Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fastaget tappade låsvredet, som hon hittills icke släppt ifrån sig, och slog ihop ett par händer, som kunnat väcka en spannmålsbärares afund. » Du, min skapare, har han nu varit framme igen! — Per August! » ropade hon, vändande sig inåt våningen. ögonblicket därefter visade sig hans godmodiga, förläget leende ansikte i dörren. Han hade en skön nattrock om sin tjocka mage och på fötterna ett par varma, broderade tofflor. Han stammade fram några ord, som jag icke kunde urskilja, och slutade med att envist stirra på de broderade. Fastaget fortsatte: » Ja, stå där nu och skäms öfver, att du besvärat doktorn med att komma hit, så långt bort! — Herr doktor, hur skall man bära sig åt, då man har en man, som inte kan reda sig själf för två styfver, och som bara gör dumheter, då han kommer ut på egen hand? » Det låg i hennes ton ett så djupt moderligt bekymmer, som tog sig ytterligt komiskt ut, då det vände sig omkring den store, tjocke i dörröppningen, att jag inte kunde låta bli att skratta. Äfven Per August brast ut i ett kort, gnäggande skratt och såg så belåten ut, som om hon sagt honom den största artighet, medan hans små ögon riktades på mig med ett uttryck, som om han velat säga: » Nå, hvad tycker ni om henne? Är hon inte präktig? » Hustrun sade: » Eftersom doktorn nu ändå är här, kan ju doktorn vara snäll och stiga in. Jag ber inte IDUN 1894 om ursäkt för, hur vi ha det, för vi kunde, skam till sågandes, ha det sämre. Var så god, herr doktor, var så god! » Det senare sades med en sådan fryntlighet och hjärtlighet, att jag nästan var färdig att taga gumman i famn. Hon tog min rock och hatt och hängde upp dem, allt på ett sådant sätt, att jag nästan fick intryck af, att hon betraktade mig — gamla karlen — som ett lika stort barn som Per August. Denne följde med en min af lycklig beundran hennes rörelser. » Behagar doktorn en kopp kaffe, så Bäg inte nej; det är kallt ute, » och innan jag hann svara, var hennes breda rygg utom dörren.
Såvidt min erfarenhet sträcker sig, hafva icke dessa bolag beredt någon fördel åt delegarne; särdeles är förhållandet i 78 Den 13 Januari. detta hänseende beklagligt inom Blekinge län. Det är af denna anledning, som jag påyrkat nedsättning af minimum. Det naturligaste vore visserligen att alldeles borttaga minimum, men, då bränvinsnäringen befinner sig i det exceptionella tillstånd, att staten af densamma vill taga så stor skatt som möjligt, ligger deri ett praktiskt skäl att icke sätta minimum så lågt, att kontrollkostnaden i någon betydligare mån inkräktade på de af näringen beräknade inkomster. Enligt min tanke bör minimum vara 100 högst 125 kannor, hvilket var regeringens Propos. vid 1853—1854 års riksdag. En talare har här gjort det inkastet, att Frankrike skulle hafva erhållit monopol på denna näring. Jag måste erkänna, att jag icke förstår ordet monopol i den bemärkelse, han synes antyda. För öfrigt och om så vore förhållandet, att Regeringen skulle begått grundlagsbrott, bör detta angifvas hos Konst.-Utsk:t. Frih. Klinckowström: Jag har begärt ordet för att med några ord få bemöta de anmärkningar, Hr von Koch framställt, och får dervid lästa hans uppmärksamhet derpå, att, så länge 1865 års tulltaxa är gällande, äro tullbestäinmelserna för bränvin och sprit fixa, samt att, ehuru Franska traktaten lemnar öppet för R. St:r att öka tullen å bränvin i samma mån tillverkningsafgiften höjes, i alla fall den i nämnde traktat stadgade surtaxe är fix. Hvad vidare angår de kalkyler, Hr von Koch velat uppgöra för att visa, att de Svenska bränvinstillverkarne kunna konkurrera med de Franska, får jag visserligen nämna, att, emedan jag varit oberedd på denna diskussion, jag icke för ögonblicket kan meddela de faktiska upplysningar, hvarigenom jag tror mig kunna ådagalägga, att de Franska tillverkarne kunna fabricera sitt bränvin till billigare pris än vi, men, såsom ett exempel, vill jag dock nu åberopa det Fransyska hvitbetsbränvinet.
De skäl, som blifvit anförda för frigifvande af qvarnrörelsen, synas mig i hög grad öfvertygande, och jag är förvissad derom att någon frihet i denna näring icke kan vinnas på annat sätt, än som Utsk:t föreslagit. Då man i öfrigt besinnar, att qvarnegarne nu hafva ett monopolium, af hvilket de möjligen kunna begagna sig till högre belopp, än grundräntan, så synes förslaget icke innebära någon orättvisa. Men detta hufvudmotiv för grundräntans frigifvande synes mig böra ingå i den underd. skrifvelse, som kommer att till K. M. aflåtas, och jag får derföre föreslå, att It. o. Ad. för sin del måtte fatta följ:de beslut: »att, under förutsättning att nu gällande författmr, så vidt desamma icke an..å vattenuppdämning, skola i behörig ordning ändras i afseende å hittills meddelade föreskrifter rörande rättigheten för mjöloch sågqvarnars anläggning, räntan å mjöloch sågqvarnar må» etc. Jag har icke upptagit något rörande tullen, emedan det är en ekonomisk fråga, som i vanlig lagstiftningsväg tillhör K. M. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Lika med den första talaren, anser äfven jag det i allmänhet vara en betänklig sak att medgifva någon minskning i kronans s. k. ordinarie inkomster. Jag skulle ej heller någonsin kunna understödja något förslag till eftergift, vare sig till större eller mindre del, af de egentliga grundskatterna. Men grundräntan å qvarnar är icke grundskatt mer än till namnet. Till sin natur är den en produktionsskatt och ingenting annat. I)å jag anser denna böra upphöra, är skattelindringen icke ändamålet, utan endast ett medel till en högt påkallad nationalekonomisk reform, som icke kan till vägabringas, så länge denna skatt qvarstår. Jag är fast öfvertygad, att hvar och en, som gjort sig närmare bekant med detta ämne och som samlat tillräcklig erfarenhet af alla de olägenheter och allt det trassel, som qvarnräntan medför, skall inse och erkänna, att det är vår tid ovärdigt att bibehålla ett beskattningssystem, som smakar så mycket af en förgången tids råa begrepp i stats hushållningen.
Län hafva uti gjord framställning andragit hurusom genom afvittringen i nämnde province skall utrönts, att vissa hemman, innehaft för mycket, andra åter för litet jord, i förhållande till skaltetalet, hvarvid de förre fått behålla sin öfverloppsmark emot den skatt eller ränta, sorn deraf ansetts böra utgå, hvaremot de senare eller de hemman, hvilka haft för litet jord, icke njutit någon nedsättning i den gamla skatten; och hade genom E. K. M:s Nådiga Skrifvelse till Dess Befallningshafvande i Jemtlands Län af den 14 Junii Expeditions-Utskoltets Forslag till und. Skrifvelse
Tillsammans (af 1497/i6 mantal) 828: 40. 7. Slats-Ulskotlels Utlåtande, M 64, Litt. A. 5 2:o för Landssekreterare: uti Kronobergs län (af 15 manta! Jönköpings län (af 1013/16 mantal De tillgångar, som af ålder varit anslagne till Jägeristaten och hvaraf i Jönköpings län fyra skogvaktare åtnjuta inkomst, förminskas jemväl genom ifrågavarande åtgärd, nemligen: 6 Stals-Ulshotlels Utlåtande, JYi 64, Litt. A. för ofvannämnde skogvaktare (af 23/i6 mantal) med R:dr 11: 53. 8. samt för skogsplanteringskassan å till kassan redan indragen ränta (af 1519/48 mantal) med » 89: 8. il. Andra Kassor, Inrättningar och Milda Stiftelser, som nu innehafva anslag af från Småländska länen utgående räntor, gå genom förändringen med salpeterhjelpens utgörande i mistning af mer eller mindre betydliga inkomster, nemligen: Militice-Boställskassan (af 32V8 mantal) R:dr 179: 58. Ii. Wadstena Krigsmanshuskassa .(af 104'23/24 mantal Wisingsborgs skolestats fond (af 26% mantal » 144: 20. S. Till Kleresi-st alen anslagna räntor och Gästgifvares åtnjutna friheter undergå jemväl en synbar förminskning, de förramed R:dr 164: 6. 9. och de sednare med R:dr 23: 3. 4. Rusthålls-augmenter af l,1697/i2 mantal komma, enligt från länen ingifne uppgifter, äfvenledes att vidkännas en förminskning uti inkomster, beräknad till ett belopp af 6,401 R:dr 25 sk. 4 rst.
Ständer bestämma, Bilisdags-OrcUringens 33 §. a:o. Lag-Ulskollet —* — -— Krigsstaten. a:o. Lag-Utskollet — inkomma. 3:o. Förena sg samtlg i Riks-St Inden att åt Jag-Utskottet uppdraga, att, med Riksens Ständers rätt, öfver någon ge nom Konungens Proposition väckt Lgfiåga besluta, firf ares så, som Reger ings-Formens 87 jf. stadgar, 4 Comtitutions-Utskottcts Memorial, N:o 97. Röste Ja; Den, det ej vill, röste Nej. Vinner Nej, kommer Constitutions-Utskotlels, i Memorialet N:o 61 framstälda, förslag till ändring uti Regerings-Formens 87 §. och Riksdags-Ordningens 33 §. icke att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Slockholm den 12 Mars 18/jr. Ank, till Exp. Utsk. den i7 Mars, kl. 3 e. m. Memorial till Riksens Ständer j med förslag till upphäf vande eller ändring af Tryckfrihets-Förordningens 5 f. i3 mom. Under den Constitutions-Ulskoltet Sliggande granskning af GrundLagarne, har Tryckfrihets-Förordningens 5 §. i3 mom. tilldragit sig Utskottets synnerliga uppmärksamhet. Utskottet kan icke tveka om Lagstiftarens rätt och pligt att förekomma, det en eller annan politisk skriftställares obetänkta yttranden må sälta rikets fredliga förhållande med utländska magier i fara. Men grannlageohelen emot främmande stater och afseendet på deras ömtålighet för tadel hafva dock en gräns, hvilken ett sjelfständigt folk icke kan öfverskrida, utan att uppoffra sin egen värdighet. Inom dean® gräns anser Utskottet Tryckfrihets-Förordningens 3 9 mom. stå.
För det an-, dra, om sådane omständigheter af t, ex. krig, missväxt, trög export &e. inträffa, hvilka stegra coursell, och göra det omöjligt för Banken att, utan betydliga uppoffringar få köpa silfver, samt, derest vexlingen skulle öppnas, sätta det i Banken befintliga si 1 fret uti allt för stor fara, i följd hvaraf realisationen mäste uppskjutas; så finner hvar och en att det vore på det högsta hafva en betydlig skuld att betala i Utländskt Mynt (ty i Svenska Papperssedlar torde väl ingen Capitalist emottaga Statsobligationerna); och en sådan, ingalunda blott från inbillningen hemlad, brytning skulle lätteligen kunna leda ända derhän, alt det icke ens vid nästa Riksdag blefve möjligt, att reda våra financiella förhållanden. Hela resultatet af de många projecterna, och den stora klokskapen , hade då varit — det arma Rikets skuldsättning hos utländningen, och den arme jordbrukarens hos RiksgäldsContoret. Jag anhåller på dessa grunder, alt Ridderskopet pcb Adeln, med afslag å den ifrågavarande punkten i Utskottets Utlåtande, måtte besluta, det omförmälde lån ej må upptagas förr, än Bankens silfverutvexling börjat, eller samtidigt med densamma, på sätt Herr von Hartmansdorff i dess reservation framställt, och derest Ridderskapefc Den 3 Mars f. m. io5 och Adeln ej skulle förena sig derom, nödgas jag begära votering. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Jag instämmer med den sista Talaren fullkomligen i den sista meningen, nemligen att lånet icke bör upptagas förr än växlingen börjat. Mina skäl äro följande: Jag anser alldeles omöjligt, att en så betydlig sedelmassa, som ända till 5 millioner, skulle kunna utsläppas, utan att ytterligare försämra sedlarnes värde, så vida de fingo vara i rörelsen ett år, utan styrsel af fri silfverväxling.
Medgifvet att den finnes lill, så förmodar jag likväl att ingen inom eller ulom Högloflig® Utskottet kan säga: jag har funnit den, här är den; vid 59, 60 eller 61 öre. För min del vågar jag tillstyrka att tillverkningsafgiften må bestämmas till 75 öre för kannan 50 proc. bränvin. Annu en anmärkning må tillåtas mig alt här bifoga. Kanske vill man hänvisa till en förhöjd försäljningsafgift såsom ett ännu lämpligare medel att fortgå på den beträdda banan. Det må icke förnekas, att försäljningsskatten har det företräde, att den lagligen drabbar både utifrån infördt och henimagjordt bränvin. Deremot svarar likväl en olägenhet, hvilken svårligen torde kunna afhjelpa®, och hvilken är så stor, att den hittills uppslukat mycket mer än halfva försälj ningsskatten. Denna olägenhet är omöjligheten af all kontroll, att försäljningsafgiften någorlunda motsvarar det försålda bränvinets belopp. Då år 1858 tillverkades minst 12,000,000 kannor bränvin, oberäknad en mängd arrak, konjak och rum, som infördes, beskattades dock icke mer än 1,850,000 kannor för försäljning. Huru högt man ock må uppskatta, hvad som dels af tillverkarne sjelfva, dels af andra enskilda, i parti af tillverkarne inköpt, förbrukas, så är klart att, enligt hittills gällande beskattningssätt, försäljningen till en ganska betydlig del, ja största delen, är för beskattning oåtkomlig. Intill dess någon säkrare utväg att komma åt den blifvit funnen, är man vissast att genom förhöjd tillverkaIngsskaU kunna lyckas att i någon mån fördyra varan.» I ofvanstående reservation instämde Herr P. 0 Reutersvärd och Prosten P, 0. Carlander. Af Riksdags-fullmäglige Jöns Pehrsson från Blekinge län, .Niis Scensson från Christianstads län, C. G Cederskog och A. 1. Andersson från Östergötlands län, A. J. Sandstedt från Jönköpings län samt 7.
Domkapitel syntes utan våda för säkerheten i ärendenas behandling kuuna antagas domlört med ett ringare antal ledamöter, hvarigenom den fördel vunnes, att ledamöterna kunde öfverenskomma att turvis begagna ledighet från kapitelgöromålen, till fromma för deras öfriga åligganden, samt skyldigheten för samtlige ledamöterne alt underskrifva expeditionerna lätt vållade onödig omgång och tidsutdrägt, fann Kongl. Maj.t äfven i dessa delar en lagförändring vara af nöden. I anseende till alla dessa förhållanden föreslog Kongl. Majit Rikets då församlade Ständer en sådan förändring af de till Domkapitlens organisation och aibelssätt börande författningar, alt Domkapitel i stad, der universitet ej funnes, skulle bestå af Biskop, såsom ordförande, och fem ledamöter, af hvilka Domprosten, der sådan funnes, läraren i theologi vid läroverket i stiftsstaden och den bland öfrige lärarne derstädes, som längsta tiden innehaft prebendepastorat, så ock i Göteborgs stift de, enligt särskilda stadgar, lill säte i Domkapitlet berättigade paslorerne vid Christinaeeller Tyska församlingen i Göteborg skulle vara sjellskrifna, men de ledamöter, som derutöfver fordrades för fyllande af nyssnämnda antal, förordnas af Iionvngen bland ordinarie presterna i stiftet eller lärarne vid läroverket i stiftsstaden; samt, beträffande arbetssättet, att Domkapitlet skulle sammanträda, så ofta ärendena det fordrade, men minst en gång hvarannan vecka; alt Domkapitlet ej finge fatta beslut, der ej tre när vore; men i frågor om upprättande af förslag till embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, så ock i alla mål, der Kapitlet utöfvar domsrätt, skulle ej färre än fyra besluta; alt derest jäf, som i Bättegångs-Balken för domare sägs, inträffade för så många ledamöter, alt Domkapitlet förthy ej domfört vore, eller det eljest funnes behöfligt att förordna annan till ledamot för den, som förfall fått, Domkapitlet skulle Sammans.
I afseende på hvad Friherre Ridderstolpe yttrat, får jag upplysa, det jag i mitt Memorial sagt ”alt Häradsskrifvarne ”skulle låta hos TaxeringsComiteerne be 8» - Den 5 Januari i. ”skatta landtman” &c. Min mening har ej varit, alt Häradsskrifvarne skulle beskatta, ty det kan ej komma i fråga. Lades på bordet. Herr Lagerhjelm_, Pehr: I plenum den 3o sisth Dec. e. m. remitterades till Ekonomiutskottet en motion af Herr af Geijerstam, Gustaf Emanuel, att StångJernverksägare, hvilkas tillverkning är grundad på eget Tackjern, må befrias från den tvungna tillverkningsskyldigheten deraf. Jag anhåller, att i anledning deraf få nämna några enkla facta. —- Yid sista Riksdagen väcktes en dylik motion; liandlingarne inlemnades till Kongl. Maj:t tillika med Riksens Ständers utlåtande i ämnet. Committerade, som deröfver sedermera blifvit hörde, afgåfvo sitt underdåniga utlåtande i Februari 1824. Detta utlåtande tillstyrker, på anförde skäl, hufvudsakligen den friare tackjernsliandel, som Motionären föreslagit. 1824 den 11 Maji fattade Konungen det beslut att frågan skulle hvila, tills Committerades förslag i öfrigt komme under Konungens pröfning. Jag anhåller blott, att dessa upplysningar måtte till Ekonomiutskottet få åtfölja Herr af Geijerstams motion. Och fann Ridderskapet och Adeln för godt tillåta, att detta Herr Lagerhjelms Den 5 J a n u a r i i. anförande finge till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet åtfölja remissen af Herr af Geijerstams motion. Herr von Hartmansdorffj August: Hr Crusenstolpe har gjort en motion om tillökning i arfvodet för Fullmägtige i Riksgäldskontoret. Jag var ej tillstädes hvarken då den upplästes, eller när den remitterades.
Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-lJtsk. Bet. 29. / Kap. 1 kapitlet 2 § i Kongl, Maj:ts nådiga Stadga om Skiftes-verket i riket den 4 Maj 1827 lyder sålunda: ”Ar jord å landet oskiftad och vill delegare laga skifte flera erhålla, håfve der vitsord till.” Behörigheten att påyrka laga skifte är således icke beroende å storleken af den andel, inan i den oskiftade jorden eger. Herr Grefve Anckarsvärd har anmärkt, att detta stadgande vore fullkomligt stridande mot rättvisa och billighet, enär sålunda inträffat, att egare till J^el och understundom ändå mindre af skifteslagets hemmantal förmått tvinga de öfriga att, utan erkändt behof och mot deras vilja ingå i skiftet. Till stöd för sin åsigt har Herr Grefve Anckarsvärd åberopat, att. enligt Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1859 om förändrade föreskrifter i afseende å besutenhet och å skiftesväsendet i Stora Kopparbergs län, laga skifte i berörda län ej får ega rum om det bestrides af jordegare. som innehafva mera än hälften af skifteslagets skattetal, och att, enligt Kongl. Kungörelsen af den 15 Juli 1859 om laga skiftens verkställande på Gottland, laga skifte å berörda ö ej får ske med mindre det yrkas af delegare, som innehafva minst |:del af skifteslagets jord. beräknadt efter förmedladt mantal, der mantalsindelning skett; och då motionären ej kunnat inse hvarföre det oinskränkta vitsordet, till skifte mer borde ega rum inom Sveriges öfriga provinser än i de nyssnämnda, har han föreslagit, att Rikets Ständer, för deras del, måtte förorda egandet af J:del i skifteslagets hela mantal såsom vilkor för rättigheten att, emot de öfrigas önskan, kunna tvinga dem att ingå i laga skifte. Utskottet kan ej medgifva, att någon orättvisa förefinnes deruti, att egare af äfven den minsta del uti ett skifteslag är berättigad att påyrka laga skifte.
Sig icke vilja godkänna Rikets Ständers ifrågavarande förslag. 4@:o af den 30 Januari 1841 angående förslag till förändrade stadganden rörande bysättning (204). Rikets Ständer förslag är antaget, och Förordning härom utfärdad den 10 Juni 1841. 4?:o af den 30 Januari 1841, i hvad den afser förändrade stadganden rörande utlänningars rätt att inkomma och vistas i Riket (208). 8 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelsc d. 11 Juli 1844. 1841 den 4 September blef denna skrifvelse i StatsRådet anmäld, men Kongl. Maj:t fann dervid icke skäl att till Rikets Ständers gjorda hemställan lemna bifall. 48:o af den 6 Februari 1841 angående upphäfvande af det i Kongl. Förordningen den 8 December 1756 för allmogen medgifna undantag från allmänna lagens stadgande i 6 § 1 Kapitlet Giftermålsbalken Kongl. Maj:t har bifallit Rikets Ständers förslag, derom Kungörelse blifvit utfärdad den 10 Juni 1841. 49:o af den 13 Februari 1841 angående stadgande, att ej någon må för brott emot 5 Kapitlet 1 § Missgerningsbalken häktas förr än Kongl. Maj:t förklarat undersökningen böra fortgå (233.) 1841 den 8 Juni i StatsRådet föredragen, dervid Kongl. Maj:t förklarat
Utskottet inbjuder, i den förra frågan Preste-Ståndet och i den sednare Presteoch Bonde-Stånden, att, med frånträdande af deras i dessa hänseenden fattade beslut, bifalla Utskottets förslag, men får, för motsatt fall, uppgifva följande voteringssätt för dessa frågors afgörande: 92:o. Den sorn instämmer i Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt BorgareSvarfvareoeh Bonde-Stånden godkända tillstyrkande, att införselstullen å den bland “Trä- arbeten. varor“ upptagna artikeln “Svarfvarearbeten, ej specificerade, med eller utan betsning, målning eller lackering11 bör utgöra 50 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, bibekålles, enligt Preste-Ståndets beslut, den för införsel nu derå stadgade afgift, 1 Riksdaler skålpundet. 93:o. Den som antager det af Utskottet framställda samt af Ridderskapet och Möbler. Adelil jemte Borgare-Ståndet gillade förslag, enligt hvilket den under “Trävaror11 förekommande artikeln “möbler, försedda med stoppning och öfvertyg11 bör förtullas efter förut gjorda bestämmelser med 25 procents förhöjning, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i öfverensstämmelse med Presteoch Bonde-Ståndens beslut, den förra tilläggsafgiften, 50 procent, att bibehållas. 40 BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. Ur och Skeppskronom. ei.rar etc. För följande slag af Ur eller delar deraf har Utskottet tillstyrkt nedsatta införselsafgifter, nemligen: för fickur med guldboett från 4 till 3 Riksdaler, och med boett af andra materialier från 1 Riksdaler till 75 öre stycket,— för skeppskronometrar från 20 till 10 Riksdaler stycket, samt för lösa eller oinfattade urverk, eller delar af ur från 3 till 1 Riksdaler per skålpund.
Svårligen lärer man äfven kunna hindra dem från att kringresa från socken till socken och samla ihop lumpen för att sedan föra den till bruket, och att på dessa resor förfara på sätt anmärkt blifvit. På dessa skäl, kan jag icke inse annat än afl samhället på det hela gjorde en ganska lumpen vinst på den föreslagna förändringen, och yrkar jag derföre afslag ä betänk. Hr Den S Mars f. m. 97 Hr von Hosén, Georg Ludv.: Då jag vid förra riksd. icke lyckades åstadkomma en förändring i nu gällande författning ronde lumpsamlare, hade jag beslutat att vid denna riksdag icke dermed mig befatta, men då fråga derom nu blifvit af andra personer väckt, anhåller jag alt derom fä yttra några ord. Jag finnér mig dessutom uppmanad af den ylterligarre erfarenhet jag har om sjelfva saken, att till besvarande upptaga ett och annat yttrande, som här afgifvits. En talare har sagt, att det sätt för lumpors insamlande, som Utsk. föreslagit, icke skulle Vara verkställbar!. Detta mäste jag bestrida, på grund af den kännedom jag har deraf alt, bland andra, disponenten af Klippans bruk i Christianstads län, det största pappersbruk i Sverige, förskaffar sig största delen af sina lumpor på det sätt Utsk. förordadt. Han har visserligen äfven andra lumpsamlare, hörande lill den gamla stammen, som kringresa landet, men antalet deraf minskas årligen just i anseende till olägenheter, som denna klass medlemmar förorsakar samhället, åtminstone så länge den är sä organiserad, som för närvar, vid de flesta pappersbruk. Man har äfven sagt alt inga andra dertill användas, än de som äro mindre arbetsföra och som eljest skulle ligga församlingarne lill last. Sä är dock icke förhållandet inom förrberörde län, ty der ser man ofta starka och arbetsföra personer sysselsätta sig med detta yrke. För lättsinniga och lättjefulla personer har det ett visst behag att fä kringstryka och, under sken af lumpsamling, utöfva tiggeri. Denna böjelse för kringstrykande är ett ondt, som allt mer och mer tär omkring.