Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
modigt hennes män och qvinnor än upptaga drifva denna sin talang till allvarlig lifsgerning, Man har ofta talat om Einst Ahlgrens glada kampen med ödet, som slagit dem, känna de satte sig föräldrarna deremot. och friska lifsuppfattning, hennes harmoni och dock alla, att spelet är för alltid förloradt, att T dess ställe gifte hon sig 1871 vid 2 1 års naturliga humor och häri stält henne som en det härefter blott gäller att ej sjunka ohjelpligt, att framsläpa tillvaron så drägligt som ålder med dåvarande postmästaren i Hörby i motsats till hennes samtida. Skåne, Christian Benediclsson, af hvilken hon Monne ej här den behagliga, smidiga formen, möjligt. nu, förutom af en ung dotter, närmast sörjes. som afrundar kantigheterna och sveper det Då hon en enda gång ville låta ett verkt — Sista numret i ligt friskt och. lifskraftigt skott springa fram på en bruten stam, var hon otrogen sig sjclf och mäktade ej företaget. Hennes karaktärer blefvö onaturliga, snedvridna, osanna. Det var, då hon skref Fru Marianne. Hon tecknar bondens lif med kännedom, sympati och vanligen med humor, men bakom denna humor smyger sig ett vemodigt medlidande med dessa halfutvecklade varelser, som knappast ega begrepp, ännu mindre uttryck för alla de skiftande känslor, som fylla och beherska de bildade klassernas tillvaro. Läs t. ex. Giftermål få besparing, der tiokronan för upplösningen af en redan försiggången lysning blir bestämmande för trenne menniskors lif. — Eller Medan kaffet kokar. — Man skrattar visserligen åt mor Kärnas komiska framställning af sin äktenskapliga olycka och åt hennes stolthet öfver de många kärleksbref, hon mottagit i sin ungdom — kärleksbref, i hvilka den bildade flickan icke finner spår af något, som motsvarar hennes föreställning om kärlek. Man skrattar visserligen, men skrattet kan icke vara rätt hjertligt, dertill döljer det för mycken ömkan. Det samma gäller om En hökare, Sorg, Storhandel m. fl. Lägga vi härtill några berättelser af genomgående mörk färgton, såsom Vid sotsängen, Förbrytarblod, Folkvännen, Gamle Ola m.
Stockholm den 30 November 1862. J. Börjeson. JW 281. Af Herr Börjeson; Om anslag lill nybyggnad samt inredning af anatomioch obduktions-salar m. m. vid Veterinär-inrättningen i Stockholm. Med anledning deraf, att Rikets Ständers Revisorer, i berättelsen om granskningen af Statsverkets med flera af allmänna medel bestående fonders tillstånd, 526 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 282. styrelse och förvaltning under åren 1859 och 1860, beträffande Kongl. Veterinärinrättningen i Stockholm, anmält, hurusom Revisorerne, vid å Inrättningen gjordt besök, funnit flera af denna Inrättnings byggnader i ett ytterst bristfälligt skick samt att ett skyndsamt afhielpande af dessa bristfälligheter är af behofvet påkalladt: och, enär ur tillförlitlig källa inhemtats, att särskildt der. s. k. röda byggnaden be finnes i så förfallet skick, att den omöjligen fortfarande kan förblifva boningshus, ja, knappast utan våda kan qvarstå, samt andra lägenheter, t. ex. anatomioch obduktions-rummen, äro allt för mörka, kalla, trånga och olämpliga för det med dem afsedda ändamål; tager jag mig friheten att vördsamligen för Rikets Ständer framlägga följande förslag: l:o) att den s. k. röda byggnaden, å tomten N:ris 2 och 4 viii Grefgatan, såsom irreparabel, nedrifves och att på samma tomt, der denna träbyggnad nu star, en annan mindre byggnad af sten uppföres i bredd med den nybyggda smedjan, och att härtill anslås Sexton tusen (16,000) Riksdaler Riksmynt, hvilket belopp, jemte den summa, som för den gamla byggnadens nedrilning och försäljning, af Brandförsäkringsverket erhålles, bör blifva tillräckligt för en ny byggnads uppförande efter ritning, som sedan kan uppgöras och af Kongl. Maj:t gillas.
Det g b med en .ofantlig hastighet att kasta hvar och en af typerna i sitt fack, det forsta man mlste lam sig pil tryckeriet ar ju att Irunna finna hvarje typs plats utan att behofva soka den. Och for en van sattarinna Lr aflaggningen nastan en liten hvila. En elev, med ett blekt sorgset ansikte och pannan rynkad af anstriingning, hiller pi % att goka tyda den mycket sviirlasta stilen. i det manuskript hon f l t t sig anfortrodt. Den aldre sattarinnan. dar bredvid, som lar henne, iil. for ogonblicket alltfor upptagen af ett brldskande arbete for att ha tid att hjalpa henne, och s % rn %ste hon leta sig fram st % godt hon kan pB egen hand. Langre. frail1 i salen star buntmakersk ' ann - hon, som skall h8Ua reda pil alla stilsorterna, lagga in dem, nar de i * - o begagnade och liimna nt dem till sattarinnorna - rod och varm letar hon bland sina palzet, medan t v i sattarinnor, ifriga och otlliga, begiira den ena nnonpreille-stil 2, den andra. Nu lzoinmer falztorn och fr6gar efter ett korrektur, som det Br rnycket briidtommed. Om tio minuter, - sager sattarinnan , %jag Iran inte jakta p % fortare Bn jag gar!)) Hennes blick ilar blixtsnabbt mellan texten och ~skeppetw, i hvilket)) s %ttningen~ stir, pfi hennes kinder brinna t v i roda flackar, heqnes hand slziilfver eilzellan&amp;t " och svetten n hon fiirdig, ett par)) ompiirlar p l hennes panna. ~ n d t l i ~ e blir brytningar~ blott och gossen, soin vantar vid prassen f %r satta in wkeppet B, dra ofver iued fihgvalsen och gora)) afdraget)). som sedan slrickas ned till korrekturlaserskan. Sattrwinnan torlrar sin.
Schander beviljadt, Majoren Ennes, hvilken såsom Bataljons-chef för nävarande åtnjöte i lön 1,500 R:dr, såsom gratifikation 500 R;dr och i servismedel 30 R:dr, eller tillhopa 2,030 R:dr, mätte, när han uppnått Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. 29 en ålder af 65 år, vid hvilken tidpunkt iner än 49 år från hans anställande i Statens tjenst förflutit och när han derjemte styrker, att hans helsa är försvagad, få, vid afskedstagande! från bataljonschefs-befallningen vid Kronoarbets-korpsen, komma i åtnjutande af en pension af Ett Tusen Femhundra R.dr att för hans återstående lifstid från allmänna indragnings-staten utgå; så har Kongl. Majit, i dess nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit att Majoren Johan Henrik Enres, när han uppnått en ålder af 05 år och derjemte styrker att hans helsa är försvagad, må från och med månaden näst efter den, då Iian undfår afsked från befattningen såsom Bataljons-chef vid Kronoarbets-korpsen, komma i åtnjutande af cn årlig pension för sin återstående lifstid från allmänna indragningsstaten al 1,500 Itali ; — och får, i betraktande af hvad härvid förekommit, Utskottet tillstyrka att Majoren Ennes, vid uppnådde 65 år och när han i öfrigt uppfyllt de af Kongl. Maj t för afskeds erhållande föreslagna vilkor, må kunna å allmänna indragnings-staten uppföras lill åtnjutande för sin återstående lifstid af 1,500 It:dr i årlig pension. 2 I :o. Vidare har Kongl.
HandelsBalken, angående Handel å Marknad innan Marknadsfriden blifvit lyst, dito.— om Arbets-och Fångförteckningars insändande till Justitiae Ombudsmannen ifrån Rikets Collegier och EmbetsVerk samt Styrelserne öfver Arbetsoch Correctionshusen, dito. — om ändring i 3 Art. af Kongl. Stadgan om Jagt och Djurfång den i3 April 1808, dito. — om vissa nya utgärder då Förmyndare skola förordnas, dito. — om afskaffande af guld och silfver på Civile Uniformer, dito. — om bestämd tid för den nya blifvande Fattigvårds-förordningens utarbetande, dito. — om Hästhemmansoch Fördels-räntornes utgörande vid Skånska CarabinierRegementet, 368.— om åtskillige omständigheter i afseende på Saltpeter-gärdens utgörande, 36p. Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers. Maji II. angående KrigsAcademiens på Carlberg Löningsoch UnderhållsStat, i4- ■— om åtgärder att befordra skyndsamhet med tryckningen af RiksStåndens Protocoll och Bihanget vid kommande Riks - 70 dagar, 16. — om en del af Wadstena fordna Klosterbyggnaders upplåtande för Hospilalslnrättningen derstädes, dito. — om de inom Södermanlands
– Nå när kommer han? – frågade mamsell Lovisa, som var sysselsatt att ur ett stort stenfat, som stod bredvid henne, på trappan der hon satt, plocka upp förvälda ärtskidor och med mycken omsorg träda upp dem på långa trådar för att torkas. – När kommer han? – upprepade hon och sträckte sig fram, för att möjligtvis kunna uppsnappa något af det bref som prostinnan – hvilken icke hört hennes fråga – var sysselsatt att läsa. Prostinnan lade ihop brefvet med mycken omsorg, sköt upp glasögonen i pannan och vände sig till mamsell Lovisa, hvars hela ansigte oförstäldt vittnade om ett mycket lifligt begär att få del af sin matmors underrättelser. – Den kära gossen, – sade prostinnan rörd, – han är nu promoverad och ännu icke 23 år herre Gud, att hans far, min hederliga svåger, icke skulle få lefva för att glädjas öfver en så arbetsam och välartad son. – Kors i herrans namn är lilla Konrad nu en riktig magister? – utropade mamsell Lovisa med lifligt deltagande. – Ja, Gudskelof att vi ha’ så mycken glädje af den gossen, – sade prostinnan och torkade sig i ögonen. – Tjugotre år hvad tiden går, – återtog mamsell Lovisa, lika rörd som prostinnan, och gnodde sig om näsan med afviga handen, ty hon var våt om fingrarne af ärtskidorna, – jag tycker det är som det varit i går då assessorn kom hit med honom, när hans fru var död, och bad prostinnan att vara en mor för honom stackars liten; han var då bara på sjette året jag mins hvad den stackars assessorn gret när han for sin väg igen om morgonen; det var som om han vetat att han aldrig skulle få se honom mer , det var inte ett år derefter fullt, förrän lilla Konrad var faderlös också! – Mamsell Lovisa torkade sina ögon på handduken, som hon hade utbredd i knäet, och fortfor med gladare röst: – ja, ja, men så fick han i prostinnan en så öm mor, som någonsin hans egen kunnat vara, och det förtjente han också, så sedligt och snällt barn har han alltid varit, aldrig ostyrig och elak som andra gossar.
St:s egen vård förstås 4^3 Den 33 December f, m. nemi., att Banken ”må ostördt förvaltas af de fullmägtige, hvarje Stand dertill förordnar, efter R.Strs, i öfverensstämmelse med särskild haneolag och Rikets öfriga gällande lagar, gifna föreskrifter;” med R. St:s garanti menas åter, att ”R. St. åligger fylla den brist, som möjligen kan uppstå i Bankens tillgångar för fullgörandet af dess genom lag stadgade förbindelser.” Ilr Stråles derjemte gjorda anmärka., att uti grundlagen borde uttryckas, att R. St:s gifna föreskrifter skola, för att vara till efterlefnad förbindande, stå i öfverenstämmelse med allmänt gällande lagar, anser jag icke vara af synnerlig vigt. Hr Stråles afsigt med detta tillägg synes vara, att K. M. må kunna förekomma dessa föreskrifters verkställighet, såvida desamma icke skulle vara öfverensstämmande med ifrågavar. lagar. Men då det måste vara en gifven följd af den ordställning, Utskts förslag innehåller, att föreskrifterna upphöra att vara gällande, då de ej öfverensstämma med särskild bancolag och Rikets öfriga gällande lagar, torde detta tillägg vara öfverflödigt. Hvad andra punkten beträffar, finner jag, lika med hvad Hrr Cederschjöld och Lefren yttrat, BondeSt:s anmärka. vara högst oriktig och vådlig. Om man nemi., såsom BondeSt. tyckes vilia medgifva, skulle tillåta, att sedlar, utgifna af andra banker än slatsbanken, finge emottagas i Kronans uppbörd, så skulle dessa sedlar vinna samma egenskap af mynt, sorn statsbar.kens sedlar nu äga, hvilket åter, enligt min öfvertygelse, kunde på ett för realisationens bestånd menligt sätt komma att ur rörelsen uttränga 11* det sedelmynt, som nu utgör nästan enda varumätaren i landet. Hr Stråles förslag, att den gamla redactionen i denna del af 72 § mätte bibehållas, kan jag icke heller biträda. Skillnaden emellan den gamla och den af Utsk. nu föreslagna nya redactionen består deri, att enligt den gamla äro Bankens sedlar mynt och mäste, intill dess R.
Jag vill utrota Baals prester och prestinnor ur min hjord, innan de hinna sprida smittan längre, än de hitintills gjort. Lagen bjuder mig dertill sin arm, och jag skall ej tillbakaskjuta den. Våra fäder, som voro bättre och frommare än vi, hafva stadgat, att trolldom är lifssak: man skall steglas och kona brännas ... se sjette kapitlet i Höghmälisbalken och Westerås Stadga 1527. Ni känner nu mina uppsåt, och jag skall ej afstå från dem, fastän jag vet, att jag har den farligaste sak för händerna, långt farligare än den att predika bland hedningarne, ty de kunna blott taga mitt eget blod, men de, som jag nu med Gud förföljer, kunna äfven bringa förderf öfver allt hvad jag mest älskar på jorden. Suenonius hade talat med ovanligt lugn, men Adolf kände ej större fasa öfver hans ord, än öfver den dystra glöd, som brann i hans blick och vittnade, att ingenting, hvarken förnuftsskäl, böner eller hotelser, skulle kunna rubba hans öfvertygelse och uppsåt. – Anser ni er vara förvissad, att Ingrid på Tallmossen är en af dessa farliga menniskor? frågade han med en fruktan, som han ej förmådde betvinga. – Hon? utbrast Suenonius häftigt. – Hon är öfversta prestinnan i ondskans tempel ... hon är Leviathans älsklingsbrud. – Hvilka bevis har ni härför? – Bevis? Ni Cartesianare! Gå i min ladugård, och ni finner der ett af dessa bevis, som ni i allt, ja äfven i det himmelska, med sådan ifver efterletar! Bevis! Jo, ser ni, dylika har Herren gifvit mig i handen, slående bevis, oemotsägliga bevis, bevis, som kunna gripas med händerna, och icke sådane, som de ogudaktige metaphysici utspinna ur sina fördömda hjernor!
Men hvad jag tror mig deremot kunna erinra, är att i 1723 års privilegier icke finnes undantag för hemmanen å de Adeliga sätesgårdarna från kronobeslyrs utgörande. Hvad Gr. Mörner anspcglat, att nemi. Ulsk:s sednaste betänk, skulle vara tillkommit för alt vinna flere personer och således göra den möjligen förväntade minoriteten så myckel mindre, har visserligen icke varit Ulsk:s beräkningsgrund, men det år ganska naturligt, alt när eli betänk, återremitteras från Stånden, sä böra väl de öfvervägande skälen, som föranledt återremissen, tagas i betraktande. Bland dessa skäl voro visserligen icke llr Gr:ns, hvilka voro precist desamma som nu, nemi., att han icke ville medgifva någon upoffring, men deremot var en stor del af talarne inom Riddarhuset af den åsigten alt boställen icke borde deltaga i detta bestyr. Deremot har Utsk. infört en stor del afjorden lill delaktighet i detta bestyr, som förra gången icke uptogs, nemi. kronohemman, akademihemman m. fl., under en kategori, nemi. alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande. Jag tror således ali Gr. Mörner orättvist påbördat Utsk. en sådan beräkningsgrund, enär det väl mäste vara en skyldighet att rätta sig efter de äsigter som uttalats. Den mest hufvudsakliga anlednm måhända, hvarför denna fråga afslogs då den förra gången förevar, var att del framställdes som en ovilkorlig skyldighet ä Adelns sida att medgifva denna upoffring. Hr von Hartmansdorff har gjort en utredning af frågan, som befriar mig från alt göra något vidare tillägg, men deremot tillåter jag mig fästa upmärksamheten pä hvad som skulle inträffa om detta betänk, äfven nu skulle afslås. Det är 5 * 08 Den 14 J uni. kändt, att liorgareoch BondeStm redan bifallit della betänk. om nu PresteSt., såsom' jag hoppas, äfven bifaller betänk., sii afgår en underd. skrifvelse till K.
Den af Friherre Cederström såsom skäl framställde omständighet, att Styrelsen, äfven om missväxt blott vore i en province, kunde begagna creditivet, kan jag ej finna af ordalydelsen i Betänkandet. Herr &en 21 Oclober /. m. 337 Harr Hjerta-, t min Reservation har jag yttrat mig emot creditivef, äfven s°m emot de ordalag, söm blifvit nyttjade, men ej af de skäl, sorn dtn siste värde Talaren anfört, I Betänkandet står en ”mera allmänt härjande missväxt”; det lärer betyda "en mindre allmänt” härjande missväxt. Man vill förmodeligen ej säga en 5’allmän” missväxt emedan det då vöre bättre, att Italia Ständerna, ärt att hafva Directioner. För min del hade jag trott det vara tillräckligt, att man sagt, att det skulle användas, ”da missväxt inträffar”, Hvad nu dét angar, att man skulle öfverlåta creditiVet till Styrplsens disposition, så har jag yttrat mig emot •''något” creditiv, men skall ett Sådant lemnäs, så är det vigtigt, att det sker på sätt Utskotten föreslaget. Jag ber att få fästa uppmärksamheten på hvad följöerne skulle blifva, om den principe vidhålles, att Staten i goda år skall uppköpa Spannmål. Då skall man altid få en MagazinsDirection med samma lyten och bräckligheter, sorn den förra. Om man i goda år fem nät åt den enskildta örrttankan ätt spara något till ett annat år, och i hårda år att minska cönsumtionen af Mjöl Articlar, så skall troligen aldrig hagon brist uppstå sedan Potatoisodlingen så ansenligt tilltagit. Jag har räknat ut i Följd af hvad Orefve von Platen en gång här yttrat, huru mycket den Svenska magén behöfde minska i sin MjöScönsiimtiÖrt, för att ersätta ett Creditiv, och då har det visat sig, att 4 millioners creditiv till sin kraft svarar emot en inskränkning af ii kapps på året för hvar menniska. Der* Ridd, o. Ad. Prot.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående användandet af de å Statsanslaget för Båtsmansbeklädnaden åren 't 84 0—i 85 i uppkomna behållningar. (U. A.) Samtlige Riks-stånden hafva till Stats-Utskottets handläggning öfverleinnat Högstberörde, i 1 Sami. 1 Afd. af Bihanget till Riks-ståndens Protokoll under N:o 47 intagna Nådiga Proposition, deruti förmäles, hurusom, sedan vid 1847 och 1848 årens Riksdag Kongl. Maj:t för Rikets då församlade Ständer framlagt ett, i öfverensstämmelse med dertill af särskilde Kommitterade uppgjorda grunder, Stals-Utskoltets Vllåande N-o 2/2. 9 grunder, utarbetadt förslag för tillvägabringandc af sådan förändring i sättet för Båtsmans-beklädnadens anskaffande, att bestyret dermed af Staten öfvertoges emot viss kontant ersättning af vederbörande Rustoch Rotehållare, samt ett på Stat, uppfördt förslags-anslag af 28,000 R:dr B:ko årligen, Rikets Ständer hufvudsakligen biföllo denna framställning, dock med det, i afseende på det äskade förslagsanslaget, stadgade förbehåll, att detsamma finge utgå till högst nämnda belopp och i mån af behof användas, allt efter som Rustoch Rotehållarne på det förändrade beklädnadssättet ingingo. Efter det Kongl. Majit sedermera, genom Nådig Förordning af den 22 December 1848, meddelat de till förändringens genomförande nödiga föreskrifter, samt tillika anbefallt Förvaltningen af Sjö-ärendena att gå i författning om anskaffande af jemväl bestämdt antal nya Båtsmans-beklädnader, och att af under händer egande medel förskjuta dertill erforderliga kostnader, visade det sig emellertid, att förbemälde Kommitterades kostnadsberäkningar betydligt understego utgifterna för ifrågavarande beklädnads anskaffning och underhåll, hvarföre Kongl. Majit, sedan Förvaltningen härom lemnat utredning, vid 1850—1851 års
St:rs sida till beredande af ändring och utsträckning i nu gällande allmänna stadganden rörande militiae-boställens utarrenderande. N:o 74- Utlåtande, i anledning af väckt fråga om försäljande till Skatte af Indelningarne vid 4oö Stats-Utskottets AdelsfalmeRegementet i dea mån nuvarande Innehafvare afgå. (I.-A.) Hos Hederv. BondeStåndet liar RiksdagsfuIImäktigen Wils Håkansson från Kronobergs Län, under åberopande af den utaf erfarenbeten bestyrkta grundsats, att utarrenderade lägenheter vanligen befinnas i vida sämre skick än de sora under egande rätt innehafves, hemställt att, om äfven militia! boitällens öfverlåtande under sistnämnde vilkor icke i allmänhet läte sig göra, en sådan hushållning dock måtte vidtagas med de boställen, hvilka i mohn af Officerarnes vid f. d. AdelsfahneRegementet afgång, blifva ledige att till Kronan indragas. I anledning af härå erhållen remiss får Utskottet upplysa att, enligt R. Sttrs vid 1812 års Riksdag fattade beslut, alla derefter ledigblefne Adelsfahnelndelningar ingått och fortfarande ingå till disposition af Directionen öfver Invalidlnrättningen för bestridandet af de med samma Inrättnings föremål förenade kostnader; och då sålunda de Adelsfahnelndelningar, hvilka till indragning återstå, icke äro att påräkna för StatsVerkets allmänna behof samt de före år 1812indragne, lika med öfriga StatsVerket behållne lägenheter blifvit utarrenderade samt för sin afkastning äro upptagne under den bland StatsVerkets inkomster förekommande Titel: Arrenclemedelanser Utskottet sig, i afseende på sådane indragne Adelsfahnelndelningar, icke kunna tillstyrka något serskildt undantag från de röran - i Betänkanden, N:is 7 4 °ch 75. 4oi rörande Kongsgårdars och andra Kronolägenheters förvaltningssätt gällande allmänna grander.
ConstitutionsUtskottets Memorialer, Utlåtanden och Betäivkanden: N:o 1. med uppgift å det till afgörande beredda grudiagsändringsförslag, som angår en ändatnålsenligare organisation af Statsrådet, samt blifver en följd af Hofcancellers-befattningens föreslagna upphörande. II. B. 9, ,58. A. 268. 3,5. 321. E. 484. lil. 3. — N:o 2. till Hederv. BondeStåndet, angående grundlagsenligheten af en yrkad, men vägrad proposition. — (Ej föredraget hos Ridderskapet och Adeln.) — N:o 3. till Ridd. och Adeln, angående grundlagsenligheten af en yrkad propositions vägrande. II. B. 267. A. 421. — X.o 4. angående en rättelse uti det öfverlemnade grundlagsändringsförslaget, rörande Statsrådets organisation. II. B' 158. A. 268. E. 484. III. 3. — N:o 5. med uppgift å hvilande grundlagsändringsförslag. lil. B. 397. IV. 4^5. A. 4^7, 49*> 527. V. A. 22. E. 2g3. A. 35o. — ]N:o 6. med anhållan om arfvoden för en notarie och en cancellist, m. m. IV. B. 588. V. A. 61. ( 71 ) OonstitutionsUtslottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 7. angående rättelse uti ConslitulionsUtskoltets memorial K:o 5. IV. B. A. 4g4- V. E. 293. A. 35o. •— N:o 8. med begäran om arfvode för 2:ne e. o. cancellisler. V. B. 347. A. 357. — K:o 9. med uppgift å de af samtliga RiksStånden godkända grundlagsändringsförslag. V. B. 347.
Rörelsens rigtning utåt från öster till vester och tvärtom inåt, jemte Götheborgs redan vunna stora betydelse såsom handelsstad, har, i förening med önskan att kunna uppfylla ofvannämnda ändamål, hos Rikets Ständer stadgat öfvertygelsen om denna stads synnerliga lämplighet såsom utgångspunkt. Med föranledande af omförmälda förhållanden äfvensom af de många vigtiga fördelar i både militäriskt och politiskt hänseende, som en jernbana emellan Stockholm och Götheborg erbjuder, helst från denna bana måste utgå den framdeles säkerligen ilrågakommande jernvägs-anläggningen mellan de förenade Rikenas bägge hufvudstäder, anse Rikets Ständer stambanan melian förstnämnda tvänne städer vara den, hvars anläggning i främsta rummet bör till verkställighet befordras. Vidkommande den andra af de stambanor, för hvilka statsanslag under innevarande Riksdag yrkats, eller jernbanan emellan Skånska kusten och Wettern, hafva Rikets Ständer fästat afseende derå, att genom en jernväg från någon af Skånes hamnplatser till Jönköping blifver kommunikations-systemet inom Sverige fullbordadt till sina Expedilions-Vtskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 183. 517 hufvuddrag, hvilka, efter hvad naturen sjelf anvisat, böra åsyfta att förena de stora insjöarne inom medlersta delen af Riket med hvarandra och med de haf, som på trenne sidor omgifva landet. Härigenom erhålles ock en, det inre af landet genomgåeude hufvud-kommunikations-led, hvars inflytande på landets industrielå och kommerciela förkofran måste blifva högst välgörande, hvarjemte samma kommunikationsled otvifvelaktigt äfven i strategiskt hänseende blefve af stor vigt. Dessutom komma genom en sådan jernväg flera delar af Riket i åtnjutande af den förbättring i deras kommunikations-anstalter, som de hittills saknat och hvaraf de för närvarande äro i högsta behof.