Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon kysste hans händer, stillatigande, och såg på honom med frågande, en smula oroliga ögon. «Åhnej,» bröt han ändtligen af, «det är bara, att man blir så sentimentalt stämd ibland, utan att veta hvarför. Jag är så bottenlöst tungsint i kväll,» tillade han och log igen. «Gud vet hvarför! Det är bäst att gå och sofva på det. Godnatt, du! Och sof godt!» Han kysste henne och gick resolut mot dörren, men vände sig ännu ett par gånger om. Hon stod orörlig i samma ställning, han lemnat henne i, och såg efter honom med ett smil, fullt af god gråt, och med varma, kärliga, rådvilla ögon. Och så varseblef han henne ännu, då han halft baklänges gick ut genom dörren ... Dagen derpå var stämningen från aftonen som bortblåst. Det var sol och sommarlig himmel. De suto alldeles ensamma i kupén, på färden vidare norrut, uppsluppna och barnsliga, omfamnades och kysstes, foro från hvarandra, när plötsligt konduktören skred förbi utanför fönstret, och skämdes med njutning efteråt, då de af ett smil märkt, att han sett alltsammans. Fram mot midnatt till stego de af uppe bland fjellen. Månen stod klotrund, stor och overklig högt på himlen öfver en snötopp, och öfver hela floddalen låg en hvit dimma, så tät, att man skulle kunnat skära i den med knif. De ryste af köld, när de kommo ut; det rådde vintertemperatur. I det lilla hotellet stod stort aftonbord dukadt; der herrskade en trefnad som i rum der man sjelf länge bott och haft det varmt och godt, och de hyggade sig med katten, som satt och spann borta under ugnen. De suto länge samman vid téet – matsalen var husets enda uppvärmda rum – och talade ogeneradt samman, emedan ingen förstod deras språk, och blefvo varma och mätta och sömniga samt försvunno hastigt och huttrande hvar och en in i sitt iskalla rum, der de bara kände ett intresse: att så skyndsamt som möjligt komma mellan lakan och under dynor. De voro bittida på benen igen.
Ständers sida i detta afseende framstälda bestämmelser, Stortinget likväl måtte instämma i det alternativa förslag, att Riks-Acten (utom det reglementariska i 7 §, hvarom bägge Rikenas Representanter ej kunnat öfverenskomma, men med bibehållande i denna § endast af de stadganden, som redan ömsesidigt äro godkände) måtte anses i allt öfrigt å båda sidor antagen och bekräftad, samt genast utfärdas, underskrifvas och till Kongl. Maj:ts Nådiga sanction öfverlemnäs. Det reglementariska i 7 §, hvaröfver sålunda skiljaktiga meningar hade uppstått, skulle derföre till nästa Riksdag och Storting hänskjutas, för att då först till afgörande förekomma. Stockholm den 20 Julii 1815. På Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Högvörd. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Yällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Änders J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Bilaga till Mern. N:o 39. 1025 Bilaga till Mern. Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i anledning af Norriges Rikes Stortings Svar på den föreslagna Riks-Acten, till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden; gifven Stockholms Slott den 10 Juli 1815. Kongl. Majit äger nu den tillfredsställelsen att till Rikets Ständer, så väl i afskrift som i Svensk öfversättning, härjemte kunna öfverlemna det beslut, Norriges Rikes Storting fattat, i anledning af den föreslagna RiksActen, till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden.
Vill viduie iijl^lv8nin» l mule!. ko>n>nu 8uin!li^e ddliorunde liuncllint»:>r u!! !ill vedei I>orunde Dl-skol.! «>l veideinnus, oell loellldvee Xon^l. ii1r»j:t lljke!8 8!undee nlvd ull ivonAl. lXud oell Vniles! sUidse vulllevu^en. Dul.mn »! 8ll^ru. o 8 6.4 K /. Duns Dxeellenee dn8!iUck-8!g!8-lV1iili8!ern lieie V, ilie, re 6l,//e,r/l„,r/, Iluns 4ixeellenee 8!u!8-Nini8!ei n lör D!rikes >reudenu Herr LO^OU.
Men, är det möjligt, att mera än ögonblickligt kunna qväfva Naturlagarnes verkningar, och är ej begreppens inträngande i mea; niskosinnet, så mycket mera af de mäst oemotståndliga, som den sällan förmärkes förr, än dess följder spörjas. Menniskans val lärer derföre vara, att tillämpa dessa lagar i samhällslifvet, till mensklighetens nytta, eller att: förr eller sednare underkasta sig deras våldsmagt. Dessa äro de betragtelser, hvartill det under öfverläggning varande ämnet hänfört mig. Jag har, som jag förut nämndt, egentligen uppehållit mig vid förslagets första del. 794 Dan 17 Martil, eller verkningarne af den föreslagne offentligheten, och jag har gjort detta under önskan, att dess granskning och afgörande, måtte blif. va den första åtgärd det här röner. Öfverläggning, pröfning och beslut, öfver sättet attverkställa dettae,förslag, lära, som mig synes, ej blifva föremål för Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om dess första del, nemligen idéen af offentlighet ej blifvit gillad. Jag anser mig derföre ej i förtid böra utveckla, huru angeläget jag tror det vara, att om äfven denna bifalles, likväl den största uppmärksamhets och noggrannaste varsamhet vid pröfningen och beslutet öfver dess möjliga verkställande iakttages. Och då jag i hänseende till den förstnämnde af förslagets delar, i allt förenar mig, med hvad RiddarhusUtskottet deröfver i sitt betänkande anfört, får jag tillägga, att om gillandet af tankan i min motion är påkalladt af allmänna önskningar; om dess öfverensstämmelse med andan i vår Statsförfattning, och med upplysta tänkesättens allmännare syftning, är obestridlig, fordrar likväl ändamålets helgd, att i stadgandet för denna tankas utförande, kommande slägtei ej få skäl att ogilla och återkalla, hvad det närvarande beslutit.
Dock må valrätt ej utöfvas af actie-bolag, ej heller af Landseller Stads-Fiscal eller Krono-Länsman inom dess tjenstgörings-district, ej heller i och för tjenst af Underbefäl vid Krigsmagten, Vaktbetjente eller andre, som med desse jemnlike eller ringare äro. §. 2. Valrätten beräknas sålunda: Faslighets-egare, Krono-åbo. eller Boslällshafvare på landet beräknar efter fastighetens taxeringsvärde för 3000 R:dr En röst; för 6000 R:dr Två; för 9000 R:dr Tre; för 13,000 R:dr Fyra; för 18,000 R:dr Fem; för 25,000 R:dr Sex; för 35,000 R:dr Sju; för 50,000 R:dr Åtta; för 70,000 R:dr Nio; och för 100,000 R:dr Tio röster. Arrendator, som ofvan sagd är, beräknar efter den upplåtne fastighetens taxeringsvärde för 24,000 R:dr En röst; för 48,000 R:dr Två; för 72.000 R:dr Tre; för 104,000 R:dr Fyra; för 144,000 R:dr Fem; för 200.000 R:dr Sex; för 280,000 R:dr Sju; för 400,000 R:dr Åtta; för 560.000 R:dr Nio; och för 800,000 R:dr Tio röster.
Rikets Ständer hafva i noggrannt öfvervägande tagit de uti detta vigtiga ärende behandlade frågor, hvartill kommit en i enskild väg hos Rikets Ständer gjord framställning derom, att Staten måtte ulan uppskof medverka till utförande af en jernväg, att i sträckning från någon af de på Skånska kusten belägna, Malmöhus län tillhörande städer till Wetterns södra strand anläggas. De förvånande framsteg, produktionen och industrien i nästan alla riglningar gjort inom de länder, som förskaffat sig lätta och billiga kommunikations-medel, samt dessas mäktiga inflytande ej allenast på de närings-idkande samhälls-klassernas_ belägenhet, utan äfven på värdet och tillgången af de för det civiliserade samhällets alla medlemmar gemensamma lefnadsbehofven, hafva, i förening med de särdeles förmånliga resultaterna af här i Riket, inom några landsorter, redan anlagda mindre jernvägar, framkallat den af E. K. M:t omförmälda allmänna håg för jernvägars åstadkommande. Rikets Ständer äro också öfverlygade, att denna äfven genom enskilda uppoffringar ådagalagda håg och önskan att komma i åtnjutande af de fördelar, kommunikations-anstalternas förbättring visat sig medföra, skall ytterligare ökas och utbredas, i den mån kännedomen om de för alla näringar och all rörelse gagnande och välgörande följderna deraf mer och mer sprida sig bland detta vidsträckta rikes invånare. Den inverkan, varuprisen och transportkostnaderna inom ett land, under nuvarande Bih. lill B. St.
Dessa häkten utgöra en föreningspunkt, D e n 4 Juni f. m. 117 hvarmed liela Rikets 16'sdrifvarepersonal star i mer eller mindre beröring; oell så länge den moraliska smiltan ohejdad här insupes, skola dess följder, äfven för aflngsnare delar af landet, blifva lika märkbara i Hr Just. Statsministerns budget öfver brotten, som i statsverkets utgiftsbudget för fångvården. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Sprengtportens motion skulle blifva till remiss föredragen, så snart den blifvit skriftligen aflemnad. Föredrogos ånyo och biföl los StatsUlskrs, den 3o sisth Maj e. 111., på bordet lagda utlåtanden : JN:o 141, i anledn. af väckt motion om nalional-belöning för Öfverste Klingstedt; N:o 142, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å förre Häradsskrifvaren S. F. Hagelins und. ansökan om förhöjd pension; N:o i4L i anledn. af K. M:s nåd. remiss å Landträntmästaren i Malmö, Lagmannen Göran Wullfs ansökning om rättighet alt vid afskedstagandet erhålla pension till fulla beloppet af innehafvande lön; N:o 144, i anledn. af vackt motion att tills vidare förordnade embetsoell tjenstemän ej må berättigas åtnjuta annan lön, än den deras ordinarie tjenster på stat medföra, och att, örn någon embetsman erhåller fullmakt på flera ordinarie tjenster, lian må äga uppbära lön för endast en af desamma. Ånyo föredrogs StalsUtsk:s, den 3o sisth Maj e. m., på hordet lagda utlåt. N:o i45, i anledn. af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjélms, G., motion om upphörandet af begrafningshjelp? aftjenande. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
I närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström. Statsråden: Ehnemark, Lagerstråle, Björnstjerna, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anförde i underdånighet: »Uti den af Kongl. Majit till Rikets sednast församlade Ständer under den 21 September 1860 aflåtna nådiga Proposition om antagande af en författning angående verk - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JM 36. 19 ställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark, var, för den händelse att de lagförslag, som till ett ömsesidigt ordnande af detta ämne blifvit utarbetade inom de båda rikena, komme att af dessas nationalrepresentationer antagas, såsom en af sakeus beskaffenhet påkallad nödvändighet uttaladt, att sedermera i särskild författning blefve stadgadt att och på hvad sätt Svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekutiva kraft, måtte kunna inför svensk myndighet förnyas. Då nemligen i enlighet med det från dansk sida framställda yrkande, hvilket på de i den nådiga Propositionen närmare utvecklade grunder ansågs böra medgifvas, uti det för Danmark upprättade förslag till lag om verkställighet derstädes af beslut, meddelade af svensk myndighet, det ovilkorliga stadgande intagits, att dessa beslut voro, i afseende å ”foraeldelse”, underkastade samma reglor, som domar, afsagda i Danmark; så blefve deraf en följd, att den exsekutiva kraften för svensk myndighets beslut komme att i Danmark upphöra ett år och sex veckor från beslutets meddelande, med mindre detsamma i laga ordning förnyades.»
7 268 §, angående pensionsberätligad tjenslemans eller vaktbeljents öfverflyttande på pensionsstat utan derom gjord anhållan, samt vaklbetjeningen tillerkänd särskild pensions-rätt, äro lika lydande med 1861 års reglementes 218, 219, 220, 221, 222, 223, 221, 229, 226, 227, 228, 229, 250, 231, 232, 233, 234 och 239 §§. 269 §, angående Riksdalers-benämningen, svarar mot och öfverensslämmer med stadgandet i 256 § af samma reglemente. 270 §, angående upphörandet af tillförene meddelade stadganden, i afseende på Riksgälds-konlorels förvaltning, eger samma lydelse sorn hittills gällande reglementes sisla eller 237 §. Stockholm den 27 November 1854. Förslag1 till Reglemente för Riks gulds-kontoret. (Fortsättning.) Angående styrelsen ofver Riksgalds-kontoret. § 212. Riksgalds-kontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (66 § Regerings-fortnen). Styrelsen öfver detta verk är af Rikets Ständer uppdragen ut Tre af hvarje Riksstånd, enligt 67 § Riksdags-ordningen, valde Fullmäktige, vid hvilkas sammankomster ordet föres af den Ridderskapet och Adelns Fullmäktig, som, jemlikt Riddarhus-ordningen, dertill berättigad är. § 213. Genom dödsfall eller af andra tillfälligheter, bland Fullmäktige, mellan riksdagarpe, uppkomna ledigheter ersättas, när så fordras, medelst nya val, på sätt af det Stånd, för hvilket sådan ledighet inträffat, är föreskrifvet (69 § Riksdags-ordningen). Då någon Fullmäktig afgått, bör dess Stånds Kansli-direktion, genast efter det sådant blifvit bos Fullmäktige anmäldt, härom underrättas samt anmodas foga anstalt om ny Fullmäktigs inkallande i den afgångnes ställe. cS Stals-Utskoltels Memorial, M 378. § 214.
Lärjungarnes antal nu 40. b) Elementar-skolan underhålles af fattigmedlen, såsom en förberedande anstalt till Läse och Arbetsskolan. Lärjungarnes antal nu 20. c) Söndagsskolan, för äldre, hvilka i yngre åren försummat alt inhemta undervisning, underhålles af fattigmedlen. Lärjungarnes antal nu 40 a 50 stycken. d) Mobergska skolan, förenad med en underhållsanstallt, hvars fond nu utgörande 28,233 R:dr Banko blifvit först donerad år 1808 af Grosshandlaren Moberg, och sedermera utaf flere gifvare tillökad. För närvarande erhålla 46 medellösa flickor häraf 25 R:dr Banko hvardera samt derjemte undervisning uti läsa, skrifva, räkna och qvinnoslöjder. Till Stadens fromma stiftelser höra: a) Reutersköldska Hiltebarnshuset, grundlagt genom donation af ÖfversteLöjtnanten Reutersköld, som stadfästades 1825, sedermera genom enkan Solenii donation tillökad; och utgör fonden nu 30,174 R:dr Banko. Der lemnäs ett visst årligt underhåll åt medellösa harn af båda könen. År 1837 hafva 19 gossar och 23 flickor åtnjutit penningeunderstöd eller uppfostringshjelp från inrättningen. b) Fattighuset, först enkhus, grundlagdt 1754, har eget hus, hvarest nu vårdas och underhållas 31 ålderstegne qvinnor samt 18 gossar. c) Fattig-arbetshuset eger eget hus, doneradt af Öfverste Aminoff år 1827. Der åtnjuta nu omkring 60 personer fri bostad ochsysselsättas der med nyttiga arbelen. d) Sjö - 57 d) Sjömanshuset, hvarest ålderstegne, och till tjenst oförmögne Sjömän samt sjömäns nödställde enkor och harn, njuta understöd, utaf en fond, som tillkommer dels genom frivilliga gåfvor, dels genom vissa afgifter.
Gäller icke ett sådant aftal till upphäfvande af barnaarfs-egenskapen i den fordna förmyndarens hand; så vet jag icke, huru beskaflädt ett aftal skulle vara, för att kunna åstadkomma detta upphäfvande, så länge medlen icke vöre af den afgångna förmyndaren kontant utbetalta. Men att förmyndare-ansvarighet ej kan upphöra, utan en sålunda skedd kontant utbetalning, och förmyndare följaktligen ej äga att på sitt ansvar låta medlen qvarstå äfven så väl hos förra förmyndaren, som hos annan gäldenär, det lärer väl svårligen någonsin förut varit i lagskipningen antaget. Det kunde vara af nit för den omyndiges bästa, som man ville qvarhålla den från förmynderskapet afgående fadren eller förmyndaren vid ansvarigheten, äfven sedan annan förmyndare tinnes. Men då förmånsrätts-frågan uppstår endast vid fall af obestånd; kan just detta nit blifva för den omyndigas fördel menligt, såsom medförande otillständig befrielse för efterträdande förmyndaren och deraf följande förlust af förmånsrätt hos honom. Nedre Justitiä-Revisionen tyckes, af någon omtanka i detta afseende, hafva velat komma derhän, som skulle förmyndaren varit förordnad endast till fadrens biträde, samt ogillar den tankan, att lädrens egenskap af förmyndare för sin son hade i och med förmyndarens förordnande upphört. Hade förhållandet verkligen varit sådant, att fadrens förmynderskap icke upphört i och med detsamma annan person till förmyndare utnämndes, utan denne endast fått förordnande att fadren i förmynderskapet biträda; då hade ock detta såsom rätta skälet för den utgång, saken fått, bordt vara af domstolarna anfördt. Nu är härom ingen fråga, då domsluten, hvilande på helt annan grund, måste betraktas sådana de äro; och hade domstolarne förbigått ett skäl af den vigt, som det af Nedra Revisionen uppgifna äger, för att antaga andra ogiltiga; så vore besluten härigenom endast behäftade med en ytterligare brist. Domstolen yttrades tvenne särskilda meningar, ledande till ett gemensamt slut.
SIRI. Ja men hur kunde ni hitta på att –? Åh, det var skamligt! BIRGER. Det var en ögonblickets ingifvelse. Det hela föreföll mig så komiskt; jag skulle telefonera till er, och jag visste rakt ingenting annat än att ni hette Siri och att jag skulle helsa från Karl. Det första som slog mig var, att ni hade en så vacker röst; och jag ville höra den en gång till. Se’n öfverfölls jag af en tjufpojksaktig lust att få veta hvad ni och han kunde ha att telefonera er emellan hvarje eftermiddag. SIRI. Inte är det hvarje eftermiddag heller! BIRGER. Sedan jag bara börjat, drogs jag med allt längre; det blef alldeles för intressant. SIRI (far upp från stolen). Jesus – jag talade om Ida! Då är det min skull ändå! – Åh, det är förfärligt. BIRGER. Nej; det är inte förfärligt alls. Och tack skall ni ha. Hvad ni sade gjorde slut på den sista betänkligheten, och – SIRI. Tyst! Det är en vagn! Inte kan det vara de? Det är ju så tidigt. – Vi måste ha ut dethär! (Springer ut och in rymmande undan téservisen.) BIRGER (vill hålla henne qvar). Vänta ett ögonblick! Ni far ju som en tätting. SIRI. Jag känner igen vagnen så väl. Jag måste skynda mig. (Gör sig lös.) BIRGER. Nej, hör nu – SIRI. Det får bli en annan gång. (Springer alltjemt.) BIRGER (håller henne qvar med våld, skrattande). Måste det nödvändigt vara en gammal fru, ni skall resa till Italien med? SIRI (förvånad). Fru? BIRGER (ger henne lös). Ja. Och så en sak till: Är det så alldeles säkert, att ni hatar mig om jag inte är fattig? SIRI. Då – då har ni gycklat med mig! Och då är det alldeles säkert. (Ut.) HÄRADSHÖFDINGEN (klädd i pels). Min käre gosse! God qväll, god qväll. Jaså, du är kommen. Ja, det var en faslig händelse! Jag fick höra det först i qväll. Och du står i borgen?
Sitter hon då med barnen hemma och tarfvar föda för sig och dem, eller hon är barnlös och ej kan sig annorlunda föda; eller tränger annan nöd, så må hon till nödtorft sälja, dock med nästa fränders råd och bifall, om det är fast gods, som säljes. Sker annorledes, har mannen våld det köp, som med hustrun gjordt är, att. rygga och återkalla. Hustrun äger icke att gå i borgen utan mannens tillåtelse. — Hon äger idka handel eller annat näringsyrke, såvida mannen tillåter det och ikläder sig ansvarighet för de förbindelser, hon i och för rörelsen kan komma att ingå. Åsamkar hon sig i dylik rörelse gäld, så kan hon för densamma lagsökas, och förhåll es då med henne som vore hon änka. » jämför sina villkor mot den omyndiga hustruns, må lärde teoretiker debattera. Dock skall den behagligt trygga känslan af att med godt samvete kunna råda öfver något penningar anses om en bland de orsaker, hvilka fördärfva den sanna kvinnligheten samt inverka skadligt på äktenskapen, då blir det också bäst att man i föräldrahemmen återvänder till gamla dagars praxis, att nämligen låta döttrarna där, år ut, år in och cirka 14 timmar dagligen arbeta med alla de göromål och sysslor, som därstädes förekomma utan annan ersättning än födan, samt låta dem emottaga kläderna som en extra gåfva af föräldrarne. Så var det förr, och det är nog en bra praktisk förberedelse till en fullständigt beroende och omyndig ställning i det äktenskapliga hemmet. Mannen, huru god, kärleksfull och samvetsgrann han än må vara, kan, under nuvarande lagstiftning, ej komma ifrån sin ställning som hustruns välgörare, hur mycket han än må af sky densamma, ty o m hustrun ber eller fodrar penningar af honom, t. ex. till kläder åt sig och hans barn, är det j u blott olika former af samma sak, som möjligen är lika pinsam för båda makarne. Många män erkänna detta fullständigt, och liksom den penningförtjänande hustrun helt naturligt ställer sin arbetsförtjänst till gemensamt förfogande, gör mannen det äfven, och för båda makarne gäller då det lika naturliga villkoret, att den ena underrättar den andre, o m något utom de dagliga hushållsutgifterna, tages ur den gemensamma kassan.
5 Haft 3 18 Banko-Utskottets Berättelse, N:o 14. de qvittenser, hvilka från Banken utfärdas öfver verkställde inbetalningar å lån mot inteckning i fast egendom uti städerna och på landet, uppgift skall lemnäs om återstående oguldna kapitalbeloppet af samma lån, enligt det låne-extrakt, som hvarje år varder upprättadt, hafva Fullmäktige, på det att ändamålet med berörde beslut ändock måtte vinnas, förordnat, att Låne-afdelningens nummerböcker öfver fastighetslån, i stället för låne-extrakterne, skola vid meddelande af de anbefallda uppgifterna begagnas, samt att således å omförmälda qvittenser bör, i enlighet med nämnde böcker, antecknas lånets återstående oguldna kapitalbelopp, efter nästföregående inbetalning; och får Utskottet, beträffande denna Fullmäktiges åtgärd, hvilken synts Revisorerne lämplig och ändamålsenlig, tillkännagifva, att Utskottet, för sin det, icke funnit något emot densamma att erinra. § '<>• (1847 år Rev-Ber. § 59 samt Banko-Fullm. Ber. pag. 61.) Uppå derom af Kongl. Maj.ts befallningshafvande i Westmanslands län gjord framställning, att, med afseende å den nödställda belägenhet, hvaruti den jordbrukande klassen inom länet vid hösten 1845 sig befunne, någon lättnad i betalningsvilkoren måtte Diskont-verkets dervarande gäldenärer förunnas, hafva Fullmäktige, enligt hvad ofvan åberopade Berättelser närmare utvisa, under den 6 November 1845, med bifall till Banko-Diskont-Direktionens i ämnet gjorda hemställan, medgifvit
I och för verkställigheten af undersökningar rörande de vid senast förlidna riksmöte ifrågaställde Stats-jern vägsanläggningar, samt för utredning af alla dermed sammanhang ägande förhållanden, har en särskild jernvägsundersöknings-kommiUé blifvit utaf Kongl. Majit förordnad, hvilken kommitté upprättat och till Kongl. Majit aflemnat underdånigt betänkande med ritningar etc., för att lända till ledning vid den Nådiga proposition, som lärer till Rikets Ständer komma att aflåtas om fortsatt bearbetande utaf jernvägssträckningar inom landet. Såsom här ofvan blifvit visadfc, har utaf statens vestra och södra stambanor en sammanlagd längd af 231/, mil redan hunnits så färdig, att daglig rörelse derå äger rum. Erfarenhet har härigenom vunnits derom, att, när jernvägar i stor skala anläggas och trafikeras genom Statens försorg, blir det ock oundgängligen nödigt, att handhafvandet utaf allt som angår dessa kommunikations-anstalter, — såsom underhållet af den för dem erforderliga rörliga materialen, trafikens skötsel med dertillhorande vidlyftiga redogörelser, samt befälet öfver den stora mängden tjenstemän och betjente som vid de nya kommunikationerna måste vara anställde, m. m., — uppdrages åt en särskild styrelse för stats-jernvägarne, på sätt som äger rum i andra länder, hvarest en del jernbanor blifvit anlagde samt fortfarande trafikeras genom s-taternas försorg. 43 Visserligen torde många hysa deri åsigt, att Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader kan och bör öfvertaga samtliga de i och för skötseln af stats-jernvägariie och rörelsens bedrifvande derå nödiga göromålen; men förmodligen lärer ingen numera vara så helt och hållet utan begrepp om hvad det vill säga att handhafva och rätt sköta dylika detaljer, att påstående skulle fortsatt göras derom, att öfvertagandet utaf den genom stats-jernvägarnes anläggning nödigblifna vidlyftiga administrationen vore möjlig utan betydlig tillökning uti Vägoch Vatlenbyggnads-Slyrelsens Embelsmanna-personal.