Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som icke velat omfatta denna åtgärd, utan i stället .dylik och all annan afsLyrkt.” STOCKHOLM, eckstfinska doktryckeriet 1840. sillin. Besu.- och Elon.- Utskottets Betänkande, N:o 32. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Maj, kl. 12 mield. Betänkande, i anledning af väckte motioner, om ändring i författningar ne, angående allmänna vägars underhållande vintertiden. Till allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade: Från IJögvördige Preste-Ståndet. Ett af Herr Prosten Sandberg ingifvet memorial, hvaruti han hemställt, att 5 § af Kongl. Förordningen den i3 September 1790, såsom in-, nehållande den obestämda föreskrift, atl Kronofogden vid de vanliga uppbörds-stämmorne må, utan serskild vedergällning, plogpenningarne uppbära och till ploglagen utdela, mätte ändras, så alt berörde stadgande icke må lemna rum för sådan tolkning, att det står i Kronofogdens fria val, om han vill åtaga sig detta besvär eller icke, samt att, sedan penuingarne äro uppburne, utdela och redovisa dem, när och huru honom godt synes; hvarföre motionären föreslagit, att stadgandet måtte gifvas följande lydelse: ”Den således för alla ploglagen uti hela socken eller häradet löpande betalning, kommer afl sammanslås och elter hemmantalet fördelas på alla dem, som, eller lag, uti väge-plöjnings-besväret böra deltaga; hvarefter det åligger Kronofogden, vid ansvar såsom för tjenstefel, att vid de vanliga uppbördsstämmorne den fastställda plogningsbetalningen, utan serskild vedergällning, uppbära och i Maj månad vid socknestämma lill ploglagen utdela samt deröfver bevis taga, hvilket före Juni månads utgång till La nds höl di agen insändes.” Frän Hedervärda Bonde-Ståndet, Ett memorial , hvaruti Riksdags-fullmägligen Lars Larsson från Elfsborgs
Det förslag, som jag tog mig friheten göra, och sorn jag hört understödjas af flera, har verkligen det fed, som Hr von Hartmansdorff sist anmärkte, att det icke står i full öfverensstämmelse med en föregående författning af år 181 r, ang:de fattigvården, der det stadgas, att hvar och en, som sjelf icke behÖfver understöd, skall till fattigvården lemna bidrag. För att undvika denna stridighet, lager jag mig friheten göra ett obetydligt tillägg, som derifrån befriar förslaget. Detta tillägg skulle insättas i slutet af första punkten, och hela förslaget lyda som följer: ”Sockenstämma må besluta afgifter för communala behof, dock icke af andra än dem, som i slämman röstägande äro, såvida icke i något särskildt fall förut annorlunda stadgadt är. Vid afgifters uttaxering följes samma beräkningsgrund, som gäller för rösträttigheten.” Det är blott detta tillägg, som gör att förslaget icke star i strid med en förut promulgerad författning. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Hr Gripenstedt, om han ej skulle vilja utbyta ordet behof emot åligganden, jemlikt de förslag, som förut varit under R. o. Ad:s pröfning. Den 8 Mars t. ra. Hr Gripenstedt: DA jag är skyldig att tro och äfven tror, att den siste värde talaren i detta fäll har större insigt än jag, så lättar jag mig gerna efter hans önskan ronde utbyte af elei ifrågasatta ordet. Hr Mannerskantz: Jag hemställer, om icke i det fallet äfven borde efter communala åligganden tilläggas : ”för skolundervisning, fattigvård och helsovård”; emedan det behöfver bestämdt utsättas för hvilka ändamål communerne må äga rättighet att på detta satt taxera sig. Frih. Cederström: Socknarnes åligganden äro eller blifva i lag och författningar stadgande», och der behöfver ingen beskattningsrätt dem tilläggas; ty lagen bestämmer huru dervid skall gå till. Om åter afyifter skola kunna beslutas för communens behof, så blir det en beskattningsrätt, som man tillåter ad libitum.
Medelpunkten i en stor släkt, som med innerligaste kärlek är fäst vid henne, och föremål för den mest oskrymtade tacksamhet från dem, som hennes goda hjärta hulpit, ser fru Rhodin sin lefnadsafton komma, ljus och fridfull. Och en lång och lycklig och säll lefnadsafton har hon framför sig, mänskligt att döma. Hon har också väl förtjänat den. Den så tidigt bortgångne diktaren Curt Thelander har skrifvit ett par vers, som jag tycker passa så väl in på originalet till Iduns dagsbild. Jag meddelar dem här såsom afslutning på min anspråkslösa teckning af fru Olivia Rhodin. » Du äger hjärtats snille, du, och vacker är du äfven. Den andestarka husets fru vid sländan och i väfven af ålder mötts med vördnad stor som mannens maka, barnens mor och hemmets vårdarinna. I sagan och i sången bor en bild af nordens kvinna. Och är väl detta intet värdt, att kära munnar mätta, att allt du håller dyrt och kärt få hjälpa ömt tillrätta, att vara så i fröjd och ve det egna hemmets goda fe, med bot för hvarje skada, att kunna mot de sorgsna le, och glädjas med de glada? » Hugo Falk. €n landsplåga ". V anligen prisar man sig lycklig, för det man lefver i ett lagbundet samhälle och menar därmed, att den ena individen ej saklöst får missbruka sin frihet till förfång för den andra. 1 det moderna samhället förekomma dock missbruk, som förnärma enskildas rätt utan laga påföljd — emedan lagstiftarne icke följt med sin tid. Bland dylika missbruk är det öfverallt förekommande pianoklinkandet ett af de svåraste. Det har ingått i allmänna föreställningen, att till kvinnouppfostran ovillkorligen hör pianoklink, utan afseende på o m benägenhet för musik eller musikalisk begåfning förefinnas hos dem som uppfostras. Därför klinkas också öfverallt inom alla klasser, ja äfven hos portvakter, vaktmästare, innehafvare af mjölkmagasin, andra handelsidkare, handtverkare o. s. v., så snart barn finnas, och exempel förekomma ofta nog därpå, att pianoklinket göres till något hufvudsakligt, så att vä- sentlig och nyttig undervisning åsidosattes.
Julii under N:o 124 afgifne, samt den 22 i berörde månad e. in. på bordet lagde Betänkande, öfver det af Comiterade Jill utarbetande af en plan för en förbättrad fattigvård underdånigst inlemnade förslag till en allmän stadga for fattigvården i Riket och tiggeriers hämmande, jemtenågie Riksdagsfullmrgtiges 1 samma ämne ingifne särskildte Memorial; än ock den 25 sistl. Oct. under N:o 209 meddeldte samt den 31 derpå följde e. m. pä bordet lagde Utlåtande öfver de vid förstnämnde Betänkande gjorde anmärkningar; fanaRidderskapet och Adeln för godt att Utskottens be - Trot Vtår. rf. i? Nov, H:s, iz9 rörde Utlåtanden afslå, med tillagg att Elisens Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifva, att, sedan Kongl. Majit genom öfverlemnande vid denna Riksdag af Comiterades Betänkande och förslag till en förbättrad fattigvård i Nåder uppfyllt Riksens Ständers underdåniga begäran härutinnan, och Riksens Ständers af Comiterades undersökning inhemtat, att fattigvården inom riket allt efter olika sedvanor, local och tillgångar på inångfalldigt olika sätt Besörjes, vid hvilket förhållande Riksens Ständer funnit, att en allmän fattiga vårdsstadga för hela riket ovilkorligen skulle åstadkomma rubbning i den nu rådande ordning och till någon del ingripa i den rätt och pligt allmänheten hitintills haft att sjelfve vårda och besörja sine fattiges underhåll; Riksens Ständer alltså på grund häraf, och med underdånig erkänsla för Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg att genom den föregångne undersökningen sätta Riksens Ständer i tillfälle att med sakkännedom bedöma ett ärende, der misstag äro af så vådliga följder, ansett någre andre författnin. gar angående den allmänna fattigvården, än de nu gällande, för närvarande icke böra utfärdas. iso Prof, Ut dr. H. J? Hov, isa. S. D. e. m.
N:o t>4. slutat sina studier och deri yngste, elter nyligen aflagd kameral-examen, är anställd hos en Häradsskrifvare, der han tills vidare måste betala för sig och derefter har att genomgå den extra-ordinarie tjenstemannens långa lönlösa bana. För den sålunda efterlemnade familjens framtid äro utsigterna mörka. Bouppteckningen efter den bortgångne förtjente embetsmannen utvisar nemligen, i stället för tillgång, en brist af 117 R:dr 40 öre. Enkefru Theorell innehar visserligen i pension uti Civil-statens enkeoch pupillkassa R:dr 250: — och i Häradshöfdingarnes, Lands-sekreterarnes och Lands-kamererarnes enskilda enkeoch pupill-kassa högst » 525: — Summa R:dr 775: — men jag behöfver ej påpeka huru föga denna inkomst förslår för de behof, jag nyss antydt. Under sådana förhållanden har jag ansett Rikets nu församlade Ständer värdigt att, såsom en ytterligare gärd af högaktning för den bortgångne mannens sannt fosterländska sträfvanden, hans outtröttliga verksamhet i det förtroende-embele han på Rikets Ständers uppdrag så länge förvaltat samt hans förtjenster om vår lagstiftning och om utvecklingen af vårt politiska lif, förunna hans efteriefvande enka, Fru Kammarrådinna!» Sofia Wilhelmina Theorell, född von Schwerin, som redan uppnått 64 års ålder, för hennes återstående lifstid en årlig pension, motsvarande t. ex. en tredjedel eller en fjerdedel af den pension hennes man i lifstiden åtnjöt, att utgå från den dag sistnämnda pension upphörde eller från och med början af innevarande år 1862. Om remiss af motionen till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 22 November 1862. A, E. Ros. Motioner hot Ridderskapet och Adeln 1802 N:o 55 145 X:» 55.
Härigenom har gamla ull-diskontfondens behållning småningom så minskats, alt densamma vid 1848 års utgång endast utgjorde 31,320 lUdr 4 sk. 6 rist, eller, med afdrag af osäkra fordringar, 22,080 llidr 34 sk. 3 rist Biko, hvilken behållning, såsom hufvudsakligen liggande i värdet af ullmagasins-byggnaden, icke, åtminstone för närvarande, är disponibel; och är det otvifvelaktig!, att, så länge de å fonden nu anvisade årliga utgifter icke kunna i någon betydligare mån minskas, fonden ej heller hädanefter skall kunna med de för densamma anslagna inkomster betäcka nämnde utgifter, utan nödgas ytterligare öka sin skuld till manufaktur-diskontfonden. Hvad nu beträffar det af särskilde Revisorerne gjorda förslag, att gamla ull-diskontfonden måtte sammanföras med manufaktur-diskontfonden, så har, på sätt Rikets Ständers Revisorer antydt, fråga härom förut blifvit väckt, nemligen af de till granskning af diskontfondernas räkenskaper för år 1835 af Eders Kongl. Majit utsedde Revisorer, hvilka, likväl endast under förutsättning, att manufaktur-diskontfonden kunde befrias från vidare utgörande af års-anslaget till Teknologiska institutet, -tillstyrkt vidtagande af nämnde förändring, — i anledning hvaraf Kollegium, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemväl hemställde, att förstnämnde fråga icke måtte blifva föremål för nådig pröfning förr, än sig visat, om och hvilka andra medel kunde af Rikets Ständer utfinnas till bestridande af berörde årsanslag; och bar ofvanuämnde förslag sedermera icke föranledt någon åtgärd.
(Rum och tid för handlingen: ett läger undet det krig, som germanerna under Arminius ' eller Hermanns ledning förde mot romerska väldet.) Och hvarför måste denne d ö? » » Du talar väl. M å den dö, som hittills varit lyckligast. Det är väl den förstfödde. » » A c k! » » Gif dem din tredje s o n! H a n förstör i fråsseri, hvad du samlat med måttlighet. J e Redigeras af Sophie Bidrag mollagas med Linge. tacksamhet. Logogryf. I alla » damers egen » Det är väl ej ur vägen, Att min historia skrifs i korta drag. Nå — i familjekretsen Jag oftast står i spetsen För många goda, vackra företag. De flesta handarbeten, Som fliten, sparsamheten Samt smak och mod ha skapat i ett hem — Så låga som i höga — Det först och sist mitt öga Dock var, som stads ' var fåstadt uppå dem. Den rol, som jag får spela, Ar den, att noga hela Hvad söndradt blifvit under tidens gång, Det skingrade förena, Att fru och döttrar tjäna, Att gå än nätt oeh än i långa språng. D U Men som det går i lifvet: Mig tack blir sällan gifvet. Man tänker nu, som förr, nog just som så: Hvad gör det, om du brister; Ty om ock en man mister, Det många tusen andra återstå. Hvad ock jag kallas bara. Och hvad han plägar vara Den väg, som ofta framför mig är sträckt. Samt hvad jag då får göra, Då andra med mig köra. Och så, hvem kallas kan min tjocka släkt? Kvinnliga arbetares löneförhållanden. Stockholms allmänna kvinnoklubb hade hos Lo rénska stiftelsen anhållit om understöd för att närmast inom hufvudsfaden verkställa undersökningar rörande kvinnliga arbetares löneförhållanden samt upprättande af en statistik öfver dessa. Klubbens ansökan är nu beviljad så till vida att understöd skall utgå från stiftelsen i mån af arbetets fortgång till ett belopp af högst 700 kr. med rätt för stiftelsens styrelse att öfverse och kontrollera undersökningarnas resultat. Innehållsförteckning. Tolda Alström, född Hammarström; af Amanda Leffler. (Med porträtt). — Serenad; poem af Ernst Högman.
Hennes hjerta slog af fröjd hvar gång ett nyfiket ansigte trycktes mot en ruta eller någon stannade och vände sig om för att betrakta det dyrbara plagg, hon bar. Den kappan hade hon talat om ända sen den hängdes ut att skylta i Holmqvists fönster, men konsuln hade alltid sagt, att tiderna voro så dåliga, och trots alla pikar, böner, tårar och vredesutbrott hade han ej velat • * lemna henne några pengar till den. Spanska konsulns fru, statsrådets dotter, höll på att spricka af harm, när hon på konsulinnan Kihlbergs kropp såg den der kappan, som hon inte ens vågat drömma om. — Observerade tant fru Kihlberg? skrek hon till en gammal dam, som satt och stoppade en barnstrumpa. — Hva ’? utbrast den gamla damen och förde handen till örät. — Såg tant fru Kihlberg? skrek konsulinnan och lutade sig fram öfver bordet. — Ne-ej! Hva ’ var der med henne? — Hon hade på sig den der magnifika silkessam-metskappan, som hängde i Holmqvists fönster, skrek konsulinnan. — Jo, jag tackar jag, sade den gamla damen och nickade med hufvudet. Fint skall det vara, kosta hvad det vill. — När sämre folk kommer bra till det, så bli de alltid så öfverflödiga, skrek konsulinnan. — Hvad var hennes far? sporde den gamla damen. — Bara en simpel vaktmästare i utbrast konsulinnan och frynte på näsan, och när han dog, stod hustrun på bar backe med fem ungar. Som flicka fick fru Kihlberg både skura och tvätta och spinna och väfva, och sommar ut och sommar in gick hon med en gammal kofta, som jag skänkte henne. Mei&gt; nu hvarken spinner eller väfver hon utan ligger och drar sig till klockan tolf — och likväl är hon finare än liljorna på marken. — Högmod går för fall! sade den gamla damen, lade bort strumpan och tog sig en annan i högen af barn strumpor, som betäckte soffan. Konsul Kihlberg och hans fru promenerade emellertid Storgatan fram. Luften var qvalmig, och det mulnade starkt. Svalorna snuddade nästan vid gatstename med sina # långa vingar.
Hans Excel!ence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Herr Tersmeden _, Pehr Reinhold_, och Grefve Gyllenborg, Johan Henning, i anseende till deras snart förestående afresa från Riksdagen, afsagt sig att vidare vara Ridderskapets och Adelns Electorer. Justerades 9 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 29 sistlidne Maji fattade beslut. Upplästes följande från Lagutskottet inkomne Betänkande!): Af den 18 sistlidne April: N:o 59. Öfver väckt motion om ändring och tillägg i 8 §. af 17 Cap. Rättegångsbalken. Af den 5 sistlidne Maji: N:o 60. Öfver väckt Motion om stadgande af skyldighet för dem, som bevittna underskrifter å Förmynderskaps ansöknin - 6? Den i Jim i i. gar eller andra vigtiga handlingar, att, då underskriften sker med styrd hand, intyga, att undertecknandet skett med redigt förstånd och fri vilja. Öfver väckt Motion om ansvar å Embetseller Tjensteman, som biträder någon med uppsättande af Testamente, hvilket sedermera befinnes vara olagligt. Af den 4 sistlidne Maji: N:o 62. I anledning af åtskillige Motioner om ändringar dels i ConcursLagen den i3 Julii 1818, och dels i Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulär i Concursmål. Af den 5 sistlidne Maji: N:o 63. I anledning af väckt Motion, rörande debitering och redovisning för den ersättning, som tillkommer KronoBetjente för fortställande af kallelser i Concursmål. Af den 8 sistlidne Maji: N:o 64. I anledning af gjorde anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Betänkanden. Lades på bordet. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den 4 Jun i i f. m. 63 Thorsdagen den 4 Junii 1829. Plenum klockan g Förmiddagen.
yiSegre den vilje, som svärdet ur Mäktigt kan dra och af eggarne Fredliga plogar. skida smida » Gif oss vårt dagliga bröd. Med hvarandra Måste vi bedja och dela oeh vandra, Själfviskt ej njuta. » Herre tillgif oss. Man slår Skulden likt nöden är stor och Fräls oss från ondo! icke ensam, gemensam. » Frestelser locka. Som ränner i faran Måste vi rycka ur bländande snaran Irrande likar. » Riket är ditt, äfven makten. » Här lade maktlösa händer lian samman och sade Sakta sitt: Amen. Anna Knutson. Kvinnorna oeh konsthistorien. id flere tillfällen har i Idun framhållits, K hur viktigt det är, att våra unga flickor efter slutad skoltid icke helt o c h hållet tilllåtas uppgå i ytligt sällskapslif; fastmer böra vi sporra dem till att allvarsamt fortsätta sin bildning o c h särskildt söka inverka på deras utveckling genom valet af lektyr. Vanligen kasta sig de unga damerna kritiklöst öfver dussinromaner, som fresta till allehanda illusioner o c h öfverspändt svärmeri. G o d a förtäljningar däremot förfela ej sitt förädlande inflytande; men jämsides härmed skulle vi varmt vilja anbefalla mödrar o c h uppfostrarinnor att tillsamman m e d de unga flickorna odla ett studium, som mer än de flesta är ägnadt att bilda sinne o c h smak, nämligen konsthistorien. Bedan länge har denna vetenskapsgren erkänts tillhöra allmänbildningen, o c h man har beredt 1 den en plats vid vårt lands läro I DU N 1894 säten samt i o c h g e n o m densamma sökt vidga gränserna för den historiska, geografiska och litteraturhistoriska undervisningen. Men skolan kan likvisst endast gifva ett uppslag till studiet af konsthistoria: ett grundligare inträngande däri måste öfverlämnas åt den enskildes flit. P å tal inom konstens olika områden får man så ofta höra utlåtanden, som helt visst förråda ytlighet mera än blygsamhet: » J a g förstår inte sådant d ä r! » Nåväl, må man fullständiga sitt vetande o c h ej söka dölja sin sömnaktighet b a k o m denna tarfliga anspråkslöshet!
När 17:de §:n förevar till behandling, hade jag ernat föreslå, att en vice ordförande i Adelsrriötet skulle utses genom val, så att, i händelse af ordförandes frånvaro, icke främsta närv:de ledamot ovilkorligen skulle föra ordet. Jag kom då att försumma mig och förslaget hlef således icke framställdt, men i öfverensstämmelse med den antydda åsigten, tager jag mig friheten föreslå, att förev:de mom. måtte komma att lyda: I Utsk. föres ordet af den, som dertill blifver af R. o. Ad. vald. Fördelen deraf, att ordförande väljes, torde ligga i öppen dag, så att jag icke behölver derföre närmare redogöra. Jag vill blott nämna, att det kan inträffa, att t. ex. en medlem af de efter 1809 uti grefligt stånd upphöjda ätter skulle vara särdeles lämplig till ordförande, och då vore man, om Utsk:ts förslag bifölles, tvungen att, om man ville hafva honom till ordf:de vid Utsk:ts tillsättande, förbigå grefvar med högre nummer, icke passande att föra ordet i Utsk:t, men deremot att vara ledamöter i detsamma. Frih. Klinckowström: Det kan visserligen icke bestri das, att det i flera fall kan vara fördelaktigt, om ordf:den i Utsk., nämnder oell sammankomster utses genom val, och R. o. Ad. har, på sätt denna Riddarh.-Ordn. visar, icke varit obenägen för en sådan sakernas ordning, enär vi redan beslutat, att den, som vid Adelsmöte skall föra ordet, skall väljas; men jag anser dock, att Utsk:ts förslag i denna del bör bifallas, ty har under de tider, då vida vigtigare angelägenheter, än hädanefter torde blifva händelsen, ålegat Utsk:t, ordf:de-platsen intagits af främste närv:de ledamot af R. o. Ad., torde samma förfarande äfven hädanefter kunna iakttagas.
Af sådan orsak har Herr Prosten yrkat, att i Bevillnings-Stadgan måtte intagas en bestämd föreskrift derom, att Mantalsoch Skattskrifning icke må utsättas på Lördag, eller den dag, som föregår någon Högtid , samt förrättningen aldrig hållas utom det Pastorat eller district deraf, som för dagen förekommer till skattskrifning, uti hvilket yrkande åtskillige Ledamö» ter af det Högvördiga Preste-Ståndet instämt, Då Utskottet tror sig dels kunna för» utsätta, att de fall, som Motionairen uppgifvit, torde höra till undantag, och dels måste antaga, att, enär en hel följd af Mantalsoch Skattskrifningsförrättningar skola utsättas, sådana local-förhållanden och andra omständigheter kunna vara för banden, att äfven de omnämnda afvikelserna någon gång torde vara af en nästan oundviklig nödvändighet, så anser Utskottet, att en sådan bestämd föreskrift, som Bevillning.^-Utskottets Betänkande N.o Sy.. 35 nu blifvit yrkad, Sr destomindre lämplig, eller af något tvingande behof påkallad, som Utskottet tror det böra förmodas, att Läns-Styrelserne sjelfmant lära söka undvika alt utsätta ifrågavarande förrättningar på mindre passande dagar och ställen; i grund af hvilka skäl Utskottet får afstyrka bifall till Herr Prosten Grevillii ofvannämnda Motion, och ansett föreskrifterna härom icke böra undergå någon förändring. jPttg' 43. I öfverensstämmelse med Bevillningsoch Lag-Utskottens af Rikets Högloft. Ständer bifallna Betänkande, N:o 9, angående skyldighet för Borgare, atti Staden vara Mantals-och Skattskrifves, är nu ett stadgande i Förslaget intaget; äfvensom föreskrift deruti meddelas derom, huru och hvarest Contingenteller Getiant-Borgare skola i mantal uppföras och erlägga sin skatt.
Jägareregrte, som består af 600 man finnes i Sverige ej mer än circa 2100 man jägare, nemi. Wester och Norrbottens jägarekorpser å tillsammans 943 man och Jemtlands reg:te å 556 effective man, (jag vill ej göra afseende derpå, att detta sednare reg:te f. n. ej ' 27* 420 Den 13 M a r s. kan disponeras utom provinsen), och att således jägarne eller lätta infanteriet utgör, om stammen beräknas till 34,000 man, circa 6 proc. af stamtrupperna och om stam och beväring gemensamt beräknas till 115,000 man endast circa 2 proc. af arméen. Intet land äger väl ett så ringa antal lätta inf.-trupper och äfven med de mest elementära kunskaper i krigsyrket torde kunna inses, att i vårt fädernesland, som är sä kuperadt, det ej kan vara med Statens fördel öfverensstämmande alt utan förändring i de öfriga militära dispositionerna vidtaga en förminskning i detta truppslag. Det rationella är således att behålla regdet. Hvad anskaffningssättet af trupper beträffar så har jag för mycken kärlek för vår indelta arme, för att icke anse det såsom en lycka om hela armén vore indeldt, men vär fattigdom tillåter oss icke en så fulländad militär-organisation, och just denna fattigdom har tvingat Regeringen, att vidtaga den utvägen, att begagna värfvade trupper, såsom just förhållandet är med Wermlands fältjägareregde. Detta har likväl icke hindrat, att denna trupp intagit ett aktadt rum i Sveriges krigshistoria. De sednaste fälttågen i Tyskland lemna härpå ojäfaktiga bevis. Vidare anför Utsk., att jägarne inom Provinsen skulle åtnjuta ett mindre godt namn eller någonting dylikt och att detta vore beroende på deras lönevilkor och ijensteförhållanden. Nå välan! förbättra då deras vilkor, anslå medel dertill, så kunna nog deras tjensteförhållanden ändras så att ett vakande öga ständigt kan följa truppen. Men är det skäl derför att indraga regdet?