Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot hafva Utskotten, som i det ofvananförda icke se något hinder för en underdånig hemställan om en mindre ändring i Expeditions-taxan, ansett behörigt afseende böra fästas ä den af motionären föreslagna förändring i fråga örn lösen vid Kådstufvu-rätt för Resolution, definitiv eller interlokutorie, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut. Berörde lösen utgår nu med 30 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfrige arken: hvaremot motionären föreslagit 36 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och endast 9 sk. för hvartdera af de öfrige arken, eller samma belopp, som för Härads-rätts expeditioner af omförmälde slag finnas bestämde. Genom antagande af motionärens förslag blefve således den lösen, hvarom nu är fråga, lika vid förste Domstol i stad och å landet, utan att Rådstufvu-rätterne kunde sägas hafva derigenom erhållit någon förhöjning i berörde lösen; ty, ehuru för en mindre expedition af ifrågavarande art, eller en sådan som icke innehåller utöfver 3:ne ark, lösen visserligen är högre vid Härads-rätt än vid Rådstufvu-sätt, inträffar deremot likväl alltid ett omvändt förhållande med expeditioner af en mera vidlyftig beskaffenhet.
St:r, ang:de anvisande af fyllnad i ersättningen till Wadstena krigsmanshuskassan och Amiralitets krigsmans-kassan för de till Statsverket indragne rusthållssamt en-per-mille-afgifterne vid fastighets-köp. Föredrogos och remitterades till LagUlsk. K. M:s nedannämnde d. 29 sisth April e. m. på bordet lagda Proposm till R. St:r: l:o med förslag till ändring i Förordningen den 20 Nov. 1845, om jordseller lägenhets afstående för allmänt behof; och 2:o med förslag till Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegrafs-anläggningar. Föredrogs ånyo Serskilda Utslcs d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Betänk. 3\a 9, i anledn. af motioner om reglerande af bränvins-tillverkningen för liöstmånaderne innevarande år. Den 1 Maj. S Frill, af Ugglas, Curt Gust.: Genom det beslut, som R. S(:r redan sä godt som definitift fattat, har en stor och genomgripande förändring i bränvins-lagstiftningen blifvit genomförd. Jag har efter min förmåga sökt bidraga till denna utgång; men lika angelägen som jag varit att vinna ett sådant resultat, lika angelägen är jag äfven att icke gå brådstörtande tillväga vid tillämpningen af den nya lagen. Ty, man måsäga hvad man vill, säkert är dock, att denna lag kommer att betydligt rubba gamla förhållanden och inrotade vanor, och lyckligt vöre, örn man finge någon tid på sig för att sätta sig in de nya förhållanderne. Undantagslagar äro i allmänhet skadliga, och, efter min öfvertygelse, serdeles i ett sådant fall, som detta. En så beskaffad undantagslag, som här är ifråga, kan i min tanka icke rättfärdigas af några andra skäl, än högst vigtiga omständigheter, och det tillhör oss att pröfva, huruvida sådana omständigheter äro för handen, som göra det nödvändigt att ingå på det af Serskilda Utsk. framställda förslag. Hvilka äro dä de vigtiga omständigheter, som böra rättfärdiga inställandet af bränvinsbränningen?
Jag skulle visserligen allrahelst förena mig med Hr Cederschjöld i dess önskan, att K. åhs Förslag måtte läggas till handlingarna; men jag förutser, att remiss icke kan undvikas, och vill derföre, att den skall ske åtminstone till behöriga Utsk. Många skiljaktiga meningar hafva blifvit yttrade, i fråga om hvart remiss borde afgå. I det fallet torde 2,g §. Riksd.Ordn. 3 mom. lemna någon ledning. Der står: ”Då hos RiksSt. olika meningar uppstå, ”angående nya Utskrs tillsättande, eller till hvilket Utsk. ”uppkomna frågor och ämnen böra remitteras, och Stånden ”ej genom bestämd pluralitet kunna skiljaktigheterna afgöra, ”äge då Constit.Utsk. att med lt. St:s rätt och i deras ställe ”derom besluta.” Jag skulle således tro, att om en votering här lomme i fråga, borde den först anställas deröfver, om icke målet måste hänvisas till Constit.Utsk., för att afgöra lill t Den ii Mars e. m. i63 hvilket Utsk. remiss bör liga rum. Om Constit.Utsk., vid prof ningen af denna fråga, ansåge Konungens förslag stridande emot grundlagen, torde Utsk. icke underlåta att derom göra framställning till It. St. När Konungens förslag tydligen involverar en förändring af den nu gällande 72 §. Rcg.F., och när detta förslag, enligt hvad Konungens Rådgifvare sjclfve yttrat, blifvit uppgjordt under förutsättning af cn annan redaction, än den vi nu fått behålla till följd af två Stånds derom fattade beslut ;så hemställer jag, huruvida det kan vara öfverensstämmande med grundlag, att öfverlemna målet lill något annat Utsk. än Constit.Utsk., för att afgöra hvad som i förslaget strider eller icke strider emot grundlagen. Jag linner icke i grundlagen någon annan auetoritet än ordföranderna i Stånden och Constit.Utsk., som kunna bestämdt afgöra, om ett ämne, en proposition, är stridande mot grundlagen eller icke.
”Jag fruktar”, återtog främlingen, och det uppenbarade sig ett visst tvång i den glädtighet, som han ville gifva sin ton, ”jag fruktar att fröken är behäftad med några små synder.” ”Synder – kan man höra!” ”Ja, antingen är fröken högmodig eller romanesk, och begge delarne motarbeta det enklaste sättet att bli lycklig.” ”Det är kanske så godt att jag erkänner mig skyldig till den sista anklagelsen Men säg, hvilket är det enklaste sättet att bli lycklig?” ”Att icke skapa oss högre behof än dem vi kunna vänta att se uppfyllda.” ”Ni lär väl vara filosof, ni Men med allt det der har ni nu pratat bort ert namn. Jag måste ju, för att icke öka antalet af mina romaneska synder, nödvändigt veta med hvem jag åkt och för hvem jag bigtat!” ”Ingenting kan vara på en gång rättvisare och mera billigt än denna fordran ” ”Ja så, ni erkänner det!” Blenda spetsade sitt öra – i hennes ögon strålade nyfikenhet, triumf och sällhet. ”Men hur billig frökens önskan är, kan jag icke uppfylla den. Ty ehuru jag visserligen anser mig vara den siste att komma i fråga vid en romanhjeltes rol, nödgas jag dock anhålla att fröken täcktes tillåta mig att bibehålla mitt inkognito!” ”Åh, verkligen det väntade jag icke! Jag får då icke mer återse er?” ”Mitt hopp är tvertom att jag någon gång skall få njuta den glädjen att träffa fröken och då kongl. sektern erhöll ynnesten att benämnas onkel, torde jag möjligtvis få behålla min redan antagna kusins-titel? Säkerligen eger ni någon slägting, hvars namn och rol jag vid påkommande tillfällen kunde öfvertaga?” Ingen lärer väl tro att Blenda fann någonting besynnerligt i ett dylikt förslag! ”Minsann”, utbrast hon, ”var icke det förträffligt – och min kusin Patrik, lärftskramhandlaren, är en så beskedlig karl, att han visst förläte oss denna lilla mystifikation; men jag fruktar att Henriette, hans hustru, refve ut mina ögon, om jag dristade taga något, som henne tillhörde!” ”Än den der andre då?” ”Allt bättre och bättre!
När således den åtgärd redan är vidtagen, hvilken i LagUlsk:s betänk, föreslås; så hemställer jag, att It. o. Ad. måtte instämma i det beslut, som PresteSt. fattat. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Då LagUlsk. föreslog ifrågavar. stadgande, tog Utsk. dervid till ledning det beslut, som redan af Clerus Comilialis vid föreg:de riksdag var fattadt; men LagUlsk. fann deraf icke något hinder alt tillstyrka, att hvad Clerus Comitialis, såsom en underrättelse för vederbör, pastorer hade föreskrifvit, skulle af slatsmakterne såsom en lag för dem stadfästas. Ilvad Clerus Comitialis behagar besluta och meddela de särskilda consistorierne, samt consistorierne sedermera, om de finna för godt, promulgera för stiftens prester, det bl ifver icke någon till allmän efterrättelse gällande föreskrift. Det upplystes äfven af vederbör, prester inom Utsk., att dessa föreskrifter icke på alla orter iakttagas. Sedermera har Utsk. ansett äfven det tillägg till hvad Clerus Comitialis föreslagit vara af nöden, nemi. ”att sedan utdragen blifvit årligen vid Walborgsmässo-sockenstämma granskade och riktige befunne, samt med påskrift derom försedde, pastor skall skyndsamt desamma till Consistorium insända, för att derstädes förvaras;” emedan Utsk. ansåg, alt derigenom skulle förebyggas misstag och misskrifningar i sådane handlingar, på hvilka, vid förekommande arfstvisler, personers hela välfärd ofta berodde, samt en officiel handling finnas, der man då kunde få tillförlitliga uppgifter.
St:rs önskan, att så måtte blifva anordnad), och om icke någon annan ordalydelse yrkas, så tror jag att den niirvule gerna kan slå qvar och att den icke bör kunna missförstås af regeringen. Gr. von Rosen: Gr. Sparre har i sitt sista anförande förbigått den vigt, som hör fästas vid det i Utsk:ts tillstyrkande förekommande ordet: »i allmänhet.» Detta ord vederlägger, enligt min tanka, Gr:ns yttrande, »att, så fort en enda lärjunge funnes utöfver det föreskrilna antalet, skulle han bortköras.» Utsk:ts mening har varit, att man skulle söka förekomma att icke antalet lärjungar vid ett elementarläroverk blefve allt för H. V. S Den 10 Juni f. a. stort, och detta har Utsk:t tänkt sig kunna verkställas på så sätt, att man i närheten inrättade en ny skola. Inom Ulsk:t ansågs äfven, att 400 lärjungar vore det högsta möjliga antal, öfver hvilket man kunde begära att en person skulle hafva tillsyn. Hr Lilliehöök har funnit, att ordalagen i Utskds tillstyrkan äro allt för positiva. Detta kan jag icke finna. Ulsk:t har icke velat ingå i detaljer, utan liar velat öfverlemna detta åt K. M. Jag instämmer med dem, som yrkat bifall till Utskits förslag. Frih. af Ugglas: Gr. Sparre har framställt den frågan, huru det skulle ordna sig, om vid ett läroverk funnos 500 lärjungar, och man antog att af dem 50 gingo ut om året, men inga nya (ingo inträda lörr än antalet understege 400, hvarigenom den nedersta klassen skulle stå tom under ett års tid. Jag får fästa Grins uppmärksamhet på, alt det icke kan vara meningen att en sådan (urfattn., som den ifrågavule, ögonblickligen skall tillämpas öfver allt, utan det mäste ske så småningom, och der ett sådant förhållande, som det omnämnda, eger ruin, mäste naturligtvis göras undanlag från det generela stadgandet.
Den uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse under litt. d anförda åsigt vatt alla hemman, som enligt lag och författningar äro skjuts-skyldige, men för närvarande af en eller annan anledning icke utgöra gästgifveri-, hålleller reserv-skjuts, — i hvilket slag af jord jemväl posthemman, derest postförings-skyldigheten liefve dem Jrånskiljd, inbegripas, — framdeles böra, lika med dem som nu äro till skjutsning indelade, bidraga till kostnaden för skjutsningens uppehållande, samt att slädernes andel i detta bidrag bör bestämmas efter ett visst, rättvist förhållande till de skjutsnings-skyldiges å landet,* lärer, i händelse af bifall till hvad Utskottet förut föreslagit, komma att af Rikets Ständer ogillas, Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ehon.-UIskottets Utlåtande N:o 8. 11 hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med den af detsamma redan uttalade grund, hemställer att Rikets Ständer må i stället besluta, att det städerne åliggande skjutnings besvär öfvertages af Staten.
Dock uti sjelfva saken kan det corrigen sig sjelf, ty ett godt Handelshus har vanligtvis br3 och ordentliga Skeppare — ert ordenteligt förlorar ingen ting mera i sin Credit genom Sluifviga tjenare, — Vid utöfningen af Visitationer på Sjön möter det stora hinder, i fall Oeconomiaj-UtskoN tets tillstyrkte förändring antages, att en lång tid, ja! flera timmar skulle åtgå att genomfgna alla möjliga Counpisscmenter, ofta flera Dm 4 April. hundrade, uppgöra deröfver en Märkrulla, För att om Insfructionen så befaller, insända dylika till Tullkammarne såsom Controller , hvilket dels gjorde besvär för den som visiterar och möjligen ändå större förlust för den som blef visiterad — ty ingen utom den som farit till Sjöss kan känna, att blott 2 timmars uppehåll i en segling, kan genom vindar och väderlekens förändringar förorsaka resans förlängande af veckor till och med månader , då i stället, utom detta uppehåll, Fartyget kunnat varit å distinerad ort. På alla dessa skäl anser jag denna af Utskottet föreslagne ändring aldrig böra antagas; utan anhåller ödmjukeligen om äterremiss på Utskottets Betänkande. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Oeconomiae-Utskottets Betänkande böra, i anledning af Grefve Grönstedts dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisas; hvilket bifölls. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 23 sistledne Martti aflåtne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående' förvarings-rum för öfverblifvande Exemplar af Bihanget till RiksStåndens Protocoll; blef samma Memorial, uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, till Stats-Utskottet re. Den 4 April. fnitter-adt, rned anmodan, att med Herrar Full» mägfige i Riksgälds-Contoiret öfverenskomma så väl om förvarande som försäljning af nämn» de Bihang.
I den nu afgifna motionen ber jag att få på det tidigaste instämma; och anhåller jag att detta tillkännagifvande måtte få till Utsk:t åtfölja remissen af motionen. Uppå sedermera framställd propos. blef motionen jemte yttrandet remitterad till Stats-Utsk:t. Gr. Posse, Knut, uppläste en motion N:o 23, om beviljande af ett årligt anslag å 6,000 rdr till institutet för döfstumma i Karlskrona. Remitterades till Stats-Utsk:t. Upplästes ett af Hr von Feilitzen, Johan August Carl, ingifvet mern. af följande lydelse: Af tjensteförrättningar förhindrad oafbrutet bevista Riksdagen, får jag afsäga mig befattningen att vara Bänkman inom 24:de Bänkm:s-Afd:n, anhållande vördsamt att vid min Riksdagsmannarätt få vara bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Ledamöter inom 24:de Bänkm:s-Afd:n att i början af nästa Lördags plenum välja en Bänkman efter Hr von Feilitzen. Föredrogs och bifölls ett från Konst.-Utsk:t inkommet Mern. N:o 1, om arvoden för en Notarie och en Kanslist. Efter föredragning af ett från Stats-Utsk:t inkommet Mern. N:o 2, ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemanna-personal, blef detta Mern. af R. o. Ad. bifallet. Likaledes föredrogs och bifölls Exped.-Utsk:ts Mern. N:o 1, ang:de ökadt Kanslibiträde. Slutligen anmäldes och bordlädes Exped.-Utsk:ts Mem:r: N:o 2, ang:de upplagans storlek af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll; och N:o 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 3 e. m. In fidem, 0.
Man anställde comparativa bokföringar efter håda, för att utröna hvilketdera som var bäst. Men jag tycker mig vilja minnas, att dessa hegge hufvudböcker icke voro ställda pä samma år, utan Widegrens var ställd på calendcråret och Statscont:s på uppbördsåret, eller hvad det kunde vara. Slatseonl:s hufvudbok hade dessutom här i Huset ganska varma försvarare och deremot hade Widegrens knappt någon. Delta gjorde att jemförelsen emellan dessa båda hufvudböcker icke blef, så vidt jag vill minnas, fullföljd så länge, alt året hann slutas för Widegrens hufvudbok. Man bedömde den alt vara ofullständig redan innan dess år gått lill ända. Jag vill minnas, att jag protesterade deremot, och tyckte alt man borde fullfölja jemförelsen lill dess att man kunde bestämdt se huru den föll ut. Om nu denna punkt återremitteras, sä hemställer jag, om det icke skulle vara tjenligt, alt anmoda StatsUtsk. att uppgöra en historik om huru härmed tillgick och kanhända att StatsUtsk. nu torde bedömma Widegrens bokföring mera fördelaktigt, eller måhända mera rättvist, än då skedde. Jag är föröfrigt icke någon behörig domare derutinnan, utan jag har blott velat påminna om huru då tillgick. Frih. Cederström: Det är i anledn. af Hr Cederschjölds yttrande, sorn jag anser mig höra upplysningsvis nämna, att vid 1S18 års riksdag, då Widegrens hufvudhoks förslag lilef gjordt, skedde det i bredd med ett af Statscommissarien Lunnius uppgjordt annat förslag, och hegge blefvo underkända af R. St., ehuru det af Lunnius uppgjorda förslaget var vida bättre. Widegrenska förslaget hade visserligen försvarare här på Riddarhuset, och främst bland dem var gamle Ofverste Tersmeden. Han, som jemte mig då äfven var ledamot i StatsUtsk., försökte jemväl der alt förfäkta detta förslag, men del föll, emedan det var otjenlig!. II.
Efter en stund såg han åter helt rödlett ut. Han förtrodde sin vän 2^., att han for ett par dagar sedan varit på samma ställe, då i allmänna salen, men att han sett Jakob Ceder-ström, Henning Wrangel och Magnus Björnstjerna, allahans bekanta, till och med hans vänner för icke så länge sedan, men att de förehade saker som förskräckte honom, hvarför han icke lyssnat till deras öfvertalningar att vara dem behjelplig i en, såsom de kallade det, » för fäderneslandet välsignelserik angelägenhet ». Annette skrattade och påstod, att hon viste mer än possessionaten. Baron Jakob — det var friherre Cederström hon menade —. hade sagt, att hon mycket val kunde få vara inne vid den middag som den baron jämte de två andra herrarne stält till för många andra fina herrar. De ville icke att någon betjening skulle höra på dem, men Annette var ett undantag. Hon passade upp så snällt. Det var flickans egna ord. Baron Jakob tycktes vara närmare bekant med henne, och det förargade Liuhgfelt, hvilken inbillat sig vara den mest gynnade och icke kunde begripa huru eri person som gick på träben kunde hafva framgång hos det täcka könet, om det också vore bara en värdshusjänta; men Annette bara skrattade och brydde honom. Slutligen talade hon om, att kungen skulle afsättas. Så långt hade det gått redan i Januari. Värdshus-flickor talade öppet om kungens afsättning. Annette sade. för öfrigt, att hon och ett par af flickorna hos Beckers samt några andra » med bindmössa » varit bjudna af officerar ne på en piquenique, då de dansat på Snickarkrogen och då officerarne icke talat om annat än att afsätta kungen. Det hade alla flickorna hört, och att de icke voro starkt tystlåtna, kunde man väl förstå. F. var mer än häpen öfver hvad han så der öppet erfor på ett offentligt ställe. Han började fundera öfver hvad som vore att göra. Skulle han vända sig till Wannqvist, polismästaren, eller till Edelcreutz, underståthållaren, eller skulle han gå direkte till majestätet? Men månne icke alltsammans vore ett skämt?
Man skulle tro att i en stad, med den belägenhet som Fahlun har, det skulle vara lättare att komma i åtnjutande af en praktisk undervisning; men den kan icke åvägabringas der, utan måste ske på landet vid smides-verkstädcr och masugnar, till hvilka det i allmänhet är lika lätt att förflytta sig ifrån Stockholm som ifrån Fahlun. Hvad åter beträffar den theoretiska undervisningen, så tror jag att den lättast kan bibringas här, i förening med Teknologiska Institutet. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: I afseende på den al Gr. Hamilton gjorda anmärkning att anslags-frågan lör sent inkommit tili Riks-Stånden, ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att redan i K. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof är anmäldt, att en sådan särskild Propos. sedermera skulle till R. St:r aflåtas; och får jag, hvad angår sjelfva saken och frågan örn lämpligaste läget för bergsskolan, hänvisa till den utredning, som förefinnes i deri K. Propos:!], Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig: Jag kan icke annat än, i likhet med Frih. Tersmeden, på det lifligaste förorda bifall till denna K. Propos. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef den K. Proposm jemte yttranderne remitterad till Srats-Utsk:t. Föredrogs K. M:s den 28 sisth Februari bordlagde Propos. ang. aflöningsoch utgiftsanslagen för Teknologiska Institutet. Den 4 Mere f. m. 5 Gr. Hamilton, Gustaf: I afseende å denna Propos. galler till stor del livad jag anfört i afseende på den föregående. Jag tviflar på att det skulle vara så lämpligt att förorda en åtgärd, sådan som denna, oell styrelsen skulle, enl. min tanka, icke blifva såsom den borde blifva, om styresmannen ej är en af lärarne. Om bergsskolan icke flyttas, torde styresmannens tjenst icke kunna anses fordra lians frikallande ifrån en sysselsättning, som med lians tjenst är synnerligt förenlig.
De gillas eller ogillas. I förra fallet är allt väl, och de hade tvärtom iråkat ansvar, om de af fruktan för ansvar återhållits. I det sednare alfalletifrån dem den majoritet, förutan hvilkens medhåll ingen ministere kan bestå. Men utom förenämuda grofva fall blifver icke fråga om statsprocess.” Ett citat är väl icke alltid en trosbekännelse. Men sorn sådan adopterar jag nu delta. Den lara det uttrycker hör icke till deni, sorn behöfva blygsamt 'framsmyga sig.’’ Den kan gerna framgå med pukor och trumpeter. Utländsk constitutionel praxis, sorn visserligen icke må anföras till rubbande af ett jota i tydlig grundlagsbokstaf, bildar ganska behörig argumentntionsgrund i fråga om denna bokstafs tolkning. —■ Sjelf yrkar ju oppositionen ofta, Och utöfver hvad vi gilla , Svenska statsskickets närmande till dessa främmande länders. Men då fordrar ju conseqvensen, att äfven oss medgifves deras åberopande till stöd för våra åsigter. Ar 1829 (tror jag) utbröt plötsligen en gräslig hungersnöd i Irland. Ministeren dilsände 5oo,ooo £ (6 millioner rtdr b:co). Det skedde rakt emot budgetslagen, och rakt emot Engelska statsekonomiprincipen, som förkättrar all undsättning. Parlamentet sammankom, pröfvade, gillade och tackade. Parlamentet och mini stören handlade rätt båda två. Så visst de ofvanåberopade representationerna, icke ens för månader, och våra Ständer än mindre för liela åratal, förmå förutse förändrade omständigheters kraf, så visst måste Kronans rådgifvare vara icke blott berättigade, utan afven förpiigtade att stundom löpa risken af egenmäktig handling. Allt kan missbrukas, således äfven denna statssed.
Men då jag, i afseende på tillstyrkan om afslag å den K. propos:n, nödgas instämma med LagUtsk., anser jag likväl de anmärkn:r, som Gr. Mörner anfört mot vissa delar af den af LagUtsk. föreslagna lagen, vara af den vigt, att man för deras skull icke eller kan bifalla LagUtskis förslag, utan förenar jag mig derföre äfven i detta afseende med Gr. Mörner i begäran om återremiss af betänk. Den 15 Juli. 417 Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, glömde jag alt framställa några anmärkn:r, som synts mig ytterligare förekomma emot det upgjorda nåd. förslaget. Jag anser nemi., att äfven om man skulle kunna utsträcka lagens tillämpning till sådane förhållanden, som det beror på de enskilda att under den medgifna anståndstiden, till den 1 Jan. 1857. reglera, så är det åtminstone ovillkorligen nödvändigt, att undantaga alla sådana aftal, hvilka äro af beskaffenhet att icke kunna af de enskilde inom den ifrågavar:de tiden rubbas, att således restrictioner åtminstone i denna del äro af behofvet påkallade. En annan anmärkn. är den, att man trott, det endast de, sorn i en fastighet, bestående af flera delar, erhållit en sednare inteckning i blott en del deraf, skola genom den ifrägavande lagen kunna vidkännas olägenheter; men olägenheterna kunna, enligt min tanka, sträcka sig äfven till den, som har gemensam inteckning i hela fastigheten. I stället för att han f. n. eger rättighet att till gäldande af sin fordran äska försäljning utaf hvilken del af fastigheten som helst, och, sä vida det icke står i kollision med någon annans rätt, kan af köpeskillingen de'för laga ut inteckningens liela belopp, om den dertill lemnar tillgång, så skulle han, efter den föreslagna nya lagen, endast få rättighet att utur köpeskillingen, för hvarje serskild fastighetsdel, taga ut så stor del af sin fordran, som vid den skedda fördelningen på fastighetsdelen ansetts belöpa, och att efter samma fördelningsgrund söka ersättning ur de serskilda delarne, derest på någon brist skulle upstå.