Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kasSa bemyndigas fullmäktige att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 s., å Stockholms och Götheborgs börser låta uppköpa vcxlar, dragne på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbare. Nedgår kursen till 127 s., åligga det fullmäktige att lill detta pris inköpa dylika vexlar, så ofta de af välkända och solida trassenter eller endossenter erbjudas.” Uti denna reservation hafva instämt herrar Nordenfelt, Åke, och L. Bergman samt riksdagsfullmäktige!) Henrik Andersson från Örebro län. Vid punkterna 4 och 5: af herr doktor Sandberg: "Efter min öfvertygelse bör uti reglementet införas ett bestämdare åliggande, än ordet bemyndigas innefattar, för Banko-styrelsen, att på Stockholms och Götheborgs börs låta uppköpa säkra och goda vexlar till 127 skillingars kurs och derunder, på sätt 115 § i öfrigt föreskrifver. Skälen dertill äro följande: l:o. För realisationen är det af vigt att på ändamålsenligt sätt och i hela sin vidd begagna de fördelaktiga konjunkturer, sorn kunna inträffa. En liten ränte-förlust är under sådana förhållanden mindre att afse, än silfver-fondens förstärkning. Ty för detta ändamål måste man eljest, då en svårare ställning inträder, göra vida större uppoffringar, vare sig genom kreditiv elier direkt lån på utländsk ort, enligt 120 §, och sådant blir vanligen förgäfves eller länder till det ondas förvärring, när en kris är för handen. Kloka och ändamålsenliga operationer under en lycklig konjunktur kunna eck i betydlig mån förekomma den vådliga ställning för banken, som skulle tvinga till de högst betänkliga strypnings-åtgärder, hvilka uti 121 § omförmälas. 2:o. Om Banken icke begagnar de gynnande tillfällen, som erbjudas att köpa goda vexlar, då kursen är under pari, eller 128 sk., så användas de till importens förökande, hvaraf Banken ingalunda har någon fördel. 3:o. Banken är till för landets skull, säger man, och det med rätta. Men landets vigtigaste angelägenhet i detta hänseende är, att
Prot. 1844-> $ Samt. 1 Afd, i5 Haft, 5 Bevillnings-Utskottels Memorial, N:o 3o. ull gjort ett undantag från den eljest i förevarande memorial följde alfabetiska ordningen, af denna dess inbjudning, angående garnet, funnit sig föranlåtet att i afseende å ullen hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, hvilka för den ullsort, som hufvudsakligen användes till sådant garn, som kan komma i fråga att införas, antagit så hög tu 11afgift, att den af Presteoch Bonde-Stånden å det ofärgade garnet till 21 sk. bestämda tull med 3 sk. understiger hvad den, enligt ofvananförda grund, bordt utgöra, äfvensom att Preste-Ståndet, som genom antagande af en medeltull å all ull, mest afvikit från Utskottets förslag, måste afstå från hvar sina beslut och instämma i Borgare-Ståndets, hvarigenom ett någorlunda behörigt förhållande mellan tullen å ull och de tullafgifter, Utskottet nyss förut tillstyrkt å garn, bereddes; dock att, hvad införselsrättighetens begränsning till vissa städer angår, Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet i denna del gillade förslag måtte af de hegge andra Stånden biträdas; men om dessa inbjudningar, genom hvilkas antagande Rikets Ständer i denna del jemväl gingo Kongl. Maj:ts yttrade Nådiga åsigt om närvarande taxebestämmelsers bibehållande till mötes, lemnäs utan afseende, får Utskottet, som anser alla Stånden vara ense derom, att ull bör tullfritt få utföras och vid införsel fortfarande vara fri från tolag, för frågans afgörande i öfrigt föreslå omröstning, hvilken Utskottet, på de förut utvecklade skäl och omständigheter, tror böra föregå voteringen om garn och dervid Ridderskapet och Adelns beslut, såsom närmast instämmande med Utskottets förslag, torde få utgöra ja-propositionen, sedan genom föregående voteringar blifvit utröndt, hvilketdera af de öfrige besluten bör antagas till contraproposition, nemligen sålunda: 40:o.
Det efler gammalt språkbruk s. k. hofveriet, eller den godtyckliga behandlingen, att ålägga åboerne på dylika hemman en större arbetsoch dagsverks-skyldigket, än de snart sagdt förmå utgöra, och hvilka tryckande praestationer kunnat värderas till 200 r:dr r:gs på ett helt hemman, har fortfarit alltsedan 1600-talet, då det uppkom; och boställsinnehafvårne fortfara ännu dermed, hvarigenom händt, att ganska mångå åboer på sådana hemman måst, utblottade på allt, blifva rof för fattigdom och elände, samt slutligen med hustru och barn blifvit en tunga för församlingarna. Jag får alltså vördsamt föreslå, att det s. k. hofveriet Den 5 Mars e. m. 33g måtte af R. St. förklaras upphäfvet, såsom opassande med denna tidens bruk, och att sådane hemmansåboer må blifva befriade från den Larda behandling de, i anseende till dagsverks-skyldigheters utgörande, hittills undergått. Om remiss af detta mitt memorial till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. anhålles vördsamt. 4. Fråga bar redan blifvit inom RiksStm väckt, angtde indragning af de värfvade regttena , såsom K. Gardesreg:tena och Kronprinsens Husar-reg:te m. fl., och utan tvifvel behöfves sådant, i allt livad ske kan, till besparing i statsutgifterna, örn vi skola någonsin kunna vinna nedsättning i skatterna. Men då det ej är att förmoda, att R. St., under närvar. förhållanden, kunna lyckas att tillvägabringa någon så vidlyftig indragning af gardes-reg:tena, som i sådant afseende vore nödigt och önskvärdt; och om utan tvifvel en nedsättning af värfvade eavalleriet, på det liela, mäste anses mindre nyttig för Rikets försvarsväsende, än minskning eller lättnad i de indelta cavallerierna: vågar jag endast fästa R.
Häraf den inbördes motsvarigheten mellan Ord och Färg; samt den omständighet, att man alldeles så, som man med den vackraste färg kan vara ful, kan med de vackraste ord säga en lögn, en platthet, eller ett intet. Men härmed är jemväl Tankans och Skapnadens – eller Teckningens – hufvudvigt ådagalagd. Kunde menniskan, såsom konstnär, göra allt: så vore tvifvelsutan höjden af förträfflighet, att skapnadens fullkomlighet alltid förenades med färgens. Men en sådan förening är och förblifver ytterst sällsynt. Det är då rådligast, att mest beflita sig om den förra fullkomligheten; såsom den mest angelägna. I allmänhet består sann uppfostran till det Sköna deruti, att lära öfverallt skilja flärd från sak eller verklighet. All tjusning af föremål, som äro blänkande bländverk, eller med grannlåt göras för konstlade och konstlande syften, har, liksom dessa föremål sjelfva, sin grund i menniskans flärd. Och hvad är Flärden? Uttrycket af en sjukdom i hennes inre sinnesverktyg. Denna sjukdom har gjort, att mot hvarje mått af sak i Sanningens rike, svarar alltid ett mått af flärd i Lögnens. Flärd är saken ditåt: ett stort sken af verklighet; det är en dunstbild af sakens skapnad, som det kan mångdubbla, men icke vara eller rätt framvisa; det har icke heller den sanna färgens klarhet, men kan lysa mer, än all möjlig sak och all möjlig färg; det har ett lif, men är ändock ett phantom. Det visar allt – och icke nog; det visar mer – och icke allt; liksom en dimma kring en bergspets visar på långt håll en skapnad deraf, som är sakens, utan att ändå vara sakens egen. Ser man deremot den verkliga ytan af en sak, så är ytan sjelf saken: och när den synes, gör ögat med rigtighet slutsatsen; dimman är borta, känslan är tillfreds, begreppet fylldt, och man ser ett sannt. Det anförda förklarar, hvarföre flärden af en sak kan frappera mer än saken sjelf, och huru det väsenlösa kan, i viss mån, ersättas genom en storhet af massa och glitter.
När nu dertill kommer, att bland utgifter, i kassaräkningen år 1848, för korvetten Svalans mindre förändring, utom ofvannänmde räkning ä segelduk, som ej tillhör förändringskostnaden, finnas materialier till ett värde af 2,057 Ridr 1 sk. banko, hvilka väl till en tiel blifvit använda till korvetten, dock ingalunda till bela den upphandlade qvantiteten, så måste det anmärkta beloppet af 6,281 R:dr 32 sk. 8 rist. banko kunna reduceras till omkring 2,000 R:dr, som blefve den egentliga förändringskostnaden. Vid 2:dra §■: Anmärkningen vid inköpet af sjökort, att på det år 1849 inköpta förråd deraf beräknats 15 procents försäljningsprovision, ocb att sådant kunnat besparas, om sjökorten blifvit, direkte från Stockholm reqvirerade, torde i sig sjelf kunna vara riktig, men för Befälhafvande amiralen har ej kunnat vara bekant, om någon eller huru stor provision, sorn beräknats af försäljningsmannen, enär sådan provision ej uppföres på den räkning, som af stationen betalas. Icke heller har någon officiel kännedom om sjökortens inköp af Kronan från framlidne Amiralen af Klints sterbhus, och att någon fördel kunde tillskyndas staten, om de behöfliga korten reqvirerades på annat sätt, än hittills under många år ägt rum, kommit Befälhafvande amiralsembetet. tillhanda. Hvad särskilt 1849 års inköp vidkommer, så var anskaffningen påkallad af den större sjörustning, sorn då ägde rum och som — 295 — kräfde en skyndsammare komplettering, och vid sådant förhållande var äfven naturligt, att sjökorten anskaffades på stället, då de funnos der att tillgå. När frakt och risk afräknas, så torde äfven provisionsutgiften på den obetydliga upphandlingssumman af 100 R:dr 24 sk. ej vara af särdeles betydelse. Vid 3:dje §.:
Allt hvad jag känner bringar mig till den öfvertygelse, att jag skulle vara föga bättre än Charlatanen , om jsg försökte beräkna, hvad ej låter beräkna sig. Hvsd som visar sig är, att den färdiga delen ej är obrukad, och att den andra delen icke lär blifva det. Men del är ej så som jag och nästan hvarje Svensk ansett saken. Vi kunna härom gå tillbaka till Riksens Ständers skrifveleer 1815 och 1818. Canalen har alltid blifvit ansedd som Statens företag, och Statens bristande tillgångar gjorde, att man sökte införa enskildte delägare i företaget. Deraf upkom ett Bolag, och sålunda tror jag att största vinsten är den , som Staten skall vinna på andra vägar, än den af directa inkomsteo Den 6 Augusti e, m. 313 ulgjord genom Canalafgift; och den måste blifva mångdubbel , ty jag kan ej tro att någon beseglar Canalen , för det att blott den skall få en inkomst, utan för den nytta de eller Staten deraf skörda; och i följd deraf, är en annan Statens vinst lika vigtig, den, att för Canalens utförande och underhåll bibehålla Bolagets enskilta interesse och åtgärd i saken. Af detta skäl blef Bolaget förvissidt om räntor för sitt Capital , och tiden skall sanna hela vigten af att bibehålla denna grundsats Det är betalningen af denna ränta som Actie-ägarne, för att ej minska den contanta tillgången för arbetet, föreslagit att under arbetsåren utgöra , medelst en motsvarande förhöjning å actiernas capital, hvilket jag för min del anser rättare , än den af Utskotten föreslagna utdelning af Canal-inkomsten , som , svår i flere hänseenden att för detta ändamål frånskilja verkets allmänna redogörelse, kan i motsatt fall utgöra en ej obetydlig contant tillgång för arbetet. Det har blifvit sagt, att Disconten varit för mycket utvidgad. Detta låter, 60m hade Styrelsen öfver Disconten öfverskridit sine gränsor , och då, ehuru den saken är förbi , jag ej kan hålla till godo en 6ådan beskyllning; så får jag förklara, att Di-; sconten aldrig blifvit utsträckt till den gräns som var föreskrifven , utan tvertom har Dire ■ ctionen alltid hållit sig långt inom den.
Mörner, som börjat diskussionen, har mot det förslag, som af regeringen blifvit frarnstäldt, i främsta rummet anmärkt att det begärda anslaget icke bort vara endast af provisorisk natur, utan åtminstone till en del sättas på permanent stat. Till svar derå får jag erinra, att om en och samina anslagssumma har till ändamål dels att fylla de brister, som under en föregående tid uppkommit, dels ock att öka holhållningssumman till det belopp, som för framtiden vore nödigt, så kan en sådan summa nu icke gerna såsom permanent bestämmas; ty antingen skulle detta anslag då blifva för litet under den närmaste tiden för de begge ändamålen gemensamt, eller också allt för stort framdeles, blott såsom en tillökning i det ordinarie anslaget, sedan bristerna blifvit betäckta. Detta har också Gr. Mörner ganska rigtigt insett och fördenskull på så sätt delat summan, att en del deraf skulle blifva permanent och den öfriga delen blott tillfälligt anslag. Emot denna af Gr. Mörner föreslagna anordning, ber jag dock att först och främst få anmärka, att ingen egentlig grund blifvit uppgifven för den sålunda gjorda fördelningen, eller hvarföre den fasta tillökningen skulle bestämmas till 170,000 rdr; ty såsom en sådan grund kan väl icke anses blott den omständigheten, att hofhållnings-summan derigenom jernnäs från 630,000 till 800,000 rdr och att förhöjningen skulle utgöra något mera än 25 proc. af det nuvarande anslaget. Jag föreställer mig deremot, att vid bestämmandet af en permanent anslagsförhöjning, en mera specifik grund härför både kan och bör uppgöras, och jag tror att en dylik lätt finnes, dels i den föregående, senaste tidens erfarenhet angående kostnaderna för hofiförvaltningen, dels i bestämda kalkyler öfver de många behof, som för en Konung alltid förefinnas, och hvarpå Frih. Hamilton ganska rigtigt uppgifvit åtskilliga exempel. På begge dessa vägar har jag också sökt göra mig reda för det ifrågavarande behofvet, eller för den summa, som af Sverige bör, äfven för framtiden, beviljas såsom förhöjning i Konungens hofhållning, och jag har dervid visserligen så till vida kommit till samma resultat som Gr.
(Motsvarar §. i|. i Banco-Reglementet af år 1823, pag. 111.) $: ?5- Om, vid omsättning af ett Discont-lån, någon felaktighet på det inlemnade nya reversalet förekommer, vare tillåtet att ett sådant Document, emot ett nytt fullständigt reversal, inom en månad ombyta, dock med vilkor, att den föreskrifna inbetalningen blifvit vid första Bocumentets inlemnande verkställd, och att Disconlens säkerhet i Öfrigt finnes behörigen förvarad ; kommande förfallotiden för ett sålunda omsatt lån att räknas från den dag, då det felaktiga Documentet inlemnades, på sätt att, då senare omsättningen beviljas, lånetiden f samma förhållande förkortas. §. 26, I och genom anmanings-brefven för Discontlån skola, till upplysning för Låneoch Omsättniugs-sökande, som deraf kunna vara i behof, äfven meddelas forma* lairer till de borgensoch viLtnes-meniogar, Banco-Utskottets Memorial N.-o 148. som för Discont - reversernas antaglighet äskas. §. 27. _ De inom Banco-Disconten vidtagna och stadgade ordningar, i afseende på betyg om Lånsökandes och Löftesmäns vederhäftighet, hafva år 1823 af Rikets Ständer blifvit godkända, då i sammanhang dermed förklarats, att Låntagares och Löftesmäns egenhändiga namnteckning äfven får bevittnas af Församlingarnas Presterskap, eller af tvänne andra kända och trovärdiga män. (^Motsvarar 12 §. i Banco-Reglementet af år 1823, pag. 112.) §. 28.
Domare deltagit, icke då ännu ånyo inträdt i utöfning af Justitiag-Ombuds** 21 mans-Embetet, och att t. f. Secreteraren med anledning såväl deraf, som att tiden för besvärs anförande öfver omförmäldte Utslag snart instundade, ansett sig böra, på sätt som skett, delgifva Banco-Fullmägtige samma Utslag; hafva Fullmägtige, under den 19 Maj 1840, enär tvifvelaktigt vore, att de utaf Piikets då församlade Ständer, för de af dem utsedde Justitiae-Ombudsman och hans Supleant utfärdade förordnanden, dåmera kommit dessa Embetsman tillhanda, så att något hinder icke kunde möta för Justitiae-Ombudsmans-Embetet, att vid ifrågavarande mål lägga hand, till Justitiae-Ombudsmans-Embetel återlemnat ofvanberörde utslag för den vidare åtgärd, som Justitioe-Ombudsmans-Embetet kunde finna erforderlig. Och lärer Justiliae-Ombudsmans-Embetet, uti dess till Rikets näst sammanträdande Ständer afeifvande Berättelse, icke underlåta att för Rikets Stan • 1*1» der omförmäla hvad åtgärd bemäldta Embete må hafva i detta mål vidtagit. § 6. Utlåningar till Staten och vissa andra Allmänna Inrättningar. I ytterligare afräkning å Riksgälds-Contorets skuld till Banken för 1808 års försträckte Krigskostnader, äro den 31 December 1840 inbetalte: Capital •' R:dr 88,000. och Ränta , — 158,400. hvadan återstoden af Bankens fordran vid nämnde års slut, utgjorde 3,872,000 R:dr Banco.
General-löjtnanten deSuremain föl-skjutits, någon ersättning af samma fond då ännu blifvit lemnad, de förskjutna summorna måtte godtgöras så snart Barthelemy-fonden det medgåfve, samt beloppen emellertid uti förskotts-konto i rikshufvudboken upptagas; och biföll Kongl. Maj:t, jemlikt ofvan högst berörde nådiga bref af den 7 April 1830, denna underdåniga anhållan samt anbefallte Kongl. Statskontoret att låta beloppen i räkenskaperna balanseras. Då sedermera vid 1844 och 1855 års riksdag Kongl. Maj:t uti aflåten nådig proposition till Rikets Ständer föreslog, att, med upphäfvande af deras år 1812 fattade beslut 1 om kolonien S:t Bar Transport: 107,151: 36. 6. 888: 16. 5,272: 24. 30 — Transport: 107,151: 36. 6. 888: 16. — 5,272: 24. thelemys och blifvande ultra-marinska besittningars öfverlemnande till Kongl.
Upplästes och lades till Handlingarna StatsUtskottets, den 5 Juli på Bordet lag - 494 Den 7 Juli e. m. de Memorial, med bifogad afskrift af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 2g sistlidue Juni till Riksens Ständers Statsutskott, rörande de Barthelemiska medlen. Företogs till afgörande Dagsamt Oeconömie Utskottens sedan den 5 Juli b vilande Betänkande, angående en allmän handelsoch näringsfrihet. ■Friherre Cederström, Jacob: Då För” hällandet med förevarande ämne är sådant, att i fall anmärkningar vid Utskottets Betänkande skulle göras, ingen anledning är att förmoda, det de deruti kunna verka någon förändring, och Utskottets Betänkande dessutom i det mesta är ganska väl utarbetadt, inskränker jag mig vid att tillstyrka bifall å detsamma. Höglöfl. Bidderskapet och Adeln ägde, enligt min tanka, rättighet, att dervid förklara, det deras 1809 och 1810 gjorda conoessioner återkallades, så framt icke de öfriga MedStånden uti Beslutet instämde ; men då Bidderskapet och Adeln alltid har mera afseende pä allmänt väl än enskilda fördelar, så kan jag icke föreställa mig möjligheten af ett sådant vilkor; utan anhåller endast att om, emot förmodan, det Högvördiga Prestoch det Wällofl. Borgare Ståndet skulle afslå Betänkandet, Bidderskapet och Adeln dä, utan Dea 7 Juli. e. m. 495 att trara hindradt af sitt nu fattade beslut, i förening med Hedervärda Bonde-Ståndet inlemna en underdånig önskan lill Kongl. Maj:t om Skrålagarnes upphäfvande enligt de uti Utskottets Betänkan e stadgade grunder; hvaröfver jag får anhålla om särskild proposition af Herr LandtMarskalken. Den af Herr JandtJHar skalken , i enlighet roed Friherre Cederströms anförande, gjorda proposition, blef af Höglöfl. Bidderskapet och Adeln bifallen. Herr Valdman, Otto Fredrik : I hvad Friherre Cederström yttrat instämmer jag
Sedan Utskottet i ofvannämnda Betänkande hemställt, att väckt motion i fråga om rättighet till fri försäljning å landet af hembrygdt öl och svagdricka måtte anses 16 Allm. Besv. och Ekon.-Ulskoltets Memorial N:o 14-2. icke böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd, har Hedervärda Bonde-Ståndet ålerreinitteradt Betänkandet, med förklarande att Ståndet för sin del ansåg att hembrygd af öl och svagdricka, äfvensom försäljning deraf, utan anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller annan myndighet, borde vara å landet tillåten; men som ifrågavarande Betänkande blifvit af öfrige tre Riks-Ständ bifallet, kan återremissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 31 Juli 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Juli, 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af älerremiss utaf Betänkandet N:o ill. Förestående Betänkande, deruti Utskottet yttrat sig i anledning af väckt motion i fråga om skyldighet för egare af frälseränta att, mot lösen, afstå dispositionsrätten till ekeskog, har af Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit återremiteradt: men som öfrige Riksstånden bifallit Betänkandet, kan återremissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 31 Juli 1860. Allm. Besv - och Ekon.-Utskollets Memorial IS.is 143 och 144. 17 N:o 143. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Juli 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af äterremiss utaf Belänkandet N:o 112. Ofvannämnda Betänkande, deruti Utskottet afstyrkt väckt motion om upphörande af Klockares skyldighet alt fortskaffa
Han uppgaf nu några anstalter, som alla hade afseende på fäderneslandets, isynnerhet Kaschmirs, bästa ... Jag kunde väl nämna några fattiga, som borde understödjas, moskeer och andra fromma stiftelser, som här och der kunde grundläggas, men en konung bör först tänka på det stora och allmänt nyttiga, innan han sysselsätter sig med det mindre och mera enskildta. Det skadar ej, om du låter monarchen förstå det, på det han redan på förhand måtte få en god tanka om din vishet. Min far gick, men uppsökte mig åter efter några timmar. Min aning, sade han, har icke slagit felt. Konungen hade, innan han för andra gången lät förekalla dig, intagit en dubbel sats opium. Du känner ej verkningarna af detta gift. De slappa nerverne spännas, hjertat utvidgas, ådrorna svälla af etheriska strömmar. Hela verlden antar en rosenfärgad skrud och fantasien frambringar de gladaste, men tillika de mest brokiga äfventyrliga skapelser. Men så snart vallmons krafter upphört att verka, följer en fullkomlig matthet, en utomordentlig domning som slutar med en djup dvala. Du kan således lätt förklara dig så väl Schahens öfverspända förbättrings-griller, som hans hastiga sömn. Mellertid önskar jag att hans ynnest för dig icke måtte förflyga med vallmo-ångorna. Det förundrade mig, att Schahen ej lät kalla mig. Hela eftermiddagen förled och så kom qvällen under en orolig väntan. Padischah sofver ännu! svarade man beständigt, sedan jag, otålig öfver detta långa uppskof, infunnit mig i palatset och flera gånger frågat efter min herres tillstånd. Väl fruktade jag ej som han, att Dödens Engel skulle afhämta honom, om han ej före midnatten fullbordade en välgörande handling; men jag fruktade, att om han ensam uppvaknade efter den afgörande stunden, kunde hans förstånd rubbas, eller han till och med dö af förskräckelse. Då redan ej mera än en timma återstod, rusade jag in i vaktrummet och begärde få inträde till monarchen. Men ingen vågade släppa mig in, ingen vågade störa hans sömn. Min far frågade mig om orsaken till denna besynnerliga otålighet.
Rdr för hvarje, utgöra tillsammans om dagen 700 Rdr Rrut. Denna summa skulle, fördelad lika på hvarje adelsman, som deltaga i valet, den minst bemedlade lika som den rikaste, säkerligen komma att utgöra flere hundra Rdr om året; och som det knappast är troligt att genom denna åtgärd Riksdagarne skulle förkortas, så lärer overkställbarheten af hela förslaget lätt inses, hvadan, enligt min öfvertygelse, ingen annan utväg återstår, än att helt enkelt förkasta detsamma. Jag tror icke att det är lämpligt, eller med Grundlagen öfverensstämmande, att med anledu. af förslaget, väcka några frågor i modifierad syftning, och då jag i öfrigt anser det öfverflödigt att kosta några ord på en bevisning, vare sig i ena eller andra afs:det, anhåller jag vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, om propos, på afslag å Utsk:s Betänk. Frih. Raab: Då jag förra gången hade ordet, anhöll jag om framställandet af en propos., som gick derpå ut, att R. o. Ad. ville förklara såsom sin gemensamma tanka, att R. o. Ad., utan någon annan förändring i sitt nuvtde representations-sätt, ville godkänna den grundsatsen, att ett mindre antal personer af ofrälse Stånd, som vore eller hade varit embetsman och som egde jord. skulle kunna vinna inträde inom detta Stånd. Jag har dock sedermera erfarit, att detta förslag innebar en sådan förändring i det nu under öfverläggning varande, att det icke kunde blifva föremål för R. o. Ad:s beslut. Jag får derföre föreslå den modifikation i mitt förslag, att det komme att erhålla följande lydelse: »att, derest val inom Ridderskapet skall ega rum, sådant måtte ske endast i sammanhang med inrymmande af ett mindre antal ledamöter, utsedde bland egare af och fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord, hvilka till ofrälse Stånd höra. men på grund af fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å Rikets Stat.» Jag anhåller vördsamt om propos. på detta förslag. Medan jag har ordet, anhåller jag att få till besvarande uptaga ett par yttranden.