Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger visserligen att partiella inympningar af nyare åsigter på den föråldrade broltmålslagsstiftningen äro underkastade vissa svårigheter och alt vida bättre vore om systemet på en gång ändrades. Sker så, hvilket jag på det högsta önskar, torde denna fram - Den 31 December e. hit 385 framställning vara öfverflödig; men i annan händelse anser jag mig ega fulla skäl alt hemställa om sådant tillägg till Kongl. Förordn. d. 19 Augusti 1845 och 24 Kap. 8 § M. B., hvarigenom stadgades : dels: högre ansvar för den, som, ändock ali skada ej sker, oträngd af vredesmode, drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen emot annan, och stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom: dels: att den som oträngd, af vredesmode, med lifsfärligt tillhygge tillfogar annan skada, såsom lyte, sår eller blånad, är skyldig till ansvar efter Kongl. Fördn. d. 19 Aug. 1845; och dels: att den genom lifsfarligt vapen, eller tillhygge tillskyndade skadan är af svårare beskaffenhet, fästningsstraffet må kunna af domaren förhöjas till och med två år. Man torde allmänt vara öfverens derom att ett ibland de mest samhällsfarliga brott är mordbrand. Också bestraffar lagstiftningen 11 Kap. 2 § M. B. detta brott med icke mindre än döden, men genom en måhända mindre lyckad redaktion af lagbudet, har, vid dess tillämpning, på sätt erfarenheten visat, olika meningar i ett ganska vigtigt hänseende yppat sig. Lagbudet säger: ”sätter någor upsåleliga eld i annans mans gård, och bränner ther upp hus, ett eller flera, varde halshuggen och skadan gäldes af gods hans.” Och vidare stadgar 4 §: ”varder mordbrännare i then gerning gripen; straffes med 23 par spö, 18 par ris, eller 20 dagars fängelse vid vatten och bröd, ”äntå alt ingen skada sker."
Stats-Utskottet så till vida gått de hjelpbehöfvandes önskan till mötes, att det, dock med oförändradt vidhållande af den gamla ansvarighets-principen, föreslagit Rikets Ständer: »dels att tiden för rättigheten till lånets utbekommande må förlängas till slutet af innevarande år, och dels att det lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas till 1857 års utgång;» men då den gamla staden, som behöfver lånet, icke kan tvinga den nya staden att, mot sin vilja, deltaga i den gemensamma ansvarigheten derför, så är ju detta medgifvande, ehuru välvilligt det än kan synas, ja äfven vara, dock i sjelfva verket alldeles detsamma sorn ett afslag; ty den lånbehöfvande får ju, under sådana förhållanden, icke tillgodonjuta den beviljade låneförmånen. Det är dock -— man måste medgifva det — hardt, att efter en sådan hemsökelse, som en svår eldsvåda, och sedan man lyckats att utverka ett låneunderstöd af Staten till någon lindring i de dryga omkostnader, som deraf blifvit en oundviklig följd, endast få se att hjelpen .finnes, men icke kunna komma deraf i delaktighet, oaktadt 8 Stats-Ulskottets Utlåtande, N;o lio. man erbjuder sig att göra allt hvad man kan tor dess erhållande, helst då det, som man erbjuder, innebär full garanti för Staten att återbekomma det beviljade låneunderstödet 1 På dessa grunder vågar jag anse, att ett billigt och välvilligt, ja jag kunde säga rättvist, afseende på det egna förhållande, hvari Lidköpings gamla stad sig befinner, borde hafva förmått Högloil. Stats-Utskottet att tillstyrka Rikets Ständer bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, »att det vid sednaste riksdag beviljade, men af uppgifven anledning icke begagnade lån för tomtreglering i staden Lidköping, må ånyo anvisas, att, mot gemensam ansvarighet af tomtegarne i gamla stadsdelen, och i öfrigt under hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid förra riksdagen bestämdes, till sistbemälda tomtegare utbetalas.»
Äfvensom Utskotten, vkvert^gade, att i samma mon valtudragen i nämnds orter kur,cle göras sä flottbars, att veck, till betydlig mängd oeb utan öfverö, ikven kostnad kuncle clerpä till utloppen vicl bakvet veclköras, cleo enskilclta industrien skulle utfinna tillräckliga utvägar, att, utan allmänna understöd eiler bidrag frambringa det antal karkoster, som kär Utskottens betänkande», lHco 2i. L67 denna raras vidare kramskaffanda till ak-ättningsortc»- ne erfordras, ansett bifall ej kunna tillstyrkas till den ak en Ledamot inom L. 0. ^K. gjorde motion om 8latens inblandande pä det ena eller andra sättet, till anskaffande ak Vedskutor, kär att krän de lVorra Orterne kära den ved, bvilken strömmarne utföre kan skaffas ned till bakskusten, emot bvilket förslag jemväl talar den redan vunna erkarevbet, att de till slikt ändamäl ak k. d. 8ti ömrensningsLommiteeo lemnade ILnebidrag ieke medkört den dermed askkläde verkan; Oeb bakva förenade Utskotten, till följd ak brad nu anio, dt blifvit, ansett sig kära bemställa, att b. 8l:r ville lill strömrensningar oeb lättade vatten-eommunicationers befrämjande, under förut föreslsgne vilkor, anslä en ärlig summa af 2c»,000 ft:clr att ulga krän oell med detta är intill nästa Atats-beglering.
Motionen sönderfaller, vid närmare skärskådande, i följande serskilda delar eller satser: l:o ”a/f det är en evig, oeftergiflig sanning, att det ”är menniskans yttersta rätt att tro, bekänna och dyrka Gud ”efter sin egen vilja och sitt eget samvetes öfvertygelse, icke ”blott oqvald af del verldsliga regementet, ulan fastmera ”skyddad af dess institutioner”, hvilken sats motionären säger vara antagen af alla Protestantiska länder utom Sverige, ja, med få undantag, äfven af de icke Protestantiska, hvaribland t. o. m. Turkiet; 2:o att, genom 16 § Reg.F:n, religionsfrihet redan finnes i Sverige lagligen stadgad, ehuru dess tillgodo/ljutande förhindras genom ”godtycke 3:o att Sverige ännu i 19:de århundradet qvarstår, till den öfriga civiliserade verldens förundrati, med sitt samvetstvång, såsom ett ”Protestantiskt påfvedöme, förföljande alla, hvilka af kärlek till Gud och hans Ord, utom de offentliga gudstjensterne sammankomma och upbygga sig med detta heliga Ord, i den ordning och på det sätt, sorn af Herren Jesus och Hans Apostlar icke allenast blifvit tillåtet, utan anbefaldtf 4:o att del religionstvång, som sålunda i Sverige utöfvas, är stridande emot all ”både gudomlig och mensklig rätt,” mot ’’förnuft och uppenbarelse,” mot Kristi, Hans Apostlars, deli allmdnneliga Kristna kyrkans, Reformationens grundläggares (Luthers) och den Svenska Reformationens stiftares (Kon. Gustaf I:s) bud och föredöme, äfvensom emot innehållet af våra egna bekännelseskrifter, de s. k. Symboliska böckerne; 5:o ett, på allt delta grundadt, förslag om antagande af Norska Dissenlerlagen af d. 16 Juli 18A5.
Engelska Parlamentet, säger man, ingår också i sådane detailler; ja, men Engelska Parlamentet är en både lagstiftande och administrerande Corps, och Engelska Parlamentet är, ehuru det årligen prorogeras, såsom permanent ansedt och påräknadt, oell häri ligger den väsendteliga skillnaden. Jemte de åtgärder, jag här ofvan föreslagit, föreslår jag: l:o att uti 53 § af Regerings-Formen uteslutes allmänna Besvärsoch Economie-Utskottet; 2:o att då motioner, som till intet af de öfriga Utskotten höra, i något Stånd väckes, skall det ankomma på alla Ståndens samfälta tillstyrkande, om den väckta motionen må vid Riksdagen upptagas, i hvilket fall den till ett sådant särskildt Utskott, som 36 § i Riksdags-Ordningen omförmäler, remitteras, men afslår ett Stånd motionens upptagande, lörfaller den; 3:o att 89 § af RegeringsFormen utgår. 2:o. Justitice-Ombudsmannens Embete är en heterogen del i en Monarkisk Stats-Författning; Justitise-Ombuds - Bilaga A till Exped. 599 mannen är en slags Tribunus Plebis, och under en Kungastyrelse kan detta Embete aldrig blifva nödvändigt eller gagneligt. Är ändamålet att granska Embetsmäns göromål och befordra lag och rätt medborgare emellan? Därtill ha vi Justitite-Canzelleren. Hinner han ej med detta? Är ändamålet att skydda folkets frihet emot Konungamagtens ingrepp? Vi ha ännu aldrig i någon Stats annaler sett, att en Embetsman förmått åstadkomma ett sådant skydd, då Konungar haft vilja och magt till inkräktning å friheten, och då de icke haft denna vilja eller denna magt, har friheten blifvit bevarad ändå. Men ej nog att detta Embete således är onödigt, det kan blifva skadeligt. Det kan missbruka sin magt. Att förutsätta en sådan möjelighet måste vara tillåtet, då det vid all öfverläggning om Grundlag varit tillåtet att som möjelighet framställa framtida missbruk af Konungens och Dess Embetsmäns myndighet.
Ville Gr. H. V. 17 258 Den 12 Maj f. m. Björnstjerna fråga egarne af brännerierna vid Clara sjö, och vid Kräftriket, skulle han få höra, att de till förmånliga priser afyttra all vid brännerierna erhållen drank; jag vet, att de sälja t. o. m. endast varmt vatten. För min del skulle jag ej haft att invända mot att aldrig något maximum blifvit stadgadt, men sedan ett sådant en gång bestämts, bjuder försigtigheten att icke brådstörtadt borttaga detsamma, och yrkar jag af detta skäl afslag å Utsk:ts hemställan. Frih. Raab: Jag har begärt ordet endast för att kunna vrida ur händerna på Gr. Björnstjerna det vapen, han trodde sig ega i uppgiften ang: de Hufvudsta’ bränneri, att man der hällt så mycket drank i vattnet. Detta är säkerligen ett misstag; förmodligen har man der hällt för mycket vatten i dranken. För öfrigt är det ett kändt faktum, att nämnda bränneri ej drifvits på många år. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då jag hörde Gr. Sparres stora föredrag, blef jag helt förskräckt och frågade mig, är fosterlandet i fara, står revolutionen för dörren. Här föreligger dock endast en helt enkel ekonomisk fråga, den, om hvar och en skall få bränna så mycket han anser för sig fördelaktigt, och vid sådant förhållande torde man om Hr Gr:ns pathetiska anförande kunna säga, att det är trop de bruit pour une omelette. Man har påstått, att borttagande af maximum skulle hytta hela bränvinshandteringen till städerna. Jag tror det icke, ty, såsom Gr. Björnstjerna redan visat, erbjuder landet för idkarne af denna handtering så stora fördelar, att någon konkurrens med städerna ej är att befara. Man har vidare sagt, att vi ej böra kullkasta de nu bestående principerna i bränvinslagstiftningen. Då det nuv:de systemet infördes, påpekade man dock, att det endast skulle vara en öfvergång till ett friare system, och då vi nu stått stilla ill år, tyckes det verkligen ej vara för tidigt att taga ut steget. Gr.
St:r deremot afslogo Utskits förslag, hoppades han, att Kongl. Majit af ömhet för landtmannanäringen skulle nådigst låta dessa tullsatser qvarstå. Detta yttrande innebar såväl ett hot som ett löfte. Jag hoppas att han icke varit befogad att afgifva någotdera. Hvad Kongl. Majit beslutar, vet ingen, ej ens hans rådgifvare, ty dessa äro afsättliga, och ännu mindre tror jag att Frih. af Ugglas kan förutsäga hvad som i detta afseende kommer att ske. Här har blifvit anfördt, att i 60 §:n R. Fin endast omtalas »förhöjning», samt att i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter stadgas straff endast för den, som tillstyrker »förhöjning» af den bevillning R. Stir sig åtagit. Med anledning häraf vill jag åboropa ett yttrande rörande våra grundlagar, som jag vid ett besök för några år sedan i Upsala hörde af en utmärkt lärare i historien. Han sade, att de flesta stadganden i våra grundlagar tillkommit för att lägga hinder i vägen för förnyandet af fel, som blifvit begångna under förflutna tider. På 1700- talet inträffade ofta, att konungamakten sökte öka sina inkomster till bestridande af dels nödiga, dels onödiga utgifter. Hvad var naturligare, än att 1809 års Konst.-Utsk., som ville förebygga missbruk och lägga hinder i vägen för möjligheten af vådliga öfverträdelser från regeringsmaktens sida, tänkte på de felsteg, som förut blifvit begångna. Jag tror, att den grundlagstolkning, som denne utmärkte historiker afgaf, är riktig, samt att den omständighet, att ansvarighetslagen icke innehåller någon straffbestämmelse, icke bevisar hvad som afsetts med detta skäl. Jag kan, för min del, icke annat än beklaga den, om jag så får säga, lidelsefulla värme, som blifvit nedlagd i anfallet mot Bev.-Utskits förevarande förslag. Jag anser, att Bev.-Utskit icke kunnat handla annorlunda än det gjort.
Kronoeller Stads-bel jent eller ledamot af Fattigvårds-Styrelsen, n ed beskrifning tillika öfver personernes utseende, pähafde kläder m. m., underlättande deras gripande; 6;o att, om lösdrifvare sätter sig till motvärn emot den, bonom gripa vill, skall den senare vara fri från ansvar för den skada tili lif och lem, sorn lösdrifvaren tillskyndas kan; och 7:o att vid bestämmandet af den församling, till hvilken lösdrifvare skall anses höra, enahanda grunder skola, då fråga derom uppstår, anses gällande, som de, hvilka blifvit af Utskotten föreslagne uti Betänkandet om fattigvården. d') Angående lösgifne jångar och andre förbrytare. Desse synas lämpligen kunna fördelas i 2:ne classer. Till den första skulle räknas sådane^ som undergått straff för mindre förseelser eller icke vanfrejdande brott och sådane, som endast varit misstänkte och tilltalade för förbrytelser, men blifvit frikände, och till den andia classen åter de, som föröfvat brott, medförande vanfrejej, och derföre utstått straff eller ock för dylikt brott blifvit under framtiden slälae. 1 afseende på de af första classen, torde annan föreskrift icke erfordras, än alt de böra tillhöra de församlingar, af hvilka de förut varit medlemmar. De utaf andra classen skola jemväl, då de pröfvas heiätligade att friheten återfå, och ej sjelfva konna bereda sig utväg till lagligt näringsfång eller laga försvar, vara berättigade återvända till de församlingar, hvilka de förut tillhört, men skola derstädes ställas under Kronobgljeningens eller Magistratens serskilda tillsyn., på sätt om lösdrifvare förut är stadgadt. Vill någon medlem af annan församling, än den, till hvilken fången förut hört, densamma från häktet emot laga, varde förstnämnde församling å sockenstämma hörd, huruvida den till inflyttningen lemnar samtycke. Nekar nyssberörde församling härtill, men den, sorn vill fången uttaga, förbinder sig alt honom minst ett år i sin tjenst behålla och tillika Lagsamt Allm.
Jag anhåller, att StatsUtsk. måtte från Stals-cont., i hvars lius det sitter, infordra underrättelse om orsakerna till indragningen af denna slottsskrifvare-lön, hvilken förut varit uppförd på K. M:s och Kronans stat för Vestmanland, samt att på detta sätt länet måtte återfå hvad detsamma tillhörer. Frih. Rålamb, Claes: Jag anser mig pligtig att göra några anmärkn:r emot det beslut, hvaruti StatsUtsk. stannat, i afseende på min gjorda motion om någon. ersättning åt vaktmästarne vid länshäktena för skrifmaterialier och skrifvarebiträde. Till ett ytterligare bevis, att denna min framställning grundar sig på billighet, har jag förskaffat mig en uppsats öfver kostnaden för skrifmaterialier och skrifvarebiträden från ett af Rikets större fängelser. Af den här bifogade promemoria inhemtas, att dessa kostnader uppgått till icke mindre än 128 r:dr b:co om året; och då den i allmänhet för fångvaktmästarne anslagna lön uppgår till 160 ä 170 r:dr, så utgöra således nämnd;! utgifter omkring §:delar af deras lön. Då man i sednare tider har ansett sig böra skaffa mera reda och ordning uti de förut afgifna fånglistorna; så har äfvenledes genom kungörelse förlidet år blifvit anbefaldt en helt och hållet ny ordning för dessa fångförteckningar. hvilken åstadkommer mycket mera besvär och en mycket större åtgång af skrifmaterialier än förut. Då en iSS Den 5 Maj fm. sådan föreskrift blifvit meddelad för det allmännas bästa , så synes det också billigt, att dessa visserligen ringa, men ändock för allmän säkerhet nödvändige, personer måtte njuta någon ersättning för deras möda och deras utgifter. Det är på dessa skäl jag vördsamt anhåller, att, jemte bifogande af denna promemoria, få detta yttrande till Utsk. remitteradt. P. M. Fångvaktmästarens vid slotlshäktet i Linkoping omkostnader m. m. i och för tjenslen. Skrifmaterialier!
[1746] MÖJLIGEN VID TILLFÄLLE KUNNA MEDDELA AF ARTIFICIELA TÄNDER. E Mot UNDERVISNING, EGA NÅGON KUNSKAP I LEFVANDE SPRÅK, SÅNG O. MUSIK OCH HELST HAFVA AFLAGT folkskollärarinne-examen. SVAR MED FULLSTÄNDIGA UPPLYSN. JÄMTE FOTOGRAFI TILL » TIDNING », IDUNS EXPEDITION, STOCKHOLM. [1745] HOS CARL DELÉEN « &amp; K O M P. (STORA NYGATAN 12) ring-a l ö n E N UNG, ANSPRÅKSLÖS FLICKA MED SKOLUNDERBYGGNAD, SOM GENOMGÅTT EN KURS I NYA HUSHÅLLSSKOLAN I STKHLM, ÖNSKAR PL. ATT GÅ FRUN TILLH. SV. TILL » H »., TAVASTG. DIVERSE. I EN LÄKARES FAMILJ ' I VESTRA SVERIGE FINNES PLATS FÖR EN BARNFIÖKEN. BARNEN ÄRO 6, 4 O. 2 ÅR GAMLA. LÖNEN 150 KR. PR ÅR. SÖKANDE BÖR BEREDA SIG PÅ ATT I LAGA ORDNING TAGA STÄDSEL FÖR TILILLA TATTITGATAN 24, 9 — 10 OCH 2 — 3. DEN 24 APRIL — 24 OKTOBER SAMT KUNNA MAGOCH HUDSJUKDOMAR. FÖRETE REKOMMENDATIONER FRÅN FÖREGÅEN[1341] DE PLATSER ELLER FRÅN TILLFÖRLITLIGA PERS. DOKTOR P E R JOHANSSON ANSÖKNINGAR TORDE INSÄNDAS TILL IDUNS EIIDDARGATAN 2. BYRÅ UNDER MÄRKET » BARNFRÖKEN ».
209 sel af utländska yppighets varor; samt rörande Saltpetergärden. Af den 3, 6, ia, 16, ig, a\, 23 och 26 sistlidne Februarii, innefattande: 1:0 Remisser till ConstitutionsUtskottet: Af StatsUtskottets Memorial N:o 5^, om anledning till anmärkning emot Föredraganden för KrigsÄrenderne. StatsUtskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver StatsVerket; af Joban Ericssons och Lars Pehrssons anföranden, i anledning af StatsUtskottets Betänkande N:o 54, angående beräkningen af StåtsVerkets inkomster. Stats-j Bancosamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående den till undsättning i missväxtår anslagna Creditiv-fonden, samt f. d. Allmänna Magazins-Inrättningens slutliga utredning. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser, angående Fårskötselns och Ullproductionens 29 H. i4 210 Den 22 J11 n i i e. m. befrämjande i Riket; äfvensom rörande Reglerandet af Båtsmanshållet för Städerne i Riket, BevillningsUtskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående ny Tull-taxa. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Af Anders Danielssons m. fl. anföranden, i anledning af väckte Motioner om Gårdfari-handelns afskaffande. Allmänna Besvärsoch EkojiomiUtskottet: Af Herr Johan J. Löwenströms Motion, angående Postverket; samt af Pehr Pehrssons anförande, i fråga om Malmvågars begagnande vid Masugnar. 2:0 Jterremisser af nedannämde Utskotts Memorial och Utlåtanden, nemligen StatsUt skottets:
Litt. h), angående lega för hästar till artilleriets exercis, samt litt. i), angående fouragering af värfvade Cavalleriets och Artilleriels hästar, hafva från Bondeståndet blifvit återremitterade; men som utlåtandet i dessa delar blifvit af de öfrige trenne Riksstånden bifallet, finnér Utskottet, jemlikt 75 § n Riksdags-ordningen, berörde återremiss icke till någon åtgärd föranleda. Fjerde punkten är af samtlige Riksstånden godkänd. Femte punkten, litt. a), angående anslag för Försvarsverket i allmänhet eller Krigs-Collegii Departementer, har, i afseende å det af Utskottet föreslagne serskilda belopp af 12,000 R:dr årligen för Topographiska Corpsens arbeten, blifvit återremitteradt af Borgare-ståndet, med förklarande, att Ståndet anser berörde anslag böra beräknas att årligen utgå endast för trenne år, samt af Bonde-ståndet, inom hvilket blifvit yrkadt, att anslaget icke måtte beviljas, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet bifallit Utlåtandet i denna del; och anser sig Utskottet, vid sådant förhållande, böra vidblifva sitt förra yttrande. 12 Siats-Utskottets Utlåtande, N\o Jt. Litt. b)—f) samt sjette punkten litt. ct), b) och c) äro af samtlige Riks-stånden bifallne.
Förslag till en ny bränvinsförfattning, nödgas jag afgifva min reservation. Nämnde sorn angå åtal och ansvar för oloflig bränvinsförsäljning, och vid hvilka Utskottens pluralitet ej fästat afseende på de inom Riks-Slånden dervid gjorda anmärkningar, tyckas vara af den beskaffenhet ooh syftning, att de stadganden* de innehålla, mera tjena till betryggande och befordran af lönnkrogeriet, än de i någon mon verka liev.-j Lagsamt Allm. Besp.~ och Oecon.- Utslc:s Utlåtande JY:o 8. 51 till dess hämmande. En sådan Lagbestämmelse, om den ock till någon del hemtade sitt stöd från vissa antagna theoretiska grundreglor i Lagstiftningsväg, eger åtminstone den af erfarenheten bevista egenskap, att ej vara ändamålsenlig. Är den moralisk till sin grund, och äfven till sina motiv, hvarom den oväldige må döma, så kan dock tryggt påstås, att den i sjelfva verket, eller till sina följder, är immoralisk. Om man anser den olagliga bränvinsförsäljningen, icke såsom ett mindre ondt, utan såsom medförande en högst förderflig inverkan på samhälls-lefnaden, ehvar och på hvad sätt den obehindrad får utöfvas, hvarföre vara så mycket skonsam mot förbrytaren? hvarföre tillåta, att Lagens näpst blifver, i afseende på honom, nästan alldeles oåtkomlig? Deremot har den priviligierade krogrörelsen blifvit så drygt beskattad, att det numera torde blifva ganska få, som åtrå denna rättighet, äfvensom Statsintraden deraf måste blifva ganska obetydlig. Det i 45;e §. föreslagna vite af io R:dr för den, som första gången ofverhevises om lönnkrögeri-idkande, och 20 R:dr för hvarje gång, han sedan dermed beträdes, är ett alltför kraftlöst medel att afskräcka lönnkrögaren från sin olofliga näring. R:dr hade bort bestämmas för första gången så beskaffad förbrytelse, och fördubblade böter, i förhållande derefter, för hvarje förnyelse deraf.
Och under der» 9 dcrpä följande Julii i anledning af Eders Kongl. Maj:ts Nädiga Kungörelse af den 13 föregäende Junii, sou» ibland annat äläg. ger Directionen att utaf den winst, som erhälles, dels af de fortfarande Krono. Brännerierna i Stockholm och Götheborg, dels af Distillering^ friheten derstädes, erlägga den andel i Bräm winö tillwerknings afgiften, som borde för de§a Städer belöpa, har Directionen i underdänighel anfört fiere vmständlgheter hwilka nödwän - Den tZ September» 49g digt stola wärka derhän» att hwarken Bränwins lil Averkningen eller Distilleringen för Kronans räkning troligen kunna blifwa lönande, ej eller den »vinst deraf dragas, hwarmed de afgifter kunna bestridas, som bljfwit Directionen för ofrvannämnde Städet älagda, sä länge fri in. försel af Bränwin ifrän alla Landsorter äfwen till detza Städer ät tilläten. Under afwaktan af Evers Kongl. Maj.ts Nädiga Swar och fökestrlfker, i anledning af besia Directionens underdäniga anföranden, hak Directionen emedlertid ansedt sig böra i anseen. de till Bränwins. Bränningen i Götheborg in. fordra Landsböfdingens därstädes utlåtande hu. ruwida samma bränning genom Kronans egen försorg werkstäld, skall kunna löna sig, och för instundande sä kallade brännm,gsär blifwa mö. jelig, med afseende ä anskaffandet desiförinoan af allt hwad dertill fordras, »nen ännu brister. Härä har Landshöfdingen till sivar lern. nät, det han anser Bränwins.