Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika med motionären finner äfven jag, att olika tydningar om rätta förståndet af K. br. d. 1 Oct. 1812 ägt rum, enär det icke är mig obekant, att en del domare, collegier och andre instanser sålunda tillämpat nämnde författning, alt de, derest besvärsskriften varit af klaganden egenhändigt underskrifven, ansett besvären kunna upptagas till pröfning, oaktadt fullmakt lill besvärens ingifvande icke varit desamma bifogad; då deremot andre ansett, att besvär, ehuru af den klagande egenhändigt undertecknade, ej kunna upptagas och pröfvas, så framt icke fullmakt till afgifvande bifogats. Det bar sålunda varit af behofvet påkalladt, alt en författning utfärdades, som meddelade ett bestämdt stadgande härutinnan. Och emedan jag, såväl på grund af de i Gr. Munters reservation anförde skäl, som i allmänhet Den 16 November e. m. 335 liyllar den åsigt, alt man jcke bör genom en mängd onödiga formaliteter betaga någon part rättigheten att få sine besvär i högre instans pröfvade, och således icke finner det vara billigt att föreslå, att dä klaganden sjelf undertecknat besvärsskriflen, fullmakt till densammas ingifvande derjemte bör bifogas, får jag under vördsam anhållan om afslag å LngUtsk:s förevarande betänk, yrka, att Gr. Mörners i dess reservation nedlagda förslag måtte varda anlaget. Anseende jag mig dessutom böra fästa uppmärksamheten derå, alt hvad LagUtsk. föreslagit, skulle, om det antoges, komma alt drabba allmogen och i allmänhet sådane parter, som äga mindre kännedom om lagens sladganden och tillämpning. Jag tillstyrker således, sorn sagdt är, afslag å betänk, och bilall till Gr. Mörners reservation. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff:
17 9 171 89 276 112 674 Hvad frågan angår, så vidt som den tillhör det religieusa området, torde det i Nåder tillåtas mig alt åberopa de yttranden, sorn Dom-kapitlen i Calmar och Linköping härom afgifvit af följande innehåll, nemligen Domkapitlet i Calmar: ”Hvad angår sedligheten inom Församlingarne måste Dom-kapitlet be”klaga, att den i sednare tider visserligen icke visat sig vara i tilltagande ”och fara värdt är, att ingen snar förbättring deri för närvarande, och "sådane tidens tecken visa sig, står att förvänta. Den förmärkta benägenheten att finna ett af skälen härtill i något Presterskapets laina nit inom ”sin verkningskrets, finnér lyckligtvis derå ingen allmännare bekräftelse af ”erfarenheten. De verkliga skälen har lidslynnet på sitt samvete. De lig”ga tydligare för en opartisk uppmärksamhet på närmare håll, än dagens liberala undseende vill medgifva, kanske således för ömtålige, alt annorlunda "än på ytan offentligen vidröras”; samt Dom-kapitlet i Linköping: "Sedligheten kan anses i det afseendet förbättrad, att nykterhetsförenin - 7 ”garne icke saknat inflytelse till ett måttligare lefnadssätt. För öfrigt tor’Vle man kunna antaga lefnadssättet icke hafva undergått någon synnerlig ”förändring. Förtigas bör dock icke, att klagomål flerestädes höras öfver ”bedrägerier och oredlighet, samt o försynta tillgrepp af andras egendom, ”häiflytande, som förmenas, af en mer och mer tilltagande opinion om strafflöshet i lagen eller dess tillämpning”.
Landshms tillsyn att stadganderna »till uprätthållande af religionshelgd, sedlighet, upfostran m. m. d. behörigen iakttages;» uti 9 »om vårdnaden derå, alt stämplingar mot Riket, Kgl. huset, R. St:r eller Grundlagar af»värjas», samt om åliggande att »med all möjlig skyndsamhet hos K. M. i underd:bet anmäla, derest någon »med brottsligt upsåt i »dessa delar umgås» o. s. v., dels ock att bela den nya författningen synes vara alltför vidlyftig och innefatta allt för många på en gång obestämda och ofullständiga föreskrifter, hvilka vid tillämpningen förvilla i stället för att leda och uplysa, samt i allmänhet, i motsats till den gamla instruktm. tyckes vara upställd utan allt egentligt system och föreskrifterna kastade nog mycket om bvartannat, hvarpå exempel lätt skulle kunna anföras, om det behöfdes. Vid öfvervägande af allt detta vågar jag vördsamt hemställa att jemte det H. Besv. o. Ekon.Utsk., till hvars behandling denna motion lärer komma att hänvisas, sär II. H. 7 98 Den 3 December f. m. skilt ingår i pröfoing utaf de af mig bär ofvan bestämdt motionerade förändringar i den nya Landsh:e-instrukt:n, H. Utsk. må till granskning företaga samma instruktion i dess helhet, samt antingen deruti föreslå de ytterligare förändringar i dess innehåll, upställning och redaktion, Utsk. må finna nödiga, eller ock tillstyrka R St:r, att hos K. M. i un derd:bet anhålla om utfärdande af en ny instrukt. för Hrr Landsh:r, med iakttagande af de erinringar, R. St:r funnit sig befogade alt vid sednast utfärdade instrukt. i underd:het. framställa. Begärdes på bordet 2:0. Som, enl. de uplysningar jag är i tillfälle meddela H. Be villn:sUtsk. det inträffat att, med ani. af stadgandet i 8 och 16 §§ af K. M:s Nåd.
Den fullständiga utredning detta ärende, genom ofvan åberopade, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet afslagna, Utlåtande erhållit, medgifver Utskottet, att, så vidt sådant i detta mål varit möjligt, i korthet framställa förhållandet med förevarande ersättnings-fråga. Säterierne Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. 17 i Säterierne Norra och Södra Lisma samt frälsehemmanet Upsala, med Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen voro tillsammans ett fideikommiss sedan är 1791. Uti Norra och Södra Lisma samt Upsala hade Banken panträtt sedan 1751 för ett lån, stort 9,000 daler kopparmynt; och då, år 1807, hvarken föreskrifven kapitaloch ränte-betalning erlades, eller återstående skulden, i kapital omkring 290 r:dr banko specie, godvilligt betaides, måste panten, på grund af gällande författningar, å Banko-auktion försäljas. Uppå anhållan af egendomens dåvarande innehafvare, under-stallmästaren, friherre Anders Cederström, medgaf Bankens kommissariat, att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka af domhafvanden, lagmannen Erland Junbeck jemväl blifvit uti värderings-instrumentet intagne och i ett sammanhang med Bankens pant, efter Banko-mcthod. uppskattade samt uppgåfvos vara i sambruk med Bankens pant, fingo med denna uti ett köp och under samma utrop försäljas. Före auktionen tillkännagafs likväl uttryckligen, att Banken frånsade sig förbindelsen att stånda hemul för sistnämnde trenne fastigheter, uti hvilka Banken icke hade panträtt, och om hvilka nu endast är fråga. Hela egendomen inropades afförbemälde under-stallmästares broder, hr friherre Jacob Cederström. Uti det af kommissariatet den 20
Inom Utskln reserverade jag mig emot det der fattade beslutet, alt sätta Kammarrätten til! domare emellan Kligscollegiuin och bekladnads-directionerna. Skälet dertill var alt jag förutsåg, att derigenom skulle uppsla en onödig och efter min tanke oformlig omgång. För att besvara Gr. von Platen får jag nämna, att Krigscollegiinn a|Idi ig, utan endast Generalmönsterherren ger decharge. Sedan Krigscollegium å sin sida samt rotehållarne å deras sida granskat räkenskaperna och dervid icke haft anmärknlr att göra, så ger Generalmönsterherren decharge. Skulle anmärkiKiie föranleda dertill att han icke kan gifva decharge, så afgör K. M. frågan uppå mönsterherrens anmälan. Förändringen alt hafva en ny instans, Kammarrätten, skulle endast leda till en ny omgång, utan att lända bvai ken Slaten eller rotehållarne till någon fördel. På samma sätt är det vid rusthålls-reg:tena, der rusthållarne ensamme bekläda folket. Kär det sker genom allmän beställning, så välja de sina enskilda revisorer, hvilka granska beklädnadsmedlens användande. Göra dessa några anmärkntr, så anmäler Generalmönsterherren det i sin mönslermening, och KM. afgör tvisten. Det är alldeles samma förhållande som vid infanterireg;tena, och hvarföre man skulle hafva olika metoder, då det kan med bibehållande af rättsgrund gå på samma sätt, vet jag icke. För öfrigt och med ali aktning för Kammarrätten, anser jag denna rätt icke vara fullt competent domare i dessa frågor, såsom Frih. Cederström anmärkt, hvarföre jag äfven i detta afseende önskar återremiss. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Gr. von Plåtens yttrande.
Rättegångsbalken, döma Landssekreteraren och Riddaren Nordström att för berörde lagslridiga förfarande, hvarigenom Berggren kommit att hållas häktad från och med den 23 Mars till den 1 Juni eller sjuttio dagar, böta tjugufem riksdaler till treskiftes imellan Kronan, Linköpings stad och Advokatfiskalsem betet, samt att godtgöra Berggren hans lidande med af honom skäligen fordrade tolf skillingar om dagen eller samrnanlagdt sjutton R:dr 24 sk., äfvensom Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Berggrens underhåll under samma tid med sju R:dr 10 sk. 8 r:st. allt banco. Detta utslag, hvarmed jag för min del åtnöjts, har deremot blifvit å delosidan i underdånighet öfverklagadt och beror för närvarande af Kongl. Maj:ls nådiga pröfning. Genom utslag den 12 April 1843 hade Skellefteå tingslags Häradsrätt dömt förre Fältjägaren Gustaf Ferm att böta 10 daler för smädeord emot Kronobetjent och 40 daler för egenvillig rubbning af gods, som varit utmätt och i qvarstad satt; och hade, uppå vederbörandes anmälan om dessa böters förvandling, samma Häradsrätt den 7 Dec. nämnde år föreskrifvit, att Ferm, som enligt 8 kap. 8 §. Utsökningsbalken borde umgälla qvarstadsbrottsböterna med 14 dagars fängelse vid vatten och bröd samt jemlikt 5 kap. 4 §. Straffbalken och Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 de för oqvädandet ådömda böter med fyra dagars sådant fängelse, skulle i brist af tillgång till böternes gäldande i stället undergå aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Ferm ock sedermera utstått; och hade, i anledning häraf, Häradshöfdingen Justus Ludvig Euren, hvilken såsom Häradsrättens ordförande vore för beslutet ansvarig, erhållit del af den hos Justitiasombudsmansembetet vid detsamma gjorda anmärkning, och uti förklaring deröfver anfört, att då den bestraffning, 8 kap. 8 §.
Förargad och villrådig kastade jag mig på soffan och stirrade tankspridd framför mig, då i en hast jag tyckte mig upptäcka något anmärkningsvärdt på golfvet framför toilettbordet. Jag steg upp och skyndade dit, lutade mig ned och betraktade golfvet med en noggrannhet och sinnesrörelse, som om jag funnit en juvel, en omätlig skatt; det var spåret efter en smutsig skosula, helt liten och nätt, men likväl icke af ett fruntimmer, ty dess sneda skapnad antydde en stöfvel. Det kunde icke vara spåret efter min egen fot, ty jag hade dagen förut nyttjat galoscher, det fanns icke den minsta smuts på mina stöfvelsulor, och det hade för öfrigt varit torrt på gatorna qvällen förut, men regnat betydligt under natten, det var således icke jag sjelf, som lemnat detta spår. Hvem var det då? ”Den hvita pierrot’n!” utropade jag omedvetet och stannade orörlig framför den ominösa smutsfläcken. Du är färdig att utbrista i ett gapskratt Alf, jag ser det på dig, men vänta ett ögonblick och besinna, att jag ännu var i ett slags svaghetstillstånd efter min långa sjukdom, och medgif, att detta yttrande väl kunde undfalla en klok menniska under dylika omständigheter! I sjelfva verket kände den glade och föga fantastiske kandidaten en ganska stark böjelse att skratta, men Malkolms nästan bedjande och sorgsna ord hejdade genast hans munterhet, och han sade allvarsamt: — Jag försäkrar dig att, ehuru jag ett ögonblick fann ditt utrop besatt, så förstår jag mycket väl, huru den, som uteslutande en längre tid varit sysselsatt med en enda idé, kan hänföra allt till densamma, huru orimligt det kan synas för andra. — Ja, är det icke så, i synnerhet då allt förenar sig att nära och återlifva denna idé. Nåväl, med ifvern hos en jagthund, sökte jag på golfvet urskilja de fortsatta spåren af min hemlighetsfulla gäst och tyckte mig verkligen finna flera, fast otydligare ända bort till dörren.
Utskottet, som i de mindre detaillerne i allmänhet förblifvit vid det gamla, har likväl infört en besvärande nyhet, som icke bör medgifvas, deri att Utskottet uppdragit Taxeringsman en förut aldrig medgifven rätt, att beskatta i annan ordning till personlig bevillning, än mantaLl ngder innehålla, och tillagt Taxerings männen rättighet, att, med afvikelse från en Husbondes uppgift t flytta Tjenstehjon till en annan TjenstehjonS' Den 29 Maji. 559 dass för att derigenom bereda en högre Bevillaing, hvilket torde tillåtas mig med exempel upplysa, sedan jag först anmärkt, att i allmänhet ganska orätt fordras Bevillning efter 2 Artikeln af annat Tjenstefolk, än som kan beräknas till öfverflödig Betjening, och till uppassning, och allsingen rättsgrund finnes i föreskriften, att en Husbonde skall betala afgift efter andra Artikeln för i hushållningen nödige bchöfiige Tjenstehjon, såsom Inspecto* rer, Fogdar, Rättare, Trädgårdsmästare, Hushållerskor med flere, och hvarföre af Utskottet önskades få upplyst, efter hvilken rätts princip Bevillning efter andra Artikeln bör för dem erläggas, då flere Tjenstemän, icke en gång de, som njuta 2 å 300 Riksdalers lön, sådan erlägga, och i händelse icke detta stadgande står 1 törening med rättvisa och lika beskattningsgrunder för alla medborgare, hvarom jag tviflar, yrkar jag, att stadganden derom, med undantag af Laquaijer och Betjening för uppassning, må i Betänkandet utgå.
Onskligt vore derföre om efter den återremiss, som E. o. Ad. troligen kommer att bevilja, Utsk. kunde utfinna något bättre än den nuvande och alla föreg:de BevillmsPörordmr. Jag erkänner likväl att jag har föga förhoppning om att Utsk. skall kunna nå ett så lyckligt mål; och orsaken ligger deruti att det icke är Statens tjenstemän utan skattdragande sjelfva som ensamma tillämpa författmn. Möjligen skall man på grund af detta yttrande beskylla mig för att vara en vän af Byråkratien, men min öfvertygelse blir i alla fall, att det strider mot statsmachinens rigtiga gång, att E. St:r sjelfva eller några deras delegerade tillämpa de författmr, som E. St:r sjelfva beslutat. Hvad beträffar alla öfriga beskattnings-lagar som E. St:r besluta, såsom ang:de ChartaSigillataBevillmn, Tulloch PostBevillmn, så är tillläinpningen af dessa lagar updragen åt Statens embetsoch tjenstemän, men när det är fråga om allmänna bevillningens utgörande 428 Den 26 Mars. efter de grunder som B. St:r bestämt, så äger en Statens embetsman ingen rätt att blanda sig deri, utom för att dervid bevaka Statens rätt. Följden häraf är den att man knappast någonsin kan upgifva exempel på en rättvis beskattning sedan Bevilln:sFörordn:s tillkomst. Om deremot man bildade TaxeringsKomitéer, hvilka voro inför vederbörande embetsmyndigheter ansvarige för sina åtgärder, så är jag öfvertygad att Författmn skulle tillämpas vida rättvisare än som nu är händelsen. Nu bestå TaxeringsKomitéerna af oansvariga ledamöter, hvilka kunna tillämpa författmn efter eget godtfinnande, och som äro oåtkomliga för en åklagare, äfven om han kan bevisa att de upsåtligen begått en orättvisa.
Edr billigare under föröfrigt likartade förhållanden, än ett hemman, som, 224 Dep 15 November f. m. exempelvis, betalar 20 Kdr. Man må oberopa hvilket lagrum som helst, så finnes i lag härtill ingen anledmg, emedan hvart reservskjutshemman endast är skyldigt bestrida reservskjuts der det blifvit indeladt, eller vid närmast belägna Gästgifvaregårdar, hvarvid olika indelning existerar för håll — och vidare än hvad naturaprestationen ålägger, kan man icke föranledas vid skattens förvandling i kontanta bidrag. Om denna jemkning på detta sätt komme till stånd, skulle ju skenbarligen följa, att åtskilliga hemman gynnades på andras bekostnad. Ett sådant förslag, långt ifrån att befria jorden från skjutsskyldighet, skulle endast vid henne säkrare fästa densamma. Med stöd af hvad jag sålunda anfört, får jag föreslå: 1:0. Att åboer, hvilkas hemman äro vid större farvägar belägne och anslagne till bestridandet af den i lag stadgade hålloch reservskjutsskyldigheten, icke må vidare vidkännas någon förhöjning i de nu för skjutsbestyret utgående kostnader. 2:0. Att K. Befh-.de i alla län skulle ega rätt, med afseende på derefter lämpade förhållanden, och på sådana ställen der en större trafik fordrar utvidgad skjutsskyldighet, sedan genom entreprenadauktioner skjutsskyldig heten blifvit af entreprenörer öfvertagen och tillika blifvit utrönt den för skjutsningens bestridande erforderliga afgift, utöfver hvad skjutslaget nu är förpligtadt utgöra, påbjuda en efter omständigheterna lämpad högre skjutslega, i förhållande till det erforderliga större skjutsningsbesväret. Likväl med iakttagande deraf, att resandes beqvämlighet oell skyndsamma fortkomst dervid tagas i noga öfvervägande. Yisserligen befarar jag här det inkast, att jordbruket ieke befrias från skjutsbestyret, så länge entreprenader endast verkställas på de stora vägar; men i samma mån rörelsen ökar sig, blifva de nuvar:de små vägar mera beresta och föranleda till skjutsskyldig hetens öfvertagande af entreprenörer, hvarigenom man i en framtid skall hinna det utstakade målet.
R:dr, vederlaget för ljuspenningarne inbegripet, så alt de å nya staten erhöllo i lön 1,300 R:dr, då deremot bemälde vederlikar undfingo en löneförhöjning of 733 R:dr, hvarigenom deras löner blefvo till 2,000 R:dr förökade. Bemälde Revisorer och Regementsskrifvare, hvilka sålunda onekligen blefvo vanlottade, hafva nu uti ingifna skrifter, som af vederbörande Stations-befälhafvare blifvit till Eders Kongl. Maj:ts nådiga behjertande anmälda, underdånigst bönfallit, det Eders Kongl. Majit täcktes, med fästadt afseende ej mindre å den ställning de inom Flottans civilstat tillförene innehaft, än ock deras i sednaste tider betydligt ökade tjenstegöromål, i nåder förhjelpa dem till samma lönebelopp, som blifvit deras vederlikar Bil. JM 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om, Statsverket 1859. 35 förunnade, eller 2,000 R:dr R:mt för hvardera; hvilka ansökningar Förvaltningen af Sjö-ärendena, uti infordradt underdånigt utlåtande, på det sätt tillstyrkt, att för sökanderne, som äro 6 till antalet, föreslagits en förhöjning af 400 R:dr i hvarderas lön, så att denna komme att uppgå till 1.900
Änderna rodde med snabba simtag ända ut i vasskanten och stirrade på dem mellan strå och svajande blad; måsarne kretsade outtröttligt fram och åter öfver dem, och ur den mariga småskogen, som betäckte de klyftrikå kullarne, uppsteg ett moln af kråkor. Dessa skreko i sin bestörtning så, att det hördes rundt om sjön, och den gamle stallknekten på riddarborgen, som var tidigast uppe af alla i den trakten, blef uppmärksam på skrä- net. Han undrade, hvarför kråkorna hängde öfver kullarne som en svart sky, och hvarför måsarne ilade fram öfver sjön, som hvita blixtar, och kom så att upptäcka svanerna. Han lät ryktet därom gå vidare, så att en hvar, som vaknade, genast fick veta, att det var svaner i sjön. Hvarpå denne i ilande fart ref till sig kläderna och skyndade ut på murarne eller upp i tornet för att få se dem. Men då borgherre och borgfru, då tärna och page, som alla stego bittida upp, hade sett svanerna och gladt sig öfver synen, så fanns ännu en på slottet, som ej sett dem. Den lilla borgfröken själf visste intet och såg intet, ty hon låg alltjämt i sin sötaste sömn. Utanför hennes kammardörr rådgjorde hennes tärnor, om de skulle väcka henne. » Skola vi våga väcka jungfrun? » sade de. » Hvem vet, hur länge de kungliga fåglarne dröja i sjön? Hvem vet, när det härnäst kommer svaner hit till oss? Otröstlig blir jungfrun, om hon ej vaknar, förrän svanerna äro flugna. » Och det ändade så, att de fromma tärnorna väckte den lilla jungfrun med det högljudda tal de förde utanför hennes kammardörr. På borgen fanns i de dagarne en gäst af stor betydenhet, fast ingen tänkte på honom den morgonen, då svanerna kommo. Det var Illa var det ock, att han rätt gärna ville äga den lilla juDgfrun, ty hon var mer fin och fager än någon han dittills sett. Detta förebrådde han sig som en dårskap. T y det var så, att alltsedan han kom till borgen, hade han ej kunnat afvinna jungfrun ett enda ord.
K:mt R:dr. öre. T:r. k:r. R:dr. öre. Sammandrag öfver årliga arrendebeloppet för de, inom nedannämnda län belägna, sedan September månad år 1853 till Oktober 1859 utarrenderade Kronofiskerier: - Gefleborgs län .. Wester-Norrlands län Jemtlands län Westerbottens län Norrbottens län Skaraborgs län Ärliga arrendet. i Penningar* R:mt R:dr, löre. i torr Fisk. Auk. til! Exp.-Utsk. den 17 Mars 1860, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis nådiga remiss ä Dess och Rikets Kammar-kollegii berättelse om Sala silfververks Ränle-ersätlnings/ond för redogörelsetiden ifrån den i November 4854 till samma dag 1858. (I. A.) Kongl. Mnj:t har, genom nådig remiss den 23 November sistlidet år, behagat till Stats-Utskoltet öfverlemna Kongl. Kammar-kollegii, enligt föreskriften i Kongl. Brefvet den 31 Oktober 1825, under den 31 Oktober 1859 afgifna, fortgående berättelse, angående Sala silfververks Ränle-erältnings-fond för redogörelsetiden ifrån den 1 November 1854 till samma dag 1858, och inhemtas deraf, att förhållandet med denna fonds tillvext och förvaltning under de ifrågavarande fyra åren varit följande. A.)
Till Höga RiksRättens upptagande och pröfning har jag, å embetes vägnar, i följd af R. H. S. KonstitutionsUtskotts mig.meddelade förordnanden, och genom min redan ingifna ansökning Lit. A, vördsamt öfverlemna! åtskilliga till laga åtal för vista mål, angående hvilka talan af mig nu bör vidare utföras i öfverensstämmelse med de af Konstitutionsutskottet för hvarje mål stadgade grunder. l:a Punkten. Vid sistförflutna Riksdag hade Rikets Ständer, jemte skrifvelse af den 23 April 1835 x), till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat ett, efter af dem anförda grunder, upprättadt förslag till så kallad VexelLag, angående både inrikes och utrikes vexlar, och anhållit, att Kongl. Maj:t, med upphäfvande af dess förnyade Vexelstadga den 21 Januari 1'748, tillika med öfriga i ämnet sedermera utfärdade författningar, täcktes omförmälda lagförslag i nåder gilla och fastställa; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer äfven i underdånighet uttryckt den önskan, att, i händelse förslaget vunne Kongl. Maj:ts nådiga bifall, Kongl. Maj:t måtte genom serskild Författning, som liktidigt med VexelLagen kunde promulgeras, meddela de reglementariska föreskrifter, Kongl. Maj:t i nåder kunde pröfva nödiga, i stället för sådana till börs-och mäklareordning hörande lagbestämmelser, som innefattades uti de författningar, hvilka till upphäfvande blifvit föreslagna. Af det inför H. M. Konungen i StatsRådet den 9 Maj 1835 hållna protokoll öfver Justitieärenden inhämtas, att sedan Konungens Högsta Doin - *) Bihanget till RiksStåndens Protokoll vid Riksdagen åren i834J och i835. io:de Samlingen, i:a Afdelningen, N:o 323.