Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn nu en sådan resa behöfde företagas under ett år, då besparing från föregående år icke funnes, syntes det ingalunda vara i sin ordning, att medel, som, för att resan skulle kunna företagas, måst af Justiliae-ombudsmannen förskjutas, icke skulle få af efterföljande års besparingar honom godlgöras. Derför bar Juslitiae-ombudsmannen hemställt, att Rikets Ständer målte antingen bevilja en förhöjning af minst 200 R:dr årligen uti delta anslag, eller ock medgifva, att besparingarne derå fingé användas äfven till godtgörande af hvad å föregående års resor blifvit utöfver anslaget användt; hvarvid han likväl ansett följande förbehåll böra fästås, nemligen: att eflerräkningarne hvarje gång ej skulle få uppgå till högre belopp, än som svarade mot hälften af elt års anslag; alt dylik ersättning ej skulle få uttagas för längre tid tillbaka än nästföregående ur eller kunna såsom fordran af en Justitioe-ombudsman öfverlåtas på bans efterträdare eller annan person. I anledning af Justilife-ombudsmannens sålunda gjorda framställning och en till Stats-Utskottet äfven af Ridderskapet och Adeln meddelad remiss å hans derom aflåtna skrifvelse, sedan densamma blifvit af Herr Cederschiöld, Robert Theophron, såsom dess motion upptagen, får Utskottet upplysa, att vid föreslåendet af här ofvan omförmälda, vid sednaste riksdag tillagda, stadgande i Riksgälds-kontorets reglemente, dåvarande Statsutskott såsom anledning dertill uppgaf, att Utskottet ansåg hvad utaf anslaget för Juslitiae-ombudsmannens resekostnader under ett år icke blifvit begagnadt, böra under näslpåföljande år få användas till betäckande af häruti då möjligen uppkommande brist; varande det af bemälde Utskott således föreslagna och af Rikets
H o n sög sig fast m e d armar o c b ben o c h hela sin lilla kropp som en igel. Hennes haka läg begrafven i Pålles man, hennes tår klämde sig in i hans buk, och framåt gick det i vildaste fart, utaD att hon visste hvart. Men hvad var det! marken. Ett ljus, en blixt ifrån Ett ångeststiga for igenom henne. D e t hade flammat till eldgnistor under hästfötterna. Eldtrollet! D e t måst vara eldtrollet, som var efter henne! D e t hade kastat en näfve eld på hästen. O m hon såg sig o m, skulle hon få se det i den stora, lysande eldvagnen. Det var säkert strax bakom dem. Hon vågade inte vända hufvudet, inte röra sig, kramade sig endast fastare intill hästen, och nu flög han inte nog fort, fastän han kanske förde henne långt in i vildmarken, allt längre o c h längre från mor o c h far. Hu! Där flammade det igen, rätt under hästen, tusende gnistor, starkare än förra gången. Trollet var närmare. D e t skulle strax hinna d e m! Hon blundade o c h försökte läsa » G u d, som hafver barnen k ä r », men kunde inte k o m m a ihåg orden. Hon tyckte det lyste o c h flammade tvärsigenom de slutna ögonlocken. D e t fläktade omkring henne, som om eldtrollet lutade sig fram i sin vida kappa o c h skulle gripa henne, men inte riktigt nådde. En sådan fart! Palle blef visst också skrämd. Han skenade på värre än förut o c h tycktes ha fått en sekunds försprång.- Eldskenet var borta. Men nu, nu gnistrade det till igen, våldsammare än någon gång förut. N u hade visst trollet kastat sin eldkvast efter d e m. Eldtrollet kom! Eldtrollet k o m! Hon blundade igen. H o n tyckte, det susade i luften. V a r det trollhästarne som frustade? D å hon öppnade en liten, liten smula på ögonlocken, såg hon liksom ett rödt sken omkring sig. Nu kom d e t! » Palle spring! Palle s p r i n g!
Genom beviljandet af den Spannmåls-fötsåljning till Riksens Högloft Stånders Justitia3-Ombudsman, Herr Baron Mannerheim, som Riksens Högloft Stånders Revisorer år 1820 anmärkt, och hvilken försäljning skedt, i följd af Herr Presidenten Baron Focks till Krono-Magazins-Förvaltaren i Vesterås, d. 11 Nov. 1818, derstädes enskildt gifne befallning; har fullgörandet af Allmänna MagazinsInråttningens åliggande, som innefattas Stats-Utskottets Betänkanden. <021 uti Kgl. Brefvet af den 7 November 1811, att nemligen endast och allenast bispringa nödlidande Jordbrukare, efter Stats-Utskottets tanka, blifvit utstråckt utöfver de för verkliga undsåttnings behof meddelte föreskrifter, hvarförutan och sedan en slik försäljning blifvit rtiedgifven och ej kunde återkallas, Kongl. Directionen bordt låta sig angeläget vara, att antingen infordra contant betalning, genast efter Sädens afhemtning eller ock beräkna Allmänna Magazins-Inråttningen tillgodo laglig ränta å beloppet, ifrån den dag, då Sädén blef från Vesterås Magazin utlemnad till d. 10 Martii 1820, då betalningen forst till Kongl. Directionens Cassa erlades. 2:0 Angående uppburne 30,000 R:dr Banco arén 1&16 och 1817, af Herr Presidenten Baron Fock till Spannmåls upphandling för Upsala Lån: Till närmare upplysning om forloppet af denne Spannmåls upphandling, dervid Riksens Hoglofl. Ständers Revisorer år 1820 fästat sin uppmärksamhet, får Stats-Utskottet anmäla efterskrefne tillägg och erindringar: o) Då 15,000 R:dr Banco blifvit d. 12 December 1816, samt ytterligare 15,000 R:dr d. 3 Martii 1817 af Herr 1022 StctiSrVrtskoitets Betänkanden.
Utskottet kan sa mycket mindre foresta en sädui skillnad, som, cniigt RegeringSFormcnS 106 §. tiilfty ka cke af öfwerträdclser, och Uiidrrlatoiide, akt deremot göra föreställning säms i smckomlig parits och Stars-Rådets Ledamöter genom 9 R. F. ow.lkorligen förbindas, att sina meningar yma, och afstyrka det lagstridiga. Till nndanrödjande af upkomna twiswelsmak, huruwlda An warighets Författningen, bör såsom grund» lug brkragtas, får Utskottet wördsamt erinra, att den» na författning ej sinner bland de i 85 §- Rcgeringse För, IH4 Dm 16 December. Formen upräknade Grundlagar, hwarföre ock densam» nia, ehuru, jämlikt Riksens Högloff. Ständers besiut, os ConstitutionS Ustskokter utarbetad, c) lärer kunna anses annorlunda än sv.u Criminal-Lag. Stockholm den 2 Dccnnbcr 1829. Pä ConstimrionS U:ffo!lcis wägnar : lb. kclsnnerbeim. (lstt von biosonxrein. vanis! Lborsrein. /^ncl. ^:8c»n l4/ciisrr» O. ^alsriur. LAG Hwarcfrer Lcdamoc af Stats-Rådet, föredragande saint den Embetsman Ronnngcn allmän befattning med Lommando - Mål updragit, skola för Embelsförseelftr af RiksRätt dömmas.
Jag har nemi. varit i tillfälle att erfara, huruledes KommendörKaptener fått göra Löjtnantstjenst o. s. v., och detta har ingalunda skett derföre att de icke verkligen skulle vara behöfliga, när tjenst kommer ifråga, utan på grund deraf att vi alla tjena vid ett vapen, som har att sköta en materiel, hvilken i krig är ganska stor och fordrar mycket folk, men som deremot i fredstid alldeles icke kommer ut. Detta har också till följd att KonstruktionsCorpsen har relativt allt för litet att göra. Men om en rustning skulle ifrågakomma och en SkärgårdsFlotta sättas i stånd, så måste denna Corps i temlig talrikhet förefinnas för att besigtiga arbetena på varfven; hvarförutan alltid 2 eller 3 af Corpsen böra vara ute på resor, för att förvärfva sig erfarenhet och insigt i sitt yrke. Härutaf drager jag den slutsats att en numerär af 14 Officerare icke är för stor, och jag vädjar i detta fall till den komité som möjligen i framtiden kan blifva nedsatt för att bestämma huru denna Corps’ tjenstgöring bör organiseras. Utomland har jag visserligen sett att det är ett ganska litet antal Skeppsbyggare vid stora varfven; men då har det varit andra personer som upfyllt de åligganden, hvilka tillhöra våra KonstruktionsOfficerare och hvad de må kallas, så snart de hafva liknande befattningar, gör det ingen skillnad i sak. Jag tror för öfrigt att den Engelska organisationen af KonstruktionsCorpsen ej bör af oss eftersträfvas, ty knappast inom någon Corps finnes ett sådan split som der, just till följe deraf att den icke har en passande organisation. Jag kan icke finna att KonstruktionsCorpsen är mera disproportionerlig i afseende på personalen och tjenstgöringen än Flottans OfficersCorps, jag måste endast beklaga att för bådadera så liten öfning i alla riktningar lemnäs; men orsaken härtill ligger i de ringa medel hvarmed vi hafva att röra oss. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.: Då R. o. Ad. redan bifallit hvad Utsk här föreslagit eller att »i underd. skrifvelse anhålla, det K.
Min ds t tror Utskottet vara lämpligt, att i närvarande tidpunkt anställa en sådan revision, dä a las väntan är, riktad på ,en förändring i Skjutsväsendet, som troligen äfven skall påkalla behofvet af en, ined derå fästadt afseende, förnyad och förbättrad Gästgifveriförfattning 6:0 Någon förändring uti hvad. Kongl, Brefvat af den 28 Juni 1809 uti 6:te punkten föreslår, alt ejler en häst ej må åka mer än en perlan jemte Skjutsbonden, eller att gångpenningar ej i annat fall. bora mottagas än då Ridhäst nyttjas, linner Utskottet icke eller skäl att tillstyrka. Att föreslå någon tillökning uti de skjutsandes skyldigheter på en tid, då med så mycken anledning denna tunga för åkerbruket öfverklagas, 6yneS hvarken vara consequent eller, lämpligt. Men, till undvikande af de uti Herr Liljehorns Memorial uppräknade flere olägenheter, uppkommande deraf, att ofta ingen inställer sig till hästens återtagande, utan en resande nödgas fara ensamj anser Ut - 740 Besv. och Ekon. Utsk.
Tvertom uppstår derigenom, enligt min tanka, en förmån för rusthållaren, i det afseende alt hästen är lättare igenkänd, ifall lian förkommer, hvilket lätt kan hända, dä de flesta rusthållare äro nödsakade att hafva sina hästar på gräsbete, och kunna på många andra sätt få sina hästar ofrivilligt bortbytta. Dessutom ligger i detta märke en controll, som för rusthållaren försvårar all afyttra hästen. Motionären bar ansett olägenheten ligga deruti, att en märkt häst, som då den casseras åter blir rusthållaren egendom, får genom sitt märke ett minskadt värde. Det förefaller mig härvid såsom om motionären varit litet hästhandlare. Men för allmänheten, som behöfver köpa hästar, anser jag det ganska nyttigt att märket qvarstår, och då det för rusthållaren icke medförer någon annan olägenhet, än att lian icke kan utgifva en casserad häst för felfri, så tillstyrker jag afslag å Ulsk:s betänk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr. Till de skäl Hr von Rosen anfört, anhåller jag att få lägga ett till, med begäran om afslag å betänk. Utsk. upplyser nemi. att det icke lyckats för ätskil - 376 Den 26 October. lige rusthållare vid Lifregementets husarer att, efter derom gjord und. anhållan, få nämnde stämpling afskaffad, utan alt K. M. deremot under d. 25 Juli sisth år, efter vederbörandes hörande, i nåder förklarat sig icke finna skäl att å deras framställda anhållan fästa något afseende. Gr. Sparre, Erik: Då jag såsom ledamot af Ekon.IJtsk. deltagit i delta betänk., så anser jag för min pligt att inför R. o. Ad. redogöra för de motiver, som dervid Iedt Utsk. Ulsk. ansåg det nemi. icke vara en ringa olägenhet, alt en häst, då den casscras, genom del honom åsätta märke, skall vara helt och hållet utom handeln. En talare har här yttrat, alt motionen tycktes vara framställd af en hästhandlare, och att det deremot skulle vara för allmänheten nyttigt om hästen voro brännmärkt.
Wid öfvervägande häraf, och dl den allmänna princip, att en och samma per - *68 Constitutions-Vtskottets Betänkanden, son ej m§ kunna representera för särskilda Medborgare Cl asser, icke är absolut eller alltid tillämplig, utan redan länge, åtminstone inom Två Ri sStånd , lemnat rum för betydligare undantag än' det ifrågavarande, saknar ConstitutionsUtskottet tillräcklig anledning, att hos de Tre Resp. RiksStånden, som till Grundlagsenlig åtgärd godkänt Utskottets förslag, derutinnan till. styrka den af Wälloil. BorgareStåndet yrkade förändring. Stockholm den 14 October 1825. Ankom den ai October 1O25. Memorial till Fdksens Ständer, med föreslående af ett tillägg i 102 §. HegeringsFormen. Då föremålens vigt, allmänhetens dervid fästade interesse, och ej mindre de tilltalades än de flesta DonistoIsLedatnötsrnas upphöjda platser i Samhället tynaf Constitutions-Vtskottets betänkanden. 269 gemensamt påkalla offentligheten af RiksII iltenSessioner, förbunden med en viss högtidlighet i yttre omgifningen, men Grundlagen bjuder endast Domens afkunnande för öppna dörrar, och ej stadgar något om stället för Rättens sammankomst, får med anledning af gjord motion, ConstitutionsUtskottet, för Grundlagsenlig behandling, vördsamligen öfverlemna det förslag: att 7:de punden af 102 §. Regeringsformen , börjande med orden : ”Denna Domstol ege” och slutande med “för öppna dörrar afkunna,“ må redigeras, som följer : “Denna Domstol, hvars sammanträden, hållna å ett dertill tjenligt offentligt ställe, allmänheten må kunna, i mån af utrymmet och under behörig uppsigt å ordningen, bivista, med förbindelse likväl att afträda när om besluten öfverlägges, ege, sedan ransakningen fulländad är, och Domen efter Lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna." Ankom den 25 October j023- Memorial till Ridderskapet och Odelii, rörande en af Herr Rand t Mars kalken vägrad Proposition.
att T Vigtigast af allt är, att man och hustru hafva undseende med hvar andras små fel, sådana, som mest framträda i hemlifvet, och ej låta dessa inverka störande på harmonien i det hela. Det är de, som utgöra kärnpunkten i hemmet, och af förhållandet mellan dem beror, om atmosferen — andligen förstådt — blifver sund eller tvärt om. Derför, om den ena eller andra parten har en vana eller svaghet, som icke behagar den andra, så haf undseende dermed utan harm, och tro att anledning till qvittering, i de flesta fall, icke saknas. Finnes i hemmet någon åldrig anhörig eller vän, hvars vissnade utseende, krämpor och tunga lynne synas de yngre oangenäma, kanske frånstötande, huru rätt och väl är det då ej, att undseende af godt hjerta skänkes denne. Oeh den gamle och lidande får vårt deltagande, om vi blott besinna, huru mycket det är, som tynger på ålderdomens senare år med dess aftagande krafter, dess saknadsfulla minnen samt icke minst medvetandet att vara öfverflödig och icke kunna omfatta och verka såsom förr, utan blott gå sin förvandling till mötes. Deltagandet bör bestå deri, att ungdomen icke flyr den gamle, utan närmar sig honom med tillit, gifver sina små ' förtroenden och beder om råd. De unga skola icke förlora utan vinna på det, de hemta från den gamles erfarenhet, och dessutom skola de se, huru det åldriga anletet ljusnar och lifvas af ett ännu varmt hjertas fröjd att få föremål för inneboende känslor och att icke alldeles förbises. De, som icke minst hafva rättighet till undseende, äro våra tjenare. Ofta vålla de oss anledning till missnöje, det är sant, men böra vi vänta mera af dem än hvad de i allmänhet gifva? De komma främmande i vårt hus, obekanta med hvad vi önska af dem och hafva, i vanligaste fall, fått så ringa upplysning oeh förståndsodling, ' att icke allt för mycket bör väntas af dem, synnerligast då vi betänka, huru stora fel ofta begås under en större bildningsgrad. De hafva derjemte det hårdaste, minst behagliga arbetet, den lägsta lönen och den minsta friheten af hemmets medlemmar.
» Vi äro inga slafvai », blir svaret, och strejken är i gång. Och man frågar icke längre, hvar rätt eller orätt ligger, det gäller blott att motstå kapitalets tyranni. » Diktera är ett ord », säger Kettle, » som kostat den industriela befolkningen ganska mycket ». Ocb man kan ej alltför noga ihågkomma, att med denna sin ny vunna jämlikhet och med arbetsgifvarnes mer eller mindre nödtvånget lemnade erkännande af den samma, arbetaren med sin forna tjänareställning i friskt minne som alla nyligen emancipe-rade klasser är högst känslig för missaktning, för den minsta håntydning på det forna feodala förhållandet. Hur många strejker ha icke föranledts endast af arbetsgifvarnes vägran att mottaga arbetarnes deputationer, flera nästan än själfva deras fram-itilda anspråk! Hur ofta har brytning ej inträffat endast i följd afarbetsgifvarnes något barska uppträdande! Ett tillfälligt tillbaka-stötande, ett oförsigtigt uppträdande är stundom nog att föranleda strid. » Fel i form blir fel i substans », som Rettle säger. Vid grufstrejkeni S. Staffordshire 18G5 hade af arbetsgifvacne ett sammanträde utlysts för att underhandla med arbetarnes representanter. Dessa mottogos i ett rum, där arbetsgifvarne förut församlat sig och tagit plats omkring ett bord; arbetarne fiogo sig en särskild plats anvisad, och ordföranden började förband-lingarne med följande till dem riktade ord: » Nå, karlar, hvad ha ' n I att andraga? » Denna fråga kostade distriktet en oberäknelig summa. Hos mattväfvarne i Kidderminster uppkom stor oro vid en gemensam sammankomst, då arbetsgifvarne påsatt sina hattar och gått sin väg, medan arbetarne önskade att de skulle stanna. Nödvändigt är således för att komma till ett lyckligt resultat: lika starka stridskrafter å ömse sidor, insigt att man genom tillmötesgående vinner lika mycket som genom krig samt jämlikhetsgrundsatsens erkännande å arbetsgifvarnes sida. » Att de här skildrade förhållandena beteckna den naturliga utvecklingens gång i vår tid, torde vara otvifvelaktigt. Men kan en sådan främjas under det tyska systemet?
St:r, att hela det för LifbeväringsReg:tet nu å stat upförda anslag af 31,911 rdr 50 öre rmt, måtte af K. M:t få användas till en ändamålsenligare organisation, deruti inbegripet till en förbättring eller tillökning af de små lönerna, som LifbeväringsRegitets Officerare nu erhålla. Vill man göra en jemförelse emellan LifbeväringsRegrtet och Hallands BeväringsBataljon, finner man att vid förstnämnde Regrte har en UnderLöjtnant 375 rdr rmt och en Löjtnant 450 » men vid det sistmde Reg:tet har en UnderLöjtn. 500 » och en Löjtnant 700 » Då nu på sednare tiden en Chefsiön och 3 UnderLöjtnantslöner vid LifbeväringsReg:tet blifvit besparade, har ju icke medel saknats för att kunna förbättra Officerarnes vilkor i likhet med andra Officerare, då på besparingarne finnes omkring 6,000 rdr rmt; jag har derföre trott, att de små lönerna härigenom må kunna uphjelpas, om denna punkt blifver återremitterad. Då motionstiden nu är Ben 11 April e. ra. 97 nu är förbi och raan icke mera kan vinna det önskade målet på denna väg, får jag derföre anhålla om, att denna 20:de punkten af StatsUtsk:ts Utlåt N:o 84 mätte till Utsk:t blifva återremitterad. Hr Lilliehöök, Eric Gustaf: Med anledning af R. St:rs beslut vid förra Riksdagen, att hos K. M:t anhålla, det LifbeväringsRegitet måtte antingen indragas eller på ett mindre kostsamt sätt organiseras, har K. M:t nu i sin Nåd. Propos. framlagt ett sådant förslag, nemi. att Officerskorpserna på de båda Gardesregementerna till tots måtte tillökas. Detta förslag har också till sitt hufvudsakliga syfte blifvit af Ut.skit tillstyrkt.
Bevillnings-afdrag, bor ofelbart aga rian, uti alla Casfor, utan undantag hvilka af de^as capitaler njuta 6 jör hundrade, Hvilken punkt, uppå gjord proposition, af Ridtferskapet och Ådeln biföhg. 7 \de jpnnkten. En Mi nimi-1 abell för Fc?fl ig hets-värdet på, Landet bibehå\lesr likväl med vilkor, alt, den/amma, i handel fe den befi arrida Bevillnings-fumman fådant medgifyef, bör nedfåtias i moa derefter. Friherre Ankarfvardr Carl Henrici Vid första föredragningen af Beyillnings-Utsko.ttets förslag, tog jag mig friheten, göra, några anmärkningar emot Minimi-tabellen, och, jag har feke funnit skål att ändra öfvertygelse. Minimitabellen år uppkommen utan någon föregången, säker pröfning, pm den står uti ett riktigt förhållande till egendoms-yå,rdet inom Lånen, Jag tror, att det innefattar en stor orättvisa, o/n den. fagtstålles. Den gör omöjligt för ett Lån, sorn, år h,ögt uppskattadt, att komma derunder. Jag inser ej den yådan, att, utan Minimi-tabell, Bevillningen ej skulle uppgå till sitt råtta belopp, ty under den tid vi icke hade någon Minimitabell, inträffade ej något sådant» Jag tror dess - 28 B<‘n 2 Juhl j, m. utom, att då vi icke kommit till stadgade grunder, i anseende till egendomars värdering, då icke en gång Banco-värdering år tillförlitlig, så år det för mycket vågadt, att, sorn af BevillningsUtskottet föreslås, vilja bibehålla Minimitabellen. Jag tillstyrker således afslag på den del af Bevillnings-Utskottets Betänkande, som fastställer nämnde tabell. Herr Ehrenborgh, Cafper: Jag år hufvudsakligen förekommen af Friherre Anckarsvärd, och förenar mig till alla delar med honom. Då förra gången detta ämne förevar, protesterade jag emot Minimi-tabellen, hvilken allmänneligen med skål öfverklagas.
Rätts beprölvande kommer, förvara vill. Med afseende härå och enär anmälan af missnöje i anledning af ett under rättegången meddeladt beslut, som icke finge öfverklagas annorledes än i sammanhang med sökande af ändring i hufvudsaken, syntes vara utan egentligt ändamål eller icke böra erfordras såsom vilkor för rättigheten att samma beslut öfverklaga, har hos Ri kets Ständer blifvit föreslaget, att Rikets Ständer, för sin del, mätte, under meddelande af dermed öfverensstämmande förklaring eller ändring af l(i Kap. 4 § Rättegångs-balken besluta upphäfvande af omlörrnälda Kongl Bref af den 2 November 1759. I enlighet med den sålunda uttalade åsigt, hafva också Rikets Ständer funnit det vara svårt att inse, det anmälan af missnöje emot ett sådant Rättens beslut, som ej får annorledes än i sammanhang med hufvudsaken fullföljas, kan lända till gagn för någondera parten. Deremot skulle föreskriften derom i 1759 års bref lätteligen kunna leda till synnerlig skada lör den part, som beslutet gått emot. Det lärer väl nemligen icke kunna förutsättas, att i allmänhet en parl besitter förmåga att i alla händelser genast eller ens före rättegångens slut bedöma del inflytande, ett sådant beslut må ega på hufvudsaken; och parten kunde följaktligen genom underlåten ,missnöjes-anmälan för lora rättigheten att i sammanhang med hufvudsaken få Ölveiuätts pröfning underställa ett i en invändningsfräga meddeladt beslut, hvaraf sakens utgång helt och hållet eller i väsendtlig mån berodde. Rikets Ständer anse således en dylik anmälan icke böra föreskrifvas såsom vilkor för rättigheten alt öfverklaga eli sådant Rättens beslut, som afses i 16 Kap. 4 § Rättegångs-balken. Beträffande åter sättet för verkställande af en lagförändring i öfverensstämmelse härmed, synes väl vid det förhållande, all nyssnämnda lagrum icke innefattar någon bestämd föreskrift om anmälan af missnöje, förändringen låta sig verkställas endast genom upphäfvande af 1759 års bref.
Lag, hvarpå tillämpningen af ifrågastäldt grundlags-stadgande komme att bero, kunde både säkrare vägleda uppfattningen af skälen för bifall till samma grundlags-stadgande, och tydligare ådagalägga de betänkligheter, som möjligen kunde deremot förekomma, äfvensom för öfrigt i afseende på förmånen deraf, att, om grundlags-förslaget antoges och finge egenskap af Lag, tillämpningen deraf kunde skyndsamt inträda, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, jemte anmälan, att ofvannämnda förslag blifvit antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta samt vid början af nämnde Riksdag till Rikets Ständer framställa förslag till den särskilda stadga, som uti det ifrågasatta nya momentet af 17 § Regerings-Formen finnes åberopad. Stockholm den 10 Oktober 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1834. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Okt. 1854, kl. lo f. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till tillägg i 109 §. R. F. och 80 §. R. 0., angående uppskof i Riksdag. Regerings-Formens och Riksdags-Ordningens stadganden, angående Riksdagar, innebära, att, sedan Riksdag börjat, densamma skall oafbrutet fortgå intilldess ärendena blifvit afgjorda eller ock Riksdagen hunnit den i 109 §. Regerings-Formen och 80 §. Riksdags-Ordningen utstakade tidsgräns, då, utan afseende derå, i hvad mån statsregleringen och öfriga angelägenheterna hunnit afslutas, på Konungens godtfinnande beror, om Riksdagen må fortfara eller om Rikets Ständer skola åtskiljas. Denna tidsgräns är fyra månader från den dag, då Konungens Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit till Rikets Ständer eller deras Stats-Utskott öfverlemnad.