Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos ä nyo och biföllos ett, Allmänna Beswärsoch OeconvmiäUtskoktets, d. 6 Julii pä bordet lagdt, memorial, rörande en practisk Bergsschola i Fahlun, samt ett protocolls-utdrag af den 5 Augusti, hwilket den dagen blifwit lagdt pä bordet, innehallande swar pä af Preste-ständek gjord äkerremitz af oswannämnde memorial. Wid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besivärsoch Oeconvmiä-Utskottets, Len 3 Augusti k» SZ8 Den 8 Ängufti pä bordet lagda, memorialangäende nägvn jemkning i extra roteringem Föredrogs ä nyo Allmanna Bcswärsoch Öebononiia-Utskotdets, den zo Julii pä bordet lagda, memorial, angäende förhöjning i fängstjNtslegatt m. m. Herr Landt-hM-flalkeii proponerade, ätt de förestagne lillagqningar mätte införas i den underdäniga strifwelsen till Kongl. Maj:t i detta ämne-. Ropades Aa E npo föredrogs och biföös Allmänna Böfwärsoch ÖeconomimUiskottels, den 27 Julii pä bordet lagda. Memorial, angäende Härads-allmän» ningars delning och Jägeri-betjeningens förminskning. Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärsoch ^economlä-Utstottets, den t Augusti pa bordet lags da, memorial, iUnehällande swar pä gjorda anmärkningar wid Utskottets betänkande om rubbning af de wattcNwerk, hwilka genom updaMning göra skada ä andras agor och berä hindra upodlingar. Zerr Landt-1l7arskalkcn yrtrade, att säsöm sakett hos Rioverstapei och Adeln redan more afgjord, torde delta endast fä läggas till handlik Aarne. Swarades AckL Deri 8 Augusti.
Uk mennisko» tankan och nr senare tiders RättegängS-handlingar, staner Högsta Domstolen stridande emot mära dagars iöcbätträde tänkesätt och emot dck hopp Man bör göra sig om del tillkommande. Den »varsamhet hwarmcd e^ter redan rvidtaqne Författningar vetta brott af Domare och Epecuierer bör handlieras ger styrka är denna ömkan. Dest tom och dä efter hwad Höoste Domstolen här oswanföre i underdänighel sörestagit och pä Kongl. Maj:ts Nädjga förordnande stnge ankomma, huru förhällas borde med'ägtenskaps-skillnad i allmänhet i de fall dä dea elta Makan blifwit dömd till dödsstraff Men derifrän Njutit förskoning fä skulle äfwen deraf hlifwa en följd att Domaren icke eller borde äga att upta» ga och pröfwa yppad fräga om sädan ffillnad i anledning af werkeligett fullbordat Tidelag, htvarföre tzrn brottslige anses ester Lagarne skyldig till döds» ,Z7o Dcir 28 Zebruaru. straff men derifrån blifwit benådad, fasimindre bör således dylik pröfnings-sarr klllkomma Domaren i ve fall, dä fraga är blott om upsal till nytznämnve brott. Deremot och pä det den oskyldige Makan ej mä sakna ut»vag att winna skilnad riri en ur detta skal förhateligt äktenskap jemwäl i det fall att den andra Makan skulle bliswa möjcligcn sörwunnen och Lömd för upsal till tidelag: hemställer i underdånighet Högste Domstolen för sin del att denna uti ofwannämnde o:dra puncrcn npkagne händelse mä anses innefattad bland dem, rui hwilka diepence rätt är Konungen tillerkänd, dock art uti stadgandet härom sjelfa brottet ej blifwe namngiswit utan Lagens rum nemligen ro Cap. 2 Z. Misigärningöbalken blott äberopad.
Skulle jag yttra mig öfter min beqvämlighet och min egen önskan kunde fordra, så, då jag har godt tillfälle att i e. m. använda tiden till deltagande i öfverläggningen och deri förekommer ett ämne, som grundar sig på cn af mig väckt motion, hvaruti jag skulle önska att deltaga, men då jag om Onsdag f. m. icke kan vara närvarande, så skulle jag visserligen förorda betänk:s företagande i afton; men då jag icke kan finna annat än att det skulle vara mycket olämpligt om R. o. Ad. gåfve ett så dåligt efterdöme som alt passera en hel Böndagsaflon och kanske troligen långt in på natten med sådana här verldsliga öfverläggningar, och då det icke finnes något grundlagsstridig! deruti, att R. o. Ad. innan delta betänk, tredje gången förekommer eller anmäles tillföredragning, beslutar, när Ståndet behagar företaga detsammas afgörande, så kan jag icke annat än instämma med dem, som anhållit om Hr Frih. o. Landtm:s propos. derpå, att Bevilln:sUtsk:s betänk. N:o 4, må företagas nästkommande Onsdag till R. o. Ad:s afgörande. Gr. Gyldenstolpe: Jag instämmer med Gr. af Ugglas 1 afseende på Böndagens helgd och det hinder för föredragningen, som man deraf velat hemta. Kan det vara olagligt för R. o. Ad. att företaga Bevilln:sUtsk:s betänk, efter kl. 6 i e. m. då Böndagen ingår, så är det väl äfven olagligt alt företaga hvilket annat mål som helst och då hade icke heller-anslag kunnat utfärdas till plenum kl. (i. Dessutom skulle jag verkligen anse alt då en föredragmslista är anslagen på morgonen af plenum, så är det den föredragn:slistan, som skall gälla för detta plenum till dess slut, 408 Den 10 Maj f. m. och jag får således yrka att Bevilln:sUlsk:s betänk, må förekomma i den ordning det är upfördt på föredragmslistan. Hr Aminoff:
Om därför natursidan bestämmes efter förnuftssidan i den religiösa känslan, involverar den förra en känsla af naturbestämdhetens intighet. Då förnuftet i sig själf hos Schleiermacher liksom hos Fichte är ren obestämd själfverksamhet och först genom att i sig upptaga naturlig bestämdhet vinner konkretion, kommer den religiösa känslan hos Schleiermacher, såvidt den bestämmes efter förnuftssidan såsom princip, att erhålla en liknande karakter med den i neoplatonismen förhärligade exstasen, känsla af naturbestämdhetens försvinnande i det abstrakt absoluta. Mellan de båda angifna karaktererna — att vara en känsla af själfmedveten aktivitet i naturbestämdheten och af naturbestämdhetens intighet i förhållande till den absoluta själfverksamheten — måste den religiösa känslan hos Schleiermacher sväfva. Om därefter den religiösa känslans egenskap att såsom omedelbart medvetande om den absoluta identiteten af förnuft och natur i deras motsats vara fullständig relationsgrund för förhållandet mellan förnuft och natur och därigenom bestämma karakteren af förnuftets verksamhet på naturen i sedligheten undersökes, erhålles följande resultat. Om densamma har gestalten af omedelbart medvetande om naturbestämdhetens intighet i förhållande till det absoluta förnuftet, är förnuftets verksamhet på naturen ett förintande af densamma och moralprincipen är negativt rationalistisk; har åter känslan gestalten af omedelbart medvetande om själfmedveten aktivitet i naturbestämdheten, är förnuftets verksamhet på naturen ett upphöjande af densamma till själfmedveten aktivitet, och moralprincipen är intellectualistisk. Alltså sväfvar Schleiermachers sedelära mellan att vara negativ rationalism och intellectualism Fichtes sedelära ligger äfven mellan dessa båda former af etik, men emedan han i vissa hänseenden kan uppvisa naturen vara fenomen af förnuftet, är det för honom möjligt att i samma hänseende genomföra en positiv rationalism, hvilket för Schleiermacher är omöjligt.
Dä den förra ligger utom omfånget af denria motion, anser jag mig i afseende pä den böra inskränka mig till uttrycket af den förhoppning, att, sedan Trollhätte canal nu erhållit samma dimensioner som Götha canal, och upplinningen af s. k. propeller ä ångfartyg erbjuder en utväg att undanrödja den största svårigheten för canalledens begagnande utan behof af omlastning, denna väg i en icke sä allägsen framtid skall blifva af mycken vigt för handelsförbindelser emellan länderna vid det inre af Östersjön och dess vikar och dem pä andra sidan Kattegatt *). *) Genom upphörande af behofvet att begagna skofvelhjul, kan man gifva ängfartyg en construction, som ökar drägtig beten, i förening med förmågan att motstå hafsvågorne, och då för varutransport endast tiden för framkomsten med någorlunda säkerhet kan bestämmas, det är likgiltigt om en och annan dag mera åtgår, sä kan man för ångfartyg, hufvudsakligen beräknade för varutransport, bespara en stor del af de kostnader, som göra passagerarefartygen så dyra. Betänker man nu hvilka cjvantiteter af dyrbara och litet skrymmande varor, som för det närvar, föras från London och frankrike, öfver Hamburg, samt sedermera landvägen till Lybeck och derifrån till hamnarne vid Östersjön och Finska viken, bor den förutsättning icke synas vågad, alt när begagnadet af propeller kommer att tillåta ångfartyg ai nära lika construction med seglande fartyg att taga 526 Den 25 Augusti. Men ehuru vigtig transitofarten än lofvar att blifva, är dock den inre farten af mera omedelbar vigt för rikets egen rörelse oell näringar, under vanliga förhållanden åtminstone. Det är den, som för en betydlig del af riket skall bereda en liittare och således indrägtigare afsättning för dess gamla producter, bereda en ny afsättning för nya producter, som eljest icke kunde tillgodogöras, och således först på detta sätt för innehafvaren vinna ett värde, och slutligen genom befrämjad förbindelse med rikets öfriga provinser, till ömsesidig fördel bereda ett utbyte af ägande och behölliga varor, i många hänseenden minskande behofvet af utländsk införsel.
Hjorten står med upplyftadt hufvud och med blicken riktad mot åskådaren; hans ögon äro något röd-sprängda och uttrycka det fullständigaste lugn. Bottnen harmonierar väl med taflans hufvudfärg. Den andra duken framställer en vildsvinshjord, som nedstiger utför en höjd. Främst gå två vildsvin, af hvilka det ena vänder trynet mot marken; det andras halföppna gap är vändt mot betraktaren. På afstånd ser man flera andra dylika djur. Den tredje taflan framställer en åsna, af hvilken man ser främre delen af kroppen. Detta är den bästa af de tre taflornamed hänsyn så väl till färgharmonien som till utförandet, hvilket är oöfverträffligt. Dessa fyra stora utländska konstnärers arbeten skilja sig himmelsvidt från hvarandra. Det karakteristiska för Alma Tadema är den naturens lugna klarhet och ljufhet, som finner sitt uttryck i den romerska ver Iden; det karakteristiska hos Siemiradzky är den framtid, han afmålar för oss med dess förfärliga strider; hos Bonheur är det djur-verlden; hos Matejko är det kärleken till fosterlandet, som är slaget i bojor. Dessa förträffliga konstnärer hafva så skiljaktiga egenskaper, att en jemförelse mellan dem är fullkomligt omöjlig. Egendomligt är, att ingen af dem har i ofvan beskrifna taflor uttryckt en idé: det är naturen, de afbildat i ett bestämdt ögonblick, naturen under hvila. De italienska konstnärerna hafva, såsom vi skola finna, i dess ställe mer sysselsatt sig med idén än med utförandet, särskildt inträffar detta med de stora taflorna. Vi skola se, hur de lyckats i sin uppgift. Dessa utmärkta utländska konstnärer lemna alla de öfriga långt efter sig; dock finnas åtskilliga, som förtjena omtalande. Bland dem må nämnas den i Rom bosatte amerikanske målaren Story, som utslält en liten ganska intagande duk, benämd “ Dachshunde “ (en hundfamilj); svensken Julius Kronberg, som utstält en mycket beaktansvärd aqvarell, afsedd för en solfjäder; samt de norske målarne Norman Adelsteen, Boss Christian Meyer och Elif Beter-sen.
Med fördelningen af de böter, som, jemte fylleriböter, enligt denna stadga, kunna efter allmänna Lagen och serskildta stadgar åläggas, kommer att förhållas, på sätt i hvarje fall föreskri fvet är. 9 §• Saknas tillgång till gälldande af de böter, som efter denna Förordning åläggas, skola de förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, enligt den i 5 Gap. 4 §. Straff-Balken fastställde beräkning. Är, jemte fylleri, andra brott begångna, och förvandling af böter skall ske, förhålles efter de grunder, som uti 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 utstakas. 4^2 Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skri/velsej N.o 187. 10 §. Förbrytelser emot denna Förordning skola åtalas vid allmän Domstol eller Police-inrättning; dock så, att, om den tilltalade tillika är anklagad för brott, som till Police-Kammarens upptagande ej hörer, fylleribrottet bör af allmän Domstol behandlas. 11 §. Landsoch Stads-fiscaler samt Krono-, Stadsoch Poliee-betjente äligge att å fylleribrott hafva noggrann uppsigt och dem vederbörligen åtala, vid laga ansvar, om sådant åsidosattes. De fylleribrott, som icke inom sex månader, sedan de sig tilldragit, hvarje månad till trettio dagar räknad, blifva hos vederbörlig Domstol eller Police-inrättning anmälde, äro sedermera icke åtal underkastade. 12 §. Om tid och sätt till ändringssökande i utslag, som af allmän Domstol, i mål angående fylleribrott, meddelas, galle hvad i thy fall om brottmål i allmänhet stadgadt linnes. Huru ändring i Police-Kammares utslag sökas må, är serskildt föreskrifvet. 13 §. Denna Förordning skall en gång om året från predikslolarne kungöras, nemligen Söndagen näst före Michaelisdag; och åligger det värdar, vid Fem Riksdalers vite, draga försorg, att ett exemplar häraf i alla värdshus, källare, näringsställen och gästgifvaregårdav finnes på väggen i något allmänt rum anslaget.
Herr Manner flam, Joian; Vid bedömmandet af Götha Canal Directions ifrågaställde förhållande, ber jag att få förklara, det Stafsoch BancoUtskotten utfått från samma grundsats, som Hans Excel ence Herr Friherre af Wetterstedt nyss yttrat nemligen, att den som förvaltar allmänna metel, bör noga efterfölja de för dess befattning stadgade föreskrifter, under vilkor, att desse äro tydliga. Då man granskär de föreskrifter, som Directionen haft, så är det utan ali tvifvel, att full anledning är, icke allenast att ogila dess afvikelser ifrån tydliga stadganden, uan ock, att yrka laglig undersökning elier åtal. Det var också på denna grund, som jaj instämt uti det tillstyrkande af sammansatte Statsoch Banco-Ut» skotten, hvarom öfverläggning uti sista Pleno förevar. Denna undersökning kan likväl nu mera anses nästan likgiltig, eftersom den hvarken kan förekomma eller ersätta de förluster och öfrige skadlige följder, hvartill Directionens misstag och afvikelser föranledt, och det dessutom i ett så sort fall som detta knappt lönar mödan, att efteråt hålla undersökning om de personers förhållande, hvilka vållat oredan, samt någon uppmärksamhet må hända äfven bör fästas pi den ehuru skenbara anledning till afvikelse från föreskrifter, som Directionen till sii ursäkt anfort. Af dessa orsaker har jag vtl funnit Utskotten böra tillstyrka undersökoirg, men icke härstädes ifrat för densammas befordrande till verkställighet, 14© Den 13 Jurin f. m Då nu åter fråga är om gillande eller ogillande af Directionens förhållande, hvilken fråga rätteligen bordt pröfvas före den om undersökningen, och nan äfven bestrider bifall till BancoUtskottets tillstyrkande, att Directio* nens oftanämnde åtgärd bör ogillas; så anser jag mig efter de mångt öfverläggningar, sora hos Ridderskapet och Adeln i detta ämne förevarit, nu endast b(höfva fästa uppmärksamheten på vådan deaf, att Riksens
Vid sådant förhållande, och då det är klart att ibland jurister i allmänhet den ene kan vara mer eller mindre skicklig än den andra; så måste det också vara naturligt, att en tvistande part kan hysa det hopp, att en mindre skicklig ordför. i lagmansrälten kan komma att afdämma målet helt annorlunda, än det blifvit afgjordt i häradsrätten. Jag tror mig derföre genom ett sådant yttrande ej hafva på något sätt förnärmat de ordinarie lagmännen, då jag tillika nämnt, att lagmansting oftast förrättas af t. f. domhafvande. För öfrigt torde det böra blifva en följd af Jagmansrätternas upphäfvande, att Hofrätts-ledainöternes antal mäste förr eller sednare okas; och delta tror jag ej kan vara annat än ganska förmånligt för rättssökande parter, emedan de derigenom böra få sina mål hastigare afgjorda. Väl skulle kostnaden derföre blifva större än den besparing, som kunde uppkomma genom lagmansrättei nas indragning; men då del med skäl allmänt klagas öfver den otroliga lång 0 1J54 426 Den 11 Juli. samhet, hvarmed rättvisan skipas, så tror jag att nationen ej kan vara emot alt bevilja anslag till så beskaffade löner, — ty om man vill ändamålet, så måste man äfven vilja medlet. LagUtskis betänk. N:o 56 blef af K. o. Ad. återremitteradt. Ånyo föredrogs LngUtsk:s den 4 och 8 dennes på bordet lagda betänk. N:o 57, öfver väckta motioner om verkställighet af häradsrätters och kämnersrätters beslut, samt om förändring af tiden för lagmansrätternas sammanträden. Frih. Cederström, Thure: Sedan R. o. Ad. beslutat återremiss af LagUtskis betänk. N:o 56, så får jag hemställa, om icke det ifrågavar. betänk. N:o 57, som dermed står i oskiljaktigt sammanhang, äfven bör återremitteras, för alt bringas uti öfverensstämmelse med det betänk., som LagUtsk.
Men prästfrun, som var en rask och hård arbetsmänniska, tyckte ej om detta. Hon klagade öfver att flickan var lat och trög och pinade henne med stränghet, så att hon blef helt förskrämd och olycklig. Då hon var nitton år fyllda, föll hon i en svår sjukdom. Man visste ej riktigt hvad det kunde vara, ty detta tilldrog sig långt tillbaka i tiden, då det ej fanns någon läkare i Råglanda. Men det såg illa ut för flickan. Man märkte snart, att hon var så sjuk, att hon måste dö. Hon för sin del gjorde ej annat än bad Vår Herre, att hon skulle slippa lefva. Hon ville så gärna dö, sade hon. Då var det alldeles, som om Vår Herre ville pröfva, om hon menade allvar. En natt kände hon, att hon blef stel och kall i hela sin kropp, och det föll en tung dvala öfver henne. – Detta måtte visst vara döden – sade hon till sig själf. Men det underliga var, att hon ej alldeles förlorade medvetandet. Hon visste om, att hon låg som död, visste om, att de svepte henne och lade henne ned i kistan. Men hon kände ingen fruktan eller ångest för att hon skulle blifva begrafven, fastän hon lefde. Hon hade blott den enda tanken, att hon var lycklig, som fick dö, och lämna det hårda lifvet. Hvad hon kände oro för, var, att de skulle upptäcka, att hon ej var annat än skendöd och låta bli att begrafva henne. Lifvet måtte ha varit ganska bittert för henne, eftersom hon var alldeles utan dödsfruktan. Men det var alls ingen, som upptäckte, att hon lefde. Hon blef både körd till kyrkan, utburen till kyrkogården och nedsatt i grafven. Grafven blef dock ej igenfylld öfver henne, ty såsom bruket är i Råglanda, hade hon blifvit begrafd på söndagsmorgonen före högmässan. Likföljet gick i kyrkan efter jordfästningen, och lät kistan stå i den öppna grafven. Men så snart gudstjänsten var öfver, ämnade man komma och hjälpa dödgräfvaren med att kasta ned mullen. Flickan visste allt, som skedde, men kände ingen förskräckelse.
Ständer icke förkastat denna godtyckets handling. Författ-r ningen har undgått deras uppmärksamhet och på sådant sätt blifvit gällande. Jag vet väl, att den härigenom förlorade rättighet icke på länge kan återkämpas. Det iir likväl denna författning jag anser hafva vilsefört till de nu klandrade föresluifterne, i afseende på KammarRättens domsrätt, hvilka göra äfven ansvarige Embetsman frie från åtal för felaktig förvaltning af Statens medel. Ja, jag vågar till och med säga, att vi, genom desse åtgärder, återbringas ej långt från den tid, då Konungens Fogdar ansvarsfritt pressade folket, och då här i landet cj fanns någon ro, någon säkerhet. Skall KammarRätten ej anses såsom dom - io8 Den ig Mars c. m. t stöl, så tjenar den till intet. Skall den blott granska ziffran och ej efterse förvaltningens enlighet med Instructioner, Reglementen och andre Lagstadganden, hehöfves den knappt, och påbudet synes i detta fall stå i consequent öfverensstämmelse med de 1823 och nu gjorde försök, att göra Rikets Ständers Revisorer tili en ÖfverKammarRätt. Också se vi märkvärdiga exempel på följder af desse lagar och föreskrifter. När Regeringen börjar, så efterfölja de underlydande EmbetsVerken. Jag går, att anföra ett frappant bevis, huru ett förvaltande EmbetsYerk iakttagit detta vackra exempel. Det finnes ett Circulaire, utfärdadt den 24 Augusti 1825 af GeneralTullstyrelsen till TulldistrictCheferne och Tullkamrarne, rörande serskild behandling af mål angående ouppsätliga öfverträdelser af Tullförfattningarne. Detta Circulaire innehåller, att ”Kongl. Maj:t med afseende derå, ”att, vid öfverträdelser af Tullförfattnin”garne, sådane omständigheter kunna förebomma, hvarigenom ådagalägges, att den ”anklagade icke uppsåtligen sig förbrutit, ”funnit godt förklara, det Tullstyrelsen bör ”i dylika fall hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla förhållandet, innan målet ”blifvit vid Domstol anhängigt; viljande ”Kongl.
Föredrogs ett från Vällofl. Borgare-St. ankommet prot.- utdrag N:o 321, innefattande inbjudning till R. o. Ad att biträda Borgare-St:s beslut rörande 44:de och 45:te punkterna af Banko-Utsk:ts Betänk. N:o 35, eller frågan om användandet af den upplupna bankovinsten. Detta prot.-utdrag begärdes på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. af Ugglas: Då en inbjudning i detta ämne ankommit äfven ifrån Högv. Preste-St. och det torde vara af vigt att den kommer att behandlas i ett sammanhang med den nu föredragna, får jag hemställa, att Borgare-St:s nu föredragna inbjudning måtte uppföras på föredragningslistan näst före prot.- utdraget N:o 302 från Högv. Preste-St., äfvensom att det Höglofl. Ståndet ville besluta att dessa frågor skola i ett sammanhang företagas och behandlas. R. o. Ad. lemnade till detta förslag sitt bifall. Anmäldes och bordlädes Sats-Utskottets Utlåtanden: N:o 109, i ani. af väckta motioner ang:de Sala silfververks återgång till statens disposition; N:o 110, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de öfverlåtelse till staden Malmö af förra fästningsbastionen Nyköping; N:o lil, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de upplåtelse till Stockholms stad af kronan tillhörig mark för anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof; N:o 112, i ani. af K. M:s Nåd.
St:r att uttala något omdöme angående den mycket vigtigare frågan om en blifvande delning af flottans personal, som gifvit anledning till en så liflig meningsstrid emellan åtskillige äldre och yngre officerare vid flottan och utiv:de Chefen för Sjöförsvars-I)ept:tet — utan velat att åt K. M. skulle ölverlemnas att i denna vigtiga sak besluta såsom K. M. finner för landet och flottan nyttigast vara. Utslct har i sitt Betänk, fullständigt redoajort för alla yttranden och förslag i ämnet, som blifvit till Utsk:t remitterade, och derigenom väl velat underställa dem K. M. blifvande nåd. pröfning —, men har efter min tanke rätteligen förfarit, då Utsk:t afhållit sig att yttra någon egen mening, vare sig för eller emot delningen af officers-korpsen — samt uppställt sitt Betänk, så, att om exercis-anslaget beviljas deladt, R. St:r derföre icke kunna anses hafva uttalat någon åsigt i hufvudsaken. Men om R. o. Ad. nu skulle fatta ett beslut, som ej öfverensstämde med Ulsk:ts förslag, skulle det derigenom åtaga sig ansvaret att skilja i den uppkomna striden ang:de flottans delning i tvenne korpser, och detta tror jag icke att R. o. Ad. hvarken bör eller kan göra, utan öfverlemna detsamma åt K. M. Sedan vår flotta under de sednare tiderna varit i starkt förfall och under dessa tider icke erhållit några större anslag för sitt iståndsättande, tyskes det som den nu vid denna riksdag skulle erhålla större anslag för sitt återupprättande än som på länge egt rum, och det är min fullkomliga öfvertygelse att dessa anslag hufvudsakligen beviljas af förtroende till den man, som står i spetsen för sjöförsvaret, och af tillit till hans karakter och förmåga att, utan alla slags konsiderationer för förut bestående förhållanden eller rådande fördomar i ett eller annat afseende, kunna i grunden omskapa detsamma så, som efter förändrade tidsomständigheter nu ovilkorligen måste ske.