Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då de af Ulsk. omnämnda comiterade föreslagit borttagandet af delta stadgande, och ställt frihetsbrefvet, med bibehållande af ungefär lika namn, i samina calhegori sorn Engelska register, endast med den skilnad, att en mängd i Engelska föreskrifterna stadgade besvärliga former blifvit förbigångna, tror jag att, genom antagande af detta förslag, all nödig rättelse skulle vinnas. Jag anser mig äfven böra omnämna, att de 2:ne omförmälda dissentierande ledamöterne uti ifrågavar. comité', under sjelfva de långvariga öfverläggningarna 0111 skeppsdocumenterna, icke skiljt sig från de öfriga, utan först sedan icke endast hela förslaget till nytt passreglemente, utan äfven flera af comiterade utarbetade andra utlåt;n voro färdiga, afgåfvo deras af Utsk. upptagna reservation; — äfvensom att Commerce-collini nyligen till K. M. afgifvit ett hufvudsakligen tillstyrkande utlåt, i afseende på hvad Den 23 Augusti e. m. hvad comiterade föreslagit, endast med den ytterligare lättnad, att colhm föreslagit, att det s. k Turkiska passet måtte förenas med det nya frihetsbrefvet. För öfrigt innehåller delta eollegii utlåt, så många intressanta upplysningar röi:de verkliga förhållandet med de af hvarjehanda nationer antagna skeppsdocumenter, a 11 det tvifvelsutan skulle för Ulsk. vara upplysande att deraf taga kännedom. Här vill jag endast anföra, att collini visat, alt vårt hel frill e t s bref icke endast utgör ett nationalilets-documerit, ulan äfven ett skeppspass; och hvad värde i vissa lander sättes å sådant document, kan dömmas deraf, att i Förenta Staterna det undertecknas af Unionens president. Jag anhåller om återremiss, och alt Utsk. i dess nya utlåt, måtte föreslå R. St.: att, med hufvudsakligt bifall till hvad särskildt tillförordnade comiterade och K.
”Ja,” sa han o klö opp po greslan, men sad nackahöj o stiv som en ping, så hum konne ente po vilkor fau nom ing om bagaronsdören. ”Sidd ente sånn o koga,” sa hum. ”Håffår ded?” sa han. ”Huga de nör, ja kan jo ente fau de ing,” sa hum. ”Vis me, ella fårrstaur ja’d ente,” sa han. Så to han greslan o hum satte se po, men me ett sätt flö hum ing i bagaronen o han smäckte dören te om na. Så klädde han se i hinnes bäste klär o nårr jätten kom höm ge han ud pau gauren o mötte nom. ”Har du stegen fari?” sa jätten. ”Ja,” sa Niklas o vände mål. ”E boren dugade?” ”Ja,” sa Niklas, ”la me ta ödjed, så kan I säl se ätte om allt e bra.” Jätten krafla se au, men han va ente väl inge i stuan fårr än Niklas satte se po ödjed o ga se te o ria de värsta kreged konne skala, ud po sjön. Men når jätten tita po stegen kände han igen sin dotter o fårrsto åd paugen hade lurad hom igin. Han ga se te o löba ätte paugen, vianes o skriganes. Når han kom te sjön va Niklas lant ude po vanned men jätten la se po maven o bårja o dritja fårr te fau sjön tom. Vanned bårja o sjonka o jätten kom allt nämmer, men så pöja Niklas mod himmelen. ”Ack sicka fågla, sicka fågla!” skreg han. Jätten skolle tita men når han rätta po se sprack bugen så sting va han. Så node Niklas lyttjelitt te prestagauren o prosten fe hästen. Men Niklas han to hela jättens riedom.112 ”Oprörer mangen Scene i min Sang jer, Og vender I jer bort derfra med Harme, Jeg takker eder – det var det, jeg vilde! Og hvis jer det i Skjaldens Kvad forfärder,
mötte hans Hon ' ord m e d mindes han episoden sitt l j u s a l e e n d e, h o n och fick d e m o c h t o g d e m, behärskade bättre — sig behöfde kanhända härska sig, minnet o c h reflexiodå nen sköto in i stämning och ej ens benu syntes att genljud hvart hans och i det nom, de hogåfvo inom henne, han än vände dem. När han omedelbarhet. lämnade Nu gick detta des ännu ord — » att ha i rockficnit en kvinna, p å allt på gång, hans hand kan hvilken slöt fast o m d e t lilla t u n n a alltid kuvertet. sina ens litet egna funtill väntan gått, inte Skulle han bryta det idag? dem, medan tänkte en igen skref h a n — h a n minhan o c h i det är ett lif, d e t. j SKR1FRUMSMÖBEL, KOMP. Han sökte samla dem, letade början, det AF ALF WALLANDER. älska Hon såg det i m u n n e n s o c h i hårets linier, han visste det förut, han han inte mental hon — och på sade d e t i b l a n d, blef hälft något o m, att var den kvinna, han han påstod skämtande — sentikanske skulle k u n n a men att han trohon fanns satt edra ord, er ännu där, visste ej Vildvinet hängde stilla, kände. hon v a r ljus, tungt smal, det var bara hennes röst H a n s hjärta klappade. mjuk linie. däraf, som märkt, — att vore en enmitt är glad för — jag, som det Har är ni n a m n kan vara symboliskt? Halfdan. » Minnet igen. met talat med att mitt går sammanhänganOch jag blifvit allt idel s ö k a n d e, idel s t y c k e n o c h bitar. i huset, v a r själf bara bjudagen. Han minns händerna, mindes ... der. Och i rumde hade så h a d e ej hon ens sakta n ä m n t hans n a m n, h a n förstod, hon suttit och tänkt på h o n o m. Än en jade han nom.
It.o i. 5 styckad från Landshöfdingen^; den är hans egen magt, fastän öfverlålen åt Magistraterne , ickb för deras skull, men i ändamål att befordra de resandes beqvämlighet , förenad med besparing i kostnader och tid ; varandes i öfrigt meranämnde Magistrater pligtige att hvarje månad insända deras passförteckningar till Landshöfdingen, som eger att vidtaga åtgärder till upptäckande af missbruk, som kunna hafva förelupit samt i sådan händelse genast gifva det Justitise-CancelJeren tillkänna. På grund af hvad Utskotten sålunda' haft äran anföra, få Utskotten afstyrka bifall till den af Herr Lindquist gjorda framställningen ; hvilket dock, tillika med åtskillige Ledamöters skiljaktiga mening, till Rikets Högloflige Ständers egen närmare pröfning härmedelst vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 14: A LagUfskottets vägnar:' 'Ä Häglof!. Ridd. och A Högv. ProstcSt, Led.S Adfs Lcd:s vägnar: vägnar: Gasp, TU. Ehrenborgh. C, C. Lilljenwcdldh. A Vällofl. Borg. Sf. Led:s Ä Hadcrv. Bond. St. vägnar: Led:s vägnar: [Carl Henr. Lewton, 13, Borjesson', 6 Lagsamt Allm. Besv. o. Otc. Utsk. Uti. N’.o i Å Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utskottets vägnarA Ilöglofl. Ridd. och Å Ilögv. PresteSt. Led:s Å Vällofl. Borg. St, Ledia Å Hederv, Bond. St.
Häröfver anförde Regements-skrifvaren Kant underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t, men som meranämnda bevillnings-afgifter blifvit de skattskyldige påförda och derefter af dem erlagda samt i kronans kassa lefvererade, och det sålunda endast på de skattskyldige ankommit att i laga ordning väcka den talan om rättelse, dertill anledning förefunnits, kunde, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 2 November 1849, afseende icke fästas å det af besväranden väckta restitutions-anspråket, helst hans rätt, i egenskap af redogörare, icke af en sådan talan varit beroende och han ej visat sig innehafva de skattskyldigas uppdrag att densamma utföra. Sedan Kant derefter till vederbörande Regementsbefälhafvare återbetalt de oriktigt debiterade bevillnings-beloppen, har lian i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit, i likhet med hvad som uti ett mål rörande enahanda, af Regements-skrifvaren vid Kalmar regemente A. G. Unell, begångna, debiteringsfel iakttagits, täcktes hos Rikets nu församlade Ständer göra framställning om de statsverket orätt tillkomna bevillnings-medlens återställande till sökanden; hvilken anhållan Kammar-rätten, uti häröfver infordradt underdånigt för år 1846 . och för år 1817 med Rdr 305: 26. 8. 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 235. utlåtande, tillstyrkt, enär, oaktadt restituerandet af de medel, hvarom nu vore fråga, statsverket ändock kommit i åtnjutande af den lönebevillning, som från Uplands regemente för åren 1846 och 1847 rätteligen bort utgå, och sökanden, som redan godtgjort de skattskyldige hvad de till följd af den oriktiga debiteringen erlagt, skulle, derest ifrågavarande medel icke blefve till honom restituerade, komma att vidkännas en i förhållande till hans begångna misstag alltför betydlig förlust. Genom bifallandet af Stats-Utskottets under N:o 72 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl.
"Eders Furstliga nåde behagade gifva mig några nådiga ord för de ringa tjenster jag gjort vid fästets intagande och lofvade hafva mig med någon belöning i minnet. Värdigas Eders nåde nu, om jag någon lön anses värd, att belöna mig medelst beviljande af denna unga flickas bön." "Käre herr Peder Stolpe", svarade hertigen, "hvad hafver J för vänskap för henne?" "Jag ser henne i dag för första gången och har till henne ingen förbindelse, men hon rör mitt gamla hjerta." Huruvida fursten ernade bifalla Peder Stolpes begäran eller icke, hann Sigrid ännu ej få veta, då med detsamma en tjenare anmälte att Stjerntydaren, som hertigen låtit kalla opp på slottet, nu hade anländt och väntade på att få företräde. "Aha", sade Carl, "låt honom komma in, vi vilja genast pröfva hvad han duger till." Mäster Sigfrid Aronsson Forsius infördes och stadnade under djupa bugningar vid dörren, men såg ej nu så bortblandad ut, som den afton då han uppträdde hos Flemingens familj. Han hade haft tid att sansa sig sedan han blef kallad, och fann att mycken vigt kunde ligga derpå, att han icke blefve försagd. "Jordens väldige", sade han vid sig sjelf "hvad äro de dock annat än stoft! Inför vetenskapens heroer må du bäfva Sigfridus, de som väldige äro i andens rike, icke inför desse materiens trälar, som kalla sig jordens store. Deras makt är blott en flägt i öknen mot den storm, som beherrskas af de hemliga vetenskapernas konungar. Carolus, hertig, dig, dig vill jag väcka med sanningens ord." Under dessa tankar inträdde mäster Sigfrid nu. "Välkommen, mäster Sigfrid! Godt, att J just kunnen ge mig ett prof på eder berömda skicklighet att spå i händerna. Spå nu för mig hvem denna unga flicka skall få till man?" Mäster Sigfrid steg fram, tog med en vänlig helsning Sigrids hand och blickade noga deri. Slutligen lemnade han henne och gick fram till hertigen. Med låg röst för att ej höras af någon annan, sade han nu: "Detta skulle jag knappt hafva trott!
Det bästa beviset därför är, att kvinliga assistenter med bästa resultat blifvit anställda vid betydande laboratorier, ja till och med många gånger få företräde framför de manliga assistenterna. Oeh om hennes intellektuella begåfning, så väl som hennes kroppskrafter, äro tillräckliga, för att hon skall kunna genomgå de erforderliga examina — om äfven hos oss hörsalarne öppnas för henne, skall hon säkert visa sig fullkomligt medveten sin stora uppgift, sin ädla ansvarsfullhet just beträffande detta kall, af hvars mest samvetsgranna utförande ofta tusendes väl beror, och hufvud och bjärta i förening skola säkert åstadkomma de bästa resultat, därmed lemnande det bästa beviset på, att äfven den tyska kvinnan är fullt värdig detta svåra, men välsignelserika yrke. » Helt visst eger det mesta i denna den tyska tidskriftens framställning äfven sin tilllämplighet för svenska kvinnor och svenska förhållanden. Teater och. musik. Kungl. operan. Nästa repris lär bli Rossinis » Barberaren i Sevilla » med fröken Petrini som debutant i Rosinas parti. K. dramatiska teatern ger med behaglig omvexling och allt fortfarande för fulla eller goda hus de trenne styckena » Chamillac^, » Dora » och » På nåd och onåd ». Vasateatern, som fortfar att med oförminskad framgång spela » Mikadon », hvilken redan gifvits ett 30- tal gånger, förbereder till uppförande Millöckers nyaste operett » Der arme Jonathan », hvilken öfverallt i utlandet vunnit det mest entusiastiska bifall. Hrr Arvid Ödmanns och Salomon Smiths matiné sistl. söndag hade naturligtvis alldeles fyllt Berns stora salong. De båda sångkonstnärerna, hvilka väl torde få anses vara de mest framstående hvar på sitt område i vårt land, skördade det mest entusiastiska bifall. Ett värdefullt biträde lemnades ock af fröken Petrini samt professor Ivar Hallström och hr John Jacobsson, de båda senare som tonsättare och ackompagnatörer. Programmet var ock synnerligen väl sammansatt. Tillställningen kan räknas till de förnämsta under säsongen. Musikföreningen gifver fredagen den 28 dennes sin första konsert för i år, då Berlioz ' » Faust », hvilken redan nästan hunnit blifva populär, för sjunde gången uppföres.
Anledningen till sistnämnde ökning igenfinnes egentligen i det förhållande, att icke mindre än 18 personer år 1859 häktades för delaktighet i ett postrån. Tab. Litt. l. Hvad särskildt angår antalet personer, som under dessa år varit i länsfängelset intagne för brott emot äganderätten, har förhållandet varit det i tab. Litt. L å följande sida upptagne. För bristande försvar hafva blifvit till allmänt arbete dömde: o Ar 1856 12 män, 2 qvinnor, summa 14; » 1857 9 » 1 » » 10; » 1858 22 » 4 » » 26; Tab. Litt. R. Uppgift å fångantalet i länets cellfängelse under nedannämnde år. Mord, dråp eller rån. Stöld, snatteri och inbrott. Förfalskningsbrott. Slagsmål. Mindre förbrytelser. Lösdrifveri. Summa. Under åren 1851—1855 utgjorde de till allmänt arbete dömdes antal 188 eller i medeltal för hvarje år 37. Den betydliga minskningen torde böra tillskrifvas mindre lösdrifveriets verkliga aftagande, än en större fördragsamhet med de personer, som obehörigen kringstryka i landet. Redan från första året af det nya länscellfängelsets begagnande har Calmar Rådstufvurätt vanligen der hållit ransakningar med för brott inom stadens domvärjo häktade personer. Sedermera och uppå derom af mig gjord underdånig framställning har Kongl. Majit den 28 November 1859 i nåder förordnat, att der äfvenledes bör, utom i vissa fall, hållas ransakning med personer, som äro häktade för brott, begångna inom Norra och Södra Möre Häradsrätters jurisdiktioner. Denna förändring liar i verkställigheten visat sig vara nyttig, såsom både ledande till minskning i fångforslingskostnaderne och förekommande en skadlig beröring emellan fångarne. Här torde vara stället att kasta en blick på exselcutionsväsendet.
Men ett slikt förfarande torde med rätta ej böra följas och skulle utan tvifvel anses såsom, snart sagdt, en löjlighet. Af detta skäl anser jag, att den af LagUtsk. uteslutna sednare delen af 39 §:n i K. M:s förslag ganska väl och utan att man derigenom alltför mycket försyndade sig emot formalismen, kan intagas i Utsk:s 28 §. Jag tror derföre, att §:n bör för sådant ändamål till Utsk. återremitteras, enär det eljest är fara värdt, att man ej kan påhitta någon lämpligare plats för stadgandet, som onekligen bör finnas, enär det rörer en handling den der ej får lemnäs utan påföljd. Jag får jemväl erinra, att Utsk. sjelft tyckes dela den åsigt jag här uttalat, enär Utsk. följt densamma vid upställningen af sin 32 §, deri Utsk., efter att hafva talat om olofligt upbrytande af annans bref i egennyttig Den 31 Augusti. eller illvillig afsigt, sedermera säger: »Sker det eljest med vilja, utan ondt upsåt, vare straffet» etc. Gr. Sparre: Jag har redan tillkännagifvit, att Utsk. vid upställningen af denna förfaltn. ansett sig böra noga följa den grundsats, att deri icke uptaga andra förbrytelser än sådana, som äro hänförliga under benämningen bedrägeri eller oredligt, svikligt förfarande. Handlingar, hvilka, om än lagstridiga, endast föranledas af lättsinne eller obetänksamhet, sakna karakleren af bedrägeri eller oredlighet, ty dertill hörer ovilkorligen ondt upsåt. Jag kan således i detta afseende ej förena mig med Hr v. Koch, men jag vill deremot medgifva, att den nu ifrågav:de §:n torde böra så modifieras, att fängelse kunde ådömas alternativt med straffarbete, enär omständigheterna vid begåendet af ifrågav:de brott utan tvifvel kunna vara så mildrande, alt det bör anses kunna försonas med det lindrigare fängelsestraffet. Jag vill således ej motsätta mig den af Hr v. Koch påyrkade återremissen. Hr von Koch:
Majit sålunda behagat i Nåder föreslå, har Stats-Utskottet, efter tagen kännedom om de till detta mål hörande handlingar, ansett sig, med afseende å de uti den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 28 Maj 1857. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 29 Maj J857, ki. 2 e. m. Ullålande, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från f. d. Sergeants-bostället vid JVestgätha-Dalils regemente Lerdals Stom, för utvidga/ide af Lerdals församlings kyrkogård. (I. A.) Af högstberörda den 27 nästlidne Mars till Rikets Ständer aftåtna och af samtliga Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterade Nådiga Proposition inhem - 12 Slats-Utskollcls Utlåtande N:o 08. tas, att. sedan hos Kongl. Mnj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs län Lerdals socknemäns ombud, efter dertill vid socknestämma den 5 Juni 1854 erhållet uppdrag, anhållit att, till utvidgande af församlingens kyrkogård, få inhägna 101 kappland jord från f. d. sergeants-bostället vid Westgötha-Dahls regemente, Lerdals Stom N:o 1, om 1 mantal, i nämnde socken och Wahlbo liärad, samt vederbörande Boställs-direktion och Regements-chef äfvensom boställets arrendator blifvit häröfver höide och lenmat sitt medgifvande till den ifrågakoinna jordrymdens afsöndring från bostället emot skälig ersättning, Kongl.
Rösterna ljödo dofva, kväfda af gråt och rörelse, men det var ändock, som hade en hel storm farit fram genom luften. Det var som suset i tusende hafssnäckor. Detta grep Gaetano långt mer än munkens predikan. Han visste ej hvad han ville göra, ty detta sakta sorlande fyllde honom med rörelse, det tycktes vilja kväfva honom. Han klängde sig upp på järnräcket, höjde sig öfver alla andra och började ropa detsamma som de, men mycket högre, så att hans rop skar igenom alla andras. Donna Elisa hörde detta och tycktes blifva missnöjd. Hon drog ned Gaetano och ville ej stanna längre, utan gick hem med honom. Men midt i natten for Gaetano upp ur sin säng. Han satte på sig kläderna, band ihop hvad han ägde i ett knyte, tog hatten på hufvudet och skorna under armen. Han skulle rymma. Han kunde icke uthärda att lefva hos donna Elisa. Sedan han hört pater Gondo, voro Diamante och Mongibello ingenting för honom. Ingenting var något mot att vara som pater Gondo och blifva välsignad af människorna. Gaetano skulle ej kunna lefva, om han ej fick sitta vid torgbrunen och berätta legender. Men om Gaetano fortfor att gå i donna Elisas trädgård och äta persikor och mandariner, skulle han aldrig få höra det stora människohafvet brusa omkring sig. Han måste gå ut och bli eremit på Etna, han måste bo i en af de stora grottorna och lefva af rötter och frukter. Han skulle aldrig råka någon människa, han skulle aldrig klippa sitt hår, och han skulle ej hafva något annat på sig än några smutsiga trasor. Men om en tio eller tjugu år skulle han komma tillbaka till världen. Då skulle han se ut som ett djur och tala som en ängel. Det skulle bli annat än att gå i sammetskläder och blankskinnshatt, som han nu gjorde. Det skulle blifva annat än att sitta i boden hos donna Elisa och plocka ned helgon efter helgon från hyllan och höra henne berätta om hvad de gjort. Flera gånger hade han tagit en knif och ett stycke trä och försökt snida helgonbilder. Det var mycket svårt, men det skulle blifva värre att göra sig själf till ett helgon, mycket värre.
Det är från denna synpunkt, sorn Utskottet utgått vid uppgörandet af sitt förslag; och då Rikets Ständer ej handlat såsom enskilde ombud, utan såsom Svenska folkets lagstiftare, föreställer sig jemväl Utskottet, att regeln, Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 42. 7 det vy lag ej må stiftas med tillbakaverkande kraft, eger full giltighet emot tillämpning af 1845 års giftorätts-lag på förut ingångna äktenskap. Att en förklaring i denna syftning leder till oreda, kan Utskottet lika litet inse, som att en dylik förklaring skulle vara vådlig ur politiska skäl och oförenlig med granlagenheten hos de representanter» hvilka tillhöra de samhällsklasser, som lagförändringen angår. Det lärer nemligen hädanefter ej leda till mera oreda än tillförene att uti ifrågaställde fall tillämpa 1734 års lag; och då lagstiftaren grundar sina åtgärder på rättvisan, uppfyller han både politikens och granlagenhetens fordringar. Beträffande sedermera den påyrkade utsträckningen af principen i Utskottets förslag till äfven arfsrätten; så enär rättigheten till ari' först inträder vid arlfall, anser Utskottet en sådan utsträckning ej heller kunna komma i fråga, det vare sig om arf tillfaller barn efter föräldrar eller tvärtom. Men deremot erkänner Utskottet riktigheten af anmärkningen, att då makars skyldighet att deltaga i boets gäld och i surrogering af enderas, men till bägges nytto, under äktenskapet sålda odaljord, efter 1734 års lag, varit beroende af hvarderas giftorätt, den genom 1845 års Kongl, förordning skedda lagförändring ej heller kan inverka i vidsträcktare mån på berörde skyldighet än på giftorätten.
Men i sjelfva Lands-Bokslutet fordras blott en pagina-column till utvisande hvarifrån Summan tages eller hvarthän den föres. Sedermera och hvad beträffar Militiae-Hufvudboken, så och emedan vid dess uppgörande, på senare tider, redan blifvit vidtagne sådane jemkningar, att den efter nu varande form kan anses vara på det mest ordentliga, rediga och upplysande sått författad och uppställd, hvadan ock någon annan förändring härvid egentligen icke blifvit föreslagen, ån att den bör uppgöras 7° Riksens Ständers från den r Januari! till den 31 December, och således i öfverensstämmelse med den allmänna grunden, att uti tgl? års Redogörelse hädanefter kommer att intagas 1816 års Räntor och 1817 års utgifter, efter sorn de samma år inflyta och levereras; så och med antagande af denna princip, för så val RegementsSkrifvarnes Special-Räkningar, som sjelfva Militiae-Bokslutets uppgörande, anser Kammar-Rätten icke eller dervid nödigt att något annat tillägga, än att endast sammandragen på levereringarne ännu böra innefatta en column, hvaraf på ett ställe upplysas kan, huru mycken Spannmål in natura blifvit levererad, i stallet att ali Spannemål , efter markegång förvandlad ^ nu allenast uti penningar upptages,. Vidkommande åter tiden inom hvilken Militite-Hufvud-Roken hör aflemnas, derom KrigsCollegium uti till Kammar-Collegii, Stats-Contoirets och Kammar-Rättens, i sammanhang med detta mål afgifvande gemensamma utlåtande, remitterade underdåniga skrifvelse den 21 Februarii 1816, sig yttrat och förment'att MilitiaeHufvud-Roken icke skulle kunna förr ån år efter Redogörelse-årets slut afgifvas, emedan, sedan Regementernes Redogörare icke inkomma med deras Räkningar förr ån vid slutet af September , för de medel som tillhöra det föregående året, i anseende till samma Räkenskapers Revision och uppkommande anmärkningars ut - Revisorers Berättelse.
Nåd. framställning om de grunder, hvarpå en förbättrad skogs-lagstiftning borde byggas, endast föranledt till följande anmärkmr. I)å hafva R. St:r afgifvit svar på den Nåd. framställningen, och få vid nästa Riksdag tillfälle att utlåta sig öfver Regeringens detaljerade förslag. Ty att på förhand godkänna förslager, hvilka man ej sett i detalj framlagda, anser jag icke lämpligt. Hr Frih. o. Ord falen hemställde nu, om R. o. Åd. behagade bifalla, att, såsom Hr Åkerman och Gr. Sparre föreslagit, de i K. Skrifvelse meddelade bestämmelser föredrogos punktvis, samt att, då dervid förekomme någon punkt, hvaremot Utsk. framställt anmärkn., samma anmärkn. må upläsas, för att i sammanhang med den motsvarande punkten blifva föremål för pröfning. Ropades Ja. Härefter förekommo nedanniimnde punkter af de i K. M:s ifrågav:de Nåd. Skrifvelse meddelade bestämmelser: l:s(a punkten, gars och planteringars bibehållande oförminskade, oell ställande under vård och förvaltning af en i liufvudstaden inrättad särskild Styrelse med underlydande tjenstemän och betjente i landsorterna. Frih. Raab, Adam Christian: Jag instämmer i hvad Hr Akerman yttrat om vigten af förevuie fråga. Jag erkänner visserligen, att oss förestår i framtiden den svåra faran af skogsbrist; det har blifvit från alla län vitsordadt och med siffror bevisadt, om man får antaga som riktiga Hr af Ströms upgifter; men jag tror dock, att man ej bör låta sig allt för mycket förskräcka, om man närmare betraktar beräkningarna. I främsta rummet kommer då Den T No v emb er f. m. <21 husbehofs-vedbrand, som uptager största delen, eller 3,000,000 af de 1 5,000,000 famnar, sorn kunna årligen afverkas. I afs:de å vedbrand tror jag vi ej behöfva befara att icke sådan alltid skall förefinnas. I en stor del af Riket, jemväl omkring Stockholm, finnes torf, som är ett ypperligt brännmaterial.