Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"som i särskilda orter följas i fråga om kyrkobyggnad,” tror jag icke vore välbetänk t, emedan i en stad t. ex. icke finnes hemmantalet, som 26 cap. utsätter, till grund hvarefter kyrkobyggnadsutskylderna till en del skola ulga o. s. v. Det lagstadgande, som för hvarje ort finnes, måste naturligtvis ligga till grund så väl för byggandet af skolhus som kyrka och sockenstuga, synnerligast som det ofta händer, att sockenstugan och skolhuset förenas, och det skulle blifva en särdeles svår collision, om man skulle bygga den öfre våningen efter olika grunder än den Den i3 Februari f. m. 207 nedra, som kunde vara sockenstuga oell den andra skola. Ilvad Hr Gripenstedt anfört vill jag upptaga oell bedja honom anse hvad jag deröfver kan hafva alt yttra mera sorn ett bemödande att komma lill det goda mål lian åsyftar, nemi. befrämjandet af skolors inrättande, än som en motsägelse. Han har trott att för detta ändamål låneunderstöd borde lemnäs de församlingar, som ämna att uppbygga skolhus, men som af bristande tillgångar derifrån hindrades: jag skulle tro detsamma, om dessa lån kunde bekommas snart; men då otvifvelaktig! de flesta församlingar hade behof af en sådan hjelp och deras föreståndare skulle anse sig skyldige till försummelse, om de icke försök te att komma i åtnjutande af det allmännas bidrag, så skulle en mängd ansökningar troligtvis inkomma, utlåtanden från vederbör, auetoriteter infordras och följaktligen en långsamhet med afgörandet af slika låneansökningar och deraf följande fördröjd skolbyggnad uppkomma, som just är det som så väl Hr Gripenstedt som jag vilja undvika. Jag tror visserligen att ifrågavar. skolhusbyggnader kunna blifva ganska kostsamma och komma att kännas tungt för mången församling; men då de flesta kunna begagna åtminstone sockenstugan lill skolhus, så tror jag det vara vida bättre att försaka detta understöd, än att genom ansökningar derom åstadkomma ett uppskof, sorn för ändamålet vore menligt.
Sträcker man åter granskningen till de fordringar nationen eger på arme'en, såsom det betryggande värnet för dess sjelfständighet, så finna vi visserligen andan och viljan såsom de böra vara, goda; men vi finna äfven hos densamma nära nog fullkomlig brist på de 2:ne hos soldaten nödvändigaste egenskaperne: marchvana och kunskap i vapnens bruk (skjutfärdighet). Slutligen kan man till och med säga, alt arméen saknar, hvad som utgör det nödvändiga och enda medlet för vidmakthållandet af en med helsosamma frukter förenad krigslydnad och ett icke förslafvande samband mellan hvarje länk i den militära hierarkien, nemi. de bestämda föreskrifter för såväl den lägstes som högstes skyldigheter — således äfven rättigheter — hvilka utgöra föremål för i allo tillämpliga krigslagar och tjenstgörings-regleUen. Efter denna, jag medger, mörka men sanningsenliga framställning af de med Landtförsvaret förenade förhållanden, torde väl ingen hvarken med allvar vilja påstå, åtminstone med hopp att blifva trodd, ”att en omfatlande plan för organisationen af Sveriges försvarsverk, d. v. s. stridskrafternas ordnande i qvantilalift och qvalitatift förhållande till rikets behof och Den 11 Januari. 105 tillgungur, börjat ända från år 1810, och derefter successivt utvecklat sig,” ej heller bestrida, alt icke mera genomgripande åtgärder äro af nöden, än de hittills vidlagne, och hvilka, mig veterligen, icke utgjorts af andra, än en total, dock ej ännu i alla sina detaljer oåterkalleligen bestämd uniformsförändring för arméen, samt i åtskilliga förändringar med hänseende till beväringsmanskapets va pen öfn in gar. Hvad uniformsförändringen beträffar, så vill jag icke bestrida hvarken dess behöflighet eller ändamålsenlighet, men den blir dock alltid en bisak, relativt till de vigtigare förändringar, som inom Landtförsvaret påkallas. Hvad åter förändringen af beväringsmanskapets vapenöfniugar vidkommer, så vill jag endast antaga den såsom ett försök, ifrån hvilket man ganska snart lärer komma att afstå, då ändamålet, efter all möjlig förmodan, icke kommer alt motsvara de kostnader, som med experimentet äro förenade.
Ständer hafva redan vid två Riksdagar, sedan de så nära hvarandra infallit, funnit, att opinionen vid dem ännu icke kunnat vara tillräckeligen beredd, och efter denna erfarenhet har, enär Riksens Ständer sjelfve beslutit deras uppskjutande, Constitutions-Utskottet till och med funnit sig befogadt att tillstyrka utsättande af fem år, innan ett förslag till ändring i Grundlagarne skulle kunna till afgörande företagas. Detta tillstyrkande finnes ibland de nu ifrågavarande förslag. Herr Silverstolpe: Men detta förslag är icke ännu antaget såsom lag, och ett sådant stadgande kan ej vara Consitutionens consequenta mening, då den förutsätter urtima Riksdagar likaväl som lagtima, utan någon skiljaktighet i vilkoren för någondera af dem. Herr Doctor Wijkman yttrade sin önskan, att Riksens Ständer vid detta tillfälle genom någon utväg måtte kunna sammanföras till enighet i sina beslut. Herr Biskoppen Doctor Faxe: Det är så ofta sagdt, att jag ej behöfver upprepa bevisen, att detta ej är någon Constitutions-fråga, utan allenast en preliminär-fråga. Att afgöra den genom en deduction, huru man anser det böra vara, synes mig, som ville man göra en lex in casu, hvilket jag tror vore origtigt. Det lärer då vara ingen annan utväg än efter analogien med andra stadganden. Jag förenar mig till alla delar med Herr Biskop Rosenstein, allenast med det tillägg, att, sedan Kongl. Majit 828 Riksdagen 1815. öfverlemnat åt Riksens Ständer att pröfva, huruvida det är godt och nyttigt att upptaga alla, eller inga frågor, till afgörande, synas mig flera skäl instämma uti att ej upptaga flera än dem, som Utskottet till upptagande tillstyrkt. Yi böre betänka, att det redan är långt lidet på Riksdagen, och det är oundvikligt, att, derest vi nu skulle företaga dessa många och invecklade frågors afgörande, skulle vi råka i vidlöftigheter, som ofelbart fördröjde Riksdagens slut, hvilket säkert vore obehagligt för de flesta, och af våra hemmavarande ej utan missnöje skulle upptagas.
Rdr 37,600 skulle således, utöfver nuvarande stat oell ljuspenningar, tillsammans 23,5 47 erfordras ett tillägg för Expeditionen af riksmynt R:dr 14,053.“ “Eders Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium har i sitt den 15 Februari innevarande år afgifna underdåniga förslag till lönereglering, hvilket redan den 21 nästlidne Maj blifvit hos Eders Kongl Maj:t i underdånighet anmäldt med hänsigt jemväl till ett äldre, af samma Kollegium den 1 Juli 1853 aflåtet förslag i ämnet, förklarat sig anse, att det Kammar-Räds-Embele, som efter en afliden ledamot förblifvit otillsatt på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 22 Februari 1850, med göromålen och lönen fördelade på de öfriga 5 ledamöterne, borde, för arbetenas oafbrulna gång och det allmännas fördel, återbesättas, så snart Kollegii nya stat blefve i nåder fastställd, samt alt ej heller föröfrigt någon annan nedsättning i Kollegii genom Kongl. Instruktionen den 16 Februari 18 38 bestämda personal kunde, utan olägenhet och hinder för göromålens behöriga gång, verkställas, än att då Aktuariens befattning numera icke vore af beskaffenhet att lemna en person full syselsättning, hans göromål blefve öfverflyttade på Registratorn; hvaremot till dennes biträde skulle anställas en Kanslist med åliggande att fullgöra en del af de Aktuarien och Registratorn nu tillhörande bestyr.
Det statsråds-protokoll af den 13 November nästlidel år, som är vordet högstberörde proposition bifogadt, samt åtföljdt af ett serskildt, utaf departements-chefen afgifvel och Kongl. Maj:ts nådiga pröfning understäldt memorial, framställa flottans närvarande tillstånd, samt upptaga den nya plan för dess organisation, så väl till fartyg, materiel och personal, som dess öfning och ordnande i detalj. Öppenheten af denna departements-chefens framställning, fullständigheten i utarbetningen af den uppgjorda planen och deruti uttryckta grundsats, att den materiel och personal, som finnes, bör vara i fullkomlig ordning och tillräckligt öfvad samt allt färdigt att, vid påkommande krig, kunna, utan dröjsmål kraftfullt uppträda till fäderneslandets forsvar, erkännas med tillfredsställelse af Utskottet, som dymedelst erhållit en förut saknad ledning för bedömandet af statsbehofven på denna hufvudtitel. Utskottet har ock tagit berörde framställning uti noggrannt öfvervägande vid pröfningen af de frågor, Kongl. Majit täckts till Rikets Ständers afgörande hemställa, och skall Utskottet, i den ordning ämnena föranleda, deröfver sig utlåta. Afl 'önings-s laterna. l:o Uti nu gällande riksstat upptages å titeln materielen, med rubrik: ”Flottans underhåll och nybyggnad” ett anslag af (300,497 R:dr 28 sk. Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 86.
»Jo, jag skulle kunna gifta mig med henne och blifva lycklig – mycket lycklig till och med, men – jag erkänner det – jag tror inte, att jag skulle förälska mig ...» »Nåväl», svarade Constantin med en axelryckning, »att gifta sig och att älska, det är för mig samma sak. Jag vill att den qvinna, som blir min maka, skall sätta mitt blod i svallning ... jag vill i hennes närvaro känna denna ljufva rörelse kring hjertat, som ändå är sjelfva sötman af lifvet, jag vill darra, då jag hör hennes steg ... jag vill känna mig berusad, förvirrad af den doft som omger henne ... jag vill ...» Jag fann mig befogad att afbryta hans extas. »Min bäste Constantin», sade jag allvarligt, »sådant söker man hos en älskarinna, inte hos en maka. Äktenskapet är någonting större och djupare än berusningen af en parfym ...» »Inte för mig», svarade Constantin och gjorde en afvärjande rörelse med handen, »inte för mig. Jag vill att min hustru äfven skall vara min älskarinna ... jag vill, då jag sluter henne i min famn, kunna tänka: hon – eller ingen!» »Nå, då får du också söka och vänta. Tro mig, min käre bror, du drömmer! Lifvet går i en annan rigtning än den du sträfvar att komma in i. Vår uppfostran, våra förhållanden, tidsandan – allt gör romantiken olämplig. Hur många äktenskap skulle bli af, om alla tänkte som du? Hur skulle det gå med samhället, med familjen, om man aldrig gifte sig annat än af glödande kärlek? Upprigtigt taladt, tror du jag var öfvermåttan förälskad, då jag gifte mig? Tror du att jag darrade, då jag hörde min fästmös steg? Visst inte, jag var min själ ganska lugn, men det hindrar inte att jag är en lycklig äkta man och hon – som jag hoppas – en lycklig hustru, och att vi ämna uppfostra våra barn att i deras tur bli lyckliga familjefäder och mödrar. Det är nog mycket vackert och högstämdt hvad du säger, men det duger inte – det passar inte i stycke med verkligheten.
Här kommer då i fråga den considerntion, som någon gång må vara en mildringsgrund, att en fattig,backstugesittare, hvilken med åverkadt vindfälle uppvärmer sin koja under sträng köld, väl icke bör vidkännas för hård bestraffning,; och af sådan anledning må en jemnkning af det i nya lagförslaget intagna strängare ansvar af fyrdubbla böter för mindre åverkan skäligen kunna ske. Vid en tidpunkt, då man med så mycket skäl ifrar för en förbättrad skogshushållning, anser jag således den lagförändring vara högeligen nyttig och nödig; att all skogsåverkan, som öfverstiger 10 d:r stmls värde, hillver i allo såsom stöld bestraffad, hvarmedelst ock det allmänt vigtiga syftemålet att i opinionen erhålla någon motvigt mot den stegrade retelsen för skogsåverkan säkrast beredes; och utan att blifva vidlyftig med nppgifvande af de många både eéconomiska och juridiska skäl, Sorn likstämmigt tala för detta förslag, får jag vördnadsfullt öfverlemna detsamma till IL Sirs ompröfvande, samt anhåller om remiss till vederbörligt Utskott. 2:0 Då det icke kan vara öfverensstämmande med R. St:s åsjgter, att tjenstemän inom Landsstaterna skola vara så vanlottade genom inskränkta löner, att de icke förmå, så-‘ som sig bör, fullgöra deras åligganden, utan oftast nödgas genom biförtjenst sig lifnära, hvarigenom det allmännas rätt lider; anser jag mig böra i anseende till dem, hvilkas ställning är mig isynnerhet nära bekant, väcka den motion: alt JL St. hos K. M. måtte i und. anhålla att vid denna Riksdag undfå del af de förslag till lönereglering, som för Landsstaterna blifvit uppgjorda, för att åtminstone söka afhjelpa, hvad som af behofvet för närvarande är mest påkalladt, emedan löneregleringsfrågan i sin helhet för alla Rikets civila tjenstemän icke lärer hinna uppgöras förrän till nästa Riksdag. Jag anhåller vördsamt, att denna min väckta motion måtte få communiceras med de Öfriga resp. RiksStånden.
ENGELBREKT (uppstiger). Och jag förklarar, i fäderneslandets, att den, som ej derunder skrifver sitt namn, dömes som landsförrädare, förlustig lif, ära och gods! (slår sin stridshandske i bordet, hvarvid alla springa upp.) (Erik Puke med de fleste grupperar sig kring Engelbrekt; men de öfrige, hvaribland Måns Bengtsson, kring Knut Boson och de andra biskoparne, alla med händerna på svärden. Carl Knutsson sitter qvar vid bordet.) ENGELBREKT (träder mellan dem). Låten svärden hvila, eller skall jag inkalla den församlade allmogen, för att döma mellan oss? Viljen j det? (Alla taga händerna från svärden.) KNUT BOSON (närmande sig Engelbrekt). Det är således våldets och styrkans prägel du sätter på dina fosterländska handlingar? ENGELBREKT (griper Knut Boson om armen och leder honom till ena sidofönstret). Ser du dessa bönder, som stå dernere? På tvenne års tid har ingen af dessa hyddans torftiga söner sett sitt hem. Icke nöjde med att försvara sina egna fjell, hafva de gått ut för att rädda sina bröder. Hvad hafva de för sina uppoffringar? Monne några lönande äreställen i lifvet? Nej. Vänta de kanske att få sina namn upptecknade i häfden, att lysa för efterverlden? Nej! Dessa dagakarlar vid plogen skola icke en gång minnas att de varit hjeltar i striden. Och j Kyrkans Fäder, hvad hafven j gjort för detta folk? Inom edra hefästade 65 slott frossen i på deras bekostnad! I spetsen för lejda knektar, prediken j försoningens lära med brynja på skuldra och svärd i hand. På era läppar bären j kyrkan dess ståtliga hvalf, dess skyhöga tornspiror; men forskade man in i era bröst, skulle man der inte kunna upptäcka så mycket som en bönpall en gång! J prester! blef inte den skönaste lott på jorden eder beskärd?
Deremot skulle, enligt Kommittéens förmenande, vestra stambanans anläggning söder örn Mälaren komma att menligt inverka på bergsrörelsen inom nyssnämnde provins, emedan i sådant fall tackjerns-transporterna till Wermland måste ske genom en längre omväg öfver Hjulö. I militäriskt hänseende vöre en norr om samina sjö belägen stambana af ännu större vigt, enär den största truppstyrka kunde pä denna bana hastigast samlas frän de vestra provinserna lill försvarande af de orter, som, belägna närmast Mälaren pä norra sidan, voro isynnerhet blottställda för en fiende, och hvilkas ockuperande vore för honom förmånligast samt bibehållande lättast, emedan derigenom förbindelsen mellan rikets norra och södra delar blelve afskuren, under det han af Mälaren vore skyddad mot anfall af landets trupper frän söder. Slutligen och i anledning af den emot ifrågavarande stambanas af Kommiltéen föreslagna riktning gjorda erinran, alt förvecklingar af förvaltningen och transporternas reglering samt härigenom föranledda stora olägenheter för trafiken vore all motse till följd deraf, att en del utaf denna bana egdes af ett enskildt bolag, har Kommiltéen yttrat, att det visserligen vore högst önskligt om den bemalda bolag tillhöriga bandelen, eiler jernvägen mellan Köping och Svartå, blelve af Slaten pä ömsesidigt, billiga vilkor inlöst; inen, i läll hinder deremot förekomma, torde de förvecklingar, hvilka, med hänsigt tilPrältigheter och skyldigheter mellan Staten och bolaget, möjligen skulle uppstå, kunna likaväl här som i andra länder, der vissa afdelningar af längre bansträckningar tillhörde särskilda egare, redas och regleras.
Ank, till Exp. Utsk, d. 20 Nov, kl. 3 e. m, Betänkande, i anledning af väckt fråga om laga fardag A städernes embetsoch tjenstemäns inneha/vande embetsjordar. Vällofl. Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets behandling remitterat en utaf Herr M. Bagge väckt motion, hvaruti blifvit anförd t: att, ehuru Kongl. Maj:t ej behagat i Nåder gilla det af Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag fattade beslut, alt städer - Lag-samt dUm. Besv.- och Elon-Utskottens Betänkande, N:o i4> H lies embetsoch tjenstemän skulle för deras embetsjordar njuta tjenstocb fardagsår, i likhet med landets; bar motionären likväl, enär, enligt io §. 16 Cap. Jorda-Balken, i städerna finnas tvänne fardagar, nemligen sista dagarne i Mars och September mänader, af hvilka, för jords afträdande, någon annan än den förstnämnde ej vore lämplig, funnit sig föranlåten anhålla, alt Författning måtte utfärdas, som bestämmer fardag för slädernes embetsoch tjenstemäns innehafvande jordar endast tili den sista Mars. Detta mål, hvilket ansetts tillhöra Utskottens gemensamma pröfning, hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och få dervid upplysa, att Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers vid sislförflutne
Icke heller kan en sådan slutsats dragas af 60 §:n Reg.F.-n, ty enligt den äger Konungen icke rätt att beskatta någon medborgare på den andras bekostnad, ehuru de afgifter, som af allmogen betalas för begagnandet af quaier och broar här i Stockholm, och hvilka afgifter till en del gå till aflöning åt magistratens tjenstemän, nogsamt visa huruledes man hittills tolkat nämnda §. Jag anhåller alltså alt bela den meningen måtte utgå såsom obehöflig. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Det är naturligt, att då grundlagen icke ålägger Ständerna vid samlad riksdag att bestämma sådana afgifter, som dem, hvilka nu äro i fråga, nemi. båk-, brooch färjafgifter, och då lika naturligt är, att dessa afgifter af någon måste bestämmas; så följer ju deraf klart, att sannolikt ingen annan myndighet lärer i Sverige finnas utom R. St., som en sådan afgift kan bestämma, än Konungen. När nu dessa afgifter icke äro allmänna, hvarom 60 §:n Reg.F:n handlar, så står ju det stadgande, som är i fråga alt bibehållas här i ansvarighetslagen, icke i strid med grundlagen, utan blott som en ledning och förtydligande, för den händelse, att något åtal, i fråga om åläggande af sådana afgifter, som i 60 §:n omtalas, skulle äga rum. Jag för min del anser, att den slylisation, som finnes i ansvarighetslagen, är tillräcklig och nödvändig, samt tillstyrker att vi måtte bibehålla denna 3 § oförändrad, sådan den nu befinnes. Det synes mig icke vara klokt handladt, att af några möjligtvis inträffade eller inträffande förhållanden, som enligt lag böra beifras, hemta anledning att jemka på lagar i allmänhet, hvilka böra, så vidt möjligt är, vara orubbade, om de skola kunna äga bestånd och verksamhet för framtiden. En ledamot har omnämnt, alt hvad beträffar sådana afgifter som bro-, båkoch färjpenningar ni. in., skulle Konungen icke äga rättighet att ålägga den ena medborgaren all betala sådana till den andra.
Men då det vanliga skälet för upphäfvandet af mannens malsmanskap är, att qvinnan ej genom äktenskapet bör förlora sin frihet att sjelf råda öfver sin egendom, så synes Strindberg, hvilken verkligen måtte ha sett några • högst besynnerliga äktenskap, snarare fordra denna reform i den förtryckte mannens intresse. Annars förstår jag sannerligen ej, huru man skall kunna bringa i samklang, att han dels begär obligatoriskt äktenskapsförord, dels påstår att hustrun i de flesta äktenskap » har öfvertaget », till och med i så hög grad, att mannen vanligen lemnar sin inkomst ifrån sig och anmäler hvart öre han vill ta ut till sina nöjen! Toffelregementet inom somliga äktenskap har alltid varit ett tacksamt ämne för skämtet och satiren, men som ett kardinalskäl mot qvinnoemancipationens berättigande har visst före Strindberg just ingen tänkt på att använda det, i en allvarlig diskussion åtminstone. Jag skall emellertid gema medge, att om det verkligen förliolle sig så, att hustrun » vanligtvis » hade den gemensamma kassan om hand, så vore detta ganska afgörande för denna del af frågan. Men hvar i all verlden har Strindberg fått den tron ifrån att så skulle vara fallet? I. den förut nämda uppsatsen i » Tiden » har » En qvinna » som motstycke tecknat en annan, och efter min tanke, bra mycket vanligare bild ur det äktenskapliga lifvet: hustrun, som är ledsen att om igen nödgas begära pengar af sin man till hushållet och till barnen, och mannen vresig mot hustrun öfver att det går så mycket åt. Jag vädjar med fullkomligt lugn för utgången till livarje läsares egen erfarenhet, hvilkendera bilden som är vanligare, Strindbergs eller » En q vinnas ». Den allmänna orsaken till det florerande amazonväldet inom äktenskapet lär nu vara att söka deri, att männen äro förälskade, hustrurna icke! Här ha vi åter en af dessa obevisade och obevisliga paradoxala satser, som i så riktöfverflöd vanpryda Strindbergs behandling af qvinnofragan. Männen välja den de älska, medan qvinnorna blott sitta och vänta pä en försörjare, det är det enda skälet han har att andraga. Att frieriet nu nästan alltid utgår från mannen är ett exempel på qvinnans undertryckta ställning, som framtiden skall göra ett slut på.
— Rätten, fortfarande af ett arfvodes-anslag — Kamererare, Ståts-Utskottet, arfvode för 299. Klints Sjö-Cliarte-Verk, biträde för fortsättning af ... 203. Klubbar, Riksståndens, kostnaderna derför 1?. Konung Carl XIV Johans begrafningskostnader, angående 114. Krigs-Academien, förbättrad sjukvård derstädes 31. — Anslagssumman derför 37. Krigs-Collegii Arttilleri Afdelnings skuld för inköp af Mariebergs egendom, infriande af 155, 255. Krigs-Ångfartygs byggnad, anslag derför ...•,. 162. KronoJjerdingsmän, rättighet till Skjutslega • 147. Kronohernmans å Oland, anslående till boställen åt Skollärare 225. „ Kronoparken Mösseberg, befrielse för åtskillige hemmansegate i Marka mfl. socknar från erläggande af skatt för betesrätt å .. 138* Kronoskogar, utsyningsrätt för boställen • 193, Kronotionde och hemmansränta inom Fellingsbro bärad, förändrade grunder för lösningsprisets bestämmande för . 137. Kröning, D.D. M.M:s., kostnaden i och för 115. Kungsgårdar och kronolägenheter, förändring i afseende å utarrenderandet af 241, 297. Kungsgårdar och kionolägenheter, berättelse om förvaltningen af . • 279. Kungsöhrs färja, lastageplats vid 171. Kwdius-afgijtens fortfarande, omröstning deröfver ; 254. Kyrkohemmanen i Halland, angående dispositionsrätten m. m. 182, 271. Kårbole-vägen, broars iståndsättande derstädes ; . 156. Köping, Strömsholms Canals ledande dit — li. Laforssen, upprensning deraf 156. Laga än dito ibid. 2 10 Jag-beredningen, arfvoden för . • . 28, 159» Lagerheim, Ofverste, pension 42.
Å. 45a. XXII. U. 56. XXIII. 162. XXIV. A. >3. E. 473. — angående sådana rusthållsnummer derstädes, hvilka komma att till cavallen återgå, i följd af vägran att ingå på hästvacance-afgifts-contractens förlängning. Se Rusthållsnummer. Se Bankodiscontverkets bokhållare. Bombkanoner, om användande af elt obrukbart linieskepp till utrönande af deras verkan. XVII. B. 175. XVIII. A. 10 t. Borg, P. A., Protocolls-Secretei are, om årligt understöd åt hans enka. III. 248. IV. R. 73. V. B. 3g3, 421- Se vidare Hufvudtitlarne, indragningsstaten. Borgare i städerna, med flera, om nedsättning i bevillningen för. Se Bevillning. Borgholm, om inrättande af en skola derstädes XIII. B. 025 A. 657. XVII. U. i75. XVIII. Borgmästare i Rikets städer, om delägarerätt för dem, med undantag af Stockholm , uti Civilstatens pensionsinrättning, saint för deras enkor och barn. XII. B. 145. A. 364- XIII. E. 422. Borgrälterne, om upphörande af, och öfverflyttande af dithörande mål till allmänna Domstolarna. I. 216. R. 217. VIII. B. 377. Å. 449- XIV. U. 282, 344. XVI. A. 3qö. XVIII. E. 177. Borås, angående afskrifning af byggnadslån, beviljade åt. Se Afskrifning. Boupptecknings-arfvode. Se Arfvode. Brabantska lånen, 0111 åtgärders vidtagande i afseende å den år 1817 ännu icke inlösta andelen af. XIII. 647. A. 688.