Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det anslag, som här blifvit föreslaget, motsvarar visserligen icke hvad som under de föregående åren blifvit anvisad t på besparingarna, utan hvad dessa besparingar verkligen utgjort och hvad de således med sannolikhet kunna beräknas att äfven framdeles utgöra. Förhållandet har äfven hittills varit sådant, att hvad af Regeringen sålunda blifvit anvisadt, tagits af under händer hafvande medel, d. v. s. af reservfonden, och alt, sedan bokslutet blifvit gjordt, så har reservfonden fått ersättning af de besparingar, som funnits. I sammanhang härmed har äfven fråga uppstått om liqvid af de brister pä besparingarna eller den skuld, om jag så må säga, hvaruti liufvudtitlarne råkat, derigenom att öfverassigneringar på besparingarna ägt rum. Jag tror äfven, att denna åtgärd är af behofvet påkallad, då man vill göra en ny reglering af hufvudtillarna; ty då man erhållit en ny Styrelse, af hvilken man vill fördra ordning och reda i dess förvaltning, så anser jag också, att man bör skilja denna nya Styrelse från den gamla surdegen; man bör icke tvinga den att mottaga den husröta, om jag så får säga, som dess företrädare ådragit sig. I öfrigt instämmer jag med de talare, som yrkat att betänk, måtte återremitteras, dels på grund af min vid betänk. fogade reservation, och dels derföre, att, då nästan liela statsreglm blifvit återremitterad, och detta betänk, utgör en väsendtlig del deraf, det torde vara bäst, att den, i sammanhang med de öfriga delarna, ånyo granskas. Frih. Cederström: Då begrafn.hjelper) är ett afljenstemannen sjelfve afsatt capital, som deras efterlefvande slägtingar äga laglig rättighet att genast efter frånfällel lyfta, så kan jag ieke annat än bestrida StatsUlskts förslag, att utbetalningen må ske på 2:ne qvar la ler inom 6 månader. Det är en alldeles obillig anstalt, då dessa medel äro aftjenade och borde vara ett depositum i Stats-conloret för tjenstemännens räkning.
Föredrogs och lades till handlingarne Statssamt Allmänna Besvärsoch Ek o n o m iUts k otten s i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 34, i anledning af återremiss af Utskottens Utlåtande N:o 3, angående kronobrefbäringens öfvertagande af postverket eller dess bestridande af postmedel, m. m. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Memorial N:o 281, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakansafgift, godkände Preste-Ståndet, med vidblifvande af sitt i frågan fattade beslut, den föreslagna voterings-propositionen. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 34, i anledning at Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta; och N:o 35, i anledning af väckt motion om förklaring af lagens stadgande angående rätta orten för lysning till äktenskap. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets följande Memorialer: N:o 61, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet N:o 45: lades till handlingarne. Prot.-Utdrag den 26 Juli iS5i. 423 N:o 62, i anledning af erhållen ålerreiniss å Ullatandet N:o 48; lades till liandlingarne. N:o G3, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o oi; lades till handling arne. N:o 64, med anledning af Riks-Slåndens beslut öfver Utlåtandena Ntris 35 och 54. Utskottets inbjudning antogs, till följe hvaraf den föreslagna voterings-propositioneu förfaller.
Protocoll, hållna hos Höglo fl ige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm År i § i 5* STOCKHOLM, Tryckta hos Olof Grahn, i8i£ * • f v^enom rådig Kungörelse af den 13 December 18 r 4 y hade Hans Kongl. Maj t behagat Sammankalla Riksens Ständer till en Urtima Riksdag, att börjas i Stockholm den 27 Februarii: och täcktes Hans Majestät, å sistnämnde dag, då Riksdagen med öfiiga Ceremonier blef utblåst, i nåder förordna till LandtMarskalk En af Rikets Herrar, ÖfverStåthållaren, Generalen af Infanteriet , Riddaren och Cömmendeuren af Kongl. 'Maj ts Orden samt Riddaren af Konung Carl Xlllts Olden , Herr Grefve Carl Mörner, hvilken , beledsagad af de tviinne äldsta närvarande Grefvar, ÖfverHofStallmästaren och ÖfverAdjutariten Grefve Gustaf Lewenhaupt samt f. d. RiksRådet och RiksMarskalken , OrdensCantzleren ^ Riddaren och Cömmendeuren af Kongl. Majtts Orden, Riddaren af Konung Carl XIII:s Orden, En af de Aderton i Svenska Akademien, Herr Grefve Slokän Gabriel Oxenstjerna, genast efter utnämningen begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af RiddarhusDirectionen, RiddarhusSecreteraren och öfriga till Ridderskapets och Ridd, 0. Ad. Fröt. Adelns Cantzli hörande personer.
Jag flyger ned genom Nordtysklands slätter och tvärs igenom Midttysklands berg, och låter mig så rent mekaniskt föras bort, likgiltigt hvart, så utan tanke och utan syn, att när tåget fram mot solnedgången brusar ned i Maindalen och slottstinnar ute i fjerran varmblåa horisonter bringa mig det första budet om gammal odling och sydländska dagrar, har jag från hela den daglånga färden blott en enda bild: en dalgång någonstädes i Thüringen, med gröna branter, en å i bottnen, en bred rak chaussée utmed ån, på hvilken en oxfora, samt midt i landskapet en liten bortgömd by med hus af ett svart byggnadsämne. Biljetten lyder på München; men jag stiger af i Nürnberg — enligt min egen rent personliga tradition. Jag tager in på «Röda hanen», som gömmer ett litet minne för mig med färg af månsken och medeltid, finner der allt som det var den gången med vida förstugor, lågt till loftet och lukt af gammalt renligt bohag, och får samma rum som då, hvilket äfvenledes är oförändradt, som om det stått orördt hela den långa mellantiden. När jag gjort toilett, går jag ut för att få tag i «Bratwurstglöcklein». Klockan är ännu icke nio, men staden synes redan ha gått till sängs; knappast en menniska på gatorna, blott här och hvar ett svagt ljussken ur ett litet fyrkantigt fönster, återglansen af en lykta nere i den svarta Pegnitz, och inne i de smala slingrande backiga gränderna ett mörker, som tyckes vara medeltidens eget, hvilket förblifvit liggande kvar tillika med dessa hus, som skymta fram i den osäkra belysningen med utseendet af de föråldrade kulisserna å någon landsortsscen ur minnena från min barndom. Jag trefvar mig upp och utför, öfver öppna platser med kyrkor och in genom smygsläppor, samt finner omsider det lilla lågloftade, tillrökta skjulet, der flickan griljerar de läckra små korfvarne vid den öppna elden och der det samtida Nürnbergs borgare sitta och dricka sin stads starka svarta bier vid de tvenne bord, som lokalen rymmer, — liksom Albrecht
Herr Ridderstad åter har i sin motion (N:o 123) äskat, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta och till Kongl. Majit inkomma med hemställan derom, att seminarii-elever måtte, i likhet med medlemmar af skarpskyttekorpser, från första årets beväringsexercis befrias, såvida de, vid anstäldt prof, af vederbörande militärbefälhafvare befunnes ega erforderlig skicklighet i dithörande öfningar, , ; till stöd hvarför finnes andraget, att eleverna vid rikets folkskolelärareseminarier, enligt gifna nådiga föreskrifter, numera flitigt öfvas i gymnastik och vapenföring samt dervid förvärfva en färdighet i vapenöfningar, hvilken torde vara fullt jemngod med den, som under första årets beväringsexercis uppnås: att deltagandet i denna beväringsexercis föranleder till ett hinderligt afbrott i undervisningen vid läroanstalten, synnerligen för dem, som skola undergå afgångsexamen och undfå betyg för anställning vid lolkskolorna; samt slutligen, att det sätt att vinna den föreslagna befrielsen, hvilket står seminarii-eleven öppet, nemligen att in^å i skarpskyttekorps, medför för honom svårighet, med afseende på dels den tid, som behöfver uppoffras, och dels anskaffandet af uniformspersedlar, hvarjemte motionären anser öfverflödigt att nödga eleven dertill, då han inom läroanstalten kan förvärfva motsvarande färdighet. Utskottet anser sig kunna på en gång besvara samtliga dessa motioner, emedan hufvudsakligen samma skäl för den enas som för den andras afstvrkande framställa sig. I samma mån som man söker i en stat göra försvaret nationelt, blir det angeläget att tillse, det undantagen från den såsom allmän regel gällande värnpligtens fullgörande icke varda för talrika. Det är gemensamheten i denna pligt, som skall underhålla kärleken till densamma, under det undantag, gjorda för vissa personer eller för vissa klasser, uppväcka afund och jemförelser, ledande till ön - 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 53. skan hos alla att komma i åtnjutande af den förmån, som sådana undantag innebära.
Han satt stilla och vaggade på stolen med ett ansigte, som uttryckte deltagande för verldens uselhet. De unga damerna hade tillräckligt att göra med att fånga perlorna på sina fina perlsynålar, hvilket fordrade full uppmärksamhet och som gaf deras ögon ett hvasst, forskande uttryck. Plötsligt gaf modern den äldsta dottern en liten vink. Hon försvann och var temligen länge borta. Man hörde skåp slås upp och igen och ett rasslande med knifvar och glas. Ändtligen slogs dörren upp af en osynlig tjenstflicka, och fröken Alfhild kom in, bärande en liten svart bricka, hvarpå stod en tallrik med små röda, hårda äpplen, fyra knifvar och ett islaget glas punsch åt kandidaten. Frun bjöd honom, men han ville nödvändigt, att damerna skulle taga först. Efter åtskilligt krus hade hvar och en fått sitt lilla äpple och en stor knif. »En utmärkt frukt», sade kandidaten, »hvar köper herrskapet sådana goda äpplen?» »De äro minsann köpta på torget under marknaden», sade frun. »När man bara förstår sig litet på sådant och ger sig god tid, kan man få förträfflig frukt. Men de flesta skicka ju ut sina tjenstflickor, simpelt folk, som inte ha ringaste intresse för husets bästa, och då blir det derefter.» »Men fru Fransson hinner då också med allt», sade kandidaten och mumsade, »både att egna sig åt sina döttrars mångsidiga uppfostran och stå för hushållsangelägenheterna, sköta ekonomien, — ja, jag begriper inte, hur tiden kan räcka till.» »Det är också en konst», svarade fru Fransson och rätade på sig, »men en konst, som lifvet har lärt mig, och som jag hoppas kunna lemna i arf till mina döttrar. — Lilla Alfhild der är då som skapad till en bra husmor. Hon kommer att kunna reda sig med hälften af hvad andra unga damer med hennes uppfostran fordra.» Lilla Alfhild blef något röd i ansigtet. Hon skulle icke alls ha något emot att få en förmögen man, och moderns planer med kandidaten betraktade hon blott som en nödhjelp. Man kunde ändå under tiden se sig om, i fall icke ett bättre parti skulle visa sig.
och hvarifrån icke allenast utgrening bör ske mot Norrige, utan ock, från Falköping, den bana utgå i riktning mot Malmö, hvilken kommer alt uteslutande underhålla jernvägsförbindelsen mellan Skåne och Stockholm intilldess en kortare bana genom Småland och Östergöthland hinner i pämnde riktning tillvägabringas, anser jag det vara obestridligt, att denna linie är Bih. lill R. St. Prop. JU 26*. företrädesvis vigtig och att således dea största omsorg bör å dess utstakande an-» vändas, på det alt densamma äfven i framtiden under fortgående utveckling af landets jernvägssystem, må finnas motsvara sitt ändamål. Kommitléen har, uppå anförde skäl, tillstyrkt, att denna hufvudlinie, utgående från Stockholm, måtte, efter att under en längd af omkring sex mil hafva varit gemensam med den norra stambanan, dragas öfver Westerås, Köping och Orebro till Svartå, samt derifrån utgrena sig mot Norrige och Götheborg. Härvid förekommer likväl, att på detta sätt jernvägsförbindelsen icke blott emellan Stockholm och Götheborg, utan ock mellan Stockholm och Norrige blir omkring 3 !/> mil längre, samt således för trafiken dyrare, än om stambanan från Stockholm genom Södermanland framdragcs söder om Mälaren öfver Södertelge, Kathrineholm och Hallsberg till Hjulö, samt att i alla fall, såsom Kommitéen också anfört, en från Stockholm lill hufvudstadens sammanbindande med de södra provinserna utgående stambana mäste genom det inre af Södermanland, i hufvudsakligen vestlig riktning, fortgå ända till Kathrineholm, hvarigenom, om detta vägstycke, derå, enligt sednare förrättade undersökningar, de fleste brantare lutningar än 1 på 100 kunna undvikas eller förändras, intages i sträckningen för vestra stambanan, anläggningskostnaden för 12Y2 mils bana besparas, då deremot endast sex mils besparing skulle uppstå genom antagande af Kommittéens förslag att låta den norrut från Stockholm mot Upsala gående stambanan öfver Almare-stäk gemensamt med den i vestlig riktning gående stambanan fortlöpa ända till Girista, hvarigenom dessutom en förlängning af omkring 2'/2 mil uppstår i jernvägslinien mellan Stockholm och Upsala.
Ar landtbrukarens ställning bär brydsam, hvilket jag ingalunda förnekar, måste detta tillskrifvas helt andra omständigheter än Franska traktaten, den der, tvärtom, för landtmannen, liksom för alla andra, medför den obestridliga vinst, att till billigt pris tillhandahålla artiklar, hvilka väl benämnas öfverflöd, men som till stor del blifvit nödvändighetsvaror, sådana som kläde, bomullstyger, tråd, porcellaine, vin m. 11. Ja väl! invänder man, men landtbrukets förnämsta binäring, bränvinsbränningen, den går under. Härom är så mycket ordadt, alt jag dermed icke vidare vill upptaga tiden, blott i förbigående påminner jag, att Frih. Klinckowström sjelf medgifvit att verkligt drulbränvin svårligen i pris kan täfla med vårt finkel. Det måste således vara den förfalskade varan som skulle åstadkomma olyckan. Så väl smak som lukt torde dock, äfven utan vetenskapens medverkan, snart nog uppdaga bedrägeriet. En dylik förbuden import förutsätter dessutom att så väl våra egna Konsuler Som de Franska myndigheterna, hvilka skola intyga varans tillverkning af drufmust, samtliga skola vara bedragare, en sak, som man väl icke har rätt att antaga. I värsta fall begriper jag icke hvarföre vi här i Sverige icke på potates och slösäd kunna tillverka bränvin till samma pris som Fransmännen på hvitbetor och slösäd. Må man endast behandla bränvinsinduslrien som hvarje annan näring, eller med andra ord, må man blott antaga K. Mits Propos. och göra bränningen fri, den skulle säkerligen då icke behöfva frukta någon täflan med utlandet. Den väckta frågan blir nu: skadar traktaten vår inhemska industri? Ja, ropa alla motståndarena, och uppdraga en den dystraste tafla öfver våra näringars framtid. Lyckligtvis har jag alltför länge deltagit i öfverläggningarna rörande handelsförhållanden, för att icke känna dessa målningar, hvilka vid hvarje föreslagen tullnedsätlning förnyas, utan att ännu, mig veterligen, någon af våra näringar derför dukat under. Frihandeln, se der det spöke, hvarmed man ständigt vill skrämma oss. Månne vår tulltaxa då verkligen är så ytterst frisinnad?
Då Regeringen gjort ett steg att efterkomma den allmänna önskan om återgåendet Lill Indelningsverket, vore det verkligen icke rätt af Representationen, om den icke antog hvad Regeringen föreslagit. Jag skall icke vidare uppehålla discussionen. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Uti några personligheter vill jag visserligen icke ingå, och icke eller upptaga Ridderskapets och Adelns tid med besvarandet af de mer eller mindre sarcasliska qvickheter, hvarmed jag blifvit bemött. Jag har icke af Herr Anckarswärd begärt några concessioner, och ser icke eller, hvad det verkar på denna discussion. Herr Anckarswärd har ansett, att jag sårat minnet af de Generaler, hvilka ägt deras samtids beundran. Vare långt ifrån mig, att vilja fördunkla dessa personers ära. Jag har icke, såsom den värde talaren, varit nog lycklig att hafva dem att tacka för min uppfostran; men jag bar deremot fått min militäriska bildning i de krig jag bevistat under FältMarskalkeu Meijerfeldts befäl, och jag skall aldrig upphöra alt vörda hans minne. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då StalsUt - Den 3o September f. m. a53 skottet föresl.igit dels uppförande på Rikets Stat af ett visst antal Generalslöner, dels ock dessa löners belopp; samt åtskilige Ledamöter begärt, att berörde tvenne frågor borde från hvarannan åtskiljas, ansåg Hans Excellence sig böra å desamma framställa särskilte propositioner. Grefve Cronhjelm: Jag tager mig friheten vördsamt påminna, att ingen, efter hvad jag tror, önskat bifall till Utskottets senare Utlåtande, och att proposition derå således kan helt och hållet utgå.
Man skulle undra öfver orsaken; ty endast mycket vigtiga orsaker skulle komma mig att glömma min uppmärksamhet och mina pligter som värd. Tänk ni er i mitt ställe. Kom så tidigt ni vill i morgon bittida till mig och tala om för mig hvad ni tänkt ut. – Huru, konsul Brauner!? I stället för att tacka mig för min omtänksamhet om er säkerhet, visar ni mig på dörren. Detta behöfver jag inte tåla! Kom ihåg, att jag inte är er dräng längre! – Blif nu inte ond bara. Jag är mycket tacksam, det är jag verkligen, och jag skall nog bevisa er det; men jag rår inte för min nervositet i afton. Mina gäster, ert så öfverraskande meddelande, detta är för mycket för mig ... – Jag har inte lust att gå på gatorna, följd af en detektiv eller taga emot hans besök på ett hotell. I konsul Brauners bostad deremot är jag säker, och der vill jag också stanna tills jag i morgon åker till tåget. – Store Gud, det fattades bara det. Förstår ni då inte, att ni inte kan visa er på en stor soaré i resdrägt? – Den saken skall blifva hjelpt. En frackkostym kan man få när som helst i Stockholm. – Och så ... så torde er obekantskap med societeten göra aftonen föga treflig för er. – Jag förstår, ni skäms för er – kompanjon. Kanske ni skulle skämmas mindre, om vi båda just på grund af er obetänksamhet möttes i fångdrägt inför domarebordet! – För Guds skull tig! Pina då inte ihjäl mig. Ni talar ett fritt språk ni; men ni tycks alldeles glömma att, om någonting skulle kunna bevisas, hvilket jag för min del betviflar på det högsta, det då endast rör fabrikör Danielsson och ingen annan. Det var hans fabrik, hos honom brann det. Jag har ingenting med den saken att skaffa. Det vore bättre att ni kom ihåg, att ni har mig att tacka för att ni om några dagar får en liten nätt förmögenhet på femtio tusen kronor kontant. – Och ni tvåhundratusen, ja! Aha, ni talar ur den ton herr konsul! Akta er, säger jag, akta er; ty nu är jag den starkare af oss två! Brauner svängde rundt om utan att gifva annat svar än en axelryckning.
S.D. ^öid ytterligare föredragning af Lag, samt Allmänna Beswärö- och Ekonomie,Utskottens gemensamma, sedan sista Pleni-dag pa Bordet lagde Betänkande, angående Landtmäns ock Jordbrukares Handelsfrihet; blef det af Bonde-Standet enhälligt bifallit och tillika bestutadt, att genom en Deputation utbedja sig de öfrige Respective Standens wälwilliga afseende pä de kraftiga stal, som till enahanda bifall synes föranleda supra Lx krotocollo, 6. LiinLmsn. Den 9 Julik. 1519 Utdrag af protscsllet, hållet hos Hederwända Bonde,Gtändet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 9 Juiri 1812. S-D. 8öredrogos och biföllos Lag-Utikottets sedan sista Pleni-dag pä Bordel hwilandeBetankanden, angående: 1:0. Rättighet att anlägga Mjöloch SägO. warnar. 2:0. Ratta förståndet af -r:dra momentet i sr §. 10 Cap. Rätteg. Balken; och z:o. Tillämpning af 1? Cap. 7 §. Rätteg.' Balken, till Fullmägkig och Syhlomän. Lx krotocollo, 6. Lriukman. Utdrag af protocsllet, bället hos Hederwärda Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 9 Julii 1812. S-D.Ä^id Stats-Utskottets Utlätnnde i anledning af Riddarhus-Kamreraren Sträles Redogörelse för uppburit förskott till Riksdagskostnaden, fann Bonde-Ständet ffaligt lala fördlifwa. klt supra. Lx krotocollo, 6. krin k man. Utdrag af protocollet, hältet hos Hederwärda Bonde-Sundet wid Urtima Riksdagen L Orebro den 9 Julii 18»-.
Men beklagligen är en sådan invändning icke egnad att rentvaga oss, ty 1:o Återkallandet d. 4 T)ee. 1863 af ifrågavarande Marskungörelse gillades af Svenska Regeringen, och 2:o Ehuru Mars-kungörelsen återkallades d. 4 Dec., beslöt dock Tyska Förbundet den 7 Dec., således 3 dagar derefter — att sätta det exekutionsbeslut, för hvilket sagde kungörelse varit förevändning, i verket, hvilket oek straxt derpå skedde. Alltså var och biel' i allt' fall 30 Mars-kungörelsen basis för det första anfallet. 3:o Underhandlingarne oni en allians afbrötos icke omedelbart efter återkallandet af ifrågavarande kungörelse, utan fortgingo långt efteråt. De voro i allt fall icke inledda för att skydda den ena eller andra kungörelsen, utan det i densamma uttryckta systern, sorn rörde våra egna intressen, Man har föreburit att den författning, sorn d. 18 Nov. 1863 i Danmark utfärdades ang:de förändrad sammansättning af RiksRådet för Danmark och Schlesvig, skulle inneburit Schlesvigs inkorporerande och sålunda gifvit Tyskarne en anledning till anfallet, och oss, som från början afrådt Schlesvigs inkorporerande, att draga oss tillbaka. Men då icke ringaste förändring gjordes i sammansättningen af Schlesvigs enskilda Ständerlörsamling eller intrång i dess rättigheter; då Schlesvigs lagstiftning, administration m. m. blefvo oberörda af den nya grundlagen, sorn icke innebar annat än en i laga väg tillkommen förändring i sammansättningen af RiksRådet och då Riks-Rådet icke fick någon maktutvidgning i förhållande till de särskilda Ständerförsamtingarna, fanns icke i denna författning ett jota, som berättigade att, såsom Tyskarne gjorde, rubricera den som en inkorporation. Svenska kabinettet har icke heller så ansett den, icke afrådt från dess utfärdande, icke tillstyrkt — såsom de andra skyddsmakterna gjorde — dess återtagande; icke heller vid eller straxt efter dess utfärdande afbrutit underhandlingarne. Var det då thronskiftet, som berättigade till denna omkastning?
Och se der – som i en blink varseblef Hedvig torg, der det vimlade af folk, gator med höga hus, från hvilkas väggar det lyste, skumma kajer, kantade af skimrande lyktor. Och hon tänkte, att i de der husen, från hvilkas fönster det sken så klart, der inne ville hon stå i baldrägt, firas och omhvärfvas af kavaljerer, medan balmusiken strömmade berusande genom rummet, och gasskenet föll smekande och varmt öfver hennes präktiga, nakna hals, på de der gatorna, längs hvilka lyktorna bugtade sina lysande ormslingor, ville hon gå till teatrar och nöjen med solfjädern i kappfickan och orolig, nyfiken äfventyrslust i sinnet, på de der torgen, der vagnarne foro af och an, och det lyste i grönt från spårvagnens lanterna, ville hon synas vid promenadtid, uppmärksammas, fånga blickar i flykten. Men det var också allvarliga ting, hon tänkte på. I föreläsningssalens kateder gick hon upp, började med lågmäld men fast stämma sitt föredrag om qvinnans sociala rättigheter. Eller hon satt vid Érard-flygeln på konsertsalongens estrad och lät sina fingrar i glänsande bravur fara öfver tangenternas elfenbensplattor. Så arbetade och surrade hennes tankar vildt om hvarandra, och för att slippa ifrån dem sökte hon lägga all sin intelligens i ögonen. Stirrade envist ut. Kött-torget såg hon med sin saluhall. Ur fönstret sken det med röda reflexer som af ljus mot blodigt, nyslagtadt kött. Och Munkbron sedan, alldeles som hon förestälde sig en holländsk medeltidsstad. Pittoreska hus, leder af stånd, bland hvilka en enstaka lampa ännu brann i den sena qvällsstunden. Sist Vasabron, från hvars lyktpar Mälarens stilla, liksom af en frosthinna täckta vatten strimmades af toppade paralell-kolonner med skälfvande, gulblankt ljus. Så stannade tåget under centralstationens glastak ... »Men der står ju Hedvig,» ropade en mörklagd ung man utanför kupén, i det han sträckte fram handen. »Nej se Kurt!» »Jojo men! Välkommen, kära Hedvig Men hvad du har blifvit stor sen jag såg dig sist ...