Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den vid Betänk, fogade tablå öfver förhållandet vid 1823 års Riksdag emellan Bankens sedelstock och statsinkomsterne, finner man att da sednare utgjorde 6,819,896 Rdr, och sedelstocken 27,379,370 Rdr, deruti inberäknade Riksg:s-sedlar, och således upgingo statsinkomsterne under den Statsreglerings-perioden till j af sedelstocken, men nu till nära |. JU Den 3 December f. m. Häraf inses nödvändigheten, att penningarna cirkulera lättare än hittills, och lägges detta till hvad jag yttrat om depositionsräkningen, skall klagomålet öfver skrinläggning af statsmedel anses fullt befogadt. Med afs:de på för handen varande förhållanden är den gjorda jemförelsen emellan Statens inkomster och Bankens utelöpande sedlar för ringa uptagen, ty i tablån förekomma endast de beräknade inkomsterne. Vi veta att beräkningen af dessa inkomster är alltför låg, så att i st. f. att bråket här är pY skulle, om öfverskotten jemväl intagas, bråket blifva JT. Utsk. synes mig således haft allt skäl att göra hvad på detsamma kunnat ankomma för att befordra skyndsamhet i penninge-cirkulationen inom Statsoch Riksg:sKont:n. Dessutom har Utsk. ansett nödvändigt, att sättet, hvarpå penningar tillhandahållas Statsoch Riksg:sKont:n, förändras, och en föreg:de talare har sagt, att enl. nu gällando reglemente äro Fullmäktige skyldige att endast emot obligationer utlåna de från StatsKont. öfverlemnade medel eller också att upköpa dessa obligationer. Detta är en sanning, och föreskrifterna äro så minutiösa, att t. o. m. kursen är bestämd, till hvilken dessa obligationer få af Fullmäktige upköpas. Nu är det ganska påtagligt, att om man icke vill lemna Fullmäktige fria händer att, hvilket jag anser rättast, utsläppa de s. k. Riksg:sKont:s medel, utan man vill bibehålla de nuv:de restriktiva stadganderne, böra de göras så förnuftiga som möjligt.
Det af Slals-Utskottet under N:o 331 afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående de rusthålls-numer vid Bohus Läns Regemente, hvilka, i följd af vägran att ingå på häst-vacance-afgiflseontractens förlängning, komma att till cavallen återgå, har af Bonde-Ståndet det blifvit, jemte dervid förekomne anmärkningar, till Utskottet remitteradt; men som, enligt ankomne Protocolls-utdrag, omförmälde utlåtande är vordet den 4 innevarande månad af Presteoch Borgare-Stånden bifallet, samt Ridderskapet och Adeln, under den 7 i samma månad, förklarat sig för närvarande låta vid nämnde utlåtande bero, så och då vid sådant förhållande förevarande fråga är, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen , genom 3:ne Riks-Stånds beslut afgjord, har Utskottet funnit sig icke kunna dermed taga någon vidare befattning. Stockholm den 24 November 1840. s Slats-Ut skottets Utlåtande, N-o 38i - N:o 382. Arik. till Exp. Utsk. den 27 November, kl. 11 f. n». Utlåtandej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse j rörande eftergift af en vid Arbetsoch Corrections-Inrättningen i Norrköping yppad balance. (I A.) Sedan Styrelsen öfver Fängelser och Arbels-inrältningar i Riket, med anledning af gjorde anmärkningar vid Nori köpings Spinnhus-inrättnings räkenskaper för åren 182g och i83o, förklarat dåvarande Ordföranden i Direclionen för sistnämnde Inrättning, Capitainen Abraham Roos samt Fabriks-idkarne 1 I. Schubert, Samuel Rundstedt och numera aflidne Rådmannen Gustaf Gahm, i egenskap af Ledamöter i hemälde
Upplästes och biföllos följande denne dag inlemnade mern.: l:o af Hr Reu terschöl d, Carl Leonh.: Hindrad af enskildta angelägenheter att vidare bestrida den befattning såsom ledamot af BankoUtsk., hvartill jag vid riksdagens början kallades, får jag härmed vördsamt afsäga mig densamma, under ödmjuk anhållan, all blifva vid min riksdagsmannarätt bibehållen. 2:o af Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel: Hindrad af tjensleåligganden att fortfarande vara ledamot af Ridd.Utsk., får jag hos H. R. o. Ad. vördsamt anhålla, att, med bibehållandet af min riksdagsmannarätt, derifrån blifva befriad. Hr Hjerta, Carl Joli.: Jag anhåller vördsamt, att blifva 54 Den '.'O Maj entledigad från det mig Immade förtroende, att vara suppleant i SlatsUtsk., enär jag af tjensleåliggande är förhindrad, alt med detta förtroende fortfara; dock anhåller jag lika vördsamt, allvid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. 11. o. Ad. letnoade äfven härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande alt jemväl i Bevilln.Ulsk, en ledighet uppstått efter Gr. Bonde, Gustaf, som återlemna! den pollet, han såsom fullm. för adliga alten af Borén innehaft, anmodade Hrr Electorer alt sammanträda lill val af en ledamot t Bevilln.Ulsk., efter Gr. Bonde, en ledamot i BankoUlsk., efter Hr Reuterskjöld, en ledamot i Ridd.Utsk. efter Gr. Lagerberg, och en suppleant i StalsUtsk., efter Hr Hjerta. Hr von Ehrenheim, Reinh. Fredr.: I anseende lill min snara afresa frän hufvudsladen under någon längre tid, anhåller jag vördsamt, att blifva entledigad från min befattning såsom bänkman inom 11) bänkm:s-afd:n. Hr Gr. o.
För att i möjligaste måtto betrygga den dyrbara Kiddarhustiyggnaden för eldfara, har Direktionen låtit dit inleda vatten 30 från stadens vattenledning samt anbringa tre brandposter en i nedre och en i öfre förstugan samt den tredje å vinden, hvarjemte två till brandposterne passande slangar al läder, hvardera om 80 fots längd, blifvit anskaffade; Och har sammanlagda kostnaden härlör uppgått till 2,453 li:dr 70 öre. Stockholm den 1(5 Oktober 1865. G. A. SPARRE. C. L ui jon h uf v Bd, Carl Bennet. R. Cederström. B. W. Leijonancker. J. A. Tornerhjelm. O. Brakel. BILAGOR TILL RIDDAKHUS-DIREKTIONENS R1KSDAGS-BERÄTTELSE 1865. 32 Sammandrag af Riddarhus-Kassans Hufvud - Debet. Baltms från år 1861. Skulder: Thamiska donationen Utgifter år 1862. Pensioner 1,925: — Extra utgifter 2,531: — Lifstidsränta till C. O. Munck 720: — Ränta å Thamiska donationen 365: 91. Inköp af ett kassaskåp 650: — Illuminationskostnad 325: — Afskrifning Utgifter år 1863. Lifstidsränta till C. O. Munck 720: — Gratifikation till Riddarhusvakten . 550: — D:o till .Gr. Anrep 400: — Guldmedalj till Ofverstelöjtnanten F. W. Leijonancker 534: 56. Ränta å Thamiska donationen 365; 91. Afskrifning Utgifter år 1864. Lifstidsränta till G. O. Munck 720: — Illuminationskostnader 544: — Ränta å Thamiska donationen 365: 91. Riksmynt Balans från år 1861. R:dr öre. Tillgångar och fordringar: Behållning i Banken 8,827: 64.
Krigs-kollegii Intendents-afdelnings underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af de under denna Afdelning ställda fonders och anslags förvaltning och redovisning under åren 1850 och 1851. Stormäktigste Allernådigste Konung! Till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss å den af Rikets Ständers Revisorer afgifna berättelse om verkställd granskning af statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1850 och 1851, såvidt samma berättelse angår Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigskollegium och de under dess disposition ställda medel, får Kollegium, ålntendentsafdelningen, härmedelst i underdånighet sig utlåta, i afseende på de under nämnde Afdelning stående fonders och statsanslags förvaltning och redovisning. 23. — 178 Med tillkännagivande, att å det på riksstatens 4:de hufvudtitel upptagna reservationsanslag till ersättning för utöfver markegång spris förliöjd betalning till inqvarteringsgifvare för dagportioner vid indelta regementenas marscher till och från möten, förefanns vid 1851 års slut en behållning al' 49,502 Rdr 5 sk. 2 rst., hafva Rikets Ständers Revisorer, dä dessa medel, enligt Rikets Ständers vid sednaste riksdag derom fattade beslut, framgent skulle förblifva till Eders Kongl. Majits disposition för ändamålet qvarstående, uti 4 § af revisionsberättelsen rörande 4:de hufvudtiteln, fästat uppmärksamhet derå, att en så betydlig summa icke borde fortfarande i kassan inneligga, utan genom utlåning göras fruktbärande.
I sammanhang härmed anser jag mig böra föreslå uphäfvande af de för trafiken betungande föreskrifter, som berättiga en del stapelstäder till upbärande af vågafgift för från utrikes ort inkommande varor, och stämpelpenningar för utländska varors stämpling, samt att den gemensamhet — en qvarlefva från gamla tiden —, som förefinnes emellan städernas drätselverk och tullverket, måtte 74 Den 1 December f. m. helt och hållet uphöra. Här i Stockholm t. ex. eges alla af tullverket begagnade byggnader till %del af Kronan och 3/4delar af Staden, och hvilka besvärligheter häraf upkomma, torde lätteligen inses. Både nämnda gemensamhet, och vågafgiften hafva troligen tillkommit under den tid, då tullintraderna förpaktades åt några enskildte personer, hvilkas mål endast var, att af förpaktningen draga den största möjliga vinst, obekymrade om, i hvilka lägenheter denna vinst upbars eller hvad attiralj, som för varubehandlingen erfordrades. Kommunerne passade då på tillfället, klokt beräknande, att deraf framdeles kunde dragas, som det sig ock visat, en betydlig vinst, erbjudande sig att emot en s. k. stads-tolag anskaffa tullhusoch packhuslokaler, samt att hålla vågattiralj emot rättighet till vågpenningar, som allt genom deras egne tjenstemän skulle upbäras af de trafikerande, och till hvilka rättigheter städerne sedan skaffade sig K. På denna tid voro de flesta varor förbjudna till införsel, så att de ringa afgifter, städerna i vågpenningar upburo, ungefär], motsvarade kostnaderne för vågattiraljens anskaffande och årliga Underhåll, hvilket väl också var det med öfverlåt. elsen afsedda ändamål. Förhållandet är likväl numera helt annorlunda, då alla varor äro tillåtna till införsel, och största delen skola viigas.
II gifva kommissariatet .skälig anledning misstänka, att den uteblifna liqviden deraf haft sin närmaste grund uti den af gäldenären sedermera framställda önskan att fä pä samma auktion försålda fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvarå behörig åtkomst icke kunde företes och i händelse af afslag till hvilken framställning, den utlysta auktionen, i anseende tili mellankommande betalning möjligen uteblifvit, och dels kommissariatet icke bordt vara i okunnighet 0111 det förtroende, sorn fästes och måste lastas vid en försäljning i Bankens namn, helst 4 § af Kongl. Resolutionen den 30 April 1689 angående Banko-auktion, i 5:te momentet innehåller, att ”Banken skall vara vederredo alt hemula hvar och en allt hvad som under auktionen fÖrsäijes;” så och då härtill kommer, att kapitenen Skulle, som ägt allt skäl att trygga sig vid de fastebref, hvilka för föregående 3:nc ägare blifvit å hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen utfärdade, på god tro köpt och innehaft dessa fastigheter, synes billigheten tala derför att kaptenen Skottes sterbhusdelägare, hvilka förklarats skyldige att berörde fastigheter till fideikommiss-innehafvaren, utan lösen eller ersättning afträda, tilldelas någon godtgörelse för den förlust, de iföljd häraf oförskyldt fått vidkännas, serdeles då någon ersättning af föregående, hemuls-skyldighet ålagda, ägare icke kunnat utbekommas: anser Etskottct, att ehuru Banken genom Kongl. Maj:ta nådiga dom blifvit befriad från åliggandet att stånda hemul det dock i betraktande af hvad i detta mål förekommit, vore Rikets Ständer värdigt, att i någon mån godtgöra den lidna förlusten, samt får af sådan anledning, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att med afseende å Bankens medverkan tili första försäljningen af ifrågavarande fastigheter, genom hvilkas frånvinnande kapitenen Skottes sterbhus-delegare gjort en betydlig förlust, den der icke kunnat af dem, som vederbordt ersättas, Rikets Ständer måtte täckas tillåta, att af Bankens medel ett belopp afTio Tusen R:dr b:ko må till bemälde sterbhusdelegare utbetalas.
Tisbe visar honom, huru hans bref ligger vid hennes bröst och säger sig kysst det under natten mång tusende gånger; Pyramus befarar, att han i glädjen skall svimma, liksom Lucretia när Euryalus nattetid kom till hennes fönster. Men Tisbe ber honom icke dåna för hennes skull, vore hon honom så när, ville hon kyssa honom. Pyramus. Gifue Gudh, min fröken, thet måtte skee, Thet lystade migh af hiertat see. Aldrigh sedan iagh födder war, Bekiänner iagh rätt uppenbaar, Hafuer iagh haft en sådana natt, Som iagh nu hafuer fådt. Att iagh fåår effter mitt begär, Snacka widh min hiertans kiär. Ach hui ähre doch de timar så kort, hvi löper denna natt så hastigt bort? Apollo blif doch under en stundh Med tin vagn på hafzens grundh! Lätt tina hästar äta ännu! Ach morgonrodna, tu ädla fru! Hui skyndar tu tigh så fort? Huadh har Tithon, tin man, tigh gjordt, Att tu ey länger hoos honom ähr? Ach wore tu åt honom så kiär, Som min Tisbe ähr åt migh, Längre töfuade tu wisserligh, Och komme hijt upp ey så bråt Att skilia migh och mitt hierta åt. Tisbe. J prijsen thenna natt så högeligh, Der öfuer iagh förvndrar migh. En ringa frögd ähr thetta, min wen, Men wore j hoos migh i kam maren. Heller iagh komme till eder nidh, Så finge wij hierteligh talas widh, Hvarannan med hiertans kyss för ähra, Den frögd och lust wille iagh begära. Pyramus. Ach måtte iagh lefva den dagh, Der iagh finge niuta ider fam tagh, Och kyssa eders nådh efter mitt begär, Iagh fruktar iagh kommer aldrigh så när. Tisbe föreslår, att de skola mötas i närmaste skog en stund före dagningen, ty här hafva väggarne öron.
Vid jemförelse af de i förevarande ämne befintliga lagstadganden kommer man till öfvertygelse derom, att omförmiiida framställning af motionären h v ilar på ett missförstånd. 4 Kap. 1 § Byggninga-balken innehåller, alt farväg till kyrka skall »läggas af oskifto, sex alnar bred.» Samma föreskrift, hvad bredden beträffar, upprepas i 25 Kap. samma Balk, hvilket lagrum rätteligen är det, som bör tillämpas, när frågan gäller allmänna vägar, då deremot 4 Kap. endast har til! föremål att skilja mellan byamän, buru mycket skall af oskifta marken aftagas för vägens skull. Alt de vägar, som i 2 § af 25 Kap. meranämnde Balk åsyftas, nemligen »till Ting, Kyrka och Qvarn» m. fl., lika väl sorn de i 1 § omförmälda, eller allmänna »landsvägar», äro underkastade tillsyn af dem, som skola vaka öfver allmänna lärvägars vidmakthållande, lider intet tvifvel, helst desamma i alla rörande ifrågavarande ämne utfärdade författningar, hvilkas uppräknande härstädes torde vara öfverflödigt, anses såsom allmänna vägar, i motsatts till enskilda eller s. k. byvägar, samt befattningen med deras s. k. »indelning» på kommunens viighållningsskyldige är uppdragen åt Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, sedan Hurads-rätten först derom ransakat. Efter det sådan delning skett, är en hvar, som försummar att underhålla sitt vägstycke, hemfallen under II § af oflaberördc 25 Kap. Byggninga-balken, hvilket stadgar böter för sådan förseelse och tillika innehåller föreskrift, att kronobetjeningen, som, enligt särskilda instruktioner, har åliggande att tillse, det väghållaren fullgör sina skyldigheter, äger »våld att låta hans vägstycke bättra för lega, och taga den ut af honom, som treskas.»
Det har vidare blifvit upplyst, att Skellefteå stads borgerskap, till underlättande al kostnaden för en skola nu och för framtiden, förbundit sig alt bygga och underhålla erforderliga och passande skolrum. äfvensom bostiillsgård åt blifvande Rektor eller att lemna honom motsvarande bytesmedel. På grund häraf har blifvit hemställd!, all en skola måtle i Skellefteå stad inrättas samt nödigt anslag beviljas till aflöning åt Rektor och en Kollega. Efter öfvervägande af hvad härvid förekommit, hafva Rikets Ständer ansett sig böra, för inrättande af en t v ä k lässig skola i Skellefteä anslå löner till en Rektor 2,000 R;dr och till en Kollega 1,600 R:dr, eller tillsammans 3,000 R:dr. 39:o. Vidare har hos Rikets Ständer blifvit hemsläldt, att Rikets Ständer måtte bevilja nödigt anslag lör inrättande i Köpingen Örnsköldsvik af en offentlig läroanstalt med hänne lärare, under vilkor att Köpingen tillhanda)holle läroanstalten erforderligt husrum; — varande, till stöd för denna framställning, anlördt, alt afståndet från Örnsköldsvik (ill närmaste undervisningsverk söderut eller lill Hernösand vore elfva mil, och norrut eller lill Umeå tolf och en half mil. Särdeles lämpligt vore ock Köpingens läge för de många socknar, hvilka omgifva honom. Om Örnsköldsvik loges såsom medelpunkt och på kartan drages en cirkel till halfva afståndet från städerna Hernösand och Umeå, så att radien blelve omkring 6 mil på tre sidor om Köpingen, komme den derigenom uppdragna hallcirkeln att innesluta 14 socknar inom norra Ångermanland med en folkmängd af minst 33,600 innevånare och 4 socknar af Westerbottens län med en folkmängd af 5 å 6,060 menniskor, således 18 socknar med en folkmängd af omkring 40,060 menniskor. Ibland dessa vöre mångå, som önskade komma i åtnjutande af större upplysning, än den som kunde erhållas i de få och vanligen från hemmen långt aflägsna folkskolorna ; och många stora anlag hade säkerligen i följd af denna brist gått för samhället förlorade.
Endast genom en sådan concentrering af krafter, för hvilken friheten är ett oeftergifligt vilkor, skall det blifva för Svenska Allm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 109. 23 jern lill verkaren möjligt att täfla med utlänningen, ty endast derigenom tan lian, med samma behållna vinst, som hittills, nedsätta sitt tillverkningspris, det bestämda vilkoret för en säker afsättning i stort. Efter motionernes föranledande, tillhörer det Utskottet vidare att utlåta sig: l:o Om kol-handelns fritif vande. För denna industri, liksom för hvarje annan, är det angeläget, atl den, så fort som möjligt, befrias från de tryckande' band, som ända till de sista liderna förqväft omtankan för införande af en bättre hushållning vid denna för bela landet vigtiga näring. Alt vilja hindra egaren af skogen att få, till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom all annan dess rättfångna egendom, kan ej annat än förslöa hans håg att vårda den, och har ulan tvifvel varit och är ännu den förnämsta orsaken till den förstöring, den liknöjdhet för ali bättre hushållning, som hittills dervid egt rum. Det välmenta syfte, som legat till grund för detta alltför länge följda förmyndare-system, har sålunda alldeles förfelats, och är det, enligt Utskottets tanka, hög tid att frångå detsamma, öfver allt, der det lagligen kan ske, på det skogsegaren må återfå ett intresse att rätt vårda siri dyrbara egendom, hvarigenom man tryggt kan antaga, att alia de farhågor, som mer än hundrade år blifvit hysta, med afseende å skogarnes bestånd, skola på det säkraste och för framtiden mest varagtiga sätt undanrödjas, ty det är icke för mycket sagdt, att skogens så väl framtida förkofran, som närvarande afkastning, kunna nära nog fördubblas, om en rätt skogshushållning förenas med bättre kolnings-methoder, som nu på flere ställen med stor framgång blifvit införda.
F lemnar närmare upplysning, visat sig vara af den ringa vigt, att de skäligen kunna medgifvas en slik förmån, nemligen: agat, oarbetad; alabaster, oarbetad, äfvensom i sammanhang dermed kalksten, pimpsten, smergel samt de under den allmänna rubriken sten förekommande artiklarne eldfast sten, som hittills endast med Kommerskollegii tillstånd kunnat tullfritt införas, qvarnstenar och all annan ej särskilt specificerad sten, oarbetad eller i block; aloe, som nu tullbehandlas såsom gummi, men hvilken artikel, jemte bäfvergäll, mos, enbärsoch fläder-, samt mullbärssaft, nicht eller tutia, persikokärnor, rabarber och violrot, såsom endast eller hufvudsakligen af medicinsk användning, torde böra medgifvas enahanda tullfrihet, som äger rum för ej specificerade apoteksvaror; ambra; angelika; bark, ekoch andra ej specificerade slag; bast och bastrep; ben, elfen-, 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
S Sami. t Afdtln. 19 11 tgl. 1 2 Bevillning t-iiskolleli Memorial, N:o SS. att 2 § 1 morn. i bevillnings-förordningen måtte erhålla en derefter lämpad, af Utskottet föreslagen lydelse, har blifvit bifallen af Bidderskapet och Adeln, samt Presteoch Borgare-Stånden, hvaremot Bonde-Ståndet afslagit samma hemställan, och vidblifvit sitt, vid pröfningen af Betänkandet N:o 4 fattade, beslut, att någon nedsättning uti ifrågakornne bevillning icke borde ega rum. För den händelse, att Bonde-Ståndet icke skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut, får Utskottet för omröstning föreslå följande voterings-proposition: l:o. Den som bifaller Bevillnings-Utskottets af tre Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, såsom Bonde-Ståndet beslutat, någon nedsättning i embetsoch tjensternäns, samt betjentes lönebevillning icke att ega rum. Bevillningen å rörelse och näring, samt fast egendom. Sedan Utskottets, i Betänkandet N:o 4 afgifna, afstyrkande yttrande, i anledning af väckta motioner om nedsättning i bevillningen för rörelse och näring, samt fast egendom, blifvit återremitteradt af Presteoch Borgare-Stånden, Tlcvillnings-blskolirls Memorial, N:o SS. 2 hade Utskottet i Utlåtandet N:o 21, till följd af den förordade nedsättningen i bevillningen å embetsoch tjenstemäns samt betjentes löner, franträdt sitt berörde yttrande, och i stället föreslagit, att bevillningen för handel, fabriker, handtverk o. s. v., eller rörelse och näring i allmänhet, vare sig i städerna eller på landet, måtte bestämmas till'
Då allt utbildadt manskap vanligen åtgår till fältoch besättningstrupperna, kommer depoten att bestå af ungt och oöfvadt folk, hvilket under ledning af den samma tilldeladt befäl skall utbildas i vapnens bruk. Depotens styrka bestämmes vanligen till ungefär en tredjedel af motsvarande fältstyrka i första linien. Då regementet behöfver förstärkning, afsändes dylik från depoten, som åter fylles genom inkalladt manskap, så länge tillgång finnes. I de flesta fall och oaktadt det mest outtröttliga arbete sträcker sig sällan depotens förmåga längre än till fyllande af luckorna bland det stridande manskapet. Kan dess verksamhet ännu mera tagas i anspråk, utrustas därstädes särskilda truppafdelningar, vanligen kallade marschbataljoner o. s. v., hvilka afsändas till förstärkning af fälteller oftare besättningstrupperna, dock gör man klokt i att icke räkna på dylika förstärkningar. Från de trupper, hvilkas uppgift är att fritaga fälthären från omsorgen om eget lands tryggande, må vi nu öfvergå till den personal och de anordningar, som erfordras i härens rygg för att möjliggöra dess bestånd och dess verksamhetsförmåga, och att dessa hvarken äro få eller obetydliga, skola vi lätt finna. Bland alla dessa anordningar kommer man utan tvifvel att först tänka på sjukvården. Nödvändigheten af tillräckliga anordningar för att så väl förekomma sjukdomar som för att böta dem, hvilka drabbas af sådana, är numera allmänt insedd. Äro dylika anordningar emellertid af vikt under vanliga fredliga förhållanden, huru mycket nödvändigare blifva de icke då i krig, där man lefver under allt annat än normala förhållanden, utsättes för väderlekens alla inflytelser, för ansträngningar och försakelser, måste intaga sina måltider oregelbundet, ibland kanske till och med icke alis, och då strider inträffa, hvilka under korta tidsmått kräfva tusental af offer? Den, som utsättes för krigets alla pröfningar och vedervärdigheter, har också rätt att fordra den sorgfälligaste omvårdnad, om han blir sårad eller drabbas af sjukdom. Att sjukvården under förgångna krig sällan blifvit tillräckligt tillgodosedd, visar historien mer än väl, och det yttrandet hade blifvit upphöjdt till en trossats, att sjukdomar i krig kräfva vida flera offer än fiendens vapen.