Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det af sjö-förvaltningen afgifne utlåtande öfver Lots-direktörens förslag för fyr-anläggningarne i Riket medgifver visserligen nyttan och behofvet af att fyrskepp å ifrågavarande plats anlägges, men Förvaltningen har deremot förutsett så många i yttrandet uppräknade hinder och svårigheter för ifrågaställde fyrskepps anskaffande och ändamålsenliga vidmakthållande å nämnde ställe, att man väl haft skäl ytterligare draga fördel af i ämnet sakkunnige personers meddelade upplysningar innan beslut af Utskottet fattades, helst Statens utgift, efter Utskottets förslag, icke gäller mindre än Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Uiskottets Memorial AA 32. Si 70,000 R:dr. Det är ej min mening att bestrida nödvändigheten af någon anstalt för fyr-anläggning å besagde för sjöfarten farliga grund, utan är det min öfvertygelse att det är Statens skyldighet att, i allt hvad på den kan ankomma, bidraga dertill att sjöskador må kunna i möjligaste måtto undvikas; — men då en sådan auktoritet dragit i tvifvelsmål ändamålsenligheten af den föreslagna fyr-anstalten, nemligen fyrskepps anläggning, och således densamma afstyrkt, har jag trott att Staten, hellre än att experimentera bort den nu af Utskottet tillstyrkta summa, bordt föreslå medel för uppförande af ett fyrtorn å meranämnde ställe, äfven om detta blefve betydligt kostsammare, ty en sanning är det, att menniskolif ej kunna med penningar mätas eller uppvägas. Och är det i sådant afseende jag önskat och ännu önskar att, innan Utskottets förslag vinner Ständernes bifall, sakkunnige personers yttrande i ämnet måtte infordras innan medlen varda för det tillstyrkta ändamålet använde, samt i följd deraf deras användande må bero på ett närmare bepröfvande. Vidkommande lyshållningen å Agön, har Lots-direktörens förslag af den 26 Januari detta år för ifrågavarande ändamål, eller fyrs anläggande å boningshusets vägg, upptagit ett kostnads-belopp derför af endast 6,500
Hur förunderligt fort hon kunde glömma sitt gamla jag för det förnyade jag, hon nu bar inom sig. I hennes hjärna fick det plötsligt lif detta unga väsen, det fick hjärta, hjärna, ögon och öron. Hon började känna detta nya jags känslor och tänka dess tankar. Hon tog i en sak men släppte den åter, hon gick så drömmande omkring i det lilla huset, att hon slutligen brast i skratt och sprang ut på trappan och satte sig med händerna i kors utan att låtsa någon värksamhet. En liten svart negerunge kom ensam vaggande, rullande på sina korta ben byvägen fram. Hon fick med ens intresse för hans lilla kropp, så flögo tankarna in i villorna rundt om — till alla dessa hundra små kroppar och själar. Hon studsade vid tanken på att de voro af samma nation som hennes eget ofödda barn — de skulle växa upp under samma himmel, under samma förhållanden, till samma språk och smak och vanor. De skulle få den säregna likhet i kynne, som förenar olika barn af samma folk. De skulle få mer gemensamt än hon af födelsen hade med detta barn. Hon erfor nästan svartsjuka — denna lilla amerikan, som var hennes barn, skulle kanske bättre förstå dem än henne! Ett var visst: det skulle bättre förstå denna by, detta folk, detta lif, än hon hade gjort. Gud — det var ju barnets by, barnets folk, barnets tillkommande lif! Hon såg sig om med en förvirrad känsla. Måste det då icke vara hennes ock? I barnet skulle ju hennes lif nu och alltid gå upp — kunde det så göra utan att äfven gå upp i det barnets var? Hastigt jagade bilderna för hennes syn det växte, detta barn, det kom bort från denna vrå, ut i världen hvilken värld? Jo en, där hon var främling, en stor, stark, fordrande och gifvande värld, som skulle fylla hennes barns lif. Åter kände hon samma afund. Nej, ville först känna denna värld, hon ville förstå, hon ville äga — annars glede barnet ifrån henne. Nu blef allt mer medvetet, fick form och värklighet. Hvarför skulle allt vara slut för henne? Betydde det egentligen något, om hon eller barnet kom fram? Var det icke hon själf, hennes eget väsen som lefde upp i barnet? Och hur långt kunde icke detta barn hinna?! Fanns det en gräns för möjligheten?
Maj månad nästlidne år med särdeles nit bestridt Jäkarebefattningen vid fängelset i Malmö och under sin tjenstgöring ådragit sig svåra sjukdomar, hvarföre han ock då mera åtnjöt tjenstledighet, hvartill kom, Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition, JV> 42. 7 att, enligt hvad Styrelsen egde sig bekant, Andersson befinner sig i torftiga omständigheter, i underdånighet hemställt, att Kongl. Majit måtte täckas hos Rikets Ständer föreslå Andersson till erhållande af rättighet att efter afskedstagande! från läkaretjensten vid Straffoch Arbets-fängelset i Malmö, få under sin återstående lifstid å allmänna Indragningsstaten uppbära det belopp, han i aflöning för samma tjenst nu åtnjuter, nemligen dels i stat bestämdt arfvode, Fyra hundra Riksdaler, och dels ett Andersson för lemnad läkarevård åt garnisonen personell beviljadt arfvode, till belopp af Sextiosex Riksdaler 32 sk., eller tillsammans Fyrahundra Sextiosex Riksdaler 52 sk. biko; uti hvilken hemställan Kongl. Majlis och Rikets Stats-Kontor, fastän, vid .frågor om pension, personela arfvoden i allmänhet icke tagas i beräkning, likväl, med hänseende till de beträffande Andersson förekomna, bevekande omständigheter, ansett sig böra hufvudsakligen instämma. Då Rikets Ständer, enligt hvad deras underdåniga skrifvelse d. 2 Juni 1848 innehåller, ehuru de icke funnit godt lemna bifall till gjord framställning derom, att vid fångvården anställde läkare skulle få bestämd pensionsrätt sig tillagd, likväl i sammanhang dermed förklarat sig benägne, att, i händelse en eller annan bland desse läkare skulle finnas särdeles förtjent att af en sådan förmon undantagsvis komma i åtnjutande, taga frågan derom i särskildt betraktande, samt beträffande Andersson vitsordadt är, att han, hvilken närmare
Denna tidsutdrägt hade för Bolaget de olyckligaste följder, emedan ett år för arbetet förlorades, under hvilket penningckonjunkturerna i England voro utmärkt gynnsamma, då deremot om våren 1853, då arbetet först kunde taga sin början, penningemarknaden redan började blifva tryckt, hvilket jemte kännedomen om aktie-kapitalets otillräcklighet för företagets fullbordande vållade ett plötsligt och högst betydligt fallande af Bolagets aktier, hvarefter hela dess tillvaro endast varit ett fortsatt försök att invänta bättre tider. 3:o Att Bolagets Direkt, bestått af 2:ne afdeln., den ena i England, den andra i Sverige, hvilka hvardera för sig fattat beslut, och af hvilka den Engelska haft förvaltningen af Bolagets penningeaffärer, som således helt och hållet varit undandragna den Svenska Direkt:ns kontroll, ett förhållande som förorsakat arbetets planlösa bedrifvande och andra administrativa misstag, emedan Svenska Direktms beslut alltid måst bero af de penningereinisser, som från England erhållits. 4:o Att de Engelska Direktörerne och deras vänner disponerat hvarje Bolagsstämmas majoritet, i följd hvaraf någon ändring af ofvannämnde förhållande icke kunnat vinnas, och för det 5:o att Bolaget varit utsatt för allmänt kända storartade bedrägerier. Hos Bolaget ligger således efter min åsigt ej direkte skulden till, att det ej kunnat fullgöra sina åtaganden, och synes mig att Svenska Staten eller enskildte personer, utom aktieegarne, hittills af Bolagets tillvaro och verksamhet icke lidit några förluster eller olägenheter, men deremot vunnit flere väsendtliga fördelar, såsom utbildande af opinionen om jernvägars nytta, och möjligheten att dem åstadkomma, införande af penningar i landet, upöfvande af enskildte personers arbetsskicklighet, samt utveckling och spridande inom landet af erfarenhet om jernvägsarbetens utförande. Det kontrakt som Bolaget ingått med Svenska Staten, synes mig, sedan Bolaget ej kunnat upfylla dess vilkor, vara till Den 21 Januari. 57 inånga väsendtlig» delar förfallet, då detsamma ej fullständigt angifver Bolagets rättigheter och skyldigheter under de förhållanden. sorn nu inlrädt, hvadan jag, då dessa sannolikt förr eller sednare komma att ställas under domstols pröfning, anser, att R. St. höra hos K.
Upplästes ett från Allmänna Besvärsocb OeconomieUtskottet inkommet Memorial, af den 24 dennes, i anledning af Herr Förste Archiatern von Schultzenheims Mo.j tion, om en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Sex månader före de hädanefter "blifvande Riksmöten, de allt sedan 1772 saknade l\i ksdagsrelationer måtte från de pu-; blique Verken och Konungens Befallningshafvande infordras: yttrande sig Utskottet, att från de öfriga 3:ne RiksStånden ännu icke erhållits någon remiss af berörde Memorial, samt Utskottet funnit den deruti väckta frågan icke kunna hänföras till någon af dem, hvilka enligt 34 §■ Riksdagsordningen tillhöra Utskottets handläggning, utan ansett den snarare vara ett ämne af sådan beskaffenhet, som skulle den åsyfta ett tillägg i Grundlagen, i anledning hvaraf Utskottet trott detsamma icke tillhöra dess behandling, Den «> 5 Maj. \ ■Lades på Bordet. Upplästes ett Memorial från RiddarhusUtskottef, af den 10 Maj, innefattande tillstyrkande, att maximum af Lånesummor på fastigheter å en hand af RiddarhusCassan, med de derunder lydande särskilta Stiftelsers Cassör, samt AdeligaJungfru-tifts-Cassan, måtte ifrån och med 5,000 till 10,000 Riksdaler förhöjas. Lades på Bordet. Föredrogs ett ifrån Särskildta Utskottet inlemnadt Memorial, af denna dag, med anhållan, att Utskottets Betjening, som, utom Secreteraren, består af en Notarie och en Cantzlist, måtte få med 2tne Cantzlister förökas. Bifölls.
För att icke missförstås, ville motionären genast anmärka, alt han med folkbeväpning icke menade ett tillfälligt uppbåd af oordnade, onfvade och odisciplinerade folkhopar, hvilka man, då fienden komrne i landet, gåfve vapen i händerna och (örsåge med mer eller mindre dugliga anförare, utan förstod motionären dermed en sådan organisation af landets krigshär, hvarigenom, under tillräcklig öfningslid inom hären, åt alla svenska vapenföra ynglingar en så långt utbildad stridsskicklighet bibringades, att när kriget ufbröte eller fienden trängde in i landet, hela den manliga befolkningen inom en viss ålder i de yngre åren stöde stridsfärdig alt efter en på förhand uppgjord plan ingå i härens leder för att genast deltaga i landets försvar; tilläggande motionären, ali då han fullkomligt insäge behofvet eller åtminstone den stora fördelen af all ega en väl disciplinerad och väl öfvad slam af äldre i stadig krigstjenst stående män, omkring hvilka, såsom deras lärare och föredömen i vnpenföring och krigslydnad, ur folkets in i kärnans leder inträdande yngre krigare kunde sluta sig, så förkastade han icke alldeles hvad man kallade "stående här”, ulan yrkade blott, att ”folkbeväpning'’ skulle vara hufvudsak vid värt lands försvar. Man hade länge påstått alt vår indelta här vore det säkraste palladium för landets sjelfständighet, och man hade helt nyligen sagt: ”att blott vårt gamla indelningsverk orubbadt bibehöUes. kunde Sveriges konung och Sveriges land vara trygga för alla både yttre och inre faror”, men motionären åter trodde alt Svenska folkets ärfda kärlek till det lagbundna konungadömet och för sina fäders land vore det onda säkra värnet för håde Sveriges konung och Sveriges land, och alt den indelta hären ensam O # O D ’ hade ingen trygghet att erbjuda i någotdera afseende Det vore dock blott, med hänseende till den indelta härens förmåga att skydda emot yttre våld och inkräktning, som motionären ville yttra sig.
Om det, å ena sidan, måste medgifvas, att svårighet möter mot ett fullständigt uppräknande af alla dem, hvilka det skall åligga att hålla handelsbok, så syntes, å den andra, en i mera allmänna ordalag affattad föreskrift, såsom föremål för olika tolkning, skola lemna rum för stridigheter, ledande tili dröjsmål och tidsödande omgång i ett ämne, med hvars natur det öfverensstämmer, att skyndsamhet erfordras, och till en för de särskilda slagen af närings-idkare menlig osäkerhet. Begagnades deremot den utvägen, att bland dem, hvilka drifva handel eller näring i egenskap af liufvudsakligt yrke, de klasser tydligen angåfvos, som det tillhörde, att öfver rörelsen föra bok, så torde i allmänhet en tillräcklig ledning för omdömet blifva lemnad. Detta hade uti förevarande §§ blifvit iakttaget, och det kunde förutsättas, att härigenom, så vidt ske kan, förebygdes uppkomsten af tvetydiga fall. Olägenheten deraf, att, i dylika fall, afgörandet måste bero på domarens, endast från jemförelse med de utsatta klasserna och tilläfventyrs jemväl från afseende på handelns eller näringens vidd och omfång härledda pröfning, blefve då också minskad. I den mån erfarenheten visar behofvet af ännu flera klassers upptagande i lagen, kunde derom medelst författning förordnas. På grund häraf funno Justitie-råden icke Kongl. Majda A åd.
Om remiss till Höglofliga Banko-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. A. O. Wallenberg. JW 252. Af Herr Walenberg! Att silfverplanlsar af uppgifven beskaffenhet må mot visst pris genom Rikets Ständers Bank samt Lånekonloren i Göteborg och Malmö allmänheten tillhandahållas. Genom skiftningarne uti de olika ländernas produktion och konsumtion uppkommer tid efter annan att det ena landet har till det andra en skuld, sorn jag, till skilnad från den fonderade, skulle vilja benämna handelsskuld. Sådan skuld balanceras ofta i ny räkning, men understundom måste den salderas d. v. s. betalas, Betalningsmedlet emellan de olika länderna äro de ädla metallerna. Genom att göra dessa liqvider så enkla och lediga som möjligt bringas skuldsumman till det minsta möjliga. Dessutom inverkar detta på priserna å förnödenhetsvaror inom landet och således på välståndet; ty billiga lefnadskostnader är ett bland grundvilkoren för välstånd. Såsom det nu är stäldt betalas så beskaffad handelsskuld billigast med myntadt silfver. Vid hvarje sådan liqvid förlorar Svenska Statn | procent myntningskostnader och den till legering använda kopparen. Om således för sådana större liqvider banksedlarne invexlades med finsilfver, så uppkom ofvannämnde besparing för Staten och man besparades den föga uppbyggliga företeelse att prägla silfvermynt här för att smälta ned detsamma i Hamburg. Jag föreslår derföre: att Rikets Ständer mätte besluta att genom Riksbanken låta tillhandahålla allmänheten plants, innehållande 60 u finsilfver efter svenskt prof och vigt, mot Fyra Tusen Riksdaler Riksmynt i Riksbankens sedlar för hvarje sådan plants. Jag ber vidare få föreslå: att, enär Göteborg och Malmö äro närmare i beröring med det öfriga Europa än Stockholm och sedan jernvägarne numera underlätta transporterne, Rikets Ständer må besluta: att dylika plantsar må jemväl tillhandahållas åt allmänheten vid lånekontoren i Göteborg och Malmö. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. A. O. Wallenberg.
Brot. 1865 åf 1866. 8 Sami. 11 Haft 2 Allm: Besvärsoch Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 36. 2:o att Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga sådan åtgärd, dels att, jemte det Svensk man får vistas och bosätta sig i Norge och Norsk man i Sverige utan särskildt tillstånd eller annat vilkor, än sorn i afseende å fattigvård och sjukvård för medellösa är nödigt, alldeles enahanda rätt tillägges båda ländernas undersåter i afseende å rätt att idka handel, handtverk eller annat yrke, samt således jemväl att i sjötjenst antagas, dels att den kompetens, som efter aflagda kunskapsproi blifvit vunnen i det ena af de förenade rikena till utöfvande af läkarekonst, apotheksrörelse, tjenstgöring å fartygsåsom befälhafvare, skeppare eller styrman af en eller annan grad, äfven får i det andra riket tillgodonjutas utan annan inskränkning än möjligtvis den af kompletteringsprof angående kännedom af vissa författningar eller annat, som för yrkesutöfning i någotdera riket särskildt kan finnas nödigt; 3:o att sedan i afseende å rätt till idkande af handel, handtverk eller annan näring samt kompetens efter aflagda kunskapsprof för utöfvande af vissa yrken, förhållandena blifvit reglerade emellan Sverige och Norge, Kongl. Maj:t täcktes taga i nådigt öfvervägande i hvad mån likartade bestämmelser vore lämpliga emellan Sverige och Danmark samt, efter upptagande af de afbrutna underhandlingarne i detta ämne, söka tillvägabringa den öfverenskommelse, som för båda grannfolken pröfvas fördelaktig.
St:r sjelfve, efter pröfning af gjorda anmärkningar, funnit dem förtjena afseende; har Utskottet icke kunnat finna den satts riktig, som blifvit uppställd i 3 §. af 1812 års Instruction samt i 10 5* af 1023 års Förslag, att Revisorerne skulle (med utöfning af större magt än den, som Grundlagen tillaggt R. St:rs Statsutskott), få hos K. M:t anmäla gjorda anmärkningar. Med sådane åsigter af R. St:rs Revisorers åligganden i allmänhet, i afseende på granskningsrättighetens utsträckning och utöfningen af deras anmärkningsrätt hvad StatsVerket beträffar, har Utskottet till pröfning^ företagit K. M:ts Nåd. Förslag till förnyad Instruction för R. St:rs Revisorer, och i sammanhang dermed äfven de enskilde Motionerne i ämnet. Såsom i det hela utgående från lika hufvudgrunder, som dem Utskottet, på sätt ofvan förmäldt är, funnit sig böra godkänna, samt för öfrigt till det mesta O innefattande enahanda föreskrifter, som af R. St:r år 1823 gillades, har Högstberörde Nåd. Förslag ej kunnat blifva föremål förandra erinringar, andem, som, i följd af ett olika omdöme om Stadgandernes speciella lydelse uppkommit. I detta afseende får Utskottet anmäla: att, då Utskottet ansett räkenskaperne blott utvisa StatsVeikets tillstånd, men icke innefatta redovisningen 224 Stats-Utskottets för Styrelsen och förvaltningen deraf, hvilken del af redovisningen igenfmnes uti de föreskrifter och beslut, som K. Bref, Protocoller och öfrige handlingar upptaga, Utskottet jemväl funnit fullständigheten af i §. fordra det tillägg: att, jemte ”räkenskaperne”, dertill hörande K. Bref, Protocoller och Handlingar, utan undantag innefatta den allmänna redovisningen för StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Dessutom finnes ingen i detta arbete så kunnig entreprenör, all han utan Kronans skada kan ingå i contract, ej heller äger man erforderlig arbetskunskap att våga uppgöra ett så - 34o Den a5 November e. m. dant contract. Ett sä angelaget arbete egnar sig dessutom bäst att utföras utan entreprenad. •— Jag anhåller således att StatsUtsk. måtte tillstyrka afslag på denna summa. I den sjunde oell sista punkten liar Utsk. tillstyrkt ett ej begärdt anslag af 8,000 r:dr för inventering af ekvirkesförråden i Carlskrona. Denna materiel kan möjligen missvårdas, men ej på annat sätt bortkomma, hvadan uppbördsmannen ej svarar för densamma. Intressant kan det dock vara att se utgången, och ehuru jag anser denna som den onödigaste af alla utgifter, skall jag ej underlåta alt tillstyrka bifall lill Utsk:s förslag, när betänk, återkommer; men jag anhåller endast att Utsk. mätte tillstyrka förslagsvis 8,000 r:dr eller något mera, på det viii besparingen må blifva statsverkets, men arbetet ej afstanna, 0111 10,000 r:dr skulle erfordras i stället för 8,000. — Jag slutar med att vördsamt begära ålerremiss. Hr Råfelt, Anton, uppläste följande: Ehuru jag alltid tillhört och alltid skall tillhöra den del af Representationen, som önskar största hushållning och ändamålsenligaste behandling af Statens medel, dels af full öfvertygelse att landets knappa tillgångar det fordra, och dels af eget intresse, emedan jag, ehuru ännu tjensteman, dock lika mycket tillhör de skattdragandes antal, kan jag ej afhållrj mig ifrån alt göra tvänne nnmärkmr emot StatsUtskts utlåt. N:o 354 Uang:de anslag till exlrastatsreglering för sjöförsvaret, emedan jag anser vägran af utgifter, der de af behofvet oundgängligen påkallas, leda till stor misshushållning för Staten. Den ena af dessa anmärkn:r är nemi., att StatsUtsk. icke tillstyrkt det af K. M. äskade anslag till dockornas fullbordande i Carlskrona.
Under sådan synpunkt är mitt förslag uppgjordt, och jag har trott, att det i detta afseende uppfyller fordringarna å ömse sidor. O111 det deremot är R. o. Ädts vilja, att frågan 1111 skall slutas, förfaller mitt förslag, och då är det, på sätt Hr Dalman och Frih. Cederström framställt, riktigt att inhemta, huruvida R. o. Ad. yrkar propos. i motsats till den åsigt, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit; men för min del skulle jag vid detta tillfälle vilja undvika ett sådant yrkande. Hr von Hohenhausen: Såvida, enligt hvad jag kunnat fatta, Hr Gr. o. Landtnäs öfvertygelse är, att ifrågavar. ämne skall behandlas såsom ett önskningsmål, d. v. s. såsom de 4 RiksSt. vid förra riksdagen detsamma behandlat och äfven vid denna riksdag 2tne Stånd beslutat, måste den propos., jag begärt, ej stå i strid med Hr Gr. o. Landtrots åsigt, utan vara dermed fullkomligen öfverensstämmande, och propostn således ej kunna vägras. Skulle dock R. o. Ad., på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, hellre vilja antaga en mitignlion i formen för expeditionen, vill jag, närj vi derigenom komme till samma mål och jag aldrig älskat uppehålla för blotta ordtvister, gprna förena mig med honom; men min öfvertygelse är, att, såsom jag förut yttrat, grundlagen i detta fall bör så ändras och förtydligas, att båda Statsmagternas gemensamma beslut skall erfordras i fråga om myntenhetens bestämmande. Sådant är dock icke nu i grundlagen stadgadt, utan på motsatt sätt har grundlagen blifvit uppfattad såväl vid förra riksdagen som vid denna af 2 Stånd, och jag har hvarken af BancoUtskts eller någon annans framställning kunnat få en annan öfvertygelse. Emedlertid skall jag, för att komma till slut, förena mig med Frih. Palmstjerna. Gr. Horn:
I io.j egande ratt, bör man alltid erinra sig, att Kronan kan icke sjelf bruka sin rått och sitt interesse, utan måste alltid, såsom myndling låta det bevakas genom Ombud , då deremot den andre Contrahenten ej behöfver lita på Ombud, utan kan sjelf profva sitt båsta; och lika sorn en Förmyndare ej bor sålja Myndlingens fastigheter, så anser jag äfven Stånderne ej utan högst giltige anledningar bora köpa eller sålja för Kronans räkning. Om Kronan eger Lågenheter, som hon ej behöfver, eller sannolikt kan komma att behöfva, såsom t. ex. Recognitionsskogar o. s. v. då må Stånderne öfverlägga och besluta, huru desse Lågenheter må fordelagtigast anvåndas. Äfvenså, om Kronan för något synnerligt ändamål eller något förut icke kändt behof, skulle behöfva inköpa en Lågenhet, så må sådant ske efter förutgången noggrann pröfning; men att Kronan skall köpa, inlösa och så vidare af sSdan anledning att den eller den anmåler sig såsom Säljare och handeln synes vara förmånlig för Kronan, eller tvärtom, att Kronan skall sålja af sådan anledning, att den eller den anmåler sig såsom Köpare och visar handeln vara förmånlig för Kronan — det anser jag för iiaS Stats-Utskottets Betänkanden. min del vara så vanskeligt och leda till så många och stora förluster för Kronan, att man såsom princip borde antaga, att aldrig låna örat till sådane forslager, Nåringars och nyttiga Inrättningars upphjelpande år ofta det skål, som åberopas vid sådane frågor och ännu oftare år detta skål en blott förevändning.
Kansli-expedition bestämmes till 5,000 Ridr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är omförmälde aflöning fastställd att utgöra 5,500 Rdr.» 14 Stali-Ulikollets Utlåtande IV.o 159. »Den som vill, att aflöningen för Expeditions-sekreteraren i Sjöförsvarsdepartementets Kansli-expedition bestämmes till 4,000 R:dr, röstar Jä', Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna aflöning att uppföras med 4,500 R:dr.» 24:o. Uti andra punkten, mom. litt. d hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer, jemte anmälan af de betänkligheter som i uppgifna hänseenden förekommit emot godkännande af det nådigst framställda förslaget till förändrad organisation af Flottans Konstruktions-korps, måtte i underdånighet anhålla, dels att vid nästkommande riksmöte, få af Kongl. Maj:t härom emottaga förnyadt för slag, affattadt, såvidt sådant pröfvades lämpligt, i öfverensstämmelse med de af Utskottet angifna grunder, dels ock att vid denna korps ledigblifvande tjenster, tillsvidare och intilldess korpsen.s organisation blifvit slutligen bestämd, ej måtte återbesättas; dock borde, enligt Utskottets åsigt, korpsens nuvarande anslagssumma 30,650 R:dr af Rikets Ständer ställas till Kongl. Maj:ts disposition för nästkommande statsreglerings-period.