Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets den 5 dennes under N:o 651 aflåtne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande uti frågan om Saltpetter-Fondens utlåning; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne Riks-Stånden bifallet, för Dess del dervid låta bero. Ut Supra. S D. Föredrogs å nyo och gillades Bevillnings Utskottets den y dennes under N:o 67 aflåtne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde , Memorial , om arfvode för Öfver-Commissarien D. Ek , som biträdt Utskottet vid Bevillnings-Författningens uppgörande. Ut Supra. S. DDå nu å nyo föredrogs Bevillningsutskottets den 2 dennes under N;o 64 afgifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte förslag till en förnyad Författning angående Brännvins-bränningen, och de derföre bestämde afgifter; ansåg Ridderskapet och Adeln, som icke fann skäl, att med särskild afgift belägga de Brännvins-pannor , hvilka vid de privilegierade Ättike-Fabrikerne begagnas, Riksens Ständer likväl böra genom underdånig Skrifvelse 5a6 Den 10 December e, mi anhålla , det Kongl, Maj:t täckfes fästa Dess Nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten deraf , att någon åtgäid , till förekommande af missbruk utaf de erhållne privilegier genom Brånnvins-försäljning, måtte vidtagasj hvarjemte Utskottets Utlåtande i allt öfrigt af Ridderskapet och Adeln godkändesj Uti hvilket beslut de öfrige Riks-Sfånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut Supra.
Jag skulle anse för mycket bättre, att Rikets Ständer öppet och tydligen intill nästa Riksdag öfverläto nämnde tolkningsrättighet till KammarRätten i första instansen, och i den andra till Konungen i StatsRådet; man hade då på viss tid öfverlåtit en rättighet; det synes mig, som om man nu ville glömma 12 Den r Augusti. bort, den. Det är från denna synpunkt också, som jag nyss ansåg det kunna tillstyrkas, att till KammarRättens afgörande öfverlemna alla de smärre mål, der Kronans LänsOmbud klagar; der är, som jag nämnde, serskil jandet af lagtolkning och lagskipning svårt, och en oklar författning kunde göra största skadan; men på grund af hvad nu är sagdt, kan jag ej undgå att tillika yrka, att det bör finnas dessutom en af Ständerna vald RiksComitté, hvilken PröfningsComiltéerna i Länen må äga att underställa de ställen af Bevillningsförordningen, hvilkas rätta mening de anse sig icke kunna urskilja; på detta vis endast kan jag inse möjligheten deraf, att öfverensstämmelsen emellan olika Läns beskattning approximeras, och att tillika alla de stora principfrågorna, alla de, som bestämdt medföra icke blott lagskipning utan lagförklaring, komma att, i enlighet med RegeringsFormens stadganden om skattläggningssättet i vårt land, afgöras af folkets Representanter. Jag föreslår således proposition till bifall af alla de 3 Mom. i Utskottets första Betänkande med tillägg af det fjerde derefter utan moment-numer följande; och j^tterligare med det tillägg att en RiksPröfningsComité skall vara af Ständerna vald, och årligen sammankomma, för att pröfva. och i högsta instansen gifva förklarin - Den i Augusti. i3 gar öfver de förfrågningar om BevillningsFörordningens rätta menings hvartill en eller flera Läns PröfningsComitteer kunna finna sig befogade. Skulle detta tillägg af Ridderskapet och Adeln antagas, och sedan af de andra Stånden godkännas, torde BevillningsUtskotlet få sig uppdragit, att uppgöra organisationsdetaillen, hvilken således dessförinnan, i det skick Motionen nu har, ej torde böra här debatteras.
St:r icke uttryckligen gifva sina åsigter tillkänna, att de önska att K. M. utfärdar OrdningsStadgan, och till förekommande af misstag instämmer jag i Frih. Cederströms förslag. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på Utskrns förev:de förslag blifvit yrkadt, dels af Frih. Cederström bifall med tillägg, vid slutet af §:n, af orden: »sorn af K. M. utfärdas», så att slutorden blefvo: »OrdningsStadgan, som af K. M. utfärdas», och dels af Frih. Raab och Hr von Axelson fiterremiss, blef propos. till bifall å Utsk:ns förslag utan förändring först framställd och besvarad med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag med den af Frih. Cederström föreslagna föi ändring, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade del han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. S 36. Efter upläsning af Utsk:ns förslag till förändrad lydelse af denna §, blef detsamma bifallet. Utsk:ns 3:ne första i afseende pä denna § afgifna yttranden biföllos. Då sedermera förekom det fjerde yttrandet, ang:de arfvodet för de till vittnen med bränvins upmätning och profning utsedde personer, yttrade Hr Hjärne: Då motionären icke är närv:de, beder jag att få understödja hans motion. Det är icke föreskrifvet, att personer som till bränvinsvittnen utses skola anmäla laga förfall för att erhålla befrielse derifrån. På landet inträffar ofta, att i närheten af brännerier icke alltid finnas lämplige personer att tillgå, och inom Stockholms län finnas brännerier till hvilka vittnena hafva haft lj| mils väg, men för den goda saken skull hafva de icke afsagt sig förtroendet, utan rest med egna hästar till bränneriet hvarje dag emot den ringa ersättningen af endast Itdr. Det är påtagligen för litet. På landet anlitas vanligen äldre och aflägse boende personer till vittnen, hvilka icke hafva annan sysselsättning.
I afseende på 3:dje punkten, som lyder sålunda: ”Då vid utmätning tvist uppstår om det, som undantagas bör, och saken för tily varder, enligt 7 cap. 3 § Utsökn.b:n, förvisad till domaren, skall det åligga utmälningssökanden att inom tre månader efter utmätningen taga stämning å den, som vill godset sig tillegna, till domstolen i den ort, der utmätningen skett, vid påföljd att eljest hafva sin talan förlorat. Vill andra parten hellre sjelf stämma; stånde det honom fritt” — så ber jag få göra följande anmärkmr: Om alla, såväl af Hr Gunther, som nu af mig föreslagna prestanda äro fullgjorda, och sålunda en laglig för7 H. 44 346 Den 19 Februari. säljningshandling presenteras, då vill jag medgifva att det må vara dens skyldighet, som vill bestrida köpets laglighet, att stämma; men om något i dessa formaliteter skulle brista, då synes skyldigheten att uttaga stämning åligga den, som uppgifver sig vara ägare till panten. Vidare har Hr Gunther i afseende på eden föreslagit, ”att der vederparten sådant äskar, och domaren ej finnér laga hinder möta, skall den, som anspiåk gör på godset, med ed intyga, att han redeligen samt på god tro och ej till veterligt förfång för vederparten, sin rätt åtkommit.” Jag tror att härvid borde tilläggas, alt det belopp verkligen blifvit ulgifvet eller godlgjordt, hvartill försäljningssumman uppgår. — Med dessa anmärkn:r, som jag nu gjort skulle jag föreställa mig, att om ä dem afseende fastades, det vore lämpligare alt författningen af 1835 förändrad qvarblifver, än att densamma helt och hållet borttages; och lill vinnande af denna rättelse, anhåller jag vördsamt om återremiss. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Äfven jag anhåller om återremiss af betänk. Jag anser det icke uppfylla ändamålet, och skulle derföre önska, att det blefve till LagUtsk. återlemnadt, med anmodan, att Ulsk. ville taga saken i närmare öfvervägande.
För de, sedan 1850 och 1851 års riksdag, till vattenaftappningar eller odlingsföretag från Riksgälds-kontoret utbetalda låneunderstöd skall, efter Fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, likaledes erläggas Åtta procent årligen å hela den lvftade lånesumman, hvaraf räntan för de lån, som utgått af dertill under sistnämnde samt 1853 och 1854 års riksdag anvisade medel, godtgöres efter Två för hundra, och räntan för de, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut beviljade och utbekomna dylika lån efter Tre för hundra utaf det obetalda kapital-beloppet, hvadan öfverskottet utgör afbetalning å detta belopp. I afseende på återbetaluingssättet för de lån, som, för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, redan blifvit eller hädanefter varda menigheter, korporationer eller enskilda personer tilldelade, skall, så vidt Kongl. Kungörelserna af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 härvid äro tillämpliga, iakttagas det i samma Kungörelser meddelade stadgande: att — sedan den låne-andel, för hvars återgäldande hvarje betalnings-skyldigt hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utlästa räntans fulla liqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd — det sammanlagda afbetalning^- och räute-beloppet bör från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under särskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet, under sålunda bestämdt antal år, åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje år upptagas, samt af kronobetjeningen uppbäras, i Landtränteriet insättas och, såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel, särskildt redovisas. Bih. till R. St.
Flat och förtörnad stadnade Badin qvar vid dörren, der han en god stund höll lika troget vakt och lika illistigt bekikade hvarje utkommande, som trots någon »kunskapsälskande person ifrån den kungliga polisen». Man kan ledsna vid det som är roligare, än att stå på utkik. Detta var ock nu händelsen med Badin. Han lemnade omsider den bevakade dörren och blandade sig i hopen af masker. Bland de dansande ådrog en bondflicka sig hans uppmärksamhet. Den nätta växten, den otvunget raka hållningen, fotens vackra form, ledigheten och behaget i hennes rörelser förtjente och vann kännares bifall. Den mask, hon nyttjade, var icke motbjudande, den var endast så liten, att den ej helt och hållet dolde ägarinnans fina hy, sådan man i alla fall bort gissa till den från de lena, ljusa lockar, som i beräknad oordning hängde ner öfver den hvita halsen. Badin böd upp bondflickan till en vals. Hon gjorde en lätt, bifallande böjning på hufvudet och räckte honom handen. Han började ett samtal, men hon svarade med tecken, att hon vore dumb. Badin valsade med skicklighet och förde sitt fruntimmer med styrka. Hon sväfvade öfver golfvet, som en vestanflägt. Deras vals gjorde ett angenämt intryck på åskådarne, från hvilka ett sorl af bifall hördes, hvarhelst det valsande paret flög öfver golfvet. När valsen var slutad, sökte Badin ånyo förmå sin vackra mask att tala. Hon gjorde med hufvudet en vägrande åtbörd. – «Hvilket orimligt infall! Ert köns nyckfullhet är mig bekant, men detta är likväl något för starkt. Vet ni, min sköna mask, att en längre fortsatt envishet skulle bibringa mig ett mindre fördelaktigt begrepp om er person.« Trängseln af masker var nu odräglig i grannskapet. Bondflickan reste sig på tåspetsarna och sträckte halsen åt det motsatta hållet. Badin, som följde hennes rörelser, vände sig, för att se hvad det var, som fästade hennes uppmärksamhet. I detsamma hörde han hviskas i sitt öra ordet: «Narr.«
Direktionen hos Sundhets-kollegium gjort framställning om behöfligheten af ett anslag för detta ändamål till belopp af 450 Ridr Runt, med anmälan hvarom Kollegium, under vitsordande alt en biträdande barnmorska ©tvifvelaktigt är för undervisningen af väsendtligt behof, i underdånig skrifvelse den 25 sistlidne Augusti hemställt, det måtte Eders Majit täckas af Rikets Ständer äska ett anslag af 450 Ridr årligen, alt utgå från början af instundande år lill aflöning åt en Instruktions-barnmorska vid Allmänna barnbördshuset i Stockholm. I sammanhang härmed har Sundhets-kollegium äfven anmält, att, sedan Läraren vid barnmorske-undervisnings-anstalten i Göteborg, utöfver honom förut åliggande undervisningsskyldighet, jemväl erhållit uppdrag att derstädes bestrida undervisningen i den instrumentala förlossningskonsten, denna befattning lager hans verksamhet i anspråk till den grad, att det arfvode han hittills åtnjuter, 1,000 Ridr, är otillräckligt jemväl med afseende på den under sednare åren ökade lefnadskostnaden i Göteborg, på grund hvaraf Kollegium i underdånighet hemställt, att arfvodet för nämnde lärare måtte ökas till 2,000 Ridr, och att Eders Kongl. Majit mätte täckas af Rikets Ständer äska det till en sådan löneförhöjning erforderliga anslag af 1,000 Ridr Riksmynt årligen. På de af Sundhets-kollegium anförda skäl finner jag det till aflöning åt en Instruktions-barnmorska begärda anslag visserligen behölligt, dock torde utväg till en sådan persons aflönande under nästkommande år kunna, vid derom skeende anmälan, på annat sätt beredas, och således en framställning derom till Rikets Ständer ej vara behöflig för tiden före inträdet af nästa statsregleringsperiod.
Vidkommande åter sammansättningen af deputerade för markegångssältningen och omröstningarne dervid, anser Utskottet, hvad den förra af dessa frågor angar, att då, såsom ofvan blifvit upplyst, det genom Kongl, kungörelsen den 1 Oktober 1810 är vordet stadgadt, att af Ridderskapet och Adeln, Presteoeh Borgare-stånden 2:ne ledamöter af hvartdera Riks-ståndet borde deltaga i markegångsförrättningen, men deremot med Bonde-ståndet det förhållande inträffade, att endast i 4 län nämnde stånd representerades af 2:ne ledamöter eller lika med de andra Riks-stånden, men åter i öfriga län antalet af ståndets ombud omväxlade från och med 3 till och med 8, allt efter för valens förrättande antagna grunder, det vara nödvändigt, att, innan något beslut fattas i afseende på markegångs-deputerades lika antal af hvar - Siats-Utskottets Utlåtande> N-o 13 dera Riks-stånden, Bonde-ståndet först afsäger sin hittills begagnade rätt att välja än flere än färre ledamöter att i markegångs-förrätlningen deltaga. Under förutsättning, alt Bonde-ståndet beslutar, att icke mera än 2:ne af dess ledamöter, eller lika antal sorn från de öfriga Riks-stånden, hädanefter skola i nialkegångssättningen deltaga, får Utskottet, som biträder kommitterades på anförda skäl grundade åsigt, att omröstningdrne inom deputerade för marke» gångssättningen böra ske per capita, 35:o tillstyrka Rikets Ständer att sådant bifalla. Skulle deremot Bonde-ståndet icke vilja frånträda sin ifrågavarande rättighet, hemställer åter Utskottet, 3 6:0 att med omröstningarne inom deputerade må, på sätt hittills skett* förfaras i enlighet med föreskrifterna uti Kongl, kungörelsen den 1 Oktober 1810, jemförd med Kongl, förordningen den 20 September 1815.
M. användes; men om årsberäkning är antagen, så är anslaget lör hvarje år inskränkt inom en bestämd siffra, och mäste då utgå intill dess nästa statsreglering blir bestämd, ty i annat fall skulle de påböl jade arbetena det sista året afstanna. Jag får del före alternativt tillstyrka, att här måtte tilläggas ett lao Den 20 Mars f. m. femte år, eller ock atl summan 400>000 t:dr malte lemnäs till K. M:s disposition för alt användas under tiden intill nästa riksdag. Frih. Leijonhufvud, Abraham: Min förmodan inträffade snart, att jag åter skulle nödgas uppträda, när det femte året skulle komma i fråga. Jag begagnar således nu den rättighet, som jag förbehållit mig, alt få yttra mig deröfver. Man kan ej bestrida den sats, sorn Frih. Cederström nntvdt, nemi. att det lämpligaste suttet att gifva anslag vore, att öfverlemna runda summor i mån af tillgångarna, med åliggande för Regeringen att fritt använda dem efter sig företeende omständigheter. Det är troligt, att, genom ett sådant sätt för anslagens bestämmande, många besparingar kunde vinnas och mycken fördel för arbetet beredas, men vi hafva ännu icke kommit dit i statsregleringsväg; hela vår statsreglering och vårt statsväsende är beräknadt på årliga anslag, förmodligen derföre, att Representationen behöft se sig för uti hvad den disponerat, och att för kommande lider reservera hvad som måhända genom en mindre klok hushållning eljest kunnat på en gång förstöras. Derföre ligger årsberäkningen lill grund för all statsreglering, äfven uti den af Frih. Cederström, så väl som af oss alla respeeterade grundlagen, uti hvilken anslagen beräknas ifrån riksdag lill riksdag. Nu har StatsUlsk. föreslagit 100,000 r:dr om året. Ville man säga att denna summa är för liten, så skulle det visserligen tåla alt tänka på, efter K. ål. begärt något utöfver hvad Utsk. föreslagit.
Bibliothekarien Arwidsson? i denna framställning yttrade åsigt om den allmänna vigten och fördelen att, genom de önskade handlingarnes öfversändande till ofvannämnde länder, bereda hittills saknadt tillfälle för dervarande vetenskapsidkare och förfaltare att vinna fullständig kännedom om Sveriges statsskick samt financiela och statsekonomiska förhållanden, hafva Fullmäktige, som trott sig icke utan Rikets Ständers medgifvande kunna lemna bifall till berörde framställning, förordat densamma och tillstyrkt, att utaf de hos Riksgälds-kontoret nu förvarade tryckta riksdags—protokoller och dertill hörande bihang må, för det uppgifna ändamålet, få tillställas Kongl. Bibliotheket högst fyra kompletta exemplar, under förbehåll likväl, att de derefter återstående kompletta exemplaren uppgå till ett antal af åtminstone tio; hvarjemte och då det, syntes Fullmäktige mindre lämpligt, att dessa, endast häftade och med omslag af merändels mycket groft papper försedda riks dagshandlingar, såsom gengåfva från Svenska national-representationen, aflemnas lill allmänna bibiiotheker i andra länder uti sitt nuvarande skick, Fullmäktige hemställt, att desamma måtte, på Riksgälds-kontorets bekostnad, få inbindas i enkla, men snygga pappband, med cloth-ryggar, helst den härmed förenade kostnad, utgörande omkring 20 sk. för hvarje qvartoch 12 sk. för hvarje oktav-band, eller omkring 120 R:dr för hvart och ett exemplar, säkerligen komme att Svenska Staten tillfullo ersättas genom de dyrbara, icke sällan omsorgsfullt inbundna arbeten, som Kongl. Bibliotheket, i ytterligare utbyte emot samma handlingar, skulle hafva att från sagde länder förvänta. I betraktande af de till stöd för denna framställning anförda omständigheter och under förklarande, att Utskottet delar de af Fullmäktige härvid uttalade åsigter, får Utskottet jemväl tillstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande framställning, jemte hvad i anledning deraf blifvit af Fullmäktige föreslaget och hemstäldt. Stockholm den 4 Augusti 1854. Bih, lill R. St.
Ridderskapet och Adeln har yrkat, alt ingen, som är under 25 år gammal, må utse Valman eller väljas dertill eller deltaga i val af Riksdagsman. inom. de Stånd, der ombud omedelbart utses. Utskottet har hvarken i egen öfvertygelse eller i allmänna rösten, så vidt sorn Utskottet varit i stånd att den uppfatta, funnit anledning att i något afseende inskränka valrätten inom trängre gränsor, ärr de närvarande. Utskottet har tvertom trott, alt en hufvudorsak till missnöje med det närvarande representationssättet är, att alltför mångå medborgare äro från valrätt utestängde, och alt allmänna öfvertygelsen anser alla till valrätt qvalificerade kunna sådan rätt förunnas, ulan att någon dass, som deraf redan är i besittning, behöfver derifrån uteslutas. Då nu ett sådant stadgande, som. Ridderskapet och Adeln föreslagit, skulle hafva till följd, att valrätten hädanefter icke skulle kunna utöfvas af allmoge emellan 21 och 2.5. års ålder „ ehuru Lagen nu förunnar denna Constitutions-ZJtslcotlets Memorial, JY:o 85. 5 medborgare-elass valrätt vid fyllda 21 års ålder, har Utskottet funnit sig höra hemställa, alt Ridderskapel och Adeln må från den del af denna anmärkning, som icke genom votering i Förstärkt Constilulions-Utskott redan är undanröjd och sorn i Val-Lagen icke är efterkommen, afstå, heldst intet annat Stånd deruti instämt. Bonde-Ståndet har yrkat, att den tid, sorn i Memorialet, N:o 38, är föreslagen, såsom den minsta, hvilken Svensk man hör hafva varit i riket bosatt, för att njuta valrätt, skall nedsättas från fem till tre år.
De innebära likasom en erinran derom, alt Presten icke på ett tillfredsställande sätt förrättat sin tjenst, ty hade sådant varit förhållandet, så hade icke dessa serskildta sammankomster varit af något församlingens behof påkallade. Man har således all anledn. till den förmodan, att dessa framställningar icke skola med gynnsamma ögon emottagas, och om Presten icke i allmänhet har församlingens förtroende, är det väl då sannolikt, att denne skall med större förtroende omfatta den eller de personer han såsom lärare konstituerar? Jag anhåller, att nu med några ord få redogöra för det så bittert klandrade förslag, LagUtsk. afgifvit, och jag vågar, oaktadt det missnöje, som af bägge partierna blifvit yttradt, likväl tro, att Utsk. har sökt beträda en ganska lämplig och nyttig medelväg emellan ytterlig frihet å ena sidan, och ytterligt tvång å den andra. Om, under det samhället genomgår ständiga förbättringar, Kyrkoförfattnm står orubbad, utan att i någon mån göra afseende på tids-ähdans fordringar, och på de begrepp, som med densamma utvecklas, så blir hela institutionen förstelnad. Ingen institution kan bestå, om den icke bar något stöd i tids-begreppen, icke de till - 358 Den 21 Juni f. m. fälliga, hastigt öfvergående, men de äkta, de fortlefvande; och jag vågar tro alt, då en talare här omnämnt, att ”hjorden mäste hafva en herde”, så har han icke besinnat, att om Presterskapel allt för mycket isolerar sig, och icke gör afseende på församlingarues fordringar, så totale det blifva herdar utan hjord. R. o. Ad. har för några få dagar sedan uttalat den mening, att de grundsatser, som i 1734 års lag gjoit sig gällande om straff eller påföljd af landsflykt för affall ifrån den Evangeliska läran, icke mera vöre öfverensstämmande med lidens åsigter. Månne, vid sådant förhållande, man kati på alfvar begära, att R. o. Ad. skulle i religiös intolerans mot sina egna Irosförvandter gä längre än 1726 års lagstiftare?
Vinna dessa arkeologiska kurser popularitet, hvilket d e väl förtjäna, så kanske, efter hvad lektor B e r g m a n yttrade, en sådan kurs förlägges till Grekland ett annat år. Jag är n u af alla, s o m voro m e d i den skildrade kursen, ensam kvar i Napoli. Mina landsmän äro på väg till det kära hemlandet uppe i n o r d e n. Från mitt fönster i min » pensione » ser j a g ut öfver golfen. Det är en underbar tafla. Det djupblå, solbelysta, glittrande hafvet o c h il V e s u v i o till vänster, närmast Riviera di Chiaia o c h V i a Caracciolo, m e d det sydländskt pulserande lifvet. V i d golfen pulserar lifvet nu s o m då — m e n en lätt rökpelare höjer sig alltjämt hotande från V e s u v i u s. G. S P. för planschupplagan, 3 kr. för den vanliga upplagan. Prenumerera på prof från det nya kvartalet! VÅRA TECKNING FÖR IDUN AF TYCHO ÖDBERG. ILLUSTRATIONER. D e n vackra o c h så populär v o r d n a parken strålade aftonen till ära i en magisk belysning från hundratals kulörta lyktor, marschaller o c h bloss, o c h ett senare afbrändt större fyrverkeri, hvaraf en liten detalj: Stockholms A l l m. V e l o c i p e d k l u b b s märke i briljanteld återgifves i hörnet här ofvan, k o m en att tro sig förflyttad till någon sagans trollträdgård ur Tusen och en natt. I all denna färgrika belysning rörde sig nu &gt;corson », en vid ring af åkande velocipedister, som vid, musikens glada toner hjulade rundt den stora ö p p n a planen, kring hvilken skogsparken i sin härliga höstskrud bildade en förtjusande ram. Det kvinnliga elementet var bland d e åkande starkt representeradt, ehuru d e s o m v o r o k o s t y m e r a d e, hvilket ju egentligen alla skulle varit, utgjorde ett fåtal.