Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att hvad som i dessa mom. stadgas, är verkställbart, har erfarenheten visat, enär hufvudsakligen enahanda föreskrifter finnas i den ronde bränvins försäljning nu gällande författning. Beträffande det sista morn., ber jag att få anmärka, att det innefattar en föreskrift, som kan leda till de mest orättvisa följder. Man kan nemi. icke hindra en grosshandlare, att i första hand köpa af tillverkaren, och att på detta sätt från en Skånsk stad sjöledes införa flera tusende kannor bränvin. Han kan sedermera från en annan stad, t. ex. Gefle, i fall der finnes bränvin, äfvenledes erhålla flera tusende kannor, och när han fått allt detta bränvin, förvarar han det på sin stora källare och drifver grosshandel dermed. Om jag nu för mitt behof på min egendom köper ett parti bränvin, som öfverstiger 60 kannor, och transporterar det till denna egendom, så skulle jag icke få göra det, utan att nödsakas erhålla ett bevis öfver hvar detta bran - 144 Den 7 Oktober e. m. vin, hvilket jag at grosshandlaren köpt, är tillverkadt. Huru kan han lemna ett sådant bevis? Kan han väl med visshet säga, om det är tillveikadt i Gefle, i Skåne eller annorstädes? Huru är det möjligt, att kunna efterkomma delta stadgande? Det är ju att rent af göra försäljningen af varan, för att transportera den från en ort till annan, till en fullkomlig omöjlighet. Anda derhän har Utsk., genom sin fanatiska ifver att förhindra bränvinssupandet, kommit i lagstiftningsväg. Jag anser nu gällande stadgande vara tillräckligt i afseende pä de kontroller, som höra ega rum, för att erhålla visshet derom, ali det bränvin, som finnes i landet, också är inom landet ti 11 verkadt; det tillhör tullbetjeningen att vaka deröfver att, så länge import-tullen gäller för denna vara, den icke må från utrikes ort inkomma, och halden deruti icke lyckats, så kan man det icke hjelpa, när varan är af den beskaffenhet, att den är stämpelbar.
Förklaring oell ordres af d. 6 Nov. 1725, sedan Consuln Jonas Alström riktigt utbetalat den panteskilling, som Assessoren Giöthenstjerna i samma Kungsladugårds-ränta ägde, blifvit berna!te Consul Alström, efter behörigt af K. Collegio och StatsCont. med honom upprättad t contract under arrende upplåten, hafva R. St. jemväl berättat, det de i öfvervägande tagit merbemälte Consols under den då nyligen öfverståndne Riksdagen om förberörde Kungsgård gjorde ansökning. Och alldenstund han erbjuder sig till att tjena Riket med den erfarenhet han sig förvärfvat uti åtskillige nyttige verks grundliga inrättningar, såsom Manufacturiers och Länderiers rätta skötsel till landtculturens förbättrande i många mål, hvarmed lian redan en god begynnelse gjort* Riket jemväl deraf lärer framdeles finna sin stora nytta och förmån; fördenskull hålla R. St. före, det bör icke allenast Kungsgården Höjentorp med alla de lägenheter, appertinentier och förmåner, som derunder lyda och tillagde äro, samt uti det för detta med Consulen Alström slutna arrendecontractet införde finnes, utan lösen till perpetuelt arrende upplåtas honom, dess arfvingar och rättsinnchafvare, som vilja continucra planen till Kungsgårdens och dess ägors brukande och Schäfer i ets vidmagthållande, som berörde Consul anlägger, såsom ock derjemte stadigt behålla del uti Alingsås Manufacturi, utan ock arreridesumman, som för berörde Kungsgård årligen betalas bör, regleras efter den å Höjentorp år 1726 förrättade skattläggningen, utan någon förhöjning, samt Consulen Alström af samma arrende få innehål-, la så mycket som interesset sig belöper för dess förpantningscapital af 4,i66f d:r s:mt, så länge samma capital obetalt är: och hvad beträffar den moderation och eftergift, som Consulen A Iström söker på 1726 års arrendesumma, hafva R.
I>Ii,j:ls iXädlAa ^)>6l'l>illA unde, sl äl las, pä det lilldöili»t sammanliaiiA oe!> 6l,det i Döi lätliliiiAsväsenllet mä äsladkommas; dvadan, oell du, elulial l'ö,-sIi>A«m till ny allniäl, (iiviloell (5 ii»il>al-DaA redan underAätt AlanskllillA jeiuväl i DoiiAl. Najils IlÖASla Domstol, en omardetnin» likväl tolde loidius i vissa rlelai' al' dessa lörslaA, seideles n>ed r>sseenrle a <Ieli illnlel de senare arén vuilila ^lteili^uie eisalenllet ide dedolnirnrlet ul' lraAini om läin^liAaste sätiet :>tt :>l>välida 8t, als-läil-ielseiaia, IxonAl. N->j:t >>ä rlet sett i ljäder didillit Dikets 8täl>deis osvanderörde undelxiiliilyii llelilst.ö!liln: att lvoiiAl. Naj:t deslulit söioldna en DaA-DeiedninA al' tel» ständiAe Dedamntel' lör de ut' dikets 8länder utsedda ändamål ocd tcie att jemväl al'Alt'va undeidäniAt yttl.llide olver DörslaA lill DöilättninAiir, llllliin desamma al lvonAl. Nr,j:t i 8lals-Dädet slulIiAen i l^ädei' piösvas; alt duslitiie-8!iil8-Ni!>ist6i», säsuni Oidlöiande, jemte en annan Dedamot al' 8lals-Dädel, dusliliae-Oanrilei en oed
Sedan det uti 1853 års Revisions-Berättelse omförmälda byggnadsarbete vid nedra verkhuset å Tumba fortgått och afslutats i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det derom med Direktören C. Wallman upprättade kontrakt, utan att härvid någon väsendtligare anmärkning'förekommit; meri, under sedermera anställda försök, att sätta verket i gång, med dels ett par och dels tvenne par pådrags-öppningar, befunnits, i förra fallet, att med tillsats af lump i valskislan, icke ens en enda vals kunde hållas i gång, oaktadt någon skärning dermed ej kom i fråga, utan valsen tvärtom var så högt lyftad från underskäret, som det befintliga lättverket medgaf, samt i sednare fallet, att den med lump matade valsen väl igångbragtes och gick med vanlig hastighet någon stund, men att hastigheten derefter allt mer och mer aftog, så att valsen efter ungefärligen en half timmas arbete alldeles afstadnade; så hade Banko-Fullmäktige, jemte tillkännagifvande, det de ansågo nedre verkets försättande i ändamålsenligt skick icke, utan hinder för papperstillverkningens oafbrutna bedrifvande, kunna uppehållas af den tilläfventyrs långvariga tvist, som med entreprenören kunde uppstå i fråga om fullgörandet af de förbindelser, honom enligt kontraktet ålåge, hos Höglofl. Banko-Utskottet vid sednasle Riksdag hemställt, att, derest vid anställande ny undersökning af sakkunniga personer det skulle 75 utrönas, att den i nedre verket insatta turbinen ej vore användbar eller kunde på ändamålsenligt sätt skyndsamt förändras, Fullmäktige då måtte berättigas att, i turbinens ställe, låta anbringa ett öfverfallshjul af tjenligaste beskaffenhet — under iakttagande, alt, på sätt Banko-Utskottet vid 1850—1851 årens Riksdag föreskrifva, det till verkets drifvande tillgängliga vattenfallet komme att endast till sin dåvarande höjd begagnas, så att dertill skulle användas samma vattenqvantitet, som vid öfra Bruket, samt att få låta bestrida de för denna förändring erforderliga kostnader.
Denna origlighet hade äfven varit af Rikets Ständers Bevillnings-utskott vid sednaste riksdag insedd, då detLa Utskott, uti dess i förevarande fråga under den 2 Januari 1845 algifna utlåtande, yttrat, att ”då det synes vara lika bestämdt ”ulredt, att bevillning blifvit erlagd. af hela den. till de utrikes beskicknin”garne anslagna aflöning, som det är ostridigt, att sådant icke varit en följd ”af något stadgande i bevillnings-förordningen, utan endast härrört af sak”nad upplysning om de belopp, som till minister-staten från svenska statsverket rätteligen utgått, så, enär någon föreskrift, åsyftande befrielse från ”bevillning å den på Kongl norrska stats-verket belöpande andel af de ”utrikes beskickningarnes traktamenten, elier aflöning, icke lämpligen kunnat Bih. till R. I Afd. 8 Haft. 4 26 Kongl. Moj ris Nåd.
Vi betrlda ' e n farlig vag, om vi ftbsta s&amp; stor vigt vid tvdinget att lösa ett olidligt band, sedan langa Ar af elande gatt förut, att vi derför glömma att se till, det ingen af oss tvingas att knyta detta band, innan det kan ske med full frihet och sundt omdöme. Först och framst m&amp; samhallet, i hvad .p&amp; det beror, BB etalla sina lagar, att det steg, som afgör tv8 manniskors och val afven kommande slagtens öde, ej m&amp; tagas innan det sker i friliet, n2en under alnsvar. mena vi - hvad man har att lara af den blida Se, det ar Ragnis öde. Literatur. Märkvärdiga Kvinnor af Ellen Fries, Fil. Doktor, Stockhcrlm. Aktiebolaget Hiertas Bokförlag. ' Frihetens Sångar&amp;tt66 i Sverige p&amp; 1840-talet. (Gustaf Lorenz Sommelins. Johan Nybom. C. V. A. Strandberg. Vilh. von Braun. O. P. Sturzenbecker). Literaturhistoriska studier af Cecilia Holmberg f. BBath. Stockholm. Albert Bonniers förlag. Familjen Verle. En skildring af Hatilda Roos. Stockholm Alb. Bonniers förlag. Det literiira julbordet ä r som vanligt öfverfullt. Xen denna g %ng ar det ocksa historiska arbeten, och icke blott skönliterära, som ha utgifvits. Och tv&amp; af dessa arbeten bafva kvinliga författarenamn. Fröken Ellen Fries har skildrat " Mä~kvardigca Kvinnor ", Fru Holmberg f. BAith halg företagit sig att beskrifva 1840-talets skalder under den frko Orver Odd 1Anade titeln " Eb.ihetens aå~igariitt.~ Bagge dessa kvinliga pennor föras af vans blnder, och man ser] att, att det Br triigna forskningar, som ligga till grund f6r dem. Det l r de instruktiva böckernas lott att ofta förbises f6r böckerna med di&amp;- tade personligheter och handelser.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 2 eftermiddagen; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 68. Den 19 October f. m. 65 I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således beslutat, att BancoSedelns silfvervärde nu må bestämmas till 2f R:dr eller 128 skilliugar i sedlar för En Riksdaler i silfver efter 1664 års myntfot, eller 534t8öVö9oVo% ass bergfint silfver. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Måndagen d. t 9 October 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Herr Stråle, Nils Wilhelmy hade inlemna! följande, som upplästes, så lydande: Emot Högloft Ridderskapets och Adelns i plenum den 16 dennes e. m. fattade beslut, hvarigenom Statsoch Banco-Utskottens förslag om inrättande af en DepositionsRäkning blifvit afslaget, anhåller jag vördsamt, alt få anföra min reservation. 46 H. 5 66 Den 19 October e. m. Plurnlitetens omdöme i denna fråga syntes mig hufvudsakligen vara grundadt derå, alt hvad å DepositionsRäkningen kunde blifva insatt, ej skulle sammanräknas med Bankens öfriga reela fond; och att således depositionen skulle motverka denna fonds förstärkande genom silfveruppköp.
Med intet af dessa alternativ har jag funnit mig tillfredsställd , och måste således i den af mig anmärkta omständigheten reservera mig mot Uskoltels tillgörande.” Af Herr von Troilj Emil: ”Ehuru jag visserligen anser, att Riks-Slåndeus beslut i frågor, hvilka såsom denna blifvit af allmänna uppmärksamheten omfattade, föga bestämmas genom Utskottens tillstyrkanden, finner jag mig 19 Stats-Utskottels Utlåtande, N.p 4&7. dock böra anmäla reservation emot detta Betänkande, i anseende till deri ofullständighet i ämnets utredning, sorn förefinnes. Utskottet hade, efter mitt förmenande, bordt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet uppå, att ljuf vild frågan är erkännandet eller icke erkännandet af en utan deras Vetskap tillkommen gäld; att Riks-Rättens befattning med tillgöranden, seni med ifrågavarande skuldsättning synas eg a sammanhang är öfvergåendo och således endast bör verka uppskof med fattandet af Riketö Ständers definitiva beslut i hufvudfrågan, samt alt det är nödigt, dist Rikets Ständer förklara, huruvida Statens medel under tiden må användas till räntor och Öfriga omkostnader för gälden.” Uti denna reservation har Pierr Prosten Björkman instämt. Af Herr Biskopen Doctor Hedrén: ”Denna fråga, en af de vigtigasté yM innevarande Riksmöte, borde i min öfvertygelse hafva med mera grannlagenhet och välvilja blifvit besvarad, än som skett. Vid Riksdagens början, då bristen i Cabinetts-Cassan Begynie blifva mera allmänt bekant, och då icke långt derefter Stals-Ministern helt öppet för Stats-Utskottet förklarade denna brist vara verklig, med sista åren träffat anstalter till skuldens successiva dödande, hvilket ansågs kunna verkställas inom 5 h 6 år; så faun Siats-Utskottet lämpligt att, i stället för att låta Regeringen fortgå på denna berömliga Uusiiållsbana, tillstyrka indragning af en full fjerdedel af det anslag, soto till Minister-statén på ordinarie
Man torde här och der väl ha hört talas om, att så och så många kubikfot luft anses behöfliga för hvarje barn, att så och så stor fönsteryta är vilkor för tillräcklig dager o. s. v. Men icke mångenstädes anträffas insigt, huru vunnen erfarenhet i dessa afseenden skall med bästa framgång, men derjemte med minsta kostnad tillgodogöras, hvadan ofta händer, att med de bästa afsigter och med dryga utgifter icke ernås ett resultat, som med mindre uppoffringar kunde vunnits. Utskottet anser fördenskull såsom en vigtig och samhällsnyttig, samt i följd deraf påkallad åtgärd att på allmän bekostnad genom sakkunnig myndighet normalritningar eller planer för folkskolehus, jemte beskrifningar och upplysningar angående dervid följde grunder, upprättas och vederbörande jemväl kostnadsfritt tillhandahållas. Men härvid synes man ock böra stadna. Ty då det icke lärer befinnas möjligt att förutse alla de omständigheter, som, utan att leda till ifrågavarande hufvud ändamåls förfelande, likväl göra så väsendtliga ändringar i en föreslagen ritning nödvändiga, att denna sednare svårligen skulle igenkännas af den myndighet, som finge sig uppdraget att hålla tillsyn å efterlefnad af den föreslagna föreskriften, måste det vara otjenligt att ovilkorligen påbjuda ifrågavarande ritningars efterföljd. Den ena kommunen önskar förena under samma tak både skolhus och annan allmän byggnad, en annan kommun skulle kuQna till det förra ändamålet lämpligen inreda ett redan befintligt hus o. s. v. Att dervid lägga band på deras beslutanderätt, torde få anses desto mer obehörigt, som man ej har skäl att hos kommunal-styrelserna förutsätta annat än tillbörlig omtanka och nit för ifrågavarande angelägenhet. Och af sistnämnda skäl synes ock Utskottet det böra blifva tillfyllestgörande att endast bereda utväg för vederbörande att erhålla utan kostnad lämpliga förslag till skolhusbyggnad, hvilka säkerligen komma att med begärlighet emottagas och äfven tillämpas om ock med sådana nödvändiga förändringar, som af lokala eller andra förhållanden påkallas.
Till följd häraf anmälde också interimsstyrelsen för det sedermera oktrojerade bolaget, i en den 30 i samma månad till Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, att bolaget låtit verkställa erforderliga undersökningar och arbeten samt gjort sig beredt till den föreskrifna fullständiga arbetsplanens ingifvande så snart bolaget blifvit genom erhållandet af den sökta oktrojen berättigadt utföra jernvägsanläggningen. Men ehuru bolaget, såsom nyss är anfördt, den 13 November erhöll sitt privilegium och »allt detta», såsom i Kongl. Maj;ts nådiga bref den 17 December 1852 förklarades, »kunnat grundlägga ett skäligt anspråk, att »bolaget ofördröjligen derefter skulle framlägga fullständig arbetsplan, ora icke för »hela vägsträckan från Köping till Svartå, åtminstone för en betydligare del deraf,» inkom först den 11 December från Direktionen en så kallad plan för anläggning af bibana från Örebro station till Skebäcks lastageplats invid Hjelmaren. Denna plan blef samma dag till Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen remitterad; hvarefter Styrelsen 2:ne dagar efter remissens meddelande afgaf sitt underdåniga utlåtande häröfver, hvilket innefattade åtskilliga anmärkningar emot samma plan. Oaktadt således
Jag vill dock ej bestrida BancoUtskts beräkning, som utan tvifvel är den riktigaste, ehuru den strängaste; min mening är blott, att skäligt afseende på depositionsmedlens beskaffenhet bör göras vid åtgärderna till metalliska fondens förstärkning och vid lånerörelsens handhafvande, så att öfverdrifven försigtighet, lika skadlig som en blind säkerhet, ej må föranleda till onödiga kostnader för silfveranskaffning eller till sträfhet i Bankens utlåningar. 2:0 I princip borde ej ett visst minimum för metalliska cassans förhållande till sedelstocken i förväg bestämmas, utan sådant öfverlemnas till en klok Bankstyrelses omsorg. Vid öfvergången till ordning i myntväsendet torde dock en dylik bestämmelse vara nödvändig och nyttig; den är i alla fall, såsom Utsk. riktigt anmärker, öndamåisenligare än den vid sista riksdag bekymmersamt antagna af ett visst förhållande vid utvexlingens början utan någon föreskrift för framtiden. Deli 5 Maj f. ra. Vid den föreslagna proportionen af 2 till 5 bör för tydlighetens skull tilläggas: af sedelstockens silfvervärde efter roy n t bestå m ni n gsg ru n den. Denna proportion af 2 till 5 är visserligen högre, än en sedelbank under vanliga förhållanden anses behöfva för att vid anfordran inlösa sina sedlar; det torde dock i böljan af Bankens nya verksamhet vara bättre alt fastställa den för hög än förlag, och jag tillstyrker, att den må antagas, helst efter denna grund Bankens nu ägande silfverfond af omkring 6,600,000 r:dr skulle kunna bära en circulation af 44 millioner r:dr b:co, så att, under en väl ordnad lånrörelse, sedelstocken kunde successive betydligen ökas utöfver dess nuvarande belopp af omkring 34 millioner, depositionerna inberäknade.
Tre Stånd hade således bestämdt beslutat, att frågorna skulle skiljas, och R. o. Ad. hade i sjelfva verket fattat enahanda beslut, då Ståndet beslutat, att indragningsmagten må upphöra och juryinrättningen bibehållas; i följd hvaraf, och då alla 4 Stånden således i denna fråga voro ense, R. o. Ad. förklarade sig finna, att R. St. beslutat, att de grundlagsändringsförslag, hvilka i anledn. af det nu förevar, målet komma att blifva hvilande, skola anses såsom särskilda, af hvarandra oberoende förslag. Utsk:s förslag i i:sta punkten hade af R. o. Ad. samt Presteoch BondeSt:n blifvit lemnadt utan anmärkn. och således godkändt enligt 56 § Reg.F. BorgareSt. hade förklarat, att ordalydelsen ogillas och bör förtydligas. Sedan Utsk. likväl sedermera uti memor. fi:o 58 uppgifvit den af Utsk. afsedda redactionen, förmodade R. o. Ad., att V. BorgareSt. torde låta sin anmärkn. förfalla, i hvilket fall, såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag, skulle komma att hvila följande förändrade redaction af ingressen till Tryckfr.förordn.: "Vi efterskrifne i berörde "grundlags 86 §, att med tryckfrihet förstås hvarje Svensk Den ia Februari e. ra. au ”mans rättighet alt, utan några af den offentliga magten i "förväg lagda hinder, utgifna skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, "och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om det"ta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara all"mänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning; altså, och "med hänsigt &c."
Riksdag begärda statsanslaget till en jernväg emellan Städerne Gefle och Fahlun, under vördsam anmälan alt framdeles, under Riksdagens lopp och så snart sig göra låter, fullständiga - Den 31 December f. m. 305 diga kostnadsförslager, kalkyler och ritningar med afseende på denna bana, skola blifva lill vederbörlig granskning inlemnade. Om remiss till StatsUtsk. anhålles vördsamligen. Begärdes på bordet. Hr af Geyerstam, Carl, upläste följande motion: Det måste vara, både i fmanciellt och statsekonomiskt hänseende, oriktigt att utkräfva större skattebidrag än för statsutgifternas bestridande erfordras, helst i ett land, hvarest, i anseende till naturförhållanden och kommunikalionsmedlens beskaffenhet, produktionen fordrar ett större förlagskapital. Då fördenskull en ökad folkmängd och en stigande industri ständigt öka statsiukomslerne, åligger det representationen och Regeringen att, i mån af denna tillökning förminska öfrige skattelitlar och jemna de bördor, som, frän tider af mindre gynnsamma förhållanden, hårdare trycka den ena än den andra samhällsklassen samt tillse, att icke alltför stora öfverskott indragas i Statens kassor. Denna upgift, så enkel den än synes vara, möter likväl mången svårighet, dels uti fasthållande vid gamla fördomar, dels i obenägenheten hos många ali eltergifva någon skatt, vid hvilken man anser folket hafva vant sig, och således utgör såsom en skyldighet, öfver hvars tyngd man ej beklagar sig. Uti Kongl. Propos:n ang:de Statsverkets tillstånd och behof äro de ordinarieeller ständige slatsinkomslerne beräknade till ett årligt belopp af R:dr 4,700,000. de extra ordinarie Statsinkomsterne eller bevill -ningsmedlen » 6,962,000. samt restantierne till » 130,000. Tillsammans ll:dr 11,792,000. Dessa beräkningar torde kunna rättas och lämpas efter tidsomständigheterna och det kända resultatet af nästföregående Riksdagars statsregleringar.
Den 19 September; upprätta diarier, utmärkande ieke allenast de ledamöter af R. o. Ad., som, utan anmäldt och bestyrkt laga förfall, från sammanträdena uteblifva, utan äfven dem, hvilka antingen ankomma för sent eller bortgå för bittida, samt alt af dessa diarier utdrag för hvarje vecka må från Utskjn till R. o. Ad. insändas, innan den nästpåföljande Måndagens afton; och 2:0 att då, på sådant sätt, en elier liera uts'k:sledamöter af R. o. Ad. befinnas hafva första gången förfallolöst från Utsk:s eller Afdelnings sammanträden sig afhållit, försummelsen må den eller dem, sorn vederbör, inför R. o. Ad:s prot. af Landtm, förehållas, samt att, då ledamot dermed andra gången beträdes, han må genom Ståndets beslut förklaras hafva, för den riksdagen, förverkat R, o. Ad:s förtroende; hvarefter det må åligga Hrr Eleetorer att annor ledamot i hans ställe genast invälja. Att denna motion måtte remitteras till Ridd.Utsk., alt skyndsamt sig deröfver utlåta, derom anhåller jag. Hvarefter Frih. Boye muntligen tilläde: Till R. o. Ad:s eget bepröfvande öfverlemnar jag att uppställa andra och bättre correctiver, än dem jag föreslagit; men behofvet af sådana anser jag gifvet, ty det må väl synas hardt, att hela Ståndet skall vara blottstäldt för Medståndens klander derföre, att 20 ä 3o ledamöter försumma sig. Man kan väl säga, att det såvida kan ti 1 fräknas hela Ståndet, som genom dess val sådana ledamöter blifvit utsedda, hvilka icke iakttaga sin pligt.
Statens pligt är att i möjligaste mån befrämja alla sina medlemmars välstånd, synes häraf följa att, då, i följd af den rigtning samhälls-förhållandena antagit, alla qvinnor ej blifva i tillfälle att verka inom den krets och för det kall, dem naturenligen tillkommer, och der af deras verksamhet de rikaste frukter kunna skördas, Staten bör i stället, i den mån det kan väl stå tillsammans med ändamålet af dess framåtgående i andlig och materiel utveckling, lemna utväg åt qvinnan att bereda sig den förbättring i ekonomisk ställning, hvartill hennes anlag och insigter kunna berättiga henne. Det Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 147. 13 Det ligger likväl i sakens natur att en del befattningar icke kunna af qvinnor lämpligen skötas, då deremot andra äro af beskaffenhet att af dem lika väl, som af män, kunna bestridas Hvad angår förslaget att använda qvinnor vid Postverket, så finner Utskottet, med afseende å postväsendets nuvarande organisation, sig för närvarande icke böra sträcka sitt tillstyrkande derhän att postexpeditioner må uppdragas åt qvinnor, och i betraktande af de särskilda olikartade förrättningar, som åligga klockare, anser Utskottet ej heller skäl att förorda qvinnors antagande till dylika befattningar; hvaremot, i Utskottets tanke, qvinnor skulle med fördel kunna användas vid mindre telegrafstationer samt till bestridande af organist-tjenster; och då, enligt hvad ofvan blifvit nämndt, qvinnor redan äro berättigade att antagas till lärarinnor i folkskolor, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i nåder utfärda författning, hvarigenom qvinna berättigas varda antagen att förestå organist-befattning, der denna icke är förenad med klockaresyssla, samt att erhålla tjenst vid telegrafstation, såvida betyg företes om er forderlig skicklighet för bestridande af ifrågavarande befattningar. Stockholm den 3 Augusti 1860.