Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl. inträffar dessutom det besynnerliga förhållande, som jag sett vid åtskilliga tillfällen, när tre Stånd antaga en Kongl. Propos., alt eli Ständ afslår henne, och hon således är folkastad. Man kan dä icke anföra de 3 Ståndens mening, hvilka gillat Proposrn, utan man måste uplaga det fjerde Ståndets, eller fätalets, som ogillat förslaget. Delta är ju en orimlighet, och hvarför skall'man bibehålla sådana? Jag föreslår för det 6;te, att Konungens förslag till grundlagsändring må behandlas lika med enskilda motioner, så alt de förra må kunna af Const.Utsk. undertryckas. När, i alla andra frågor, Konungens Proposir behandlas lika med enskilda motioner, hvarföre skall det icke kunna ske jemväl med grundlagsfrågor? Om man, genom del sätt, som nu är föreslaget, får en K. Propos., som icke af de Hesla Stånden gillas, bordlagd, livad vinner man väl dermed? Ty hon faller då sannolikt vid en följande Riksdag, och man har gjort sig onödigt besvär. Man kan icke hindra en Kongl. Propos. all komma till R. Sltrs kännedom, och man behöfver icke frukta af en sådan, hvad man af enskilda motioner kan befara, nemi. att de äro af samhällsuplösande beskaffenhet. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkmr och förslag till gemensamma tankar måtte af Ståndet tagas i öfvervägande. Ifall de skulle här godkännas, och om Const.Utsk. äfven skulle finna dem förtjena afseende, torde det npgöra den ordalydelse, sora kan anses sy ftesen 1 igast. Gr. Lagerbjelke, Gust.: De nuvar:de sladganderne rörrde formen för tillvägabringande af grundlagsförändringar äro felaktiga i två hänseenden, nemi. först i sak, och sedermera i upslällning. Hvad nu först beträffar saken, så har felaktigheten derutinnan blifvit af föreg:de Const.Utsk. erkänd, och ändringsförslag vid flere Riksdagar väckte, hvilka dock icke ledt till någon annan påföljd, än att de blifvit förkastade.
Detta bref har väl förkommit, som så ofta sker. Men behagar jungfrun eller fru Metta se det, som här står, så ålägger mig hennes frudöme, fru Ebba, att infinna mig hos fru Metta Liljeholm, för att erbjuda min ödmjuka tjenst att till Stockholm ledsaga jungfru Sigrid. Min salige, käre, unge herres syster, jungfru Karins sinnesoch helsotillstånd lär vara mycket sorgligt, och sedan hennes frudöme lyckats utverka tillstånd att få hafva hos sig en ung vän till henne, hade jungfru Hebla skrifvit för att fråga, huruvida jungfru Sigrid ville till viljes göra jungfru Karins längtan efter henne." Fru Metta gaf genast sitt bifall; hon hade nu börjat lära känna Sigrid nog, för att veta, det under den stilla ytan bodde styrka, och att bästa sättet att förströ henne, vore att gifva henne tillfälle att vara verksam för andra, och att hon skulle göra våld på sig sjelf att öfvervinna sin egen sorg, för att kunna vara en tröst för de af olyckan så hårdt slagna. Johan Bertilsson visste nu ytterligare om de Flemingska fruntimmerna berätta åtskilligt. Isynnerhet hade han hört att jungfru Karin lidit så mycket af Welam de Wyks död, att man fruktat, det hon icke skulle uthärda med det nya slaget: förlusten af den älskade brodren. För Sigrid syntes det tungt, att ännu mer aflägsna sig från sin far. Hon förebrådde sig nu, att hon varit sin moder till så liten glädje denna tid, men hon fann att hon kunde vara till någon tjenst för de vänner, hon älskade så högt, och sålunda var äfven hennes beslut snart fattadt, ehuru det fordrades en nästan våldsam kraftansträngning, för att öfvervinna den domning, åt hvilken hon hängifvit sig. Fru Metta fick nu fullt opp att uträtta, för att utrusta Sigrid med varma resplagg och en dugtig vägkost. Hennes drägt för öfrigt var icke svår att ordna. Hon reste icke till nöjen och sällskapslif, och den sorgdrägt hon bar, emedan hennes far ansågs död, var äfven nu den lämpligaste. Det var icke till ett glädjehus hon skulle komma. Sjelfva färden var dyster, som tiden det var. Färden gick längs stranden af Bottenhafvet.
Odel och hans efterkommande upplåten med afseende å de af honom ådagalagde förtjensler orri den inhemska sidenfabrikationen i de delar, som tillhörde hans yrke, samt alt hans efterkommande å verkets förbättrande nedlagt kostnader, för hvilka Bih. till Ii. St. Skrifvelse N:o 45. de, genom erlagd betalning för det obetydliga appreteringsarbele, hvarom de varit anlitade, måhända blott i ganska obetydlig män hittills erhållit godtgörelse. Å andra sidan svnes, med afseende å de vilkor, hvilka vid såväl den ursprungliga upplåtelsen, som sedermera blifvit föreskrifne och äfventyrel för uraktlåtenhet deraf å innehafvarens sida, som skulle berörde upplåtelse icke så mycket åsyfta beredandet af en förmån för den Odelska familjen, som icke mera afse sidenfabrikationens understödjande på det sätt, man då ansåg lämpligast, hvilken åsigt jemväl vinner stöd deraf, att, enligt stadgandet i 2 § af 1739 års manufaktur privilegier, uti de städer, der sådane hus och byggnader funnes, hvilka kunde umbäras, desamma skulle ölverlåtas till dem, som der ville inrätta nyttiga fabriker och af deni, barn och efterkommande egas, nyttjas och bibehållas, så länge de fortsatte att drifva de derstädes inrättade verken, hvadan enahanda förmån, sorn blifvit Odel och hans efterkommande tillförsäkrad, förunnades hvarje annan person, som inrättade nyttiga fabriker. Antagligt är således att upplåtelsen gällde mera saken än personen. Med hänsyn härtill och enär nuvarande innehafvarne redan är 1839, då fastigheten var värderad till endast 13,333 Ridr 16 sk.
känner ni då inte, huru tulljakten sjunker (Arnman visar tecken till den yttersta bestörtning.) Ridån faller. FJERDE AKTEN. Ett halfupplyst fängelse. Vid ridåens uppgång ligger gubben Haraldson sofvande, på ett simpelt läger. – Birger, sitter med hufvudet lutadt mot ena handen, försjunken i djupa tankar. FÖRSTA SCEN. BIRGER, HARALDSON. Birger (för sig sjelf). Således i dag skall, inte jorden, men Skaparen, återta sitt lån det blef mig då inte förunnadt, att i en redlig ånger i ädla och nyttiga välgerningar, få aftvå mina brott Nåväl äro dessa brott försonade, med mitt eländiga lif, – hvarföre då knota? hvarföre då ej med glädje gifva lagen sitt offer! men hon! hvad skall det väl bli af henne O, min Gud! – skall väl någon mildt förbarma sig öfver båda dessa oskyldigt brännmärkta qvinnor? – Beklagansvärda syster Olyckliga maka! (djupt rörd.) Rysligt grep mig förbannelsen den stund, då jag fastkedjade ditt rena, skuldfria lif vid mitt, – och, med förvilladt uppsåt, kastade dig i den redan öppnade afgrunden. Ingen ånger! – ingen död! – förmår nu mera bortvältra denna förbannelse! (Han framtar ett försegladt bref ur fickan, som han noga betraktar) Månne väl innehållet af detta bref skall tillskynda dem någon beskyddare? – Månne jag väl vågar tro på de lugnande ord, som den vördnadsvärde Presten, tillika med detta bref gaf mig Ja, evige Fader på din nåd, och på löftet af ditt ords tjenare, vill jag bygga mitt hopp för de värnlöse och om brottslingens böner, från grafvens tröskel, kunna beveka menniskor, ska de inte sakna tröst och deltagande. Haraldson (vaknande). Talar du med någon, son? Hu! – det var en gräslig dröm! mig tycktes dagen var kommen, och vi affördes till afrättsplatsen; men vid vår framkomst dit, tyckte jag mig se mitt eget hufvud, ohyggligt grinande, redan sitta uppspikadt på steglet. Usch Birger.
(Eoittotrcr, o [iren forn en tillagb ni) paragraf uti ^nfmariglfetMagen för ©i* recteurerne mib ©ifcont?£ontoiren i ©ätteborg ocl) SDlalmo, erhåller benna Ipbelfe: 2fr ben tilltalabe eder åflagaren mifjnofb meb j£)of?9Tåtten$ ©om i befja mål, ege (jan att berofmer, i ben orbning i allmänhet för brottmål frabgaö ar/ anföra unberbåniga befmår, § mil fa fjo£ konungen i ©ef' $ogfla ©em* fiol upptagas od) profmaS. §• 74- 2Bibare ^afme^TfBi, gemenfamt meb <ä\ongl, åO?a/:t, befTutit, att bor/an af x8. £ap. r. §. Sfrfba#35alfen forånbraS till benna Ipbelfe: $mar forn något tefiamente fått (jafmer, mare jTplbig, i fiaben, inom fejt månaber, ocl) å lanbet, fift å bet ©ing/ forn infaller nåfi efter fepmåniv ber, feban (jan gifmarenS bob odj tefiamentet meta ftcf, bet inför ©omaren att uppmifa/ od) gifme in tillita en rigtig affFrift, forn arfmingarne tillfiållaS ffall; maranbe å\ong(. Oiefolutronen af ben 26 jfugufii 1772/ angåenbe råt? tigfjet för allmogen i $er;eåbalen att, emellan ©ingen, tefiamente fjoS ^)å?
S. D. Efter skedd föredragning af Beviltnings-Utskottets Memorial N:o 16, i anledning af återremiss utaf Utskottets i Betänkande N:o 10 framställda förslag om upphörande såsom särskilda beskattnings-tillar a afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden och den vissa stapelstäder tillkommande tolag, emot ersättning af tullmedlen, samt dessa afgifters inberäknande uti den tullsats, som för varors inoch utförsel genom taxan bestämmes, vidblef Ståndet sina vid Betänkandet N:o 10 fattade beslut och lade det nu föredragna Memorialet till handlingarne. Prot.-Utdrag den i5 Augusti i857. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos Konslilulions-UIskottets nedannämnde den 12 dennes på bordet lagde Memorial : N:o 26. med anledning al' Riks-Ståndens beslut, rörande de af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 16 framställda grundlags-ändrings-förslag, angående uppskof i Riksdag; N:o 27, med anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 17 framställda grundlags-ändrings-förslag, angående tiden dels för öfverlemnande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om stats-verkets tillstånd och behof, dels för Utskottsval; N:o 28, med anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet. uti Memorialet N:o 18, framställda förslag till ändring uti 76 § Riksdagsordningen, angående den af Stats-rådet för dess åtgärder vunna decharge; N:o 29, med anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet, uti Memorialet N:o 19, föreslagna tillägg i 59 § Regerings-formen och 27 § 1 mom.
Den minst tillfredsstallande af biografierna synes oss vare 8turzenbeekers (Orvar .Odds), ty han framstar har sasom öfverviigande skandinav och politisk eutusiast, en kasör af ytlig art, men han &amp; r dock nigot vida mer än de blixtrande infallens fyrverkare. Om han stundom kokade soppa pli en spik, fans det dock niistan alltid en miingd narande besttindsdelaa .i den soppan, och hans ögonbliclrsFotografiers varde ligger icke blott deri, att de Bro pittoreska uttryck för ögonblickets stamning, nej, Bans 267 fotografier utmarkas genom Asklika ljuseffekter, genom hvilka likasom .med blixtens klarhet upplyses ett helt sjalsdjup, och han torde knappast kunna jamföras med nigon annan an Geijer i konsten att i f&amp; ord .och inom den knappaste ram - syntetiskt ge en bild af en personlighet i sin helhet. Denne kasör skulle, uppfostrad i en strangare skola än den tidens lösaktiga journalism, inskrifvit sitt namn hland vara htifdatecknare vid sidan af Geijer och skulle stlkerligen vid ett .fritt universitet som ungdomens förelasare vunnit ett bifall af samma stormande art som en Villemain eller Cousin. Men " frihetens siingaratt " lyckades aldrig att vinna niigra af - dessa praktiska triumfor, som &amp; ro de raalurliga slutföljderna af stor talang under vaattirliga förhtillanden. De skapade sig ingen framtid, de bildade ingen skola, och denna förtidiga obemärkthet bevisar bättre an nigot annat, att de buro ett lik - en falsk .idealism - i lasten. Det fins ideal, som iiro verkställdet a r de senare, som bara olycka abara och ideal som icke gro det med sig, och hade fru Holmberg velat erkanna skandinavismen för ett stidant, skulle hon, tror jag, haft lattare att förklara den period, hvars historia hon sh förtjänstfullt skrifvit-.
Jag vågar således, när R. St. redan ät köpingen Döderhultsvik beviljat enahanda förmån, som nu är i fråga, vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s framställning. Frih. Cederström:^ Bedjandes om ursäkt, att jag i denna fråga ytterligare upträder, tager jag mig friheten rälta det misstag, som den siste värde talaren begått, då han förespeglal, att man måste gifva Sölvitsborg stapelstads-rätt, på det att spannmål derifrån må kunna utföras. Från hvilken landthamn som helst, kan ju spannmål exporteras, utan att dertill behöfves stapelstads-rätt. Vill man ruinera våra småstäder, må man då gifva dem alla lika rättigheter, så att genom täflan den ene förstör den andra, men vill man det icke, må man då låta rörelsen bibehålla sig på de ställen, dit hon af naturen blifvit hänvisad, samt icke utan öfvertygande skäl härutinnan bevilja en rubbning. Detta är åtminstone min öfvertygelse, och synes hafva varit både R. St:rs och K. M:s allt hitintills. Då Gr. Sparre icke visat, att sådana förändrade förhållanden inträffat, att de skulle kunna föranleda till förändring af det förut i detta ämne fattade beslut, och då jag icke var nog lycklig att behörigen upfatta hans yttrande om tull-förfaltn:ne, får jag fortfara i min anhållan om afslag. Hr von Hartmansdorff: Jag kan uprikligt försäkra frihandelns vänner, alt det icke är för att försvåra frihandeln, som jag talat emot stapelstads-rätt för Sölvitsborg, ulan derföre,“ att jag anser det olämpligt för R. St. att göra någon underdånig framställning 472 Den 28 Juni. i detta ämne. Skulle det vara eo följd af frihandeln, att alla städer, som ligga vid saltsjön böra få stapelstads-rätt, så borde R. St. begära enahanda förmån för Trosa och Falsterbo, med Hera sådana bon, som ligga vid hafvet. Gr. Sparre:
December 1756 är föreskrifvet såsom vilkor för allmogens söners rättighet, alt vid 18 årsålder träda i gifte, innehafva stadig tjenst, eller arbete och handtverk idka. N:o 169, i anledning af väckta motioner om dels upphäfvande, dels ändring af 3 Capitlet 1 och 10 §. §. jemte 5 Capitlet 1 §. Giftermåls-Balken samt 8 Capitlet 2 §. Ärfda-Balken. N:o 170, i anledning af väckt motion om upphäfvande af sista momentet i 37 af 17 Capitlet Rättegångs-Balken. S. D. Då nu i ett sammanhang föredrogos ej mindre Lag-Utskottets d. 11 sisth December på bordet lagde Utlåtande N:o 166, i anledning af erhållna återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 42, öfver väckta motio ner om Förliknings-Comitéers inrättande, än ock VällofL Borgaresamt Hedervärda Bonde-Ståndens inbjudningar, den förra af den 13 dennes och den senare af den 15 sisth December, till instämmande i bemäldeRiks-Slånds vid föredragningen af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 166, fattade beslut; fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att bifalla hvarken sistnämnde Utlåtande eller någondera af förutnämnde inbjudningar, utan afslog Utlåtandet N:o 166 och beslöt, för sin del, det må Rikets Ständer i aflåtande underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Majit i Nådig Proposition till Rikets Ständer meddela en ledning för de reglementariska stadganden, som böra iagttagas vid inrättandet af Förliknings-Comiteer. S. D. e. m.
Vi frossade på - konstskatter i Dresden, Munchen, Wien, Venedig och Milano; vi hänrycktes af naturens u n d e r b v skönhet och storslagenhet, shdm denn ' - framträdde vid de itdienska sjöarna, vid färden på .Lac Leman, i Adelsbergergrottans märkvärdiga stalaktitforinatioiier, i Mont-Blancs solbestrhlade, snötäckta fj all. och under den minnesrika ridtnren genom Pyreneerna, där det pittoreskt intagande 6mväxlade med det sublima. denna. resa beredde ocksh högtider af njutiiing %t vart sköilhetssinne, en njutning, så inycket intensivare som vi bibehöll0 den ungdoinliga friskhet i sj alen, hvilkeii. förlänar sin egendomliga prestige h t det nya m m ser och det ovanliga man upplefveï. Därom ~ i t t n a ock de skisser af Sophies hand, lwillia under det gemensamma namnet: Spridda bilder, ~~ppfångade i flykten under färder i främmande landx, förekomma i 3: dje, 4: de och 5: te hrgångarne. af D Tidskrift för hemmet .. Den behagliga, lekande stilen i dessa teckiiingm, den fina bildning, originella uppfattning och osökta humor, som genomandas dem, gj orde Esselde till favorit, äfven inom sådana kretsar, där man ej förmådde uppskatta den allvarliga sidan af hennes författareskap. Efter min ' förflyttning till Upsala började ' en liflig brefväxling oss emellan, och vi fortfor0 a t t såsom förr meddela hvarandra skiftningarna i vårt inre och yttre lif, i den ntsträckning detta lät sig göra genom pennan. Sophie, som sjillf säger, a t t den nämnda resan » fört henne framåt till större utsikter och mångsidigare uppfhttning af lifvet x, erfor emellertid ett ' ')) 234 a växande behof af själfständigare verksamhet, utan att rätt veta, hvilken form hon ville ge den. D&amp; lästes p&amp; nyåret 1858 en talangfullt skrifven artikel i D Svenska Tidningen)), undertecknad D Kkinwr.
För verkställigheten af den, i annat fall, enligt grundlagarnes föreskrift, I Stats-Utskottets Memorial M 97. erforderliga omröstning inom förstärkt Utskott, anser sig Stats-Utskottet böra föreslå följande voterings-proposition: M i. Den, som, lika med Borgareoch Bonde-stånden, bifaller Stats-Utskottets hemställan i 6:le punkten af Utlåtandet JM 62, att Rikets Ständer, för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, måtte, till utgående under innevarande" samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1860 års slut, anvisa en sammanräknad anslags-summa af Fern millioner Sexhundra sjuttionio tusen R:dr Runt, — röstar Ja, Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit denna hemställan. Enar vid jemförandet af ordalydelsen af Ridderskapet och Adelns samt Preste-ståndets meddelade beslut i fråga om den anslags-summa, som af bemälte 2:ne Stånd anvisats för fortsättningen af den från Göteborg utgående stambanan, visar sig, alt dessa Stånds beslut icke äro till alla delar lika lydande, Och då de för samma banas fullföljande genom Westergötland af Borgareoch Bonde-stånden beviljade anslags-summor äro till beloppen ej blott sinsemellan skiljaktiga, ulan äfven olika med de af förstnämnde 2:ne Riks-stånd för denna stambanas fortsatta anläggning anvisade summor, anser Utskottet, vid sådant förhållande, de i alla 4 Riks-ståndens beslut angående ifrågavarande anslag förekommande skiljaktigheter böra genom omröstningar inom förstärkt Stals-Utskotl afgöras; och har Utskottet derföre uppgjort förslag lill volerings-propositioner för dessa omröstningar, hvarvid Utskottet antagit, att Borgare-ståndets beslut, såsom helt och hållet öfverensstämmande med Utskottets hemställan, bör utgöra japroposition i den slutliga voteringen om den anslags-summa, hvilken bör anses vara af Rikets Ständer beviljad.
Inte för det att hon sagt något eller klagat för nå ' n människa, si hon är af den sorten, som bär allt inom sig, men jag begriper så väl ändå, huru det kommer sig, att Ingeborg blifvit så här tungsint o c h allvarsam, hon, som var en så ' n liten yrhätta som barn och så glad å hjälpsam mot alla människor. Sir du, hon var bara 10 år, när modern — dotter min — dog. Jag var inte här i huset den tiden, min gubbe å jag satt på ett litet undantag för oss själfva, å dä fick flickungen ta emot hela hushållet. Sällan unnade Janne henne en piga inne till hjälp; det hade han inte råd med, kan tänka. Herre Gud! så jag grät öfver henne många gånger, när jag kom hit å hon stod ensam med middagsmat ä diskar å allt, å så skulle hon si efter systern med, som gick o c h tulta omkring henne. — Sofi var bara en fyra, fem år då. — Jag minns så väl, hur hon måste stiga upp på en pall för att kunna lyfta åf de tunga grytorna. Så ofta jag kunde, hjälpte jag henne förstås, fast det måste ske i smyg, för kom Janne hem, fick både hon å jag förargeler, å han mente tro på då, att han nog såg å förstod, att jag ville bli matmor i huset, men att de ' inte skulle bli något af. Han var rädd, förstår du, att få både mej å far till gårds. Ja, emellertid fick Ingeborg arbeta å släpa så där år efter år, å ordentligt å tyst gick det för henne alltid, men — ungdomsglädjen den försvann. Aldrig hörde man henne skratta eller sjunga mer, hon kvittrade som en fågel från morgon till kväll, medan modern lefde. Tyst och allvarsam gick hon där som en riktigt gammal människa. För Sofi var hon som en mor, så ung hon var, å lärde henne läsa och sy å virka å allt, men det var, som om hon föresatt sig, att allt hvad tvång å släp hette skulle systern slippa under sin uppväxt; hon fick gå i skolan, ända till dess hon gick å läste, å har inte vetat af annat än goddagar. A besynnerligt var det också att si, hur fadern, som lagt allt så tungt på äldsta dottern, lät den yngre slippa undan allting.
St:r ensamt bestämma om valrätt och valbarhet till kamrarne, anser jag vara en dem lemnad makt, som är utom deras befogenhet, och om jag endåst af detta skäl skulle förkasta förslaget, skulle jag göra det af hjertans lust och glädje. En annan lika vigtig omständighet är, om vid taxeringen å en egendom skulle fråndragas de inteckningar, hvarmed den 230 Den 4 December. vore besvärad, eller om i allmänhet taxeringen, såsom varande alltför hög, komme att nedsättas. Då skulle nemligen kunna hända, att en egendom, som nu är taxerad till ett värde af 80,000 rdr, nedsjönk till 22,000 genom ensamt taxeringen, och genom afdrag af gravationen kunde egaren befinnas ega ingenting. Huru många sanna aristokrater fingo ej derigenom dödsstöten? Betrakta vi åter de vigtiga numeriska förhållandena, så finna vi med afseende å ett hemmans värde, att detsamma, enligt 1861 års sammandrag af allmänna bevillningen, i medeltal utgjorde 6,739 rdr, men 1862 uppgick till cirka 24,000 rdr. Detta sednare år fordrades således ^:dels hemman för att till andra kammaren vara valberättigad, och funnos 164,580 dylika personer; men efter 1861 års hemmansvärde fordrades cirka ,}:dels hemman för valrätt, och då skulle således de fleste af ifrågavarande 164,580 personer varit oberättigade, som 1862 voro berättigade att deltaga i vården af fäderneslandets angelägenheter. Och om taxeringsvärdet å jord sänktes och återgick till hvad det var förut, skulle de flesta, som nu äro valberättigade, nödgas derifrån afstå.
Det är sagdt att Götha Canal-Disconts Creditif bör inskränkas till sitt primitiva belopp, eller 800,000 Ridr > samt att det vore emot princip att, genom Creditivets bibehållande vid hvad det nu är , eller 1,600,000 R:dr, bidraga till Discontrörelsens Riksförderfliga utvidgning. Dervid får jag erinra att maximum nu är bestämdt för Disconternas rörelse , i öfverensstämmelse med de grnndsatser som ledt Riksens Ständers beslut under loppet af denna Riksdag, och med afseende å f 36 Den 5 Augusti, den sS högt öfverklagade penningbristen , till rö. relsens näivarande belopp 3 om Creditivet kommer att förblifva 1,600,000 R:dr, eller nedsättas till 800,000 R:d., och högsta beloppet, hvarinom Disconternas rörelse är inskränkt, blir oförändradt, så är, att i ett sådant sakernas skick nedsätta Creditivet, ingea ting annat än att tvinga Disconterna att brådstört indraga sina, fordringar, och som medborgares Undergång, då dermed icke det Allmänna kan vinna någon fördel, alltid måste vara ett allmänt ondt, och Staten icke möjligen kan komma att vidkännas någon förlust genom Creditivets bibehållande vid hvad det nu är, men deremot flera Landsorter derigenom kunna frälsas för en ögonskenlig undergång, så kan jag icke föreställa mig att Riksens Ständer vilja inskränka det. Hvad åter angår beslutet om den ökade Disconfrätten, och att, som det blifvit yttradt, det bidrag Riksens Ständer beviljat, skulle af det ökade Creditivet afdragas , samt att det i alla fall ovilkorligen inom 18 månader skulle vara åter betaldt, får jag nämna att BancoUtskottets bifallna Betänkande innehåller $ det närmaste det som Grefve Lillj ener antz yttrat. Endast i händelse Riksens Ständer alldeles afslagit allt bidrag till Canal-arbetets fortsättande, skulle den begagnade delen af Creditivet inom 3 8 månader vara återbetaladt. För ordningen af föredragningen, tror jag att frågan om maximi Utlåningssumman först bör af-, göras, och den om Creditivets belopp sedan.