Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke och Hr Printzensköld yttrade mening, hvilket jag naturligtvis icke önskar, enär jag icke anser dem hafva densamma grundal pä tillräcklige skäl; om säger jag, R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att icke göra afseende på hvad emot nämnde ledamöters åsigt blifvit framställdt, utan densamma sålunda vunne gehör, kan jag likafullt icke finna att fördenskull någon återremiss bör äga rum. Ty hvarföre må man icke i sådant fall så gerna genast utesluta utur Utsk:s förslag denna,mening: ”dertill pä sockenstämma lemnat sitt bifall”, och endast bibehålla rättigheten för kommunerne att öfver skeende ansökningar blifva hörde? Så har en ledamot af PresteSt. berättat mig, att nämnde Stånd förfarit. Men då måste ur Utsk:s premisser orden ”beslutande rätt” utgå, hvilken ändring är, medelst ett penndrag, lätt verkställd och, såsom jag tror, likaledes af nyssnämnde Ständ vidtagen. Jag har ansett mig böra tillkännagifva detta förhållande, till förekommande af en återremiss, men ingalunda i afsigt, att vilja tillstyrka R. o. Ad. att hälldre än ett bifall, det jag anser rättast, vidtaga förstliemälde åtgärd. Dä man hört Gr. Lagerbjelke yttra, alt Ltsk:s förslag vore stridande mot näringsfrihetsförfaltningens syftning, så vägar jag deremot hemställa, oni icke helst, i den händelse man tilläfventyrs förutser sig temligen snart skola förvärfva den erfarenhet, att berörde näringsfrihetsförfattning icke kommer att uppfylla de många förhoppningar, den i sig sjelf alltför vackra filantropiska idéen torde ingifva, man, utan att känna sig återhållen af någon fruktan att vidröra bemälde förordnings principer, mäste sätta en gräns för de allaredan insedda olägenheterne af kännbar art, nemi. af kommunernes befarade öfverhopande af fattige att försörja. Skall någon rättelse kunna vinnas, så måste det ske innan ännu författningen hunnit blifva genom tiden och ntöfningen inrotad; hvadan det synes mindre välbetänkt att nu skjuta från sig all behandling af ärendet, under en oviss förhoppning om möjliga förbättringar i framtiden.
För förökande af naturhistoriska Riks-musei samlingar hafva Rikets Ständer redan anvisat medel till ej obetydligt belopp och jemväl Svenska Slöjdföreningens skola har vid innevarande riksdag blifvit af Statsverket så frikostigt understödd, att, derest något bidrag uti ifrågakomna hänseendet finnes vara för densamma behöflig, sådant skäligen bör kunna åstadkommas af den kommun, som af berörda undervisningsanstalt närmast hemtar fördel; och får Utskottet, vid sådant förhållande, hemställa, att Herr Cederscbjölds ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 13 Oktober 1863. 4 Stats-Utskollels Ullulande N:o t Si. AtO 184» Ank, till Exp.-Utsk. den 15 Okt. 1803, kl. 0 e. nr. Ulla lande, i anledning af väckt motion om anslag till ackords-ersättning åt f. d. Regementsläkaren, Doktor B. F. Lewin, (U. A.) I detta afseende hafva under innevarande riksdag motioner blifvit väckta inom Borgare-Ståndet, under N:o 166, af Herr F. M. Beronius och hos Bondeståndet, under N:o 189, af Riksdagsfullmägtigen Jan sindersson från Kopparbergs län, hvilka motionärer sammanstämmande anfört, hurusom, vid bestämmandet af ersättning för de så kallade tjenste-ackcrderna vid indelta arméen, Regemcntsläkarne, jemte arméens öfrige civile tjenstemän, blifvit från dylik ersättning uteslutna, på grund af den utaf komiterade för reglering af arméens ackorder lemnade uppgift, att de ,af bemälde tjenstemän utgifna aekordssutnmor aldrig genom någon Kongl, författning blifvit tillåtna. Denna komiterades uppgift vore dock origtig, då genom ett Kongl. Bref af den 4 December 1765 stadgats, att AuditÖrer och Regementsfältskärer, enär de vöre berättigade till pension, skulle vid afskedstagande! jemväl njuta förmånen af ackord.
Majit frågan derom jemte de dertill hörande Handlingar, till Riksens Ständer öfverlemna!, loide till inlösningen erforderlige medlens anvisande, Men hvad åter angår Korsö Fyrbåk, så och i anseende till de uti f. d. Amiralitets Commissariatets, om denne Fyrbåks »378 Stats-Utskottets Betänkanden* anläggande och vidmagthållande den 21 Maji 1754 upprättade Contract, gifne och på Kongl, Majlts Nådiga Beslut grundade stadganden, rörande förhållandet med Besittningsrätten af samma Fyrbåk för framtiden, ansåg Kongl. Maj:t inköp af Fyrbåken för dess och Kronans räkning, väl icke kunna ega rum för det närvarande, och intilldess j vederbörlig ordning utröndt blifvit, huruvida berörde stadganden kunna lägga hinder i vägen för Båkens egare, att densamma till Kongl, Majit och Kronan afstå; men Kongl, Majit ville likväl öfverlemna Handlingarne angående denna Fyrbåk till Riksens Ständer, på det, i händelse besittnings-rätten af densamma kunde i laga ordning på Kongl. Majit och Kronan varda öfverflyttad, Riksens Ständer måtte vara i tillfälle, att till Fyrbåkens inlösande nödige medel anvisa och har Kongl. Majit sedermera, under den 39 sisth April, till Stats-Utskottet i Nåder låtit öfverlemna bevittnad afskrift af ett genom Kongl. Majits Högste Dainstol den m föregångne Martii utfärdadt Utslag, hvarigenom nu varande egaren af Korsa Fyrbåk blifvit förklarad berättigad att densamma föryttra.
som sammantagne motsvarade de lörra persedlarue i båda räntorna, dels, enär de gamla titlarne på räntorna utmärka deras uppkomst och ofta tjena till upplysning i frågor om hvad hemmanen uti allmänna besvär äro skyldige att praestera, det blefve nödigt, att de gamla titlarne bibehöllos uti en så kallad Liggare i både LandsContoren och KammarCollegium, äfvensom vid de nya skattläggningarne på vanligt sätt observerades; hvarjemte Collegium slutligen i underdånighet tillkännagifvit: att den ifrågastälde förändringen icke behöfdes i Malmöhus, Christianstads och Blekinge Län, emedan räntorna derstädes utgå i penningar; att enahanda förhållande vore i Götheborgs och. Bohus Län, utom i Oster Hisings, Askims och Sälvedals Härader; och att uti Westerbotten, Herjeådalen och Jemtland räutepersedlarne dels voro så få, att de icke mera kunde minskas, dels utgingo i contant. I anledning häraf anbefalde Kongl. Majit, genom Nådigt CircuIairBrel af den 18 Mars 1811, samtlige Dess Befallningshafvande att höra de skattskyldi - 37 ge, till utrönande deraf, hvilka persedlar de lättast ansågo sig kunna till utskyldernes betalande använda, samt med berättelse härom jemte eget utlåtande och lörslag till KammarCollegium inkomma; om hvilket Nådiga beslut KammarCollegium ock samma dag underrättades.
De förras program är Home rule och » Women ' s franchise Bill » d. v. s. Irlands själfstyrelse och kvinnans rösträtt. I Hampstead är valkampen alltid skarp, ty partierna äro något så när j ä m n a i sina röster. Damerna arbeta länge före valen med beundransvärd energi. De skrifva bref till alla möjliga personer, framhållande kandidaternas förtjänster. Man samlas under de flesta af dagens timmar på en lokal, hyrd för ändamålet, och ger sig knappt tid till att äta. Det är lugnt att vara gammal, ty man kan få lof att se på, huru de unga kämpa hvar och en för sina åsikter, och det är ej orätt att vara neutral — efter 60 å r; men nog tyckes det, som om tjugonde seklets kvinnor skulle få bra mycket att göra offentligen och hemmen sköta sig så godt de kunna. Måhända blir det endast de ogifta, hvilka åtaga sig allmänna väif — eller de ovan ligt begåfvade; så är det åtminstone nu i England, ty utom några framstående gifta talarinnor äro de flesta politici bland damerna ogifta. Jag var en afton närvarande vid ett literärt möte, dess kandidat var ny, höll sitt » maiden speech », men var hvarken född vältalare eller naturligen begåfvad med någon klar röst. Så mycket ståtligare uppträdde en ung lagkarl, intim vän till lord IDUN 132 Roseberry, Alexander Haldane — samt tvänne damer, lady Aberdeen och mrs Maitland. Haldanes tal var magnifikt, man nästan skämdes öfver att vara annat än Gladstonian, men så kommo damerna, och de voro dräpande i sin satir och rörande i sin sympati med systerlandet Irland. Mrs Maitland slutade med de orden: / Jag grämer mig öfver att vara engelska samt sörjer öfver att ej vara född irländska — och vet ni hvarför? Jo, jag ville långt hellre varda räknad bland de förtryck tas än förtryckarnes skara. » Det trodde jag aldrig, att jag skulle få höra från engelska läppar. Olyckligtvis kom jag sedan till en toryfamilj, och min nyvunna, glada öfvertygelse om Gladstones vishet och rättvisa försvann vid ett af deras möten som snö i solen.
Dertill likväl det torde tillåtas mig lägga den anmärkning, att dä Hr Gunther för sin mening åberopat Högsta Domstolens tillstyrkande, så vågar jag, till stöd för min åberopa Lagberedningens och minoritetens af Högsta Domstolen yttranden, hvilka i så motto äro öfverensstämmande med hvarandra, att begge antaga såsom olämpligt att tillägga lagen retroactif kraft. Mig synes för öfrigt de mot Utsk:s betänk, gjorda anmärkn.-r desto heldre kunna förfalla, som jag, för min del, är öfvertygad, att så vidt möjligt är, komma alla af inteckningslagen beroende rättsförhållanden att, redan innan den 1 Januari 1857, vara efter den nu föreslagna lagen reglerade, utan att retroactif kraft densamma tillägges. Jag anhåller om propos. till bifall Utsk:s betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Man har under denna diskussion framställt djupsinniga, för att icke säga klyftiga förmodanden ang:de hvad som för krediten vore nyttigt eller icke. Enl. mitt förmenande är likväl denna fråga temligen enkel. Jag skulle nemligen vilja föreställa mig det för krediten vara i alla afseenden fördelaktigast, att man må kunna trygga sig till af lagstiftningen garanterade rättigheter. Emedlertid skulle, om K. M:s nåd. propos. antoges, komma att inträffa, att den, som lefvat i förtröstan på en sådan trygghet, en vacker dag skulle befinna sig temeligen utan rättigheter, för det att lian icke med misstänksamma blickar följt den utkommande författningssamlingen och sett efter att det fallit lagstiftningen iii att tillskapa en ny lag med retroactif verkan. Att ett sådant förhållande kunde vara af fördel för krediten, kan åtminstone jag icke förstå; men äfven om den nya lagens relroactiva verkan kunde försvaras dermed att man finge feni år på sig för att försvara sig emot samma lag, så blifva likväl alla sådane inteckningsegare rättslösa, hvilkas inteckningar icke kunna upsägas, t. ex. amorteringslån utlemnade af allmänna kassor. Jag kan således icke finna någon möjlighet för Ständerna att bifalla den K. propos:n.
Väl de redan uppgifne förpanthingar, sorn ock Schlegelska Eörpantnings-Godsen , samt de flera, sorn kunna finnas af likst beskaffenhet och till hvilka Kronan kati äga tätt till förpafitningens återlösande* jl49* Stäts-Utskottets Betänkandet I anledning häraf, har Kongl. Maj:t härom uti Nådigt Bref af den 9 April 1810 förständigat Kammar-Collegiutn nied Nådig Befallning, att härom 13 ta närmare undersöka och med fullständig Berättelse om förhållandet inkomma. Till underdånig åtlydnad af denna Nådiga Befallning har Kongl. Kammar • Collegiutn under den 12 October 1815 afgifvit en ornständelig Berättelse om Schlegelska Godset, enligt hvilken Högst Salig Hennes Majit Drottning CHRISTINA gen om Dess öpna Bref af den 27 October 1652 till då varande Kammar* och Ekonomi - Rådet i Förstendömet Pomern Daniel Schlegelemot en, ä 3 procent uträknad köpeskilling, stor 100,000 R.dr 36 sk. 2 -jpenning. 5:mt, härflytande från den fordran, ho norn kunde till godo komma för dess till Svenska Kronan gjorde förskotter, upplåtit och försålt, samt honom, lians hustru och arfvingar tillägnat åtskillige Hemman i Hallands Län, sammanräknade uigörande 211 hela Mantal, hvilka uti årliga Räntan, Konungs-Skatten, arbetsoch ved penningarne Räntat 4,500
Mina upgifter i detta alside äro af honom icke ens motsagda och, jag dristar säga, kunna icke vederläggas. Med afs:de för öfrigt å hvad Hr Frihm yttrat angide olika resultater af läkebehandling vid en farsot3 första utbredande samt sedan den nått sin kulmination och är i aftagande, vill jag hafva äran uplysa, att de af mig anförda fallen öro nästan uteslutande att hänföra till den första eller sjukdomens häftigaste period, enär intensiteten deraf var oförminskad, då jag lemnäde hemorten. Men då Hr Professor Cederschiöld talat om hvad han behagat kalla min »praktik», och, med temligen tydlig hänsyftning, om det qvacksalveriet utmärkande drag, att tillskrifva sig »förtjensten af hvarje åtgärd, som man vidtager», så torde det icke vara olämpligt att i K. o. Ad:ns minne återkalla, att jag, uti allt, hvarom 692 Deli 24 November t. m. min erfarenhet blifvit åberopad endast handlat efter vetenskapligt bildade och af Staten erkiinda läkares bestämda föreskrifter. Den »förtjenst», tror jag mig tillkomma, att, efter yttersta förmåga hafva påyrkat och sökt att åstadkomma trogen efterföljd af läkarenas föreskrifter. Är detta »qvacksalveri»? Hvarje sjuksköterska således qvacksalverska? Så ock hvarje husfader eller annan som åt sjuka gifver af läkare anordnade medel. I sanning, en ny lära! Ar den erfarenhet, som sålunda vunnits, »af noll och intet värde?» — Åtminstone icke för dem, hvilka genom noggrann t iakttagande af läkarenas råd och anvisningar undgått en, efter allt utseende, hotande oundviklig dödsfara. Efter först till bifall å förevide punkt framställd propos., som besvarades med starka Nej jemte några Ja, blef propos. till afslag derå framställd och besvarad med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Erih, o. Ordfiden förklarade sig härvid halva lunnit Ja öfvervägande. Erih. Leijonhufvud:
Detta medgifvande har Utsk:t ansett sig böra göra just derföre, att man lätteligen kan tänka sig, hurusom bland fullm:ge icke skulle finnas 3 personer med så beskaffade egen - Den 12 Augusti f. m. 33 egenskaper och med den ledighet från andra göromål, att de kunde egna sin odelade tid åt banken och således icke åstadkomma den nytta, som med direktörernes anställande är afsedd. Om deremot t. ex. bland de 14 banko-kommissarierna, som nu finnas, och hvilka genom en längre tids tjenstgöring i banken böra anses hafva fullständig kännedom derom, det finnes någon med hufvud och kunskaper, vore det enligt min tanke hardt, om fullmige icke skulle kunna begagna sig af en sådan person för att han skulle påtaga sig detta ifrågavide vigtiga bestyr. Frih. Ugglas har förfrågat sig ang:de den ställning, som den verkställande direktören komme att intaga i förhållande till fullmige. Det är ju klart att direktören skall inför fullmige redogöra för de åtgärder, han mellan sammanträdena vidtagit, och att han endast i tvingande fall skall få handla på egen hand. Då man nu ej gerna kan hos R. St:rs fullmige förutsätta ett sådant lättsinne, att de skulle frånsäga sig den makt de hafva och afkasta sig sitt ansvar, blir det ju således icke direktören som styr banken, utan fullmige. Ett blindt förtroende till den utsedde direktören kan jag icke förutsätta, utan tvertom förmodar jag att fullmige komma att noga se sig före. Jag fortfar att yrka bifall till punkten. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels af Hr Nordenfelt, att Utskits förslag måtte bifallas, dels af Hr Cederschjöld, med hvilken Frih. af Ugglas sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å Utsklts förslag, för så vidt dermed afsågs, att fullmige skulle ega att utom sig utse verkställande direktörer, skulle återremittera förslaget i öfriga delar, och dels slutligen utaf Hr af Donner, att hela förslaget måtte förkastas.
Wallin) och lamnar sQrskilda anvisningar bl. a. afseende det fall, att migon öaskar gifva sin gifta dotter testamente, med vilkor att den testamenterade egendomen skall tillltdra henne ensaildt och vara frhn mannens förvaltning undantagen. Afven fastes uppmarksambet dervid, att ont testamente göres till kvinna i afsigt att hennes varande eller blifvande man icke skall förfoga öfver det testamenterade, bör sarskildt i testamentet bestammas, att hvad som tillfaller henne, skall tillhöra henne enskildt och antingen förvaltas af henne ensam, eller ock af nigon tredje af testator namd person. Formuliiret ar utgifvet p i Hrr Svanström &amp; C: is förlag och finnes till salu hos alla bokoch pappershandlare till ett pris af 50 öre. Finland. Ur Finsk Kuinnof örenings d~ * sberattelss f ör 1889. Bland de af Föreningens Atgarder under 1889, som synas oss mest beaktansvarda, anföra vi följande:. ' Anodnaradet af föredrag för cls&amp;&amp;mcde koitnzov .. Föredragen liafva innehhllit praktiska rid och anvisningar, berörande ilmnen nr det dagliga lifvet. För Sonamarkolonier fö9, arbetade kvimor arbetas fortfarande och kan företaget anses hafva utfallit ti; k allmlln belhtenhet. En egen lokal har Foreningen för första g8ngen kunnat skaffa sig, der böcker, tidskrifter och piano stab till dan besökandes förfogande. En Pöredragstournée i laiadso~teia har föranstaltats i glndam81 att göra allmanheten mera förtrogen med föreningens syften. Dessa föredrag, afhandlande " Kvinnofrhgm " afhördes med lifligt intresse af talrika &amp; hörare. I och för diskuterandet af fraigan om: Uividgandet af kvinnans arbetsområden har af Föreningen tillsatts en komité.
Konungen. jag kan icke neka, att m Den 2 Julii. jag jast på samma skäl, som jag skulle önskat, att Riksens Ständer aldrig föreslagit denna lagförändring, bygger den enskilta förhoppning jag hyser, att Kongl. Maj:t, med anledning af 16 §. i Regeringsformen och sin Konunga-försäkran, ej åt Rikets Ständers beslut meddelar sin sanctionj men iden oförmodade händelse, att Kongl. Majt skulle finna sig kunna och böra sådant göra, är åtminstone angeläget, att alla de formaliteter vid en sådan meddelad sanction åt Rikets Ständers beslut om förändring i allmänna lagarna, varda iakttagna, hvarförutan, enligt Regeringsformens tydliga lydelse, dessa lagar icke kunna anses förändrade, utan de förra stadganderna, oaktadt allt hvad dervid kan vara i annaa olaglig form tillgjordt, ändå fortfara att med sin fulla orubbade kraft vara gällande Till en sådan ordentlig lagförändring gör nemligen, enligt tydliga lydelsen af Regeringsformens 87 och 88 §. § , icke tillfyllest, att Riksens Ständers beslut helt enkelt af Kongl Maj:t fastställes och kungöres, utan erfordras ovilkorligen a't frågan om ändringen eller upphcijvandtt skall vara, sedan Lagutskottet deröfver blifvit kordt , af Riksens Ständer afgjord^ samt derefter det öfverenskomma förslaget derom genom Talmännen tili Konungen ö/verlemiadt; och att Konungen skall deröfver inhämta StatsRSdets ich Hgsta Domstolens tankar, samt sedan Flan siit beslut jattnt, kalla Riksens Ständer på Rikssalen, att antingen emottaga Dess samtycke till dems åstundan, eller afhöra Dess skäl att det vägra.
Ridderskapet och Adeln har beslutat, att alla handtverkeri arbeten skola beläggas med 5a procent. Jag vet då ej, hvarföre plogar endast beläggag med 25 procent. Jag tror, att förhållandet med dem bör vara enahanda, som med andra handtverkeri-arbeten. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att Inkommande Tullen å Plogar måtte frän 25 till 50 procent förhöjas. Bifölls. Den 2o Auguiti J. m. 8tl ”Pomeranser; Inkommande Tallprocent ef”ter Utskottets förra förslag io; enligt sednare förslaget 25.” Herr Cederschöld: Jag tycker mig minnas, att vid discossionen, då citroner voro under pröfning, det sades att tullen på dem borde vara lägre än på pomeranser, dels emedan de förre vore nyttigare, och dels emedan pomeranser produceras inom landet. Således hemställer jag. om icke någon skillnad bör göras. Kanhända kunde tullen å pomeraDser bestämmas till t 5 procent. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet Och Adeln önskade , att inkommande Tullen å Pomeranser borde, på sätt Herr Cederschjöld föreslagit, till 15 procent bestämmas. Ropades Ja. ’’Porcellaine) Oäkta , alla slag , ej specifi”cerade : Inkommande Tullprocent 50. Utgå”ende Tullprocent i.’’ Herr Cederschjöld: Då vi hafva så få Porcellaines-Fabriker, och de ej hunnit lära sig att tillverka varor af nöjaktig godhet, hemställer jag, om ej 50 procents tull å inkommande oäkta porcellaine är tor mycket pålsgdt. Jag skulle tro, att 25 procent vöre* tilli äckligt. 814 Ben So. Augusti /, hi; Friherre Wrånge.1: Då man utgått frSn den principe, att allt hvad som i landet tillverkas, bör hafva högre tull, så tror jag ej, att man här bör göra någon nedsättning, af samma skäl som jag förut yttrat, att Konungen äger rätt att nedsätta tullen.
Deremot hafva Kollegierne ansett sig böra fästa Kongl. Maj:ls nådiga uppmärksamhet derpå, att, om Soldaterna vid Södermanlands regemente och Korporalerne vid indelta arméen skulle för sitt ifrågavarande spantnåls-anslag, i likhet med andra räntetagare, uppbära ersättning i penningar efter medel-markegångspriset för tio år, denna ersättning sannolikt sällan eller aldrig komme att slå i motsvarigt förhållande lill spanmålsprisen för året; varande af Kollegierne härvid exempelvis anfördt, hurusom, under sistförflutne år 1855, för Nyköpings län markegångspriset utgjorde å en tunna råg 14 R:dr, å en tunna korn 11 R:dr 16 sk. samt följaktligen å en tunna kronotionde, hälften råg och hälften korn, 12 R:dr 52 sk. B:kof under det medel-markegångspriset för de sista 10 åren, 1846 lill och med 1855, endast uppgingo till 8 R:dr 41 sk. 7 r:st. för en lunna råg, 7 R:dr 15 sk. 2 r:st, för en turina korn och således till 8 R:dr 4 sk. AV> r:st. B:ko, såsom medelmarkegångspris, för en tunna kronotionde-spanmål; hvadan en Soldat, sorn erhölio blott sistnämnde summa i lösen för sin spanmål, icke skulle, under förutsättning att årets markegångspris, såsom det borde, uttryckte det gångbara värdet, kunna derför köpa ens en half tunna spanmål af samma slag som kronobonden. Då det likväl för Soldater med endast 1 tunnas anslag, samt för Korporaler vid indelta Kavalleriet med 5 och vid indelta Infanteriet med 5 tunnor spanmål af Statsverket, vore af yttersta vigt, vida mera än för andra räntetagare, att den lösen, do derför erhölio, ungefärligen motsvarade sädons värde, så att de i utbyta Kongl Majits Nåd.
Sl:s tillgöranden icke ägt runi, i afseende å planer att genom allmän-nytliga arbeten rikta hela landskap. Det lärer icke lyckas den värda talaren, att mot R. St. stämma den allmänna opinionen i och för afslag ä begärda medel för valtencommunicationer, då den värde talaren torde hafva godheten eftersinna, att det af honom framställda afslaget omfattar först och främst den obetydliga summan af 5o,ooo rtdr, hvarigenom liela landskaper icke lära kunna anses blifva i någon betydlig mån riktade; och när härtill ytterligare kommer, att afslaget på det hela icke upptager mera än 27.000 rtdr såsom fyllnad i elen summa af 5o,ooo rtdr sorn för äret ansetts behöflig» för fortsättningen af de påbörjade arbetena; så lärer lätteligen inses, att detta obetydliga afslag på det liela verkar snart sagd t ingenting. Det andra afslaget å en begärd tillökning af 24;ooo r;dr för gevärsfabrikationen alt utgå för året, utöfver den summa af 36.000 rtdr, hvilken förra Ständer i och för den årliga tillverkningen bestämt, kan jag icke heller medgifva medföra den påföljd, som den värde talaren förutsätter, att hela befolkningars industri derigenom omintetgöres, sedan de af Staten på denua industri blifvit indragna. Dea oväldige granskaren lärer tvifvelsutan finna, att så beskaffade tillmålen emot R. St;s beslutande majoritet egna sig förträffligt till R.