Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Skåne hafva äfven betydliga brobyggnader förekommit, och öfver Götha och Södertelje kanaler samt vid Liljeholmen har jernbanan, för att icke afbryta sjötrafiken, måst framföras på rörliga broar. En stor erfarenhet har således i detta afseende vunnits; den har bland annat gifvit vid handen, att den billigare byggnadskostnaden för jernvägsbroar af trä icke uppväger de olägenheter, dessa broars besvärliga underhåll framkallar, hvadan jag också trott mig icke böra vidare använda detta materiel för andra broar, än dem af liten spännvidd och enkel konstruktion. Med få undantag äro alla murar för broar samt vägars och vattendrags ledande under banan utförde af s. k. kallmur eller mur af grof granit utan murbruk, ett byggnadssätt, som först vid statens jernvägar i större skala blifvit användt. Fördelen af detta byggnadssätt är, utom särdeles ringa kostnad, att vårt hårda klimat, eller frosten, derpå icke har den ringaste inflytelse, och det är derföre intet tvifvel, att dessa murar efter århundraden skola stå alldeles orubbade. Listverk eller andra dyrbara anordningar förekomma lika litet å dessa som andra arbeten. Systemet för banans öfverbyggnad är det i Tyskland allmänt antagna, eller räler med bred bas, omedelbart hvilande på och med spik fästade vid sliperna, hvilket system kan anses såsom en medelväg emellan det dyrbara Engelska och det ofta provisionel Amerikanska. Samma system har äfven tillförene blifvit följdt, såväl vid de förut påbörjade Köping—Hult och Norska jernvägarneo som vid den samtidigt med statens påbörjade jernvägen mellan Gefle och Fahlun. A alla dessa jernvägar är äfven spårvidden densamma som å statens, och utom andra länders har vår egen erfarenhet redan visat, att den antagna spårvidden är den ändamålsenligaste för vårt lands stambanor, der post och,passagerare måste under alla årstider, framföras med en hastighet, jemförlig med den i andra länder, och våra tunga produkter af jern, malm, trä och spanmål fordra en stark bana och en stark materiel, synnerligast under våra vintrar, då frakten af dessa varor vanligen är störst.
Discontpapperen, och påstår deras inberäkning bland myntet. Utskotten hafva sjelfve erkänt att, bredevid Bancooch RiksgäldsSedlarne, stå Discontpapperenj som till viss del verkat lika mycket med myntet. I sig sjelf äro de icke annat än enskilda Corportioners Skuldsedlar och anvisningar, och borde i den egenskapen icke 272 Den 6 Junit e. m. mera intagas i beräkningen af myntet, än alla privata assignationer; men då Staten genom creditiver och accepter så mycket bidragit till deras gångbarhet, och verkan deraf har varit, att hvar man sig af dem i rörelsen begagnat, vore ej lämpligt att, ehuru de icke äro mynt, underlåta göra afseende på det rum de intagit. Men säger man, hvarföre icke då göra det tili deras maximum? hvarföre blott tillen del? Utskotten hafva uppgifvit sina skäl, och de kunna ej vederläggas, ty de äro stödda på sanning. Man säger, att Riksens Ständer är 1815 fastställde Diseontrörelsen till 8,900,000 R:dr; och dei’af gör man till en följd, att Bancooch RiksgäldsSedelstocken bör ökas med ett sådant belopp. Man har rätt i det uppgifne factum; men mycket orätt i den deraf dragne slutföljden. Afseendet och ändamålet med Ständernas beslut uti nyssnämnde måtto var helt annat. Man insåg då redan Discontrörelsens våda, men, då man å ena sidan ingalunda ville öfvergifva dessa lån-inrättningar, ville man, å den andra, åtminstone sätta en gräns för deras utvidgning. Götheborgs DiscontOctroj lopp till ända. Götha CanalDiscont skulle ensam bestrida utlåningarne i Götheborg; men med vilkor, att icke utsträcka sin lånrörelse utöfver samfälta beloppet af de bägge Disconternes utlärdngssumma den 3i December i8i4> och på detta sätt uppkom frågan om Fixerandet af Disconternes LåneMaximum.
På några ställen i Länet, inom Luggude, Harjagers, Torna, Färs och Skytts Härader, hvarest dels flygsand visat sig, och dels af jordmånens beskaffenhet kunnat vara att befara, har Läns-Styrelsen sökt förmå vederbörande jordägare, som för ändamålet jemväl fått understöd af allmänna medel, lill planteringars anläggande, hvarmed äfven hunnits så vida, att ingen egentelig skada hittills blifvit genom flygsands utbredande vållad; och nied fortfarande uppmärksamhet på slike planteringars vård bör en sådan olägenhet icke eller för framtiden kunna inträffa. Framgången af dessa af Tall, Gran och Löfskog bestående planteringar, synes väl i denna med skogs tillgång så ringa försedde province, böra både med allmänt deltagande omfattas, och fortgående uppmuntra innehafvare af till detta mera än annat ändamål tjenlig jord, att göra densamma fruktbärande; men för denna slags odling» sorn fällan kan blifva lönande i första hand, ådagalägger 4 allmogen ringa Ilag, ehuru den af de fleste ägare till större Egendomar samt jordbrukande Ståndspersoner i allmänhet fortfarande föregås nied berömvärda exempel. Med få undantag utgör några träd i en liten instängd trädgård samt här och hvar någon pilplantering i de jordvallar, hvarmed enskiftesplanerne oftast, i brist af annat stängselämne, inhägnas, den enda plantering som träffas hos allmogen på den egenteliga slättbygden; och endast en tilltagande brist på eldnings-ämne, i mån som cle mindre betydeliga torfmåsarne hinna uppskäras, synes genom tvång kunna framkalla åhåga och verksamhet för omförmälte vigtiga ändamål. På slättbygden utgör den rådande jordmånen lerblandad jordmylla, men å andra orter så kallad skogsled, mer och mindre stenbunden, och icke synnerligen tjenlig till annan odling än skogsprodukt, deraf, på sätt redan nämnt är, orien har stort behof. Af Insjöar äro Ringsjön, Vomsoch Börringe sjöar de största; och dessa jemte de mindre, hvilka icke äro af särdeles mängd, begagnas endast till fiske, och, lika med de flere i orten varande åar och strömdrag, bidraga icke till lättnad i Communicationen.
Diskont-Verk 428,800 R:dr 40 sk. 11 rst., allt Banko, blifvit ur Bankens räkenskaper, vid upprättandet af 1854 års General-Hufvudbok, afskrifna. § 42. Laneoch Kreditiv-rörelsen utvisade den 17 nästl. November följande: Läneoch Kreditivrörelsens - Utlåningen på Guld och Silfver » på Jern, Koppar m. m. i Stockholm » » » » i Götheborg » » fast egendom på landet » » » »i städerna » » » » och återbetalning Vid Ba?iko-Diskont-Vörket: Utlåningen med omsältningsrått d:o för handel och näringar. Diskonteringen för d:o Kassa-Kreditivrörelsen. ... Oanvändt. Utlåningen med omsättningsrätt 100,000 95,690 — 4,310 — d:o för bandel och näringar . 14,200 — Diskonteringen för d:o • 160,000 21,627 6 — . 54,152 42 — Kassa-Kreditivrörelsen 70,020 Kreditiv till Riksgälds-Kontoret. 1,000,000 750,000 — 250,000 — —■ d:o » K.
< In fidem Proltocolli Q, J. Lagerheim, Den 26 Februarii, Onsdagen elen 26 Februarii, Plenum klockan half till 6 eftermiddagen; Grefve Gyllenborg, Johan Henning: hade inlemnat 2.ne Memorial, hvilka upplästes, så lydande; (Se Bilagorna N:ris l och 2.) Dessa ;>:ne Memorial lades på bordet. Herr von Wahrendorff, Anders, hadelinlemnat följande, som upplästes; (Se Bilagan N:o 5,) Lades på bordet. Friherre Cronstedt, Carl Fredric, liad» inlemnat 2;ne Memorial, hvilka upplästes: tså lydande: (Se Bilagorne Nrris 4 och B.J Dessa arne Memorial lades; på bordet. *6o P(n 26 Februarii, Herr Rosenblad} Bernhard, uppläste följande 2;ne Memorial.- £Se Bilagorne N:ris 6 och 7.) Dessa ?;nq Memorial lacles på hordet.
Mot nu ifrågavarande förslag torde väl kunna framställas den anmärkning, att för ganska många qvinnor, synnerligen sådana, som äro i den samhällsställning att icke för sin bergning nödgas utöfva borgerlig näring, den åsyftade lagförändringen ingalunda vore önskvärd, utan tvärtom i vissa hänseenden menlig: men härvid bör dock erinras, att nämnda qvinnor väl icke kunna anses utgöra en pluralitet af den qvinliga befolkningen i riket och alt afseendel å dem således icke får utöfva någon afgörande vigt på denna lagstiftning, samt alt i allt läll kostnaden vid ett omvndighelsförklarande är för dem i allmänhet vida lättare ali bära, än kostnaden för en myndighets anmälan är för öfriga qvinnor. Och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts omförmälda, vid 1856—1858 årens riksmöte afgifna Proposition, hafva Rikets Ständer äfven i nedaninlagna förfallningsförsiag infört ett stadgande om ovilkorlig rätt för ogift qvinna att afsäga sig myndighetens utöfning, — ett stadgande, som, i enlighet med anmärkningar från Högste Domstolens sida, blef i nämnda Proposition intaget. Det är ock i öfverensstämmelse med samma Proposition, sorn Rikets Ständer slutligen ansett en viss något rymlig tid böra bestämmas för författningens trädande i kraft; Och hafva Rikets Ständer alltså, i enlighet tued hvad nu blifvit anfördt, för sin del beslutat en så lydande författning angående ogift qvinnas rätt alt vid viss ålder vara myndig: ”Med upphäfvande af hvad Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858 innehåller derom, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år och vill myndigheten sjelf utöfva, skall derom göra anmälan hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, och, intill dess sådan anmälan skett, varda såsom omyndig ansedd, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, vare myndig alt sig och sin egendom sjelf råda och förestå.
Yppar sig sådan skiljaktighet om grunderna, sätten af deras tillämpning och fördelningen till bevillningens utgörande, hvarom 7i § af Regerings-Formen förmäler, förfare Utskottet, förstärkt lill det antal af Ledamöter, som Regerings-Formens 69 § föreskrifver, dermed på det sätt nyssnämnde tvänne §§ utstaka. Stats-Utskottet åligge, att dess Berättelse om Riksgälds-Contorets förvaltning så tidigt inlemna, att val till Fullmäktige derstädes må enligt 67 § kunna förrättas. det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till RiksgäldContorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och förvaltning, tillkomme Utskottet den befattning, ledande alt bringa sådana ämnen till slutligt afgörande, hvilken 69 § af Regerings-Formen, jemte sättet dertill, föreskrifver. Stats-Utskottet åligge, att dess Berättelse om RiksgäldsContorets förvaltning så tidigt inlemna, att val till Fullmäktige derstädes må enligt 67 § kunna förrättas. Stockholm den 25 Maj 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Maj 1860, kl. 6 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 14 § 3 momentet Riksdags-Ordningen. Sedan vid nästlidne riksdag representationsrätt inom Borgare-Ståndet blifvit tillerkänd de i städerna bosatte icke burskapsegantje näringsidkare, äfvensom egare af hus och tomt samt egare och innehafvare, med ständig besittningsrätt, af jord under stadens domvärjo; men undantag dervid gjorts för den egare af hus och tomt samt den egare och innehafvare af stadsjord, som frälseman är eller till PresteStåndet hörer; så har nu inom Konstitutions-Utskottet förslag blifvit väckt derom, att genom berörda undantags upphäfvande, reprensentationsrätten måtte varda utsträckt jemväl till de derifrån sålunda uteslutne medborgareklasser.
Sränders StakS-Utffott den Z innewarande November har Preste-Sländek inhämtat, huruledes af derstädes inkomne memorialer, fräga blifwik wäckt om Biskops-lönernes indragning till Stats-Tatzan pä obestämd tih wid inträffande ledigheler, Preste-Ständet har ansett denna fräga sä mycket mer owäntad, som, sä länge en hwar medgiswcr att allmänna anstalter för underwisningen, för den offemeliga Gudsrjensien, för Religionens och seder nes - rZ88 Den 27 November. lies wärd äro i Samhället nödwändiga, man äfwen lärer erkänna, atr Presie-Standet icke kan eller bör betagas sine i laglig ordning tillsatte Styresmän för de Ecclefiasiique-Wcrken uti hwart Stift, hwilka Em. betsmän uti Rikets organisation, i Grundlagar och i Ecclesiastiqne-Privilegier, af Konungar och Ständer högtidligen befäsrade, äga deras säkerhet och skydd. Dä de samma Ständ tillerkända rättigheter, icke äro endast gifne för Presterskapets skuld, utan för alt främja Kyrkans och de dermed förknippade Underwisnings-Werkens bästa; inser Preste-Sländel nogsamt att det första försök till inträng i detza privilegier, det första försök alt indraga underhällen för desi Tillsynesmän, skulle i sina följder leda till unVergräfwande och slutlig förstöring utaf de mäst wigtiga ämnen för en Skars inrättning och styrelse, offentlig Gudstjenst, Samfundsordning och gagncliga kunskaper. Prest.privileglerne bjuda icke allenast tydligen, att Biskopar skola finnas i alla Stift, utan försäkra äfmen dcsia Biskoapar om deras rättmätiga och wälfängne underhäll, som derföre till större eller mindre del icke kan den Ecclesiastique-Staken af. händaS, och till andre Riks-Sratens behof anwändas.
Genom den flacka behandling, Utsk:t egnat den i hög grad både vigtiga och länge omtvistade frågan, synes Utsk:t egentligen åsyfta att afskära all diskussion i ämnet, enär Utsk:t anfört hvarken motiverna för eller mot den väckta motionen, utan endast i högst »väfvande ordalag yttrat sig om de förmodade stora kostnaderna för en förändring af nuv:de förhållanden. Nå väl! vore det då icke skäl att denna finansiella del af frågan, hvilken uppgifves såsom Utsk:ts egentliga skäl för afstyrkandet, närmare utredes, innan saken algöres, d. v. s. innan R. St:r gåfve sitt slutliga utslag. Jag vill nu ej vidlyftigt ingå i debatt om sjelfva saken, d. v. s. fördelarna eller olägen - Den ,20 A pri 1. heterna af den föreslagna flyttningen. För min dei är jag dock öfvertygad derom, att de förra vida öfverväga de sednare, och framför allt att hufvudstaden har det rättmätigaste anspråk på oclt det ovedersägligaste behof af att ega ett universitet. Flere föreg:de talare hafva bjert framhållit fördelarne för den studerande ungdomen att vid ett uti en mindre stad lörlagdt universitet få i lugn och ro samt skild från hufvudstadens buller och irestelser »fullborda sina studier». Men detta sednare tyckes egentligen betyda »taga sina examina»; ty i sanning vill det synas som man ansåge universitetet liktydigt med ett examensinstitut. Det är likväl i min tanke detta välsignade tenterande och examinerande, som, snart sagdt, förqväfver universitetets högre idé, — ja i deras rot förderfvar sjelfva studierna, enär uppgiften hos de studerande nu i allmänhet är vida mindre att samia ett förråd af verkliga kunskaper än att illa eller val absolvera några examina, för att, så snart som möjligt, ingå i statens tjenst och sedan i de flesta fall öfvergifva studierna.
Att i denna opera eller rättare detta operasymfoniutförande orkesterackompagnementet måste tillerkännas en vidsträcktare plats än i andra operor, måste vidgås. Orkesterstämmorna suppleras innerligt och intimt af vokalstämmorna med deras instrumentala förning, hvadan det skulle gifva ett tomt intryck derest ej orkestern fullt distinkt framträdde i densymfoniska harmonien. Huruvida ej här fördelen af sänkt orkestergolf skulle ampelt taga ut sin rätt, synes mig liksom vid Wagneroperor föga tvifvelaktigt. Afven för Meyerbeer (ifall jag vägar nämna denne så nära Wagner). Jag vet och inser de skäl, som tala emot saken. Men — om man försökte! Vederbörande äro ju ej avoga mot reformer. Orkestern sitter ju redan betydligt lägre än förr och omrangeringarne med harpan och kontrabasarne är en hygglig reform, särdeles artig mot de förtviflade ungherrar, som då det gafs balett höllo på att vrida sig galna, då de köttfargade trikå-erna alltsomoftast skymdes af de ståtliga kontrabasarne och de ståtliga kontrabasisterne. Jag undrar om ej kapellmästarens ändrade plats också är ett framsteg, trots den gått bakåt. Styrpinnen misstänker jag kan ses från scenen numera och det bör ju ej vara så grufligt dumt för de sjungande, hvaraf de taktlösas falang icke är så liten just. Att kapellmästarne sitta är i Sverge en vacker koncession åt humanitetens fina känsla, men att det ännu icke anses opassande att stå visade hr Nordquist vid Musikföreningens » Faust », änskönt en hand med pinne rigoröst viftade takten åt damerna från högra kuliss-ettan. Äfven vid stormande ouverture-applåder händer sig att man far se kapellmästarne stiga upp. Men det är blott för en kort stund, som de använda att småle och bocka sig hit och dit. Fastspikade äro de i alla händelser icke. December-repertoiren har för öfrigt upptagit frk. Ek om h vardagar De och frk. Klemming om söndagarne som Elsa i » Lohengrin », hvarförutom frök.
Då detta stadgande synes stå i strid mot så väl grundlagen, som den efter urgamla, historiska och i privilegier stapelstäder tillagda lika rättighet till utrikes handel, yrkade Herr Malmstedt, uti sin motion, att staden Warberg, såsom stapelstad och i lika klass med Halmstad och Helsingborg, måtte tilläggas rätt att från utrikes orter direkte införa grof ull, helst inom flere Warberg, närmast liggande härader, ylleväfnads-industrien vore en vidt utsträckt och nödvändig husslöjd, hvars råämne nu måste hemtas från långt aflägsna städer, till oberäknelig förlust för både industrien och landtbruket; uti hvilken motion flere ledamöter af Borgareståndet instämt, under påstående att rättighet att införa grof ull måtte tillkomma alla stapelstäder. 20 Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N:o 13. Herr Sjöquist åter har, med afseende å staden Laholms behof af understöd och enär der tillverkades gröfre, för förbrukning af de arbetande klasserna afsedda yllevaror till betydlig myckenhet, men den ytterst ringa arbetsförtjensten nedtrycktes af den å grof ull stadgade tull, förslagit att staden Laholm måtte medgifvas rättighet att tullfritt eller mot nedsatt tull införa den qvantitet grof ull, som, med iakttagande af nödiga kontroller, befunnes motsvara tillverkningen.
Deruti förekommer likväl en .punkt, vid hvilken jag önskar fästa Ridderskapets och Adeina W*n 7 Octoler. J. m, »5g uppmärksamhet. Utskottet hade nemligen uti det första Betänkandet föreslagit, att all jord af Krono, skatteeller Frälse natur, hvilken år 1810 blifvit med rotering belagd, skulle få densamma förändrad till permanent, dock mot förbehåll, att mot viss afgift hålla roten vacant. Jag tog mig friheten visa, att denna åtgärd vore overkställbar. UtBkottet har numera frångått sitt förslag i denna del; men deremot förklarat, sig anse lgio års beslut endast böra gälla för privilegierad jord. För att vederlägga detta påstående torde jag jemte åberopande af den redan upplästa Punkten uti 1810 års beslut, äfven få anvisa på den följande, der det heter: ”Under för behåll , att ofvannämnde extra Rotering af ”den hittillr oroterade jorden vid påkommande krig ”ofelbart blifver verkställd, samtycka Rikets Stan. ”der etc. Huru det nu går an, att tyda dessa ord så, att de blott röra privilegierad jord, kan jag ej inse. Jag tror tvärtom, att t8to års Riksens Ständer rigtigt insogo, att det icke ginge för sig, utan stor villervalla, att belägga med ordinarie rotering den jord, sorn då var oroterad. I allmänhet ssgdt, så tror jag att man mycket miSstagit sig, om man föreställer sig att Konung Carl XI lade vigt deruppå, att hvar enda jordlapp skulle blifva roterad. Carl XI gjorde mycket mindre väsende af sitt Indelningsverk, än efterverlden trott. Han raisonerade så här: ”Jag ”vill hafva en stående Armée. Dertill jyr jag ”två skäl. Den blir ett stöd för thronen, och ”är bättre för detta behof än Natjonalmili»; och 140 Ben 7 Ocleber f. m„ ”för öet andra kan jag derigenom undvika d® lr ”liga utskrifningarne.”- Han inhemtade derföre» huru mycket Man-' skap hvarje provins, presterade. Han fann, att t, ex.
Hittills bakva val sädane annoncer endast angatt lägre tjenster, men det ar dock icke okändt att ^ceorder bäde fordra; ocb erbällas äfven inom tjenstegrader som icke kunna räknas bland de lägre; äfvensom rkllmänbeten bar sig rätt väl bekant att ikccorder betydligen inverka pä bandsböldinge-tillsättningarne. l»är en bandsbökding ämnar taga afsked bör man belt öppet omtalas buru mycket R e t ä n k a n d e n, L:o /jr. Aog ban fordrar i accord, buru mycket som bjudits ak den ena ocb den andra ocb slutligen underrättar en officiel Artikel att ev bän«8t^relse blifvit uppdragen at den som ryktet redan utmärkt såsom den bögsta bjudaren. Huruvida bandsbäfdingen ak ^Vingärd genom Accord utverkat sin befordran vet jag icke bestämdt; men jag vet att ban förut var lVlajor vid ett Oarnirons-Regemente, ocb det s^- ves mig troligt, att, bvilka Rmbetsmanna-egenskaper ban än under sin (äarnirons-tjsnstgöring ma bakva adagalagt, dessa svärligen vunnit afseende om ds icke gjort sig gällande medelst en erbjuden ocb erlagd ^Kccord8umma> Hans öde visar att Rmbetswannavana icke köpes lika lätt som man accordsrar sig till Rmbetot.
Bland de många statskloka förordningar, hvilka efter Carl Xll:s hemkomst från Turkiet utgingo från hans högqvarter, och hvilka bekräfta, att han under de sista åren af sin Regering i Statsklokhet ej allenast var vida upphöjd öfver sitt Råd, utan äfven stod 5o år framför sin tid, jag menar den såkallade frihetstiden, vittnar lill hans fördel äfven den befallning, hvilken han utgaf till åvägabringandet af en inrättning, sådan som den ifrågavarande, men hvilken olyckligtvis aldrig hann till verkställighet, genom Iljel - I f 2 Den 12 December f. m. tens förtidiga död. Under hvarje vis Regering blir det goda aldrig gammalt eller foråldradt. Det äger en föryngring genom den kärlek, hvarmed man nitälskar för detsamma; och jag vågar derföre hoppas, att den framställning jag här velat utveckla, må ej allenast vinna en stor Konungs gillande, utan äfven ett förberedande hägn af Eder, mine Herrar, af hvilka Nationens interessen hållas heliga. En värd Ledamot af detta Stånd har föreslagit, att det borde tillåtas att med brefposten afsända böcker. Denna hemställan äger förtjensten af omtankan för en nyttig sak; men det må dervid tillåtas mig den anmärkning, att då ett skyndsamt fortskaffande är ändamålet för hvarje brefpostinrättning, detta ändamål skulle just motsägas af sjelfva sättet af ett så föreslaget fortskaffande. Ingen brefpost bör betungas så, att han derigenom kan fördröjas; och då man, till undvikande af det sednare, blefve tvungen att inskränka den charge af transportsaker, hvarmed en sådan kunde beläggas, till ett ringa antal eller mindre betydlig vigt, så skulle, efter min tanka, en så beskaffad brefpost icke uppfylla behofvet af en ändamålsenlig paketpost. Jemte det jag således får nämna företrädet af paketposten_, hvilken before de större postvägarne inom Riket, får jag dernäst föreslå - i Ben i?. December f. ro. feslå det sått, hvarpå den större kostnad, sora en sådan postinrättning till en början skulle medföra, torde bäst kunna utgå.