Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Iyandttnannavaror uppbära en afgift af lika benämning, deraf icke kunnat sig begagna, sedan Landttullarne blifvit upphäfne, och det ej lönat sig, att gerfbm antagen särskild person besörja denna uppbörd, hvilket ock, på sätt erfarenheten visat, skulle medföra tvister och ocsrdnin. gar; hvadan och då de fleste städer måst uppoffra en af sina intrader, det iifven synes ieke alle. nast billigt, utan äfven rättvist, att de derföre hållas skadeslöse, åtminstone genom eftergift af den i frågavarande Accisen till staten; i hvilka här ofvan anförda anmärkningar Vällofl, Borgare» Ståndets samtelige Ledamöter instämt. Bevillningsutskottet, sorn detta allt i behörigt öfvervägande tagit, och i sitt första Betänkande ådagalagt ej mindre att denna afgift aldrig utgått af landets innevånare, än opk att den vid Handttullarnes afskaffande både varit likmätigt Kongl. Förordningen af den 3o:de November 1810 och den dervid fogade Tariff helt och hållit oberoende af Landttulls och HusbehofsAccisen, och ännu, enligt Riksens Högloft. Ständers beslut vid så 1815 som 1818 årens Riksdagar, utgår, utan afseende på den införde så kallade Fyllnads-afgiften, finnér sig sålunda icke kunna på de inom Vällofl. BorgareStåndet anförda skäl föreslå ändring i dess förra beslut, hvilket under den 6:te dennes vunnit de öfrige Re. speltive RiksStåndens bifall; utan lärer» så framt, 44 s! Bevillningsw Utskottets Belänkandtn, i afseende på de af Vallöf!, BorgareStåndets samtlige Ledamöter biträdde anmärkningar, Val» bemäldte Stånd ej pröfvar skäligt förena sig med de öfrige Respective RiksStånden, denna fråga böra behandlas i enlighet med 71 § i Rege ringsFormem Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsamligen öfver* letnnadt. Stockholm den «G:te Augusti 1823.
Missivet dertill är således för den, som erhåller detsamma, icke en ekonomisk vinning, utan en ekonomisk förlust, och borde således med ännu större skäl, än missivet för pastors-adjunkten, vara från stämplade pappers-afgiften befriadt. Den befrielse ifrån kartering, sorn länge varit medgifven missiverne för pastors-adjunkter, bör således, efter min öfvertygelse, utsträckas till missiverne för vakansoch nådårs-predikanter samt vice komministrar. Då flera inom Utskottet yttrade den farhåga, att den begärda befrielsen, om den beviljades, äfven skulle komma att gälla för vice pastorer, må det, till förekommande af misstydning, tilläggas, att något sådant icke yrkades af motionären, ej eller af dem, som inom Utskottet talade för bifall till motionen.” Häruti instämde Herr Biskop Bruhn. af Herr Prosten Setterblad: ”Emot Höglofl. Utskottets redaktion af den, i 7 § af kungörelsen rörande stämplade pappers-afgiften, förekommande strof: Missiver för adjunkter att biträda pastorer m, m., anhåller jag Bevilluintjs-Utskottets Betänkande, 1\':o il. 21 få anmäla min reservation. Jag liar trott nämnde strof böra redigeras så, att den omfattade missiver till alla extra ordinarie beställningar inom ecklesiastik-staten, således äfven lill vikarierande pastoraloch komministervård, och derföre böra ega följande lydelse: Missiver för ecklesiastike tjenstemän till bestridande af adjunkturer och vikariater, oell det af följande skäl: Någon gång flyttar ett missiv Ijenstemannen lill en förmånligare beställning, men deremot någon gång till en mindre förmånlig oell emottages i sednare fallet som ett sorgebud. Skall nu missivisten tillika lösa ett kartabelagdt missiv, så eger lian en grundad anledning till missnöje. Man har sagt, att missiver till vikarierande pastorsbeställningar gifva ett avancemang till något bättre. Jag antager detta såsom ofta en sanning, men bestrider det såsom en allmän regel.
Brann hon i lusta till dem, så snart hon dem varse vardt, och sände bådskap till dem in uti Chaldeen. Då nu Babels barn till henne kommo, till att sofva när henne, vardt hon genom dem orenad uti sitt horeri, och vardt så orenad, att hon leddes vid dem. Och då hennes horeri och skam så allstinges uppenbar var, leddes jag ock vid henne, lika som jag vid hennes syster var ledse vorden. Men hon bedref sitt horeri, ju mer och mer, och tänkte uppå sins ungdoms tid, då hon sitt horeri bedreref uti Egypti land; Och brann i lusta till sina bolar, hvilkas luste var lika som åsnars och hästars. Och du bedref dina otukt, lika som i dinom ungdom, då de uti Egypten handterade din bröst, och dina spenar kramade vordo. Derföre, o Ahaliba, detta säger Herren Herren: Si, dina bolar, hvilka du leddes vid, skall jag uppväcka emot dig, och skall låta dem komma allt omkring dig. Nämliga Babels barn, och alla Chaldeer, med höfvitsmän, Förstar och herrar, och alla Assyrier med dem, dägeliga unga män, alla Förstar och herrar, riddare och ädlingar, och allahanda resenärer. Och de skola komma öfver dig med resigtyg, och med en stor hop folk, och skola belägga dig med spetsar, sköldar och hjelmar, allt omkring; dem vill jag befalla rätten, att de skola döma öfver dig, efter sin rätt. Jag skall låta mitt nit gå öfver dig, så att de skola handla obarmherteliga med dig; de skola skära dig näsa och öron af, och hvad qvart blifver, det skall falla genom svärd; de skola taga dina söner och döttrar bort, och uppbränna det qvart är i eld. De skola draga dig din kläder utaf, och borttaga din prydning. Alltså skall jag göra en ända uppå dine otukt, och ditt horeri med Egypti land, att du icke mer skall upphäfva din ögon efter dem, och icke mer tänka uppå Egypten.
Imedlertid har jag pa dessa resor öfver hufvud anställt de vanliga undersökningarna i domstolars och länsstyrelsers handlingar, hvarvid efter vanlighet åtskilligt funnits alt anmärka af sådan beskaffenhet, som dels blifvit föremål för ytterligare åtgärd, och då träffas i diarier och registratur, och dels kunnat utan vidare afseende lemnäs. Hvad jag nödgats åsidosätta, har varit den personliga eftersynen af fängelsernes tillstånd; och derom har jag endast att tillkännagifva den på all sannolikhet grundade förmodan, att det förut städse befunna - goda tillståndet förblifvit oförändradt. Äfven under nu senast förflutna sommar har jag verkställt en embetsresa, hvarvid jag besökt delar af Stockholms, Södermanlands, Ostergötlands, Calmar, Jönköpings, Kronobergs, Christianstads och Malmöhus län. Mina derunder gjorda iakttagelser hafva äfvenledes varit af vanlig art och föranledt till vanliga påföljder. Med eftersyn af fängelsernas tillstånd har jag, för helsans svaghet, lika litet nu som förra året kunnat befatta mig. Möjligtvis är det ock numera af mindre vigt, att fängelserna besökas af Rikets Höglofliga Ständers Justitiä-Ombudsman, sedan en särskildt fångvårdsstyrelse befinnes inrättad, genom hvars nitiska verksamhet denna gren af Justitiäförvaltningen kommit i ett så klanderfritt skick, som med de till ändamålet anslagna medel troligen kunnat till vägabringas. De från vederbörande fångpredikanter inkomna yttranden och den för öfrigt genom brottmålslagskipningen vunna erfarenhet angående fördelarna af Cellfängelse för ransakningsfångars förvarande fortfara att vitsorda de goda verkningarne af denna stora förbättring i fångvården och underhålla den önskan, att nödiga medel ej må sparas för det välgörande systemets utvidgning äfven till de orter, der det ännu saknas. Uesorne hafva påtvungit mig en anmärkning, hvilken säkerligen ej heller kan undfalla Rikets Höglofliga Ständer och som rör den ringa framgången af den anstalt för gästgifvareskjutsens utgörande, hvilken blifvit vidtagen genom uppmaningar till entreprenade.
Grufve-kassemedlen, öfver hvilkas förvaltning årlig redogörelse skall, före slutet af April månad, af Bergmästaren insändas till Bergs-öfverstyrelsen, komma, hädanefter såsom hittills, att hufvudsakligen användas till de grufvors understöd, vid påkommande behof, hvarifrån malm-ören blifvit till fonden behörigen inbelalde; men delning af den gemensamma grufve-kassan, likasom uttagning af de medel, någon viss grufva tillskjutit, må icke i något fall tillåtas. §. 62. De böter, som enligt denna stadga varda ådömde, fördelas till treskiftes på det sätt, att £:del tillfaller åklagaren, $:deLOss och Kronan, hvars rätt likväl grufve-kasBih. till It. St. Fröt. Skrifvelse, N:o 183. san, der sådan finnes, må tillgodonjuta, samt f.del församlingens fattige; skolande böterna utgå af den sakfälldes egendom, så långt den räcker, och vid bristande tillgång förvandlas till fängelse med tjenligt arbete, på sätt att emoL bilter af 10 R:dr svara 7 dagar, från 10 till och med 25 R:dr 14 25 50 — 21 50 100 — 30 100 150 — 45 150 200 — 60 dagar, eller två månadey, och så vidare, ända till ett år, som är den högsta fängelsetid, hvartill någon, i brist af tillgång till böter, må dömas. Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Rrefven den 5 Februari 1768 och den 26 Oktober 1820. §. 63. Allmänne åklagare åligger att, på vederbörande Bergstjenstemäns anmälan, för ölverträdelser af denna stadga utföra åtal efter de upplysningar, som dem af nämnde tjenstemän meddelas. §. 64. Denna Vår Nådiga Stadga skall träda i verkställighet den 1 November 1855, då ock de hittills gällande författningarne i ämnet komma att till kraft och verkan förfalla.” Vid granskning af berörde nådigst meddelade förslag till Grufve-Stadga hafva Rikets
All sjelfskrifvenhet tili repre - Den 24 Oc t ob e r f. ra. sentanlkallet, vare sig i följd af börd eller embete, uppli ö r e r. 5:o Ingen må blifva medlem af den forsla kammaren förr än vid fyllda 3o år, eller af den andra, förr än vid fyllda 4o år, eller efter att hafva bevistat minst två riksdagar. 6:0 Vid val till den första kammaren deltaga de hittills orepresenterade ståndspersonerne på följande sätt: Ibland R. o. Ad;s 5o representanter nises 10 af de ofrälse, civile eller militäre, i eller ur tjenst varande embetsman, som erhållit K. fullmakt. Ibland P r es t e S l A n d e ls 5o representanter invälja liirame vid gymnasierna och de högre läroverken tillika med academierna tillsammans 10. Ibland BorgareStåndets 5o representanter inberäknas, utom de 5 af brukspatronerne utsedde, ytterligare 5, valde af fastighetsägare i städerna och manufacturister på landet, och f. d. borgare på landet. BondeStåndet har redan intagit frälseoch säteriägare, hvartill således blott det tillägg göres af jordägare, som varit tjenstemän ulan K. fullmakt. 7:0 B. o. Ad:s samtlige ledamöter, som fyllt s5 år och iiro sina egne, deltaga directe i valen till representanter för sitt Stånd. 8:0 Den andra eller Rådkammarens ledamöter utses genom val af den första kammaren, med rättighet att välja inom eller utom sig. 9:0 Denna kammares ledamöter väljas för fem riksdagar. Vid hvarje sådan afgår en femtedel af hela antalet, nemi. de äldste, hvilket vid de 4 första riksdagarna bestämmes efter lefnadsåldern och sedermera efter ledamöternes inträde i kammaren. Dör ledamot af denna kammare, utses ny af den första kammaren. De utgående kunna åter inväljas. (Anmärkn.: att kammaren skiljer ifrån sig dem de vilja vara af med, t. ex. de conservativa , och just de böra sitta i andra kammaren.) 10:0
Voteringen har utfallit med 29 Ja och go Neji Och som Nej vunnit, kommer det för Presidents-Embetet i Kongl. Krigs-Collegium äskade löne-anslag icke att ega rum. Farståvkta Stats Utskottets Memorial N:o ztfj. » Sjette Voteringen. Den, som bifaller, atf, vid beviljandet å Stat af den såsom fyllnad i Staten för Kongl. Ivrigs-Collegium erforderliga summa af 497 R:dr 3 sk. 2 r.'st, må fästas det förbehåll, att de arfvoden, som af serskilda Cassors medel utgått till Herrar Krigs-Råd, icke hädanefter dem vidare tilldelas , voterar Jas Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, uppskjutes denna fråga till dess Stats-Utskottet afgifvit Utlåtande om Revisionen af 1331 års Räkenskaper. Voteringen har utfallit med 89 Ja och 30 Nej; och som jfa vunnit, alltså skall , vid beviljandet å Stat af den såsom fyllnad i Staten för Kongl. Krigs-Collegium erforderliga summa af 497 R:dr 3 sk. 2 r:st., fästas det förbehåll, att de arfvoden, som af serskilda Cassors medel utgått till Herrar Krigs-Råd, icke hädanefter må dem vidare tilldelas. Sjunde Voteringen. Den, sorn bifaller, att på Artilleriets Stat må uppföras 32 Batterihandtverkare med 20 R:dr årligt anslag för hvardera, utom underhållet i Numer, voterar Ja i Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, kommer icke något anslag för Batteri-handtverkare att ega rum. Vid Voterings-Sedlarnes öppnande hafva befunnits 47 Ja och 72 Nej; hvadan och som JVej vunnit, kommer något anslag för Batteri-handtverkare icke att ega rum. Åttonde Voteringen. Den, som bifaller, att det vid Tyg-Statens Reglering och i följd af Tyg-Stats-Compagniets inrättande uppkomna tillökta behof må å Artilleriets
Mången inom vårt land bade länge hyst den föreställningen, alt vi ännu, liksom i fordna lyckligare dagar, skulle kunna täfla med vår mägligasle granne om herraväldet öfver den sjö, sorn skiljde oss ifrån honom, och att vi derföre, genom att öka kraften af vårt sjöförsvar, med något hopp om framgång skulle kunna bemöda oss, all alldeles utestänga hans anfall ifrån vära kuster. Denna förvillelse, alstrad af de ärorika minnena från den tid, då Sverige verkligen kunde kämpa om herraväldet öfver Östersjön, och längst bibehållen bos några äldre örlogsmän. sorn naturligtvis icke gerna velat afstå ifrån tron på deras vapens företräde, kunde dock antagas numera i del aldra närmaste hafva försvunnit. Men då likväl nyligen den satsen blifvit uttalad, att Sverige borde bygga sin sjelfständighet hufvudsakligen pä ett öfverlägsel sjöförsvar med en talrik flotta af större örlogsfartyg, hade motionären velat uttala en motsatt öfvertygelse, nemligen den, att det skulle vara ett högst dåraktigt och farligt företag att sålunda bortspilla Sveriges bästa krafter på det höga vågspelet af en täflan om herraväldet öfver Östersjön, som, efter all sannolikhetsberäkning, under nuvarande förhållanden, aldrig skulle kunna lyckas och som, äfven om det lyckades, icke skulle ovilkorligen kunna förhindra en till lands stark angripare att landstiga och fästa sig på mången för honom blottställd punkt af våra vidsträckta kuster. Visserligen hade den storartade planen blifvit sammanbunden med den framkastade tanken pä den skandinaviska nordensenhet, och denna framtidsdröm kunde, om den en gång ginge i fullbordan, kanske möjliggöra den skandinaviska flottans nu också drömda välde öfver de nordiska lärvattnen.
Herr /iälertpsris, 6ec>r§, upläste följande : De flesta förslag til förbättrande af Rikets kllnancer, som wid detta Riksmöte blifwit upgifna, ä»< ga gemensamt den förtjensten, at icke utgä frännägon § nymodig Dkieorie om hclgden af Stats,förbindelser. I hänseende lil rättmätigheten, ärv de fullkomligen enliga med nästan alla förutgående äldre och nyare linance - operationer i wart land. Den wanligaste metlioden at betala allmänna skulder, har hittils warit den: at, efter behofwet, höja det harda myntets räknewärde. Derigenom har småningom en mark filfwermyntkommit at betyda, i stället för en wägen mark, ungefärligen /^:dels lod fllfwer. Derigenom har under loppet af et och et halft Lek.el, det nominala wärdet af et myntadt Skeppund koppar, efter hand ökats frän 1Z0, til 22Z, 270, goo, Z60, 540 och siuteligen 900 dal. kopparmynt. Dä man ej welat eller kunnat widtaga datta Lan <^n eronie-L^kterne eller — för at nyttja et uttryck af bättre ton — denna devalvation »- metkod, har man sökt sig en annan af lika säker werkan. I stället at höja det myntS räknewärde, hwamred man betalade, har man mindskat wärdet af flulderna, som dermed betalades. Kealikation afKo-^ rmng (larl XH:s mynttecken och myntsedlar, är den fullkomligaste kinance - Operation af detta stag. Men deraf at Staten i fordna tider, lindrigt sagdt, ofullkomligt upfyllt sina förbindelser til Inländska so» dringsägare, mäste wä! icke följa/ at Staten alltid stall lemna sina förbindelser af lika art ofullkomliZt upfyllda. Icke allenast rättwisän utan äfwcn klokheten (om desin Lwa ord werkeligen kunna äga stridiga bemärkelser) bjuda motsatlsen.
De voro så nyfikna, så nyfikna, och deras samtal buro alltid spår af denna nyfikenhet; den skymtade fram i mystiska uttryck sådana som »horn», hvilket ord Casimir för första gången hörde användt i en bemärkelse som icke bokstafligen kunde hänföras till nötboskap; det skymtade fram i blinkningar med ögat, i miner och åthäfvor, som alltid regelbundet följdes af skallande skratt. Casimir förstod, att den prydnad, som benämndes horn, icke i någon högre grad var ägnad att tillvinna dess innehafvare sympati, och det gick upp för honom, att en äkta mans vandring genom lifvet enligt dessa herrars uppfattning måste vara som en vandring mellan räfsaxar, och att det måste vara mera lycka än förtjänst, om han kunde lotsa sig fram — förande en vacker kvinna vid armen — utan att fastna i något giller och mot sin vilja bli krönt. Också var han tacksam emot Maria för den trygghet, han själf kände, och som han nog alltid känt lika stark, fastän den förefallit honom som en helt naturlig sak, innan umgänget med den bildade hufvudstadsungdomen lärt honom, att den var en särskild lyckans gunst. Därför var han också helt nöjd med tillvaron, då han nu såg vagnen rulla bort, och han smålog belåtet för sig själf vid tanken på, att han så lugnt kunde åse, hur hans hustru bortfördes af en man, som tillbad henne, bortfördes i denne mans egen vagn, till hans eget hem. Landtjunkaren från Småland hade blifvit helt fransysk till själen, och medan han med en liten löjtnant under armen marscherade genom Malmtorgsgatan upp emot »Kungen», lekte småleendet ännu på hans läppar — det öfverlägsna småleende, som i franska romaner och dramer är den lycklige älskaren förbehållet. När vagnen stannade utanför den lilla villan, helt nära brynet af Liljansskogen, stod Marias kammarjungfru på trappan och neg. Det lyste ur matsalens fönster. Supén var serverad, och Eric och Maria satte sig till bords utan ringaste förlägenhet. Den dagliga sammanvaron hade alstrat en säregen förtrolighet, och Maria höll af sin kusin som om han varit hennes egen köttslige bror.
D3 fä mänga aktningsmärda Ledamöter af detta Stänv med kansta )ör Fä derneslandets rva! pä ett fä öfvertala,ide sätt, yttrat sig uti kragan om Rckeks Förswars-Werk i allmänhet, kunde det anses wara förmätlt af mig, arr i detta ämne änven höja min rost; men dä jag med dem endast dej-r denna Fosterlandskänsla, fom Naturen danat, och estexovmet stadgat, 06) utan mmdsta anloräk pä det utmärkta bi all, deras anföranden svnjcnt och »vunnit, nu yttrar mina tanker ökwer de wising, som Herr H) wersteLieuienanken UioiliNjsinr, ur» desi Memorial Uppgifrvit, till oftmeens förökande, vch Truppers organiserande i nkhcr med Wcrmela-. ds FältZägare, sä anjer jag mig b oil uppjylla en biilig fordran , dä »ag om fada ne Co^erS sammansättning, lemnar de ytterligare upplysningar man har skäl att af mig förmänta. Ltkwät torde det benäget tillätas mig, att alwen någor widröra de ämnen, som med denna fak ägg ett nära sammanhang. Detta wigtiga ämne, kan onekligen betraktas frän mänga olika synpuncter, sä wäl i fjelfwa planen som » sättet och möjligheten att den »verkställa. Jag är fullkomligt ökwertygad att ingen Swttiss man will underkasta sig Utländskt ok och förtryck. Hwar och en will ester sin förmäga bidra - Den n Januarik. 677 draga till Rikets sörswar i proportion af hwad han kan förlora. Denna känsla är sa noturitg och förenlig med cnstildta rnrerksiet, alt <ädank ef kan bestndas; men akt demil anwända bästa med lm, beror pä en noga kännedom af behofwet dertill, 06) jörmägan att det lolla.
Häröfver yttrade sig Häradsrätten, att enär under storskiftet i den socken, inom hvilken betesmarken var belägen, vid allmän landtmäterisammankomst blifvit beslutadt, att efter det storskiftet försiggått, hvarje jordägare skulle äga att till egen fördel fritt begagna sin skogsmark, ehvad handlingar tillgränsande fäbodedelägare än kunde förete om mulbetesrätt på skogen, samt vid en senare sammankomst, då enligt lvärandernes uppgift deras anspråk skulle blifvit erkändt, sådant hvarken, efter hvad protokollet utvisade, blifvit med laglig påföljd bestämdt eller kunnat bestämmas, hvaremot förstberorde' beslut stöde tillsammans med den rätt till användande af sin egendom, hvarje jordägare borde hafva att påräkna och utan hvilken hvarje odlingsföretag 72 — å utmarken skulle genom anspråk på äldre lötesrätt tillintetgöras, blefve Kärandernes påstående ogilladt.j Käranderne fullföljde talan hos Lagmansrätten, der svaranderne företedde ett af Landtmätare afgifvet utlåtande af innehåll bland annat, att Svaranderne vid storskiftet inom dera» socken icke såsom ersättning för hvad de, om Kärandernes påstående bifölles, komme att förlora, erhållit mera skogsmark än öfrige byarne inom socknen; att då ett rå två socknar emellan i senare tider blifvit uppgånget och vunnit laga kraft, den ena socknen icke i något fall hade rätt till hvad den andra inom en sådan rågång ägde, särdeles då socknarne å ömse sidor blifvit störskiftade; och att, om käromålet bifölles, Käranderne skulle erhålla större förmåner, än dem rätteligen tillkomme och öfrige byar i deras socken blifvit tiilagde, hvaremot Svaranderne skulle förlora den rätt de genom vunnen fastställelse å storskiftet erhållit. Lagmansrätten, fastställde Häradsrättens utslag, hvaremot Hofrätten, på grund deraf, att Käranderne ostridigt af ålder begagnat den ifrågavarande rättigheten och, såvidt handlingarrte yisade, icke deltagit i det af Häradsrätten förstoml orma
Spens’s yttrande, sorn jag funnit mig uppkallad att begära ordet, jag har aldrig yttrat mig om något s. k. dccharge-betänk., aldrig omtalat frågan, alt Ulsk. skulle uppgifva för Ständerna att, efter granskning af Statsråds-prot:n, anmärkningar blifvit gjorda eller icke; äfvensom jag icke talat om, huruvida Utsk. skulle anmäla, att Utsk. behagar ställa någon imder Riksrätt, efter 106 §:n; ty sådant är Utsk:s pligt att utöfva directe, men blott att för Ständerna göra anmälan efter 107 §:n, då anledn. dertill yppats, emedan Const.- Utsk. är pligtigt att granska Statsrådets prot. När denna granskning är fulländad, äga Ständerne rättighet att få kunskap derom, och inkommer icke Utsk. sjelfmant med berättelse derom, så kan Utsk. genom prot.utdr. förständigas om sin skyldighet härutinnan. 4 4^ 33a Den lS Mari e. ra. Hvad en sådan anmälan innehåller mer, än att protrn äro granskade, vore olagligt, emedan Utsk. icke äger rättighet att yppa hvad i Statsrådets prot. finnes förvaradt. Detta är hvad Utsk. sjelf har rättighet att bedömma och till åtal anmäla, men icke att göra det till ett öfverläggningsämne; sådant är i grundlagen bestämdt förbjudet. Af denna anledn. tror jag, att Gr. Spens och jag, med den modification i formen, sorn han påbördat mig, och hvartill jag icke är skyldig, stå bredvid hvarandra; ty Gr. Spens lärer nogsamt finna, att om någon anmärkning, efter fulländad protoeolls-granskning, i Const.Utsk. väckes eller kommer Utsk. till banda, blir detta ett isoleradt mål, och ett isoleradt misstag af en Statsråds-ledamot kan icke föranleda till anmälan efter 107 §:n; der måste vara hela serier af embetsutöfningen som föranleda dertill.