Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott erinra, att om denna sak taltes nära i tre timmars tid, då ärendet förra 1° Den 8 Maj e. m. gången förevar innan R. o. Ad. faltade sitt beslut, hvarföre jag tycker det ej vara skäl att derifrån vika, då Utsk:n ej kunnat uppgifva något skäl till ett sådant afvikande. I anledn. af begäran utaf Hr von Hartmansdorff, Aug., att få veta hvad beslut RorgareSt. öfver denna punkt af mern. N:o 72 fattat, tillkännagaf undert. R i d d. Se c r e t., att ingen underrättelse från något af RiksStm ännu ankommit rör.‘de deras beslut öfver detta memorial. Hr von Hartmansdorff: Så vidt jag vet är ingen fråga förhanden, för hvilken förstärkt Ekon.Utsk. skulle behöfva väljas och rösta. Jag underställer delta Högh Stånd, om den fråga, som nu utgör föremål för öfverläggning, är af den vigt att hon bör vålla den tidsspillan, som val af ett förstärkt Ekon.Utsk. och dess omröstning förorsaka. Den ena af förevar, frågor är den, om man skall begagna ordet ”underhållas” i stället för att ”hafva sin bergning.” Ingen måtte anse detta vara af sådan vigt, att man bör göra så stora tillrustningar derför. Den andra frågan är, huruvida man skall säga ”ut sky Ider” eller ”allmänna 0 nera.” Konungen har i sitt förslag begagnat ordet ’'utskylder. ” När Konungen trott sig kunna göra det, så tyckas Ständerne lämpligen kunna begagna samma uttryck, utan att fästa den stora vigt vid orden ”allmänna onera,” som här yrkas. Jag tror mig hafva sagt detta när saken förra gången förevar, förnyar detsamma nu och anhåller att. R. o. Ad. ville antaga inbjudningen, då man komme lättast ifrån all onödig tidsutdrägt med val och omröstning. Hr von Hohenhausen: Jag trodde att den striden inom R. o. Ad. skulle vara slutad, och hemställer, huruvida det är lämpligt att vi nu frångå vår mening, innan oss blifvit bekant huru BorgareSt. beslutat häröfver, då detta
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomne förslag till 11. Sirs lind. skrifvelser till K. M. : N:o 20, ang:de stapelstadsrätt för staden Sölvitsborg; och N:o 21, i anledn. af K. M:s nåd. prop., ronde den till skolorne i åtskilliga städer inom Lunds stift utgående helgonskyld. Föredrogs ånyo StalsUtsk:s d. 12 och 19 dennes på bordet lagda utlät N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser. Hr Rääf, Leonh. Fredr., anförde skriftligen; Den 23 Fe k r u ari f. m. 6’9 Vid nu föredragne utlät, är jag antecknad säsom reservant; och då tiden icke medgaf att skriftligen till Utsks prot. aflemna mina åsigter, torde jag fä deni här framställa. De anledmr i följe hvaraf jag icke kunnat instämma nti Utsk:s utlåt., och med stöd af hvilka jag vördsammast nu yrkar dess återremitterande, äro af 3:ne slag: ordalagen Ulsk. vid summans beviljande nylljat; hennes stora belopp, och hennes användande äfven till häradsfängelser. Utsk. uttrycker sig pä följande sätt: dä angeläget år att de för det nya fängelsesystemets införande påbegynta byggnadsarbeten oafbrutet fortgå, hemställer Utsk. att på sätt K. M. begärt R. St. måtte för uppförande af fängelser efter cellsystemet, anvisa etc. Det är sålunda i Utsk:s tanka en afgjord sak att det nya fängelsesystemet ovilkorligen skall införas, och alt delta system lika ovilkorligt skall vara cellernas eller ensamhetens. Erkännandet af dessa äsigter vore en gifven följd, om ifrågavar. utlåt, godkändes. Men svårligen lära R. St. kunna ännu en gång förmås att afgifva ett principbetänk., svårligen öfvertalas att afstå sin granskningsrätt af nya straffbalken med dithörande fängelselag.
Han stannade härvid på grund, men fick hjelp af sina ryska vänner.) Gabriel kom ut med sin jolle, och så gjorde åtskilliga andra, visande sin goda vilja att hjelpa oss, men allt till intet gagn, och de höllo på att blifva dränkta för sitt besvär. Jag bad Gabriel låna mig sitt ankare, emedan våra egna ankare voro för stora för att kunna läggas ut från vår jolle. Han lånade mig sitt eget och lånade dessutom sjelf ytterligare ett för att sända det till oss.» Rysk lodja. Efter G. de Veer. Efter mycket besvär lyckades man komma af grund och sökte derpå en bättre ankarplats på andra sidan om Kap S:t John. »Så snart vi kastat ankar (den 6 juli/26 juni), kom den förutnämnde Gabriel till oss, jemte ytterligare tre eller fyra af deras små båtar. De bragte med sig af sitt aqua vitæ och mjöd. De visade mig mycken vänskap och voro glada att se oss igen, förklarande det de befarat, att vi skulle vara förlorade. Gabriel berättade mig, att de hade bergat båda ankarena och vår kabel. Efter det jag sålunda meddelat mig med dem, lät jag fyra eller fem af dem gå in i min kajuta, hvarest jag gaf dem fikon och sådan välkomma, som stod mig till buds. Under det jag så kalasade för dem, kom en man om bord från en annan af deras lodjor; han var en karelare (Kerill), hvars namn jag sedermera lärde mig och som bodde i Colmogor, medan Gabriel bodde i Kola, hvilket är beläget ej långt från flodens mynning. Den nämnde karelaren sade mig, att ett af de ankare jag lånat var hans. Jag tackade honom för lånet, anseende detta tillfyllestgörande, och som jag vidhöll det sedvanliga bruket att, endast om skänkerna, som öfverlemnas, äro värda ett gästabud, gifva ett sådant, så fäste jag föga afseende vid honom, emedan han bragte intet med sig. När vi slutat, togo de afsked och gingo i land. Der kommo Gabriel och karelaren i ordvexling och slagsmål; så vidt jag förstod, var orsaken den, att den ene fått bättre undfägnad än den andre.
Då jag dessutom under flere Riksdagar sett, att representationen undanskjutit de framställda förslagen, har jag trott det endast på detta sätt vara möjligt att bringa frågan framåt., och framåt mäste hon, mine Hrr, ty detta stillastående måste uphöra, sedan man under mer än 40 år lillkännagifvit behofvet af ändring i strafflagen, och ropen derpå försports icke blott inom domarecorpsen, utan äfven bland deni, hvilkas egendom och lif skola skyddas af lagen. Detta steg mäste tagas och man kunde icke längre dröja dermed. Det förtjenar också anmärkas, att, för omkring 200 är sedan, tillgick precist påsamma sätt med då ifrågastäld förbättring af lagstiftningen. I början af Carl IX:s regering..väcktes, såsom allmänt kändt är, fråga om de gamla lagarnes.förändring. Man upgjorde då icke mindre än 2 förslag till nya lagböcker, men man fann del omöjligt att på en gång antaga dessa lagar, och man vidtog, efter,åtskilliga försök, den åtgärd alt trycka de gamla landsoch städslagarne, hvarefter under loppet af 1000-talet ntkommo förordn:r om förändringar i civillagen och brottmålslagen, hvilka sedermera i början af 1700-lalet sammanfördes till en codex. På samma sätt har man i början af detta århundrade förfarit i vårt grannrike Danmark. Dessa äro de orsaker, som förmått Utsk. att, i st. att förestå en hel lags antagande, tillstyrka partiella förbättringar. Vid valet af den del, som först borde förekomma, hade Utsk. ledning dels af R. o. Adis samt PresteStis fattade beslut derom, att. först systemet och sedan straffen för stöld, snatteri och rån 10 H ‘ 17 258 Den 12 Augusti f. m. skulle afgöras, dels af de motioner, hvilka såväl inom Borgaresom BondeSt:n, just de Stånd, hvilka förut icke fattat ett med de 2:ue andra Stånden likalydande beslut, blifvit väckte. Inom BondeSt. hafva, sorn jag tror, 7 eller 8 motioner blifvit väckte , och inom BorgareSt. har Hr Hasselroth framställt enahanda förslag i ämnet.
Vrotocoll, hcillet inför Särskildta Utskottet den 8 December 1823. S. D. Emot Utskottets nu justerade Betänkande , rörande förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens be.vlut i frågan om reglering af Rikets Styrelseverk , afletnnade Herr Cancelli-Rådet von Hartmansdorff denna reservation : ”Emot pluralitetens mening, att Särskildta Utskottet bör ingå i jtMnnkningsåtgärd af Riks-Ståndens beslut , rörande Betänkandet om organisation af Rikets Styrelse verk, reserverar jag mig, och anhaller att genom min reservation få unde st lia de respective Stånden den mening, jag, om detta måls behandling, sökt, fast utan tramgång , inför Rikets Högloflige Utskott utveckla.’' 3°4 ”Utskottets Betänkande , angående regleringen af RiketsStyrelseverk, har, i anseende till ämnets omfattning måst inbegripa: a) förslag till Grundlags-ändringar, hvilka först, viden! kommande Riksdag, och genom alla Ståndens enhälliga beslut samt Konungens gillande, kunna ega rum; b) förslag till ändringar i allmänna Lagen, hvilka genast kunna afgöras, när 3:ne Stånd derom instämma och Konungen sitt samtycke gifver, samt c) förslag tili ändringar i sädane allmänna inrättningar, hvilka Riksens Ständer blott Önskningsvis må sätta i fråga, och Kongl. Maj:t utan deras hörande kan vidtaga. Ehuru dessa 3*,ne slag förändringar , enligt våra grundlagar, böra på lika många särskildta sätt behandlas och de 2:ne första Classerne följakteligen blifvit tilli Constitutionsoch Lag-Utskottens handläggning öfverlemnade , utgöra de likväl integrerande delar af ett sammanhängande helt, hvarförutan Särskildta Utskottet ej heller kunnat komma att dem samtelige bereda. Den vidd af ämnet och dess olikartade beståndsdelar synas hafva föranledt de olika beslut, som deröfver inom Riks-Stånden blifvit fattade.
Uti ett deri 26 December 1C60, upprättarit testamente hade framlidne Stats-Sekreteraren Magnus Georg Danckwardt lörurdnat, bland annat, att utaf hans qvarlåtenskap ett kapital af Tretusen Riksdaler Riksmynt skulle ölverlemnas till Kiddarhus-Rirektionens förvaltning samt att räntan deraf eller feni procent skulle årligen utdelas i två lika stora pensioner till tvenne adeliga eller ofrälse enkor eller ogilla äldre fruntimmer, hvilkas fattigdom voro tillförlitligen styrkt, att för liva je gång i sex år åtnjutas, och dervid de i nämnde belägenhet stadde, som voro heslägtade med testanientgilvaren eller hans broders döttrar eller deras efterkommande, borde ega företräde. Direktionen, som utaf leslamonlsexsekutorerne lått emottaga bestyrkt afskrift utaf berörde testamente, har väl låtit uti Kongl. Götha HofRätt bevaka detsamma, för så vidt det angick den ofvan omförmälde donationen, men ansett sig höra hänskjuta frågan om testamentmedlens emottagande på de af testator föreskrilna vilkor till R. o. Adelns eget afgörande; och får Direktionen härvid för sin del yttra, att då, enligt testamentets innehåll, rättigheten att söka de pensioner, som af fondens afkastning koinme att bildas, skulle blifva utsträckt till alla såväl frälse som ofrälse fattiga enkor och äldre ogifta fruntimmer inom fäderneslandet, meri Direktionen, som för närvarande under sin förvaltning icke innehafver andra teslamentseller donationsfonder än sådana, som äro stiftade till förmån endast för medlemmar af det stånd, hvars rätt och fördelar Direktionen eger att bevaka och iakttaga, — ifrån hvilket allmänna förhållande mindre väsendtliga undantag blott löranledas af de i några testamentariska förordnanden förekommande bestämmelser om företrädesrätt till pensioner eller stipendier för testatorernes slägtingar utan afseende å deras stånd — anser det vara för siri verksamhet aldeles främmande att förvalta medel, afsedda att tillgodokomma fattiga personer i allmänhet, finnér Direktionen sig föranlåten att afstyrka emottagandet af den ifrågavarande donationen. Slutligen har
Huset såg mindre vårdadt ut, men det gick bättre utomhus nu, när Lasse själf var med. Lotta fick tid att syssla med barnen och läsa med dem. Hon vann deras hjärtan och kunde böja deras sinnen. Nu när fadern var bättre, var allt lättare. När hösten kom, skulle Lotta kanske kunna gå upp, sade doktorn. Hon hade något ondt invärtes, det var ett så konstigt namn på den sjukdomen, att ingen kunde säga det. Till vintern skulle det nog gå alldeles öfver, ifall hon var riktigt försiktig. Och hösten kom. Lottas kinder fingo en underlig gul färg, men mot kvällarne flammade röda fläckar upp på dem och ögonen blefvo så stora och ungdomliga. Ibland kom det en känsla af lycka öfver henne, där hon låg. Bara hon kunde arbeta! Göra nytta, duga till något igen. Hon läste, hon sydde och lappade, hon gjorde hvad hon kunde, men upp kom hon ej. Det gick som ett svärd genom henne, så fort hon försökte, och det svartnade för ögonen, nej, det var icke möjligt. Om kvällarne efter maten läste hon högt. Olli och Jussi sutto på bänken, Lasse satt i sängen och rökte, drängen hängde öfver bordet, pigan i spiseln. Det var för det mesta Guds ord. Det var en lycklig tid. Hon somnade med en blick af tacksamhet på Lasse ... en afton, det var en mörk decemberafton, kysste hon hans hand. Olli, som låg vaken, kunde höra det. Lasse strök hennes hår, och så släckte han ljuset. Nu skulle mor visst bli frisk, så glad och hoppfull hon såg ut. Det led nu mot jul. Lasse var jämt hemma. Han började visserligen igen att kamma upp håret som förr, att olja in det och sno på mustascher och skägg, så som han gjorde i sina unga dar, att sätta på sig röda västar och att slänga duken om halsen som en teaterröfvare ... men, hvad gjorde det, han var ju ändå vänlig och god mot sin hustru, som låg där och ingenting dugde till. En af juldagarne berättade Lasse att han lofvat patrons karlar att komma på bal den aftonen. Lotta blef litet rädd, men ville icke visa det. Lasse gick, fin som i forna dar, glad och småhvisslande som han brukade, då han ännu var Lars kusk. Lotta blef ensam i stugan.
Fröt. l844‘ 4 Sami , 1 Afd., 3 Haft. 2 Slats-Ulskotttts Utlåtande, N.o lil rings afgifvande till Ridderskapet och Adeln, nödgas jag äfven mig reservera, af skäl, alt jag dertill anser Utskottet alldeles obefogadt och hela denna fråga både olagligen väckt och lika olagligt till sådan behandling upptagen.” H:r Norin, hvilken såsom sin reservation åberopade följande, af honom afgifna, förslag till beslut i ämnet; ”Sedan Stats-Utskottet, hvilket, lika med hvarje annat Utskott, ovillkorligen åligger tillse, att vid valet af Ulskotls-ledarnöter Grundlagens föreskrift icke blifver öfverträdd, i öfvervägande tagit, hvad sålunda uti Borgareoch Bonde-Stånden anförd t blifvit, har Utskottet deraf funnit ett ökadt skäl för sin i Memorialet N:o 2 anmälda åsigt, och anser således, på grund af 41 § Riksdags-Ordningen, de såsom ledamöter i Stals-Ulskottet af Ridderskapet och Adeln invalde 3:ne Herrar Landshöfdingar icke böra i denna befattning fortfara, och att i följd häraf Ridderskapet och Adeln anmodas i desses ställe utse andre Utskotts-Ledamöter; hvilket Stals-Utskoltet, med anledning af 2 Mom. i 49 § Riksdags-Ordningen, sålunda får till Rikets Ständers bepröfvande vördsam hemställa.” Med H:r Norin förenade sig Herrar Gustafsson , Kjellberg, Lindstrom och Valleij, hvilken sistnämnde, till ytterligare stöd för denna mening, åberopade 23 § uti 1734 års Landshöfdinge-Instruction —, så lydande: —•
Hr Ankarsvärds, August, denna dag väckta motion, angående förändrade stadganden i den § af Riksgälds-kontorets reglemente, som rörer Hjelmare kanalverks reparationsfond; Grefve Liljencrantz', Gustaf Fredrik, denna dag väckta motion, om ett årligt statsanslag af 1000 rdr för hvarje Hushållningssällskap i större länen samt i proportion derefter för dem i de mindre, att användas för befordrande af sedlig och materiel förkofran bland den stora massan af svenska folket; Prot.-Utdrag den 30 December i8S0. 69 Statsoch Lag-Utskotten: Hr Cederschölds, Robert Theophron, den 28 dennes f. in. på bordet lagda motion, angående bestämmande af en viss plan för uppbyggandet af cellfängelser i riket, tillika med ett i anledning deraf samma dag afgifvet yttrande, hvarjemte denna motion communicerades de öfriga Riksstånden: Bevillnings-Utskottet: Hr Printzenschiölds, Axel, denna dag väckta motion, angående förhöjning af stämpelafgiften för tidningsblad; Lag-Utskottet:
Ani. till Exp.-Utsk. den ai Nov. Utlåtande_, till svar å de inom Höglojl. Ridderskapet och Adeln samt Hogvard. Preste-Ståndet framställde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o a63 angående fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe. Yid Utskottets förenämnde Betänkande har blifvit anmärkt, inom Tlöglofl. Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Ehrenborgh, att då egentliga ändamålet med de.t af Rikets Ständer år i8a3 beviljade understöd åt Enkan Silfverstolpe varit alt bidraga till fulländningen af hennes barns uppfostran, men sonens uppfostian ännu icke kunnat fullbordas, och bifall till Enkan Silfverslolpes nu ifrågavarande ansökning utgjorde ett vilkor derföre. 4 Banco-TSt skottets Utlåtande N:o 65. någon nedsättning i beloppet af den hittills till Enkan Silfverstolpe årligen utgångne gratifikation ej borde ega runi, utan det begärda ytterligare understödet bestämmas till 200 R:dr Banco årligen, under arne år; uti hvilket yttrande Herr Friherre v. Schultzenheim_, samt Herrar Rosenblad, B., och Hartmansdorff', A., sig förenat, samt inom Ilögvörd. Preste-Ståndet af Herr Doctor Moren, att sedan Utskottet genom den föreslagna gratiflcationen erkänt, att skäl till gåfva vore för banden, men ett så ringa belopp, som Utskottet tillstyrkt, ej uppfyllde ändamålet, ådagalade detta en sådan njugghet, som ej vore Ständerna värdig, utan borde man antingen afslå allt understöd, eller ock gifva så mycket, att den medellöse ynglingen, för hvilken det söktes, blefve dermed liulpen; i hvilket afseende Herr Doctorn föreslagit, alt understödet malte bestämmas antingen till 200 R:dr årligen, i 2:ne år, eller ock till 4°° R:dr samma mynt, att på en gång utbetalas; deruti flere af Högvörd. Preste-Ståndels Ledamöter instämt.
Den 3o Novemi) e r f. m, Grofve Björnstjerna, rothin sökt visa, luiru dermed bör forhell las i afseende på upplåningen, eller att någon latitud äfven här bör lemnäs BancoStvrelsen, allt efter den olika beskaffenheten af de capitaler, som upplånas; men jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på betalningstidens inflytande äfven på utlåningen. Ty om endast fluctuerande capitaler erhållas, hvarå uppsägningstiden sannolikt ej kan blifva längre än i å högst 3 månader, är det klart, att äfven utlåningen måste ställas på korrtare lid, och säkerheten för noggrann återbetalning, hvarförutan Banken skulle riskera allt för mycket; då deremot lån på ett eller ett halft års uppsägning utan olägenhet skulle till en del kunna inkastas i de gamla Discontfonderne, eller användas på annan väg, lill exempel varubelåning. Man säger väl, alt det är farligt att framkalla en ytterligare utsträckt lånerörelse, och att det är orätt utvidga omfånget för Bankens verksamhet i låneväg, då flere opinioner redan förenat sig deri, att Bankens lånerörelse bör så ställas, att den småningom kan upphöra. För min del mäste jag likväl bestrida en sådan satts; ty om Banken förvaltas klokt, skall den blifva en tjenlig föresyn för lillvägabringandet, genom den enskilda crediten, af PrivatBanker, hvilka aldrig skola uppstå utan ett sådant föredöme, eller förr än en fullständig ordning i det publika Bank^jfsendet lärt den enskilda speculationen D»*n 3<> Noveni!)er f. m. 201 afl finna sin fördel vid dylika Inrättningar, och stadgat crediten roan och roan emellan. På della sätt kan Banken, såsom en föresyn för framtida enskilda BancoAssociatiouer, blifva ett lämpligt sätt för Ständerne att komma ifrån sin LåneBank, och få den förvandlad till, hvad den bör vara, nemligen endast en Depositionsoch VexelBank.
Till uppmätning och stämpling af nya, eller förändrade, eller förut ej uppmätta och stämplade bränvinsbrännings-redskap, förordne Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ett behöflig t antal af Landtmätare eller Justerare i Länen och släderne, och tilldela dem vissa district, lämpade efter hvars och ens hemvist; och vare, för denna förrättning, Landtmätare eller Justerare lika ansvarig, som för målkärils justering i allmänhet. Uti de städer, hvarest eller i hvilkas granskap någon Landtmätare icke är boende, må till Justerare för bränvins-brännings-redskapens mätning och stämpling, en Magistrats-person kunna antagas. §. 16. Bränvins-pannor skola vid mätningen vara försedde med löst bröst, då sådant finnes, och med hatt eller stängsel-skifva och rör samt öfriga tillbehör, som, enligt nästföljande §., äro underkastade stämpling. Pannans liela cubikinnehåll mates med vatten eller annat flytande ämne till öfversta kant eller läckande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas, och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedre kant, tili så stor höjd, som mäsk deri kan inrymmas. Hatten, med fastsitlande ångrör, skall äfven till hela sitt cubik-innehåll uppmätas, och om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen. Den fals, som är ämnad att nedskjutas i pannan, ingår ej i mätningen till större del, än hvarmed den öfverstiger \\ tum. 820 Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N;o 367. Likaså uppmätes mäsk-värmave, elev sådan finnes, till hela sin rymd, med afdrag af derigenom gående rör. Då pannan, som är försedd med aftappnings-rör, uppmätes, skall tappen eller vridhanen isättas, och intet afdrag för rörets innehåll ega rum. §. 17.
Lagstiftningens omförmälda menliga verkningar hafva emellertid tillförene varit insedde; och man har jemväl sökt att desamma förekomma. Detta försök innefattas i 2 § af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798, hvilken, skiljande den mindre haudeln från den större, stadgat dels, till förekommande af stridigheter om sådana fordringar, som bero på bevisning efter bok, s Lag-Utskotteis Betankande , N\o 20. att räkning på borgade varor bör åtminstone hvarje år utskrifvas och emot bevis tillställas gäldenären, med skyldighet för denne att antingen genom påskrift den godkänna eller, om han deremot liar något alt anmärka, inom sex månader efter delfåendet, densamma i laga ordning klandra, vid påföljd, att räkningen eljest anses lika utmätningsgild som annat förfallet skuldebref; dels ock att den, som tillhandlar sig varor pa i ti vis och dervid betingar sig betalningsanständ, är pligtig att genast derå gifva sitt skuldebref till säljaren, som deremot bör lemna köparen qvitterad räkning öfver beloppet, lika som vore det kontant betaldt, hvilket sednare stadgande haft till syftemål att förekomma den större kredilhandelns ställande på bok och räkning. Att likväl detta försök att afhjelpa de från lagstiftningen härfljtande olägenheter och att införa en derigenom icke tillräckligen betryggad säkerhet och ordning i kredithandeln ej kunde lyckas, är lätt att förklara. Grunden till det onda eller handlandes och varutillverkares bevisningsrätt qvarstod, nemligen orubbad, och gjorde det således för dem möjligt att bevara deras fordringar; med åsidosättande-af de meddelade föreskrifterna, hvilka följaktligen, såsom icke förbundne med någon verklig påföljd, blifvit för ändamålet overksamma. Om således samma ändamål skall uppnås, måste, enligt Ulskoltets öfvertygelse, i första rummet det onda angripas i sjelfva sin grund, eller med andra ord, en förändring ske af ifrågaställde, handlande och varutillverkare i Jag medgifna, men på sätt ofvan är visadt vådliga, och emot de i lagstiftningen antagna grundsatser stridande bevisningssätt.