Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner Doktor Sandbergs afgifna reservation emot Ulskts berörda fördelning äga så mycken grund för sig, alt jag anser mig böra anhålla, ali när denne punkt, som jag hoppas, återkommer till Utsk:s förnyade handläggning, Utsk. ville i öfvervägande taga de af reservanten anförda skäl, lill hvilken anhållan jäg tror mig äga desto mera befogenhet, som llere ledamöter af BankoUlsk. i samma reservation sig förenat. Hr von Hartmansdorff: Jag vågade icke hoppas att någon förändring skulle kunna ske i diskontrörelsen, men om sådant är möjligt, sedan flere ledamöter begärt ålerremiss, anhåller jag, ali i denna begäran fä instämma, med förklarande derjemte, att jag delar Doktor Sandbergs mening om gagneligheten af diskontrörelsens utbyte mot kassa-krediliv. Men om 'det är omöjligt att indraga några medel från diskonlrörelsen, och om de 500,000 r:dr, som blifvit Hypotheksföreningarne anvisade, icke komma ali dit anslås, anser jag nyttigare om de användes till kassa-kreditivens förökande, på del att en bättre rörelse mätte kunna inträda i st. f. en sämre. Hr Lefrén: Jag har städse i frat emot den här ifråga var:de lånerörelsen. Den är ett Banken från Riksg:s-kont. tillfallet arf, och jag ser i densamma den gamla Assistensen med alla dess odugliga grunder och skadliga följder. Jag anser oss nu böra vara komne derhän, att kunna inse delta, och att liden är inne att beträda den bättre bana, som af llere reservanter blifvit föreslagen. Jag tror, att denna lånerörelse småningom bör utbytas emot en förståndigare och för näringarna förmånligare, och så efterhand vänja personer ifrån, att lefva på lån i diskonten och löftesmäns bekostnad. Jag yrkar äfven ålerremiss, den jag anser högst nödig. Om än icke mera än 500,000 r:dr kunna lill nästa riksdag afföras från Diskonten på namn, synes mig likväl mycket derigenom vare vunnet, enär man då beträdl en riktigare bana, den raan sedermera kan fortsätta efter omständigheterna. Frih. Palmstjerna:
Bifölls. Memorial 32 93, i anledning af återremiss å Utlåtandet 32 57, angående väckt fråga om statsanslag för vidtagande af åtgärder till hämmande af boskapspesten, om den skulle inom landet utbryta. Lades till handlingarne. Utlåtande 32 94, i anledning af motion angående pension åt aflidne f. d. Statsrådet, Generalmajoren Carl Ludvig von Hohenhausens efterlemnade döttrar. Bifölls. Memorial 32 95, med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande anslagen under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. De uppställda förslagen till voteringspropositioner godkändes. Utskottets uti i 3 punkten af Memorialet, efter redogörelse för Riks-Ståndens särskilda beslut beträffande 110 punkten uti Utlåtandet 32 66, yttrade åsigt, fann Ståndet skäligt godkänna. Utlåtande 32 96, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet 32 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. Lades till handlingarne. Bifölls. Ståndet lät bero vid de trenne öfriga Riks-Ståndens beslut och lade punkten till handlingarne. Ståndet godkände Utskottets uti 65 punkten, mom. litt. c) af Utlåtandet 32 66 gjorda hemställan. Lades till handlingarne. Ståndet lät bero vid de öfriga trenne Riks-Ståndens beslut i frågan och lade punkten till handlingarne. Memorial 32 97, med förslag till voteringspropositioner i anledning?af RiksStåndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande anslagen under Riks-statens Nionde Hufvudtitel. De uppställda förslagen till voteringspropositioner godkändes. Me - Prot.-Utdrag den 22 Maj 1SG6. 321 Memorial JM 88, med förslag till voteringsproposition, i anledning af RiksStändens skiljaktiga beslut, i fråga om anvisande af medel för Sveriges deltagande uti en allmän exposition i Paris år 1867.
§ 1 Till socken-ombud för Rödön och Näskott för priskurantens upprättandes ett val af disputerad för markegångssättningen invaldes enhälligt hemmansegaren Olof Jonsson i Undrom. § 2 Till sockenfullmäktig vid mantalsskrifningen d. 7 dec. kl. 9 valdes gästgifvaren Johan Larsson i Häste. § 3 Socken-skrifvaren Nils Nilsson anmodades att å socknemännens vägnar genmäla ansökningarna dels rörande ledstänger å Carl Jönssons med fl. vägskiften, dels rörande Hållögglans[?] torpares skattskrifning i Rödön. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. Å socknemännens vägnar Olof Jonsson i Undrom J. Kerfstedt Johan Larsson i Silje. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 241, ÖLA. Protocoll hållet med Rödöns socknemän i allmän socken-stämma d. § 1 Till socken-fullmäktig uti det vid häradsrätten anhängig-gjorde snö-plogningsmålet med anledning af \det öfverklagade/ gällstämmo-beslutet d. 5 maj detta år, invaldes enhälligt sockenskrifvaren Nils Nilson i Hufvulsviken, hvilken vid höste-tinget härstädes d. 25 dennes hade att sig infinna och socknemännens talan vid detta måls afgörande föra. Rödöns sockenstuga som ofvan. Häggenås sockenstämmoprotokoll Klockares, organisters och annan kyrkobetjenings tillsättande och förafskedande Kyrkowärdars, sexmäns och rotmästares utnämnande Granskning af räkenskaperne för kyrkans medel samt frågor om deras användande Underwisningsanstalter inom församlingen Hushållningen och wården af kyrkoegendomar och lägenheter samt socknens enskildte kassor, såsom fattigoch brandstodskassor med flere 9 Byggnaden och underhållandet af kyrkan och hwad dertill hörer, jemte alla socknens hus, såsom prestgård, fattigoch socknestuga, med flere 7. Sockenhandtwerkares antagande 9. Frågor om socknens fattigas försörjande, och öfwerläggningar om mindre arbetsföre personers inflyttande från andra socknar 11.
Den verkar ofta nerkastad i flygande fart, där finns gott om rättelser och överstrykningar. Det är ögonblickets stämningar Victoria Benedictsson velat fånga. Karl Erik Rosengren har en annan uppfattning än Böök om Dagbokens sanningshalt. Han uttrycker i sin lilla koncentrerade bok om Victoria Benedictsson en djup skepsis: Men samtidigt får man inte glömma att Dagboken är litteratur, fiktion av högre och lägre litterär kvalité och liggande på okänt och varierande avstånd från verkligheten. Den är i regel sann i fråga om vad som skall komma; i fråga om vad som varit, måste man vara försiktig. Han illustrerar sitt resonemang med två olika partier ur Dagboken från den 14 dec. 1887 som skildrar samma dags upplevelser på två olika sätt. Rosengren tolkar detta som steg i en litterär process ”som kunnat sluta i två radikalt olika skildringar av ett skeende som en gång varit ett och detsamma [...]”. Rosengrens skepsis och ifrågasättande av sanningshalten i Dagboken har varit ett nyttigt led i synen på och tolkningen av Victoria Benedictssons anteckningar. De har även varit ett led i en större diskussion rörande sanningshalten i memoarer och självbiografiska anteckningar överhuvudtaget. Han pekar också på ett annat viktigt drag, det att vissa delar av Dagboken onekligen har en litterär karaktär. Victoria Benedictsson byter ju ibland perspektiv och skriver ”hon” i stället för ”jag” – en distansering som ger texten fiktiv prägel. Men snarare bör de båda versionerna av samma dags händelser som Victoria Benedictsson återger, ses som ett tecken på hennes sanningslidelse – hon vill beskriva allt, minsta skiftning i tanke och känsla skall registreras. Och det faktum att båda versionerna finns kvar motsäger Rosengrens resonemang om att hon medvetet omformar sina upplevelser i litterär riktning. De aktuella anteckningarna skildrar också hennes känslor vid två olika tidpunkter samma kväll, den första hennes önskan att dö på grund av Brandes kyla och likgiltighet, den andra hennes oerhörda lättnad efter hans besök, som klarat upp viktiga missförstånd: ”Liv på nytt!” I sin ambition att skildra ibland nästan samtidiga, motstridiga impulser och känslokast framstår hon som helt modern. Men i stället för att spekulera i de mer eller mindre tydliga skillnader som kan finnas mellan anteckningarna i de Stora böckerna och på dagboksremsorna kan man peka på några viktiga ting som Böök och Rosengren förbigått.
För Stockholm, L. S Joli. C. Fougt. För Stockholm, L. S. Jac. Linström. För Stockholm. L. S. G. Lychou. För Stockholm, L. S. Johan Westin. För Stockholm. L. S. N.o 2* sfnd. Nensén. För Upsala. L, S. Chrikt. Gerle. För Stockholm. L. S. N:o 3. Cart sirö senius. För Norrköping. L S, N:0 4. B. H. Santesson. För Götheborg. L, S. Jan Lamberg. För Götheborg, L. S. J. Holmer. Göthe L. S. För Götheborg. Joh. Lundberg. För Landskrona. L. S. N.o 5, C. M. Nordlindh. För Malmö. LS. N.o 7 Jöns Fornander. För Calmar. L. S. N:o 528 Den g Augusti Nio 8- Carl Sjöbohm För Carlskrona. L. S. Nio 10 C. U. Egge. För Westervik. L. S. No.- g. A. M. Rönqvist. För Nyköping. L. S. N:o n. Eric Trass. För Gefle. L. S. Pehr Elfstrand. För Gefle. L. S. Nio 12. C. A. Cramér'. För Wisby. L. S. N.o 13- El. I. Wigander. 13 Jean Noréus. För Fahlun. För Stora Kopparbergs Bergslag-’ L. S. L. S. N o 14., E. G. Nolleroth. Nio 15. J. Cronius. För Halmstad. För Christianstad. L. S. L S. N:o 16. C. M. Flyborg. Jacob Möller'. För Helsingborg. För Carlshamn. L, S. K. S, N :0 18 ■ C. M. Hyborg. N:o ig. Gust. Hagerman, För Engelholm, L. S. För Ystad, L. S. Nio 20. W. Darin. För Marstrand, L, S. , N.o 21.-4.
Sedan Eders Kongl. Maj.ts och rikets Krigs-kollegium, med föranledande af hvad uti Rikets Ständers Revisorers till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna berättelse 0111 granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, förekommer beträffande samma Kollegii Artilleri-afdelnings förvaltning, anmodat mig, att till Eders Kongl. Majit ställdt underdånigt utlåtande afgifva, får jag nu i underdånighet anföra följande: Rikets Ständers Revisorer, anmärkande, att några medel hittills för Karlsborgs fästnings bestyckande icke blifvit anvisade, hafva derjemte, sorn mig synes, ganska välbetänkt, uttryckt tvifvel om lämpligheten af att gå^ i författning om ett försvarsverks bestyckande innan detsamma blifvit i vidsträcktare mån fullbordadt,; och då härtill kommer, ' att om medel för detta ändamål varit begärda och erhållna, det artilleri som ^anskaffats, sannolikt, tillfölje af den stora omhvälfning detta vapen inom de sednare åren undergått, i det närmaste helt och hållet varit förfeladt och ingalunda motsvarat nutidens fordringar, så torde deraf kunna dragas den bestämda slutsatsen, att fördel och ingen skada för det allmänna vållats tillfölje af det antydda dröjsmålet i detta hänseende. Då emellertid en sanning är, att för ett fullständigt bestyckande af så vidtomfattande försvarsverk som dem, hvilka komma att tillhöra Karlsborgs fästning, erfordras icke allenast ett stort antal och flera olika slag, särdeles grofva, artilleripjeser med tillbehör, utan ock, att till deras anskaffande åtgår stora penningesummor och en längre tid, skall jag ock låta mig angeläget vara, att, så snart nödig erfarenhet och kännedom hunnit inhemtas såväl rörande ett ändamålsenligt materiel till, som lämplig konstruktion af sådant gröfre artilleri, skyndsamligast hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet göra hemställan om nödiga medels anskaffande för detta ändamål.
Stadgarne för Teknologiska Institutet af den 19 November 1858 hafva uti sin tolfte § följande föreskrift: ’;För att antagas till elev erfordras att hafva fyllt sexton år; att ega god frejd, samt hafva, om den sökande bekänner sig till den kristna läran, första gången begått Herrans heliga nattvard; att innehafva så stort kunskapsmått i matematik, som vid rikets allmänna högre elementarläroverk meddelas; att känna hufvuddragen af historien och geografien, särdeles fäderneslandets; att hafva inhemtat Svenska språkets grammatik, samt kunna ledigt öfversätta lättare Tyska författare. För inträdessökande, som visat prof på ovanliga anlag, må dock, på Styrelsens pröfning, ankomma, huruvida undantag från sagda vilkor må kunnna medgifvas». I betraktande deraf att nu åberopade föreskrifter angående vilkoren för intagning i tekniska skolor och Teknologiska institutet äro, så vidt de afse kunskapsfordringarne, i hög grad obestämda, och således lemna ett större utrymme åt direktionernas och lärarnes subjektiva uppfattning, än hvad kan vara lämpligt vid Statens läroverk; att dessa tekniska anstalter befinna sig alldeles fristående och oberoende af de allmänna elementarläroverken, hvarigenom de, såsom varande tillämpningsskolor, icke lemna någon garanti derom, att deras elever innehafva den allmänna bildning, som numera mäste anses oundgänglig äfven för deni, som egna sig ät de praktiska yrkena: att olägenheter visat sig jemväl i fråga om elevernas förmåga att deltaga i den undervisning, som inom de tekniska anstalterna meddelas, just till följe af den brist på förståndsförmögenheternas utveckling, som står i sammanhang med frånvaron af allmän elementarbildning; att det mäste utgöra ett vigtigt syfte vid ordnandet af bilningsanstalterna för ungdomen, att ungdomen med lätthet må kunna öfvergå frän det ena stadiet af dessa anstalter till ett nytt stadium vid ett annat, äfvensom att den fördom ju mer och mer bör försvinna, hvilken synes vilja rotfästa sig, att nemligen ynglingar, som vid elementarläroverken visa sig ega mindre håg och fal - Motioner i Preste-Ståndel -1865.
efter respektive 5 och 10 ars vii1 vitsordad tjänstgöring, afveiisoin att för undervisningens ordnande använda de B läroverkets stat härigenom besparade beloppen, enar de manliga lärarnes lön är beriiknad i lägsta lönegrad till 2,000, i högsta till 4,000 kr. Skall ett mindre läroverk omdanas till samskola f&amp; de omkostnader, som falla på statsverkets del, ej blifva större än de besparingar, som erhållas af att någon eller nigra larara utbytas inot lärarinnor, janite de bidrag, som kunna lämnas af ett förslagsanslag p i 8,000 kr., som regeringen för detta ändainål i samband med nämnda förslag begär af riksdagen. Såsom motivering för detta anslag anföres, att vid en samskola böra flickorna dels hafva särskilda gyinuastiköfniiigar, dels undervisning i handarbete. Då nu staten bidrager till flickskolorna i de stora kommunerna, bör det anses rättvist, att de slink kommunerna äfven erhalla nhgot statsbidrag, hvilket sklunda skulle tillfa.lla sarskildf flickornas undervisning i dess samskolor, dock s&amp; att berörda bidrag icke finge öfverskrida det belopp, hvartill de i statsverket inflytande terminsafgifterna från läroverket under kalenderåret uppgå. Säväl lärare som lärarinnor, hvilka anställas vid de mindre laroverken - de in % vara samskolor eller ej - böra genomgh en profarsktirs vid Jakobs läroverk i Stockholm. Jämfördt med 1887 och 1890 års förslag erbjiider detta flera fördelar. Flickorna skola få rätt deltaga i gossarnes nudervisning, ej endast om det tillfälligtvis finnes rum för dem i en klass, för att sedan inakas ut igen, om gossarne strömma till läroverket, utan oiii de ofvannamnda konimunerna önska sainiinderrisning, skall en onabikll) IIotnla. Ett nytt dylikt niiudre allrniint liroresk skall ock uppriittas i ning af läroverket äga rum till smnskola. Flickorna komma sålunda att åtnjuta saniina fördelar af läroverket som gossarne. Fasta kvinliga.
Ty om grundskatternas nuvarande förhållande icke innefattar någon orättvisa mot de nuvarande innehafvarne af den onererade jorden, skulle lindringen af dessa skatter, genom deras öfverflyttning på andra medborgare, nödvändigt vara en uppenbar orättvisa emot dessa. Om derföre några öfverskott skulle uppkomma genom ökad tull på nödvändighetsvaror, eller ökad afgift för brännvinsbränningen, anser jag, derest full rättvisa skall skipas, lindring böra lemnäs, i förra fallet för alla lika, t. ex. i capitationsafgiften, och i sednare fallet för ägarne af allt stags jord, tex. i bevillningen af fastighetsvärdet. Frih. Cederström, Jac.: I anledning af Frih. Palmstjernas motion anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att då bevillningssumman bestämmes genom den summa, som slatsregleringen utgör, blifver det likgiltigt, från hvilken titel en utgift skall fyllas. Om R. St. skulle belägga en eller annan handtering med mindre afgifter, faller det af sig sjelf, att summan skall fyllas af andra artiklar. När således bevillningssumman är bestämd, är det också bestämdt, hvad som -skall utgå. Det kan ej blifva R. Sits afsigt alt Den 3 Mars f. m. genom särskild beskattning mångdubbla svårigheten för uppbörden. När StalsUtsk. uppgifvit behofven, åligger det Beviiln. Utsk. att göra fördelningen och dervid beräkna alla disponibla tillgångar. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte fä åtfölja Frih. Palmstjernas motion. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag anhåller fä vederlägga en sats, som af tvenne talare blifvit yttrad, den nemligen, att, såvida en beskattning har inflytande på enskild rätt, den icke skulle kunna upphäfvas. Hr Cederschjöld har vid detta yrkande förbisett det allmännas rätt, som hvilan derpå, att en modernäring ej skall tryckas så hardt, att den ej kan bära sig. Jordbrukets elände är ällmänt kändt och är förorsakadt af grundskattens tryckande börda. En förutseende klokhet bjuder derföre, att It.
I)et för Götheborgs hamnbyggnad af Rikets sednast församlade Ständer å Riksgäldskontet anvisade lån af etthundrafyratiotusen riksdaler 4 Stais-Vtskottets Memorial, Jfro 309. skall, under tio års tid, med fjortontusen riksdaler årligen, till direktionen för Götheborgs hamnoch elf-arbeten utbetalas, efter det följande, för detta låns utbekommande, dels vid sistförflutna och dels vid innevarande riksdag, föreskrifna handlingar blifvit till Riksgäldskontoret aflemnade nemligen s 1:© Nyssnämnde Direktions, af Kongl. Maj:t i nåder godkända, skuldebref, hvarigenom Direktionen förbinder sig att, efter fem års förlopp från slutet af det år, derunder första hälften af lånesumman blifvit lyftad, till Riksgäldskontoret årligen, under fjorton och ett halft års tid, erlägga åtta procent å hela lånebeloppet, hvarigenom lånet kommer att anses så till kapital, som, efter två för hundra beräknad ränta, fullt inbetaldt; börande Direktionen dessutom, intilldess inbetalningen af ett, till liqvid förfallet belopp, verkställes, derför erlägga fem procents årlig ränta; 2:o En af samma Direktion utfärdad särskild förskrifning etc. lika med 2:dra och 3:dje mom. i § 65, enligt Utskottets Memorial N:o 280. § 67. 1 öfverensstämmelse med Kongl. Majtts nådiga föreskrift och på grundfaf vederbörlige reqvisitioner, utbetalas af Riksgäldskontoret det belopp, som erfordras för inköpandet af Trehundra exemplar af Svenska Fomskrift*Sällskapets årliga samlingar; varande kostnaden för inköpet af hvart och ett exemplar utaf dessa samlingar beräknad att årligen utgöra omkring Två riksdaler.
Den 17 April f, m? 333 skildt kunnat beräknas, afhållit de enskilda från speculationer på spannmålshandel, då de dervid aldrig kunnat göra eig säkre att icke vid uppköpet öfverbjudas, och vid afsalu un-i dersäijas af en Auctorité, med hvars bestämmelse detta varit enligt, sä vida den dervid ej utgått från beräkningen af vinst, eller ens alltid af skadeslöshet: att det lätta tillfället att under missväxtåren erhålla Spannemål till låns från Magazinerne, begagnadt af allmogen med den obetänksamhet, som vanligen är en följd af bristande beräkning, bidragit att fördjupa den i en skuldsättning och ett trångmål, sorn troligen till en del undvikits, om den, åtminstone i de flesta fall, genom saknaden af en sådan utväg nödgats använda egen Omtanka dels till besparing, dels till förskaffande och förvärfvande af tillgångar: att då landtmannen således blifvit vand att vid alla behof af antingen spannmåls afsättning eller spannmåls und* sättning, påräkna Statens biträde, upphöjandet af detta biträde under de senare bördiga åren, fallit sig, för honom så mycket känbarare, 60m han derigenom blifvit beroende, icke af egentelige Spannmålshandlare, hvilkas tillvarelse, åtminstone på många orter genom Magazins upphandlingarne upphört, utan af Småkrämare, som begagnat 6ig af hans tillfälliga förlägenhet för att åtkomma hans vahra till vanpris: och att Magazinsinrättningens ofvannämnde dubbla syftemål till Spannmålsproducternes upprätthållande och SpannmålsConsumenternes försörjning, föranledt till en Klängd stridiga förhållanden] lika oförenliga 334 Ben 17 April. med en sannskyldig näringsfrihet, som svåra för Staten att bemedla; detta allt är efter sakens natur och erfarenheten, så sannt, att, hvad man i anledning deraf yttrat om Magazinslnrättningen, föga kan aDses öfverdrifvit. Men en annan sak är huruvida MagazinsDirectionen för sin del bidragit till det oförmonliga resultat, som af dess förvaltning öfverkla^ gas.
Vore han skyldig, så innefattade hans resekostnad redan ett större straff, än i vanliga fall lagligen kunde tillämpas i och för sjelfva förseelsen; men om han deremot vore oskyldig, så funné han sig försatt i den lika obehagliga, som obilliga nödvändigheten, att antingen, till resekostnadens undvikande, skriftligen erkänna och underkasta sig plikten för en förseelse, hvartill han 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o gg. icke vore saker, eller ock, för att bevisa sin saklöshet, vidkännas de med en stundom öfver 40 mils resa, fram och åter, förenade kostnader, för hvilka det i de flesta fall hlefve honom svårt att bereda sig ersättning. Anmärkningen, att olägenheterna för parters inställelse i länsresidenset icke vore större här, än i flera andra län, trodde Kongl. Majrts befallningshafvande sig hafva i underdånighet vederlagt här ofvan, under l:a och 2:a punkterna. Ehvad än på dessa nu vidrörda omständigheter må läggas större eller mindre vigt, så qvarstode dock, i afseende på polisvården, den obestridliga, af Utskottet förbigångna, sanning, att den skyldighet, som åligger en länsstyrelse, att i alla delar af länet kraftigt och skyndsamt vårda sig om polisen, den allmänna ordningen och underlydande kronobetjenings förfarande, omöjligt kunde fullständigt och till allmän belåtenhet uppfyllas, om en stor del af länet vore från landshöfdingens residens så aflägsen, att två till tre dagsresor erfordrades för att komma dit. Många förhållanden vore af den art, att de, för att rätt bedömas, böra ses med egna ögon; och många oordningar, mången oförrätt, hvari det kunde bero på länsstyrelsen att bereda rättelse, hlefve måhända obeifiade, derföre, att del långa afståndet medförde kostnader och tidsutdrägt för den klagande.
Maj:ts nådiga Kungörelse den 20 Februari 1821, äfvensom laga skifte, må, derest de fastställda blifvit, ej genom nytt skifte rubbas, med mindre alla delegarne derom sämjas, utan så är, att antingen någon delegare vid förut verkstäldt skifte erhållit flera än trenne skiften uti inrösningsjorden, eller ock att tillförene sanka egor, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 30. 69 genom sjö-sänkning, å-rensning eller annan vattenafledning af större omfång, än om upprensning af vattendrag ocb dikning i allmänhet är i lag föreskrifvet, undergått sådan förändring, att de med fördel kunna odlas till åker eller äng, och en för egornas odling och bruk ändamålsenligare indelning kan genom nytt skifte åstadkommas, i hvilka fall, der yrkande om nytt skifte framställes eller biträdes af delegare, innehafvande minst hälften af skifteslagets jord, beräknad efter förmedladt mantal, der mantals indelning skett, sådant skifte må kunna erhållas, dock endast å inrösningsjorden. På det alt inga betänkligheter må möta antagandet af mitt ofvanberörda förslag, så föreslår jag vidare, att sista punkten i 1 § af 8 Kap. Skiftes-stadgan må erhålla följande, förändrade lydelse: Äro egorna förut delade genom skifte, som vunnit laga kraft, håfve hvarje delegare rätt, att vid nytt skifte tillgodonjuta, hvad efter uppskattningsvärde mot de egor svarar, som han förut innehaft. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. C. G. Philip von Schwerin. N:o 30. / Af Grefve von Saltza, Carl Anton Philip, om ändringar i lagstiftningen rörande bränvins tillverkning.