Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet finner väl äfven, att, när myntet varder en stadgad mätare af alla andra värden, det medel till lönernes rättande efter varuprisen och myntvärdet i allmänhet, hvilket blifvit sökt och användes i lönernes beräknande till en del i Spannemål, icke vidare behöfver begagnas; men så länge, icke genom ordning i Myntväsendet, förstnämnde mål uppnåtts, eller verkan af en Myntbestämning, i händelse den nu beslutas, icke hunnit erfaras, lärer för närvarande det icke böra anses lämpligt, att berörde Spannemålsberäkning upphör. Någon vidare anmärkning i denna del har Utskottet icke funnit vara gjord, och anledning har således icke eller förekommit, att ofvanberörde tillstyrkande i någon måtto förändra. 4:o I den af K. StatsContoiret väckta fråga, om olämpligheten deraf, att Embetsoch Tjenstemän till Kronan erlägga. Contribution af loner och dera. vidkännas afdrag till förmän för vissa inrättningar, hvilka afgifter Utskottet ansett tills vidare måste fortfara, liar hos H. R. o. A. Hr Friherre Sparre j Sixten j anmärkt: att Utskottet bordt alternativt uppgöra Löneregleringen sålunda, att, om grunderne för den blifvande Allm. Bevillningen skulle blifva oförändrade, Anslagen till Tjenstemännens netto-behållning på lönerne bordt ökas med Summan för Contributionerne 100,000 B:dr samt för Centonalen med 3o,ooo R:dr, oberäknadt Flottans löner, samt, för motsatt fall, lö - x Stats-TJtskottets neanslaget calculeras till minus desse Summor, hvarigenom R. Sl:r satts i tillfälle att härom besluta och genast kunnat gifva en ledning i detta afseende för BevillliiogsUtskottet:
"Och de fastade och bådo hela den dagen, och de sade åt Achior: våra fäders Gud, hvilkens makt du prisat hafver, varder dig så vedergällande, att de intet skola få se sina lust på dig, utan du skall få se huru de slagne och nederlagde varda". Men Maheli väntade hela dagen, att han skulle hemkomma, och då han icke kom bedröfvades hon och sade: hvad har händt min herra? Och hon sände en tjenare ut att speja, och tjenaren återkom och bådade henne hvad som händt. Och Maheli vred sina händer och afklädde sig sina kosteliga kläder och låg hela natten och bad inför Herran. Men mot morgonen innan solen gått upp, kastade hon en mantel öfver sina skuldror och insvepte sin förstfödde deruti, och gömde ett bröd i sin klädnad, och sedan hon ännu bedt en bön till Herran vandrade hon bort. Och Herrans hand omskyggade henne, så att ingen af väktarena blef henne varse, och hon vandrade allt framåt, och då krafterna öfvergåfvo henne bad hon till Herren, och hon kände sig åter styrkt, och hon nådde slutligen bergen och gömde sig der. Men hon bad en bön och sade: Herre Israels Gud, Du som hafver beskyddat Hagar och Ismael i öknen, se i nåd till detta barn att det icke förgås. Du, som gifver fågelns ungar skjul emot ovädret, skydda ock denne som är skyddlösare än de. Och när hon hade bedit, såg hon ned på barnet och såg att det log, som barn le då de i drömmen se Herrans englar, och hon sade: "Lofvad vare Herren, Herren. Jag hade mycket bekymmer i mitt hjerta, men din tröst gladde min själ. Herren är mitt hopp, den högste är min tillflykt. Dig varder intet ondt vederfarandes och ingen plåga skall nalkas din hydda, ty han hafver befallt sinom änglom om dig, att de skola bevara dig på allom dinom vägom. Herren varder icke förlåtande den tröst till honom hafver". Och hon gret.
Majit har, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sistlidna riksdag fattade beslut, genom nådig Kungörelse den 13 Mars 1863 förordnat, bland annat, att till den veneriska smittans hämmande skall årligen från och med 1864 till och med det år, hvarmed innevarande statsregleringsperiod afslutas, af en hvar, som erlägger mantalspenningar, utgöras äfven en kurhusafgift, för Stockholm med högst femtio och minst tre öre, samt inom öfriga delar af riket med högst tjugufem och minst tre öre, lika för alla betalande inom hvarje kurhusdistrikt, efter dess behof; att afgiften skall af vederbörande inom distriktet bestämmas antingen till något af nämnda belopp eller deremellan, men icke utan vid särdeles tvingande omständigheter lill det högsta fastställas; att denna afgift skall utgå och redovisas inom hvarje kurhusdistrikt särskildt, alldeles skiljd från hospitalens och lazarettens fonder och räkenskaper; samt att de genom berörda afgift inflytande medel böra i första rummet ovilkorligen begagnas för de, efter behof och öfverenskommelse, på ett eller liera ställen inom länet inrättade kurhusanstalter, och allenast hvad af nämnda medel icke är för veneriska smittans hämmande erforderligt derefter får användas för allmänna helsovården i länet, särdeles såsom bidrag till bestridande af lazarettens utgifter för svårare skador och sådana sjukdomslillfällen, som fordra kirurgisk behandling. 12 Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 63.
I följe hvaraf anmärkningen förföll. Bilaga L till Mern. N:o 27. 947 Bilaga L till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 21 Junii 1815. Företogos till pröfning de ännu på bordet hvilande Protocoll, hvilka till anmärkning hade blifvit ifrån Fördelningarna anmälde, nemligen: Protocoll hållet i Stats-Rådet den 16 Febr. 1813, om Fardag för tilloch afträdande af Bohemman vid Amiralitetet. Sedan alla till detta ämne äskade Handlingar blifvit företedde och uppläste, beslöt Utskottet efter någon öfverläggning, att den gjorda anmärkningen borde förfalla, sedan förfarandet var enligt med alla tiders praxis, och Högsta Domstolens tanka i frågan förut hade varit inhemtad. Protocollet öfver Krigs-Ärender hållet i Stats-Rådet d. 27 September 1814, samt i sammanhang dermed Protocollerne för d. 3 och 10 Jan. 1815, angående en leverans till Kgl. Maj:t och Kronan af Handlanden Benedicks. Anmärkningen förföll., Stats-Råds-Protocollerne öfver Kammar-Ärender för den 12 och 19 Julii samt 20 September 1814 och 14 Februarii 1815 angående Landshöfdingens i Malmöhus Län underdåniga hemställan om sättet att i Staden Lund hädanefter välja Borgmästare, Rådmän och Riksdagsmän. Den härvid gjorde anmärkning förföll. Sluteligen anmältes, att vid åtskillige Stats-RådsProtocoll öfver Krigs-Ärender saknats hänvisningar till Berednings-Protocollerne, hvilket, äfvensom att rubriker vid flere mål ej varit utsatte, försvårat Utskottets arbete, hvarom anmälan i Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer skulle göras, sedan Beredningen derföre föreslagit formen.
Jag tager mig friheten hemställa, det R. o. Ad. målte, med ogillande af Clsk:s tillstyrkande i denna punkt, antaga hvad i den nåd. propos. af den 10 Juli förlidne år blifvit af K. M. i nåder föreslaget, i hänseende till ett statsbidrag för en canal-ledning emellan sjön Norra Barken, hvarest Strömsholms canal slutar, genom sjöarne Leren samt Norra och Östra Hillen, till sjön Wessman. Etsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, icke egentligen uppgifvit någonting annat, än alt tillgångarne för närvarande icke vöre tillräcklige. Det är mig visserligen icke obekant, alt åtskilliga större anslag blifvit vid denna riksdag af StatsUtsk. föreslagna och af R. St. beviljade; men jag förmodar dock, alt, då fråga är om ett så vigligt företag, sorn det nu ifrågavar., medel skola utfinnas, huru och på hvad sätt denna för landet så högst vigliga communicationsanstalt må kunna lillvägabringas. Jag får i öfrigt åberopa de utlåtandet vidfogade reservationer af Fribarn Palmstjerna och Tersmeden. Till hvad Den JO Februari. desse Hrr SlatsUtsk:s-ledaraöter anfört, får jag blott ytterligare lägga, att lili ett land sådant som Sverige, eler behofvet af communicationer är så stort, måste alltid fråga uppstå att bilda sädane genom canalers och vägars anläggande. I närvarande ögonblick hafva flere canalarbeten blifvit fullbordade, särdeles må deribland anmärkas Trollhätte canal. Der och på andra ställen finnas både befäl och manskap, som nu äro alt tillgå; men om desse nu användas pä annat häll, hvar då framdeles taga kunnige och till dylika arbeten inöfvade personer? Vidare bör man taga i betraktande det ganska betydliga förråd och redskap, sorn vid Trollhättan finnes, och hvilket är alldeles för stort för att kunna absorberas t. ex. af Strömholms canalanläggning.
Jag kan derföre ej finna, att det är till jordbrukets fromma, man framlagt ifrågavarande förslag; och jag är öfvertygad, att det Stånd, som hufvudsakligen representerar landtmannaintresset, ej skulle med tacksamhet emottaga den föreslagna utvidgningen. För min del skulle jag anse lämpligast, att bränningsidden utsträcktes till 7 månader af året; och skulle jag i sådant hänseende vilja undantaga månaderna Maj—September. Hvad beträffar Utsk:ts förslag rörande kortare bränningsterminer, så vill jag visserligen ej motsätta mig detsamma, ehuru jag anser dem vara väl korta. Yi veta, att genom den förändring i bränvinslagstiftningen, som skedde år 1854, åstadkoms en stor revolution uti dåvarande förhållanden. Före denna tid hade nemligen bränvinsproduktionen ansetts såsom ett uteslutande privilegium för landtbruket; men genom nämnda förändring betogs landtbruket. en sådan uteslutande rättighet. Då man nu vill taga steget fullt ut i denna rigtning, kan jag ej annat än motsätta mig en sådan åtgärd; och vågar jag derför anhålla, att, med afslag å Utsk:ts förslag, tiden för brä.nvinst. illverkning måtte bestämmas till 7 månader om året, eller, för den händelse detta mitt förslag ej vinner understöd, till 6 månader om året. Frih. von Schulzenheim: Ehuru jag helst skulle se, att voteringen genast företoges, då jag föreställer mig, att flertalet af R. o. Ad:ns ledamöter redan stadgat sina åsigter i frågan, kan jag dock ej underlåta att till besvarande upptaga några anmärkningar, ehuru obehagligt det för mig än är att vid hvarje paragraf nödgas flere gånger begära ordet. Jag gör det derför, att några af dessa anmärkningar äro af beskaffenhet att hos dem, hvilka ej trängt dess djupare i frågan, kunna alstra skefva åsigter i saken. Ehuru tröttsamt det således än kan blifva för Hrr:ne och äfven för mig, nödgas jag till granskning upptaga några af de framlagda argumenterna. Jag vänder mig i detta hänseende först till Gr. Sparre.
Collegium inser således viglen och fördelen deraf, att, till minskande af eldfarlighet för Collegii och närliggande hus, ofvannämnde trähusbyggnader bortfly tlades eller åtminstone bekläddes med sten, hvarigenom det nuvarande hindret för fulla assurance-summans utbekommande i händelse af vådeld jemväl undanröjdes; och då det af Revisorerne ifrågasatta anslag af statsmedlen till hyresersältning åt ManufacturDisconlfonden för de lägenheter i Collegii egendom, som af andra Verk begagnas, skulle till någon del för Fonden bereda utväg till uppbyggande af nya uthus af sten, eller de nuvarande trähusens förseende med stenbeklädnad, kan Collegium för sin del icke annat än instämma uti Revisorernes härom gjorda hemställan, äfvensom Collegium anser något hinder icke möta för vidtagande af den utaf Revisorerne föreslagna åtgärd, alt Collegii hus hädanefter bland Fondens öfriga tillgångar uti hufvudboken uppdebiteras till det detsamma åsätta brandförsäkringsvärde. Enär Collegium uti underdånigt yttrande af den 26 Augusti sistlidet år, i anledning af de utaf Eder Kongl, Maj;t i Nåder förordnade ( 5o ) Revisorers berättelse angående verkställd granskning af ManufacturDiscontoch UllDiscontfondernes förvaltning år i833, förmält något hinder icke möta mot det af bemälde Revisorer föreslagna sammanslående af de 2:ne räkningar N:o 5 oell N:o 8, sorn Collegium för ManufacturDiscontfondens Creditiv på Rikets Ständers Bank begagnar, så snart äfven Bancoräkningarne undergå enahanda förändring, beror för närvarande vidtagandet af förenämnde, jemväl af Rikets Ständers Revisorer yrkade åtgärd af Rikets Ständers meddelande föreskrift till sistbemälde Verk. Beträffande Revisorernes anmälan i afseende på Eder Kongl. Maj:ts uti Nådig skrifvelse af den i4 December i833 meddelade förordnande, att det under samma dag Fabriksidkaren A.
Förden återhållande kraft, hvaraf regeringssättet sålunda har behof, är det icke nog att föreskrifter derom qvarstå i Reg.Fms bu<l, ulan dertill fordras jemväl ovillkorligen, att inom representationen också ett annat element finnes inlaget än blott det democrutiska; samt att d>t återhållande elementet äger förmågan att ijllbaknhålla democratiens öfverdrift, innan den kommer till öppen strid med konungamaktens veto, hvilket derföi utan, och leinnudl åt sig sjelft, alltid vore för ändamålet vanmäktigt, och sålunda, jemte alla andra i en återhållande anda gifna föreskrifter, snart endast utgjorde en pappersgaranti af ingen betydelse. Alen denna representationens sammansättning af 2:ne olika och från hvarandra afsk i Ijda elementer, har icke blott till föremål att bevara en jemnvigt emellan statsmakterna, utan till dess bestämmelse hörer jemväl att bevara jemnvigten emellan samhällets så ofta stridiga ideella och materiella intressen. Efter denna redovisning för de politiska begrepp, hvilka, såsom stödjande sig på historisk bevisning, jag anser nu böra följas, går jag att jemföra den återhållande kraft, den förmåga till jemnvigt, sorn oförnekligen är nedlagd i vårt nuvar. representationssätt, med hvad man i sådant afseende erbjuder oss i det nya förslaget. Då man betraktar de elementer, af hvilka våra fyra RiksSlånd utgöras, finnér man att i sjelfva deras bestämda olikhet ligger en stark garanti för representationens nyssnämnda 2;ne ändamål. Adelns ärfda representationsrätt företer i sin nuvar. utöfning visserligen stora brister; men då dessa icke hindrat
— Det är värdigt Sveriges National-Rcpresentanter, icke allenast att skydda hvarje oskyldigt lidande Medborgare, utan äfven, om möjeiigt är rycka den förtryckte ur djupet af sin olycka: Vi bö ra betänka, att en Stats välmåga, grundar sig endast på dess Medlemmars trefnad, och välbestånd, utom hvilket allt annat är en skimrande yta, som försvinner efterhand, och blottar det veikeliga. Olyckan föder bedröfvel se; -— bedröfveisen lidandet; — lidandet ailstrar missnöjet, och detta urartar tili många skadliga följder, som klokheten bör förekom. Den <X Felruarii. 8r ma. Jag tilltror mig väl icke förmågan att föreslå sättet, att bereda en önskad utväg för de betryckte, att reda sig utur bekymret. Men jag lemnar åt de högt upplyste och redlige Herrar och Män, af alla Riks-Stånden, som hafva sig uppdragit Regleringen af PenningeVerket och Financerne, att icke lemna det hufvudsakeligaste ur ögnasigte, som är att rädda de olycklige Skuldenärer, som stå på brädden af sitt fall, och att bereda dem tid, att på lindriga villkor, efter hand få afbörda sin Skuld, och att en skälig jemkning mellan For* drings-ägarens rätt, och Betalarens skyldighet må äga rum: Att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, som bevisar dess Faderliga Ömhet, för sina betryckte Undersåtare, må läggas till grund i allt hvad som rörer den Skyldiges förlägenhet, och sättet att i möjligaste måtto — bereda dess frälsning, och att småningom det mörker må försvinna, som höljer för den nedslagna en gladare utsigt; och måtte vi härvid besinna, att då vi rädda olycklige Likar, skänka vi äfven nyttiga och verksamma Medborgare åt Staten: — Vi skola veta att våra hemmavarande Medbroder rigta sina blickar på oss, som Nationens Representanter ; och bygga sitt hopp på vår nitälskan för sanningen, vår aktning för rättvisan.
Sedan Kongl. Maj:t, i anledning af från Fullmägtige under den 17 Mars 1831 aflåten Skrifvelse, den a3:dje derpå följde April behagat i Nåder tillkännagifva det Kongl. Maj:t funnit godt tillåta Beklädnads -Directionerne att, i stället för Fenninge-insättning mot Ränta på Afskrifnings-Räkning, enär Banken genom Handels-Disconten kunde göra upplånings-medlen fruktbara, mot 3 proc. Ränta och 6 månaders uppsägningstid, uti Banken insätta deras contanta medel, mot Låne-Bankens Obligationer af löpande egenskap, ställde lill innehafvaren, hafva jemväl Fullmägtige ej allenast, den 29 Oct. 1831 och den 5 April innevarande år, ehuru någon upplåning i allmänhet för Handels-Disconterne då icke ägt rum, tillåtit att de från tvenne Regementers Beklädnads-Directioner insända medel, å tillsammans 8,000 R:dr B:co, finge emottagas mot 3 procents ränta och 6 månaders uppsägning, utan ock under den 2 sistl. Augusti, med tillåtelse för Wermelands Kongl. Reg:ts Beklädnads-Direction att på Upplånings-Räkning insätta i3,ooo R:dr, beslutat att de medel, som, intill den i3 derpå följde September, kunde af Regementernes Beklädnads-Directioner erbjudas, skulle å samma räkning emottagas, äfvensom en af Fullmägtige, Herr Grefve von Schwerin, åtagit sig att under sistnämnde tid gå Beklädnads-Directionerne tillhanda med de från dem ankommande medlens insättande, genom hvilka förenade åtgärder denna rörelse blifvit på ett omtänksamt vis underlättad och befrämjad. Utlåning genom Handels-Disconten.
Majrt entledigas, sorn ock de öfrige högre civila Embetsman, hvilka, på sätt här ofvan förmäld t är, blifvit uteslutne från delaktighet i Civil-Slatens Pensions-Cassa, böra ifrån och med månaden efter deras utnämning tillträda alla embetet eller tjensten åtföljande löningsförmoner, hvaremot vid deras dödsfall i f jellsten, begrafningshjelp icke skulle deras Sterbhus lillgodokomma; och Kongl. Majrt föreslår, att denna grund må ifrån, och med år 1835 vid utnämningar lill förtroende-embetcn och Ijenster samt förberörde högre civila Embeten tillämpas, under iakttagande likväl, att begrafningshjelp skall i vanlig ordning af Andra linfvucl-Titelus besparingar utbetalas till Sterbliusen efter nuvarande innehafvare af dylika embeten och tjenster, beräk - Kongl. Majus Nådiga Proposition N:o 3i. 9 nåd till det belopp, som senast för dem blifvit i sådant ändamål innehållet. Kongl. Majrt öfverlemnar derjemte lill Rikets Ständer, att, derest de linna Civil-Statens Pensions-Cassa böra erhålla ersättning för den förlust i tillfällig inkomst, sorn, genom upphörande af vacance - och liggelidsbesparing samt begrafningshjelp, i ofvannämnde fåll kan för Cassan uppkomma, dertill bevilja ett lämpligt anslag. Kongl. Majrt förbi ifver Rikets Ständers Stals-Ulskott med ali Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. S. Skogman.
Andra frågan är den, huruvida oftanämnda art af ansvarighet främst skall drabba bankdireclionen eller alla delägarne lika: Ulsk:n hafva valt det förra alternativet, och som skäl anfört, att directionen vore den egentligen vållande till hvarje obestånd. Detta må vara en sanning, och det må bafva till följd alt allmänheten har rätt att fordra en särdeles försigtighet vid valet af direction; men jag tror icke att man kommer till det mål, dit man vill och bör komma genom det föreslagna stadgandet, utan till ett motsatt, nemi. att ingen redbar man vill åtaga sig ett sådant directeursskap. Om deremot den solidariska ansvarigheten träffar alla delägarne lika, så blir följden deraf, att hvar och en i banken associerad för sin egen säkerhet måste, i fråga om val till direction, utse sådana personer, hvilkas redbarhet är känd, och på hvilka de kunna lita; ty först derigenom att man fått en direction, som är pålitlig, har man betryggat sig sjelf. På dessa grunder anser jag, att R. o. Ad. bör vid denna § besluta, att den solidariska ansvarigheten skall inträffa en månad efter sedan sedelinvexlingen upphört, eller i samma stund som bankens concurslillstånd begynt, och att den då utan undantag bör träffa alla lika; på hvilket förslag jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm:s proposition. Gr. Frölich: Jag anser mig skyldig att ingå i en litet utförligare förklaring i anledn. af den siste talarens yttrande. Han är icke en ibland dem, som i böljan af öfverläggningen om detta ämne förklarat att någon banklagstiftning icke borde äga rum, icke heller ibland dem, som gifvit mig anledn. att förmoda, det han önskade att inga privatbanker mätte uppstå; således har jag anledn. att tro, att de omständigheter vid denna lagstiftning, som han förklarar vara af egenskap att hindra privatbankers uppkomst, äro så menade, som de äro sagde. Af denna orsak anser jag mig skyldig att ingå i vederläggning af hvad den värde talaren anser vara rätt.
Dito till Fattigförsörjning . . , „ 2; 24. — Skjutsnings-besvär „ _ __ Väghållningsoch Brobyggnads-skyldighet . „ 9; | Q. _ Diverse Onera och Allmänna Besvär ... 8: _ — Beloppet af de till Rustnings-koslnader anordnade Räntor af RusthållsOGh Augments-hemman äro i Tabellen upptagne under rubrik Jordeboksoch Hemmantals-ränta;. men någon hästvacance Spannemål ingär ej bland Kronans intrader, likasom Rotefrrhels-afgifter ej utgöras, enär några oroterade hemman icke finnas. Politi. På sätt jag i min förra Berättelse anmält, äro de inom hvarje byalag tillsatte och med nödiga instructioner försedde Ordningsmän, de, som i första rummet vaka öfver ordningens och sedlighetens bibehållande, hos Kronobetjeningen angifva, och söka rättelse, när behofvet sådant brafver, samt tillse, att kringstrykande passlösa personer fasttagas och till Länsstyrelsen insändas. I detta afseende äro derjemte nödige Författningar och Föreskrifter utfärdade, så väl till Allmänhetens, som i synnerhet Kronobetjeningens efterrättelse. Med få undantag finnas inom hvarje Socken eller Pastorat Skolor eller antagne Lärare, som lemna Allmogens barn tillfälle till undervisning i Läsning, Skrifning, Räkning och Christendoms-kunskap, och nied hvarje år okas Skolornas antal och utvidgas de förut varande; dock gagnas vexelundervisnings-methoden i ganska få. Inom Länet saknas icke skicklige Läkare, hvilka jemväl af Allmogen allt mer och mer ti tittås, deraf följer, att uppmärksamhet på nödvändigheten af helsans bevarande hos de lägre cfasserne ökats; ett förhållande, som ock visas genom ett bättre och sundare byggnads-sätt, hvilket nu mera iaktfages. Folkökningen och det ringa antal Bevärings-ynglingar, hvilka de sednare åren, mot förr, för sjukdoms åkommor, vid Bevärings-mönstringarne funnits till krigstjenst oduglige, lemna ock ett obestridligt bevis, att helsovårds) är god och i sednare tiden blifvit förbättrad.
Han såg med smärtsam längtan, huru fadern skämtsamt tryckte ned sin mössa öfver ögonen på lille pysen, huru han muntert svängde omkring med äldsta tösen, under det de yngre klängde sig fast vid armar och ben, ända till dess de fingo fadern pustande ned på en stol. Så kom modern med den yngsta. Högt på pappas axel svingades den lilla, men hon var ej rädd, med armarne om pappas hals eller med ett stadigt tag i pappas hår kunde hon trotsa större faror än så. Det var lek och ras; pappa midt på golfvet och hela skaran jublande omkring. — Det blef så tungt om hjärtat för den ensamme mannen därborta vid fönstret. Huru gärna hade han ej gifVit alla sina rikedomar för blott en smula af den fattige mannens öfverflöd! Hvad hade han ej gifvit, om äfven han fått känna små mjuka armar kring sin hals, om han fått vara häst åt lillan och doktor åt dockan, om han fått hjälpa med grammatikan och fått vara med om skolhistorierna, om studenten kommit till honom med sina penningeförlägenheter och Anna med sina toalettbekymmer! Hvad hade han ej gifvit, om de därinne ej tystnat, då han kom in. Ja! Han hade ju barn, han hade en kärleksfull hustru! Hvarför var han ensam? Hvarför var han en främling i sin egen familj? Hvad skilde honom från dem? Han var en ärans man. Ingen fläck fanns på hans heder; oaktadt sitt något stela väsen var han allmänt afhållen bland sina vänner. Huru hade klyftan inom familjen uppstått? Åh, det hade gått så småningom. Han hade haft mycket arbete, då barnen voro små. Han var ej så synnerligt intresserad af den lilla skrikhalsen därinne i sängkammaren! D å han hade ledigt, pratade han helst med sin hustru. Han kände sig så otymplig, då det gällde att spänna för dockhästen eller att berätta en saga; läxläsningen med de små var enerverande, och hans hustru var glad att kunna befria honom från detta besvär. Små- ningom hade barnen blifvit blyga för honom, och han hade ej gifvit sig tid att öfvervinna denna blyghet, och nu nu störde han dem blott med sin närvaro.