Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag prisar dock himmelen, att den egde rum, ty när biskopen såg den bedröfliga utgången, bad han mig om förlåtelse och kände sig träffad af den vers, jag leende anförde ur Homeros: Godt mångväldet ej är; en enda herrskaren vare. Jag hoppas att från denna stund få ensam kommendera. – Det var en öfverraskande upptäckt, min Annæus, att anföraren för rebellerna var ingen mer och ingen mindre än vår gamle vän Krysanteus. Krysanteus i spetsen för en hop kristianska svärmare! Vid Zeus, ödet leker besynnerligt med menniskorna. – Glöm ej, Olympiodoros, att anteckna i ditt verk, att Krysanteus varit Juliani lärare i filosofi och krigskonst. Du kan tillägga, att Julianus erkände honom som sin mästare ej blott i den förra, utan ock i den sednare. Efterverlden bör icke underskatta mina segrar, när de vinnas mot en sådan man, som för öfrigt står i spetsen för en öfverlägsen styrka af fanatiseradt och krigsvandt manskap, samt försvarar sig i en bergstrakt, svårintagligare än en fästning. Men nu till något annat. Jag väntar i afton mina badslafvar med åtföljande badtält till lägret ... – Skönt min vän. – Och sedan vi återvändt från förposterna, torde allt vara i ordning till en förnyad bekantskap med ett någorlunda drägligt bad. O, Korinthos, hvad jag saknar dig och dina ypperliga thermer! Skada, att man icke kan medföra dem på fälttåget ... Ännu en skål! För Karmides minne! – För Karmides! Han hade på sednare tider blifvit stadgad och tråkig. Men icke förthy ... döden försonar allt, och helst en sådan död ... Lefve i alla tider hans tunna skugga! – Drickom äfven för hans sköna enka! – Jag har åtagit mig att trösta henne, sade Olympiodoros, – såsnart hon blott har kommit i våra händer. Allt beror af din seger, min ädle fältherre. Således en och samma skål för Karmides skugga, för hans enka och för din seger, som blir förspelet till min egen!
Memorial med öfverlemnande af det yttrande Bankens utsedde Revisorer öfver Götha-CanalVerk afgifvit, såsom grund och vägledning för Ledömmande af den fråga, huruvida det återstående arbetet vid berörde Verk lian utföras med de medel, som dertill blifvit beräknade, dito. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets förnyade Betänkande, om frihet för Landtmannen att, mot låg eller ingen tull, 1‘å exportera sina producter, io3. —• om gillande af Statsutskottets Utlåtande, angående RiksStåndens Protocoller samt Bihanget dertill vid sista Riksdag, dito. — om bifall till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, angående yrkade rättelser och förändringar uti Författningarne, rörande Skogarne i Riket, dito. — örn StatsUtskottets Utlåtande, rörande tillÖkt antal löner för JustitiaeRevisionsExpedition, 104. — om Statsoch BancoUtskottens Betänkande, angående utredningen af Götha-Canal Bolags, Malmö och Götheborgs Disconter, dito. — om Remiss till RiddarhusUtskottet af en Motion, att en Lista på de mål, hvilka i hvarje plenum skola hos Ridderskapet och Adeln föredragas, måtte uppspikas vid stora gången i RiddarhusSalen, i35.
»Likasom det inte var just jag som bakade det mesta brödet, och säkert hvar kaka som du skulle ha; för si, på dem satte jag ett märke med tummen, och hur jag svängde med gamla jungfrun, så kom alltid de kakorna till dig, på din brödlott.» »Ja, då vete f.. hur det var me’et,» återtog mannen äfven skrattande, »men det vet jag att detta smakar bättre än allt ihopa, ja långt bättre än snutar och franska bröd och sockerskorpor och Gud vet hvad det heter allt, som man kunde få på Drottningholm i fjol, om man bara hade pengar, eller – tillade han litet saktare – bekanta. Han såg icke upp från den pregel att tröska säd med, som han var sysselsatt att förfärdiga, när han sade dessa sista ord. Stina, den unga hustrun, låtsade ej att höra dem, utan satte flinkt in den ena kakan i ugnen efter den andra; men då de alla voro der, smög hon sig sakta – hvilket var lätt nog, emedan hon ej för tillfället var besvärad med lyxartiklarne skor och strumpor – bakom sin man, och innan han visste ordet utaf, slog hon sina armar omkring honom, läggande händerna på hans ögon. Just nu, i denna ställning, vill man afmåla dem så godt ske kan i kalla, döda ord. Den unga soldaten var en hög, smärt, på en gång rak och ledig gestalt, sådan man sällan nog ser dem bland allmogen nu för tiden, dels emedan de blifva allt mer och mer sällsynta, dels emedan de som dermed äro utrustade af naturen, sällan eller aldrig hafva någon hållning, om ej soldatlifvet, disciplin och gymnastik utbildat den. Detta var händelsen här. Den unge Bold hade blott ett par år varit soldat, men togs, ehuru nyss approberad rekryt, att utgöra den 6:te af de soldater som året förut kommenderades till Drottningholm för att utbildas till kropp och själ. Han togs då förnämligast för hans vackra, i ögonen fallande utseende, och dernäst, för att man visste ingenting ondt om honom. Tvärtom, han var nykter, begriplig och påpasslig.
Väl erkänner jag, att vattenoch bröd-straffet är ett ibland de olämpligare; äfven derföre, att det kan strängare eller lindrigare verkställas, och fången således göras beroende af vaktmästaren; och jag skulle gerna önska, att detta straff kunde borttagas; men så länge hos oss icke blifvit infördt att begagna mörkt fängelse såsom straff, tror jag, att fängelse vid vatten och bröd måste bibehållas. Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande; men då jag delar Hans Excellence Herr Grefve LÖwenbjelms anmärkning örn olämplig - Den 23 Octo b 11- e. tn. 3.47 heten deraf, alt öfverlemna straffets bestämmande helt och hållet åt domaren, och jag således äfven önskar, att någon bestämd norm mätte i Lagen utsättas; samt det torde vara svårt, att här utfinna den mest passande, och någon återremiss nu icke vidare kan äga rum, tillstyrker jag bifall till Utlåtandet med det tillägg, att straffet aldrig utsträckes öfver fjorton dagar, och föreslår följande redaction af slutmeningen i Utskottets förslag: ”Plikte med fängelse ”vid vatten och bröd efter omständigheters’na, dock icke öfver fjorton dagar/’ Friherre Än eka r swärd : Olyckligtvis kan jag ännu icke finna mig öfvertygad af mina motståndares skäl. Herr Grefve Löwenhjelm har trott sig finna, att jag påstått det vara en förbrytares rättighet, att söka rymma.
Efter medium af markegången, beklädnadsbidraget inberäknadt, 55 R:dr q sk. 7 r:st. för hvarje nummer och således för tillsammans i5oo nummer . — När man härtill lägger båtsmansvacancen för Städerne „ 500: 22. 8. så utgör rustningsoch roteringskostnaden för Länet R:dr 134,018: 42- 9* Alla de år i83o, i anseende lill inträffad missväxt, åt Länets innevånare af Staten lemnade lån äro nu godtgjorde, hvaremot af 1826 års undsättningsmedel ännu återstå oliqviderade 4$7 R;dr 44 sk6 r:st. I afseende på liqvid af enskildta skulder, anmärkes att lagsökningarnes antal vid härvarande Landskansli utgjorde: De hafva således märkbart ökats endast år i842> hvartill orsaken lärer vant en mindre god skörd näst förutgångna året, jemte den tilltagande penningebristen. Att välmågan aftagit är ej deraf en följd. Kronobrefbäringen anses fortfarande vara ganska besvärlig, ehuru uteblifvande af klagomål under senare loppet af åren antyder, att den sällan missbrukas; och har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till vinnande af kontroll och ordning i detta afseende föreskrifvit, att vissa dagar skola vara bestämde för ordinarie brefgången; att extra brefbäring icke får utan i nödfall begagnas; att, när sådant påkallas, brefafsändaren skall utanpå brefvet anteckna hvilket ämne det rörer, och att sista brefbäraren må vara berättigad att få brefvet i sin närvaro öppuadt, för alt kunna bedöma huruvida extra brefbäring varit af behofvet påkallad eller icke, samt i senare fället kunna emot afsändaren anställa laga åtal. Väghållningsskyldigheten är i allmänhet betungande i anseende till vägarnes mängd i detta Län och bristen på tjenliga fyllningsämnen på närmare håll. Strängt fullgörande deraf på vissa orter gränsar till omöjlighet och väglagningen kan svårligen blifva fullkomlig så länge den utgör ett vid jorden fästadt besvär och dertill således måste väljas ej den tjenligaste, utan för jordbrukaren ledigaste tid.
Skrifvelse, N:o 179. 4'87 cnsstämmelse med torgprisen under Oktober, November, December, Januari, Februari oell Mars månader, af Magistraterne efter hvarje månads slut upprättas pris-kuranter å fullgoda oell afradsgilda varor af de persedelslag, som i marke* gångs-taxorna upptagas, hvilka pris-kuranter genast derefter till Konungens Befallningshafvande insändas. För landet upprättas pris-kuranter å enahanda slags persedlar af serskilda nämnder fögderivis. Dessa nämnder utgöras, dels af sockne-ombud, årligen valda vid allmän sockenstämma, en för hvarje socken, bland ortens räntegifvare, skiftesvis af det antal socknar och efter den ordning dem emellan, som Konungens Befallningshafvande, efter vederbörandes hörande, bestämmer, med iakttagande dock att antalet inom hvarje fögderi icke må vara ringare än fyra och icke öfverstiga åtta — dels af ett motsvarande antal ledamöter, som Konungens Befallningshafvande, likaledes för året, förordnar bland andra inom logderiet bosatte, för sakkunskap och oväld kände män, helst räntetagare. Erforderligt antal suppleanter må i enahanda ordning utses, att, vid inträffande förfall för ordinarie ledamöter, i markegångs-nämnderne deras ställe intaga. Dessa nämnder sammanträda med Kronofogden, på dennes kallelse, å närmaste tingsställe, 2:ne gånger för hvarje skatteår, nemligen i början af Januari och i slutet af Mars. Vid förra tillfället uppgöras pris-kuranter för de tre sista månaderna af del förflutna och vid det sednare för de tre första månaderna af det löpande kalender-året.
Förslag till und. Skrifv. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 11 Dec. 1829, Preste-Ståndet d. 11 Borgare-Ståndet d. 11 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande dispositionen af de f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen tillhörande Hus och Byggnader, S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 19 slstlidne Januarii , angående åtskilliga MagazinsVerket rövande ämnen, har E. K. M. bland annat uppgifvit de byggnader, tillhörande detta Verk, som af E. K. M., sedan senaste Riksdag, upplåtits till serskilda föremål och inrättningar. Härvid förekommer först de till Ladugårdslands f. d. Kronobränneri hörande åtskilliga byggnader, hvilka, jemlikt E, K. M:ts Nådiga Skrivelser af den 24 Mars 1824 och den 8 Mars 1826, upplåtits till Veterinairlnrättningen härstädes, rörande hvilken Inrättnings local R. St. jemväl fått emottaga E, K. M:ts lill Stats-TJtskottet aflåtna Nådiga Remiss å SundhetsCollegii underdåniga framställning i ämnet; och sora R. St. i serskild underdånig Skrifvelse besvara denna fråga, i hvad den angår medels anslående lill byggnadernas apterahdé för ändamålet, anse R. St. sig här endast böra vidröra den re - 168 Exp. Utsk. Förslag till und. Skri/v. N:o 279, dan skedda upplåtelsen deraf, och få i sådant hänseende förklara, det R.
Det är väl sanni att om Utsk:s förslag till ordnande utaf städernas Taxerings-komitéer antages, äfven en sådan ojemnhet derstädes upslår. Men då man känner svårigheten, alt enl. nu gällande författning i städerne kunna få komitéerue tillsatte med ledamöter från öfriga klasser nemi. Adeln, PresteSt. och Ståndspersoner, kan äfven om denna författning i enlighet med Ulsk:s förslag förändras lätt hända att Borgerskapct erhåller inom komitéerne, om icke öfvervigt, åtminstone ett lika antal röster med de öfriga, och skulle jag derföre tro, det vara klokt och billigt, att återuplaga det stadgande som förut funnits. Hr von Hartmansdorff har sagt, alt Utsk:s förslag skulle väcka mycken ond blod. Stadgandet, som Utsk. föreslagit, har, såsom jag redan nämnt, varit tillämpadt under en längre följd af år och jag vet icke, om klagomålen den tiden varit större än nu. Det vet jag dock, alt om detta stadgande borttages, borttager man äfven ett medel, att kunna rälta missförhållanden uti städernes taxeringar. Jag anhåller om bifall lill Utsk:s förslag. Gr. Gyldenstolpe: Jag förenar mig med Gr. af Ugglas. Jag kan icke inse, att, såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, ifrågavar. stadgande skall göra Bevilln:s-förordn:n förhatlig; ty icke har så varit förhållandet under de många år, författningen varit gällande med bibehållande af detta stadgande. Det, af Hr von Hartmansdorff nu förordade, infördes i förordn:n vid 1840 års riksdag. I jemjörelse 472 Den 14 Maj e. m. med det dittills gällande och af Utsk. tillstyrkta, är alltså det nu befintliga stadgandet långt yngve, och just derföre, att vid Taxerings konaitérne ingen bevakar kronans rätt, tror jag att i författningen bör stadgas, att i händelse af lika meningar, den alltid bör gälla, som länder lill kronans förmån. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag. Hr Aminoff:
Ännu har icke denna hätskhet hos de motsatta partierna upphört; men många tecken synas häntyda pä, att den tid icke kan vara aflägsen, då de socialistiska sam-hällsteoriernas såväl förtjenster som brister skola granskas och bedömas mera lugnt och oväldigt än nu. Redan i våra dagar ha försök framträdt, å ena sidan att mildra den hittillsvarande socialismens ensidighet, genom sådana modifikationer af densamma, som utan att frångå dess grundtanke lemna större utrymme åt individualismen (t. ex. den tysk-österrikiske nationalekonomen Schäffles system), å andra sidan att befria det nuvarande, på privategendom grundade produktionssättet från de brister, på grund af hvilka socialisterna yrka dess afskaffande (t. ex. katedersocialisternas åsigter). Den europeiska arbetarrörelse, i hvilkens uppkomst Louis Blancs “ Organisation du travail “ hade en så vigtig del, bragte öfver allt de sociala frågorna under diskussion och förberedde, direkt eller indirekt, deras framtida lösning. Redan sedan lång tid hade Babeufs, Saint Simons och Fouriers läror slagit rot bland arbetarebefolkningarna i de stora städerna. Men först genom Blancs i detalj utarbetade förslag om nationalproduktionens öfvertagande af staten fingo de socialistiska sträfvandena en bestämd hållpunkt och en — enligt deras anhängares uppfattning — praktisk vägledning för ett genomförande i stort. Från detta ögonblick var Louis Blanc i ordets fulla mening arbetsklassens man. Det i Frankrike under Julimonarkien herskande politiska systemet — en förmögenhetsaristokrati af 300,000 val-berättigade på en befolkning af 36 millioner, med en ärftlig statschef i spetsen, som gjorde sig solidarisk med denna herskande klass — lade, som det syntes, oöfverstigliga hinder i vägen för förverkligandet af äfven de mest anspråkslösa kraf på reformer i arbetarnes och de obemedlade klassernas intresse, för att icke tala om en så oerhörd omhvälf-ning i sociala och ekonomiska förhållanden som den Louis Blanc och hans själsfränder åsyftade. Dessa måste derför i främsta rummet sträfva till en politisk omgestaltning.
De små älskvärda barnfigurerna framkalla alla vår glada medkänsla, både den lilla figuren i den lätta utrustningen, som, stående på stranden, i en stor kikare spejar ut öfver vattnet, och de där, som ute på sjön rida på väldiga delfiner, och mest den där småttingen, som med det allvarligaste, men just därför så mycket lustigare ansiktsuttrycket anstränger hela sin kraft för att hålla tömmarne riktigt strama på den delfin han kör, och de, som idka kappsegling i snäckor, och de andra, som rida på ofantliga sjöormar och ha största möda att hålla sig kvar på odjuren, och de, som sitta i den långa båten, samma slags besättning som på ormen och delfinema, små, allra som älskvärdasto pysar i naturens egen dräkt, hvar och en med sitt särskilda utseende, ingen lik den andre, men alla vackra länkar i den stora, kedjan. Det är taflor, sprittande glada i färg och i form, hvilka i den nedre delen af den stora försalen äro af nu nämnda innehåll, börjande längst bort till höger från hufvudingången och sedan sträckande sig till den motsatta sidans yttersta punkt, där raden slutar med en pys, som på en brygga, hvarifrån den långa båten nyss lagt ut, är ifxigt sysselsatt med att meta, nnder det att hans föreh af vande betraktas med största intresse af ett par småvarelser bakom. Denna serie afbrytes öfver stora ingångsdörren af en fris med vidsträckt vatten, hög sjö, ejderfåglar och svanor, men afbrottet är så fullkomligt i harmoni med sidofriserna, att det hela verkar fullt harmoniskt. Det är således bilder från vatten och strand, som upptaga nedre delen af den stora förstugans väggfält. På trappuppgångens väggar är det åter fasta landet, som representeras. A högra sidan, nedifrån räknadt, synes Flora, en fager ungmö, som sitter i ett äppelträd och håller en blomsterslinga af prästkragar, under det Panna på motsatta sidan, ej mindre fager, med dufvor på sin vänstra hand och buren af en björn, håller högra armen kring halsen på en hjort samt, med en stor uggla vid sin ena sida, åtföljes af en hind.
Brottslingen skulle betänka sig innan han fortsatte en bana, som han förut beträdt, om han sage att dödsstraffet oundvikligen väntade honom, och han skulle icke ens söka tillfälle att från Fästningen undankomma, och få händelser skulle troligen gifvas då denna Lag kom-i me att tillämpas. Den rätta mänskligheten be. Den 21 Maji. 31 Står icke deruti, att sedan genom en mängd fel.' agtiga anstalter brottens antal blifvit ökade, mildra straffen, utan jag anser det vida mänskligare, att, jemte det sådana Oeconomiska och FoliceFörfattningar vidtagas, som i möjligaste måtto minska anledningarne till brott, med alf-: var och nödig stränghet bestraffa brottslingen, då andra derigenom afhallas ifrån att beträda samma bana. Med Herr af Malmborg instämmer jag deruti, att 1734 års Lag, i afseende på stöld, var för sin tid god •, men jag hy6er mycken betänklighet vid att nu ppplitva densamma i hela sin stränghet, enär så många felag. tiga Inrättningar ännu finnas, hvarigenom brottens antal fördubblas, och jag fruktar att döds straffen i närvarande tid skulle så mångdubb. las, att ett ofördelagtigt intryck deraf å Nationens lynne och caracter skulle uppkomma. Jag har hört talas om brännmärkning, hvarom Utskottets Betänkande icke innehåller något. Der föreslås endast ett märke å ett doldt ställe å kroppen, som utvisade graden af den märktes brotts, lighet. Om han sedermera förbättrade sig, blifver det icke svårt att erhålla betyg derom, då det åsatte märket icke är till något mehn.
Balans från föregående året: Utgift: — Lefvereringar: Till Kongl. Balans till påföljande året: Till närmare upplysning om förhållandet med karta-sigillata-uppbörden för ifrågavarande år, få Revisorerne meddela, att, enligt vid Kongl. Statskontorets berättelse rörande Karta-sigillata-verket fogade, på 1848 och 1849 års rikshufvudböcker grundade, kalkyler, behållningen till riksstaten, efter afdrag af afkortningar och restantier, uppgått, år 1848, till 604,671R:dr 9 sk. 7 rst. och ar 1849 till 622,538 R:dr 37 sk. 5 rst., samt alltså öfverstigit den i riksstaten beräknade inkomst, utgörande, för år 1848, 500,030 R:dr, och för år 1849, 550,000 R:dr, med 104,671 R.dr 9 sk. 7 rst. det förra, och 72,538 R:dr 37 sk. 5 rst. det sednare året. Af en vid förenämnde berättelse jemväl fogad förteckning öfver de i 1848 och 1849 års hufvudböcker upptagna proprie balanser inhemtas, att sammanräknade beloppet af dessa balanser, vid det sednare årets slut, utgjorde 9,121 R:dr 12 sk. 11 rst., — 38 — i hvilken summa ej mindre de af föregående Revisorer omförmälda, på 1790-talet yppade, 2:ne balanser, den ena å 410 R:dr 7 sk. och den andra å 218 R:dr 3 rst., än äfven åtskilliga balanser från åren 1813, 1817, 1820, 1825, 1832 och 1833 ingå. Enligt Revisorerne meddelad upplysning, har, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet al den 16 sistlidne April, Kongl. Majit, den 27 påföljde Maj, anbefallt Kongl.
Redamöters vägnar A. Lantingshausen. Pä Vällofl. BorgareStändets Redamöters vägnar And. Fredin. Pä Högv. Prest-Stan* dets Redamöters vägnar Bryn. Hesselgren• På Hederv. Bonde Ständets Redamöters vägnar Nils Månsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den zo Juli, Högvörd. Prest-Scåndet den zo _ Vällofl. Borgare-Stånder den zi Hederv. Bonde-Ståndet den 20 Vördsamt Memorial! På grund af gjorda anmärkningar hafva Höglofl. Ridd. och Adeln samt Högvördiga Prest Ståndet till Rag-IJtskottet återremitterat det af Utskottet den 27 sistlidne Juni afgifne vördsamma Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse till Riksens Höglofl. Ständer, hvarigenom Kongl. Maj:t i Nåder till Riksens Ständer öfverlemnat att föreslå den författning, som, lgg* "Den 20 Juli. som, i hänseende till straffets skärpande för ä* verkan å Skogs planteringar och antagande af ett särskildt bevisningssätt vid skeende atal a sådani förbrytelser, kan vara nö ig. Emot hvad Utskottet i berörde ämnen sig utlåtit , är invändt, att om icke tillgrepp å omförmälta planteringar kunde anses under lika egenskap med annan tjufnad, straffet åtmindstöne bordt hänföras till sådana Nidingsbrott, hvil» kas qvalification föranleder till en svårare påföljd, än fö
LagUtskottets Betänkande N:o 85- 51 8r ej dermed nog. För den blifvande parten, för det i handling uppträdande Ombudet, skall det icke alltid blifva lika lätt att rätt uppfatta den antydda meningen, Då Lagen skall lydas af alla, bör ban afven vara begriplig för alla. Eller är väl denna Vederbörliga Domstol så ganska bestämdt gifven, att man icke en gång i en alldeles ny Lag något tydligare behöft anvisa den? Svenska Representations-personalen eger en redan af äldre samhällsförhållanden godkänd, af våra ännu gällande Lagar bestämdt anlagen, olikhet i Domstolsförhållanden, och Ledamöterne i Rikets första stånd stå i ett privilegieradt Domstolsförhällande till HofRätt. Det framlagda Lagförslaget hade icke gjort illa, om det klart och bestämdt uttalat hvad det menade med Vederbörlig DomstolÅr det väl Kämners-Rätt !! Skall inför den Rikets Ständers Justitieombudsman framträda och föra talan å Rikets Ständers vägnar, VälanJ om det vore här, som ändamålet företrädesvis vunnes. Jag skulle, godkännande hänvisningen, deremot icke ega det ringaste att erinra* Nära oförklarligt skall det emedlertid af ganska många skäl för mig blifva, hvarföre man, förbigående Hof-Rätt, i detta fall söker att etablera ett rättegångssätt, som, utom förtjensten att ega en instanee iner, endast onödigtvis ökar udsutdrägten. I Bil. till LagUtsKottets Betänkande N:o 85* 52 förbigående får jag härmed nämna, att sjelfva Constitutionen (110 §. Reg. Form.) le runar åt de i 3 §. af ifrågavarande Lagförslag upptagne gröfre förbrytelser en så bestämd tydning, att just denna tydning omissionligt hänvisar till Hof*Rätt. STOCKHOLM. Elmina och Granbergs Tryckeri,' 182$) %agVtslottets Bttdnicndt N.'o Sfti § N:o §d. AnEom till Exp. Utsk. den 4 Aug. tS19. Betänkande öfver Herrar P. G. Ceder schj ohls och M. jf. Crusenstolpes