongelige Majestaet til naadigst Sanction förelagt. Storthinget i Christiania den 13 Juli 1815.
For tiilgo loujutaiide af ouiformälde löneförhöjningar, borde likväl iakttagas följande vilkor: l:o att for ordinarie em betsoch tjenstemän ljuspenningar i lönerna inbegripas, samt att, der löneförhöjning ej ifrågakommer, till ionen lägges hvad i ljuspenningar utgått. 2:o att för dem, sorn åtnjuta löneförhöjning, äfven om de äro till embetet eller tjensten utnämnde löre 1841, all beräkning af spanmål uiuler louen upphof, så vida icke, eber hittills gällande grunder, iuuehafvande lon skulle öfverstiga hvad som blifvit föreslaget. 3:o att den vid sistlidne Riksdag Hof-rätterne beviljade ersättning för lösen af revisionshandlingar indrages. 4o att, i föll någon af de nu varande tjenstemän, hvilka ega andel i sistnämnda lösen, icke genom löneförhöjning skulle få samma andel ersatt, skillnaden skall utgå af de lill kansligoromåleus gång anvisade medel. 5:o att Hof-rätternes Sekreterare, sedan de till träd t den förhöjda lönen, icke vidare skola ega rätt uppbära s. k. kausli-gebuhr for fullmakter, koustitutorialer och afsked, for hvilka lösen endast såsom tor resolutioner bor erläggas. å Stat»- och Lag-Utskottens Utlåtande, H:o 13. 6:0 att Kongl. Brefvet ilen 24 Juli 1830, enligt hvilket en del af de Svea Hof-rätt nu tillslagna adjunktioiisniedel utgår till kauslibetjeniug, upphör att vara gällande. 7:o att de af nuvarande yngre Assessorer i Ilof-rätterne, hvilka i lött och ljuspenningar uppbära mera än 1,6(X) Kalr, skola, så län<;e de samma lön innehafva, ega utbekomma skillnaden af anslaget till skrifmaterialier och expenser, derifrån ljuspenningarne hittills utgått.
Utskotten hafva endast föreslagit, att denna andel skulle utlånas, men icke yttrat sig om sättet eller detaillerne i detta afseende, hvilket uti de Reglementariska föreskrifterna bör bestämmas. Friherre Cederström har under denna öfverläggning väckt en annan fråga, nemligen om fördelningen af hele och således äfven af BancoDiscoctrörelsen emellan serskilt» orter. Jag medgifver rigtigheten af den grund-: 43® B*n 8 Junit c. rot satts, att liberörelsen för hela Riket icke borde på ett ställe sammandragas. Disconter äro egenteligen ämnade och nyttiga att understödja. sådane företag, som tillböra Större handelsplatser — då böra de likväl endast vara grundade på enskiltas insättningar och credit, men icke på Statens, bidrag och credit. Deremot anser jig, efter de händelser sorn inträffat med FilislDisconterne, det icke vara rådligt eller försigtigt, att åter på Bankens credit inrätts FilialDisconter, åtminstone icke förrän ordning i Rikets penningerörelse blifvit återställd. Desse inrättningar skulle dessutom medföra en okad kostnad fpr nya Directioner med tillhö— lande betjening. Hrrt Grefve von Platen» förslag att Götha CanalActier i BancoDisconten skull* få belåras, bestrider jag på det högsta, efter sam en sådan belåoiog kunde medföra st pr a föt luster för Banken derigenom, att alla de, hvilka icke, ämnade fortsätta inbetalninsarne pi sina adier, kunde genom osäkra låntagare beläna dem, utan att de sedermera någonsin utföstes Dessutom skull.?, sedan BancoDiscontens lånrörelse är till beloppet bestämd, en sådan lånerätt för CanalActiejne medtaga eo betydlig dej af tillgång på lån för $n mängd låiisökande i Banco-' Disconten. Jag »nhåller pm proposition till bifall på 8Sde puncten. Friherre TV\rfdn\
Majit framlägga förslag till en förändrad lönereglering för elementarläroverken, har jag sökt kännedom om löneförhållan - 8o dena för lärare vid motsvarande läroverk i åtskilliga andra länder och dervid, enligt de upplysningar, som lemnäs i 1843 års skolrevisions berättelser, funnit: att i Norrige en adjunkt vid en lärd skola (en collega) erhåller vid sin första anställelse 3oo speciedaler, motsvarande i svenskt banko 800 riksdaler. Detta anslag ukas efter vid pass 10 års tjenstgöring tili 400 speciedaler ( En rektor vid en så kallad middelskola njuter vid sitt tillträde vanligen 600 sp:dr ( En rektor vid en lärd skola (vårt gymnasium) 900 å 1200 sp:dr'( É:ko 2400 å 3aoo R:dr); att i Preussen en gymnasial-direktor åtnjuter ifrån 1000 till i5ooThaler, utgörande i svenskt banko vid pass 2000 till 3ooo r:dr utom fri bostad; en öfverlärare (bos oss gynmasii-lektor) 8—900 Thaler ( Önskligt vore visserligen, att lönerna vid svenska elementarläroverken kunde bestämmas till ungefärligen enahanda belopp, som uti Preussen, Sachsen och Wurtemberg, —• länder, der, med undantag af de större städerna, varuprisen och lefnadskostnaden i allmänhet icke torde kunna anses drygare än i Sverige; — och att, derigenom att den inom samhället så vigtiga befattningen med ungdomens handledande och bildning till sanna christna och dygdiga medborgare kunde belönas på ett sätt, som Öppnade för dess innehafvare icke allenast en lör lefnadsomsorger någorlunda bekymmerfri bana, utan ock satte honom i tillfälle att, genom inköp af böcker från eget och främmande land, följa de framsteg, undervisningen gjort, och omfatta sitt yrke med den kärlek för detsamma, hvilken är säkraste borgen 81 borgen för framgång och som oftast företrädesvis egnas åt de sysselsättningar, som stå i ett direkt sammanhang med det mål, för hvilket man hoppas få offra sin hela lefnads-verksamhet.
Utlåtande, i anledning af en inom Pr este-Ståndet väckt fråga om tillåtelse för Ståndets Archivarie, att emellan Riksdagarne jd bebo de runi i Riksgälds-Contorets förra hus, hvilka af Preste Ståndet under Riksdagarne begagnas. (RGS. A.) Sedan Preste-Slåndet ansett nödigt: 1:0 alt för sitt Archi v hufva en passande local, hvartill ingen annan finnes ej heller någon lämpligare kunde finnas, än Ståndets nuvaiande Cancellie-rum, och Bihang till R St. Brot. 1834 och i835 \ Sami. 1 Afl. 3 Bandet. n5:te Häftet. 2 2 kottets XJäåiande A':o 4°** 3:0 icke funnit någon betänklighet dervid , att Arcliivarien emellan Riksdagarne begagnade de rum, sorn af Ståndet och dess Cancellie under Riksdagarne nyttjas, på det vilkor: alt Arcliivarien eller Ståndets ArchivCassa må bekosta sådana reparationer, som till följd af rummens begagnande emellan Riksdagarne kunde komma att behöfvas och ingalunda Statens medel dertill tagas i anspråk; så hade Ståndet, som ansett dessa frågor böra underställas samtlige Riks-Ståndens pröfning, genom Protocolls-Utdrag af den 8 sistl. December, de samma till Slals-Utskottet remitterat. Viii öfvervägande häraf, och då offentliga handlingar af större vigt och angelägenhet kunna med trygghet vårdas utan någon ständig och serskild bevakning i de rum, der de förvaras, så har Utskottet ansett sig böra afstyrka bifall till Preste-Slåndets ifrågavarande framställning. Stockholm den 17 Jan. i835. Ankom till Exp.-TJtsL den 15?
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 2 Uäfl. i 2 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. och vill Kongl. Maj:t alltså, med bifogande af de angående ämnet i Högsta Domstolen och Stats-Rädet förda protokoll, enligt 87 § Regeringsformen, lill Rikets Ständers antagande framställa bilagde förslag till sjölag;» — varande det Nådiga förslaget åtföljdt, utom af nyssberörda protokoll och till samma förslag hörande motiver, äfven af det uti Kongl. Justitie-departementet först utarbetade och till Högsta Domstolens granskning öfverlemnade förslag i ämnet, hvilka samtliga handlingar blifvit till trycket befordrade och till Riks-Ståndens ledamöter utdelade; och torde i sammanhang härmed böra anmärkas, att sistnämnda förslag, till skilnad från Kongl. Maj:ts förslag och för korthetens skull, der det här nedan omförmäles, benämnes det remitterade förslaget. Då kort förr än den Kongl. Propositionen i ämnet aflemnades till Rikets Ständer, fråga blifvit väckt hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln om tillsättande af ett särskildt Utskott för detta ärendes behandling, men ännu icke hunnit afgöras när den Nådiga Propositionen inkom, blef samma Nådiga Proposition af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterad, med förklarande att, om ett särskildt Utskott för berörde ändamål komme att af Rikets Ständer förordnas, den Kongl. Propositionen skulle till detta Utskott öfverlemnas; och sedan Ridderskapet och Adeln den 4 påföljande Mars för sin del beslutat tillsättningen af ett sådant Utskott, bestående af fyra ledamöter af hvart Stånd, samt inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i beslutet sig förena, hafva desse, Högv. Preste-Ständel den 14, Vällofl. Borgare-Ståndet den 7 och Hedervärda Bonde-Ståndet den 11, allt i sistnämnde månad, med inbjudningens antagande, uti Ridderskapet och Adelns före nämnda beslut instämt.
Orebro ben 28 Julii -812. sc o b Os Is 6 srcl i 6. 1" b. Vv ei clmsr>. Lust. D. kVilcl^e. L. Obinsn. Ak. HelsillZius. Den i Augusti. 229; Uppläst hos Ridd och Adeln d. i Aug. ' r Prest-Ständet d. l - Borgarc-Ständctd. l - Bonde-Ständet d. l Wördsamt Memorial! ^)m^m Utdrag af Hederwärda Bonde - Ståndets Protocoll, har Stander till Statsoch Banco, Utffoktens vltranbe remitterat, Riksdagsmannen Nils Ericssons ifrån Carlstads Län gjorde hemställan, hwarmed Eric Öhman fran Upsala^Län, med flere af Ståndets Ledamöter, sig förenat, det matte Fullmagtiges ärliga arfwoden i Banken och Riksgälds - Comoiret, med s<o procent blifwa förökte.
I anledning sk lliksta 8länder8 under den 23 8eplewber 1840 lill Kongl. lV!aj:t aklälna unclerdäniga 8krifvel86, med fö,8lag lill förkallning i krägs derom, all en8kildl egande rall bör vika för allmänna änclsmäl, är sk Kongl. l>laj:t, genom lXäcligt 8var ä bik88sien den 10 duni 1841, för lilaraclt, del Kongl. l^lapt goclkände clen i körhgel ullr^ckla gruncl83ti8, de8lobeIdre, 8om klera reclan gikna Iag8t3clganden, oeb deribland fore8kriflen i 25 Lsp. 1 §. L^ggninga-Lalken, stl lill allmän väg ka l3g38 de egor, 80m mota oeb föreligga, brila pä 8smma grund, bvilken cie8sulOln i Isggkipniiigen gjort 8ig gällande, äfven för ancira kall, om bvilka nägon ullr^eklig lorehill i lag oell författningar icke förekommer; men all Kongl. iV1aj:t likväl kunnil anmärkta briger i vi§8a clelar sk körfågel bindra del8amma8 antagande." "l^u bar Ron»!.
St. Ani. till Exp. Utsk. den 22 Febr. kl. 10 f. m. Utlåtande öfver ett af Komministern B. Wongers gjordt ackordsanbud. U ti en till Utskottet inlemnad skrift, har komministern B. Wongers, som i egenskap af löftesman häftar för ett år 1827 från Banko-diskonten till dåvarande inspektoren A■ Bergman utgifvet lån å 900 r:dr, anhållit om eftergift och afskrifning af den derå upplupne ränta samt hälften af lånet, under vilkor, att skillnaden emellan hitintills verkställda inbetalningar och lånets andra hälft till diskontverket liqvideras inom detta års utgång; i hvilket afseende sökanden förmält, att, om en sådan eftergift honom beviljades, han hoppades kunna förmå några för hans nödställda belägenhet ömmande vänner att verkställa den såsom vilkor derför erbjudna inbetalning; men att, i annat fall, han, som redan uppnått 55 års ålder och saknade all utsigt alt genom befordran komma i förbättrade omständigheter, icke egde någon tillgång till skuldens gäldande. Direklionen öfver Banko-diskont-verket har, uti häröfver infordradt utlåtande, förmält, att, sedan så väl låntagaren Bergman som bemälde Wongers gjort konkurs, uti hvilken diskontverkels fordran bevakats, samt Bergmans massa icke lemnat ringaste utdelning och Wongers s endast 9 procent, sorn. med 81 r:dr blifvit å lånet afförde, hade Bergman antagit värfning till gardist och sedermera år 1844 aflidit uti utfattigt tillstånd, hvaremot, vid den å Wongers yrkade bysättning, prosten Ol. Boström, till hans fredande derifrån, iklädt sig borgen för ett af Wongers gjordt erbjudande att, under 2:neår, eller till början af innevarande riksdag, årligen inbetala 100 r:dr banko, hvilka inbetalningår jemväl för åren 1846 och 1847 blifvit fullgjorda, hvarigenom meranämnde lån minskats till nu återstående kapitalbelopp 6l9 r:dr banko.
Att dessutom detta lagförslags antagande skulle leda till mångfaldiga tvister, faller sig klart, ty om en fordringsegare i en aflägsen landsort får sig en inteckning beviljad, så lärer han ej underlåta, alt just på grund deraf fullfölja, så vidt möjligt är, sitt påstående att få åtnjuta sin rätt; och sålunda skulle en mängd konkurstvister föranledas. Ofverlemnas åter saken till konkursdomaren helt och hållet, och denne ptöfvar saken; så lärer väl borgenären se sig om, innan han söker alt fullfölja en tvist, för att bevisa det gäldenärens obestånd ej var kunnigt, då inteckningen söktes. Jag tror således, att stadgandet härom, sådant det befinnes i 1818 års konkurslag, är tydligt och riktigt; hvarföre jag fortfarande tillstyrker afslag å den föreslagna § 14. Gr. Sparre: Det exempel som Hr Printzensköld anfört, betyder i min tanke ingenting. Hr Printzensköld har till och med sjelf tilliutetgjort verkan deraf, genom alt anföra hurusom, i fall den föreslagna § 14 varit lag, inteckning först af den ena domstolen skulle blifvit beviljad, och sedermera af en annan till sin verkan pröfvad. Så skulle det komma att förhålla sig, och det vore ganska rigtigt. En domstol har att meddela inteckningen, och bedömer följaktligen blott lagligheten af detta formella. En annan domstol har alt bestämma, hvad verkan inteckningen skall hafva, om den kan verka till prioritet eller ej. Det är ju alldeles i sin ordning, och jag kan ej inse någon splittring derigenom uppkomma i lagskipningen. Att den ena domstolen pröfvar verkan af en åtgärd, som en annan domstol beslutat, det är ju hvad som dagligen inträffar; så alt deruti kan jag ej finna någon anledn. alt motsätta sig förslaget, hvilket, som jag tror mig hafva bevisat, leder till ordning och identitet i likartade förhållanden. Att denna § skulle föranleda att tvisterna ökade sig, är otänkbart; ty den som först gjort påstående om inteckning, han fortsätter allt sitt påstående ändå, derom kan man vara förvissad. Hr Printzensköld lärer i alla fall ej kunna neka, alt äfven efter nu gällande lag tvenne olika domstolar kommer att behandla målet.
Södra teatern bjöd i tisdags på en premiere, om någon, för dagen: &gt;Utställningsresan », fars med sång i 4 akter efter en främmande idé af Ernst Högman. Låt vara att idén var lånad, men lokaliseringen var i det hela lyckad och verkade ganska Stockholmskt » naturtrogen ». Det harmlösa skämtet om en hederlig landsortsfamilj, som på sin utställningstripp råkade ut för allehanda brokiga och sorglustiga storstadsäfventyr, gjorde sig med få ord — i ramen af Grabows splitternya och stiliga dekorationer (» Operakällaren » med de beryktade väggmålningarna samt Strandvägen med festligt flygande flaggor och utställningsstaden i fonden) och med ackompanjemang af vitziga kupletter för dagen — riktigt bra och bör kunna fylla den hemtrefliga lilla teatersalongen för de närmaste veckorna med en fulltalig och glad publik. Att särskildt framhålla någon af de uppträ- dande, vore kanske en orättvisa. Vare nog nämna, att en säker stamtrupp af teaterns pröfvade gamla krafter, såsom hrr Warberg, Wagner far och son, Ander m. fl., går i elden, förstärkt med de nya och ungdomliga, såsom herr och fru Hagman, fröken Friberg och hr G. Lundberg. IDUN 272 18b7 Han blickade med bäfvan mot denna dörr, som en gång slutits för honom, och som han då icke vågat öppna på nytt. — Men nu! Fru Moss sjönk ned på knä i oändlig tacksägelse för sitt barns lycka. Men därinne, i den kära gamla soffan, satt Sigrid än en gång fast omsluten af sin trolofvades arm, alldeles som för sex år sedan. De behöfde icke ord för att förklara sina känslor. De läste i hvarandras ögon om den orubbliga kärlek, som uppehållit dem båda under den långa pröfvotiden. Och nu var all misstro förbi, nu ägde de hvarandra helt och fullt, och ingen på jorden skulle mera komma och taga dem ifrån hvarandra. — Hilma dog lycklig! — hviskade Isidor — hennes sista ord voro en välsignelse öfver dig.
St:rs, år 1827, församlade Revisorers tillkännagifvande uti Skrifvelse till Fullmäktige, att, sedan Slutliqvid med f. d. Kongl. Fa* miljen blifvit uppgjord, ofvanherörde rubrik synes icke böra längre bibehållas, samt Fullmäktiges, i afseende på verkställigheten, härom gjorda anmälan, hafva R. St:r beslutat, att ifrågavarande rubrik skall ur Räkenskaperne försvinna, i hvilket afseende Skuldbeloppet, enligt framlidne Hans Excellence Grefve Oxenstjernas Förskrifning, kommer att föras på den serskilda Förteckningen, som, enligt R. St:rs Beslut vid 1800 års Riksdag, utan sammanhang med Bokslutet, blott bifogas hvarje års Hufvudbok, med benämning af Förlorade Fordringar ; äfvensom Actierne i Södertelge Canal samt uti Trollhätte Canal och Slussverk skola, ( ^7 ) genom Fullmäktiges föranstaltande, å Stockholms Stads AuctiensKaramare försäljas. De, enligt 1823 ars R.iks'dagsBesIut, till Riksgälds Contoiret öfverlemnade Actier uti Götha Canal, utgörande i insatt Capital 35,000 R:dr, skola, tillika med den häraf tillkomne Motala Mekaniska Verkstads Obligation å 700 R:dr, försäljas på det sätt Fullmäktige pröfva lämpligast. — Skulle Actierne icke vara på antagliga vilkor försålde före den insättning, sorn å desamma bör ega rum inom den i5 nästkommande April , skall ifrågavarande insättning af Fullmäktige besörjas, innan Actierne åter till försäljning utbjudas. §• 94- Som StatsVerkets Skuld till Banken vid 1828 års slut, R:dr 4,4oi,432: i3. 2., hvari äfven inbegripes Bankens Förskott till TackjernsBergsIagens