Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är emellertid uppenbart, att, om en sådan utredning skulle inträffa i följd af eller under en allmän kris i näringarne eller i penningeväsendet, då minskning i rörelsekapitalet samt misstroende och ytterlig varsamhet är för handen, det icke kan påräknas, att för dylika grundfonds-säkerheter i större mängd inom landet erhålla mynt, och än mindre att kunna utan alltför stora förluster realisera de intecknade fastigheterna. Om t. ex. uti en mindre stad större delen af fastigheterna äro intecknade till säkerhet för grundfond i en Bank, huru vore möjligt, att under kritiska förhållanden belåna dessa inteckningar, eller försälja de intecknade fastigheterna ? Till desamma skulle, i stort taget, saknas köpare; ty hvar finnas, under här förutsatte omständigheter, köpare på en gång till hälften eller tredjedelen af husen uti en landsortstad? De säkerhetshandlingar, hvilka nu äro afsedda att betrygga allmänheten och Bankerna i händelse af en kris eller rubbning i allmänna affärsförhållandena, äro sjelfva af beskaffenhet att vara underkastade den mest tryckande inverkan af just samma omständigheter, mot hvilka de skulle utgöra ofelbart skydd, Allmänheten, sorn af förhållandena är tvungen att emottaga och betjena sig af de enskilda Bank-inrättningarnes förbindelser, liar rättmätigt anspråk, att åtminstone den säkerhet, som genom grundfonden reglementsenligt utfästes, är af beskaffenhet att icke i mer eller mindre mån utgöra en chimére. Det är icke nog, att säkerheten är god och tillfyllest under jemna och vanliga förhållanden; det är icke för trygghet under dessa, som grund fondssäkerheten är föreskrifven; densamma erfordras till allmänhetens betryggande under oförutsedda, brydsamma förhållanden och till skydd för Bankerna 'sjelfva mot tvifvel i afseende å deras solidité. Det är således lika mycket i Bankernas/eget rätt 540 Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1862. N:o 210. insedda intresse, som i allmänhetens, att de blifva försedda med sådana grundfondssäkerheter, som under hvilka förhållanden som helst utom landet, på de större penningemarknaderna äro antagliga såsom hypothek för tillfällig försträckning, och i händelse af behof der kunna påräkna köpare.
Frölich i den saken kunde åstadkomma ett annat arrangement, skulle det visserligen vara af nytta för detta slags skrifter., som i andra länder uro så Den ii Mars c. ra. 101 gängse, och hvarigenom skulle beredas tillfälle till införande af mera genomförda afhandlingar i alla vigtigare samhällsfrågor. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag kan icke tillstyrka, att den huvar, stämpelafgiften skall upphöra, emedan jag tror den vara en ringa ersättning för den kostnad, som forslandet af tidningarna medför; men om någon förändring härutinnan skall ske, så skulle jag hemställa till Bevilln.Utsk. att göra en lämpligare fördelning af beskattningen. Jag anser nemi. icke billigt, att en tidning, sorn är nära nog en aln lång, ej skall betala mera än en tidning, som blott är ett qvarter lång. Ersättningen skulle jag tro hör vara i förhållande till tidningens storlek och den kostnad den förorsakar Postverket. Hr von Hartmansdorff: Den anmärkning Hr Hjerta gjort, i afseende på postarfvodet för de mindre tidningarna, är ganska riktig; och jag anhåller alt framdeles, i ett kommande plenum, få framställa min mening och mina anmärkningar i detta hänseende. Hvad Fosterlandsvännen och Missionstidningen angar, så är visserligen Hr Ribbings anmärkning äfvenledes riktig; men jag tror ej, att man bör göra undantag i afseende på dem, ty alla tidningar påstå sig ju vara fosterlandsvänner. Gr. Gyldenstolpes yrkande, att de stora tidningarna borde erlägga bevillning efter alntalet, är icke mindre riktigt, och torde vara särdeles tillfredsställande för dem, som ifra för skjutsens underlättande. Om BondeSt. förnimmer, att tidningarna väga 4oo Sk??, så torde dess medlemmar äfven få ett begrepp om hvad smädelsen väger här i landet, för deras hästar, som skola fortskaffa tidningarna. Remitterades till Bevilln.Utsk., hvarjemte communication af motionen med de öfriga RiksSUn blef bifallen. Till Bevilln.Utsk. remitterades Hr von HartmansdorlFs, Aug., den 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, angtde brännvinsbeskattningen och dess användande.
"monne vi ej borde vända om, vi få visst regn"; men i detsamma började det redan regna så starkt, att prinsen bjöd fruntimmerna stiga in i en liten jagtkoja i skogen, tills ovädret skulle gå förbi. Men ovädret gick ej förbi, utan det hällregnade, och åskan gick allt värre, och fröken Melicerta var så fin och skrek och gömde hufvudet i sina vackra händer för hvar skräll, och gret och låg matt på tältsängen med händerna lagda på vackraste sätt. Men nu blef det middagstid; prinsen visste, att det fanns thé uti ett skåp och Sabina fäste nätt sin näsduk framför sig, tände upp eld, kokte thé och bjöd ikring med skorpor ur skåpet. Och fröken Melicerta åt rätt raskt, fast hon var så rädd att hon ej skulle få ned en bit. Men så klarnade vädret, och alla gingo nu hem, och så var den promenaden slut. "Hvad jag måste skämmas för den Sabina i dag", sade fröken Melicerta vid hemkomsten; "ja, prinsen skulle bestämt friat till mig, men när han såg huru Sabina var som en kökspiga och ändå kallade mig syster, så ville han väl ej ha en köksa till svägerska". "Ja, jag tar bestämt icke Sabina med mig", sade fröken Melladora; men, sådan harm, hon träffade alls icke prinsen. Fyra långa dagar hade nu fröken Rosimunda nödgats vänta, att det skulle bli hennes tur; hon som var den yngsta och vackraste af fröknarna. Nu fick hon änteligen gå. Och hon hade sytt så många garneringar och grannlåter på hvita similéklädningen, att man knappt kunde känna igen den. Hon gick så nätt och fint och trippade i sina små trånga skor; och hon måste ta Sabina med sig, för att leda henne ibland, när skorna klämde så hårdt, att hon ej kunde gå annars. Hon hade klädt sig så länge, och sen gick det så långsamt att gå i de trånga skorna, att det började mörkna redan, när fröken Rosimunda kom med Sabina i kungens trädgård.
Jag är förekommen af Hr Ribbing, men får förklara, att jag icke kunde höra hvad Hr von Ehrenheim yttrade, hvarföre jag ej kan ingå i något fullständigt svaromål derpå; men efter hvad jag hört får jag säga, att om han vill jemföra motiverna med mitt förslag, hoppas jag att hans skrupler skola undanrödjas. Är det icke åter hans mening, hvad jag af hans yttrande kunnat inhämta, anser jag det fåfängt att vi tala om saken ; men skall Sverige hafva någon Sahbath måste den hållas i helgd, och man får icke heller störa andra menniskors frid som vilja hålla den. Hr af Sillén, Abrah. Wilh.: I denna såsom i alla andra frågor, då man genom författningar vill söka förekomma ett ondt, har man sagt, att dfc redan befintliga äro antingen onödige eller olämplige, och detta blir alltid händelsen så länge man till det ondas botande endast använder olämpliga medel. Om man således utfärdar författningar om Sabbathens helgd, blifver det visserligen mera lyst på gatorna, mera stilla om Söndagen; men om just derigenom det kristliga lifvet befordras, är likväl fullkomligen ovisst. En reservant emot Utsk:s Betänk, har erkänt, att man icke genom böter intvingar menniskor i Guds hus, emedan dertill fordras endast och allenast en kristlig anda, som visserligen nu är hättre än förflutna århundradet; men i hvilket afseende mycket ännu återstår att göra. Författningar kunna endast på visst sätt vara verksamma, och i Utsk:s resonnemang är anmärkt, att författningar äro mindre lämpligo i vår tid, då de religiösa partierne stå mot hvarandra. Detta är en sanning, och få lärer väl neka, att om författningarna göras verksamma, skall under sådana förhållanden framkallas en annan ytterlighet, nemi. skrymteriet. Dessa författningar böra derföre revideras, och så tillämpas, att man icke kan påstå, att de tillkommit endast för den lägre klassens skull.
Cederström nyss sade om vi här få sitta i lugn; så är jag öfvertygad om, alt vi i merkantilt hänseende komme att betydligt förtjena på den oro som för närvar:de finnes i Europa. Under sådane förhållanden och då inkomsterne icke äro beräknade högre utan snarare lägre än under de föreg:de åren, så är jag af den öfvertygelsen att man heldre bör bibehålla denna beräkning än öka bevillningen, och alt man på detta sätt alldeles icke drager någon bakom ljuset eller förespeglar förhållanden som alldeles icke komma att inträffa, och derföre anser jag atl man hvarken med desse 75,000 r:dr eller den större skillnad, som, efter Hr von Hartmansdorffs beräkning, äger rum, bör nedsätta den af Utsk. föreslagna - Den 5 Augusti. 145 slagna summan. Men efter tankarna äro här så delade, att vi hafva ett förslag af Hr von Hartmansdorff, ett af Frih. Cederström och dessutom Utskts förslag, som är försvaradt af dess ledamöter, så torde det vara bäst att denna punkt till Ulsk. återremitteras häldre än att här på stående fot besluta att beräkningen skall verkställas efter ett medeltal af 5 år, bland hvilka 5 är inbegripes 3:ne, hvarunder inkomsterne utgått efter en helt annan tulltaxa än den som nu är gällande. Hr von Troil: Jag är af Frih. Tersmeden hufvudsakligen förekommen i hvad jag önskade yttra och ber endast att i anledn. af Gr. Lagerbjelkes sednaste yttrande få nämna, alt den utväg som Gr. Lagerbjelke alternativt föreslagit, nemi. att heldre än att bestämma inkomsterna för höga, uppdraga åt riksg:s-kont. att upptaga län för ali bestrida utgifterna, anser jag för min del vara den aldra sämsta. Vilja icke R. St. ingå på det förslag af Bevilln.Utsk. sorn här blifvit framställd; vilja icke R.
Detta rykte är emellertid fullkomligt ogrundadt, och om icke någon ändring till följd af läkarnes råd äger rum, kommer kronprinsessan att tillbringa vintermånaderna i den grekiska arkipelagen. O-pdt behag i Norden tyckes ärkehärtigiunan af Österrike, änkekronprinsessan Stéphanie, hafva funnit. Hon kommer nämligen att i juli månad såsom vårt kronprinspars gäst åter besöka vårt land. Som bekant anlände hon till vår hufvndstad dagarne före midsommar förlidet år och gjorde därefter vidsträckta utflykter inom såväl Sverige som Norge nnder ett par månaders tid. Kvinnliga œsculaper. Bland de medicine studerande vid Karolinska institutet denna termin märkas följande unga damer: Elin Beckman, Maria Folkeson, Thora Granström, Hertha Johansson, Signe af Klintberg, Anna Loven, Mathilda Lundberg, Sigrid Molander, Ada Nilsson och Ellen Sandelin. Den bekanta skolföreståndarinnan i Göteborg fröken Eva Bohde har vid The Sloyd Associations of Great Brilain årsmöte den 11 d:s blifvit invald i sällskapets styrelse. * Laktoserinlcakaon frän Th. Winborg &amp; C:os välkända fabrik hafva vi flere gånger haft anledning framhålla för våra ärade husmödrar på grund af dess utmärkta egenskaper. Att den är angenäm och välsmakande, veta alla, som användt densamma. Men den är också särdeles lättsmält, enligt nyligen af kemisterna A. Th. Höglund och Klas Sondén anställda försök, för hvilka redogöras i läkaretidskriften Hygieas decemberhäfte. Jämförelser hafva nämligen IDUN 1894 härvid gjorts mellan laktoserinkakao och van Houtens kakao, och hafva dessa gifvit vid handen, att den förra innehåller mera kväfvefria beståndsdelar (52 proc. mot 35), mindre fett (15 proc. mot 29) samt ungefär lika mängd kväfvehaltiga beståndsdelar (omkring 20 proc). Teater och musik. K. Dramatiska teatern. Länge förebådad! och motsedt med stort intresse gick i tisdags afton det indiske dramat » Vasantasena » för första gången öfver denna teaters scen.
Jungfru Kirsti, som fortfarande ströfvade omkring i den närbelägna skogen ett rof för förtviflan och samvetsförebråelser var ensam vittne till sin herres och medbrottslings undergång. Denna hemska åsyn gjorde ett öfverväldigande smärtsamt intryck på henne. Hon insåg för väl, att äfven detta själfmord sällade sig till hennes redan förut rika skuldregister. Hon hade sökt försoning med en högre vilja, hon hade under ånger och ruelse tillbragt tiden efter morddramat på Laukko, hon hade traktat efter frid med världen och med sig själf, men förgäfves. Tviflet öfver, att hon ej mer i tiden skulle finna den samvetsro hon sökte, hade småningom bragt hos henne till mognad tanken att gå bort från ett lif, som blifvit henne en börda. Och hvarför kunde det ej ske lika fullt nu som annars. Behöfde hon ett bättre öde än den make, hon förledt. Han var ju ändock mindre skuldbelastad än hon. Hon trädde fram till klippans rand och blikkade dit ned. Vågorna skvalpade lätt mot de kala stenväggarna. Det såg så lugnt och fridfullt ut där nere. Hvad hade hon väl emot att få hvila vid hans sida i döden, efter detta ej unnats henne i lifvet. Där kunde rang och börd ej längre skilja dem. Hon stod länge kvar överväldigad af hvarandra korsande tankar. Så syntes beslutet till något afgörande mognadt inom henne. Med ett öfverlyckligt leende kastade hon sig ned, kämpade en stund mellan lif och död och försvann i djupet. I Åbo skola. In obscuro nasoitur illustrator solis, stabulo reponitur princeps terrae molis. Fasciatur dextera Sången klingade klar och fulltonig, om ock något långsläpig ur en ungdomlig skaras bröst, ock i det hela blandade sig en hes, skroflig röst, som tyktes intaga den ledande stämman. Det var rector scholasticus, magister Magnus Johannis, som anstälde sångöfning med sina djäknar. Rummet var svagt upplyst i den tidiga morgonstunden.
Fristedt dels skriftligen sig förklarat dels blifvit inför Kongl. Hofrätten hörd; och hvaruppå advokalliskals-embetet, i afgifna slutpåståenden, yrkat, att Fristedt, som icke låtit sig rätta af de å hans tillförne åtalade flerfaldiga tjensteförseelser redan använda bestraffningar, måtte, eldigt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, för samtliga of vanberörda fel och förbrytelser, i en bot dömas sitt domareoch justitiarie-embete förlustig samt förpligtas att uppgifna ersättningar gälda. Genom utslag den 28 Oktober 1844, hade Kongl. Hofrätten sig utlåtit, att då ifrågavarande emot Fristedt åtalade försummelser och förgripelser voro af den för domare-embetets helgd och medborgares rättigheter förnärmande beskaffenhet, att de ej kunde med böter eller suspension försonas, Kongl. Hofrätten, med afseende jemväl å de i öfrigt anförda skäl och under åberopande af nyssnämnda lagrum, profvade rättvist döma Fristedt att, för hvad honom i anmärkta delar till last låg, i en bot vara sitt innehafvande domareoch justitiarie-embete förlustig samt icke allenast ersätta Kongl. Maj:t och kronan kostnaden för underhåll i häktet åt ofvanbemälda för brott dömda personer under den tid, de derstädes, genom Fristedts förvållande, obehörigen qvarblifvit, med tillsammans sextioen Ralr 4 sk. 4 rst. banko, utan ock godtgöra de utgifter, som kunde åtgå till iord - 59 ningställande af rådstufvurältens arkiv och afhjelpande af deri befunna brister; vederbörande, som förmente sig lidande i följd af Fristedis tjensteförsummelse, öppet lemnadt att derför emot honom framdeles utföra talan.
Jag svarar, att af nittionio fall på hundra är orsaken härtill deras brist de ställa sig ganska högt i pris, från 800 francs på behag. Ingenting kan ersätta detta. ned till 80 och 50 francs. De äro konstverk Säkert är, att mången sympatisk kvinna har denna gåfva från födelsen. Hon har vanligen från och äro värda att betraktas såsom sådana. Vi sluta nu vår vandring genom konsthallen, vaggan blifvit begåfvad med ett ömt hjärta och en fullkomlige osjälfvisk natur. Men hvarje flicka och vi kunna ju komma öfverens om, att den kan förvärfva sympatiens gåfva, om hon föresätvarit både nöjsam och lärorik. Milda harmoter sig det; och hemligheten är i sig själf mycniska färger och mjuka rena linier inverka ket enkel, ehuru den ej är lätt att utöfva. Hon måste lära att ställa sig själf fullkomligt i bakalltid välgörande på sinnet och skärpa icke så grunden, t. o. m. i sina egna tankar, och hon litet blicken för skönheten i naturen därute måste älska sin nästa mer än sig själf. Detta och lifvet i det bullrande världsvimlet omkring är en läxa, som ofta läres blott genom smärta oss. Låtom oss gå om och om igen, genom och tårar; men en gång lärd, är den hennes för alltid. Hvad under, att sympatien är den mest tillårets storartade konstutställning. ' Det hafva vi dragande egenskap en kvinna kan besitta, och att en godt af och ännu är långt kvar på sommaren. sympatisk kvinna äger sitt köns största behag? Adolf Hellander. De egenskaper, som göra henne till detta, äro framsprungna ur de vackraste karaktärsdrag, en stackars mänsklig natur någonsin kan besitta och i dem ingår något af det gudomliga. nyss inköpt af vår konstälskande monark för att införlifvas med dennes enskilda samlingar. Hvad säga ni, mina damer, om denna Ida Mattsons förtjusande statyett i marmor? Konstnärinnan kallar den » Mamma ». Är den icke innerligt söt!? Se hur det lilla barnet sträcker ut armarna, öppnar läpparna, liksom för att framjollra det käraste, första och mest lättlärda ord i världen. Det är i sanning ett älskligt arbete och som väcker stor uppmärksamhet.
De vid Mantalsoch Skattskrifningen — —• —• —- bör ett af vederbörande Pastor, så vida icke han eller den person j som dess ställe företräder j är vid förrättningstillfället närvarande _, undertecknadt utdrag af Husförhörsboken, till nödig upplysning vid Mantalsoch Skattskrifningen, företes,— mom. Embetsoch Tjenstemän skattskrifvas och taxeras för sina egna personer, der de hafva tjenst. Vid Universiteten förrättas — under Academie-Räntmästarens inseende och i närvaro af tvänne Deputerade af Stadens Magistrat elter Borgerskap; skolande såväl desse Deputerade sorn de personer _, till ett antal af 2:ne, Academiens Rector dertill utser> äfven öfvervara 6 Bevillning,1!- Vt slottets Betankande N:o 38. Mantalsoch Skattskrif ningen med Städerne Upsala och Lund. §• Den upprättade Mantals-längdea skall å allmän Sockenstämma till granskning företes , eller ock, om sä begär es , uppläsas, och sedan genom päskrift af —. Socknemän, styrkt blifvit, att antingen inga eller endast .de uti serskild Förteckning upptagne anmärkningar blifvit till rättelse antecknade, med sina bilagor — —- — Pag. 47 & 4p Till Utskotlet äro remitterade nedannämnde motioner, nemligen: af Herr Fältprosten Bjursten inom Högvördige Preste-Ståndet: att Berednings-Comitéerne, såsom umbärlige för Landet, borde upphöra; uti syftningen af hvilken motion åtskillige Ledamöter instämt, men likväl ansett, att Taxerings-Comiteerne företrädesvis kunde indragas; af Herr Petre inom Yällofiige Borgare-Ståndet: att Taxerings-Comiteerne på Landet måtte upphöra; samt af Johan Bengtsson från Wester-Norrlands
Tvänne Kammar-Contoir , ett för hvardera Departementet, samt ett särskildt BokslutsContoir, sorn sammandrager räkenskaperna från bägge, borde utgöra formationen 1 detaillen. En Den a 5 Juli. 3En inskränkt, men lämpeligen 16'natl personal, borde finnas, icke såsom nu, med ringa betalning och många befattningar, så att Verkets arbete i detaillen oftast handteras såsom bisak. Man borde deremot på billiga grunder uppgöra en Expectance-stat, för att icke undandraga brödet för de Tjenstemän , sorn icke kunde employeras uti Verkets förändrade skick. En enda verksam Mans åtgärd, företagen i rättan tid och val utförd, ersätter hundrafaldigt depensen af en sådan Expectance-stat; ty Ilikets väl beror ofta i väsendtelig matto af de Personers omtanka , som härmed hafva att skaffa. Längre anser Utskottet sig ej böra ingå i frågan om Verkets organisation, heldst afsigten nu endast är att såsom momenter till närmare pröfning uppgifva de yttre dragen. Första Departementets omfattning och föremål är det vigtigaste. Deruti ingå frågorna: 1:0 Om Spannemäls-upphändling, 2:0 Om Landets undsättning i ihissviixt-ar oell 3:0 Cm Jlrtinvins bränningen Några bestämda reglor för Spannemålsupphandlingen kan icke äga rum. Oftast är publiciteten af alla skeende åtgärder, den rättaste; trien i de Svåtaste belägenheterna, då omtankan mest pröfvas, är den ej sällan vådelig, och motarbetar ändamålet, sorn sökes; det förstås af sig sjelf, att då en sådan crisis är öfverstånden, bör publicitet äfven af dessa åtgärder äga rum. Femte Band. Fjerde Fullkomlig frihet för administrationen, grundad i förtroendet till deras egenskaper,' som deri utgöra, är således nödvändig; den strängaste granskning af deras åtgärder är det likaså, och hör tillika utgöra administrationens tillfredsställelse och belöning. Den allmänna regeln bör vara, att
Att en beväringsskyldig icke svurit fanan synes mig icke böra lägga hinder i vägen för hans möjliga straffskyldighet. Det är nemi. ett vedertaget bruk, att den, som antages till krigstjenst, skall aflägga en viss ed, hvilken nödgar honom till krigstjenst, denna må nu vara frivillig eller genom lag stadgad; men den som sålunda svnrit, är otvifvelaktigt, så snart han undertecknat sitt kontrakt och redan innan han aflagt denna ed, underkastad de lagar, som för krigsmakten äro utfärdade. På de skäl, jag nu anfört, hemställer jag att denna § måtte bifallas. Gr. Sparre, Erik: Till hvad den siste talaren anfört, anser jag mig blott böra, med anledning af den nästföregående talaren, Hr von Köchs anmärkning, att det skulle strida mot all paxis att dömas efter krigslagarne innan man svurit fanan, erinra, att 25:te §:n af Kongl. kung. den 27:de Okt. 1812 ang. utskrifningssättet och inrättningen af allm. beväringsmanskapet, hvilken för närv:de är gällande, har följande lydelse: ”Om någon, som är skyldig att förstärka arméen, i afsigt att sig derifrån undandraga, antingen rymmer eller afstympar sig någon lem, skall han med vanära anses och dessutom straffas enligt krigslagarno; och bör tillika, ifall han eger förmögenhet, så stor del deraf, som nödig blifver, användas till legande af en duglig ersättningskarl i hans ställe.” Det sjmes således att detta brott icke befunnits tillräckligt bestraffadt dermed, att det skulle med vanära anses, utan att man jemväl ansett nödigt att tillägga straff ”enligt krigslagarne.” Jag instämmer med den siste talaren uti dess yrkande om bifall till §:n. Hr von Koch:
Grosshandelsbolag vara afslutadl och deruti köpeskillingen jemväl vore qvillerad, under kolerafarsolens härjande i Carlstad förkommit, liksom äfveu de öfver dessa förhandlingar förda protokoller, hvilka förvarats af Direktionens Sekreterare, Länsnotarien E. Lundberg, som år 1834 derstädes i kolera aflidit, och hvilka handlingar sedermera, oaktadt noggranna efterforskningar, icke kunnat tillrättafas. Då Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, med hänsigt till Direktionens, vid afgifvandet af omförmiilde redogörelse, underdånigst gjorda ansökning oin afskrifning af skillnaden emellan de utaf statsmedel uppburna 5,000 R:dr och nyssnämnde till Kronans kassa inlevererade 108 R:dr 30 sk., funnit betänkligheter möta för den begärda afskrifningen, samt, i anledning häraf, handlingarne i målet blifvit till JustitieKanslers-Embetet och derefter, för vidare handläggning, till Kongl. Kammar-Rätten öfverlemnade, hade sistbemälde Embetsverk, sedan dess Advokat-Fiskals-Embete vrkal ersättningsansvar mot Direktionens tvänne qvarlefvande ledamöter, men den ene af dessa under rättegången aflidit, utan alt vara i målet slutligen hörd, genom Utslag den 14 Juni 1853 uppå anförda skäl befriat den ende ännu qvrlefvande Direktions-ledamolen från det mot honom väckta åtal; hvilket Utslag blifvit af Kongl. Maj:t under den 29 Mars 1855 i nåder gilladt och faststäldt.