Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bär vidare sagt, att denna väg icke skulle kunna komma till stånd, om man icke gaf den statsanslag. Det är klart att statsanslag icke kan komma i fråga för andra vägar än dem som annars icke skulle komma till stånd, men för att statsanslag skall gifvas, fordras att vägen skall vara af allmän vigt. Hela Björkö kommun är icke en gång ense om vägens nödvändighet, utan en del af kommunen har protesterat mot skyldigheten att underhålla densamma. Jag har visserligen hört att den andra delen af kommunen ensam vill åtaga sig underhålls-skvldigbeten af densamma, men i alla fall blir man tveksam om nyttan af en väg, som icke en gång hela kommunen vill åtaga sig att underhålla. Jag fortfar med mitt yrkande af afslag å Betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det kan visserligen synas öfverflödigt att yttra sig i denna sak, hvilken redan tyckes vara utredd, men jag anhåller att få fästa upmärksamheten på huruvida det kan vara lämpligt att gifva ett särskildt anslag till en väg som tyckes vara af så underordnad beskaffenhet, då Ståndet nyligen i Irsta punkten af detta Betänk, anvisat ett årligt anslag af 150,000 Rdr att utgå under de nästföljande 3 åren till anläggning och förbättring af vägar. Förtjenar denna väg att ihågkommas med ett anslag, så kommer den nog också att erhålla ett sådant. R. St:r hafva i alla fall svårt att ingå i så detaljerade undersökningar, som erfordras för att bedöma, huruvida han förtjenar det eller icke. Om R. St:r utöfver det anslag som Utsk i Usta punkten tillstyrkt skall bevilja något särskildt anslag, så bör det vara till något allmänt kändt företag, som kan blifva af verklig fördel för någon större ort eller menighet. Detta är icke förhållandet här, och då för öfrigt en mängd skäl äro anförda emot för - 84 Den 9 December f m. slaget, får jag förena mig med dem som anhållit om afslag å detsamma. Gr. Liljencrantz:
Ifrågavarande, i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskade räkenskaper hafva hos Revisorerne ej föranledt till någon vidare erinran. Kollegii säkerhetshandlingar hafva af Revisorerne granskats och befunnits i behörig ordning. - 48 Karolinska mediko-kirurgiska Institutet. c!5 Räkningen öfver Institutets underhållsmedel för år 1862, som blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, har ej heller föranledt någon erinran från Revisorernes sida. För inkomster och utgifter redovisas sålunda: De he t. Balans från år 1861: Uppbörd: Kredit. Balans från år 1861: Utgifter: För egendomens underhåll ra. Balans till år 1863: Antalet medicine-studerande vid Institutet har under läsåret 1861 och 1862 utgjort 150, af hvilka voro dissekanter och laboranter 29, vid klinikerna tjenstgörande samt åhörare 121. 150. Af detta antal hafva tillhört: Upsala Universitet 95, nemligen Mediko-filosotie-kaudidater 22. Lunds Universitet 34, nemligen Mediko-fllosofie-kandidater 5. Medicine-licentiater och Doktorer 6. 34. K arolinska Institutet 19, » Kirurgie-kandidater 13. Kirurgie-licentiater 6. 19. från Helsingfors L Studerande 1. och från St. Veterinärinrättningen i Stockholm. Räkenskaperna, som blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar, lemna följande öfversigt af inkomster och utgifter: a) Ordinarie statsanslaget. Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Statsanslag 10,630: — Inkomster af stallet 4,294: 28. Dito af apotheket 242: 97. Dito af smedjan 11,717: 47. Kredi t. Utgifter: Balans till år 1863: l:o) Till inköp af möbler och sängkläder Deb et. Balans från år 1861: Uppbörd: Kredit. Utgifter: För inköp af lakan m. m 70: 50. Balans till år 1863:
Jag fö'rmodar således, att ConsiitutionsUtskbttets Ledamöter hade fullkomligen så mycken del uti Gonstitutionens utarbetande, som Secreteraren. Ty en Secreterare har ju blott, att redigera, hvad Ledamöterne uttänka och besluta. Aro nu dessa bevisen för snillrikheten borta, så vet jag icke något annat mera, än Ledamotskapet i Svenska Academien. Men skall blotta vadet till en sådan plats gälla såsom document på snille? Kanhända. Men jag fruktar dock, att valet kommer trettio år för sent, för att i berörde ändamål åberopas. Ar det således af alla dessa omständigheter icke documenteradt, att Landshöfdingen Järta är ett stort snille, så skulle jag tro det i och med detsamma vara gifvet, att icke någon säker grund finnes, hvarföre man skall åt honom anslå en stor pension, då han har vigeur, och icke saknar utväg, att underhålla sig och de sina. Jag »nser tvertom det vara ett farligt prse - Den 16 September t. m. ji judicaf, om Riksens Stander beslölo, att gifva en betydelig pension åt en Embetsman, som, sedan han tjenat två i tre år, gick bort och sade, att han gjorde det, emedan han vore för stor man, att tjena Staten. Jag kommer, i anledning häraf, i liog en historia. Det varén tjensteman för ett par ?ir sedan, jag minnes ej om det var i Mesopotamien eller Tungusien; alltnog lian sade: jag går bort, och bryr mig ej om att göra min tjenst; ty om jag försummar den* skall jag nog få en beqvämare syssla. Det gick som han S3de. Han fick en bättre tjenst, och följden blef, att en mängd andre Tjenstemän ville gå samma väg.. — Om man anser i denna fabel ligga något, som har tecken till sanning, hemställer jag, om icke deruti tillika ligger något, som är vigtigt att eftersinna.
» Och så är det den tiden, när lärkan slår sina drillar på de vårgröna ängarna och bygger sina bon i trädens knoppande toppar. » Han var stadsbarn, så det måste ursäktas honom, om han inte så noga hade reda på lärkans speciella små vanor. » Eller hur? » » Ja. a, ja. » Elma hade ännu inte slutat med att gnugga ögonen. Han skref igen och strök ut igen. » Men nu ska du hjälpa till. Du säger ju bara ' ja, ja '. Och så har vi alla de där små bäckarna, som börjar på och rinna. Hva '? » » Ja, ja visst, ja. &gt; » Nå, än se ' n då? Hjälp till nu. » Elma funderade skarpt. » Ja, se ' n så ... Ja så. så. Ja. » » Det blir ändå ingenting annat än ' ja, ja ', märker jag. Gå du och lägg dig, min pulla, så ska jag sköta om det här. Det ska vara undangjordt i rödaste rappet, ska du se. » Elma såg på honom litet tveksamt. Hon hade inte talat om hemma, hur de hade fuskat i skolan med kriaskrifningen, och att anmärkningsstraffet sväf vade öfver deras hufvu den, i fall de gjorde om det. Skulle hon sä- ga det nu? Men tre skäl afhöllo henne från att vara uppriktig. För det första var det obehagligt att tala om fusket. För det andra var det ju ingen skolkamrat hon fick hjälp af nu, och rektorn kunde följaktligen inte komma under fund med bedrägeriet på grund af stiliseringens likhet med den i någon annan uppsats. Och för det tredje visste hon sig ingen annan råd. Därför gick hon också dröjande ur rummet och satte sig att dåsa öfver sina andra läxor, tills kladden skulle bli färdig till inskrifning. » Det rödaste rappet » drog emellertid ut i nära två timmar. Källarmästaren hade aldrig trott, att det kunde vara så kinkigt att skrifva en liten barnkria. Han svettades och skref och svettades och strök ut. Han glömde bort både kunder, disk och kök därnere. Men så var han också stolt, när han slutligen kom in till Elma med ett helt ark papper nästan fullskrifvet med hans rediga, vackra stil.
I anledning af Herr Ribens yttrande, att han funnit besynnerligt, det jag icke deltog i valet till den lediga Directeursplatsen, får jag upplysa, att jag icke visste, att den dagen någon Ledamot skulle tillsättas; men då frågan väcktes i Directionen, och jag protesterade mot den person, som föreslogs, hemställde jag, för att få mera rådrum, att, då Directionen i 4 års sett s*g fulltalig med 6 Ledamöter, (dy under dessa 4 år hade Friherre Lejonhufvud icke någonsin varit uppe) valet måtte uppskjutas. Men Directionen afslog min hemställan, och det var derföre jag icke deltog i valet. Herr Riben: Om jag i mitt förra yttrande framställt RiddarhusCassans mindre lyckliga belägenhet, på ett sätt, som kunde synas lägga detta förhållande de nuvarande RiddarhusDirecteurerne till last, så får jag begära deras ursägt derföre. Jag Den 26 Junii 87 skulle likväl tro, att någon sådan mening icke kan dragas af mitt yttrande, och begagnas nu tillfället att vitsorda Hr Grefve De la Gardies uppgift, att Cassans obesLånd härleder sig alldeles precist från det år Hans Excellence uppgifvit, och från följderna af ett beslut, som Ridderskapet och Adeln fattade vid sista Riksdagen. Hans Excellence har uppgifvit, att derest icke något val efter Herr von Hohenhausen hade blifvit anstäldt, Riddarhus-Directionens Ledamöter icke skulle blifvit mer än tre, då de deremot borde vara fyra. Detta skäl har äfven till Riddarhus-Directionens Protocoll blifvit uppgifvit. Jag får dock dervid den äran erinra, att då frågan blott var om sommarmånaderne, så har under denna tid af året det förhållande verkligen mången gång egt rum, att icke mer än tre Ledamöter varit i Staden. Detta synes också väl låta sig göra under denna korta tid, då somlige resa hit och somlige dit. Jag anser, att det väl var RiddarhusDirectionens obestridliga rätt att complettera sig, mea icke dess skyldighet. Det var också just detta skäl IlofRättsRådet Carleson begagnade i sin reservation. Herr Cederschjöld:
Prytz endast den lutherska kyrkans talan, så låter förf. till ”Gustaf I:s Comedia” begge kyrkorna komma till ordet, och det kan sättas i fråga, om han icke i den katolska kyrkans mun lägger fullt ut så goda skäl som i den lutherska kyrkans, ja, om han ej är rent af partisk för den förra. Visserligen uppträda åtskilliga af konungens anhängare och rättfärdiga hans åtgärder mot katolicismen och dess prester, visserligen uttala sig äfven de nya lärarna med värma och öfvertygelse om sina lärors sanning; men det förefaller dock läsaren, som om förf. ansett konungens önskan att komma åt presterskapets inkomster vara kyrkoförbättringens utgångspunkt och reformationen sjelf endast deraf en följd. Tredje scenen i femte akten, der Gustaf framställes som en girigbuk, den der för att tillfredsställa sin passion far fram som en vandal, bidrager icke synnerligen att ställa hans reformnit i den vackraste dager. Naturligtvis ger sig uti denna skildring äfven den harm luft, hvilken historieskrivaren måste känna öfver förlusten af de många vigtiga dokumenter, hvilka vid klostrens upphäfvande blefvo förskingrade eller förstörda; men om än författarens sympati för Gustaf såsom fäderneslandets befriare är omisskännelig, är den dock temligen tvetydig, då det är fråga om reformatorn Gustaf. Å andra sidan framställas katolikernas invändningar mot lutherdomen med en opartiskhet, som skulle göra stor ära åt den protestantiska skaldens förmåga af konstnärlig objektivitet, om man eljest vore van att finna en sådan under denna tid, men som nu förefaller högeligen misstänkt. Man erinre sig, hvilka spetsfundiga inkast, som läggas i Linköpingskaniken mäster Thores mund, hvilken tvetydighet, som hvilar öfver motiverna till svartmunken Claes Hvits omvändelse och giftermål, och huru som ett motstycke dertill uppställes den ökade fasthet i sin tro, som syster Anna vinner genom bikten inför Thore.
Till Fredrika-Bremer-Förbundet insända böcker. Aktiebolaget Hiertas bokforlag: E. Fries, Markvardigo. qvinnor, b. Andemen, Sagor och berattelser, h. W. Bille: IV. H. Biehl, Drei Novellen. Mit Anmerkungen herausg. v. E. Planck. A7o7-olonko, Den blinde musikern. - W. WaUoth, Faraonernas skattkammare. - J. Spgl~i,. alfvan M n Intra och andra beriittelser. - A. Nieonann, Pieter Maritz. Alb. Bonnier: L. - Stude ntf6reningen Verdaudis smAsltrifter, 20-27. - E. IYahtén, Guld och L. M. Atcott, Vid skymningsbrasan. Lekkamraten, gröna skogar. nr 5, G. - O. AdeBo~g, Ängsblommor. - Askungen. - Onk e l Adams Linnéa. - Snoflingan. Carlbergs antikvariat: R. lihötel, Europeiska arméern a s uniformer. Han och hon, ' Ntlgra jfimförelsepunkter mellan mannens och kvinnans sjtllslif. Jämförelse mellan man och kvinna - hvilket farligt: ämne! Man vet icke hvilket man mest skall frukta ': att säga gamla mögliga banaliteter eller att säga sidant som lian stöta någon af de båda mäktiga parter som det här är .fråga om. Det är icke behagligt att falla i onåd hos någondera. Men med en enfaldig och uppriktig afsigt att fullkomJigt opartiskt dela obehagligheterna jamt å t b&amp;da hållen, går - j ag till verket. När man skrifva eller tala om kvinnans natur, sh bruka de yttra sig liksom om den manliga naturen vore d e n egentliga ur-mänskliga och kvinnans bara en serie vari.ationer:. den förra kan betecknas som den rata normallinien, .och för att karakterisera den senare behöfver man endast an-: teckna de stallen der hon afviker frhn den räta linien och förlorar: sig i oregelbundna, kuriösa spirallinier.
Bemälde direktion har deruti, med åberopande af de uti Kongl, förordningen örn sockenstämmor å landet af den 29 Augusti i843 gifna föreskrifter, angående ej mindre nämndens sammansättning, såsom bestående af obegränsadt antal ledamöter, de der årligen kunna ombytas, än dess sammanträden, hvilka skola ega rum på vissa, efter förut fattadt beslut, bestämda tider, och i öfrigt endast efter ordförandens bepröfvande, eller nämndens Jlesta ledamöters påkallan, hvarvid minst hälften af ledamöternes antal måste vara tillstädes, derest ett mål skall kunna företagas, anfört, att då det för Diskont-direktionen vore omöjligt alt känna af hvilka ledamöter nämnden utgjordes och om densamma vid betygs meddelande varit fulltalig, samt härtill ytterligare komme, dels att, med afseende å föreskifterna rörande nämndens sammanträden, för en extra sammankomst med skäl torde kunna motses tidsutdrägt, oftast oförenlig med den skyndsamhet, som erfordras för anskaffande af vederhäftighetsbetyg vid diskontlåns omsättning, dels ock att, om än rättighet till vederhäftighetsbetygs utfärdande sockennämnd medgåfves, af högstberörde förordning likväl ingalunda följde skyldighet för nämnden att sådana bevis utgifva, utan deremot bestämdt stadgades, att åt nämnden icke må uppdragas sådana angelägenheter, hvilka tillhöra embetsoch tjenstemäns-befaltningar; så syntes det direktionen, alt nu gällande föreskrift om meranämnde officiella intygs utfärdande af antingen länsstyrelsen eller domhafvande i orten, eller magistrat, eller å embetes vägnar af borgmästare , borde bibehållas. I betraktande af hvad sålunda blifvit emot den föreslagna förändringen anfördt, och enär det för diskont-direktionerna icke torde vara möjligt alt känna hvarken de olika grunder hvardera socken-nämnden kunde för 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 22. bevisens meddelande följa, eller de serskilda ledamöternas i hvarje sockennämnd namnteckningar, i följd hvaraf icke allenast väldet af sådana bevis skulle betydligen förringas, utan äfven förfalskningar af desamma ofta kunna förekomma, får Utskottet vördsamt afstyrka bifall till Magnus Månssons ifrågavarande motion.
Ni vet, att det habsburgska blodet lätt svallar öfver, men när vår nådige herre får tid att lugna sig, har ni intet att frukta. Tvärtom, han är mild och rättvis, ni har mycket att hoppas, endast ni fogar er efter hans befallningar. Låt oss återkomma till saken. Begär ej för mycket; begär ej en ny lag, där ni vet, att kejsaren intet förmår mot de andlige kurfurstarne, som hålla strängt på trosformerna. Hvad åter angår öfvervåldet i går, skall anklagelsen mot judarne nedläggas och skattkammaren utbetala ett skäligt belopp i skadeersättning. Här är förteckning på säkerheterna, till en början för tjugu millioner. Välj ut dem ni anser bäst! Jag vågar icke bevilja er femton procent, då hans majestät är så bestämdt däremot, men låt oss uttänka en medelväg. Hvad säger ni om tio procent? Äro vi ense därom? Jag skulle vara det, om säkerheten vore därefter. Men ers herrlighet tillåter mig tvifla därpå. Se här, denna pant ... och denna ... och denna ... de äro förut intecknade till mer än halfva sitt värde. Nåväl, hvad gör man icke när man behöfver penningar? Afdrag från kapitalet dessa fem procent, som ni håller så strängt på. Vi ställa lånet på nittiofem för hundra. Det gör för tjugu millioner en millions kapitalrabatt. Ers herrlighet behagar skämta. Antag, att vi förlora endast fyra millioner på säkerheterna, och ers herrlighet bjuder en millions kapitalrabatt! Bevilja trettio procents rabatt, sjuttio för hundra, och lånet kan fås till sex procent, som hans majestät behagade föreslå. Hofmarskalken bet sig i läppen. Det var hårda villkor, men intet ovanligt i dessa tider, när låntagaren stundom ej fick mer än hälften af det nominela beloppet. Vet ni också, min bäste herr hofbankir, hvad ni och edra trosförvanter riskera på ett afslag? frågade han, knackande med en pennknif i bordet. Jag vet det, svarade Ruben Zevi lika lugnt. Det är ej första gången vi utdrifvas ur ett rike för att nedsätta oss i ett annat.
Derföre betalaö. ©ocf fontina De(ja bejlut icfe att göra någon förän* Dring på Det Ijela t beräfningen af Den årliga infomft, forn wiD Denna 3viföDag, till lifa belopp forn wiD Den föregåenDe, antagitö böra af ^ojtmieDlen till ©tatö*3Serfet ittflpta. §. 26. 3 affeenDe å ©tåmplaöe Pappet-*6*afgtfteit, Ijafwe 38i l)itf*om etampiate wuDfafligen bibehållit De grunDer, Ijwarpå 1830 årö df>avt**©igil* 46 latas $örorbning ^voilar; men Derutom tviötagit bet befut, att be få fallabe fpovtterna inom kongl. 'Sftajrts £anfi, mcb unbantag af lö* fen fotbe af Svcgifratorerne mebbelanbe affrifter od) biariöbewtS, fela, till berebanbe af en änbamålSenlig lönereglering för (Eanfiet, uppföra otf> befa afgiftcr i ftället utgå till bronan fåfom Charta* ©igillata, efter ett belopp af 37,000 EKifébalcr 33anco, röranbe f>mib fen öfverfpttning 9HBi här i öfrigt åberopc
Den föreskrift Riksens Stander vid bidragets* beviljande till Canal Arbetet meddelade, innefattar dessutom det förbehåll, att arbetet skulle efter af Kongl. Maj:t årligen fast-tälld arbetsplan bedrifvas. Dä bär endast Ulås om uppsåtet, nödgas jag bekänna, att endast det Högsta väsendet derom lärer kunna domina. Men hvarken kan en sådan domsrätt af msnniskor utöfvas, eller har båga här uppstått, att af följderne stämpla någon handling, utan blott och allenast, huruvida DiscontDirectionen handlat rätt, dä den af vikit ifrån ett gifvit Reglemente. Ehuruväl jag visserligen tror, att en Talare, som nyligen yttrat sig, äger mycken kännedom af Lagen, torde han dock förlåta mig, att jag ej anser hans föredragning deraf här vara så tillförlitlig, att man borde draga den slutsats, att någon §. i vår lag icke till ifrågavarande fall vore tillämplig. Det blir i alla fall Domarens, icke vår sak, att tillämpa lagen. Här har blifvit yttradt, att en action innehöll något högst särande för den, emot hvilken dea anställdes, och att det skulle för Riksens Ständer medföra ett menligt omdömane, om den tilltalade af Domstolen blefve frikänd jag kan alldeles icke dela denna tanka, tvärtom tror jag, att det skulle vara tillfredsställande för Riksens Ständer, om DiseontDirectionen kunde vid Domstolen förete sådana skäl, att lagen frikände den; och jag tror ock , att DiscontDirectionen hellre borde välja en sådan utväg att rättfärdiga sig, än att af Riksens Ständer emottaga nåd j lyckades Den 16 Junii e. m. det förra, är jag öfvertygad, att det skulle glädja hvar och en, sora har högre känsla tor rätt, än för grace. Man har vidare tält om medömkan-, och jag bekänner upprigtigt, att, om jag vore så hjertnjupen, att jag bunde hysa en sådan känsla, det visserligen finnes den, som jag tror vara i ganska stort behof deraf. Det är mig för öfrigt fullkomligt likgiltigt, huru jag bedömmes af den, sorn yttrade medömkan öfver mitt sätt att se.
1 § fDtijigerningödaffen förmåbbe, att ben, forn ej or fa be utgifma åbömba tjufmaböter, |Futte plifta meb froppen, bocf ej fjögre än efter (föl* benö märbe, famt 10 § af $ongt. förordningen ben 24 Stugujti 1813 ftabgabe uti i:ffa moni., att böter, enligt famma 4?ongt. författning åbom* ba, (Fulte, mib briffanbe tittgång, förmanbfaö till fängetfe mib matten octj brob, enligt ben i 5 €ap. 4 § 0traff*batfen fajtffätfbe beräfning ocfj mi* bäre i fif?a momentet, att om, förutom fylleri, anbra brott btifmit föröfmabe ocf) förmanbting af böter (Fulte ffe, bå borbe förfjåtlaé efter be grun ber, forn uti urte punften af Motigt, förf turingen ben 23 SOlaré 1807 ut* frafabeö, fötjbe beraf, att när Söpffröm gjort fig fafer titt förfäa refait tjuf* nab tilt märbe af 17 0t:br octj att plifta för anbra refan fylleri 6 3J:br 32 (F., men Sfyftröm ej förmått gälba befia jemte tjufmaböterna, €)tåbfluf Sr. 3«(1. ©mb:me £mb. Svåbftufmu* rättené uti förenämnbe beflut beltaganbe lebamöter, tjenftförrättanbe 23org* mäftaren, Söergmäftaren boljan fontän famt Ståbmänuen 2l6ral;anr ©raf* ftröm, boljan Svanber 2MU, Sinberg Sanberg, Sfjontaö £ttönf)olnt ocf> ‘gjefjr Sätherberg uti fär|fi(ta afgifna förflaringar, jemte anmälan, att .fongt.
Jag anhåller att få reservera mig mot det beslut K. o. Ad. nu fattat, och beklagar jag den utgång frågan fått, ej så mycket för homöopatiens skull ty den skall en gång få full rättvisa, utan fast mera för Svenska folkets skull, som går miste om en välgörande inrättning, och för Svenska läkarekorpsens skull, som jag kunnat hoppas skulle visat sig mera tolerant. Fortsättning af förevtde Utlåt:s pröfning upskjöts till morgondagens plenum; och H. B. och Ad. åtskiljdes kl. £ på 12 om natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Tisdagen den 24 November 1857. Plenum kl. 10 f. m. Frih Åkerhjelm, Johan Carl, intog, såsom den främste närvarande ledamoten, Ordf:de-platsen och yttrade att lian trott sig gå B. o. Adis önskan till mötes, då han gjort sig underrättad om Hr Gr. o. Laiidtmis helsa och finge tillkännagifva att hans helsotillstånd var ganska oroande, men dock, enligt läkarnes yttrande, icke af någon vådlig beskaffenhet. Den 24 Not ernber f. m. Justerades pleni-prot. för den 23 sistl. September e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtslcs Utlåt. N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under BiksStateus Åttonde HufvudTitel. Harvid förekom 108:de punkten, i fråga om ny byggnad för RiksArchivet m. tn. Då nu först till pröfning företogs Utsk:s afstyrkande af bifall till K. M:s framställning om anslag till upförande af ny byggnad för RiksArchivet, anfördes af: Frih. Klinkowström, Eud. Mauritz: Jag beklagar på det högsta, att StalsUtsk. icke ansett sig böra bifalla K. M:s Propos Att det ar af stor vigt för RiksArchivet att erhålla en ny lokal, lärer vara erkäudt och derom behöfver man således icke orda mycket. Utsk. har likväl funnit två skäl tala emot bifall till det äskade anslaget.
Denna skrift täcktes Eders Maj:t i näder meddela Rikets dä församlade Ständers Stats-Utstott, uppä hwars tillstyrkan Rikets Ständer beflöto; "'att, ehuru af flere anledningar någon inlösen och fortsatt förwaltning för allmän räkning af Canal-Werket icke kunde komina i fräga, Bolags-Znteressenterne, svin icke allenast fullständigt uppfyllt alla ätagne skyldigheter, utan ock genom betydliga bidrag dcrutöfwcr ädagalagt ett särdeles bcrömwärdt patriotiskt nit, till utförande af det arbete, hwartill de sig förenat, utan att för sine penningar hafwa henitat afkomst, gjort sig förtjente att med ytterligare allmänt understöd biträdas, till arbetets fullbordande." "Rikets Ständer funno alltfä det lämpligaste understöd, som dä kunde Bolaget förunnas, wara, att intill nästa Riksdag icke nägon Ränte-eller Capital-afbetalning, ä Bolagets skuld till Deras Bank, skulle fordras. Men beträffande äter de anslag af allmänna medel, som wero nödige att bewilja till förmän för Canal-Werket, hwars behöriga fullkomnande och underhäll Rikets Stander anfägo wara af högsta wigt; funno de i bctragtande deraf, att Canalen ej kunde anses fullbordad, och nied särdeles afseende pä de stora uppoffringar Bolaget gjort, sig böra bewilja ett ärligt anslag af i5,ooo N:dr B:co, att ifrän och med äret 1824 till och ined äret 1828 utgä, emot skyldighet ä Bolagets sida, att till denna tiden hafwa bragt Canalen i fullkomligt färdigt stick." Betänkande», N:o?5. Detta är ock af Bolaget fullgjordt.