Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1835 bestämmer det minsta silfvermyntet till Jg Riksdaler specie, utan äfven Rikets Ständer, vid flera tillfällen, ansett ett mindre silfvermynt än det nyssnämnda icke böra utpräglas, och för afhjelpande af de olägenheter, som förmodades uppkomma af de indragna småsedel-valörernas försvinnande ur rörelsen, vid sista Riksdag beslöts utmyntningen af en kopparpenning om 4 sk. banko valör, hvilket beslut, med Kongl. Majits nådiga samtycke, sedermera blifvit i verket satt; har jag, för min del, ansett motionen om utmyntningen af ^ Rdr specie böra förfalla. Härtill komma en mängd särskilda, till en del tekniska, omständigheter, som, enligt erfarenheten i andra länder, tala emot utgifvandet af ett så litet skiljemynt af silfvér. Enligt mig meddelade upplysningar får jag derom anföra följande: Den ytterliga litenheten af ett fyra skillingsstycke af silfver gör penningen nära oanvändbar för den stora allmänheten, då det lilla myntet så lätt borttappas vid liqviden. Der så små silfvermynt finnas, äro de i allmänhet af ett lägre värde, för att kunna till volymen ökas, och icke dessmindre anses dessa små mynt för sin litenhet alldeles olämpliga. Det genom sina statistiska och financiela skrifter bekanta geheime-rådet Hoffman säger om de Bih. till R. St, Prof. 1850 <$■ 1851. 6 Sami. 1 Afd. 9 Häft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. halfva Preussiska silfvergroschen-styckena, som i storlek alldeles motsvara fyra-skilling banko-stvckena, men endast äro värde en skilling 4 rst. banko: ”Denna myntsort är all deles för liten för att med beqvämlighet kunna begagnas; sannolikt har endast gammal vana varit skuld till dess bibehållande. Deraf finnes ej heller mycket och de tyckas vara temligen umbärliga i bredd med koppar-skiljemyntet”.
I sammanhang härmed torde dock Rikets Ständers uppmärksamhet böra fästas derpå, att behållningen å det vid sistlidne riksdag beviljade anslag till sta tens jernvägsbyggnader blifvit uti Rikets Ständers Revisorers innevarande år afgifna berättelse upptagen att vid nästa års ingång utgöra 1,200,000 R:dr; härledande sig skilnaden mellan delta belopp och de af Kongl. Maj:t såsom behållning vid samma tid beräknade 800,000 Ridr förmodligen derifrån att, i Riksgäldskontorets vid sistlidne riksdag fastställda reglemente, jernvägsanslaget upptages till 20,000,000 R:dr, utan att föreskrift blifvit Riksgälds-kontoret meddelad derom att, såsom Rikets Ständer uti sin underdåniga skrifvelse i ämnet till Kongl. Majit tillkännagifvit och Kongl. Maj:t i följd deraf vid beräkningen iakttagit, afdrag från sistnämnde summa borde ske för den vid 1857 års början återstående behållning af 400,000 R:dr å 1853—1854 års riksdags jernvägsanslag. Statens jernvägsbyggnader hafva fortfarande stått Under Öfversten Ericsons ledning och administration, enligt det honom af Kongl. Majit den 51 Januari 1855 lemnade nådiga uppdrag. Oaktadt det tillvexande omfånget af dessa arbeten samt Öfverste Ericsons deraf föranledda och hos Kongl. Majit tillkännagifna önskan, att berörde uppdrag, i dess närvarande omfattning, mätte efter utgången af innevarande år upphöra, har Kongl. Majit likväl ansett vara skäl att afvakta det beslut Piil. till It. St. Proposition Jtä 52. Rikets Ständer inora nämnde tid torde komma att fatta i anledning af det hvilande förslaget om inrättande af ett nytt Stats-departement, innan Kongl. Majit till pröfning företager frägan om en särskild under eli sådant Departement naturligen hörande styrelse för arbetena och trafiken å Statens jernvägar, hvilken styrelses aflöning i allt fall ej lärer böra å stat uppföras, utan kan af jernvägsmed len tills vidare utgå.
Det ena dubbelspåret går rätt fram mellan åkrarna och öfver ån, det andra svänger in i skogen, hvart och ett aflägsnar sig allt mer och mer från det andra, förlorar mycket snart det andra ur sin åsyn. Den europeiska literaturen och kritiken söka helt andra mål än dem, för hvilka den svensksvenska stugusittaren ifrar. Den förra går, helt och hållet obekymrad om den lille W., den bana, tidsandan utmätt. Han lefver omgifven af klassiska auktorer, i sin studerkammare, der svenska akademiens bordstudsare mäter tidens gång, han lägger sin estetiks alnsticka på vår samtids tankearbeten, hvilka spegla samma samtids själstillstånd, och sjelf blöter han och stöter han som käringen med skinpelsen i sagan sina stereotypa, gång efter gång återkommande uttryck af harm, förakt för det som nu skrifves och tänkes. Den dumma fordran att kritikern skall förstå det som den behandlar, vara anatom, att han skall mon ludere, non lugere sed intelligere », föraktar C. D. W., hvilken praktiskt tillämpat och, enligt sin försäkran, så länge han förmår hålla black i sin penna, bkall tillämpa sin idé, att kritikern är till för att upphöja eller nersabla, säga sin åsigt om saken, varna en lättrogen allmänhet för farliga böcker eller, hvil-ket händer tyvärr allt för sällan, uppmana henne att köpa de böcker, hvilka råkat anslå någon sträng hos kritikern. Men härom härnedan! I mina samlade tidningar finner jag endast en gång af W. en mening sådan 6om denna, yttrad om Kellgrens skrifter (Postt 85): » Sådan den är (samlingen) är den dock så betecknande för sin författare, att man der har skalden Kellgren hel och hållen till alla hufvuddragen af personlighet och snille ». Jag trodde icke mina ögon, när jag läste dessa ord. Jag måste se efter — jo, sannerligen stod der ej C. D. W. under kritiken! Och jag kände mig manad att tala högt till tidningshögen framför mig: » Tänk, om du, min vän C. D. W., kunde och ville blifva så konseqvent som du anses vara!
Natt och dag plågades hon, och endast kloralflaskan ägde förmåga att skaffa henne en timmes ro. Då sjukdomen tycktes hafva nått sin höjdpunkt, inhämtade hon grunddragen af vegetarismens läror genom en väninna, fröken Thérese Strindberg, som själf länge lidit af usla nerver och förstörd mage och nu återvunnit hälsa och krafter. Utan synnerlig förhoppning tillgrep fru Deutgen som ett sista halmstrå denna fingervisning, och den, som i dag ser henne vid fyllda femtio år, frisk, rörlig, rödkindad, leende, kan och vill ej tro, att hon varit nära förtviflans och grafvens rand. När fru Deutgen så att säga användt sig själf som experimentalfält och sett, att regimen var god, började hon småningom tillämpa vegetarismens läror i sitt hus, småningom aflägsna köttet och öka mängden af åkerns och trädgårdens alster på sitt bord. Mycket orättvis är den, som skyller henne för öfverdrift, och jag har hört sägas, att de strängare vegetarierna ej anse henne fullt rättrogen. När så vänner och bekanta sågo den stora förvandlingen — det dröjde länge, innan de sågo den, ty ingen är blindare än den, som ej vill sc — började de komma med sina frå- gor och böner om hjälp mot gamla krämpor. Jag ser i denna stund så tydligt framför mig en gammal nåd sitta i soffan bredvid fru Deutgen och hör henne ännu gnälla: » Söta Leontine, hvad du ser kry ut; hvad tycker du jag skall göra för mina skrala nerver? » På detta sätt började » praktiken » med eller mot fru Deutgens vilja. Alltid skulle hon vara till hands, än för att lägga » kallt-vått-värmande », än för att skrifva lämpliga matrecept åt knarriga ungkarlar efter vinterns festmiddagar, än för ett, än för ett annat, där hennes enkla medel kunna komma stora verkningar åstad. A t t hon äfven rönt mycket motstånd, behöfver jag knappt nämna. Nya läror bana sig aldrig väg utan svårigheter, och deras profeter förföljas utan undantag. Det fanns en tid, då fru Deutgen stod snart sagdt ensam, då alla fördömde hennes ansträngningar och stämplade hennes behandlingar som mordförsök. Men tiden är ej densamma nu som för 1 5 år sedan, och mången smädare har bytts till meningsfrände.
Leckö Kungsgård, angående dess användande till ekplantering för Statens räkning: I. 116, R. 121; B. IV. 6. 39, 74, A.'97; E. X. 107, 171, 174. — —, angående utarrenderande af vissa delar deraf, samt om anslående af en derunder lydande hemmansdel till boställe åt folkskole-läraren i Otterstads församling: B. IV. 6, 39, 74, A. 97. Ledamot af Domkapitel, angående väckt fråga derom att hvarje sådan måtte erhålla ett exemplar af Svensk Författnings-Samling: B. III. 87, 136, A. 136. Ledamöter och Suppleanter, Ridderskapets och Adelns, ibland Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Kontoret, äfvensom uti Direktionerna vid Låne-Kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby, angående val af —: se Val. Ledfyr, angående anslag till uppförande af en sådan vid inloppet till Warbergs hamn: B. III. Lediga Pastorat, augående tillsättande af sådana, om hvilkas delning fråga blifvit väckt först efter förre innehafvarens afgång: B. Lego-Stadga, den gällande, angående ändring i åtskilliga delar deraf, och om införande af så kallade tjenstehjons-böcker, i stället för nu brukliga orlofssedlar: B. VIII. 171, 226, 360, A. 361, 373, 374; E. IX. (II. Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Carl. dess yttranden: II. 113; X, 43. Leijonhjelm, Friherre Carl Gustaf Nils, dess yttrande: VIII. 350.
Min minsta önskan, min halfva vink är en lag för honom. Aldrig, aldrig skall jag hos Waldemar finna något sådant, och ändå älskar jag honom, ja, endast honom; men med mitt sätt att tänka och betrakta tingens ordning, skulle jag, såsom den firade friherrinnan von K–, icke vara olycklig.” Denna sista tanke framsmög sig så tyst och varsamt, liksom Eumeniderna försigtigt öppna ingången till hjertats rena helgedom, och, i fall den finnes obevakad, framräcka det förgiftade äpplet. Julie bäfvade tillbaka för dess möjlighet, om baronen verkligen skulle begära hennes hand. Hon steg upp, för att återvända och bortslå denna alltjemnt återkommande frestare. Nära slutet af parken mötte hon ryttmästaren, hvilken, återkommen från en spatserridt, sökt henne öfverallt inomhus, och, då han ej fann henne der, äfven tagit sin tillflykt hit. Med glad öfverraskning hastade han emot henne, och ropade redan på långt afstånd: ”Ah! hvilken lycka, dyraste Julie!” och det i en ton, som bevittnade hvilka framsteg han på några veckor gjort. ”Ni har förblifvit nästan osynlig ett par dagar, och när jag någon gång haft den lyckan att se er, har ni alltid varit åtföljd af er skugga.” ”Jag menar,” svarade Julie, i den lätta, skämtsamma ton, hvaruti hon alltid samtalade med ryttmästaren, ”att den äfven nu icke öfvergifvit mig.” ”Huru grymt af er, Julie, att vilja likna mig vid den, som dagligen utgör min plåga! Jag försäkrar er på tro och heder, att, i fall jag någonsin blefve så afundsvärdt lycklig, att ni ville tillåta mig blifva er oskiljaktige följeslagare, skulle min första omsorg vara att aflägsna den, som hittills genom sin omisskänliga afvoghet mot mig – jag döljer det ej – väckt min tillbaka. Hon tyckes hafva ålagt sig den besynnerliga rolen af er ärevakterska.” ”Bevars, herr baron,” skämtade Julie, för hvilken detta utfall mot Carolinas vaksamhet i sjelfva verket var ganska behagligt, ”bevars, så ni förifrar er mot min trogna väninna!
Han stod utanför en matvaruhandel, som skyltade med åtskilliga läckerheter. Bland annat lågo där inne på ett fat tre präktiga humrar och blänkte med sina röda skal i den rika belysningen. “Ser ni inte så’na humrar! Sicken en glansdager på klon där! Kan man se någe’ styfvare? — Du ska’ studera det här, Sven, för dina humrar voro allt tämligen matta. Sätt dem i ljussken — du ser själf, hur mycket bättre det verkar!“ “Ja-a, det förstås, men det är ju en kopia!“ Henning fick en ny idé: “Hör nu — om vi skulle gå in och äta hummer?“ De andra sågo frågande på honom. “Nå, hvad tycker ni?“ “Det vore kanske inte så tokigt“, menade Sven. “Du vet, att jag är en stor hummerist“, fortsatte Prisse. Den kvickheten var illa beryktad i hans mun och framkallade naturligtvis protest från Hennings sida: “Nej, hör du, Prisse!“ Och så ett öfverlägset skratt. Innanför butiken var ett litet trefligt serveringsrum. Där slog man sig ned kring ett rundt bord — “kände sig nedslagen“, sade Prisse; han var alldeles omöjlig i kväll. — Hummern kom in, stor och präktig var den, och man kom i stämning. Det var ju pittoreskt med en liten fest i en matvaruhandel! Henning var alldeles förryckt af blotta tanken: “Hva’ sägs om ett glas vin?“ “Åhjo, vi ska’ inte vara elaka; det har inte ondt gjort“, skämtade Prisse. “Ne-ej“, bekräftade Sven och gaf Prisse ett beundrande ögonkast. Henning gick och skickade efter en butelj Sauterne. Gröna glas funnos på stället. Vinet kom, och värden serverade: “Skål på er, gossar! Det här var festligt, hva’? — Han lyfte sitt glas. “Tacka för det — jubelstyft är det“, muttrade Prisse, ifrigt sysselsatt med att draga fram köttet ur en knäckt klo. “Så drick då, din fan!“ Prisse lydde.
Åt stadgandet i 93 § torde kunna gifvas denna lydelse: I 8:o. Tjenstemännen vid Lånekontoren äro förbundna att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid förändrad Organisation af Lånekontoren eller eljest kan varda stadgad. Mom. 4. (oförändradt.) Jemf. § 93. Vid uppförande på ordinarie stat af den Banko-diskont-verkets i Stockholm samt Lånekontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän oell betjente under sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodesförhöjning, hafva Rikets Ständer fästat det vilkor, alt den, som ingår på nya staten, skall vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Bankooch Diskont-verken eller eljelst i allmänhet kan varda stadgad. Direktionen öfver Lånekontoret i Wisby har, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, hemställt, att, i anseende till obetydligheten af de arfvoden, som för närvarande tillkomma Lånekontorets tjenstemän, en förhöjd aflöning till vissa bestämda belopp måtte dem beviljas, eller att, derest Banko-Utskottet icke skulle anse sig böra tillstyrka att tjenstemännens löner, i likhet med dem vid öfriga Lånekontoren, uppfördes å ordinarie stat, anslaget för Kontorets förvaltningskostnader måtte bestämmas, i ett för allt, till 6,000 R:dr R:mt, alt efter Direktionens bepröfvande användas.
Sedan härefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings län under den 20 Februari sistlidet är fått sig anbefaldt att, i anledning af Kammar-kollegii förberörda utlåtande, infordra Länsmannens i Tredje distriktet af Vestra härad underdåniga förklaring och dermed, jemte det vidare yttrande i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda, till Kongl. Majit inkomma, har Kongl. Majits Befallningshafvande uti memorial den 18 päföljde Maj i underdånighet öfverlemna! dels nuvarande Länsmannen A. 1). Ströms förklaring, det han vore nöjd att, på 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JW 22. sätt och med de vilkor Kammar-kollegium föreslagit, till Statsverket afträda ifrågavarande boställsdelar, dels ock förrättningsmännens afgifna utlåtande, hvaraf inhemtas, att, vid jemförelse mellan bytesoch vederlagsheinmanens beskaffenhet, funnits: att åkerjorden å byteshemmanen vore af mindre bördig natur, än å vederlagshemmanet; att ängen å detta sednare hemman gåfve omkring 400
Diopo8idion, tllifvei8kilirg8d i dillkulle udd utrönu oell vid8ordu deddu l^eleli^u loi Iiullunde. XonFl. Dör udd frun>^u I>e8duilidlied i llerulioinAen uf 8dud8-Vei I<ed8 lidFifteioell onderluddu eondrollen deiä, vill Xonr;!. !V1uj:d tu8du A'1uj:t ielce lieller, clel ju ki^et8 8luncler äfvenväl lievilju usZlciikninA ut 3e88u, ulut oförul8e33u lieliok päliullucle ul^ikler. 11.0NZI. Ngj:l gn8ell jemväl börg liommg lii! lliliel.8 8länder8 liännedom. l utseende ^g 8lgl8-VeiIiel8 litl8länd i ulls <le88 delgr, äberosisr I^onzi. iV1gj:l de ulredninZgr oell up^I^8l>iuAgr, 8om in»ekgllg8 i 8lgt8-(ionloirel8 okvgnomkörmälde underdäniAg b6rällel86, oell okver^är nu lill berälininZ gk 8lr»l8-Verli6l8 Ordingrie oell exlrg Ordingiie inliom8ler. 1:o />-?/.
Ankom dea »t Sept. igtf. FÖrnyadt Utlåtande, i anledning af vackt fråga, om förbud mot införsel af Danska hästar. Då Utskottets Utlåtande N:o l4° föredrogs Vällofl. Borgare» och Hederv. BondeStåndet, har derstädes ytterligare blifvit yrkadt, dels att Danska hästars införande måtts förbjudas, dels att införseln deraf måtta med en lämpligen förhöjd tullafgift beläggas; af hvilken anledning Utlåtandet är vordet till Utskottet återremitteradt. Vid besvarande häraf, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att då inga nya skäl till förbud mot Danska hästars införan» de blitvit uppgifna, kan Utskottet, i afse - 1238 Besv, och Ekon. Utsk. Betnnkanden. ende på denna del af frågan icke annat än åberopa de grunder Utlåtandet innehåller. Hvad dernäst angår yrkandet, att förhöjning af ingående tullen å Danska hästar måtte föreslås, så, och då Utskottet eger sig bekant, att BevillningsUtskottet, i dess afgifne taxa för inkommande varor, ledan tillstyrkt: att tullen å hästar, dervid intet undantag för Danska hästar blifvit gjordt, må förhöjas till 25 procent af värdet, anser Ekonomiutskottet något vidare Utlåtande i detta ämne nu mera icke vara af nöden. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen ompröfning vördsamt underställes jemte anmälan det Utlåtandet blifvit gilladt af Jdöglofl, Ridderkapet och Adeln samt Hög-* yord. PresteStåndet, Stockholm den 5 September 1823. OOOO 0 OOOO 9-^F - fitiv, »ih Ekon. Utsk• Ankom den 11 Sept, 1823, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående fond till understöd för jordbrukare, som genom frost eller hagelskada förlora vexande gröda. "V id föredragning uti Högv.
En sådan fattig medborgareklass har man dock pålagt en skatt äfven derför att de äro födde i ett Stånd, hvilket icke väl passar medellösheten, som likväl blifvit deras lott, och hvarför de icke sjelfve äga någon skuld. Den i Augusti Att nu vilja öka och utsträcka en sådan be» skattningstyngd på Adeln, som den oss redan öfverhängande capitation, är alldeles obarmhertigt, för hvad ändamål som heldst 5 och jag anser icke att vi, sorn i detta ämne här äga att rådsamma , kunna sträcka vår representation , i detta fall, till de många familier af de Eifvahundrade som här äro frånvarande och orepresenterade, icke heller ser jag huru de som sitta för fullmagter skulle vilja medverka till sina principalers särskilda ytterligare skattläggning, endast som Adelsmän eller hufvudmän för deras atter. För min enskilda del nyttjar jag detta tillfälle förklara: Det jag, en gång icke genom hvad beslut som heldst, i denna sak låter aftvinga mig någon vidare Capitationsafgift som Adelsman , den jag tror Ridderskapet och Adeln likaså litet lärer vilja som kunna ålägga någon dess Ledamot emot dess egen öfvertygelse och samtycke. Det är icke kostnadens belopp härvid, icke heller föremålet, som. åsyftas, för denna skattläggning, som bringar mig att häremot protestera, utan det är endast det obilliga af en sådan proposition och vådan af prejudicater som härtill föranleder. Till den föreslagna Löntillökningen för RiddarhusSecieteraren, ser jag ej annan utväg än att vänta den i mån af Riddarhus-kassans tillväxt; hvilket nu kunde Stadgas, med uppdrag åt RiddarhusDirectionen att den verkställa med ett å tvåhundrade R:dr i sänder årligen, allt efter tillgångarne, intill dess 600 Rtdrs tillökning i §ecrcterarelönen vöre vunnen. 2 6 Den i Augusti. Häruppå utber jag mig Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Påhlman , Otto Fredrik:
?SRaj:t, uppå gjorb anföfning, i nå* Der meDDclat en SRorDamerifanjf ctoil*ingentör rättighet att, unDermifa toilfor, anlägga od) unDert)ålla en Dptif telegraflinea emellan ©torf* bolm odj ©ödeborg, meD ftbogrenar till ©fåne od) 9?orjfa gränfen, bwarjemte åtjfilliga förmåner bärrniD bltfroit bonotu från ©tatens ftDa tiUförfäfraDe. Det åtgärder miDtagitö att meDeljt ökaöt antal bogferingö»5“ ångfartpg lätta od) betrygga farten på ©otha eif, fyafrca åtf^iUiga framjanbe. anDra anftalter egt rum till befrämjanDe af trafiken på De inlänDjka wattenDragen, fåfom genom anbringanDe af fprar i QSenern och QBet» tern, änDringar i reglementena för farten på ©otha, hjelmare och ©öDcrtelje kanaler, neDfättntng i roij)a Delar af taporna för ©ötl)a, ©trömöholmö od) hjelmare kanaler, famt flatöbiDrag till unDerfök» ning i affeenDe på ©trömöholmö kanalö ifrågafatta leDanDe till (243c* fteråö, äfroenfom öppnanDet af en båtleD emellan Slönen od) Slfafjön, af en kanal från Mälaren till fjött ångaren och af en farleD genom ©tromö flora mattenDrag till 2f)utifjön i Norrige.
BorgareStåndet skulle finna skäligt, att sig med dem förena, enär följderna af denna föreskrift icke kunna blifva tryckande för de mindre Sjöstäderne, som ega tillfälle att låta sine mindre behof af sådane varor, som för det närvarande äro för» budne f men hädanefter till införsel tillåtas, till de större StapelStäderne inkomma och dem derifrån sjelfve afhemta. VII. I afseende på inrättningen af étt så kalladt Credit-upplag eller den åt de till handel 6 utrikes ort berättigade Handlande i alla de Städer, hvarest T ull-uppbörden, på sätt om» förmäldt är, uppgått till minst ofvannämnda Summa, medgifne rättighet, att uti allmänna och enskilda Magaainer, men alltid under Tullbevakningens, jemte egarens lås och vård, få upplägga rå* ämnen och alla andra i TullEe» yillningsTariffen till upplag tillåtne varor från och Öfver ett visst i TullTariffen utsatt minsta belopp och under de i Utskottets Betänkande omförmäldte vilkor, att nemligen desse varor ma till större eller mindre partier, men likväl icke under hälften af det minimum BevillningsUtskottets Betänkanden. 48$ som får upplaggas, uttagas mot utgörande af hela Tullen, då varan inom Ilandet försäljes; men emot endast Transito Tull, då den bevisligen åter ulfdres; att
1 September 1809 Summa Fordring. — 5,642,919 23 Lttdr Specie 4,1.21,052 27 t Ester Nikiens Högloft, ständersStars-lii stolts Msirlllstng sörfatMd^ i grund sf de »frätt Boksluts» Centviret inkomm Upgiftrr,. af 1,-75,List 246,049 1,521,868 Llt. P. Ssecisication öfwer Rikets Högloft. Ständers NiksgaldS - Comoirs Inrikes Skulder och Fordringar ben r September 1829. Skulder' Af Herr öfwcrstcn Sck.v/artrer är 1789 uptagit Län pä LifstidS-Ränta a 12 procent I längre ti!> innestäende Capital. Hans Majit Konungens Hemgifts - Capital med Z procents ärlig Ränta bewiljadt af Rikets Hbglofl. Ständer ivid 1778 ärs Riksdag — Trollhätte Slustwcrks Lottsedlar med 12 procents Ränta, hwaraf en fjerdedel innchällcs i Bewillning Gamla Riksgälden, hwarförs nägvn Ranta icke betalas, bestående uti Mpntcteckens-Sedlar, Löningsoch Försäkrings-Scdlar etc. — Län, hwilka dels redan »rv förfallne Och dels efter hand förfalla. Äterstod pä det af förra Kongl. Riksgälds.'Direktion uptagne län med 4 procents Ränta Riksgälds-Contoirets Län enligt kungörelse.af den 13 Januari! 179! uptagit i Eredit-Sedkar att betala med Bancompnt och 5 proccntsf Ranta Niksgälds.CsntoiretS — Elt^ständigt stäende
Extra, medel och uppbörder äro i nuvarande riks-stat, ined afseende å revisions-skiilingarnes indragning till statsverket under denna titel, upptagne till 19,180 R:dr B:ko och hafva i medeltal under oftanämnde fem år, med inbegrepp af en större tillfällig inkomst, utgjort 25,689 R:dr B:ko eller 88,534 R:dr R:mt, men torde, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, ej böra påräknas till högre belopp än 30,000: — 26:o. Intresse-medel, bestående hufvudsakligen af räntor å Lappmarks Ecklesiastik-verks år 1835 till Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemnade fond, beräknades vid sednaste stats-reglering till 3,360 R:dr B:ko och hafva under åren 1850—1854 uppgått i medeltal till 3,374 R:dr B:ko eller 5,061 R:dr R:mt; i följd hvaraf denna inkomst, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, torde upptagas till 5,000: — Summa ordinarie eller ständiga inkomster R:dr 8,289,750: — Då, på sätt vid föregående riksdagar inträffat, Rikets Ständer måhända framdeles, vid behandlingen af de särskilda utgifts-titlarne, finna anledning att vidtaga så dana dispositioner, som kunna inverka på inkomsternas beräkning och föranleda någon jemkning uti deras här ofvan föreslagna belopp, bar Utskottet funnit sig föranlåtet hemställa, att de beslut, Rikets Ständer i anledning af förestående inkomstberäkning komma att meddela, icke må utgöra hinder för StatsUtskottet att framdeles, efter det de särskilda utgifts-titlarne blifvit fastställde, iakttaga den jemkning af en eller annan inkomsttitels belopp, som vid Riks-stalens uppgörande kan finnas nödig. Extra Ordinarie inkomster.