Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
en, och skänka åt en annan. Nej, man får icke taga igen hvad man gifvit ALGOTSON. Förebråelser? BLANCHE. öfver rike och folk, stora och små, och jag fruktar den står för dörren. Själfförebråelser! Här stundar en domedag in från fonden, med mask, eljest klädd som förut. Blanche och Algotson om halsarne, bakifrån, en med hvar hand. DEN BESATTA hviskar. DEN BESATTA Hon fattar Vällustens makt har sorg Så mången gifvit! Ofta kval af kvinnor kommit! Till men de vordo, Fast mäktige Gud Dem skära skapat! BLANCHE. Hvem är det? ALGOTSON. Jag känner henne icke. TREDJE AKTEN DEN BESATTA. Du känner mig. Tar bort masken. BLANCHE. Det är Den besatta qvinnan. ALGOTSON. Jag känner henne nu! DEN BESATTA. Ändtligen! ALGOTSON till Den Besatta. Hvad söker Du här? DEN BESATTA. Dig. ALGOTSON. Hvad vill Du mig? DEN BESATTA. har redan sett ditt lik, ute i marken, någonstans fjärran... Varna Dig! Man ämnar slå ihjäl Dig; jag ALGOTSON. löften? Du kommer således icke för att kräfva in gamla FOLKUNGA-SAGAN. DEN BESATTA. framtiden; löften om hvad? Du tror jag vill ha Dig igen. Hvad skulle jag med Dig, och Du med mig som icke är till mer? Hvad är löften för den som icke kan se i BLANCHE. Hvem är denna kvinna som intränger här? ALGOTSON. Hon var en gång min hustru! Paus. Och nu blir jag väl aldrig mottagen här mer! Paus. BLANCHE till Den Besatta. Har han förskjutit Dig? DEN BESATTA. jag lefver nyttja vi icke sådana ord, ty vi tänka Jag vet icke hvad I talar, ty i de kretsar der icke sådana tankar. I menar kanske om han hade skulden? Det har ingen skuld till det som skall lefver och lider...
Icke kan det vara rättvist, att en och annan person, som veterligen har råd att betala hyra för en dyr bostad, föra en kostsam lefnad, underhålla vackra eqvipager, ädelmodigt och frikostigt försörja några mer eller mindre dygderika qvinliga sujetter, allt utgifter, som kräfva en rundlig årlig inkomstsumma, taxeras till endast 3 proc. å 800 eller högst 1,000 R:drs upgifven inkomst? Slutligen kan jag icke finna, att den nyssåterremitterade punkten har något gemensamt med den nu föredragne, utan anser jag, att de böra hvar för sig behandlas; hvarförutan jag icke heller kan finna, att de skäl, som föranledt återremiss af föreg:de punkt, här äro lillämplige. Jag deltog icke i discussionen om den punkten, men biföll för min del densamma; dock tyckte jag mig finna, att, om votering blifvit begärd, den icke skulle hafva utfallit efter min önskan. Emellertid och eftersom besagde punkt nu blifvit i förbigående vidrörd, afgifver jag min reservation emot Ståndets derom fattade beslut; — och yrkar bifall ä den nu föredragna punkten. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag mäste vördsamt tillkännagifva, att jag icke var närvar:de, när R. o. Ad. fattade beslut om föreg:de punkt. Jag beklagar på det högsta detta beslut. Första resultatet deraf är den discussion, som deraf upstått. Jag medgifver, lika med Hr Prytz, att eonseqvensen fordrar, att äfven denna punkt återremitteras, men skola vi fortsätta på denna Den 24 Maj f. ni. 267 bana, hvar skola vi erhålla tillräckliga och för Staten oundgängliga anslag. Jag begriper det i sanning icke. Man har sagt, ättt genom bevilln:s-proc:s nedsättning sannare taxerings-upgifter sSkola erhållas och att lika stora summor komma att tillflyta Stats/kassan. flurn skola dessa upgifler inrättas i fråga om den fasta ' förmögenheten. Skall man, såsom i Frankrike, beskatta jorden genom serskildt tillsatte personer för hvarje egendom i landet.
Vidare anser jag den votering, genom hvilken ifrågavar. beslut tillkommit, för olaglig, såsom i strid med 28 §:n Riksd.Ordn., hvilken bjuder, att, sednast inom åtta dagar sedan riksdagen blifvit öppnad, R. o. Ad. samt Presteoch BorgareSUn, genom eleetorer, och liondeSt., på det sätt Ståndet vid hvarje riksdag tjenligast finner, skola välja ledamöter i de Utsk., hvilka skola ärenderna bereda; ty enl. ordalydelsen i 55 §:n Riksd.Ordn. skulle målet, i afseende på hvilket Ståndet och Landtm, vore af olika tankar, d. v. s. valet af bänkman, hvila till dess Const.Utsk, sig deröfver yttrat; men då intet Const.Utsk. kan lagligen besluta utan deltagande af ledamöter af R. o. Ad., och för att välja dessa fordras föregående val af bänkman och eleetorer, så var delta sätt att behandla frågan stridande emot nyssnämde 28 § Riksd.Ordn. Man har nu, genom en ärt öfverenskommelse, kommit från svårigheterna; men då ovillkorligen, ehvad de i 41 §:n omnämnde personer utöfva valrätt till bänkman, -eller ej, deras upptagande i bänkmts-afdelningarna förändra dessas sammansättning, och således möjligen kan föranleda olika val af bänkman mot hvad eljest skett, och detta afven äga inllytande på utsk:s-valet, så har ej frågan på grundlagsenligt sätt blifvit afgjord, och det är alltid vådligt att gifva efterdömet af mindre noggrannhet vid iakttagande af grundlagarnas former. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Mer än wij kunnom heembära. Far kär fick ett stycke sameet, Men hwad iagh fick far kär wel weet, En knippa aff silffsnöre fijn Att läta sättia på kläden mijn. Sostrata. Ja see till huru tu skenker fåår, Jagh rädz att tu tin gambla wahna gåår. Sardelius. Min kära hustru, hwadh är thz för snach. Sostrata. Intet, vthan iagh sägher edher stor tack För thz i haffwen köpt åt migh heem, Twij, ey till then ringaste nåla reem. Sardelius. Judas kom wele wij ingå Medhan tin mor kär bannass så. Ja, ja, går och håller så foort. Om i icke lären sanna min ordh Att i aff thz barnet en stoor sorgh få Jagh will ifrå mitt huffwud gå. O hwadh är thz itt sant ordspråk Som the gamble haffwa på rååkt, Att siälffzwåld monge barn förderffwar Att the på sistonne helwetit ärffwa. Och min man skulle thz jw förståå Som honom doch läter i lättian gå. Jagh haffwer offta ståt ther på foort Att wij skulle haffwa sat honom bort Och lätan medh andra i skolan gåå Ther han kunne skäligh agha fåå, Lära thesslikes ähra och dygd Till hwilket sådane hwss äre bygd. Men thz mon ey minom man behaga, Ty haffwer han nu thz annorledes lagat Och tagit till oss heem en student Medh hwilkom är slät intet bewänt. Han är olärd, blödigh och smeken Som medh poiken inthet annat än leeker. När han honom nogot litet wil slå Till sin fadher löper han tå. Ther tagher han wern och styrkes till ondo
Det är således för fiende omöjligt att på en gång upträda i Sverge med en här nog stark att eröfra landet, hans sekurser måste vara betryggade, och vi sjelfva, vi måste upträda på sjön för att göra dem ovissa, för alt afbryta dem, för alt förstöra dem. Upträda vi på sjön är det vid kusterna eller ute på hafvet? Att det ej kan vara vid kusterna med en skärgårdsflotta skall jag med några få ord nu söka att bevisa. Vi kunna ej sprida skärgårdsflottan längs utmed hela kusten; öfverallt svag blir den öfverallt förstörd. Vi måste concentrera den på ett ställe och för att den skall vara lättast till hands bör detta ställe vara beläget ungefär midt emot det, der fienden embarkerar sina trupper och sina förråder. Om vi nu tänkte oss alt vi kunde hafva spejare i sjön, som genast upsnappade när fienden gick till segels, så måste vi likväl erkänna den rena mathematiska satsen att tvenne sidor i en triangel äro större än den tredje. Fienden gick direkte lill landstigningsställe; vi måste först hafva underrättelsen om att fienden gått till segels och detta är ena sidan som måste tillryggaläggas, sedan skall vår skärgårdsflotta förflyttas lill landstigningsstället och detta är den andra sidan. Tager man 188 Den 26 Juni f. m. dessutom i betraktande tiden som åtgår att göra sig segelfärdig, osäkerheten i rörelserna till följe af ovissheten om landstigningsställe, skärgårdens större och mindre krökningar, ångkraftens mer och mer användande pä större fartyg, finner man lätteligen att det är omöjligt för en skärgårdsflotta att förekomma fiendens landstigning, ilen, säger man, kan ej skärgårdsflottan förekomma landstigning, kan den afbryta fiendens kommunikationer och deruti ligger det vigtigaste. Detta är lika omöjligt och ogörligt som det första. Om vi kunde tänka oss att fienden ej kunde befästa landstigningsstället och afhälla vår skärgårdsflotta från detsamma, så kan han likväl på hvilket annat ställe som helst af kusten landsätta sina trupper och förena dem med de redan förut inom våra gränsor befintliga. Detta blir honom möjligt, ty vi sjelfva måste slå djupare in i landet än fienden.
Man invänder väl, alt den olägenhet, som uppstår genom denna högre beskattning, snart afhjelpes genom en fri inrikes täflan; men utom det att alla sådana anläggningar, hvilka fordra ett större capitalförlag, i vårt land icke snart kunna blifva föremål för mångas täflan, är det lätt att finna, att de, som, för att dela den större vinsten, ingå i dylika anläggningar, genast få med de föregående producenterna af samma slag ett gemensamt interesse att draga fördel af monopoliisystemet, och derföre icke nedsätta priserna eller förbättra tillverkningen, så länge de i alla fall hafva afsättning på sin tillverkning derföre, att landets förbrukningsbehof af det slaget varor ännu icke deraf är uppfyldt. Erfarenheten visar i detta afseende tillräckligt, att det är möjligheten för consumenterna att äfven köpa och förbruka en fullkomligare utländsk vara, som ensam bidrager icke blott att förbättra den inhemska tillverkningen, utan äfven alt utvidga dess afsättning, samt alt den fördel, våra egna fabriker draga af monopoliisystemet, sålunda i 34o Den 2j Octofier f. m. sjelfva verket är mindre, än af ett modereradt tullsystem. Ett talande bevis härpå kan man hemta såväl från Preussens exempel, der denna erfarenhet funnits på det fullkomligaste sätt bekräftad, sorn från England, hvars egna manufacturer mer än fördubblats på de sista 12 åren, sedan ett liberalare tullsystem der vidlogs; roen äfven inom vårt eget land saknas icke sådana. Rörstrands porcellansfahrik t. ex. var för några år sedan ensam om landets förseende med hvitt procellän, som ej fick importeras från England, och alla minnas, huru uselt Rörstrauds-porcellänet var den tiden.
Det torde vara öfverflödigt, att nu här åter upprepa hvad som dä sades ; hvarföre jag endast vill hemställa, att R. o. Ad. mätte besluta att bifalla K. M:s propos., i afseende på temporär aflöning för dessa kapell-predikanter, med den inskränkning, att det ej blir för alltid, utan för en bestämd tid, t. ex. 6 år. Om en sådan begränsad lid utsattes, sä blifva iunebyggarne i de nya kapell-församlingarne i tillfälle, att sedermera efter behag aflöna sina predikanter ; och de blifva tillsagde att, om de vilja bibehålla sina predikanter, måste de äfven småningom bereda sig till att sjelfve aflöna dem. Dä det nu emedlertid är statens fördel att uppträda i första början, för att bilda dessa församlingar på en or dentlig fot, uti en ort, der innevänarnes antal småningom ökar sig, men der upplysningen är ganska ringa, och der ingen ordning i sedligt hänseende gerna kan vinnas förr, än de blifva med predikanter och ordinarie presterskap försedde; så torde äfven Staten böra till en början åtaga sig desse predikanters aflöning. Att deremot nu genast fordra att de nybildade församlingarne skulle aflöna sina predikanter, det skulle blifva utan åsyftad påföljd, enär de ej kunna sig det åtaga. Summan är dessutom ganska ringa, så att den ej kan anses såsom någon betydlig utgift för Staten, och ej heller kan D e ii 29 Jiu n i. 323 det medföra något farligt prejudikat, att bifalla förslaget, som, då tiden är begränsad inom vissa år, ej gerna kan hafva några menliga följder för framtiden: Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Jemte det jag i hufvudsaken instämmer uti hvad Frih. Palmstjerna yttrat, anhåller jag att likväl få fästa uppmärksamheten derpå, att en tid af 6 år säkerligen är allt för kort, för att kunna sätta desse sockenboer i stånd att kunna sjelfve aflöna sina predikanter.
Då, enligt hvad det vid den Kongl, propositionen fogade protokoll öfver civilärenden upplyser, invånarne i staden Ystad afsagt sig det utaf Rikets Ständer år 1841 för hamnbyggnaden derstädes anvisade lön samt den nya plan för hamnbyggnadens fullbordande, som, enligt styrelsens för vägoch vattenbyggnader hemställan, borde uppgöras och af Kongl. Maj:t fastställas såsom vilkor för lyftningen af det begärda löneunderstödet, ännu icke blifvit upprättad, har Utskottet, med afseende jemväl å statsverkets inskränkta tillgångar, funnit sig för närvarande böra afstyrka Rikets Ständers bifall till hvad sålunda ifråga om anslag och låneunderstöd för Ystads hamnbyggnad blifvit föreslaget. 8:o. Härefter har Utskottet ansett sig böra till pröfning företaga följande motioner, som afse företag, likartade med dem, för hvilka, på sätt ofvanföre förmäles, anslag eller lånebidrag blifvit af Kongl. Maj:t äskade, nemligen: a) Af herr C. II. Berglund, som hemställt, att ett statsanslag af 200,000 r:dr måtte af Rikets Ständer beviljas till utförande af en kanalbyggnad emellan sjöarne Rossvalen och Väringen i Lindes bergslag, hvarigenom en stor lättnad skulle beredas för den betydliga forslingen af så väl tackjern och stångjern, som spanmål.
rz68 Den 9 Julik. hwaraf twenne af wadeliga händelser omkommit; och detta under en tid, da betydliga Farsoter i flere Landsorter warit gängse, och äkwen wid Commen, dcringarne wisat sig; men bliswit, dels föeekomne, dels afhulpne, sa att wid Westmanlands Regemente, som pä 900 man hade till och med zoo man sjuke, icke mera an 7 aflidit. Om nagra mindre åkommor och bräckligheler bland Arbets-Manskapet ägt ruin, sa aro de ej annat än wanliga händelser, uti Arbetarens allmänna lif, oundwikeligc. Om Truppen småningom stall kunna härdas och wäniaS till .de wida större mödor och beswärliahetcr, af lika art, men i större grad, hwilka aro Soldatens säkra lott wid desi egenteliga yrke, och hwartill jag tror CanalArbetet mera egna sig än något annat Freds-vrke; der cn blandning af beswärligheter och ward, da alla uppfylla sina skyldigheter, småningom kan bereda den vsörfarne att uthärda med de förra, äfwen i saknad af den sednare, som ej sällan inträffar i krig. Ett Tjenstgörings-Reglemente för Arbets Com, menderingar utfärdat under denna synpunkt, som ej endast utwisar sä Befälet som Manskapet stna styl, digbcter i och för Arbetet, utan ock det gifna sammanhang Arbets-Commenderingar hafwa med Militaire - lifwet i Fält, wagar jag tro af ^vidsträckt nytta i alla hänseenden. Da Soldater, som wid dylika arbeten erhållit stador, förut blifwit af allmänna Casior försedde med motswarande underhall, torde Eders Kongl. Maj-.t förordna att wid detta Werk, i den wägen sörfares såsom wid Trollhättan.
Enär sålunda af hvad Rikets Ständer redan beslutat angående statsmedlens fördelning på serskilda konti uti rikshufvudboken, det förhållandet inträder, att hvad den ena fonden förskjuter för den andra kommer att äfven å denna sena res konto inverka och blifva synligt, har något ytterligare beslut icke erfordrats beträffande ifrågavarande bristers behandling, der sådana i framliden skulle kunna uppstå; hvaremot, i afseende på de redan uppkomna bristerna, ehuru likheten med de förstnämnda visserligen klöfver att äfven de såsom fordran å grundfondens konto, vid en blifvande fördelning af statsmedels-fonderna, upptagas, Rikets Ständer likväl ansett det vara bättre, att, innan en rikshufvudbok efter nya grunder upprättas, de gamla bristbeloppen genom slutlig åtgärd befordras ur räkningen; i följd hvaraf Rikets Ständer funnit skäligt medgifva, att dessa brister, uppgående, enligt senaste stäts-revisions-berätteisen, tili följande summor, nemligen: Bih. till fl, St. Skrifvelse, IV. o igi. å f. d. 2:dra hufvudtiteln r:dr 153,553: 3. 1. 3:dje dito 16,210: 11. — 4:de dito 700: - 7:de dito 18: 10:de dito 1,149: 11. 6. eller tillsammans r:dr 171,630: 25. 7, må i sina behöriga räluiingar och sammandrag få till afskrifning befordriis; börande, derest elter verkställd utredning öfver förhållandet med den å f. d. 4:de hufvud titeln uppkomna brist af 700 r:dr, ersättning derför skulle till Stats-kontoret inflyta, densamma debiteras under inkomst-titeln: extra medel och uppbörder, för att såmedelst öka inkomst-öfverskotterne och i sista hand komma Riksgäldskontoret till godo.
Vid förnyad föredragning af Ridd.-Direct:s samt RiksStåndens öfrige CancelliDirectioners d. 24 dennes på bordel lagde Memorial af den 8 nästföregående, beslöt R. o. Ad., att detsamma, såsom icke erfordrande någon åtgärd, borde läggas till handlingarne. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, anmodade H. R. o. Ad. att, i enlighet med §. Riksd.-Ordn., utse de tvenne Ledamöter, hvilka borde i Talmans-conferenceme deltaga. Hr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: I anledning af IL Ex. Hr Gr. o. Landtnäs nu gjorde proposition, får jag vördsammast hemställa, om icke R. o. Ad., på det ifrågavarande personer måtte på ändamålsenligaste sätt t H. 4 Den 3i Januarii f. m. blifva utsedde, ville uppdraga H. Ex. att sjelf nämna dem; och får jag anhålla, att proposition derom måtte framställas. II. Ex. Hr Gr. och Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af Hr Rosenqvist gjorda framställning. Ropades Ja. II. Ex. förklarade, att han, med den uppriktigaste erkänsla för R. o. Ad:s honom sålunda lemnade förtroende, utsåg Frih. Palmstjerna, Carl Otto, samt Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, till deltagande å R. o. Ad:s vägnar uti Talmans-conferencerne. Föredrogs å nyo Gr. Cronhjelms, Otto August, den 24 dennes på bordet lagde yttrande i anledning af de tal, som skulle hållas af Ordföranden för H. R. o. Ad:s HelsningsDeputation till de öfrige RiksStånden. Gr. Cronhjelm, Otto August: Jag har icke afgifvit detta yttrande i form af någon motion; det torde således icke erfordra någon vidare åtgärd. II. R. o. Ad. ansåg Gr. Cronhjelms nu föredragne yttrande ej erfordra någon åtgärd. Upplästes och lades på bordet: 1:0 K. M:s Nåd.
Kostnaden är icke så stor, som man i allmänhet föreställer sig, synnerligast der undersökningen verkslälles utaf aflönte personer, och man derjemte tager i betraktande, att det både är billigt och äfven öfverensstämmande med hvad som hittills ägt rum, att de orter, som vinna närmaste fördelen af dessa nya communicationer, i någon mån måste bidraga till desammas åstadkommande; Åtminstone har det varit förhållandet i flera delar af Riket, och jag har sjelf nyligen haft tillfälle alt lemna bidrag till undersökning af en canal i Södermanland, för hvilken undersökningskostnaden uppgår till 14 a i5oo r:dr. Jag skulle således tro, att den uppgifna kostnaden för undersökningarne i Calmar län är öfverdrifven, synnerligast som jag kan meddela den upplysning, att kostnaden för undersökning af hela Svea canal blott utgjorde 6000 r:dr. Jag befarar att R. o. Ad. på det hela mera motverkar än gagnar syftemålet, genom att sträcka anslagssumman alltför högt. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag erkänner, alt jag med mycken förundran hört, att ökadt anslag begäres i en fråga, der StatsUtsk. med mycken beredvillighet och eftertänksamhet frångått sitt förra utlåt, och tillstyrkt hvad K. M. begärt; men jag kan likväl icke annat än finna, att då frågan om förbättrade väganläggningar blifvit med så mycken välvilja omfattad, att man dertill beviljat ett anslag af i5o,ooo r:dr, hvilket förhållande K. M. icke kunnat förutse, det af Utsk. tillstyrkta anslag till bestridande af undersökningskostnader, vid det sålunda, genom R. St:s frikostighet i afseende på väganläggningarna, förändrade förhållande, möjligen kan blifva otillräckligt. Likväl får jag anhålla, att upplysning måtte blifva meddelad, om och på hvad sätt de öfriga Stånden afgjort denna fråga, i händelse prot.utdr. derom är ankommet. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att PresteSt. bifallit Utsk:s förslag i denna del, och att BorgareSt. uppskjutit pröfningen af frågan. Hr Lagerheim:
Kapitenen förd angående sjelfva förlusten af muiideringsfracken, funne honom förvunnen att hafva, i afsigt att fördölja sanna förhållandet, till egen fördel anbefallt sin underlydande att i tjensten afgifva falsk rapport, oeh derigenom missbrukat den makt och myndighet, hans embete tillstadd vore, derföre han gjort sig förfallen till ansvar enligt 2 kap. 33 §. och grunderna i 29 §. samma kap. af Krigsartiklarna. — I detta beslut har Kongl. Maj:t gjort den ändring, att enär outredt vore, huruvida merberörde frack, på sätt Kapitenen uppgifvit, kunde B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år '1840. 101 hafva vid visitalionstillfället varit i hans enskilda förvar eller ej, samt i allt fall anledning icke förekomme, det hans befallning om frackens upptagande på förseglings(visitations) förslaget skett tili annans förfång, egen vinning eller i annan oloflig afsigt, men Kapitenen derigenom föranledt en emot verkliga förhållandet stridande uppgift i nämnde förslag, Kongl. Maj:t, med undanrödjande af Krigshofrättens beslut, funne Kapitenen för detta sitt ”förseende' icke böra svårare anses, än att han, jemlikt 2 kap. 13 §. Krigsartiklarna, derföre skulle undergå extra judiciel bestraffning, som Regementsbefälhafvaren ägde att bestämma. Vid detta Kongl. Maj:ts nådiga beslut har jag först funnit mig böra anmärka, det ingen ursäkt kan uppkomma från den tilltalades föregifvande, att ”fracken vid visitationstillfället varit i Kapilenens enskilda förvar”, hvilket föregifvande säkerligen gällde hvarken mer eller mindre, än ett dylikt af hvarje annan redovisande, att den behållning, som borde finnas i kassan, funnes i hans enskilda förvar. Skulle häraf uppkomma en frikännelse derföre, att verkliga förhållandet vore ”outredt”; så kunde en dylik ursäkt utsträckas till alltför många fall.
Vid 1638 års Riksdag, då detta ärende första gången synes hafva utgjort föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, uttalades farhågor för följderna af de många olagliga torp-anläggningar, som skett å allmänningar och annan oskift skog, äfvensom af det allt mera tilltagande svedjandet; och man beslöt, att dessa skogar skulle af vissa dertill utsedde personer, jemte Härads-Nämnden, häradsvis beses; hvarefter afgöras skulle, hvilka torp fmgo bestå eller borde utrifvas och hvarest nya lingö anläggas; hvarjemte man skulle gå i författning om en »ordning, huruledes skogarne icke så alldeles måtte tillintetgöras.» I öfverensstämmelse med åsigterna om Regeringsmaktens centralisation förordnades också strax efter denna Riksdag 1638 en Riks-Jägmästare, hvars befattning likväl inskränktes till vården om kronans parker. 1 fråga åter om enskilde skogar förekommer för denna tid icke något vidare stadgande, än ett året derpå 1639 utfärdadt plakat mot svedjande på skogar, som lydde under bergsbruken, hvilket alldeles förbjöds vid 20 daler silfvermynt vite. Siidan derefter i Riksdags-beslulen åren 1642 och 1643 enahanda åsigter blifvit uttalade om förbud mot allt svedjande i de orter, der bergsbruken antingen allaredan voro i flor eller gåfvo hopp om förkofran samt hemställan gjord alt i andra orter sådant måtte »tillåtas efter visst mått och förordning i de bysken, der hvarken bärande träd eller timmer skada skedde, att för hvarje bärande träd, som fälldes, fem nya borde planteras och fredas, äfvensom all en skogsordning mätte utfärdas, förmedelst hvilken allt missbruk mätte förhindras och likväl hvar och en njuta sitt nödtorftiga timmer och ved, men det sorn uti landet kunde göras nyttigt i åker och äng med rödjning och förbättring icke förbjudas», utkommo 1617 den 22 Mars stadga och ordning om skogarne i Riket samt en ordning och stadga öfver allahanda bärande skogsträn, hvilka sedermera, med några få ändringar och tillägg ånyo utBih. till R. St.