Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tager mig anledning dertill af Rikets Ständers yttrande under riksdagen 1837—1838, då Rikets Ständer medgåfvo behofvet af löne-förbättring, men afslogo den i och för Regementets begärda reorganisation, samt af Rikets Ständers yttrande i sitt beslut riksdagen 1839—1860, då Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhöllo att reorganisationen skulle så tillgå att de officerare, som nu äro i åtnjutande af anslaget, ej måtte blifva derpå lidande, hvarken i sitt avancement eller öfriga förmåner. En kapiten vid Lifbevärings-regementet har i behållning på sin lön, med inqvartering, 1,100 R:dr R:mt; men då inqvarteringen afdrages, hvilket är fallet då man ej under 6 månader varit i tjenstgöring, m. 11. skäl, återstår blott 873 R:dr R:mt, eller 123 R:dr mindre än då han inträder på pensions-stat; och kapitens-lönen är 224 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 74. dock det högsta han kan ernå till dess han, efter 35 års tjenstgöring, kan få litet mera 5 sorn pension. Löjtnanten har, med inqvartering, omkring 500 (säger Femhundra) R:dr R:mt och, utan densamma, 350 R:dr R:mt. För under-löjtnanten är lönen, utom inqvarteringen, 250 R:dr R:mt. Man kan deraf finna orsaken hvarföre man måste sparat så länge för att kunna aflöna 4 2:drekapitener vid Gardet, då dock regementschefs-lönen, länge nog bespard, uppgick ensam till 4,000 R:dr om året. Och ännu innan yngste kapitenen vid Lifbevärings-regementet kan erhålla pension åtgår 15 år och för den återstående löjtnants-graden 20 å 25 år.
Det är så enkelt att om någon är anhängare af något samfund i Europa, det må vara i öster, vester eller söder, och vill att man i allt skall följa exemplet derstädes, är det alltid gifvet, att dea bästa orsak man kan framföra är, att man skall imitera den civiliserade verlden; ty det begrepp, man gör sig 0111 den civiliserade verden, beror alltid på den nation, hos hvilken reformationen skall verkställas. Hvad^det Den 19 December f. m. a85 beträffar, atl man skall imitera den civiliserade verlden, så får jag först och främst anmärka, att det är en orimlighet, ty 0111 någon ide'e fattas i Asien eller Afrika eller hvar sorn helst, så är det allsicke bevist alt den är riktig. Följaktligen är det i högsta grad taladt i vädret, att man skall imitera den civiliserade verlden. Hvar och en idde, som man tror sig böra följa, bör försl och främst vara bevist såsom sann, och det ar oriktigt alt följa den innan bevisningen skett. 1 öfrigt ligger det en hög grad af grymhet i begäret att alltid vilja införa främmande folks exempel, ty den menniska, som har rikliga statsmnnnabegrepp och riktig kännedom af de vettenskaper, som böra leda menniskans handlingar, kommer sällan fram med förändringar, och vet att sjelf göra en förändring, som sker i fullkomligt lugn och som icke rubbas, hvilket alltid är del bästa. Vi veta ganska väl, mine herrar! att det finnes en högre lag än våra ide'er, som styr verlden. Vi veta ganska val att det icke är genom oss, som verlden existerar, att vi äro atomer i det stora hela, och under så många hundra år, som verlden existerat, har man funnit att det bästa sättet är att ovillkorligen följa de lagar, som Försynen och Skaparen Hr Frih. o. Landtm, afbröl Frih. von Döbelns yttrande, och hemställde örn icke han gick alltför mycket ifrån ämnet, som var justeringen af Exped.Ulsk:s förslug N:o 172 till und. skrifvelse till K. M. Frih. von Döbeln:
Alla dessa svar äro affaltade uti fullkomlig likstämmighet med dem, som tili Kongl. Danska Regeringen blifvit från de särskilda magterne afgifne. Kongl. Grekiska och Stor-Hertigliga Toskanska Regeringarne hafva inskränkt sig till att erkänna emotlagandet af den (ill dessa hof aflätna förklaring. Från Kejserliga Brasilianska Regeringen har svar ännu ej hit ingått. Kongl. Majit har om detta, för ett ostördt fortsättande af våra fredliga yrken, samt för vår handelsoch sjöfarts oafbrutna gång så tillfredsställande måls uppnående, velat lemna Rikets församlade Ständer kännedom, så mycket hellre, som derigenom Sveriges och Norriges politiska förhållanden till alla främmande magter för närvarande kunna anses fullt tryggade. Kongl. Majit erkänner med tacksamhet, att den fosterlands känsla och det förtroende till Kongl. Majits landsfaderliga afsigter, hvilka Rikets Ständer, vid detta tillfälle så enhälligt ådagalagt, böra anses hafva till det åsyftade ändamålets vinnande, i väsendtlig mån bidragit. Kongl. Majit, som lill Rikets Ständer hembär uttrycket af Sin uppriktiga tillfredsställelse, skall fortfarande egna Sina oaflålliga omsorger åt alla de åtgärder, som blifva erforderliga till Neutralitetens upprätthållande, i enlighet med de af Kongl. Majit stadgade och tillkännagifna grundsatser. Kongl Majit förblifver Rikets Ständer med all Konungslig Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. Stjerneld. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 6i. 5 Afskrift af Protokollet öfver Utrikes-Departementets Ärende, hållet inför Hans Majit Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 15 Mars 1S54. o i • härvarande: 'a u i Hans Exc.
På grund af allt delta, har Utsk:s majoritet trott, att då 1824 års merberörde kungörelse icke uppfyllde det dermed åsyftade ändamål, man borde vidtaga något steg, som kunde på ett mera verksamt sätt afhjelpa de anmärkta missbruken. Jag medgifver visserligen att dylika missbruk jemväl må förefinnas bland glasförare och s. k. skojare, och att man äfven ägt någon anledn. stadga inskränkning i deras nu ägande rätt att kringvandra, så vida icke särskilda omständigheter väckt betänkligheter mot dylik åtgärd; men dels kan jag icke inse att R. St., derföre att Utsk. icke föreslagit något i afseende på desse sistnämnde, skulle anse sig förhindrade alt i fråga om lumpsamlare vidtaga nödvändiga åtgärder; dels är det ock en väsendtlig skilnad emellan den skada, som lumpsamlarnes kringstrykande förorsakar, och den 90 Den 8 Mars f: m. sorn de mera fåtaliga glasförarne m, fl. kunnat åstadkomma. Jag anhåller derföre, att 11. o Ad. ville, med behjertande af desse och öfriga i Utsk:s betänk, anförda skäl, lemna sitt bifall till dess förevar. betänk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Inom Utsk. har jag reserverat mig emot ifrägav. betänk., och anhåller derföre i fullföljd deraf att R. o. Ad. ville afslå detsamma. Jag anser detta betänk, vara godtyckligt och orättvist. För det närvar, finnas kontroller stadgade, som, ifall de efterlefvas, efter min öfvertygelse äro fullt tillräckliga att förekomma de olägenheter, lumpsamlarnes rätt att kringvandra möjligen må kunna åstadkomma. Utsk. bar visserligen sagt att dylika olägenheter skulle existera, men något egentligt bevis derföre är hvarken af Utsk., eller någon af motionärerne anfördt. Man borde väl annars tro, att 0111 så stora missbruk vid nämnde rättighets utöfvande inom riket ägt rum, sora man förespeglat, någon lumpsamlare derföre blifvit tilltalad. SA vidt jag känner, har likväl något sådant fall hittills icke inträffat.
Ibland de motioner i detta ämne, hvilka utgjort föremål för Utsk:s handläggning, är en, på sätt Hr Flach redan omförmält, af särdeles vådlig art. I denna motion föreslås nemi., bland annat, att allmänna upbörden skulle öfverlåtas åt socknenämnderna under behörigt ansvar och fastställd kontroll. Detta vore, enl. min åsigt, att sätta en af landets vigtigasle angelägenheter på spel, ty den omnämnde kontrollen blefve, så vidt jag förstår, ganska svär att på ett tillfyllestgörande sätt åstadkomma. Samme motionär vill tillägga socknenämnderna en vidsträckt polistillsyn öfver en mängd ekonomiska mål, såsom vägunderhåll m. m. Allmogen, till hvilken klass de flesta ledamöterna i socknenämnderna höra, skulle således på samma gång vara skyldig att underhålla vägarne och utöfva upsigt deröfver. 1 sådant fall tror jag, att det skulle kunna hända, att om Jan Persson har ett dåligt vägstycke och hans goda vän och granne Per Jansson sitter i sockneuämnden och har sig updraget att hålla tillsyn öfver vägarnes skick, Per Jansson låter öfvertala sig af Jan Persson att se genom fingrarne med dennes vägstycke, emot det att den sednare ett annat år, då han skall utöfva samma tillsyn, lofvar att blifva lika medgörlig. Jag kan icke förena mig med de herrar, hvilka anse att R. St. böra antaga det förslag, Frih. Alströmers reservation innehåller. Detta förslag är visserligen oskyldigt, men jag anser det icke vara rätt att besvära Regeringen med utarbetandet af en mängd förslag, hvars slutliga antagande af R. St. är ganska problematiskt. Man klagar ju tidt och ofta deröfver, att Konungens rådgifvare ej hafva tid att sysselsätta sig med hvad de borde göra, och vid sådant förhållande är det väl icke lämpligt att yt9 H. 25 386 Den 21 Juli. terligare updraga deni arbeten, hvilka icke äro af något trängande behof påkallade.
Stationsinspektorerna själfva måste personligen tjänstgöra, då ett dylikt tåg stannar eller passerar en station, banbevakningen är fördubblad och öfriga försiktighetsmått noggrant iakttagna. Ofta medföljer å tåget öfverdirektören för trafikafdelningen såsom högste tågledare, annars trafikdirektören i hans ställe. A lokomotivet färdas dessutom vederbörande banoch maskindirektörer, hvarjämte telegrafinspektör och verkmästare m. fl. äro tillstädes, i fall något skulle inträffa. blomster och läto dem dricka af daggen på gröna blad. gen skulle expedieras på själfva juldagen, Då var sol, då var fröjd, då kände v i hvars datum det bär, utsändes med anleden aning af evighetens ovanskliga glädje. ning af helgdagarne först måndagen den Jag vill böja mig ned och kyssa drifvan, 28 december. som lagt sig öfver minnenas källa. Hör, I detta sammanhang erinra vi ock om huru det porlar där nere! Hon lefver ännu, önskvärdheten att våra läsarinnor i god fastän kalla drifvor dölja hennes sköte. H o n sjunger samma sång, som jag hörde i somtid verkställa prenumeration för det nya året marens dagar. Jag vill kyssa denna drifva, — helst före jul och de många helgdagarne, till dess hon smälter, så att j a g får min hvarigenom alla afbrott i tidningens rekälla åter, som hon fordom var. Se, natten blir ljus, och dunklet flyr. gelbundna expedition undvikas. Solen går upp, mitt hjärtas sol kommer att -: • fördrifva tviflets och orons mörker. Nu smälta drifvorna, och källan blir fri som förr. Blommor slå ut på nakna stenar, och fåglarna spränga den ödsliga tystnaden i skogen. väg! Arets sista nummer (n:r 52), som egentliUnder Väntan. I jut, du nordanvind, i de aflöfvade trä- r dens kronor! Slit sönder deras grenar och strö ut de sköra kvistarna öfver hvita, ödsliga drifvor! Måla mitt sinnes oro, mitt hjärtas vånda! Här stodo vi och blickade upp mot oändlighetens stjärnor. Var det i går, eller har redan ett år gått till ända sedan dess? Jag vet det icke. Mig synes, att en evighet ligger mellan den stunden och den nuvarande.
Mamsellen tog artigt, vänligt och leende reda på denna något gåtlika begäran, under det hon ideligen och beständigt svarade andra bondgubbar och bondgummor, som frågade hvad «fisken kostade i år» och «sirapen» och «julekryddera» och «formeljusa», ty «på Tommedag är marknad i hvar stad», säger ordspråket, och sanningen är: att förr än då förser sig icke allmogen med sina små förnödenheter till julen, nemligen fisk, kryddor, ljus, snus och tobak. När Gunnar således vandrade vägen hemåt, helsade han beständigt på sina bekanta, som dels åkte, dels redo eller gingo förbi honom, hvar och en med en fasligt ful, lång och krusig torr fisk, kallad rokka, ett ljus fästadt i hatten, och för resten ett mer eller mindre rödmasigt ansigte, dels af den temligen hvassa kölden, dels af det allestädes närvarande bränvinet. – Kors! hva’ han såg lång ut i syna! – sade många af dem som mötte Gunnar, men mången hedersgubbe såg icke allenast en Gunnar utan ofta två, och hade solen behagat visa sig på denna Decemberdag, så hade de säkert sett dubbla solar äfvenledes, och derefter alldeles ingen, när de tunga ögonlocken snart föllo tillsamman. Så fort Gunnar hemkom, sprang han genast upp på loftet och hängde upp helgdagsskruden, pådrog hvardagskläderne och gick, ehuru sent det var, till arbetet. – Nå, du? – sade Bengt frågande. – Ja, du! – svarade Gunnar – Nu ä’ det beställdt och uträttadt. Och dervid förblef det, ty Gunnar hade nu lika litet håg att språka och skämta, som han förr gerna gjort detta. Julaftonen var en förfärlig dag för Gunnar. Hela förmiddagen var han osynlig, man visste ej en gång hvar, och till middagen var det knappt möjligt att få honom in i köket, för att, enligt allmän gängse sed, på julaftonen «doppa i grytan»,14 ehuru han ej smakat det ringaste till frukost.
EmbftsEerdttelser. catFiscalen derstädes till laglig beifran få upptagas , än efter dertill af Collegium erhållit förordnande, men att AdvocatFiscalen likväl) jemlikt Collegii beslut d. 25 Maji 18 II, börtie untlfå del af alla Contracter, sorn i Collegio med lefveranter afslutas, för att, såsom Kronans Bi sigtningsman , vara underrättad om tiden, saint qvan* titeten och beskaffenheten af cle persedlar, sorn böra besigtning undergå. Då 6 och 144 §. §. af Kongl. KrigsCollegii år 1807 stadgade Arbetsordning i allmänhet ålägga AdvocatFiscalen derstädes, icke såsom Collegii Betjent, utan såsom Kongl. Majus och Kronans Ombudsman, hvilken egenskap AdvocatFiscaler vid Rikets Publika Embetsverk i öfrigt afven alltid anses innehafva, att bevaka, det allt enligt Eag och Författningar tillgår, hvad han finner deremot stridande till rättelse anmäla , den felande till ansvar befordra och i ersättningsmål Kronans rätt vid Domstolar utföra, samt 151 §. af samma Arbetsordning uttryckligen innehåller, att, om den, som åtagit sig någon lefverants eller arbete, sitt åtagande vid utsatt tid icke fullgör, skall AdvocatFiscalen af honom i laga ordning utsöka den plikt och skadeersättning, hvartill han, enligt Contractet, är förfallen, har Collegii berörde förordnande förekommit mig desto mera eftertänkligt, som det icke allenast vöre stridande emot nyssnämnde Stadganden och Collegii eget , i likstämmighet dermed , förut fattade , här ofvan omrörde Beslut af den 25 Maji 1811, ntan ock emot Kongl. Maj:ts ännu gällande Nådiga Instruction för Dess KrigsFiscal af den lo Maji 1695, der JustitiesOmfntdsm. EihbetsBerdttelse.
Dessutom är det af stor vigt, hvilken äfven af sednaste tidens erfarenhet vunnit flerfaldig bekräftelse, att under krig ega medel att, ensam eller i förbund med andra nationer, skydda handeln samt kunna förhindra blokad af egna hamnar eller blokera fiendens, äfvensom Komitén tror icke ringa afseende s böra fästas jemväl derå, att Sverige ej, genom underlåtenhet att tillegna sig \ ett äfven för strid i öppen sjö afsedt kraftigt sjöförsvar, må blifva underlägset de magter, med hvilka det hittills varit såsom sjömagt jemförligt, och sluteligen synes äfven ett värdigt uppfattande af förbindelserna till Brödrariket ålägga Sverige att icke ordna sin sjöstyrka med hufvudsakligt afseende allenast på skär - 11 gårdsförsvaret i Östersjön. Af alla dessa skäl torde nödvändigheten för oss att ega ett äfven för det yttre försvaret lämpligt sjövapen vara tillräckligen ådagalagd, och Komitén tror sig i det följande kunna visa, att för anskaffningen och användandet af ett sådant vapen våra tillgångar på penningar och manskap icke kunna anses otillräckliga. Utom de för det inre eller yttre försvaret mera specielt afsedda fartyg, anser Komitén svenska flottan böra ega ett antal sådana, tjenliga att under krig blokera fiendtliga hamnar och i öfrigt deltaga i krigsföretagen samt under freden upprätthålla aktningen för den svenska flaggan i mera aflägsna farvatten och bibringa nödig öfning åt Flottans personal, äfvensom ett annat slags fartyg, hvarmed under krig hastigare trupptransporter skulle kunna verkställas och i allmänhet sådana krigsföretag utföras, som företrädesvis fordra skyndsamhet i rörelserna. I öfverensstämmelse med hvad nu blifvit i underdånighet anfördt, har Komitén alltså trott ändamålen med det sjöförsvar, som, med behörigt afseende på rikets tillgångar och ställning i öfrigt, skulle kunna åstadkommas, hufvudsakligen kunna hänföras under följande kategorier: l:o Att åt våra kuster i allmänhet lemna ett kraftigt skydd mot fiendtliga anfall samt möjliggöra blokad af fiendtliga hamnar och andra krigsföretag äfven utanför knsterne. 2:o
Enär nu, vid sådana förhållanden, de der hafva sin grund i omständigheter, hvilka ej kunnat förutses eller förekomnias, Rustoch Rothållarnes skyldigheter i och för Kneckteliållet kunna anses mera betungande, än ifrån början varit afsett och beräknadt, samt jordbruket i allmännhet, jemförelsevis till öfrige näringar och yrken, synes vara i behof af lindring i allmänna tyngder, hvartill äfven kommer, attTrouppernas öfning under möten, hvarförutan ändamålet med deras underhållande skulle förfelas, är att anse såsom en för FörsvarsVerkels fullkomnande nödig anstalt, den der således ej bör ensamt drabba R-ustoch Rotehållaren, hvilken fastmera kunde anses hafva sin Rustningsoch Roteringsskyldighet fullgjort, enär vid Infanteriet Soldaten och vid Cavalleriet Karlen och hästen voro behörigen utrustade och in - st8 Bil: till K. M. Nådiga Propos. IY;o Sy. mönstrade; så funno Stats-Secreleraren och Stats-Rådet sig af dessa skäl ega anledning att tillstyrka, det Kongl. Maj^t ej måtte uteslutande föreslå Rikets Ständer Passevolance-afgiftens utgående hädanefter som hitjntills ensamt afRustoch Rothållare, utan att till Rikets Ständer mätte al terna tift öfvers lemnäs, att bestämma antingen Passevolans ee-afgiften, hvars sammanlagda belopp hittills årligen, i medeltal räknadt, uppgått till omkring 23o,ooo R:dr, och hvilken, summa torde , genom Underhålls-I>epart ementets i Krigs-Collegium och Passevolans ce-Cominisariatens indragning samt vidtagande af mera ändamålsenliga och mindrekostsaroraa anstalter för samma ändamål', kunna till 200,000 R:dr nedsättas, bör, jern-, te andra utgifter för Försvars-Verket i alli mänhet, vid skeende Ståts-Reglering upptagas och sålunda , lika med annan Bevillning af samtlige Medborgare - Glassér vidkännas, helst om, såsom anledning är att förmoda, den vid senaste Piiksdag åtagna Bevillning i alla fall ej behöfver ökas; eller ock om afgiften bör hädanefter, som hittills, utgå endast af Rustoch Rothållare, i hvilket senare fall hvarje Rustoch Rothålls-Numer, för att njuta en nedsättning, ungefärligen svarande emot den af 3o,ooo R:dr på det hela, skulle årligen i och för Karlens underhåll er - fril. till K. M. IVäcliga Propos. IV.-o Sy. ag lägga Sju Ridr Eleo, men Rusthållaren serskildt för Hästens underhåll samma foura*-» gerings-persedlar sorn hittills, endast med den skillnad i afseende på qvantiteten, att hvarje Ifg Hö utgick endast med 20 # i likhet med annan vigt,
Derigenom tillädes dem icke någon skyldighet att lösa hemmanen till skatte, utan endast en rättighet dertill. Det må nu vara huru som helst med de föreg:de skrifvelserne, så kan jag likväl, då de icke åsyftat det ändamål som med testamentet afsetts, ingalunda finna det med R. o. Ad:ns värdighet förenligt att, då R. o. Ad. eger kännedom om det olyckliga förhållande hvaruti dessa åboer sig befinna, låta dervid förblifva och icke vidtaga kraftiga åtgärder till förekommande af de tvister och olägenheter som detta testamente medfört. Jag får derföre tillstyrka bifall till Betänk. Ilr von Ehrenheim: Gr. Sparre har ansett att det skulle vara oriktigt om R. St:r nu inginge lill K. M. med skrifvelse i en fråga, der sådant redan skett. Nu är förhållandet sådant, att K. M. d. 11 April 1853 afslagit BondeSlis uti underd. skrifvelse vid 1848 års Riksdag i denna sak gjorda anhållan, och befinner sig således frågan i ungefär samma skick som den, hvaruti R. o. Ad. för en liten stund sedan fattade beslut att aflåta en underd. skrifvelse till K. M. Om äfven hinder af testamentet skulle möta, för försäljning af alla ifrågav:de hemman, så kan dock ej testamentet åberopas i afseende på dem som blifvit reducerade och återskänkta till gymnasium af Konung Carl XI. För dessa hemman lärer väl Kronan vara gifvaren och således K. M. kunna medgifva hvad bäst och nyttigast synes. För öfrigt har Utsk. icke föreställt sig att någon grace genom försäljningen skulle göras åboerne i likhet med krono-hemmans åboer, utan alt både stipendii-tagarnes och åboernes rätt dervid skulle iakttagas, att ingen försäljning skulle äga rum med mindre än alt båda parterne medgåfve det, och att den icke heller skulle äga rum på andra vilkor än alten viss persedel-ränta skulle hemmanen åsättas, så att stipendii-fonden ej genom penningens möjliga fall skulle förlora.
Adels-bref med 3^; Friherre-bref ng; Grefve-bref - - - j5o; Öppet bref uppå lika värdighet med det fordna RiksRåds-Embetet - _ I25» Fullmagter och Constitutorial uppå Embeten och Tjen ster med verklig lön på Stat ^ ,y2 pre^ eent, beräknade för civile och ecclesiastike beställningar, efter de sista 5 årens medium af de till taxering uppgifna löne-inkomster, för hvilka bevillning efter 2:dra Artikeln blifvit erlagd; samt för miiitaire beställningar vid värfvade corpser, efter högsta lönen inom graden, sådan den å Stat är uppförd, och, vid Bih, till Ii. St, Prot. i834- S Sunil, usta A/d. 3, j5;de Häftet, Bevillnings-TJtskollcls Betänkande ffl.o 36» indelta Armeen, efter Skånska Infanlerie-Regementenas Stat. Fullniagt eller Öppet Bref uppå beställning af den beskaffenhet, att lön dervid ej åtföljer, eller först framdeles kommer att åtnjutas; hvarunder jemväl förstås tjenstegrader i Armeen — cent, efter samina beräkning, som för Fnllinagt å tjenst med lön, med iakttagande, att för InfanterieOffieerare beräknas lönen efter Yermlands FältjägareRegementes Stat, och för Cavallerie-Officerare efter Staten för Kronprinsens Husar-Regemente..
Auction bör förrättas till utarrenderande af sfi beskaffade Lägenheter, som den ifrågavarande, men att, enligt LazarettsDirectionens öfvertygelse, en högre afgift för berörde Fiske, än den Hr Presidenten Friherre Skjöldebrand derföre erlagt och Hr Landshöfdingen Peyron nu erbjudit, ej skulle genom Auction vara att förvänta, helst flere de senare åren inträffade blida vintrar förorsakat en emot vanligheten liten Fiskfångst, i anseende hvartill, anställandet af ArrendeAnction å merberörde fiske icke äskades; med afseende å hvilket LazarettsDirectionens yttrande, SeraphimerOrdensGillet, för egen del, ansett sig böra underdåuigst hemställa, om icke ifrågavarande Arrende måtte i Nader åt Hr Landshöfdingen Peyron upplåtas emot Trettio R:dr B:co årligen, på Tio års tid, med villkor likväl, att om lian under tiden lemnar sin Embetsbefattning, såsom Landshöfding, omförmäldte Arrende, när sådant inträffar, må anses hafva upphört och Fisket då komma att å nyo utarrenderas. — Och bade K. M:t, enligt till SeraphimerOrdensGillet ankommen Skrifvelse af den 21 Junii 1826, för godt funnit i Nåder bevilja Landshöfdingen Peyron upplåtelse af ifrågavarande Arrende på Tio års tid, med de villkor, hvarom SeraphimerOrdensGillet i detta afseende i underdthet hemställt samt emot den afgift af Trettio R:dr B:co årligen, bemälde Landshöfding för samma Anemie erbjudit. 45o Stats-Utskottets 3 §• Angående Räkcnskapcrne. Utskottet bar genomgått och granskat de förut omförmälde, öfver Allmänna Hospitalsoch BarnhusFonden afslutade Hufvudböcler. Uti Hufvudboken för detta år inbalanceras från år 1824. T i 11 g å n g a i':