Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Universitet. J. Nordlund, Th. D:r, Kongl. Hofpredikant, Kyrkoherde i S. Mariae Magd. församling i Stockholm, L. N. O. L. S. J. G. Lundberg, Th. D:r, Ord. Kongl. Hofpredikant, Kyrkoherde i S:t Jacobs och Johrs församl, i Stockholm L. N. O. N. H. Selander, Professor, Ledamot af K. W. A. C. H. Rundgren, Theol. D:r, Contractsprost, Kyrkoherde i Norrköpings stads och S:t Johannis landsförsamlingar, af Linköpings Stift, L. N. O. L. S. J. Janzon, Contractsprost, Kyrkoherde i Säby församling af Linköpings Stift, L. W. O. L. S. C. Petrelli, Th. D:r, Contractsprost, Kyrkoherde i Söderköping och Skönberga af Linköpings Stift, L. N. O. L. S. A. N. Schmidt, Contractsprost, Kyrkoherde i Nykils församling, Linköpings Stift. L. S. Arvid Moberger, Th. D:r, Contractsprost i Tunaläns och Sevedes Contract, Kyrkoherde i Södra Wi och Djursdahla. L. S. J. Otterström, Kyrkoherde i Varola, Versås, Edåsa och Ljunghems församlingar, L. N. O. J. A. Säve, Theol Doct., Prost och Kyrkoherde i Mariestads, Ullevad och Eks församlingar, L. N. O. A. F. Sondén, Domprost i Skara, L. N. 0. A. Bergman, Kyrkoherde i Dala pastorat af Skara Stift och Contractsprost. L. S. Gust. Wilh.
Jag har trott det kunna tjena till gagnelig upplysning i det under öfverläggning nu förev:de ämnet att anföra dessa data. 11. o. Ad. torde deraf behaga finna, att äfventvret af bränvins* smugling icke är tillfyllest af så oroande beskaffenhet, som man föreställt sig. Gr. Liljencrants: Då jag sista gången hade ordet, an såg jag icke lämpligt att uttala min mening om hvad som borde vidtagas i afseende på tullagstiftningen. Jag anser likväl att, om en förhöjning i tillverkningsafgiften af R. St:r nu beslutas, R. St:r ej väl lära underlåta att förhöja tullbestämmelserna i förhållande derefter, likasom äfven att medgifva drawback, der utförsel af bränvin kan komma i fråga. Hvad den siste värde talaren beträffar, att lian, såsom »stående i spetsen för tullverket», kunde anse en tillökning i bränvinsskatten såsom någonting lämpligt, enär derigenom skulle uppstå ett ytterligare premium för tullförsnillning, så har han haft 92 Den 6 Maj e. m. godheten att i detta afseende, genom de derefter meddelade upplysningar, lugna någorlunda litet hvar. Jag vill fästa den värde talarens uppmärksamhet på att, om en förökad tillverkningsafgift skulle frambringa ett nytt premium på tullförsnillning, skulle det ena qvitta med det andra. Jag får fortfarande yrka att den ifrågasatta tillökningen i bränvinsskatten må af H. o. Ad. beviljas. Hr von Troil, Sam. Gust.: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är af en särdeles grannlaga beskaffenhet. Att vi äro i behof af ökade statsintrader, erkänner jag till alla delar, och att cn sådan ökad inkomst med skäl skulle kunna läggas på bränvinshandteringen vill jag ingalunda bestrida, men jag hyser dock betänklighet härvid, enär jag tror mig veta, att bränvinsbrännarne under de förhållanden, som redan nu existera, icke skörda någon annan vinst på handteringen än den, som de kunna hafva genom drankens användande till kreaturen.
Med Grefve Gyldenstolpe skulle jag tro, att då 3 Stånd afslagit frågan, mäste saken förfalla, om än Bidderskapet och Adeln skulle bifalla belåningen. Men då Grefve von Fersen omtalat sin afsigt vara att föranleda Ridderskapet och Adeln till de andra Ståndens inbjudning att godkänna EkonomiUtskottets åsigt, måste jag sådant bestrida. Man har sagt, att intet steg blifvit taget för att bilda Spannemålshandel sedan Magazinsinrättningens upplösning. Jag frågar, om icke det första och största steget dertill just var denna upplösning af Statens deltagande i spannemålshandeln. Men det har blifvit ett mode att klaga öfver landtmannens förlägenhet; och denna klagan begagnas, efter omständigheterna, såsom skäl för allt hvad man vill genomdrifva, således äfven för belåning af spannemål. Det är icke många dagar sedan man förmått Rikets Ständer besluta ett silfverlån, som gör i sedlar 5f million, för samma betryckta landtman. De tyckas således hafva fått i låneväg betydlig lisa, på realisationens och alla andra Den 8 Mars e. m. 75 näringsidkares, ja liela rikets bekostnad, så att spnnnemålsbelåningen hvarken är så nödvändig eller billig. Dessutom hafva Rikets Ständer i afseende på spannemålstullen vidtagit beslut, sorn jag destomera tror Regeringen komma att gilla och utföra, som Hon för detta ämnes utredning hört en särskild, af RiksStåndens ledamöter för det mesta bestående Comité. Bankens fastighetslån hafva ock blifvit utvidgade till landtmannens fördel, o. s. v., så att jag icke tror, att man med fou kan klasja öfver bristande O o åtgärder till landtmannens fördel. Man säger, att spannemålen bör vara försäkrad, och påslår att, när så är, Banken äger all nödig säkerhet. Jag har dock icke kunnat förnimma, att dermed menas något annat än brandförsäkring. Säden bör likväl vara derjemte försäkrad mot möss, tjufvar och mask, om Banken deri skall äga en tillförlitlig pant, och huru låter det sig göra? Ekonomiutskottet har påstått, att det vore Bankens fördel att belåna spannemål.
Hr Gr:n nämner äfven i sin framställning, att 1833 års lönereglering var felaktig i så målto, att boställsvärderingen icke var billig. Deremot kan jag ej invända något annat, än att det var första gången en sådan reglering kom i fråga; och altman då begick misstag i beräkningarne, hörer till de menskliga tingens vanliga ordning. Men det är också sannolikt, att dessa misstag nu kunna undvikas eller åtminstone betydligt förminskas. Man säger att det är nästan omöjligt att rigtigt upskatta ett boställe Detta är ett yttrande som det förundrar mig att få höra i en tid, då jordbruket blifvit updrifvet till en ovanlig höjd, då man, om icke dagligen, åtminstone månatligen, hörer talas om egendomsköp till höga priser, så höga, att jag icke kan föreställa mig ett så stort lättsinne hos köparen, att han icke skulle hafva gjort sig reda för den egendomensvärde, som han köper. Kunna nu så många köpare bedöma hvad en egendom är värd eller egentligen hvad afkastning den kan gifva, så mätte det väl finnas ett sätt, att äfven utröna, hvad boställen äro vårda, ty den enda skillnaden är ju att boställena egas af Staten och brukas af indelningshafvaren, då deremot de andra egendomarne egas af Säljaren och värderas af Köparen. Jag kan således icke inse någon omöjlighet, knappt nog någon svårighet all komma till ett approximativt värde af boställets förmåga alt gifva afkastning — jag valde med flit ordet approximativt, ty jag vet att något absolut i sådana förhållanden icke Den 28 Januari f. m. kan åstadkommas och alt förändringar lätt kunna ega rum. En äldre man som är boställsinnehafvare, kan t. ex. efterträdas af en ung, som kan hoppas att efter naturens ordning få behålla bostället en 6, 8 a 10 år, och om han lagt sig på jordbruk, tager han inom kort tid högre reveny af detsamma, än hans granne kan taga af sin gård, den lian brukar efter ortens gamla sed. Men detta är ju ingen olycka? icke ligger det någon skada deruti att denne person får den brukningsvinst som en arrendator eljest skulle hafva fått? Jag tycker att det skulle vara R.
Om vid Riksdag, då Grundlagsfrågor lagligen kunna afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej äga rum utan Konungens och alla fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut. af Riks-Ståndens Plena förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, medelst samfäld omröstning afgöra, huruvida förslaget må till nästföljande Riksdag hvila eller icke. Förena sig minst frenne Stånd om förändring i en eller flera delar af Utskottets förslag; hvile detsamma, sålunda för ändradi, till nästa Riksdag. Stanna tvä Stånd emot Iva i olika beslut om de förändringar, sorn göras skola, och sig, uppå Utskottets framställning, efter hvarandra ej foga; af göres genom omröstning, sorn af Utskottet föreslås, uti förstärkt Konstitutions-Utskott, hvilken förändrade ordalydelse skall hvilande förblifva, eller, om ingen sådan godkännes, alt all ändring i förslaget må förfalla. Ilvilande förslag till grundlagsändring äga Riks-Stånden vid näslpåföljande Riksdag antingen ogilla, eller oförändradl antaga. Antages förslaget; varde det genom Ståndens Talmän öfverlemnadt till Konungen, sorn sedan Han deröfver inhemtat Stats-Rådets tankar, tager Sitt beslut och meddelar Riksens Ständer å Riks-Salen Sitt samtycke, eller ock skälen för Sin vägran. Vill Konungen bos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne; höre Han Stats-Rådet och öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlägga, uppdrage Konstitutions-Utskottet, att sitt utlåtande derom till Riksens Kons ti tu tions-Utskotte ts Memorial, N.-o 4. 27 Ständer afgifva. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit 5 hvile förslaget till nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta, oförkränkt deras räll alt om förslaget genast sina tankar yttra. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition; då må Riksens Ständer genast kunna — sammanstämmande beslut. Riksdags-Ordiiingen. § 29. mom. 1.
Spongberg, som dertill l:a qvartalets ersättning . 875: — 2:a qvartalets ersättning d:o 875: — | y^Q. 7:o. Kommittéen för utarbetande af förslag till Militära helsovurdens i Riket ordnande. Enligt Kongl. Brefvet den 29 Oktober 1858. Resekostnads-ersättning och traktamente m. m. till Ordföranden, Öfversten m. m. L. Westfelt 796: 48. dito till ledamoten,Fältläkaren vid Kongl. Flottan S. Mörck d:o 748. 17. dito till Fältläkaren N. J Ljungberg d:o 622: 18. dito d:o J. Engholm d:o 663: 83. dito Kommendörkapitenen m. m. C. B. Lilliehöök 248: — dito gratifikation till Sekreteraren, Notarien N. A. Varenius 500: — dito vedergällning till Vaktmästaren P. F. Rydqvist 100: — 8:o. Kommittéen för Kommunal-lagstiftningen i Riket. Kongl. Brefvet den 26 November 1858. Ordföranden, Landshöfdingen m. rn. S G. Troil, resekostnads-ersättning och trakta 87. Enligt Till von mente 1,362: Dito till Borgmästaren m rn. C. J. Stolpe 563: 65 Dito till Bruksegaren C. H. Ekstrand 537: 21 Dito til! Riksdags-fullrnägtigen Nils Larsson från Jemtland 819: 78. Dito till Kontraktsprosten G. W.Gumaelius 587: 23. Förskotts-arfvode till Sekreteraren, v. Häradshöfdingen L Möller 500: — Dito lill Vaktmästaren R. P. Fyrwald 100: — Säger 4,470: 74. Enligt Kongl. Brefvet den 13 Maj 3 859. Till Sekreteraren i förenämnda Kom - mitté, vice Häradshöfdingen L.
Den som bifaller, att förbindelserns ä beloppet /j,/joa,ooo It:dr af 8tatsverkets skuld till Lanken för 1808 ärs krigskostnader, innan Lanken tillätes desamma ä annan man ölverläta, skola Liksgälds-dontoiret till inlösen bembjudas, röstar Den det ej vill, röstar 7Le/. 22 3o6 Statsocl, Laneo-IItskottens Vinner iVej, förfaller Statsoeb Laneo-IItskottens i iH:de puncten af Letänkandet lV:o i/j. gilne tillstyrkan. Lunckcn 7^ bar blifvit a5 samtelige Liks-8tänden godkänd. - ^ „ « Luncke/r 7ö är as II. Lrästeoeb II. Londe-8tänden bifallen, samt ak II. o. lk. antagen med tillägg allenast ak oxlen -vrÄare," bvarigenom puncten skulle el li ulla följande lidelse "att inom linien mä 7r//s ^rc/crro balanceras öfrige Länkens fordringar Lös Staten;" men ak II. Loude-8tändet, "med afseende a det föregående, " beslutad följande förändrade lidelse: "att inom linien maga balanceras a//cr Länkens återstående fordringar Lös Staten. Lä grund ak de i l3:de puncten upptagne Leslut, I den del Lorgare-Ständets med L. o. lk:s samt LrästeStändets sammanstämmer, förfaller den af II.
Ank. till Exp. Utsk. d. 5 Oct. kl. 1 e. m. Memorial, med anmälan att hela beloppet af den sedan t8fo ars början upplupna Batico-vinst erfordras för Bankens consolideratule. Banco-Utskottet har, genom 2 §. uti den för Utskottet gällande Instruction, undfått den föreskrift, att, så fort sig göra låter, till Rikets Ständer inkomma med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1840 års början upplupna Banco-vinst erfordras för Bankens consoliderande. Innan Utskottet kunnat fullgöra denna föreskrift, har det för Utskottet varit nödigt inhemta närmare kännedom om Banco-verkets ställning och lånerörelsens förhållande icke allenast för tiden från och med 1840 års ingång, utan äfven för åren från och med i835 till och med i83g, för att derigenom komma i tillfälle utröna, huruvida vid sistberörde tidpunkt någon del af den då upplupna Bancovinst var oanvänd, och följaktligen kunde till hela beloppet eller större eller mindre del från Banken utbetalas, utan anticipation på den från och med år 1840 inflytande vinst; hvilken utredning Utskottet anser destomera erforderlig, som, på sätt här nedan närmare kommer att omförmälas, Banken ännu har oliqviderad en del af sistnämnde vinst. I berörde afseende har Utskottet inhemtat, att, sedan från den under åren i835 med 183g upplupna vinst 3,3i 1,216: 4i5. jemte de, likmätigt 287 §. i Banco-Reglementet af den 26
Frih. Åkerhjelm, Carl, och JV2 2,221, Hr af Wirsén, Carl Thure, beviljade tvenne veckors ledighet från och med den 29 nasti. Juni: Frih. Wrangel af Sausis, Fullm. Frih. Cederström, Rudolf. JK 1,702. Hr Törnebladh, Gustaf. 4 Den 1 Juli. B a n k o - U t s k o 11 e l: att inträda under den, ordinarie ledamoten JV2 2082. A. Hr Mannerskantz, Carl Axel, beviljade Irenne veckors ledighet från och med den 26 nasti. Juni: .AS 2,088. Hr af Chapman, Fnllm. Hr Falkenstedt, Johan August. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter .AS 393. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg: •AS 1,655. Hr Tornerhjelm, Johan Abraham. Serskildta Utskottet: att inträda under den, ordinarie ledamoten M 1,149. Hr Hjärne, Harald, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 3 innev. månad: •AS 655. Hr Gyllenadler, Fullm. Gr. Mörner, Axel Edvard Knut. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. .AS 160, ang:de extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-Depart:tets handläggning; och förekommo nu 8:de och 9:de punkterne. B i föl los. 10:de punkten. Oå härvid först förekom Utsk:s yttrande, ang:de det af K. M. äskade anslag till upförande af ett Institut för döfstumma i någon af landsorterne, anförde Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då Statens medel för så många ändamål blifvit tagna i anspråk, är del icke min mening, att yrka ändring i Utsk:s förslag; men jag måste dock anhålla att få uplysa, att de skäl, hvarpå Utsk. afstyrkt K. M:s Nåd.
Slutligen och hvad anmärkningen rörer, att den af Utskotten föreslagna rättigheten till öfverenskommelse om fridagarnes begagnande vore olämplig och ingripande i den nya husbondens rätt, få Utskotten i förra afseendet vördsamt erinra, att grunder vore uppgifna för förslaget, men anmärkningen blottad på alla skäl, och i det senare öppet erkänna, att, då stämmodagen börjar eller upplöser förbindelserne, husbonde och tjenare emellan , Utskotten icke kunnat fatta möjligheten, huru en i förevarande fall träffad öfverenskommelse emellan husbonde och tjenare kan förnärma en senare husbondes rätt. Åtskillige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 5 December 182g. 46 Bil.t.Lag s.Allm.Besv.o.Oec, Utsi, Ull.N.*o 7 li Reservationer: Af Professor Gravander: Jag förklarar min tillfredsställelse med det uppsatta och nu upplästa förslaget till besvarandet af åter. remissen. Blott i en enda punkt är jag olika tänkande; den, att jag nu, lika sorn vidalia tillfällen , då fråga varit om lämpligaste tiden till tjenstehjons flyttning, fortfar att anse denna flyttning böra ske straxt efter midsommaren, så att tjenstehjonet är i sin nya tjenst den 1 Julii. För Landtbrukaren är i synnerhet denna flyttningstid den alldra förmonligaste. Jordbruket och boskapsskötseln blilva , om ej ändring i stadgan göres, eljest hädanefter som hittills, högst lidande, till fäderneslandets stora skada. Härmed förenade sig Herr Grefve Oxenstjerna , samt Prostarne Afzelius , Astrand och Dedekind. Af Herr Leffler, Eric M.: Emot de Höglofl. Utskottens förnyade Betänkande, rörande Tjenstehjons-Stadgan , nödgas jag i så måtto mig reservera, som Utskotten, efter min tanka, icke lemnat nog afseende åt de anmärkningar, hvilka inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit gjorda emot Utskottens förslag, att ställa Handelsbeijenier Bil, t. Lag s, Allm, Besv.6,Otc.
StatsUtskottets Betänkande innehåller vidare, att på den händelse Actieägare finge tillstånd i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade. Alla känna och veta, att Disconternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af 20, 30, 40, ja ända till och med 50 procents rabatt. Att förneka de se.yidiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer dem ej kunna bestridas. Lngen utstakar med tydliga och korta Ord, att gäld emot gäld skall qvittas, da den finnes ostridig. Kan någon gäld vara klarare och ostridigare, än Sedlar till Sedelhafvaren? I anledning häraf synes klarligen, att de, som inbetala sina skulder till Disconterna, vinna minst 20 'å 30 Procent af oförmodade händelser, som de säkert aldrig kunde förutse eller tänka när Lånet gjordes: Jag lemnar till Allmänheten att afdömma, om sådant betalningssätt bör beklagas? Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, som tagit Lån uti BancoDisconier. De få betala Capital och Ränta, till yttersta skärfven, ehuru dessa Medborgare äro lika berättigade till hjelp och understöd, som de, hvilka lånt i de andra Disconterna. Dessutom, den som ej kan betala sin skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig j ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, sorn dem skall erlägga. 2 o® Den 17 Martil, e. m. Herr Mannerstam, Johnn: Emot dst Be? tänkande, angående de så kallade FilialDisConterne, sorn i dag utgjort föremål för Ridderskapets och Adelns ötverläggningar, äro så jnånga Anmärkningar yttrade, att det icke kan Vara min afsigt, att dem alia nu upptaga och besvara; jag saknar dessutom både det minne och den lätthet att uttrycka mig» som dertill skulle erfordras.
Jag hyllar den åsigt, att man, i fråga om detta slag af reformer, icke bör gå tidsandan i förväg, men bör taga emot hvad som kan fås, för att en annan gång, då allmänna tänkesättet sådant medgifver, kunna taga vidare steg i reformerande riktning. I afseende å 2:dra §:n i 1860 års förordn. har Hr Grin med rätta anmärkt, att mitt förslag snarare innebär en inskränkning än en utvidgning, men det är en inskränkning, hvarigenom förbjudes använda bedrägeri, hvarigenom lika rätt lemnäs alla, och sådane inskränkningar älskar jag i lagstiftning. Hr Grin har deremot icke rätt då han anser att motionen icke skulle omfatta mitt förslag, ty Hr Henschens förslag till redaktion af denna § lyder sålunda: »Den, som genom bedrägliga medel, eller hotelse om timlig skada, eller löfte om timlig fördel, söker förmå annan, som är äldre än femton år, antingen till affall från den rena evangeliska läran eller till öfvergifvande af den religion, i hvilken han är uppfostrad, eller den trosbekännelse, han enligt lag tillhör, eller ock till öfvergång från ett kyrkosamfund till ett annat, — bote högst 300 rdr. Sker verkligt affall eller öfvergång, då må till fängelse under högst ett år dömas.» Ingenting hindrar således Lag-Utslct att taga saken i närmare öfvervägande, hvilket väl torde vara behöflig!, enär Lag-Utsk:ts ordförande icke tyckes hafva uppfattat innehållet af motionen. Saken synes älven väl värd att behjerta, ty ingen religiöst sinnad person kan gilla att man söker genom bedrägeri eller timliga fördelar locka en person till öfvergång från hvilken religionsbekännelse det må vara. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Frih. Armfelt: Det må i sanning erkännas vara hårdt för de personer, som vid förra riksdagen voro ledamöter i LagUtsk:t, och som då föreslogo stadganden i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad af Hr Henschen nu blifvit yrkadt, att vid detta tillfälle behöfva uppträda, för att söka motivera, att det är skäl att bibehålla de stadganden, hvilkas antagande de Den 22 Juli. 573 då motsatte sig.
B.:dr r:mt vara lika olämplig och oriktig, som beviliningen för passevolantörerna vid Lifgardet till Häst och Arbt. Jag har visserligen icke begärdt ordet, för att tala för högre löner — ty jag har tänkt: den tom icke nöjer sig med litet — kan få intet; men jag trodde att Hr Brakel, då han talade för Art:ts förhöjda löner och hade Kavalleriet så nära sig, att han begagnade det såsom en parabel, till vinnande af sitt mål, skulle funnit, att Lifgardets till Häst Officerare hafva vida större och betydligare utgifter än både Arbts och Fotgardenas då de hafva sina hästar, hvilka icke sköta sig sjelfva, utan för hvilka derföre måste hållas dräng — och lika så behöfligt som oundvikligt nödvändigt det är, att hafva ett Kavalleriltegfte i hufvudstaden, lika nödvändigt hade det kanske varit för Lifgardet till Häst att få förhöjda löner. Hr Brakel har talat om löneafdrag. Jag vill ock här begagna tillfället, utan att blifva vidlyftig och ingå i detalj, blott nämna hvad en Kompanichef vid Fotgardet på den föreslagna lönen, 2,400 R:dr r:mt, ungefärligen kan hafva i afdrag, nemi. i ackordsräntans amortering 499 It:dr 50 öre r:mt, Arméens pensionskassa, kronoutskylder m. m., samt utgifterna för den faderliga omvårdnaden såsom Kompanichef — alltsammans summa 1,900 R:dr nmt, hvilket är jemnt den halfva föreslagna lönen, utom afdragen å inqvarteringen, som upgår till några hundrade R:dr. Skulle jag då äfven göra en parabel med Lifgardet till Häst, skulle hvar och en snart tinna huru betydliga utgifter de måste hafva, och vida större än Fotgardena och Arbt. — Jag nämnde om nödvändigheten i hufvudstaden att hafva ett Kavalleri.
Bevil Ininga-Utskottets Memorial M 33. 7 R:dr. öre. för behållning öfver 100 R:dr till och med 1,000 R:dr för hvarje fulla 100 R:dr — 10. )) af t. o. m . 5,000 R:dr för hvarje fulla JOO R:dr . ... — 20. » » » 10,000 » » » » ... ... — 30. » » » 20,000 » » » » .. — 40. )) » » 30,000 » » » » ... ... — 50. » » » 40,000 » » » » ... ... — 60. )) » » 50,000 >i » » » ... ... — 70. )) » 60,000 » » » » ... ... 80. )) » » 80,000 » » » » ... 90. öfverstigande 80,000 » » » » 1: — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt BorgareStåndets beslut, stämpeln å bouppteckningar, då behållningen i boet uppgår till fulla 200 R:dr eller deröfver, att för hvarje fulla hundra R:dr beräknas till 25 öre.
Mariana jemnt och samt, bittida och sent, i tid och otid, harangerar om qvinnan, och qvinnan, och qvinnan – så känner hon icke ens den, och bevisar det allra bäst när hon oupphörligt voterar för qvinnans såkallade emancipation, ty ingen qvinna med goda och kära husliga förhållanden skriker någonsin på denna tokiga emancipation, hvaraf de mest befängda uppträden skulle blifva frukten om den någonsin egde rum, emedan endast de heloch halfgalna af vårt kära kön begagnade sig deraf, och vi andra, kloka, sansade fruntimmer, vi fingo skratta, när vi voro vid godt humeur, och gråta när vi voro vid det lynnet – åt deras dårskaper. Men inte sade jag allt detta åt Mariana, kan du väl förstå, utan jag teg, hörde en stund på henne, gäspade sedan och gick mina färde; och efter den dagen ha vi just aldrig samspråkat, och nu bryr jag mig inte om henne, utan jag skrattar litet åt henne, som åt allt annat här i denna befängda verld. »Ja, men det är synd!» sade Elina vänligt, och tog Arabellas stora, fina och hvita hand. »Mariana är ändå botten-god.» »Åh ja lappri», svarade Arabella skämtande, »af mitt skratt åt Mariana har jag mera ondt än hon, och när Tanterna och Onkel-tanterna säga sju anathemer öfver mig, yttra de ej ett menligt ord om Mariana; således kan jag väl få skratta litet, till ersättning för mitt lidande!» Arabella började nu tala om annat, och berättade Elina så många besatta tilldragelser ur dagens historia, och det på ett så originelt och komiskt sätt, att Elina alldeles kiknade af skratt, och när Arabella fått det derhän, steg hon upp, sägande: »Nej, min kära Elina, nu måste jag gå hem; bevars väl! klockan är snart tre! Hvarken man eller barn få en enda matbit förrän jag kommer. Farväl med dig!» – och härmed försvann hon. Elinas första rörelse när Arabella var gången, blef att i spegeln se efter om hon verkligen såg så oklädd och slarfvig ut, som den glada kusinen påstått.