Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ZOZ det icke: hon stadgade blott att utflyttnings-stunden skulle wara den, hwarifrän underkället borde beraknaS: detta innebar naturligen twänne saker: att den fordna Regcnten och Desi Famille förwärswade i samma stund rättighet till detta underhäll, och att de, i fall af äterträdande pä Sweriges jord, borde wara samma rättighet förlustige. Sä wisar sig en fullkomlig enhet i Nationens förhällande; allt gjordes för det enda ändamålet, allmänt lugn: intet derutofwcr: intet emotPcrsonerne: intet steg röjde wägen farhär ga, intet innebar kansta af retelse: allt war glömsta och ädelmod. Efter dcsia erinringar wägar jag fräga: Skulle Nationen, det är, stu.lle Riksens Ständer, utöfwarne af desi magt, bibehälla sitt anseende af ädelmod, om de wid sitt tillförene fattade besiut nu först fästade ett wilker? Skulle de framgä i samma plan, lwareftcr de förut handlat, ckm de genom ett Biltog-förklarande gäfwe anseende af personlighet ät ett steg, som tillförene blott haft sak till föremal? Jag skulle ej bejaka desia frågor. Efter mitt sätt att se detta ämneskulle jag altja hemställa cm icke det enda rätta steg att widtaga wore det, att, säsom en följd af Riksens Ständers besiut om f. d. Konungens och Desi Familles flyttande utom Riket, förklara det, i händelse han eller nägon nu lefwande af Desi Famille antingen Nära nalkades, eller inträdde inom Sweriges gränsor, werkställande Magten dä, af sig sjelf, äläge att genom sina Embetsmän deni derifrån genast äter aflägsna. zoDen 29 September. och endast i det senare fallet, det af Riksens Ständer dem, utöfwer deras egendom, särskilt bemiljade underhäll anses wara upphört. Ett sädant beslut skulle synas mig gä jemt till sitt ändamäl. Ingen farbäga för Personerne, ingen retelse met dem röjdes. Endast tillfället till parti - stämplingar more undanröjdt.
”Jag tackar, jag tackar på det förbindligaste,” sade den danske grosshandlaren, och höjde glaset till sina läppar. ”Min fästmö har den äran att vara mycket lik mamsell Widen, och jag har derföre funnit mig så hemmastadd och behagligt stämd i hennes afbilds sällskap.” ”Mycket förbunden,” smålog Rosa. ”Jag trodde icke att herr Garben valt en så ung fästmö.” ”Jo, ehuru sjelf i medelåldern, älskar jag likväl ännu det ungdomliga, serdeles hos fästmör. Min Rika är icke mycket öfver nitton år.” ”Är allting i ordning?” sade kommerserådet, i brådskande och otålig ton, till förste bokhållaren, hvilken af alla krafter sträfvade att slita sönder en orrvinge, som tycktes vara något seg. ”Allt, herr patron!” Bokhållaren talade och åt med lika skyndsamhet; ty han såg ögonblicket nalkas, då stolarne skulle skjutas från bordet, och han kände, att han icke intagit nog last ännu, för att kunna berga sig tills det blef fråga om att härnäst sätta sig till bords, hvilket han fruktade skulle dröja till långt fram på dagen. ”Huru snart få vi vänta herrarne tillbaka?” frågade kommerserådinnan ledigt, och sköt på stolen. ”Klockan tre, som vanligt, Brigitt Marie,” sade kommerserådet och såg på sitt ur. ”Men nu är det tid, om herr Garben befaller. – Denne nickade bifallande; men i detsamma kommerserådet skulle resa sig, vägde han litet fram och tillbaka på sin stol, några häftiga ryckningar, liksom af en dödande inre smärta, förvredo hans anletsdrag, och han tycktes vara nära att falla. Frun skrek till med sönderslitande ton: ”Widen, min söta vän, hur i Guds namn står det till? Hur är det med dig?” Nu kom sällskapet, hals öfver hufvud, från bordet, och förste och andre bokhållaren sprungo fram och understödde sin patron, hvilken mera släpades än gick till soffan, der han, under häftiga ryckningar och liksom med våld dämpade skrik, nedsjönk utmattad af så mycken ansträngning. Rosa lopp till med vatten, kommerserådinnan med droppar, allt blef larm och rörelse.
Det är på detta sätt vi böra, vi kunna och, jag hoppas, äfven skola upprätthålla handelsvågen och dermed försäkra vår realisation. Jag tillåter mig härvid fästa synnerlig uppmärksamhet på, att detta liberala system gifver arbetsförtjenst åt vår stora arbetspersonal. Hvarmed vilja anhängarne af strvpsystemet försörja dem? Under penningenöden drager litet hvar in sina utgifter, sköter, och det på besparing, hvad han har, men företager sig inga nya arbeten. Nöden, som framkallas af strypsystemet, blir så mycket större, som en stor del af arbelspersolen faller fattigförsörjningen till last. Det är ej länge sedan vi förehade bränvinsbränningsfrågan och gladde oss då ät alt 70,000 pannor gått bort; men dermed bar ock 100,000 menniskors vinterarbete upphört. Tröskverk byggas öfverallt på de större gårdarne; hvad skall väl arbetaren försörja sig med den långa tiden, mellan potatisupptagning om hösten och nästa års skördetid? — Sverige är i detta fall vida lyckligare än andra länder, ty det bär utrymme till odlingar och förbättringar ännu i mansåldrar. — Ar det statsmannavisdom att låta dessa lägenheter ligga obegagnade och folket genomgå den föreslagna svältkuren? 4:0 Förslaget att ju förr dess hellre sölja de skuldsattes egendom och luta den komma i hander pä capitalist er ne, torde icke förtjena att tagas under närmare pröfning. Jag tillåter mig dock i anledning af kurmelhoden berätta en kort anekdot: Det var en Tysk kringresande läkare, som i samtal med en fru om bästa sältet för barns fysiska uppfostran påstod, att de genast efter födseln borde badas i kallt vatten. Frun genmälde: men de arma barnen kunna dö. ”Ja, min nådiga!” svarade Tysken, ”visst elevera de fleste, men de som komma sig, bli några magnifika barn.” Historien förmäler ej att frun följde rådet; jag tror ej eller, alt den värda talarens råd nu skall blifva antaget. 5:o Samme talare trodde, att krisen nu vore öfver. Beklagligen kan jag ej dela denna föreställning.
De, enligt Riksens Ständers Beslut vid innevarande Riksdag, till Riksgälds-Contoiret cifverlemnade f. d. Konungen enskildt tillhörige medel. 4^0 Riksgälds-Contoirets utestående fordringar för utvänta medel, 5:0 Den så kallade Allmänna IBevillningen, som Riksens Ständer vid innevarande Riksdag sig åtagit, till ett påräknadt Belopp af Tva Millioner Sex hundrade Tjuge Tusen (2,620.000) R:d (hvarunder äfven änbegripes den Bevillning, sorn förut utgått under benämning af Bränvins-Consumtions-afgift och Dandl-Tulls ersättning'; och hvilken sä kallade Allmänna Bevillning kommer att utgå ifrån och med år 1816. 6:0 Den så kallade ordinarie J.kernen till en årlig ,s.umma af Fyratiofem Tusen (45,000) R;d. 7:0 Skatte-rättighetsmedel, hvilka inflyta för de Kronan, behållna Hemmans försäljande till skatte. 8:0 Qbservations-medel, härrörande från .Revisionen af Räkenskaperna ofver sådana medél, hvilka ärq stäldte under Riksens Ständers omedelbara disposition och i Riksgälds-Contoiret skola, redovisas. 9:0 De Auctiuns-medel, hvilka kunna falla för Kronan tillhöriga. Hus i Städerna; härifrån likväl undantagne sådana Hus och byggnader, sorn uro inkö,pte':för Kongl. Amiralitetet - Den 4 Augusti 183 tetet i Carlskrona och Allmänna Magazins-Tnrättningen. 10:0 De öfverskott på Stats-Verkets Inkomster för år 1816 och påföljande åren, hvilka kunna uppkomma, sedan den utaf dylika öfverskotts-medel vid denna Riksdag bestämda summa af 200,000 R:d, som till StatsVerkets behof hvarje år får disponeras, blifvit innehållem 2. §.
Efter lång tvekan har skridas ett eller ett par år, men minskas sedan jag, i likhet med signaturen » A — s » i n:r 29 af de kommande åren med lika stort belopp, beroIdun försökt låta färga diverse och funnit resulende på anskaffandet af dyrbarare, ej så ofta tatet särdeles fördelaktigt, så jag ämnar vid beförekommande plagg, såsom linneuppsättning, hof fortfara därmed. Med brännvin eller kallt te kappor eller en sidenklädning och dylikt. Jag restaurerar jag siden, band och spetsar. bevistar ej supéer eller större tillställningar, men väl en eller annan finare middag och äfvenledes Mina hårklädslar, utom de finaste, förfärdigar familjehögtider, såsom t. ex. bröllop och barnjag själf. Till hattarna, som jag köper, tar jag dop, men någon s. k. representationsskyldighet riktigt goda materialier, som kunna hålla sig har jag ej. Om somrarna vistas jag mycket på länge och flyttas öfver från den ena stommen resor, gör längre besök hos fränder och vänner, till den andra, men därvid begagnar jag mest som hafva både stort och fint umgänge, och själf spetsar och band, blott undantagsvis blommor, J " klädpenning / rågan ". Nyheter klädnings-, kappkostymtyger 8 Fp liar! 12 Filial: Hötorget 12 i Södermalmstorg R i k s - och Allra. som, när de äro fina, falla sig dyrbara och ändå snart se passerade ut. Jag söker åstadkomma en viss öfverensstämmelse mellan de olika plaggen i min toalett, så att det ena ej svär mot det andra eller genom sin dyrbarhet eller anspråksfullhet sticker af för mycket mot min enkelhet i öfrigt. För närvarande vid en badort, är jag i tillfälle att göra mina iakttagelser i den vägen, ty ej sällan ser jag en dyrbar sammetskappa på en rätt tarflig kjol eller en med bjärta blommor och vajande plymer öfverlastad och efter sista modet utstyrd hatt tynga ett hufvud, som redan krönes af ålderns gråa hår. Dylika kontraster stöta mig, och jag kan bättre sentera och sympatisera med dem, som af sparsamhetsskäl ej begagna annat än svart och därigenom äfven undvika de mest omöjliga färgsammansättningar.
Jag befarade deraf, att ä desta medel kunde läggas tung band, om Konungens beslut, att läta Pommerska Staten utan ersättning af Subsidierne, draga den krigs, kostnad, för hwilken circulations länen uppto. g s, blek af mig yppat, hwarföre jag, som icke eller bchcnde underrätta Pommerska Kammaren derom, dä Konungen i Enen Hög Person wi« stades i Pommern, eller kunde emot Desi för. ordnande, meddela Kammaren nägot pennings, understöd, nödgades widtaga den ruwägen, att i flere mänader lemna sä wäl Hans Exc^llences, General Gouverm uren Herr Friherre vonEssei-s enskildta, som Pommerska Kammarens mäng. falldiga Embets-bref, antingen obesivarade, el. ler andraga, att jag blott bade ordres om pen. runge.kemister till Pommerska Fält-Contoiret. Pörn - Den r? September. L79 Pommerska Landtdagen i Augusti mänad 1806, och den rvillkorlrga garanti för en sum. ma af 240,000 Rdr Hamburger Banco, som Landt-Ständerne enligt Landtdags Beflutet sig dä ätogo, lärer dock hafwa för nägon tid un. derstödt Kammarens Credit. Med de anstalter och förberedelser, som till begagnande af denna garantie moro af nöden, har ingen befattning warit mig uppdragen, och af Committerades nu derom wid Konungens Nädiga Proposition fogade b rättelser, sinnes ock, alt nägon annan ätgärd dertill, icke eller blifwit widtagen. De allwarsammaste underdäniga framställ, ningar cm skyndesammaste penninge understöd för Pommerska Stats. Werket, blefwo derföre i September, October och November mänader.
Ad täcktes lemna sitt bifall till hvad K. M. föreslagit, samt tillika dervid fästa afseende, alt den ena af Adjutanterne har icke lön på stat, den andre en lön på 300 B:ko vid Artilleristaben. Hr Bildt: Till de skäl som den siste talaren anfört, anhål ler jag att få lägga ännu ett som rörer den af Adjutanterne som är anställd vid ArtilleriMilitärKont. Genom det förslag som StatsUtsk. här framställt, skulle denne tjensteman komma i sämre vilkor än han f. n. sig befinner. Han har visserligen på KrigsColhi stat ett arfvode af 200 Edr Bko, men han har tillika från ArtilleriStaten ett anslag af 300 Bko, tillsammans 500 Bko. Han har således f. n. ett arfvode som med 150 Edr Ernt öfverskjuter hvad StatsUtsk. föreslagit, eller 600 Edr Ernt. Det skulle visserligen kunna anmärkas, att denne tjensteman fortfarande skulle från Ar - Den 3 Juli. tilleriStaben kunna erhålla de 300 Bko han förut haft; men under förutsättning att lt. St:r bifalla K. M:s Propos. i hvad som rörer denna stat, är sådant omöjligt. Sedan K. M. ansett att antalet af officerare i Artilleristaben kan nedsättas från 5 till 7 personer, kan väl icke arfvodet utgå till en person som icke gör tjenst i Staben. Det är väl då af rättvisa påkalladt att ifrågav:de arfvode höjes till ett belopp ungefärligen motsvarande den inkomst han nu åtnjuter och då det icke är mer än 50 Edr som skiljer från den af K. M. föreslagna summan, tyckes icke vara något skäl att förminska denna sednare. Beträffande den andre Adjutanten, så har den siste talaren uplyst att han icke är lönad på stat; att då upföra honom till ett arfvode af 800 Edr är en summa så ringa och obetydlig, att äfven jag yrkar bifall till K. M:s Propos. i denna del. Sedan efter härmed fulländad öfverläggning Hr Gr. o.
I sednare tider har sådant icke blifvit ifrågasatt och torde icke eller vara så nödigt, men deremot är utvidgning af landstatsembelsrnmmen så mycket nödvändigare. Hr von Hartmansdorff: Utan Frih. Raabs uppmaning hade jag i denna sak ämnat uttala min tanka och får således vitsorda det behof att utvidga landstalens embetsrum, hvilket han omförmält. Sådana desse nu äro, befinna sig icke allenast tjenslemännen ganska mycket besvärade af trängseln vid deras olika befattningars utöfning, utan länets innebyggare, hvilka med landsh.- erabelet hafva alt skalla. Det vanliga förhållandet är, att personer som vänta på företräde och ej rymmas i skrifvarerummet, måste uppehålla sig icke allenast i förstugan, utan på gården och på gatan. Det är således här icke ensamt fråga om landsh:ns och tjenstemännens fördel, utan väsendtligast allmogens och länets. Den afsåg jag ock, när jag vid 1840 års riksdag framställde det förslag, Frih. Raab omförmält. Ostridigt måste tjenstemännen hafva nödigt utrymme för göromålens skötande, men sådant har hitintills ej kunnat ske med mindre landshms boningsrum äfven skulle dertill användas. Jag anhåller således om återremiss af denna punkt, ty ehuru obetydlig den äskade summan är, skulle hon dock medföra betydliga fördelar, oeh bör följaktligen icke vägras. Frih. Raab, Carl Adam: Ny reglering af alla länen inom riket har vid llere riksdagar varit ifrågasatt och nu sednast vid innevar. riksdag, då 2:ne motioner framkommit om Kalmar läns antingen delning eller indelning på annat sätt. Jag anser emellertid frågan hafva blifvit afgjord på det noggrannaste sätt och motsätter mig alltså återremiss af ifrågavar. punkt. Hr Printzensköld: Om också, såsom den siste värde talaren yttrat, förslag är framställt till Kalmar läns delning, och detta förslag varder biagi i verkställighet, så lärer i alla fall Kalmar för framtiden blifva residens-stad för den del af länet, som kommer alt utgöra län med detta namn.
Lagen hittills tillagt barns och omyndiges medel framför inteckningar , enär dessa tillkommit senare än förmyndare-ansvaret , lätt kan eluderas » och , å ena sidan , lika litet i verkställigheten försäkrar den omyndiges rätt, som äH®.1?; I den andra, i hög grad menligt LagUiskottets IJetäniandt N:n i3a. 13 inverkar på allmänna crediten, i det att den nästan helt och hållet omintetgör den säkerhet, som genom inteckning åsyftas, samt erfarenheten visat , att , i den mon folkmängden tillväxer , i samma mon skola svå^ righeterne för Domstolarne , så väl vid tillförordnandet af tjenliga förmyndare , sora ock vid utöfningen af det öfver-förmyndarekall, Lagen ålägger Domaren tilltaga, har Herr Wollrath Tham, godkännande de skäl; i stöd af hvilka Lag-Utskottet, uti sitt Betänkande N;o 45, ansett sig ej kunna tillstyrka bifall till Herr Magnus Crusenstolpet och Riksdagsfullmägtigen Johan Olssons motioner om inrättande af förmyndarekamrar, roen tillika önskande att kunna i denna vigtiga fråga bereda sådane åtgärtler, att omyndiges rätt och bästa må , utan menlig inverkan på andra rättsförhållanden, betryggas, afgifvit följande fran Högloft. Ridderskapet och Adeln, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnada förslag:
Under tiden hade emellertid ännu en vecka eller så gått förlorad för porslinskommodens skull utan att något ordentligt blifvit uträttadt. Då kom en middag husvärden sjelf med de båda murarna, som han öfveröste med förebråelser och anbefalde åt djefvulen. Han stannade sjelf och gick vakt i trädgården för att se efter, att de gjorde nytta. Så småningom började solen dock bränna het och ingenting var löjligare än att osedd bakom fönstrets spjellucka iakttaga, hur den barske husvärdens ordsvada blef allt mattare och mattare. Öfvermannad af Medelhafsländernas klassiska lätja försvann han slutligen genom trädgårdsgrinden, icke för att till fots återvända till staden, ty en rik italienare går aldrig, utan för att sjunka hop i en omnibus. Då han aflägsnat sig, arbetade murspadarna allt långsammare och tystnade slutligen alldeles. När vi kommo ut i trädgården sofvo de båda arbetarna framstupa i solen på terrassen, bekymmerslöst som två kandiska svinaherdar. Det var icke möjligt att förgrymmas på dem. Tvärtom, då jag väckte dem, bjöd jag dem på cigaretter och chianti. Med det artistiskt målande skildringssätt, med den sympatiska liflighet, som är italienaren egen, berättade de på sitt vackra språk sina lefnadsöden – i stället för att mura. Men sprickan i köksväggen den stod ännu länge lika öppen. Då den sent omsider verkligen blef igensmetad, hann murbruket knappast torka, innan jordbäfningen bröt upp den på nytt. Hvad sägs? Borde vi ej komma öfverens om att låta reselitteraturen om Italien ligga i träde några år? Under tiden skall jordmånen bli drägtig på nytt. Just emedan landet befinner sig i ett öfvergångsstadium, är särskildt det italienska folklynnet svårt att bedöma; man vet ej om man skall mäta det efter de öfriga Medelhafsfolkens måttstock eller efter de moderna kulturfolkens. Hur väl förstå vi icke den glädje som vederkvickte vår farmors hjerta, när hon såg dessa sydländingar i öfvermodig sorglöshet somna från sina verktyg i solen. Vår farmor hade hemma hört sägas, att oafbrutet arbete icke blott var en nödvändighet utan att det var det enda som kunde skänka glädje och lugn.
Under förmälan, all berörde räkning, egentligen tillkommen för alt lemna fond åt tjenstemäns och betjentes vid Discont-Verken i fattigdom efterlemnade familjers pensionerande, äfvensom till hvarjehanda andra understöd, behöfliga för serskildta fall^ men å hvars besparingar åtskillige Baneo-Uukottets Utlåtande No slags utgifter blifvit anvisade, vid f8a3 års Riksdag bestämdes till 3,3oo J sdr, men vid i834 och 1835 årens Riksdag nedså* tes till 2,5oo R:dr, lnir Herr Rosenblad, Bernhard, uti en inom Ridderskapet och Adeln vackt, t 11 Utskottets handläggning remitterad, motion, hemställt, att, fördel lall Rikets Ständer skulle bifalla den gjorde "framställningen om ökadt anslag för Bankens Enkeoch Pupill-Cassa under vissa förbehåll, i hvilken händelse några pensioner till enkor och barn elter tjenstemän och betjente vid Discont-Verken dädanefter ie e komma att utgå från dispositions-räkjiingen, — fortfarande från 1841 åts början en nedsatt summa af i.,5oo R;dr, må med 3^5 Rjdr hvarje qvartal till denna räkning anordnas, för bestridande dels af qvarstående pensioner, och dels dylika, sorn efter förut stadgade vilkor kunna blifva beviljade.
Den ringaste fordran, man på Banken följakteliyen gör, är att hans årliga räntevinst åter skall i allmänna rörelsen utgå. Sådant kan ej, såsom mången föreställer sig, ske till redbarheternas förökande, genom silfverköp, när kursen står öfver 128 sk.; ty då kan metallens säljare ur Banken taga silfver, icke blott mot de 128 sk., som han alltid får för hvarje specie-riksdaler, utan äfven för de skillingar, som han vid köpslutet betingat sig derutöfver. Dessa skillingar blifva vinst för honom och förlust för Banken hvilken nödgats, med den ena handen, utgifva efter 128 sk. de silfvertackor, han, i den andra, återfår, för 130 sk. eller ännu högre pris. Silfversäljaren behöfver blott ett förlag af sedlar, för alt först utlaga det silfver, han lill Banken sedermera säljer. Ager han dem icke sjelf, så får han dem lill låns af Banken, genom Handels-diskonten, eller annan låneväg. Om Banken, på lika sätt, köper silfver i smått: så kan hvarje ägare af 2 r:dr 32 sk. b:co-sedlar, för dem, först uttaga 1 r:dr i silfver, och sedan sälja den till Banken för 2 r:dr 33 sk. eller 2 r:dr 34 sk. i sedlar, efter som priset är till. Enahanda förlust gör Banken, om han köper vexlar, då kursen är så ofördelaktig, alt det lönar sig skicka ut Bankens silfver för att dermed i Hamburg betala de i Slockholm dragna vexlarne. Kursen skulle då snart blifva än menligare, emedan den brist på vexlar, som höjt honom öfver pari, innan Bankens vexelköp börjades, skulle, genom dem, öka kursens stigande. Dylika köp skulle följakteligen icke stärka, utan försvaga, BankeD.
Hvad beträffar den princip sorn Hr Rosenblad omnämnt, så förhåller den sig sålunda, alt den icke kan vara annat än en generel sats som icke utan urskilning må tillämpas. Om l. ex. Götheborg med sin stora tolagsinkomst, hvartill nära hela södra Sverige bidrager och i en framtid Mälaredalen jemväl torde komma att bidraga, skulle få ett sä betydligt understöd för dylika företag i stor skala, fotade på samma beräkningsgrund, sä vore det lika felaktigt, som att strängt tillämpa nyssnämnde princip på en liten stad med ännu högst obetydlig rörelse men med ett läge på en lång kust der inga goda hamnar finnas och derigenom, under stormar, stor svårighet är för fartyg att finna säker tillflykt. Det vore alt taga princip för hufvudsak, der ingen princip kan bestämmas eiler gälla. Hvarje fråga bör väl bedömas efter dess egen beskaffenhet. Här är dessutom nu icke fråga om anslag, utan om ett lån, och då måtte del väl vara skäl att till lindring i en ringa stads börda och bekymmer för lånemedels anskaffande bevilja dessa Den 25 .Tali. 211 medel för ett, den allmänna sjöfarten nyttigt hamnarbete som pågår, på det att detsamma må snart kunna fullbordas, åtminstone lika mycket skäl som alt för en förmögen stad bygga en hamn vid Mälaren, hvilken hamn i sin närvarande beskaffenhet, jag medgifver det, visserligen icke är god eller någonting vackert att se, än mindre tillfredsställande att visa främlingen. Hr Rosenblad: Till ypplysning för de Ilrr som icke fullständigt följt detta ämne får jag nämna, att Hr von Hohenhausen har alldeles misstagit sig, när han trott att jag med den allmänna grundsats, jag uämnde, åsyftat något förfarande i afseende på staden Götheborg. Det har alldeles icke varit fråga om denna stad, som på sin hamn användt åtminstone 10 gånger den summa, som staden erhållit af stadsmedel, utan den af mig nämnda principen var den grundsats, som uttalades vid )1840 års riksdag, och hvars riktighet erkändes af dåvarande StatsUtsk., ehuru den i de fleste fall icke tillämpades. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Kott-Spel. > ts n l3 0 6- era OQ 3 fl) O O 3- Tobak. 3 O. nr <j~. roc n w L?o « P n. a cn SP‘>* <t> •a För Bränvin, > tre* s» Summa Afgift; (Ut, il» till Nfr 17 i Jiyung till RiksSt, Pr«t, igi7».i8iS. ytte Sami.) Förteckning öfver Afgift, som enligt 4 Art, af 1818 ars EeviIInings*Förordning kommer att erläggas till fyllnad i stället för Landtulls-ersättningen uti Län för är 18 För Landet __ N. N. Stad N, N. dito Beräknad Afgift efter 2 Art, Afgift 3 4 sk. pä Riksdalern för hvad i 2 Art, betalas. - Suihma p (Lif, Mm, till Nlr 17 i Bihang till RikjSt. Prof, iSr7_i8i8. jtte Sami.) * (i Summariskt Extract öfver hela Bevillningen efter 1818 ars Bcvillnings* Stadga uti Xiän för år 18 - * Enligt Längder och Sammandrag: Efter lista Art. _ a:dra dito . : . 3:dje dito _ 4:de dito __ _ S u m ma {Lit. N n, till Ntr 17 i Bib, till RilssSt, Prot. i8i7__i8iS« {IteSamlO Samma. Calcul öfver den af Riksens Hoglofl. Ständers Bevillning? - Utskott projecteradé Allmänna Bevillning ifrån I8I9 intill nästa Riksdag, 1 Art.- ' Afgift för Personer.