Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I de provinser sorn hafva åkerbruk till huf. vudnäring, och som sakna grannskapet af större Städer, eller Bergslager; där nödgas innevånarne, för att finna en tillgång till alla vid jordbruket fästade utgifter, att förädla sin spannemål till bränvin. Häruppå lades 1S12 eö bevillning, som då, i afseende på uppstegrade bränuivinspriser, ganska väl kunde bära sig, men som nu genom förändrade tider, blifvit den största och orimligaste skatt, för de större egendomarne, som någon förädling af rudimaterier i hela verlden kan uppvisa. En egendom t. ex. värderad till 30,000 R:dr betalar i årlig b;villning för capital värdet 60 R:dr Banco; den får begagna tvenne nittio kannors pannor, och för att nu äga rättigheten att förädla dess egen production, drabbar honom yt-1 terligare en bevillning 4 och en half gång högre, än den primitiva, eller 270 R:dr Banco. Med nu varande bränvins-pris, emot spannmålen, ar jordbrukarens vinst ungefär hvad Kronan tillkommer, då man sätter ved och arbete i sitt tillbörliga värde. Jag vill bevisa, att der transporterne äro längre och svårare, efterskänker jordbrukaren vid försäljningen något af veden och arbetets verkliga värde, Det är således endast penninge-behofvet och förlägenheten, som tvingar jordbrukaren taga Den 15- Februarii. 383 sin tillflykt till detta verkligen mödosamma och odrägliga arbete, hvarigenom han erhåller en vara, säljbarare än spannmålen, och dymedelst för en stund kan afvärja behofvet. Det ser ut som ändamålet härmed vöre, att hindra jordbrukaren från möjligheten af att kunna tillverka bränvin, för att lika med åren 1812, 1813 och 1814. uppdraga åt utländningen besväret med spannemåls-förädlingen. Följderne af ett sådant systeme hafva vi redan i frisk minne och kan bäst inhämtas af Särskildta Utskottets Betänkande vid 1815 års Riksdag.
Det är icke för det stora antal armar det sysselsätter, det är isynnerhet för det mål, hvartill dess ansträngningar sträfva. Det är åkerbruket, som kraf tigast bidrager till fyllande af den menskliga tillvarelsens nödvändigaste behofver; det är det, som förser folken med medel för sitt uppehälle, hvarförutom de icke kunna berga sig; det är äfven det, som förskaffar dem största delen af de ämnen, hvilka, förarbetade, ensamt förmå bevara dem från en mängd af lidanden, knappast mindre mördande än hungern, och samhällena blomstra endast i den mån som det bereder tillfredsställelse af deras behofver. Två omständigheter bestämma graden af nationernas makt och rikedom; den ena är deras numeriska styrka, den andra utsträckningen och mängden af de medel till uppehälle, hvaraf de njuta, och dessa två omständigheter bero helt och hållet pä åkerbrukets mer eller mindre blomstrande tillstånd, ty åkerbruket, som föder menniskorna, reglerar äfven deras antal». Ett annat skäl, hvarföre jag inom Utskrt företrädesvis sysselsatt mig med jordbruket, har varit att jag efter en lång praktik i denna näring tror mig ega så fullständig kännedom af denna näring, i äfven dess detaljer, i dess brister och dess behof, att jag kunnat yttra mig med full sakkännedom. Vid hvarje lagstiftning anser jag, att man bör taga till utgångspunkt vissa moraliska och ekonomiska grundsanningar och med dessas konseqvenser sedermera 44 Den 2 Juni e. m. utveckla och bestämma det system, den riktning, hvari lagstiftningen bör gå. Men då objektet för lagstiftningen är menniskan och hon med sina egendomliga, från de olika nationaliteterne oskiljaktiga, fallenheter och lynnen tarfvar olika lagar, så måste också vissa afvikelser från lagstiftningens konseqventa riktning till följe deraf ega rum. Dessa ökas genom landets och klimatets beskaffenhet, genom särskilda förhållanden och egenheter inom de länder, med hvilka man kommer i handel och vandel, och i fråga om tull-lagstiftning måste alla dessa förhållanden jemte de särskilda näringarnes och dess idkares egendomligheter observeras.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonoaueUtskottets den i dennes aflåtne, samt den’ 2 i samma månad på bordet lagde, Memorial, i anledning af de hos PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående yrkade förändringar i förvaltningen och Redovisningen af de till Hospitalers, Lazaretters och Barnhus underhåll anslagne medel, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets i frågavarande Memo, rial borde läggas till handling&rne» Friherre Boije, Ludvig: Förliden Lördag gjordes af Herr Grefve Gyllenborg anmärkning emot den af BevillningsUtskottet föreslagne MinimiBeskattning, och i! anledning deraf blef Betänkandet återremitteradt; jemte det jag anhåller, att få förena inig med hvad Ilerr Grefve Gyllenborg anfört, anhåller jag, att få göra en annan anmärkning i samma ämne. Propor tionen i värderingen af Länen har, elter min öfvertygelse, blifvit alltför oskäligt fastställd. a\tt anse Östergöthland nära dubbelt emot Upsala och Nyköpings Län, samt nära åtta gångor mera vårdt, ån Gottland; detta år kan hända, att alldeles icke kånna Östergöthland; och att, sedan jorden , efter år i8i6, der, vid all försäljning, fallit tili hälften af hvad den då betaltes, nu ändå föreslå förökning i Vär de - Den 5 Junit. 129 deringsSumman, år oskäligt, Östergöthland hör till de Orter, sorn varit och år ansenligen skuldsatt i Disconterne, och år visserligen icke nu mera att, i förmögenhet, jemföras med d® verklige BergslagsOrterne; men likväl har det fått en VårderingsSumma, öfverstigande andre Provincers, I detta önskade jag åtminstone någon jemkning, efter billighet ock rättvisa; och jag får alltså begära att denna anmärkning må till Utskottet remitteras.
Och det är detta agg, som nu vill förstöra den sista stunden af trefnad i en gammal enslings glädjelösa lif! Jag borde aldrig tillåtit er att sätta er fot inom detta mitt gamla fädernehem. Men jag trodde på mänskliga strängar äfven hos er, som jag kände dem dallra hos mig. Huru har ni lönat mig? Jo, ni har förgiftat detta mitt gamla hem för mig! FRU SEGERSTEDT. Det är hårda ord ni säger, baron Brinck! Det borde ni inte göra engång till er tjänarinna. Under mer än tjugu år har det rådt fred emellan oss, – en fullkomlig fred med så mycken tacksamhet från min sida, som min karga natur förmått frambringa. Och ni gör inte rätt, baron Brinck, i att rifva upp de länge sedan helnade ärren. Ni gör inte rätt i att tvinga min gamla blod att forsa med ny fart. Betänk baron, att ni på grund af er olyckliga misstänksamhet förstör ålderdomens lugn för en gammal kvinna, som gjort hvad i mänsklig makt står för att glömma och försona sig med sitt öde. Akta er att inte ni ångrar er! Ni kan förstöra ert eget lugn också, – ty ni vet att jag har svårt att förlåta! GENERALEN. Er förlåtelse behöfver jag inte! Jag råder er bara att spela ärligt spel, ty märker jag att under er sons härvaro gömmer sig en af edra gamla intriger, så är det slut mellan oss. Jag jagar er på porten – hör ni! FRU SEGERSTEDT. (halft föraktfullt) Det kan ni göra, baron Brinck, – och jaga ert samvete sedan samma väg! GENERALEN. Ni är djärf, fru Segerstedt! FRU SEGERSTEDT. Nej, jag är trött. Jag är likgiltig. Det är min styrka! GENERALEN. Tänk på edra barn! FRU SEGERTSEDT. Det har jag gjort redan i tretti år – nu kan de tänka för sig själfva! GENERALEN. (hastigt) Hvad ämnar ni göra, fru Segerstedt? (paus) Ah – jaså! Men ingen ska tro er, fru Segerstedt. FRU SEGERSTEDT. (lugnt)
Lag Utskottets Betänkande Nio 78. i5 Klo att Kongl. Maj:t må ega, uppå skeende ansökning, till fästningseller annat allmänt arbete, på viss tid eller för alltid , döma den, som för delaktighet i tjufnad eller anann missgerning flere gånger varit un. iler tilltal ställd och antingen blifvit sakfälld eller befunnits med bindande omständigheter så besvärad, alt han, enligt vederbörande Landshofd inges, Domares, Kyrkoherdes och Församlings intygande, kan anses såsom en för orten farlig och skadlig person ; gro att den, som till allmänt arbete för viss tid blifvit dömd, men rymmer, ml för rymningen plikta med ett års arbete derutöf. ver ; och slutligen 10:0 att fästningsfånge, sorn falskligen uppgifver sig hafva å annor ort föröfvat stöld, skall gaida all den kostnad, som genom ransakningen derom förorsakas, eller, i brist af tillgång, undergå motsvarande kroppsplikt. Dessa Motioner har Utskottet förehafc
Jag har gifvit tappt på mig själf, och jag frågar mig, hvarför just jag icke kan stå ut med detta lif, då så många andra gått samma bana, utan att tappa den spännkraft, hvilken bär dem uppe i lifvet. Jag sitter vid min pulpet. Framför mig har jag en tom vägg, bakom mig faller dagern in från ett högt fönster, och omkring mig hör jag ljuden af andra pennor, som raspa mot papper, af röster, som samtala, af steg som dö bort i korridoren. Jag hör allt detta, och min penna hvilar, som om jag sutte i tankar, formande en ledig fras eller grubblande på det bästa uttrycket för en liflig idé. Men jag skrifver icke. Jag har glömt, hvad jag skulle skrifva, hvad jag tänkt, hvad jag börjat, hvad jag ämnat. Och jag spinner på en ändlös tanketråd, hvilken löper rundt som maskinremmen mellan tvenne surrande hjul. Huru länge jag har setat så, vet jag icke. Men när jag för handen till pannan är den betäckt med en kall, fuktig svett, och jag ser som främmande gestalter springa fram och åter på ögats näthinna, bizarrt tolkande de tankar, som icke skola fästas på papperet, förrän nattens timme kommer, och jag ändamålslöst och utan mening skrifver för att döfva den oro, hvilken håller mig vaken på mitt rum. Jag hör som i ett slags hallucination klangen af guld. Denna klang vet jag mycket väl, att den är en inbillning. Ty det ljud jag hör, är egentligen rasslet af papper, hvilket kommer af de många tidningsbladen, som läsas och vändas af flitiga händer, lydande uppmärksamma och väl dresserade hjärnor.
Ett nytt föreningsfördrag upstod då af sig sjelft, säkerligen bygdt på billigare grunder, än det nuvide. Det är denna möjlighet, som kallas Skandinavism. Deri ligger Nordens framtid, endast derigenom kan Sverige blifva, hvad Försynen ämnat det att blifva. Innan detta sker, kommer dock förmodligen en längre tid att åtgå; under väntan tager jag heldre de förbättringar, som erbjudas, än jag behåller den gamla surdegen. Yi böra slutligen ihågkomma, att då RiksAkten i Norige har grundlags natur, åtgå ännu flere år, innan Norrmännen, äfven med bästa vilja, kunna förändra den. Hvad kan icke härunder inträffa? Jag åtminstone vill icke utsätta Sverige för nya InterimsRegeringar med alla dess för nationalkänslan sårande följder. På denna grund röstar jag bifall till förslaget. Afven härtill yttrades af några ledamöter bifall. Gr. Hamilton, Henning: Jag har sökt göra mig till en lag, äfven om jag någon gång mot min vilja nödgas bryta mot densamma, att icke uptaga R. o. Ad:s tid med mina yttranden, då de omöjligen kunna i det hela åstadkomma något nyttigt resultat. Det är också endast af detta skäl, som jag icke förut deltagit och nu med högst få ord skall deltaga i den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hvilket jag ansel t vara af någon vigt för mig att tillkännagifva, då naturligtvis denna fråga, mer än de flesta andra, bör ligga Konungens rådgifvare om hjertat, och de i densamma under andra omständigheter icke skulle hafva tvekat att uttala sin öfvertygelse. Dessutom har jag egentligen velat säga, att om också i det nu hvilande grundlagsförslaget, öfver hvilket 11. o. Ad. skall för sin del i afton besluta, lörekomma stadganden, som jag önskar annorlunda, vill jag dock icke, att min tystnad i afs:de på de anmärkn:r, som mot detta förslag blifvit rigtade, må anses såsom ett godkännande af desamma i sin helhet, hvilket jag ansett mig så mycket heldre böra uttrycka, som det är möjligt, att sedan ett Stånd redan, efter hvad vi hört, förkastat förslaget, och således vid denna Riksdag icke kan upkomma något resultat, K.
Enär, såsom ofvan blifvit föreslaget, det å hvarje förvaltning inrättade diarium skall fullständigt utvisa målens behandling och afgörande, när sådant kan ske, behöfver särskild protokollsföring endast ega rum i sådana mål,^ hvilka antingen, till följd af sin beskaffenhet, icke lämpligen kunna i diarium beskrifvas, eller undergått en vidlyftigare behandling än expeditionsskriften i målet kan angifva, eller ock framkallat olika meningar vid afgörandet. Sålunda bör protokoll förås i frågor om förslag till tjenster, utnämningar, förordnanden i fondförvaltningsärenden, öfver auktioner m m. dylikt. 64 Till bestyrkande deraf, att alla mål, som ej protokollföras, blifvit afgjorda i vederbörande ledamots eller ledamöters närvaro, bör egenhändigt intyg derom af ledamot tecknas pä sjelfva målet, eller i diarium Expeditioner från embeten till underlydande eller andra myndigheter med kommunikation af vederbörande kontors afgifna anmärkningar eller erinranden i redogörelse eller förvaltningsfrågor, böra ej innehålla desamma, såsom förvaltningarnes egna uttryckta mening; hvadan delgifvande lämpligen bör ske genom bifogad afskrift af kontorets memorial eller utlåtande, såvida formlig anmärkningsakt i frågan icke erfordras, med tillkännagifvande allenast af den åtgärd för det närvarande, förvaltningarne funne det anmärkta förhållandet påkalla. Kommitterade anse äfven att, för att inskränka den mängd detalj-frågor, som årligen i krigskollegium förekomma, och på samma gång bereda kronan en verklig fördel genom den besparing i tid och kostnad, som derigenom i (lera hänseenden, otvifvelaktigt skulle uppstå, torde följande kunna föreslås:
Enligt meddelade upplysningar är Tellander född den 1 Mars 1812, inträdde 1 Statens tjenst J828, och har, oberäknadt omkring tre års tjenstgöring såsom kompanichef vid Kronoarbetskorpsen, innehaft kommendantsoch direktörs-befattningeu vid förenämnda fängelse i nära tolf år; och har Tellander sedan längre tid lidit af särskilda sjukdomar, hvaribland njursten och hjertlidande. Oaktadt Tellander, hvarken i afseende å lefnadsålder eller tjenstetid uppfyllt de för pensionsrätts åtnjutande vid civila befattningar i allmänhet stadgade vilkor; hafva Rikets Ständer, med afseende å hans synnerligen väl vitsordade femtonåriga verksamhet i fångvårdens tjenst och hans sjuklighet, ansett sig böra förenämnda nådiga förslag bifalla. 7:o. Sedan, efter Expeditions-sekreteraren m. m. Jokan Gabriel Richerts den 2 Januari 1864 timade död, Eders Kongl. Majit under den 5 i samma månad tillåtit, att till hans efterlemnade enka, Sofia Schönherr, finge tillsvidare och intilldess en sådan förbindelse hunne af Rikets Ständer öfvertagas, af Statskontoret förskjutas ett belopp, motsvarande den pension, som varit åt Richert å Allmänna Indragningsstaten anvisad, har Eders Kongl. Majit nu föreslagit, att dels en summa af 3,000 Ridr måtte å nämnda stat uppföras för att, såsom årlig pension, tilldelas enkan Richert under hennes återstående lifstid, dels enahanda belopp, efter år räknadt, till Statskontoret utgå, såsom ersättning för hvad derifrån under år 1865 blifvit och vidare blefve till följd af Eders Kongl. Majits förenämnda beslut till enkan Richert utbetaldt, intilldess ifrågasatta pensionsrätt komme att träda i kraft; Och hafva Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla Eders Kongl. Majits förstberörda nådiga framställning, att ett belopp af 2,000 Ridr må från och med år 1867 å Allmänna Indragningsstaten uppföras, för att, såsom årlig pension, tilldelas enkan Richert under hennes återstående lifstid.
Mea mig synes att Spelkdft snarare böra beläggas med 100 procents liliij blott för att visa den mindre gynnande belägenhet Riksens Ständer hafva förs%öftgpéL': *fv •t* • * * * Herr Grej ven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall af den å Spelkort föreslagne Inkommande Tullpröcenf. '** ’ Ropades Nej. * — ^ ' ' r . ; Hvarefter Herr Grejven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adelta önskade, att berörda Tullpfocent borde ifrån 30 till 100 förhöjas. Ropades Ja. * J t i 4?Kreatur, Lefvande, Hästar ; Inkommande ”Tullprocent 25. Utgående Tullprocent 1.” ”Kreatur, Lefvande, alla andra slag t Inkommande Tullprocetft 15. Utgående Tullprocent 1.” Herr Cederschjöld: Då vi förmodeligea hafva mindre behof af andra kreatur än af hästar utifrån, hemställer jag om det är lämpeligt , att belägga importen af hästar med högre tull än andra kreatnr. Förhållandet torde snarare böra vara omvändt, så att Siastar beläggas med 15. och andre kreatur med 25 procents införseltuli. Den 2o Augusti f. m Grefve Spens : Om jag ej hörde galit det lefvande hästar. Jag hemställer om det ickp är bättre stt taga bort ordet lejvande5 ing» andra lära exporteras eller importeras, 1 : V Friherre Wrangel: Jag.tror med få un dantag ej något land äga bättre hästar än Skåne; men nu sedan hästar fritt få införas, ; hafva Stuterierne aftagit. För 30 år sedan funno i Skåne så utmärkta racer, att de kunde med alla andra jemnföras ; men sedan Danska hästar fått införas hafva racerqe mycket .försämrats. För att således åter uppmuntra Stuteri, erne, skulle jag tro, att 25 procent ej är för 'högt, snarare för litet. Jag anhåller att den jirojecterade Tullafgiften mätte bibehållas. Herr Hjerta:
Om nu än någon ville invända, att det ju står en hvar fritt att efter behag begagna jernvägs-kommunikationerna på söndagen eller ej, så mäste likväl medgifvas, att den betydliga tjenstemannapersonalen, som för denna kommunikationens uprätthållande uppå helgedagar sysselsattes, aldeles icke kan komma i åtnjutande af denna frihet, hvarföre många af dessa tjenstemän, som icke ega de der förenämnde elastiska samveten, kunna komma i den allra svåraste belägenhet; de kunna ju icke ega någon ledighet att betrakta Guds ord. Någon måtte säga, att man ju kan förrätta gudstjenst, ordinera jernvägsprester och sjunga psa'lmer på jernvägarne; men jag fruktar att det icke lyckas, och att den gudstjensten allt för mycket skulle störas af allt slags olat och stygga disharmoniska ljud från signalpiporna. Vi böra således slå ur hågen den glada förhoppningen, att någon gudstjenst der kan komma att hållas. Den stora hopen af menniskor slutligen, som ser att något förbud icke finnes för söndagens ohelgande, förledes derigenom så lätt att söka nöjen och öfverlemna sig åt förlustelser af alla slag, i stället för att läsa Guds ord. Följden blir att en stor del af menniskorna falla i denna snara, att bryta Guds bud och ohelga hvilodagen, samt glömma sitt eviga väl, för att få roa sig en liten stund i verlden. Bland de motioner, som i Utsk:ts Betänk, finnas omnämnda, synes mig ingen så lämplig, som Frih. Posses, der egentligen intet positivt lagbud föreskrifves för att lägga band på menniskans frihet. Det är karakteristiskt för Nya Testamentets föreskrifter om arbetsdagen, att de icke ega någon egentlig positiv form, utan det är kärleken till Herran, som skall verka derhän, att upmuntra och föranleda menniskans vilja att tjena Gud, och detta bör äfven vara lagstiftningens upgift. Det har jemväl blifvit iakttaget i FrillPosses motion. Ingen lag föreskrifves, utan man begär endast att Olverheten icke sjelf skall ställa så till, att så väl embetsman som allmänheten skola blifva urståndsätta att helga hvilodagen.
Konradsfors — 2200 D:o. Wägsjöfors — 5000 D:o. Kristinefors — 2100 D:o. Löfstaholm Gärdsjö ( Filipstads bergslag j landväg. Qvarntorp — 4100 1 D:o eller öfver Kri•jstinehamn och Karlstad Isamt Klarelfven. Gunnerud 2400 1 Filipstads bergslag teller öfver Kristine(hamn och Skattkärr. Forsnäs 2800 Filipstads bergslag. Norum — 3300 D:o. Molkom — 2500 D:o. Lindfors — 17000 D:o. Kärn och Mölnbacka . 18000 18000 Filipstads bergslag,5 mil. Kärns masugn. Råglanda — 700 Filipstads bergslag. Elfsbacka och Östanå . — 12000 D:o. Ransäter — i 3700 D:o. Uddeholmsverken — 94000 Egna masugnar. Lethafors — 3600 1 Kristinehamn, öfver (Karlstad och Fryken teller direkte fran bergshagen öfver Uddeholm. Sunnemo 37000 — | Rämsberg, Persberg, ! Nordmarken och Talberg, 5 mil. Ulleshyttan 18000 — D:o. Uddeholmshyttan 24000 — l):o. Mokärnshyttan | 51000 — D:o 1% miL 84 Tillverkningens belopp i medeltal aren 1835—1857. Af stångoch manufakturH ST 2? Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Verkens namn. Si O sr ft>* p ängoch manukturjern. jern är i medeltal vågfördt. Centner. Centner. Centner. Malm. Tackjern. Långbanshytte, Nord! Rämsverken 2400» 18300 * marks, Persbergs grufEgen masugn. Ivor 1 å 3 mil. Lesjöfors — 25000 Filipstads bergslag. Dalkarlsjöhyttan 15000 — Nordmarks m. 11. malmer. Gustafsström
Herr Prinzenscliöld, Axel: Jag anhåller att få instämma i hvad Herr Hjerta nyss yttrat. Herr Stråle: Jag har aldrig föreställt mig, att 1200 Ätter skulle kunna förses med Stamgods, och tror, att alla farhågor i detta afseende äro öfverflödiga. Dessutom liar jag föreslagit beloppet af hvardera af dessa Stamgods värde så lågt, att jag trodde det man ej skulle kunna framställa den invändning, att för stora massor af förmögenhet skulle samlas på få händer. Angående frågans och ämnets behandling, bar jag för min del ej i RegeringsFormen och Riksdags-Ordningen funnit någre föreskrifter, huru Privilegiifrågor skola behandlas. Något serskildt Utskott för deras upptagande är icke i Grundlagarne bestämdt. Det sjrnes således ej kunna förfaras annorlunda, än att hvar och en fråga, äfven om den skulle anses innefatta ett Privilegium, remitteras till del Utskott, dit densamma enligt sin natur hörer. Denna fråga har 76 Den 29 December f. ra.' omedelbart sammanhang med och rörer Stadganderne om Arf och Testamente, och det synes deraf vara klart, att den bör af Lag-Utskottet handhafvas. Skulle något afseende derå fästas, och liufvudfrågan komma till afgörande, då torde det vara tid nog att tala om, huru dermed bör förhållas. Herr Ugglctj Carl: Det är endast för att förena mig med Herrar von Troil och Hjerta, som jag begärt ordet. Jag finner formationer af stora Egendomar till FideiCommisser, genom hvilken natur de blifva odelbara, så mycket mera olämplig, sorn vi allt mer och mer närma oss till principen, att än ytterligare sönderdela jorden, hvilket visar sig, t. ex. genom enskiftes åtgärderne, som alltfort af behofvet påkallas. Motionairens förslag synes mig stridande mot den åberopade principen och skadlig i det hela, till förmån för hvilket stånd det än må befordras. Jag anhåller, att detta yttrande må till behörigt Utskott få åtfölja remissen. Herr Ribbing, Arvid:
St. vid 1815 års Riksdag, såsom skulle dessa förhandlingar äga kraften af gällande lag. Jag är icke kunnig i lagfarenheten, och jag ber derföre Frih. Cederström uplysa mig, når K. M. sanktionerat Const.Utsk:s åsigt, och derigenom uphöjt den till lag. Vår Grundlag stadgar, att till lags stiftande erfordras R. Sl:rs beslut och K. M:s sanktion. Jag har icke, oaktadt trägen forskning, kunnat igenfinna denna sanktion. Ar den gifven, sä skulle jag blifva Frih. Cederström särdeles tacksam, för en i sådant hänseende mig lemnad nplysning. Frih. Cederström har vändt sig till mig, vid citerande af följande bibelspråk, hemtadt från Johannis Evang:m: ”Deraf skola alle förstå, att J åren mine lärjungar, om J håfven kärlek inbördes.” Jag känner ganska väl detta härliga bud, och erkänner af uprikligt hjerta, all jag icke alltid kunnat hafva den kärlek, som inom hvarje kristet bröst städse borde finnas; men då Frih. Cederström förmenar, att denna kärlek finnes i rikare mått der, hvarest allmän religionsfrihet finnes, så ber jag att få inför R. o. Ad. omförmäla en tilldragelse, som händt mig sjelf under årets lopp, ehuru orsaken till dess inträffande, härleder sig från en föreg:de tid. Anställd vid en af hufvudstadens större församlingar, fick jag en gång den sorgr 174 Den 16 Juni. liga underrättelsen, att 2:ne unga qvinnor voro beredda alt öfvergå frän vår lära till den kalholska. Jag besökte dera och fann orsaken till deras förvillelse ligga i bristande bildning och uplysning. Min önskan blef derföre, att efter bästa förmåga undervisa, och så bibringa dem en sannare insigt i vår heliga lära. Tvifvelsutan hade jag derutinnan lyckats om jag icke ouphörligen blifvit motarbetad från ett håll, som icke en gång skulle hafva skytt att innestänga dem på ett ställe, der de aldrig borde finnas.