Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eevillnings-Fdrordriingen, förbjudas nedsätta, men tillåtas höja ett uppgifvet värde, hvarföre ock Motionairen, under anförande af åtskillige anledningar dertill, att dessa värden för högt uppgifvas, föreslagit, att Taxeringsman, då ett sådant fall inträffade, skulle i Taxerings-I.ängden anmärka det värde, de ansågo larnpligare, och att sedermera, i alla Attester om Bevillningsvärden, dessa borde på det sätt upptagas, att egarens uppgift blefve grunden för Bevillningens utgörande, men Comitéens uppskattning gällande vid alla de tillfällen, der afseende på Bevillningsvärdet vore genom Författningar och Instructioner föreskrifvit. t) De uti lil Art. 2 §., 35 och 17 Mom. af 1823 ars Bevillnings-Förordning intagne stadgauden derom, att Domare skola till Härads* ■s6 Bevilln^Vtskottets Betänkande N:o 7, Skrifvare insända förteckningar öfver försålde Fastigheter och derföre utfäste Köpeskillingar och att Köpehandling, om så fordras, bör företes, äfvensom att sådane köp borde tjena Taxeringsman till ledning och jemförelse, hafva varit föremål för anmärkningar af Herr Georg von Heyne, som sökt ådagalägga olägenheterne vid sistnämnde föreskrifts efterföljd, och under yrkande, att öfrige bestämmanden i detta fall ,voro tillräckliga för att åstadkomma en tjenlig Värdering, föreslagit uteslutandet af ofvannämni de öfverklagade st ad gändin från en blifvande Be* yillningS'Förordning. k) Allt afseende, vid värdens bestämmande, uppå Brandförsäkrade åbyggnader på Landet hafva Herr von Qvanten, Carl, och Herr B. H. Santesson ansett böra försvinna, den förre på den grund, att sådane ej lemna sina egare hy. ra eller afkastning; i grund hvaraf Motionairen begärt den förändring af lil Art. 3 §. 16 Morn, att åbyggnader måtte åsättas värde efter afkastning och ej efter köpeskilling eller brandfors säkring. /)
Herr Ekholm förklarade, alt som han förmodade att vid delta betänkandes föredragning i dg respektive Riks-stånden den vanliga erinran skulle komma alt framställas, alt då ibland de mångfaldiga ärenden, hvilka i Siats-Rådet blifvit behandlade under den period, sorn utgjort föremål för Konstitulions-Utskoltets granskning, endast några få enstaka Rådgifvare-åtgärder blifvit anmärkte, sådant borde fördelaktigt vittna om beskaffenheten deraf i allmänhet, men Utskottets anmälanden deraf bära stämpeln af småaktighet, det likväl borde upplysas, att ett vida större antal förekomne mål och ärenden ådragit sig Utskottets uppmärksamhet, men dels igenom och dels ulan votering kommit att förfalla, ehuru reservanten, för sin del, ansett desamma äfven hafva bordt anmälas till Rikets Ständers kännedom. Herr Ii o/is t/lii t i o na-(J/x k o t ((‘Is Memorial IS’: a II. (55 Herr Friherre Saltza liar velat tillkännagifva, att lian icke varit närvarande, då Utskottet latlat beslut rörande 12:dra och 11:le punkterna; Herr Tersmeden, alt lian icke öfvervåld besluten i 3:dje, 4:de, 5:ta, 7:de och 8:de punklerna; Herr Munck af Rosenschöld.
Hon öppnade dörren till ett innanföre befintligt mindre rum; men den lefvande tafla, som här mötte hennes blick, var föga egnad att gifva lugn åt det förut upprörda tillståndet. På en soffa midtemot dörren satt fru von T – i den smakfulla baldrägten, och framför henne ryttmästaren, med det ena knäet böjdt mot golfvet, i hvilken ställning han mottog något, som hon räckte honom, och derunder eldigt tryckte hennes hand till sina läppar. Huruvida detta uppträde kunnat bibehålla eller förändra sig, är outredt; ty vid det buller Julie förorsakade, reste sig ryttmästaren hastigt, och med detsamma blef fru von T– varse friherrinnan. Men denna dam var icke af det slaget, som låter oförutsedda omständigheter bringa sig ur fattning; i den mest förtviflade ställning förblef hon alltid en fru af verld. Hon steg hastigt upp, gick med mycket behag emot sin gäst, helsade vänligt, och sade helt okonstladt: ”Så lagom ni kom, min söta friherrinna! Se huru jag smyckat er man” (hon pekade på en blomsterbukett, hvilken ryttmästaren höll i handen) ”med en billig gärd af min tacksamhet, för hans sinnrika uppfinning med taflorna, och jag måste tillstå, att jag funnit få män, som, efter deras inträde i äkta ståndet, ännu visat denna böjelse för ridderlig artighet, som är en mans prydnad.” Härunder hade ryttmästaren återvunnit nog fattning, för att liksom fru von T– behandla saken som ett tillfälligt skämt. ”Just det förhöjer min triumf, att min Julie är vittne dertill,” sade han med ett tvunget leende, i det han fäste buketten vid svärdsorden på sitt bröst. ”Min hustru och jag hafva gjort det till en lag för oss att aldrig visa svartsjuka öfver småsaker. Hon vet,” tillade han blidkande, då han såg, att den skämtsamma tonen ej ville omstämma det stolta uttrycket i hennes drag, ”att hon likväl är min verkliga och enda herrskarrinna.” Dessa ord hade icke förfelat den åsyftade verkan på Julies hufvudfel, om icke ett nog tvetydigt leende på fru von T–s läppar kommit hennes kinder att glöda af förtrytelse.
Ett härmed instämmande Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen ffan Jemtland Anders Nilsson till Hederwärda Bonde-Ståndet den 12 sistledne Maj inglfwit, med den tilläggning, att de Conventioner, som härom komma alt upprättas, icke matte grunda sig pä äldre Författningar, utan pä nu »varande förhållande och de sämjor, som blifwit »vidtagne, och att en Committee matte warda förordnad t hwarje Landsort af bepröfwade och owäldige Män, som, i brist af äsämjande, agde färesta och bestämma willkoren, ä ömse sidor, efter rättwisa och billighet, för att sedermera »vederbörligen pröfwas och afgöras. Detta Memorial har derefter till Allmänna Besvärsoch EconomieUtskottet bliftvit remitteradt, som sitt Betänkande deröfwer den > Julii derpå följande afgifwit, deruti Utskottet ji anseende till de olikheter i Presterskapets Löningssätt, som a särskilda Orter inträffa, ansett, det några bestämda grunder ej kunde af Utskottet uppgifwas, utan är Medes tillstyrkt, att hos Kongl. Mast underdånig anhållan matte ske, om Desi Nådiga medwerkan till sadane friwilliga Contracters uppgörande, a de Orter, der de icke blifwit ingängne, och alt, till ändamålets desto säkrare winnande. Bihang. Kongl. 2si4 Den 10 Augusti. Kong!.
Till följe häraf hafwe Wi welat kalla dem, som, w>d nästkommande Lagtima Riksdag, i grund af deras lagliga rätt, eller efter föregänget orden, teligt wal, böra i Radslagen och Beslut n del. taga att i Hufwudstaden den Femtonde Nowem. ber är 1815 sig inställa; äliggandcs wederbö. rande, att Mla sig till noga efterrättelse hwad Riksdags.Oro-Ningens 11., ,2, iz.. 14 , 15., 18., 22. och -7. §. i afseende pä Riksdags, manna-walen,^Fullmagternes behörighet och öf. ritze hithörande, omständigheter föreskrifwa. Till yttertzrera witzö, att Wi allt detta före. skräna beslutrt, förarskedat och bewihat, bäfwe Wi samtelige Swea Rikes Ständer welat rmd Mära 9?amn5 och Insegels underlättande sädant styrka ckch bekräfta, som skedde i Stockholm den Tolfte dagen t Nowember^ mänad Äret efter Christi Börd det Ettusende Ätlahundrade och pä det Tionde. Förtekning 'ti Alphabetisk Ordning UPPL Handlingarne i Bihanget till RiksStändens Protocoll wid Urtima Riksdagen i Arebro, Är iZio. St Stkholm »8r5, Tryckt hos hentic kciuxt, KonglBoktryckare. Allmänna Befwärs. och Oeconsmiä.Utfksttet; Betanlandcn, Memorial och Protocolls-Utdrag: Om Handtwerks-Eesällernes förande under Tjrnstehjons» Stadgan. I. B. p. Z52. III. B. p105. Om skyldigheten för alla att deltaga i wärdén af de fak» tige, samt rörande en serskild i detta afseende upp» kommen fraga. IB< p. z85> III.
Besv. och Ekon.-Ut*k:s Bet. m. m. N:is 161, 193, 194 och 197.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858, anhållit att E. K. Maj:t täcktes låta genom sakkunniga män ej mindre upprätta förslag till författning om Lands-Ting, eller en länen omfattande Kommunalrepresentation, än äfven i sammanhang dermed öfverse de, angående menighetsstvrelse så väl på landet som isynnerhet i städerna gällande författningar samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd deraf, kunde varda utarbetade; och en i anledning häraf förordnad Kommitté till E. K. Maj:t inkommit med underdåniga förslag till Förordningar l:o. Om Kommunalstyrelse på landet, 2:o. Om Kommunalstyrelse i stad, 3:o. Om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd, och 4:o. Om Lands-Ting, med redogörelse uti särskildt Betänkande för de grunder och skäl, som bestämde innehållet i hvarldera af dessa förslag, så har E. K. Maj:t, jemte nådig skrifvelse den 4 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o •/86. 30 December 1859, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat ifrågavarande Betänkande och Förslag, och få Rikets Ständer nu afgifva underdånigt yttrande öfver de trenne förstnämnde af dessa författningsförslag. Den första vigtiga grundsats i de Kommitterades förslag, som tillika innebär en vigtig förändring af nuvarande förhållanden, är de kyrkliga angelägenheternas särskiljande från de borgerligt-kommunala och hvarderas öfverlemnande åt sin särskilda stämmas handläggning.
sin kunde hoppas för vår lilla blyga Gertrud. Han är rik, adelsman, fideikommissarie... PROFESSORN. Partiet är briljant, mer briljant än vi någon glömt att försäkra dig om den saken, du? HILMA. och, och hederlig karl. Ja, kanske att du intet skäl att tro motsatsen. Naturligtvis är han hederlig karl. Det fins PROFESSORN. Hvarje skäl måste vara grundat på kunskap, eljest blir det inte ett skäl, utan endast en indiförskaffat mig denna kunskap. viduel förnimmelse. Det förefaller mig, som jag HILMA. idealerna ännu en stund . Hvad menar du? PROFESSORN. Försök, min vän, att slita dina tankar från ker i fickorna). Jo! se här! (Lemnar Hilma ett bref). Ett bref! Från hvem? HILMA. Jo, nu mins jag ! Men hvar är det? (sö- Från sqvadronchefen. PROFESSORN. HILMA. Har du skrifvit till sqvadronchefen? Ja. (Går försjunken i grubblerier fram och åter). Han är i sanning oberäknelig. (Läser:) »Det gläder mig att på Er förfrågan kunna Herr professor! HILMA (afsules). PROFESSORN. gifva ett det mest tillfredställande svar. Ehuru något exentrisk och bortskämd, är kapten Sixten Björnklo en man, åt hvilken ingen far behöfver tveka att anförtro sin dotter. Regementet sak nar i honom, icke allenast en god och hjelpsam tag herr professor etc.» kamrat, utan också en verklig gentleman. EmotNå, det var ju lugnande. skjuta frågan å sido och egna mig åt mitt argot... Jo jo, vänta! Det var ännu något... Hvad var det...? HILMA. Ja, visserligen lugnande. Nu kan jag få PROFESSORN. bete, utan att störas af tanken att jag glömt nå- Kanske något om Olof? tala med Olof om hans förflugna förslag att öfvergifva sina studier. HILMA. Mycket riktigt, mycket riktigt. Jag måste PROFESSORN. ändra sig ännu en gång. Förflugna förslag sakna ofta grund.
Desi Nädiga godtfinnande och till Statens bästa fördel förordna, hwarwid i afseende ä afwerknings qvantum af spannemäl i jemförelse med desie städers inantalsstrjfne perfondr, samtpan» nornes storlek samma förhållande och grunder komma att tjena till efterrättelse, som för de öfrige städer arv fastMdte. 19:0. Den 9 Iulii. 121 iy:o. Ifrån nyssnämnde z:ne staders lager af bran» win bör icke saljas mindre än en half ankare ät hwar köpare, hwadan nägon utminukering > smärre partier eller rättighet till kroghällning för desse brännerier icke fär äga rum. 22:0. Med undantag af gastgifwerier och ftattlagde krogar, hwarmed förstäs sädane, som hafwa serskild jordeboksränta stg äsakt, och lika med gästgiswe» rierne icke kunna belagas att sälja bränwin; böra alla krogar pä landet pä det strängaste wara förbudne; men enär pä nägvt ställe i afseende pä rörelse eller andre behof, det skulle anses oundwikeligt eller nödigt, akt en krog eller näringsställe skulle tillätas bör en sadan icke fä wara närmare belägen kyrka, stad, gästgifweri eller skattlagd krog an en half mil. Ester föregången undersökning wid Tings-Rätten, åge Konungens Vefallningshafwande att om nödwändigheten af en sädan krog eller näringsställe sig utlaka, men bör underställa sitt Utslag Kammar-Collcgii bepröfwande förr än rättigheten fär gagnas, om den as Konungens Befallningshafwande blifwcr tillstyrkt. 21:0.
I afseende på desse förpantade Räntor har Kammar-Collegium tillika anfört, att om på sätt uti Collegi relationer till 1762, 1765 och 1769 arens Riksdagar blifvit föreslaget, utan att likväl någon åtgärd derå följt, samma Räntor kunde, mot 3 Procent, såsom Rikets Ständer år 1756 skola beslutit, inlösas, skulle Kronan deraf få sa mycket större fördel, som Hemmansräntorne i Ångermanland 620 D:r 29 öre innehafvas såsom Interesse ä 6 procent, och ofvannämde 70 Tunnor Tionde Spannemål ä 5 procent samt Lappmarksräntan utan förvandling i Vesterbotten ä 4 £ procent; hvaraf således skulle följa, att dessa Räntor med tiden kunde Kronan utan någon lösen tillfalla, enär förvandlingen och Markegång», prisen observerades, och det Interesse, som öfverstege 3 procent, komme att afskrifvas på förpantnings-Capkalen , hvilka såmedelst småningom skulle försvinna. I öfrigt har Kammar-Collegium tillkänna gifvit, att den Svenska Kronan tillhöriga Tyska 176 Bettini, om Kronans förpant. Hem. o. Lägenh! Provinsen Herrskapet Vismar^ med Staden samt Amterne Poel och Neukloster Districtet, jemtö alla inom berörde område befintlige Slott, Kö" pingar m. m. blifvit genom en i Malmö d. 26 Juni 1803 sluten och d. 26 derpå följande Juli ratificerad Convention, upplåtne under förpantg ning på 100 år till Hertigen af Meklenburg emot en pantskilling af En million 250,000 R:dr Hamburger B:co.
Antingen skola dylika klagomål fullföljas hos Konungens befallningshafvande eller i ordentlig vade - 8 Lag-Ulskollcts Betänkande, N:o 98. väg. Om häradshöfding med tvenne gode män verkställer värdering, eller Konungens befallningshafvande utnämner värderingsmän, hvarom 6 Kap. 1 och 4 §§ Utsökningsbalken handlar; huru skall den missnöjde sig då förhålla? Eller skola de klagande vara tvungne att med tredje värderingen, eller den Konungens befallningshafvande tillförordnat sig åtnöja? Då dessa omständigheter verkat till olika öfvertygelse, och ämnet är af hög vigt, för att en gång för alla få med säkerhet afgjordt till framtida efterrättelse, torde detsamma böra öfverlemnas till Rikets Höglofl. Ständers Lagutskott, för att undergå vederbörlig beredning och sedermera af Rikets församlade Ständer behörigen pröfvas.» Utskottet, som till granskning förehaft detta memorial, har deraf ej kunnat hemta anledning att föreslå någon åtgärd å lagstiftningens sida. Hvad motionären afser med en nödig och nyttig jemförelse emellan 12 Kap. 7 § Arfdabaiken samt 6 Kap. Utsökningsbalken, derom lemnar memorialet icke någon klar redogörelse. Visserligen sammanhänga dessa lagrum i så måtto, att sedan i det förstnämnda är vordet stadgadt att, om en fastighet fallit i arf till flere, utan att kunna delas eller klyfvas, den, som större delen äger, må lösa de andre ut efter laga värdering; så har i 6 Kap. Utsökningsbalken blifvit föreskrifvet huru fast gods värderas skall; men antingen dessa lagrum betraktas hvar för sig eller i sammanhang, kan Utskottet icke deri upptäcka någon sådan otydlighet, som påkallar lagstiftarens mellankomst. Det måste dock medgifvas att, derest man i samma lagrum vill söka bestämmelser för behandlingen af frågor rörande besutenhet, man ej kan undgå att finna sig otillfredsställd; men sådant härflyter likväl icke från någon lagens ofullständighet, utan derföre att man på orätt ställe sökt ledningen för en dylik behandling. Rerörde frågor äro till naturen rättstvister och böra följaktligen såsom sådana behandlas.
Utskit yttrar pag. 34: »Af dessa förhållanden anser Utsk:t klart framgå, att Noriges Grundlag af d. 4 Nov. 1814 tillkommit genom underhandlingar mellan Sverige, å ena sidau, representeradt af dess Konung genom hans Kommissarier, och. å den andra, Norige genom dess Storting, att de mera vigtiga af de, stadganden, som rörde båda länderna, blifvit med afs:de på det inflytande, dessa kunde hafva på'Sveriges grundlagar, hanskjutna till B. St:rs pröfning, och, till följd af dessas beslut, intagna i en särskild HiksAkt, hvars bestämmelser icke kunna utan B. St:is bifall andras; men att de, flera stadganden i Noriges Grundlag, hvilka äro af beskaffenhet att röra äfven Sverige, utan att dock hafva fått plats i BiksAkten, härigenom icke förlorat sin egenskap att vara mellan Sverige och Norige aftalade föreningsbestämmelser, och att följaktligen, ehuru ej egande sammanhang med Sveriges grundlagar och derföre ej, såsom konstitutionel! unionela stadganden, B. St:rs beslutande-rätt underkastade, dock såsom uuionsbestämmelser e kunna utan samtycke från Sveriges sida uphäfvas eller förändras på sådant sätt, att Sveriges rätt derigenom H. IV. 15 22S Den 17 Mars e. m. minskas.» Då Utsk;t här säger, att »Noriges Grundlag af d. 4 Nov. 1814 tillkommit genom underhandlingar mellan Sverige, å ena sidan, representeradt af dess Konung genom hans Kommissarier, och, å den andra. Norige genom dess Storthing» — så innebär detta påstående, enligt min öfvertygelse, ett lika väsendtligt som betänkligt misstag. Kommissarierna representerade nemi. vid detta tillfälle ingen annan än Sveriges dåvarande Konung, och denne ingen annan än sig sjelf, i egenskap af Noriges Konung, i kraft af Kielertraktateu. samt af Norsk Thronkandidat, til! följd af sitt eget begifvande. Det ,var icke Sverige, som här kallades att regera öfver Norige och att der utöfva några jura regalia.
Och måsåsom en följd häraf ingen till BancoFiscals-tjensten framdeles befordras, utan med förbindelse ati lemna annorstädes innehafvande tjenstebefattning. a to I händelse Banco-Utskottets, i dess Betänkande N:o 90, ibland annat gifna förslag, att de så kallade Flvitstämplarne på Bankens sedlar skulle efterhand helt oell hållet afskaffas, varder af Rikets Ständer godkändt, uppstår deraf för Bankens nu varande Medaljör , hvilken redan år 1818 blifvit vid Verket antagen, och är icke med Constitutorial utan med verklig Fullmagt försedd, den påföljd , att de inkomster han, jemte lönen, ej utan anledning, trott sig kunna, för sin egen jemte familjs bergning, påräkna i arbetslöner för hvitstämplingen, kom - 16 Banco-Utskottets Memorial N:o. lis. ma atl med hvarje år betydligen aftaga, och innan kort alldeles upphöra. Banco-Utskottet har val icke kunnat betrakta Medaljörens förhållande till Banco - Verket under den synpunkt, som skulle han ega något egentligt rättsanspråk på ersättnings åtnjutande vid förlust af blott sådana tillfälliga iriJ komster, som utgjort betalning för förrättadt arbete, och äfven under förflutna tiden upp. gått till ganska olika belopp, det ena året i jemförelse med det aridra ; men då det emedlertid synts Utskottet, att, så vidt ske kan* tiågot deltagande bör egnas åt en äldre person med familj , hvilken, på sätt här skulle inträffa, genom en af honom hvarken beräknad eller på något Sätt vållad total förändring af de förhållanden, hvarpå hans ut-* komst till hufvudsaklig del sig grundat, försättes deraf i mistning; har Utskottet funnit sig ega giltig anledning, att till Rikets Stäär ders benägna bifall hemställa; att, i händelse Bankens nu varande Medaljör G.
Uppå härefter, till följd af nyssomförmälde yrkanden, framställda särskilda proposrr, afslogs det af Hr von Koch föreslagna, ofvanomnämnda tillägg, samt biföllos §rns samtliga momrter, endast med undantag af örte momrt i afdelningen litt. b), som erhöll den af Hr Fåhraeus föreslagna lydelse. § 26. Gr. Mörnerr Denna § visar äfven, hvad jag vid de föregående §§:na anmärkt, nemi. att sådane upgifter, som blott hvart tredje år komma i fråga att tillämpas, likväl böra årligen afiemnas till den komité, som då skall sammanträda, men hvil - Den 16 Maj f. m. 155 ken det icke tillkommer att vidare handlägga desamma. Det står vidare i §:n, att dessa upgifter skola inom stadgad tid aflemnas. Då det är fråga om upgifter, som först 3 år sednare skola tillämpas, tyckes det mig vara öfverflödigt och till intet gagnande, om dessa upgifter inkomma inom den bestämda tiden af Mars månad eller icke, helst de sedan skola hvila hos Kronofogden eller i något arkiv under en tid af 3 år. Genom detta hopsamlande af upgifter under en tid af tre år, kunna en massa handlingar komma att begrafvas, hvilka möjligen kunna för den komitén, som vid de 3 arens förlopp sammanträder, hafva värde. Skola nu således handlingar årligen insamlas, för möjligheten deraf, att de efter 3 års förlopp kunna komma till nytta, så bör man åtminstone meddela bestämd föreskrift om att dessa upgifter under tiden förvaras och sedermera tillhandahållas den på 3:dje året sammanträdande beredningskomitén, då de kunna, behöfvas. Jag skulle således tro, att ett förtydligande af denna § vore nödigt, och får derföre anhålla om dess återremitterande till Bevilln:s-Utsk:t. Återremitterades. § 27. Hr Hjärne: Yid denna Bevillnings-stadgas upgörande har man sökt att hufvudsakligen göra sådane förbättringar, hvarigenom Beredms-komitéerna skulle erhålla en säker grund för bevillnings påförande och en kontroll mot oriktiga upgifter. Dessa förbättringars åstadkommande är det, som denna § egentligen åsyftar.
Utskottet har således endast ansett sig böra föreslå de stadganden, sorn funnits nödige för att bereda möjlighet att, oberoende af ett sådant samfäldt bifall, lossa en fastighet från inteckning, hvarföre den gemensamt med andra fastigheter häftar; b~) att början af 18 §• klart uttrycker, att denna §. endast afser ett närmare bestäm, mande af serskilde intecknings-eller fastighetsegares rättigheter och ansvars-förbindelser sins emellan, i de händelser, då, utaf gemensamt intecknade fastigheter, en eller annan å samma tid, eller sedan, blifvit serskildt intecknad, eller kommit i serskild egares hand, samt att de härom föreslagna bestämmelser desto mindre ega ringaste sammanhang med eller inflytande på förhållandet emellan de borgenärer, som hafva intecknade fordringar, och Lag~ Utskottets Utlåtande N:o 105. 37 och de, hvilka sakna en slik företrädesrätt, sorn oprioriterade fond ring sega res anspråk a köpeskillingen för försåld intecknad fastig* het, emot tydliga innehållet af 17 Cap. 9 §. Handels-Balken, icke kan inträda förr, än alla i fastigheten intecknade fordringar guldine blifvit; c) att ändamålet med lagförslaget i det hufvudsakligaste förfelas, derest försäljningssumman, och icke taxeringsvärdet, antages såsom allmän grund för bestämmande af de serskilda fastigheternas ansvarighet för den gemensamt intecknade gälden, emedan, i sådant fall, endast genom alla fastigheternes försäljning å offentlig auction kunde utrönas, för huru stor andel hvardera borde ansvara, och således icke genom inbetalning af viss andel af gälden en motsvarande del af panten från inteckningen lossas; d) att, då således en allmän bestämnings, grund måste anta>gas, svårligen någon säkra re torde finnas, än Kevillnings-taXeringsvärdet, hvilket, om än någon ojemnhet eller olikhet deri emellan serskilda fastigheter kan ega rum, likväl icke lärer kunna anses vara Bih, till Riks-St. I Af i.