Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig icke hafva funnit skäl lemna bifall, enär den till statsverket ingående andel utaf postmedlen vore af Rikets Ständer till visst belopp beräknad, samt de inkomster som derutöfver till postverket inflyta, vore till postkommunikationernas underhållande samt förbättringar i postväsendet oundgängligen erforderliga; hvarförutan emot den för Riksgälds-kontoret sökta befrielse från stadgade afgifters erläggande jemväl förekom, att, om denna beviljades, skulle enahanda förmån svårligen kunna förvägras Rikets Ständers Bank samt de flera verk och myndigheter, som icke åtnjuta fribrefsrätt och derföre, lika med Riksgälds-kontoret, äfven få vidkännas utgifter af ifrågavarande beskaffenhet. Under den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets för åren 1851 och 1S52 upprättade och afslutade hufvudböcker, jemte dertill hörande räkenskaper, hafva Revisorerne funnit Rikets Ständers i afseende på bokföringssättet, inom Riksgälds-kontoret meddelade föreskrifter, vid dessa hufvudböckers och räkenskapers uppgörande, vederbörligen iakttagna; varande, i öfverensstämmelse dermed, alla under sednaste riksdag, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret med visst bestämdt belopp anvisade statsutgifter å sina särskilda konti i hufvudboken uppdebiterade för det år, under hvilket Riksgälds-kontorets utbetalningsskyldighet vidtagit; och har hvad af dessa utgifter under årets lopp utanordnats, blifvit å samma konti affördt, hvarefter återstoden, i likhet med andra Riksgälds-kontorets förfallna, fastän icke verkställda, utbetalningar, såsom en Kontorets återstående skuld, till nästa är utbalanserats. Deremot hafva de af Rikets Ständer, för bestridandet af omförmälda jemte andra Riksgälds-kontoret ålagda utgifter, anvisade inkomster upptagits bland detta verks bokförda tillgångar från och med det år, för eller under hvilket desamma bort dit ingå. Postporto för de till Riksgälds-kontoret ankomna fribref.
397 delar uti den reela fonden; med detta samfäldta capital, åtta millioner silfver, garanteras efter mynt-bestämnihgen Tjugu millioner sedlar, pari. De återstående Tio af den utelöpande sedelstocken garanteras åter genom gamla Banquens säkra fordringar allena, jemte det desse fordringar äfvenledes fullkomligen garantera de enskilde actie-egarnes tillskott. Men då likväl Riksens Ständers Banque, genom desse sine säkra och fasta tillgångar, besitter, först f i den reela fonden och sedan af hela rörelse-massans garanti för sig allena; skulle ock förhållandet mellan Ständernas och de enskildas andel derefter uti grundcontractet mätas, i fråga om all utdelning jtro rata utöfver minimum af 5 procent, som först af massa indivisa skulle utgå: nemligen att Ständerne alltså vid sådan Utdelning hade | och de enskilda |; ty de enskildas tillskott, 30 millioner, svara mot 7~ i sedlar eller £ af sedelstocken, antagen till 3 millioner. Ständerne åter 5 millioner hardt mynt svarande mot ii| i sedlar; och deras fordrings-garantier allena: 10 tillsammans 225 som gör fyllnaden i desse 30. Öfver denna inkomst för Statens andel af Banquen, skulle Riksens Ständer allena ega att disponera, 7* Octroyen och reglementet skulle begränsa ilen öfvervigt, som trefjerdedelar måst ha emot en fjerdedel. Ständernes Fullmäktige skulle naturligtvis vara flere än de enskildes; men denna pluralitet kunde dock ej öfverträda reglemente och Instruction utan ansvar, då, mera än nu; 398 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. samtelige Fullmäktige hade att förvalta Banquen efter Instructionens lydelse, icke deremot; och Instructionen kunde åter icke blifva stridande emot contractet; ty då vore contractet brutet. Tillika borde styrande makten hafva ett ombud uti den nya Inrättningen, egentligen för att reservera emot afvikelser från contracts-vilkoren, å hvilkendera sidan sådant skulle förekomma!
De makter, af hvilka Sverge kunde befara anfall, äro: Danmark, tillhörande samma folkstam, som de förenade rikena Sverge och Norge, samt genom så många välviljans band vid oss fästadt, är Sverges naturlige vän, och ett krig med denna stat högst osannolikt. Men då all politisk vänskap kan skifta, bör ett anfall från denna sida icke antagas vara alldeles otänkbart. Danmark kunde t. ex. förmås att blifva ett verktyg för en annan makt. Danmarks anfallskraft är likväl så begränsad och så aflägsnad från afgörande punkter, att den icke kan ingifva oss farhoga. Tyskland, som genom sin Östersjökust kan anses såsom vår granne, är också en stamfrände och synes, genom hafvet från oss skilj dt, hafva intet med oss obytt, likasom vi intet med detta land, sedan inga tyska besittningar locka oss till inblandning i dess strider. Äfven Tyskland borde således anses vara en naturlig vän. Då likväl den växande tyska sjömakten, som icke längre är en germanisk dröm, får sin Östersjöflotta, kan såväl häraf som af andra skäl förvecklingar med oss uppkomma. Ett anfall derifrån kan således antagas, men knappast i eröfringssyfte. Med England vore visserligen också ett krig möjligt, exempelvis för att tvinga oss frångå en neutral ställning eller i allmänhet att följa dess politiska syften. Men ett sådant krig blefve ett sjökrig, riktadt mot vår handel, och ehuru vådligt för vårt välstånd komme det icke att utöfva samma inflytande på vårt sjeltbestånd, som ett krig inom våra gränser. Med Frankrike kunde, af samma skäl som med England, vi komma i delo och hade då snarare att frukta ett landkrig, men landvinning blefve sannolikt icke dess mål. Om Ryssland af många skäl icke har Sverges eröfring till en sådan oaflåtlig älsklingstanke, som mången föreställer sig, är det likväl alltid genom sin makt, sin anfallskraft, sitt nara grannskap, sitt på vår östra och norra sida omslutande välde, i följd af dessa naturliga skäl den stat, mot hvilken vårt försvar i främsta rummet måste beredas. Så starkt beredt åt denna sida, som vi förmå åstadkomma, blir vårt försvar alltid tillräckligt mot andra sidor.
Adeln Utskottets yttrande öfver Professor Gejers motion samt beslutade, i enliglnt med Herr Cederschjölds vid Betänkandet N:o 66, fogade reservation, att genom utfärdande Författning varder förordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 §. Missgerniugs-Balken, ehvad den åtalade förbrytelsen blifvit begången genom tal, skrift eller tryck, förr än Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Dess Nådiga Bref af den 25 September 1777, förklarat undersökningen böra fortgå, hvarefter vedet hörandes pröfningsrält, i fråga om den tilltalades häktande, inträder. S. D. Afslog Ridderskapet och Adelil Lag Utskottets den 31) sisth September på -bordtt lagde Betänkande N:o 128, i anledning af väckt motion ani upphäfva,lide af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående hand - 686 Trot. ZJldr. d. Ocl. l84o - skrifne, på sedelhafvare!! eller på viss man och ordres ställde invisningars eller så kallade assignationers belopp. S. D. e. m. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets dels den 30 sisth September dels den 10 dennes på hordet lagde Belänkanden: N:o 129, i inledning f väckt motion om förhöjning af den i Lagen stadgade mansbot. N:o 130, i anledning af vackt motion om utfärdande af Taxa för rättegångs-koslnad, m. m. N:o 131, i anledning af väckt motion om rättighet för den, som till försäljning emotlager varor och derpå leranat egaren förskolt, att derföre njuta framför andra borgenärer företräde till betalning ur samma varor. N:o 134, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande stadganden, angående behandling af frågor om oenighet makar emellan. N:o 137, i anledning af väckt motion örn utsträckning och förtydligande af 19 §. uti Instructionen för Riksens Ständers Justitiae-Om budsman.
Miss* gerningsBalken och Skriften confisceras.” 3:0 ”Gäckeri af den allmänna Gudstjen] sten , Guds Ord och Sacramenten. Förbrytelsen skall umgällas med Etthundrade R:rs Bö^ ter och Skriften confisceras.” Jag tror för min del, att alla förbrytelser j Theologiska ämnen kunna, efter något af dessa irenne Mom. bedömmas, och jag anser således icke rådligt, att i stället för Domarens pligt att dömma efter bestämd Lag, antaga en personlig pröfning, hellst ordet anstötligt dessutom är i högsta måtto obestämdt. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag instämmer med Herr Grefve v. Schwerin och Herr Friherre Mannerheim i tillstyrkan af afslagpä det föreslagna tillägget, så mycket hellre, sorn den sednare värde Ledamoten så tydligt ådagalagt öfverflödigheten och vådligheten af ifrågavarande tillägg. Ordet ”anstötligt” är Ridd. 0. Ad, Prot, IV. B. I. Den 14 Martil. verkeligen så tvetydigt och obestämdt, att det skulle kunna föranleda till de rysligaste missbruk och förföljelser. Om så obestämda granmor utstakades för BokCensurens magt, skulle hos osv kunna inträffa detsamma, som fordom i Frankrike, hvarest Sorbonska Faculteten confiscerade och såsom anstötlig, till bränning fördömde en Bok, som samma Facultet korrt förut hade efter vederbörlig Censur till tryck? ning tillåtit. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, det han, i anledning af Discussionen, ansåg sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå den nya Redactionen» Ropades starka Ja, jemte några Nej. Friherre Drufva, Thure: Då jag förmodar, att de öfrige 3tne Stånden redan antagit ifrågavarande tillägg, får jag endast hemställa, huruvida det kan vara passande att visa, det en lika beskaffad vård om Religionen saknas hos det första RiksStåndet, hellst tillägget endast innefattar hvad i allmänna Lagen derjemte stadgas. Herr Munck af Rosenschöld:
Då emellertid uppsättningen af de från Stats-Utskottet utgångna expeditioner, detta oaktadt, besörjts af en, i förhållande till de öfriga Utskottens kansiibetjening, jemförelsevis fåtalig personal, har följaktligen äfven arbetet för Stats-Utskottets tjenstemän måst blifva i samma mån mera ihållande och ansträngande; och anser Utskottet derföre med billigheten öfverensstämmande att någon ökad godtgörelse för deras synnerligen trägna tjenstgöring måtte, i likhet med hvad förut egt rum, varda Stats-Utskottets tjenstemän vid denna riksdag beviljad. Beträffande beloppet af de gratifikationer, Utskottet sålunda för nedannämnde tjenstemän föreslår, bör erinras, att Stats-Utskottets, likasom alla de öfriga Utskottens Sekreterare under innevarande riksmöte erhållit någon förhöjning i de arfvoden, som förut voro för dessa befattningar bestämda, hvarföre Utskottet ansett sig ej böra tillstyrka ltih. lill It. St. Prot. 18X9 8j 1860. i Sami. 1 Afd. 3 Hand. 31 Häft. 2 Slats-Ulihotlelt Memorial N:o 220 anvisandet af större gratifikation åt Sekreteraren, än att hans aflöning för hela riksdagen derigenom må komma att uppgå till nära samma belopp, som Riksståndens Sekreterare såsom arfvode uppbära. För Kamereraren har Utskottet föreslagit samma gratifikationsbelopp, som vid sednaste riksmöte åt honom anvisades, eller 600 R:dr, hvilket belopp Utskottet äfven ansett böra beviljas hvardera af de hos Utskottet anställde tvänne Notarier.
Kugghjul och axlar voro af trä. I stället för att i de gamla bonduren kraften utgjordes af loden fans i Hammars maskin den stålfjeder han tagit i fabriken efter branden. Lodet hade här en annan bestämmelse. Dess nedersta del var tyngst, alltså beräknad att först träffa marken, då det föll. Inne i lådan hvilade lodet mot ena sidan, som var fäst vid fjedern så, att den slungades upp, när fjedern utlöpt. Urverket var beräknadt att gå i ett visst antal timmar, hvarunder det reglerande hjulet, som satt i sned direktion, långsamt sköts åt sidan tills det plötsligt lemnade fjedern utan motstånd. Denna verkade då så kraftigt på sidan och lodet, att, äfven om apparaten placerats på så långt afstånd som två alnar från trappöppningen, lodet ovilkorligen skulle slungats ned genom denna. Beströks lodet med ett kraftigt sprängämne skulle detta ofelbart explodera, då lodet med fart nådde ett hårdt föremål. I fabriken hade detta föremål varit stenplattorna i golfvet vid trappuppgången, hvilka på förhand preparerats på lämpligt sätt för att hastigt sprida elden. På detta sätt funno såväl skottet som blixten före eldens utbrott sin naturliga och mest antagliga förklaring. Men detta var i sjelfva verket endast en hypotes, som vore svår att bevisa, då ju skottet och blixten liksom lodet och fjedern skulle kunna förklaras på annat sätt. Danielsson vore ju en uppfinningsrik ingeniör och våra ransakningsdomare lida tyvärr ofta af stor brist på fackinsigter i de mål de hafva att utreda. Man skall således lätt kunna förstå att Fridolf Hammars känslor ej voro af gladaste slag, då han återvände till Stockholm. Han gick som vanligt till en matservering vid Esplanaden, der han intog sina måltider. Det kan tyckas som om promenaden från hans bostad vid Jakobs kyrkogata till Esplanaden vore väl lång; men för det första gifver en promenad före maten god aptit och vidare hade stället utom fördelarne af god mat, billigt pris och en ytterst meddelsam föreståndarinna den för Hammar värdefulla egenskapen att vara beläget i bottenvåningen af det hus hvari konsul Felix Brauner bodde.
Våra grundlagar medgifva ett nndanrödjande af dess brister; men ingalunda har lagstiftarens mening varit, att hela statsförfattningen skulle kunna omhvälfvas. Ett sådant legaliserande af en fortgående revolution förnekar begreppet om parlamentarisk lagstiftning; och vår Reg.F., egen äfven i medgifvande af grundlagarnes förändring, antyder likväl, att densamma endast angår lagbestämmelser, högst nödiga, nyttiga och verkställbara förbättringar, eller förklaring. Man må nu härtill med allt skäl räkna frågor, om sättet för nationalrepresentationens utöfning, så är detta något helt annat, än tillintetgörelsen af någondera statsmakten. R. St. hafva lika liten rättighet att upphäfva sin egen myndighet, som Konungens, och likväl är det till detta mål man syftar, då den, från det ärftliga statselementet skilde monarken lemnäs ensam med ett vanmäktigt veto mot hela tryckningen af den crassa democratiens öfvervälde, hvilket blifvit både Konungen och riksförsamlingen beredt uti den föreslagne vallagens 1 och 2 §§• Det måste vara öfverflödigt att inom denna upplysta försam - Den 28 Augusti. 85 ling företaga en analys af förslaget; dess brister äro tillräckligt och flerfaldigt ådagalagde, ja, äfven medgifne af de samfällde eller allmänna valens anhängare. Likväl har man med förundran förnummit, att flere röster skola lemnäs för antagandet, endast derföre att förslagets fall med visshet förutses; dervid man önskar att minoriteten mätte uttrycka ett gillande af den allmänna valprincipen. Vore jag äfven en anhängare till densamma, jag skulle dock icke tillåta mig detta spel med opinion, som måste inom landet underhålla förvillelsen hos folket och kunna tydas såsom ett undfallande för en mäktig ligas inverkan, samt utom landet äfventyra Svenska Adelns anseende, såsom affällig från sin bestämmelse och till oförlåtlig grad okunnig om håde statsoch folkrätt. Månne R. o. Ad. skall underkastas detta misskännande omdöme, genom dagens betydelsefulla förhandling? Jag tror det ej. Hvad Sverges Adel tillförene gjort för Statens upprätthållande, skall icke gå förloradt för samtid och eftertid. Detta
Då, äfven efter emottagandet af dessa underrättelser, upplysning ännu saknas ej mindre om antalet af ifrågavarande dagsverken och deras nuvarande mer eller mindre oumbärlig Bihltill RikSfSt. ProtitSzS och 1829, *:de Sami, 2 Afd. *S Stats samt Allm. Besv.o.Oec.-Uisk.Utl. N:o 32. het för Kungsglrdarnes häfd, än jemväl om dea Summa, hvilken, i händelse af Allmogens befrielse från vidare utgörande af merberörde dagsverksskyldighet, bör, i likhet med hvad år 1823 fth Dahlby och Flyinge Kungsgårdar egde iuin, såsom vederlag härföre uppå RiksStaten uppföras, samt detta ärende således hvar. ken redan erhållit eller, under nu påstående Riksdag, möjligen kan gifva9 ali den fullstän* diga utredning, som för detsammas slutliga pröfning erfordras, hafva Utskotten, med åberopan. de af Kongl. Majus Nådiga Bref till KammarCollegium den 3 December 1812, sorn innehåller att hvad beträffar ’’s3däne hjelpe-dagsverken, sorn blifvit anslagne Kungsgårdar och Kronolägenheter samt vissa Militaira och Civila Boställen, så emedan förhållandet med dessa dagsverken skall vara mycket olika, hvarföre Kongl. Majtt ock icke funnit lämpligt att något allmänt stadgande härom i Nåder utfärda; ty ville Kongl. Maju, uppå vederbörandes ansökningar och hemställanden om befrielse från dessa dagsverken, i hvarje mål serskildt, efter sig därvid företeende skäl och omständigheter, Sig r Nåder utlåta;’’ samt då den väg, uppå hvilken dylika frågor upptagas och behandlas böra, sålunda blifvit vederbörande tillkännagifVen, vördsamt skolat tillstyrka Rikets Höglofl. Stäm; der att, i anledning af Lars Anderssons Motion, icke vidtaga någon åtgärd, helst Allmogen inom Wallsbo Härad af Skaraborgs Län i alla fall eger att, i den ordning Högstberörde
Utskottet kan icke finna att denna Ed i allt hvad den rörer bestyrkandet af en anmälande fordrans laglighet, innefattar hvarken cfverflödige eller förvillande förpligtelse!', utan tror deremot, att eden» efter dess nuvarande uppställning, lämpad efter de olika förhållanden, hvaruti Borgenärer kunna sig befinna, tillika verkar derhän, att bevakning mången gång underlåtes af diktade, eller genom ockrande tillkomne fordringar, hvilka sålunda stå i strid med de Edsförpligtelse!-, som skola afgifvas; och då enda möjliga utvägen att vinna tillförlitlig visshet derom, att Gäldenär verkeiigen, i de fall EÖrfattningarne bestämma, fått till goda njuta Bevillningsafdrag ä räntan, efter Utskottets tanka är, att Borgenär sin uppgift derom edeligen bekräftar, iiddst erfarenheten visat, huru - UgUtskottets Bnånkandert. 109 ledes Galdenärer, för att få behålla Lån ofca qvitterat Bevillningsafdraget, utan att detsamma i sjelfva verket dem till godo kommit; så finnér Utskottet icke anledning tillstyrka uteslutande af den uti BorgenärsEden innefattade förpligtelse härom; men \ föreslår deremot, att genom Allmän Författning, Borgenär, som ieke vill eller kan fullgöra ifrågavarande Edslörpiigtelsen, må berättigas, att vid BorgenärsEdens aftåggande denna förpligtelse utesluta, under påföljd likväl, att derest, den anmälde fordran är af den beskaffenhet att Bevillningsafdrag å räntan bordt Gäldenär till godo komma, detsamma, ehvad det sf Gäldenär år qvitteradt eller icke, ovilkorligen skall för hela den tid det bordt ega rum, Gäldenären eller ConcursMassan vid slutliga utdelningen af de bevakade och faställde fordringarne godtgöras. Härmed öfverlemnar Utskottet alltså å nyo vördsamligen Betänkandet med de nu fåreslagne rättelser till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning, med bifogande af tvånne Ledamöters särskildte yttranden. Stockholm den 25 October 1823.
Och jag tar mi g en tuting . (fru Bäck kommer in med ljus) Sätt dem här (går efter g las o ch flaskor). Fru B Ä C K . Ämnar du inte gå och lägga dig ? B Ä C K . Nej, tack skall du ha... Går du och lägger dig? Fru B Ä C K . Det gör jag visst, min vän. Det var en välsignad sak det här ... annars hade denna qvällen inte aflupi t så fredligt. (högt) Nej, god natt f ar gå och lägg sig! God natt farbror Knorr, lyck a till! B Ä C K . Går ni ... ni k unde gerna dröja hår. K N O R R . Inte lägga de sig väl ändå? A L F R E D . Jo det tänk er jag visst göra. K N O R R . Men det är allt att trots a, det! A L F R E D . Den synden kan jag bära... Nu ser far hu r trygga vi äro och orsak en är att vi veta bättre, än att v ara rädda f ör ingenting. (De gå ut samma väg). Tolfte Scenen . Bäck och Knorr. B Ä C K . Att de kunna vara så lugna... det är allt bra bes ynnerligt. Skål bror! K N O R R . Jag tror jag tar opium! B Ä C K . Nej, tag du det här glaset... Klockan är ... tolf ... K N O R R . Tyst, hörde du ingenting besynnerligt? B Ä C K (klingar med honom). Nej , ingenting... Hvad hörde du? 34 K N O R R . Ingenting... jag bara tyckte... Känner du ingenting i luften! B Ä C K ( vädrar). Jag tror det osar svafvel ... ja, här os ar något gement (de dricka). K N O R R . Det var min tupé, som kom nära l juset. B Ä C K . D rick bror, det stärker krafterna... Jag tro r det blåser? K N O R R . Törs du se ut genom fönstret? B Ä C K ( dricker). Åh, nog törs j ag, men jag vill inte. Sv ansen du, svansen, nej j ag vågar nä gu inte...
Det af Stats-Utskottet, under förutnämnde nummer afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Remiss, angående aflöning för den, sorn utses till bestridande af Rikets Ständers Justitige-Ombudsmans förut innehafvande tjenst, har af Presteoch Bonde-Stånden blifvit bifallet, men deremot återremitteradt af Ridderskapet och Adeln, på grund af förekomne anmärkningar, dels att arfvodet för den, som förrättar nuvarande Justilise-Ombudstnannens tjenst, bordt bestämmas till hälften af IIof-RåttsRåd3—lönen, dels att, i afseende på Utskottets förslag, huru i framtiden bör förhållas med Justitiae-Ombudsmunnens och den för honom vicarierande Tjenstemans aflöning, lämpligast vöre att bestämma, det Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, om han innehar annat embete med högre löne-inkomst, än som han i egenskap af Justitiae-Ombudsman, i likhet med Justitiae-Canzleren, skulle komma att erhålla, finge bibehålla den högre lön, han förut innehaft, och att endast, i fall den förut innehafvande lånen vore mindre, lian, enligt Utskottets förslag, borde erhålla fyllnaden; äfvensom att, då Justitise-Ombudsmannen vore ledamot af ett Collegium, ett belopp motsvarande hela den löne-inkomst, han förut innehaft, komme att ställas tili vederbörande Embetsverks disposition för den genom hans afgång obesatta tjer.stens bestridande; samt af Borgare-Ståndet, inom hvilket Riks-Stånd hufvudsakligen följande yttranden förekommit: att, då I 6 Stats-Utskollcls Utlåtandej N:o 349.
Iåns hela belopp utgående ränta, utan äfven derutöfver en procent af det i obligationerna förskrilna kapital; kommande detta anslag att utgå, för amorteringen af hvart, och ett särskildt lån, från och med året näst efter det, hvarunder obligationerna för samma län blifvit till långifvare utlemnade, och bör detta anslag fortfarande och med oförminskadt belopp utgå ända till dess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt. e) Det årliga ränteoch amorlerings-anslaget biir ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortissemenls-fond, hvars behållning skall för deL med dessa medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränle-liqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda samt hvarje låns återbetalning i föreskrifven ordning verkställd. De lill nämnde fond influtna medel böra, sa vidt ske kan och sagde liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. f) Fullmäktige i Riksgälds-kontoret ega all lör hvarje lån bestämma sältet och ordningen för amorteringens verkställande. Dessa beslut och stadgande!) underställa Rikets Ständer härmedelst E. K. M:ts Nådiga fastställelse; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. M:t, vid denna upplånings företagande a utrikes ort, läcktes lenina Fullmäktige i Riksgälds-kontoret sin Nådiga bemedling och medverkan för de erforderliga lånens erhållande, emot så fördelaktiga vilkor för Svenska Statsverket, sorn vid låne-transaktionernas uppgörande kunna beredas, samt alt E. K. M:l dessutom täcktes meddela Sin garanti å det eller de lån, sorn, i öfverensstämmelse med dessa beslut, varda af Fullmäktige utom Riket upptagna. Slutligen få Rikets Ständer i underdånighet anmäla sitt beslut, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret må ega alt åt vissa af dem utsedda deputerade uppdraga de närmare bestyren med foud-väsendets och slulsskulds-svstemels oalbrutna och verksamma handhafvande, jemte dermed förenade -åligganden.