Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att tiden inom hvilken värderingen skulle af Domaren förrättas, kunde föreskrifvas till 2 eller 3 Månader efter det ansökan derom blifvit gjord, men Gäldenären befrias från åliggandet, att i händelse af Domarens förhinder, göra anmälan om Extra Domare i HofRätten hvarigenom jemte Ökade kostnader kunde inträffa, om han vore mycket aflägse boende, att värderingen inom den af Utskottet föreslagne tid ej blefve verkstäld. 3:o Att i afseende på tiden för Kungörelsens utfärdande, om Auctioner å uttmätt fast Egendom, bör förhållas efter nu gällande författningar, men i afseende på försäljnings-* sättet stadgas, att vid irsta och ?:dra Auctionen Egendomen ej kan försäljas under värderings-summan, och att densamma vid den 3:dje och följande Auctioner till den mest bjudande upplåtes. 4:o A.tt då fast Egendom tages i mät, ej större del deraf dertill må användas, än som anses svara emot Gälden, så vida Gäldenären på återstoden kan vara besuten och Egendomen Z/i{ Utsk»ttftiBftfi*tknndtH. 1355 Itlyfvas, emedan annars öfverlåtes till Borgenärs disposition större Egendom än han i pant för sin fordran kunnat sig hetinga, och det vore högst orimligt, om t. ex. en Egendom af iooo R:ds värde skulle tagas i mät för 100 R:dr och derefter försäljas. 5:o Att Utskottets förslag; att vid första UtmätningsAuctionen fast Egendom må försäljas, utan afseende om tillräckligt antal speculanter finnas närvarande, men att ett motsatt förhållande bör iakttagas vid de andre Auctionerne, förefaller besynnerligt, samt att i stället må stadgas att ingen UtmätningsAuction så å fast som lös Egendom må verkställas, derest icke minst tio Speculanter finnas på en gång tillstädes, och 6:0
Då Rikets Ständer vid 1309 års Riksdag erkänt såsom ostridigt, att Staten likaså litet kan ovilkorligen disponera om de till Bergverken upplåtne Recognitionsskogar, som desse kunna af Bergverken utan förbehåll af Statens ägande rätt begagnas, hafva de derigenom framställt en grundsats, som icke gör det troligt, att Rikets Ständer med den utsatte prmscriptionstiden haft för afsigt, att beröfva Bruksägare den ikogstillgång, som äldre Författ - 640 Den 29 Maji. ningar dem försäkrat, och på hvilken hela Bruks-aniäggningen beror. Det gitves flere sätt, utom detta, att draga fördel af Statens ägande-rätt till Recognitions-skogarne; och minst anser jag böra förmodas, att Bruksägare skulle förlora sin talan, i fråga om skatteköp derföre, att vidlyftigheten af desse detailler, och mångfaldigheteu af andra göromål hindrat vederbörande Embetsverk, att nog tidigt lägga hand vid alla särskilta undersökningar, som Skogarnes afvittringoch skattläggning förutsätter. Med den värde Ledamotens särskilta tanka, att, igenom Utskottets nu afgifne förslag, Staten skulle förlora all afkastning af 1,800,000 tunneland, kan jag icke heller instämma. Räknar man då för intet den inkomst Staten redan vunnit och årligen skall vinna utaf de, i följe af Bruksanläggningarne, uppkomne nya Näringsutvägar och odlingar? Räknar man för intet den häraf följande production och de inkomster Staten af densamma dragit? Räknar man för intet den ökade folkmängd, hvilken igenom allt detta fått underhåll, och riktat det Allmänna både genom de biträden den meddelst sitt arbete lemnat, och de afgifter den erlagt? Räknar man ändtligen för intet, att Staten, i» genom skattläggningen till Hemmantal, får ökade årliga inkomster, bestående uti räntepcrsedlar, och således oberoende af myntvärdets förändring. Den värde Ledamoten har anfort, såsom ett skadligt prrejudicat, skatteköpen vid Hellefors - Den 29 Maji. 641 fors och Kollerö.
Så heter det, exempelvis uti Knecktecontractet för ien del af Vestmanlands Regemente, att 5 daler Kopparmynt skulle årligen får detta ändamål innehållas af den enet lunna Spannmål, eller g daler Silf v er mynt som Hans Kongl. Maf-.t förärat till hvar Rote här i Länet; så heter det i Kongl: Förordningen om de Indelta RegemcnterneS Beklädning af den 12 Juli 1756, 7 Momentet: ”men hvad angår de årliga kneckteklädemedel; eller så kallade Stofferingspenningar, sorn af ett och annat Indelt Regemente betalas efter Knecktecontracten, och äfven användas till hvart och ett Regementes behof vid förefallande beklädning, så böra desamma hädanefter till Statsverket inflyta, och utan inskränkning till något visst Regemente, efter omständigheter anväiidasS Vid alla sednare regleringar om bekläd* t) en 4 April /, m. naden, och äfven dä del förordnades att Släp. munderingen skulle vara lika ined Lifmunde. ringen, hatva Stofferingspenningarne det oagtadt utgått De hafva varit ansedde som en serskildt Statsinkomst, utan allt vidare beroende at trågan om Lifmunderingens utgörande, den det åläg Kongl Maj t och Kronan att af Statens medel omedelbarligen bekosta. Regieringen om beklädnaden, som genom i8ty års författning bestämdes, Syftade egentligen på ett nogare bestämmande at RotehåJIarnes enligt KneckteContractet åliggande skyldighet, att utgöra Släpmunderingen, hvarmed Stoffe, ringspenningarne aldrig haft något sammanhang; och lärer utfallit på det sätt att, åtminstone vid de fleste Regmnenter, Rotehållarnas bidrag blef mindre än som förut hade utgått, i och för Släpkläderne allena, oberäknad! stofferingspenningarne der de ägde ruin.
Upsägning, som sålunda skett, må dock icke utgöra hinder att förvärfva rättighet till bränvinsutskänkning på sätt i Mule §:n omförmäles”. Och på detta förslag vågar jag anhålla om propos. Gr. Lagerbjelke: Den 12:te §:n är redan af R. o. Ad. antagen, och denna § innehåller atl: ”Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid, då denna Förfaltn. blifvit till efterlefnad gällande, ulskänkningsrätt utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intill dess densamma uphör genom upsägning eller förverkas”. Det må nu vara rätt eller icke att medgifva gästgifveriet' en sådan rättighet, så är det likväl ett faktum att lt. o. Ad. meddelat en sådan rättighet för gästgifverierna intill dess denna rättighet uphör genom upsägning eller förverkas; men lika uppenbart som det är, att sä länge detta icke inträffat, så länge finnes rättigheten, lika säkert är det äfven, att sedan den blifvit upsagd eller förverkad, så är den ock uphörd. Om således 19;de §:n endast kommer att erhålla ett så lydande mom. att: ”Den som sin rättighet till minuthandel med eller utskänk - Ben 9 Augusti f. m. ning af bränvin en gång upsagt, må ej till dylik försäljning å nyeerhålla rättighet i annan ordning, än i denna författn. föreskrifves”, så är det uppenbart, alt då utskänknings-rättigheten för gästgifveri blifvit npsagd, så kan den icke äter erhållas på annat sätt, än författn:n föreskrifver. Icke eller finnes det någon grund för att antaga, att den, som förverkat sin rättighet till utskänkning ä gästgifveri, skulle densamma åter erhålla på andra vilkor, eller på annat sätt, än författnm föreskrifver.
För de förra anser Utskottet den tillgång, som ännu, enligt hvad här ofvan blifvit utredt, återstår att för Rikets Ständer disponera, blifva tillräcklig; och då det härjemte torde vara vådligt, synnerligen under nuvarande förhållanden i Rikets penningeväsende, att inleda Staten uti en ny skuldsättning för dessa ändamål, har Utskottet, för sin del, funnit sig böra biträda den mening, att hellre de af jemförelsevis mindre behof påkallade utgifterna må uppskjutas till framtiden, och får således tillstyrka, att Rikets Ständer måtte besluta, att för de ännu af Utskottets utredning och på Rikets Ständers pröfning beroende frågor om låne-understöd eller anslag för en gång endast få tagas i anspråk de tillgångar, som, utan Riksgälds-Kontorets skuldsättning, äro att påräkna; hvarefter Ulskoltet vill taga de särskilda anslagsfrågorna i öfvervägande och med Utlåtande derom till Rikets Ständer inkomma. Stockholm den 11 November 1844. Mih. till R. St. Reservationer. Af Hr Friherre Palmstjerna: ”Jag reserverar mig mot Utskottets slut liga hemställan till Rikets Ständer, äfvensom, i vissa afseenden, mot de grunder, hvarefter Utskottet beräknat Riksgälds-Kontorets tillgångar. Medan jag anser några under dessa tillgångar inbegripne summor vara af den beskaffenhet, att de icke utgöra någon Riksgälds-Kontorets, ovilkorligen befintliga eller påräkneliga, behållning, anser jag å andra sidan, att anslagen icke böra ovilkorligen inskränkas inom de gränsor, Utskottet utstakat, utan att mera afseende bör göras på de allmänna behofven och på beredandet af den framtida utvecklingen af våra naturliga hjelpkällor för handel, näringar, jordbruksoch bergsmanna-handteringar.
St:s tillgörande varit af K. M. beslutadt. Dessutom förefaller det mig motbjudande att R. St. skola begära att Sverige skall försäljas och endast i denna omständighet ligger, enl. min tanke, en tillräcklig anledn. alt yrka afslag på Utsk:s framställning, hvilket jag tager mig friheten göra. Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s i 3 § gjorda tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget. Biföllos. § 0- Lades till handlingarne. § 7. Den i afseende på denna § af Hr Ehrenstam afgifna, vid Utsk:s betänk, fogade reservation upplästes på begäran af Hr von Troil, Sam. Gust., som derefter yttrade: Den nu upplästa reservationen ådagalägger så fullständigt olämpligheten af den ifrågavar:de underd. skrifvelsen, att jag till densamma icke behöfver lägga något eget yttrande utan inskränker jag mig till att, hos Hr Gr. o. Landtm., anhålla om propos. till afslag ä förevar:de punkt. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. Utsk:s i 7 § gjorda hemställan. § 8. Bifölls. § 9- Lades lill handlingaine. r g 10. Bifölls. § IL Lades till handlingarne. §§ 12, 13, 14 och 15. Biföllos. § 16- Lades till handlingarne. Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 28 och 29 sisth Juni på bordet lagde utlät. N:o 206, dels i anledn. af R. St:s år 1847 församlade revisorers berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, dels ronde åtskilliga, vid behandlingen af 1845 års revisorers enahanda berättelse, jemlikt Utsk:s utlät. N:o 30, uppskjutna frågor.
Wattenwerks,ägaren ater kan alldrig anses lidande, da han får full ersättning för sin minskade eller förlorade egendom. Den stora allmänna, och en mängd enstildaS nytta af ifragawarande Lag lärer wara otwifwelagtig. Uti flere Landsorter af Riket finnes större och mindre wattensiuka.trackler, som bestå af Motzar, Kärr och sidlänta Angar, hwilkas odling hindras af upp - Den i8 Julll. »845 uppdämning. Förhållandet är ofta sädant, att ett obetydligt wattendrag hindrat i sitt naturliga aflopp, genom ett Wattenwerk af ringa warde, gör stora Landsträckor obrukbare. Der är tikwäl änasodlin, gen, som är den mäst wigtiga och den mäst försummade uti de fleste Provincer af Riket, och en allmänt wäckt uppmärksamhet samt anwänd omtanka pä denna del af Lands-Culcuren, skalle i UtstottetS ranka mäst bidraga till jordbrukets fortjkyndade förbättring. Det torde äfwen förtjena uppmärksamhet i detta amne, att wattensjuka trackter, i synnerhet Motzar, om waren underhålla luftens kyla, och bidraga till nattfroster, hwilka bade i allmänhet werka luftkretsens oblidhet och ofta stada den wäxande grödan. Alla Wattenwerk i Riket äro, dels anlagde frän urminnes tid tillbaka, dels i senare tider tillkomna uti den ordning som Författningarne stadga. De förre förswaraS af Urminnes-häfden, godkänd i i;:de Capitlet z:dje §. Jorda, Balken, de sednare, antingen af Privilegier, som giswa tillstånd, att utan undersökning anlägga Qwarnar och Sagar till husbehof, iller ock, att Laga kraftwunne fastställelse»: ä undersökningar och skattläggningar. so:de Capitlet Byggnings-Balken förestrifwer wäl uti 2 §., att man icke får bygga Wattenwerk, sa att man ofwan eller nedan deraf har mehn. Uti z §., att Kongsädren stall hällas öppen.
Den 11 ftflliDne 3faj|uari, Detta mårt bejlut foS Äongl. 9)taj:t anmält, forn unDer Den 19 innemaranDe må» naD Sin nåDiga fanftton Derå meDDelat. 7° §. 56. ©å feDnare tiDerö erfarenhet åDagalagt, f)untfom wålDfamheter emot per# fou, utöfwaDe mcD knif eller anDra liföfarliga wapen, i fruktanöwärD graD till# tagit, och följaktligen De för Den perfonltga fäker heten» betrpgganDe affeDDa lagftaDganDen wifat fig härutinnan owerkfamma, l)afme <3Bi för wår Del be# jlutat utfdrDanDc af en författning, härigenom, nteD upphäfwanDe af ^longl. SSrefwet Den 20 September 1786, flaDgaö: ©rager eller refer någon otrdngD af wreDeömoDe knif, fwärD eller annat liféfarligt wapen, och Qör annan DermeD pDa, fåfom Ipte, får eller blånaD; bote för fkaDan färpDt enligt lag od) ftraf# feé för bruk af liféfarligt wapen, antingen mcD böter från och nteD @epton DviköDaler ©rettotwå plingar till och tucD ©rettotre DvikéDaler 0epton plin# gar £3anko, till treskifte», eller mcD arbete å fäftning eller korrektionsinrättning från och nteD tre till och nteD fep ntånaDer, efterfom gerningen är till. öpwil# ket be|Tut blifwit, unDer Den 15 innewaranDe månaD, hoö Äongl. 3ftaj:t i un#
Anslaget i fråga är ganska betydligt, och jag anser derföre, att R. o. Ad:n både kan önska och begära, att innan man beslutar öfver denna stora utgiftssumma, upplysning meddelas, huruvida - Den 28 Februari e. m. 673 vida man redan har modellen till de 7,000 gevären färdig, eller om dessa skola tillverkas efter den modell, lör hvars anskaffande och försökande i nästa punkt begäres 15,000 rdr. Jag anhåller derföre att Frih. Wrede behagade lemna mig och Slåndet upplysning i denna fråga. Gr. af Ugglas: Med anledning af tvenne föregående ta lares yttrande, att uppgift borde lemnäs om den modell, enligt hvilken gevären skulle tillverkas, ber jag att få fråga dem, huruvida de verkligen anse, att R. St:r skulle vara i tillfälle att bedöma om en modell är lämplig eller icke. Jag tror, att när det heter, att medlen skola användas till anskaffande af »tidsenliga skjutvapen,» bör man med denna bestämmelse låta sig nöja, samt öfverlemna afgörandet om modellen åt förvaltningens ansvar. Man har omnämnt tändnålsgevären såsom särdeles tjenliga. Om de det äro, vet jag icke; men derom torde en värd ledamot, som jag nyss hört anmäla sig, kunna lemna de noggrannaste upplysningar. Hvad beträffar Frih. Liljencrantz’ uträkningar, vill jag endast anmärka, att Frihm glömt att taga med i beräkningen de gevär, som under fjolåret beställts och som ännu icke blifvit levererade. Deraf det resultat, hvartill Frihm kommit. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan, som öfverensstämmer med K. M:ts Propos. Frih. Liljencrantz: Då det för mig skulle vara motbjudande att lägga min röst emot beviljandet af detta anslag, derest det kan användas, men jag å andra sidan icke anser mig berättigad att votera anslag, som icke kunna användas, anhåller jag att Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-dep:tet ville upplysa, huruvida man har utsigt, att de gevär, för hvilka anslaget blifvit äskadt, under innevarande och nästa år kunna komma att tillverkas. Hr Boij, Adolf Fredrik:
Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit berörda anslagsbelopp.» Och torde Rikets Ständer förklara, att de tre härofvan sist upptagna voteringsproposit. ionerna komma att förfalla, i händelse de begärda anslagen för uppsättning och aflöning af ett tredje kompani ingeniörtrupper icke, vid voteringen derom, blifva af Rikets Ständer beviljade. 5:o. Utskottets i 13:de punkten mom. b) gjorda hemställan, att Rikets Ständer matte till ett krigsbrygge-eqvipage å Riksgälds-kontoret anvisa ett anslag för en gång af 60,000 R:dr, är likaledes bifallen af två Riks-Stånd — Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet —, men afslagen af Borgareoch Bonde-Stånden; Och bör således jemväl denna fråga afgöras genom votering, för hvilket ändamål Utskottet föreslår följande proposition: »Den som vill, att Rikets Ständer till ett krigsbrygge-eqvipage å Riksgäldskontoret anvisa ett anslag för en gång af 60,000 R:dr, —• röstar J a; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, kommer anslaget icke att beviljas.» 6:o. Uti 31:sta punkten hade Utskottet tillstyrkt ett anslag af 320,250 R:dr till anskaffande af infanterigevär. Denna punkt är af Borgare-Ståndet återremitterad.
Af Professor Thomander: ”Jag anser Rikets Ständers-rätt att väcka den fråga hvarom detta betänkande handlar vara genom de vid fem särskilda Riksdagar derom af vederbörande Talmän gjorda propositioner tillräckligen erkänd, och finnér i våra grundlagar intet hinder mot sådana besluts fattande, som Höglofl. Utskottet här föreslagit. Ingen kan heller neka att det ändamål ju är godt, hvilket motionären uppgifver, ty olämpligheten deraf alt ett och samma verk är Bokhållare och Cassör faller lätt i ögonen. Men detta ändamål, nemligen att ett verk blir ensam bokhållare och ett annat ensam Cassör, blir om icke aflägsnadt, åtminstone icke när madl genom den utväg, hvarom Utskottet med motionären instämmer. Som sakerna hittills stått, har det varit möjligt för landets styrelse att öfverlemna all uppbörden i en Stats-Cassörs händer, med ensamt undantag af omkring 2 millioner; efter Utskottets förslag skulle ett verk uppbära omkring 8 och ett annat omkring,4 millioner. Och att någon större reda eller ordning i räkenskaps-verket skulle vinnas derigenom att en del Banco-attester, som hittills hvilat i En låda, nu flyttas till en annan har jag svårt att föreställa mig. Tvärtom kan controllen och säkerheten genom förändringen anses i flera hänseenden försvagad, om också den i ett vore något starkare. Den moraliska garantien måste antagas vara tillräkligen stor, med afseende Bilt. till R. St.
Vid besvarande af alla dessa anmärkningar, får Utskottet först i allmänhet vördsamligen yttra, att de grundsatser Utskottet följt vid författande af Betänkandet angående Bente-persedlarnas utgörande, leda sig ifrån den öfvertygelse, att, å ena sidan, urgamla rättigheter icke utan ingrep i ägande-rätten och Medborgerliga säkerheten kunna inskränkas, men att, å den andra, all möjlig omtanka bör användas, att förekomma missbruk. Enär, till sina hufvudgrunder, Benlegifvares och Indelningshafvares ömsesidiga rättigheter blifvit bibehållne under all den tid, som framflutit ifrån Indelnings-Verkets inrättning, oaktadt Biket emedlertid varit styrdt efter flera olika Begeringsformer , trodde Utskottet dessa rättigheter så mycket mera böra äga bestånd under vårt nuvarande Begeringssätt, der inkräktnings-begäret, bättre än någonsin tillförene, är stäldt under Eagen, och allas Medborgeliga rättigheter under ett lika ömt beskydd; Utgörande detta, i Utskettets omdöme enda utge Baniltt. 83* S4. vägen, 658 Den 5 Juli. -vägen att få Regeringssättet älskadt och varaktigt. Hvarefter Utskottet, sedan det sålunda uppgifvit det tänkesätt , sorn styrt dess Betänkande i ämnet, får öfver hvardera af anmärknin* garne särskildt meddela följande Utlåtande: Hvad först angår den inom Vällofl Borgare-Ståndet väckta fråga, om icke Stats-Utskettet borde höras öfver det gjorda förslaget om förändring af terminerna för Markegångs sättningarna samt Rentetagares och Rentegifvares ömsesidiga tillsägelser till hvarandra, huruvida Rente-persedlarne böra in natura levereras , eller få efter Markegången, med . penningar lösas; så har Oeconomie-Utskottet för sin del trott, att detta ämne icke kunde med Riks-Statens reglerande äga gemenskap, och har således icke velat borttaga tiden för StatsUtskottet med begäran om del af dess yttrande häröfver ; ankommande likväl på Riksens Höglofl.
A.elom till Exp.-Utsk. den « Maji II. r e. ta. Utlåtande„ angående regleringen af ut gifte me under Riks-Statens Forsta IIcofwidtitel (U, A.) 1:0 Vid -denna Hufvud titel, sorn upptager Kongl. Hofoch Slolts■stalerne och vid senaste Stats-regleringen fastställdes lill 719,263 R:dr 45 sk. 3 rist. med 317 tunnor spanmål, liar, enligt Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Stals-Verkets tillstånd och behof, endast den förändring blifvit i frågaställd, att anslagen för de Kongl. Lustslottens under - liåll, utgörande en sana nima 11 räknad summa af 29,796: 10. 8., må, såsom varande af enahanda beskaffenhet med det, för underhållet af Stockholms Slott redan på S:de Hufvudtiteln upptagne anslag, till nämnde Titel öfverflytta* med fortfarande lika summor för hvarje Lustslott; men då, för dispositionen af de å sistnämnde Hufvud titel uppförda byggnads-anslag, är föreskrifvet, alt kostnads-förslag öfver ifrågaställa arbeten skola i stadgad ordning upprättas och af vederbörande Embets-Verk pröfvas, entreprenad-auctioner för verkställigheten derefter hållas, besigtningar å arbetet ega ram, m. fl. contra ler, hvilkas iakttagande i frågor om reparationer å Lustslotten ofta dels icke skulle låta sig göra, dels blefve förenadt med .väsendtliga olägenheter; så får Utskottet, som anser lämpligare vara, att på Kongl. Maj:t i Nåder ankommer att förordna, huru de, för Lustslotten anvisade underhålls-summor, skola, för de afsedda ändamålen, tjenligast användas, härigenom tillstyrka, att anslagen för KonglLustslotten må fortfarande å Första Hufvudtiteln qvarstå. 2:0
Hvad nu först angår frågan om utgifning från banken af sedlar å 1 r:dr banko ; så och då, enligt det af Kongl. Majit och Rikets Ständer beslutade nya myntsystem, räkneenheten för svenska myntet blifvit faststäld till ett värde, motsvarande 1 r:dr rgs, samt om äfven vissa jemkningar i berörde system skuile före dess verkställande komma att vidtagas och decimal-räkningen i rikets myntoch räkneförhållanden införas, det likväl lärer kunna för säkert antagas, att räkne-enheten ej varder bestämd till 1 r:dr banko, synes det Utskottet vara destomindre lämpligt och välbetänkt, att föreslå till införande i allmänna rörelsen ett sedelmynt å sistnämnde valör, som dylika sedlar, hvilkas tillverkning blefve med kostnad för banken förenad, och hvarigenom det nuvarande stora antalet af cirkulerande olika sedelsorter skulle komma att än ytterligare ökas, ej torde vara för rörelsen serdeles behöfliga, då tillgång redan finnes å mynt af så väl f r:dr, som 24 sk. rgs valör; i följd hvaraf Utskottet finnér sig föranlåtet, att å Tobias Linds ofva.nberörde motion afstyrka bifall.
Kongl. Resolutionen den 16 Oktober 1684, § 8, innehåller: ”att Kongl. Maj-.t linner bäst och rådligast, att uti bergslagen blifver uti det fallet efter den ordning, som af ålder varit praktikabel och bruklig, efter som Kongl. Maj.t har större otjenst än tjenst och landet mera skada än fördel om Plakatet (den 10 Juni 1684) skulle der få stride efterlefvas, som annorstädes.” Af Konung Fredriks bref till Svea Holrält den 15 juli 1725 synes, att i Stora Kopparbergs bergslag ulklyfningar skett till ”20-, 50- eller 60:delar samt derutöfver, och uti Tuna, Säthers, Skedvi, Svärdsjö socknar och flerestädes till 20- ocli 5 0:delar och mera, hvaraf cj annat än skogarnes utödning och brist på koltillförsel för kopparverket tima kan.” Häradshöfdingarne hade dittills beviljat fasta Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 11 och uppbud å sådana små utklufna delar, men sådant skulle dem nu af Kongl Hofrätten strängeligen förbjudas. Provinsen Wermland bade, af ännu en annan anledning, fått tillåtelse till vidsträcktare hemmansklyfning.