Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var som om en här af demoner, bundna i grottorna dernere, hade vaknat till medvetande af sina kedjor och suckande undrat hvem som störde deras hvila. När det underjordiska bullret upphört, herrskade djupaste tystnad i templet. Gestalterna stodo som förstenade. Endast Osius visade tecken till lif, ty han ryggade tillbaka från djupet, vid hvars rand han stod. – Bah! utbrast slutligen den gulbleke, – det var genljudet af din röst, Osius, och ingenting annat. Man säger, att det finnes milslånga gångar och salar dernere. Den rösten siar icke. Halloh, fortfor han och steg intill hålan, – halloh, du dernere, hvem än du är, hvad säger du om rebellen Julianus? Svara! Samma dofva underjordiska buller rullade ännu en gång under deras fötter. – J hören! Inga begripliga ord! Endast mummel, mummel, äfven då det gäller afgrundens bäste vän. Först talade han flödande hexametrar, denne Apollon, så blefvo hans verser något knaggliga, så nedlät han sig till prosan, skaldeguden, och nu – mummel! – Hur hans tunga flödar af hädelse, tänkte Osius och kanske flere af de närvarande. – Vi äro Kristianer, men böra dock icke reta de hedniska magterna. – Apodemius, hvad synes dig om det här skämtet? frågade den gulbleke skrattande. – Renaste attiska salt, o herre! – Förtjenar det icke fortsättas? – Din nåd bereder oss ett gränslöst nöje. – Orakelboken, hvar är hon? – Förmodligen i något af sanktuarierna. – Fort dit! följen mig! – Vid Gud, han rörde ögonen och vinkade med handen, hviskade en af de beväpnade till en annan. – Hvem, hvem? – Apollon ... bilden menar jag. – Ah! Detta slutar icke väl. Och jag ... Jag såg något hvitt skymta derborta vid pelaren. Må Gud och hans englaskaror bevara oss!
Ständers Ombud, efter den Instruktion, som för honom utfärdas, skall hafva tillsyn öfver Lagars efterlefnad af Domare och Embetsman, samt vid vederbörliga Domstolar tilltala dem, som uti sina Embetens utöfning, af väld, mannarnon eller annan orsak, någon olaglighet begå, eller underlåta att sina Embetspligter behörigen fullgöra. För sådant ändamål tillägger 99 §. honom rättigheten att, när lian det nödigt anser, öfvervara alla Domstolars och Emfietsverks öfverläggningar och beslut samt äga tillgång till deras protokoll och handlingar, ioi och 106 §§. beskrifva serskildt de tvänne vigtigare tillfällen, då han är pligtig att det åt honom uppdragna åklagare-kall utöfva. I öfverensstämmelse med hvad sålunda i Grundlagen är stadgadt, anvisas närmare, i den för honom utfärdade Instruktion, ifrån och med i:sta §. till och med den i3:de samt vidare i i5 och 16 §§., sättet och vilkoren för hans omförmälda åligganden. Med de undantag, hvilka dels i 106 §. Regeringsformen och 5 §. af Instruktionen, dels ock för vissa händelser i den sednares 12 §. igenfinnas, ankommer det endast på hans egen urskiljning och pröfning, att dessa åligganden tillbörligen iakttaga och fullgöra. Inställd i delta Embete under loppet af förra Riksdagen, lemnades mig innan kort tillfälle till dess utöfning i ett af de nyss åberopade fall, då nemligen Rikets Högloft. Ständers Konstitutionsutskott, med stöd af Regeringsformens 106 §., genom Remiss den 20 November 1834» förordnade åtal inför RiksRätt emot de Herrar Ledamöter af Konungens Stats - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. 5 Råd, jemte Föredraganden, hvilka deltagit i Rådslaget om en af Kongl. Maj:t, under den 4 nästförutgångne Oktober till Rikets Höglofl. Ständer allåten skrifvelse, angående upptagande af ett lån till befrämjande af Hypotlieksföreningar. Utgången af denna
hvilka Regeringen skulle hafva rätt att påbjuda, någonsin kunna få namn af att vara allmänna, kan således ej förena mig med BondeSt., och förlindrar mig öfver att just BondeSt. velat taga bort denna rättighet, hvilket har den största nyttan af alt densamma qvarstår, derföre att när en bro eller en väg skall byggas, så är skyldigheten dertill indelad på häradet eller vissa districter, och om den händelsen inträffar, som ofta timat, att en sådan bro förstöres på en gång, så skall den ensamt af en sådan Corporation byggas, då svårigheter städse möta alt få den byggd, om ej Regeringen skulle äga lätt att påbjuda någon afgifts erläggande af den resande, som passerar denna bro. Jag linner ej att någon farhåga för en vidsträcktare makt att beskatta allmänheten kan uppstå, genom att bifalla §:n sådan den är. Hittills hafva vi haft nytta af detta stadgande. Inom Christianstads län finnas icke sådana här afgifter, men jag förutser, alt när de stora broar, som der äro, förstöras, så förmå ej häraderne bekosta nyas uppbvggande, om ej afgifter för deras begagnande få åsättas. Jag tillstyrker alltså Utskis förslag och kan ej förena mig med BondeSt. i detta fall. Gr. Spens: Ingen af dem, som yttrat sig, har delat den tanken, att det tillägg, hvarom nu är fråga, skulle uteslutas, det nemi. som börjar med ordet dock ocb slutar med beskaffenhet. Jag åberopar således nu endast hvad jag i mitt förra yttrande nämnde, då jag nu afstår från milt första då gjorda yrkande om instämmande i BondeSt:s beslut. Deremot anhåller jag att få fortsätta min begäran om Hr Frih. o. Landtm:s propos. till bifall å deri förändring i redactionen, som jag föreslagit och hvarom LagUtskrs betänk. JNT:o 127 (pag. 18) lenman upplysning. Jag bade nemi. föreslagit, att det skulle beta:
Jag utbeder mig att få först påminna derom, att LordCanzleren i England är icke tillika Minister; och att den Embetsman åter, som egentligen utöfvar högsta controllen öfver Domaremagte», och således kan anses äga en befattning, svarande emot vårt JustitiaeCancellers-Embete, är icke tillika Ordförande i någon Domstol. Hvad hufvudfrågan åter angår, så anhåller jag att få återföra den till sin primitiva beskaffenhet. Ständernas begäran var aldrig annan än, indragning af Embetsman och förbättrande af sjelfva arbetsmethoden inom samteliga civila EmbetsmannaVerken; men aldrig hafva Ständerna framställt någon begäran om en förändring i Styrelse-former, oförenlig med sjelfva Constitutionen, och rakt stridande emot hela dess esprit. Må man nu blott skilja dessa ämnen åt. Må gerna det behållas af Betänkandet, som icke rubbar våra constitulionella for - 552 Den 27 Maji. mer; men må det andra, som olyckligtvis Llifvit inblandad, afskiljas och förkastas, såsom Stridande emot RegeringsFormen. Jag inser rätt väl Herr Friherre Anckarsvärds afsigt, och jag gillar den alldeles; men gillar aldrig hans föreslagna sätt, emedan jag tydligen förutser, att sättet förer till helt annat än hans afsigt är. Herr Manck af Rosenschöld: Jag vill blott erindra, att Riksens Ständer vid två föregående Riksdagar yttrat samma önskan, alt nemligen en Commitee bestående af Embetsman måtte för ändamålet varda organiserad, och verkan af denna önskan ligger öppen för hvar man. För öfrigt och sedan Riksens Ständer uppdragit åt deras särskildta Utskott, att utarbeta grunderne för det arbete, hvilket blott af Commiteen kan i detaille utföras, och då dessa grunder nu af Utskottet blifvit uppgifne, så måste frågan nu vara, att antingen antaga eller förkasta dessa grunder. Då likväl så många anmärkningar deremot blifvit framställde, tror jag för min del lämpligast vore, att Betänkandet återremitterades. Friherre Anckarsvärd:
Hvar, som då förfallolös blifver ute, bote i Rådstufvu-Rätten Fem daler, i Hof-Rätten Tio daler. 8 §> Denna §. skall lyda sålunda: Skrifver någor, eller talar inför Rätta, det han vet ej sannt vara och vill Domaren dermed förleda; varder han derom öfvertygad; böle i Under-Rätt Tio daler, i Hof-Ilätt Tjugu daler, eller mera, alltsom Domaren det pröfvar. Bih. till R, St. ‘Prof. 1840, to Sami. 1 Afd. 25 Expeditions-Ulskottets Förslug till tind. Skrifvelse> N.o lif• 9 §. Första puukten af denna §. erhåller följande lydelse: Yrångo-ed måge parterne ej äska af hvarannan i någon Rätt; dock ege Hof-Rätt, då hufvudsaken dit kommen är, pålägga endera parten, eller hegge, denna vrångo-ed utan uppskof i rättegången svärja, om Sanning ej annars utletas kan. XY Gap. 15 och 16 §§. i detta Capitel skola lyda sålunda: 15 Cap. Alle ega Rätten heder och vördnad visa: Ty skall ej någor, i stället för laga fullmägtig, låta öfvermaga, tjenstedräng eller annan otjenlig gifva dess skrifter in eller till mundtligt förhör skicka : gör det någor; höte i Under-Rätt Fem daler, i Hof-Rätt Tio daler. 16 §. Tager någor sig talan för Rätta i den sak, der han hvarken är Målsegande, eller Ombudsman, eller eger å embetes vägnar kära och söka, eller efter lag dertill lof häfver; bote i Under-Rätt Fem daler, i Hof-Rätt Tio daler, eller mera, som saken är tili. Sker det hos Konungens Befallningshafvande; bote Fem daler, Konungens ensak: fylle ock i dessa fall allan skada. XYI Cap. 1 §. Andra punkten i denna §. ändras till följande lydelse: Nöjes endera parten ej deråt; gifve han det
Vid 1813 års slut. 4.178.148 är att vänta, och således endast antecknas inom linien vid tSnärsslut; Till inlösen af fork.,skad. och förfalsk. Cred. x, dito 59,357: 3 tillsammans 1813, at Testamenten __ för stämplade Spelkort — innehållen af utbetalta Intressen å upptagna Lån Krigsgilrd —■ ^_ Observations-Medel Skatterätts dito _ __ — __ __ Utrednings dito eller restituerad äldre Krigsfond — Förrnägenhets-Afgift • — 838: 29. 6 671: 46. 6 9>7*3: 44. 6 6,496: 27. * *• 00 25. 11 1,684,116: x. 6 741,1 IX: 16. 6 J9>537: 45- 2,907 R:dr B:co 2,564,254: 14. 9 hvaraf i Bancomynt _ och i Credit-Sedlar — Licent-Medel — Till Realisation insatte Credit-Sedlar — . RiksgäldsContoirets Lån å 5 proCent, derå inftatt _ ___ Dito dito å 6 proCent dito — —» Riksens Ständers Diseoni-Verks Fordringar, derå indrifnc __ __ Renta för ett år på Hans Excellences Herr Grefve Ruuths Ll. af Contoiret, — R:dr B:co 4,680: _ — Dito å dess Lån af Wismarska Pantskillingen 6,000: General Assistance-Contoirets behållne — Afbetalning på förskjuten Lombard-Fond — lo,ooo: Af C. Carling betald resterande Köpeskilling för f. d. Sodemanska. Huset R:dr 5,000 .— Renta derå 252 R:dr — _ Leverering tillhörande Arméens Organisations-Cassa — Inbetaide Lån dito Dito _ Capital och Renta Levereringar till Allmänna Hingstmedels-Cassan Inbetaide
Nådiga reglering, utgående Löner, sorn de senast förflutne åren derigenom uppkommit att Lstifrne till en de! aro bestämde i Spannmåls värde, hvilket, dådet efter ar* lig Riks-Markegång god.göres, sig ork årligen förändrar, nu vidtagit den utväg, att, så vidt Siats-Verkets Spannmåls Inträd in natura det rnedgifvit, uppföra mot desse Löner, till den del ile i Spannmål arn anslagne, svarande Tunnetal under Utgifts-Titlarne ; Och har, med beräkning af den vid sista Riksdagen i sätlant hänseende påräknade behållne elter odisponerade Spannmål, jemte den ytteriigaie tillgång, sorn vid denne tegieririg tillkommit, det ock låtit sig göras, afl under alla Htifvud-Titlarne, der Löner förekomma, utom för Mi itaire-Staterne under elen 3:dje, uppfylla behofvet i denne del; Och hvaremot den Summa, som ti L bestridande af skill riaden emellan Statsoch Markegångs prisen å den för Civile-Staterne förut bristande Spannmål varit å a:dra Hufvud Timin anslagen med 36,276 R:dr 12 sk., blifvit en tillgång för de vid denne reglering ökade eller tillkomne utgifter; Och har, till befordrande af enahanda säkerhet för MilitaireLönernes bestridande, under 3;dje Hufvud-Tituln blifvit uppfördt ett Penninge-belopp, somt är tillräckeligt . att vid ett Riks-Maikégångsjiris af till och med 82 R:tlr å Lönings-Spanrjuålen, den samma så val som den i pennin - Stats-Utsiottets Be tärih anden. 1775 gar bestämde delen , af desse Löner utgöres, hvarigenom altså denne Hufvud - Tituls utgift i denne del är med bestämdt anslag på Ordinarie Staten reglerad. Utgifts - Tit'arne hafva för öfrigt erhållit följande af Riksens Höglofl. Ständer bifallne tillökningar och förändringar, nemligen:
Med afseende å den större rörlighet, som nu hos arméer fordras, och deraf följande nödvändighet att hafva stamtruppen fullt tjenstbar, bör här i förbigående fästas uppmärksamhet på nuvarande förhållanden med indelta soldatens tjeustepligt. Denna soldat är nemligen, sedan han tagit lega för en rote, icke berättigad til! afsked förr, än han är fullkomligt otjenstbar, så framt han icke insätter karl i sitt ställe, eller rusteller rotehållaren godvilligt åtager sig att anskaffa annan karl. Detta leder dertill, att arméen får behålla en mängd gamla, mindre tjenstbare soldater, staten slutligen betungas med ett större antal pensionärer, samt rustoch rotehållarne ofta besväras af flera underhållstagare, än under andra förhållanden skulle förefinnas. Den indelta soldaten, som oftast ingår i soldattjensten vid B h. Hll It. St. I Afd. 4 Haft. 3 18 Bil. N:o 3,'a. till Kongl. Majås Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 20 till 28 års ålder, är genom arbetsamhet, ordentlighet och hushållsaktighet i tillfälle att under sin kraftfullare ålder hopspara en penning, som efter hans vilkor kan bereda möjlighet att vinna en sjelfständig bergning. Efter 16 till 20 års tjenstetid torde han ofta för sig och sin familj finna fördelaktigare att lemna soldattjensten och mera odeladt egna sig åt annat näringsyrke; men då framstår svårigheten att blifva fri från legokontraktet, som snart sagdt är stäldt på lifstid. Att sjelf ersätta legan för annan karl, skulle medlöra olägenhet och hinder för hans framtida bergning Han nödgas således qvarstå i nummer, och sedan han ytterligare några år med soldattjensten fortfarit, qvarstannar han der för att erhålla pension, om ock all håg för tjensten slocknat och hans fulla tjenstbarhet icke vidare kan påräknas.
Om det vore möjligt att provinsvis anlägga banor, eller fråga upstod om att anlägga bana inom en viss provins, så tror jag, alt man kunde få enskilta deltagare af andra skäl, nemi. med afseende på de fördelar, som genom lättade kommunikationer skulle komma att tillskyndas deras provins och de egendomar, som skulle göra upoffringen. Detta kan väl gå au för mindre banor, men möjligheten alt tillämpa della system förfaller, då fråga blir om stora stambanor, som skola genomlöpa flera provinser. Vid sådant förhållande tror jag för min del, att det icke gifves någon annan utväg än alt Slaten måste upträda och sjelf besörja banorna. De största betänkligheter, som kunna möta, när Staten skall verkställa arbetet, och som föranleda större kostnader, än som med enskilt omtanka kunde blifva behöfliga, ligga icke i bristande nit hos dem, som på Statens vägnar hafva dermed att göra, derom tror jag alt alla äro ense, utan de måste sökas uti de former, hvarmed embetsmannaverksamheten omgjordas. Om R. St. skulle besluta-, att anläggandet af stambanor skulle ske på Statens bekostnad och derjemte besluta att öfverlemna utförandet af dessa förelag åt dem, som hade Konungens förtroende, och således icke vore bundne af vanliga embetsmanna-former, så föreställer jag mig att del icke gerna skulle vara möjligt att ju sådane personer fun»• nos, och att icke dessa skulle upbjuda all sin förmåga att motsvara ett så stort och dyrbart förtroende. Jag är öfvertygad om, att de största betänkligheterna skulle nå det sättet blifva undanröjda. Om enskilte, på ett eller annat sätt, kunna deltaga i anläggningarne, så medgifver jag att det skulle kunna medföra stora fördelar, dock under förutsättning, på sätt åtskillige talare här förut framställt, att icke för de beslut, som komma att fattas vid 2:dra punkten, må läggas hinder i vägen genom de beslut, som fattas vid den l:sta.
' o 2:o har blifvit anfördt, att rusthåll arne uti Åkerbo härad en gång ingått kontrakt med kronan om rustningen, oberoende af den åtagna dagsverksskyldigheten, för hvilken de erhållit vederlag i högre augmentsräntor : att det af konung Carl XI år 1680 gifna och till stöd för den sökta hefrielsen, åheropade löfte om något ”soulagement” åt rusthåflarne vid Kungsöhrs kompani för de dagsverken, hvilka de måste till kungsgården utgöra, omöjligen kunde afse någon rubbning i den sju är sednare, eller år 1687, verkställda, på frivilliga kontrakter emellan kronan och rusthåflarne grundade, definitiva regleringen af rustnings-skyldigheten inom Kungsöhrs län, dervid berörde räntedagsverken blefvo kronan behållna, samt att försöket att bereda dagsverksskyldighetens upphörande följaktligen vöre ett försök att åstadkomma förhöjning i den genom kontrakt en gång bestämda rustnings-indelningen, en förhöjning, som Stals-Utskoilets Utlåtande, N:o 273. 5 billigtvis icke kunde ega rum under annat vilkor, än att de, såsom surrogat medgifna, förhöjda augmentsräntor blel've i utbyte deremot till statsverket återställda. Om, från hvad sålunda blifvit yttradt, afräknas, hvad som förekommer om ”högre augmentsräntor,” hvilket i föregående punkt funnits utgöra en irring, återstå ändock andra origtigheter, med hvilkas vederläggning all verkan af denna argumentation förfaller. Kavalleri-regementernas indelnings-verk grunda sig nemligen icke på något kontrakt emellan kronan och de rustande, utan vid indelningstiden utsågos helt enkelt vissa hemman till rusthåll, med skyldighet att uppsätta häst och karl, emot frihet från hemm ansrän tans utgörande och rättighet att, der sjelfva rusthållsstammen icke ansågs tillräcklig, af ett annat så kalladt augmentshemman uppbära dess ränta, hvarjemte uti rusttjenst-ordningar och andra författningar meddelades föreskrifter om rusthållarnes rättigheter och skyldigheter, ulan alt hvarken det ena eller andra lemnades att hero på rusthållarnes frivilliga begifvande.
efter erhållet afsked från krigstjensten och sedan han inträdt i civil tjenst, dervid, enligt sammanstämmande vitsord, ådagalagt samma allvarliga och oegennyttiga nit, som utmärkt hela hans för militär-bildningen gagnande lefnad; c) af Grefve Kalling, Pehr, som, då han ansett detej vara Staten värdigt att en frejdad krigares enka lemnäs utan anständig bergning, hemställt, att Rikets Ständer måtte anvisa en årlig pension af 300 R:dr B:ko åt Öfversten m. m. Johan Henrik Lembkes efterlemnade 60-åriga enka' Christina Charlotta Lembke, född Reenstjerna, hvilken, sedan hon, i följd af uraktlåtna inbetalningar, gått miste om understöd från Arméens enskilda enkeoch pupill-kassa, med en ännu oförsörjd dotter befunne sig i högst torftiga lefnadsvilkor; varande, i afseende å aflidne Öfverste Lembkes lefnadsomständigheter, andraget, att han, som under 1808 års krig mot Ryssland var anställd såsom Ingeniör-ofEcer och Adjutant hos Generalerne Adlercreutz, von Döbeln och Gripenberg, deltagit i striderne vid Sarvilla, Mangijärfvi, Kauhava, Lappo och Alavo, samt derunder, enligt vederbörandes vitsord, med distinktion uträttat de värf, som honom anförtroddes, sedermera tjenstgjort under krigen i Tyskland och Norrige och dervid utfört flera maktpåliggande uppdrag; d) af samme motionär, Grefve Kalling, är jemväl föreslaget, att, som Öfversten Gustaf Fredrik Ulrik Braun, hvilken år 1855 vid hög ålder aflidit, efter lemnat en nära 60-årig dotter i ganska svårt ekonomiskt betryck, enär den enda förmögenhet Braun under sin lefnad hunnit samla, en mindre stads-egendom, vid eldsvådan år 1853 i Örebro gått förlorad, samt Braun, som vid krigets utbrott år 1788 åtföljt d. v.
Städerne hafwa förmodcligen erhållit sin jord för att producera 'lin, hampa, färgstoftcr och jordfrugker men icke spanmäl, i alla fall lärer en hmar medgifwa, att ftäderueö bränning är grundad pä köpt spanmäl att denna spanmälsförädling icke är nägot stadsmanna yrke och att densamma icke i städerne likasom pä landet kan gagna genom en ntwidgad boskapsskötsel och en deipä grundad odliugsförmäga, likwäl känner jag små städer som hwar för sig ärligen tillwerka mer brämvin än sammanräknadt kanske 22 socknar pä landet, och man skulle förmanas öfwer beloppet af den säd de förbränna. Torparen, inhyseömanneu och soldaten anser jag afmen oberättigad - 104 Den i Naji. god att bränna, emedan han icke förmär fram» bringa mer spanmal än dan till si» föda behöfwcr. Sedan bränningen undergått denna pä billighet och sakens natur grundade inskränkning, anser jag efter min tanka, ingen annan wara af nöden , nota dano: i ymnigare ar> —. Deremot i smara är torde növwanbigheien fordra, akt ben sinn om helt och hattu, stundom kill någon del in, sialies. __ Ma derföre wid god arswaxt
» Hvad vill du ha af mig? » frågade den unge officeren än mer påträngande. Flickan utsträckte handen efter honom och sade med samma uttryckslösa leende i ansigtsdragen: » Jag vill ha dig! » » En stackars vansinnig, » tänkte Gabriello för sig och gräfde ned i fickan för att räcka flickan ett par slantar. Till sin förvåning må- ste han dock åse, huru flickan korsade armarne öfver bröstet, liksom om hon ville skydda sig för den hand, som ämnade räcka henne allmosor. » Jag vill ha dig! » sade hon dervid något häftigare än förut. Och plötsligt begynte hon stampa med fötterna i marken, for med båda händerna genom sitt tunga lockiga hår och lät höra en entonig gråt, liksom barn, hvilka någon gång gråta på lek .. Under tiden hade ännu mer folk anländt och hade nojs åt saken. Gabriello var dock alls icke upplagd för skämt: fullständigt rådlös såg han än på flickan, än på de kringstå- ende och vände sig ändtligen, utan att yttra ett ord, för att fortsätta sin väg. Obehindradt gick han snedt öfver torget, men då han uppnått gatan, som ledde ned till stranden, hörde han bakom sig lätta steg, liksom om någon med största fart löpte framåt på tåspetsarna, och han hörde, innan han ännu hunnit vända sig om, de i hans öra sakta hviskade orden: » Min käraste! » Han kunde ej värja sig för en lätt rysning och påskyndade ovilkorligt sina steg. Och åter utsädes tätt vid hans öra: » Min käraste! » » Gå din väg och låt mig vara i fred! » utropade han ändtligen, full af ovilja, och vände sig häftigt mot sin förföljerska, som vid hans stämmas högljudda ton förskräckt tog ett steg till baka. » Gå och lemna mig! Har du förstått mig? » I flickans anlete afmålade sig en viss bestörtning, hon sträckte ut handen, som om hon ville stilla Gabriellos ovilja, och talade sakta bedjande: » Var icke ond, herr officer! » » Gå din väg, säger jag dig! Gå, annars så behandladt, bör nu vara blankt och sköljes derefter i rent, ljumt vatten, aftorkas samt sättes på spiselgallret att torka.
Sedan en del af Utskottets Ledamöter om beskaffenheten af den ifrågavarande Ortopediska Inrättningen på stället tagit närmare kännedom; så har Utskottet ytterligare inhämtat, att vid samma Inrättning, der största sjukantalet hittills uppgått till i5, för närvarande kostnadsfritt en samt i3 betalande Patienter ifrån åtskillige orter i Riket och äfven ifrån Finnland njuta en efter olika kroppslyten lämpad Ortopedisk behandling med en dermed förenad i allt öfrigt omsorgsfull vård och skötsel, äfvensom att, efter redan visade välgörande verkningar, Inrättningen synes hafva vunnit ett välförtjent förtroende, fastän den, såsom ännu ny här i landet, icke kunnat hinna få den utvidgning som erfordras, för att vid ett otillräckligt antal betalande sjuka kunna på en gång upprätthålla sig sjelf och lemua tillfälle för obemedlade eller alldeles utfattige att der emottagas. ij2 StatsUtskottets Inrättningens Stiftare, har meddelat: att, vid beräkning af i o betalande Patienter, de årliga utgifterne vid Inrättningen, uppgå sammanlagdt till 9100 R:dr B:co (deribland likväl Doctor Åkerman inberäknat 2000 R:dr såsom årlig förlust, genom hindret för honom, af sysselsättningen vid Inrättningen, ifrån all enskild practik.) Med afdrag af den årliga inkomsten af 10 Patienter 6000 uppkommer således en difference af 3100 R:dr JJ:co hvilken dock, allt efter som de betalande Patienternes antal ökas, skulle sålunda minskas, att då antalet uppgår till i5, förlusten blir i85o R:dr •—1 20 . 600 — —*22 — 100 — hvaremot vid ett antal af 23 ett öfverskott skulle upp komma, som, progressivt tilltagande, vid 3o Patienters personal kunde påräknas till 1900 R:dr, och vid hvilket sistnämnde antal det först blefve möjligt, att nedsätta beloppet af afgifterne för mindre bemedlade Patienter samt åt några fattige lemna fritt underhåll och vård.