Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ersättningen i Bevillnings-väg, eller rättare ersättningen derföre till Jordbruket, genom den omlörmälda föreskriften, rörande Bevillnings-Summans fördelning, kan då icke blifva föremål för någon Stals-Utskottets vidare åtgärd., Antages nn mitt project, om föregående Moments uteslutande, må öfriga redactionen af Utlåtandet gerna blifva oförändrad', och således stadgas: ’’att den Summa Riksens Stander i underdånighet erbjudit, skall utgå med 300,000 R dr ttf Saltpetter-Fonden, och de öfriga 300,000 R-dr, som blifvit anviste, att Förskottsvis utgå af Riksgdlds-Conloirels medel till den del, som af redan varande tillgångar ickekan bestridas, tagas i beräkning vid den blifvande Bevillnings-Summans bestämmande Stats-Ut skot tets Betänkanden. loir Börandes i anledning af Bonde-Ståndets ofvan omförmäldte förbehåll slutligen tilläggas, endast dessa ord: ”Och som Hedervärda. Bonde-Ståndet vid dess bifall till denna fåreskrift, fästat det vilkor, attförstnätnnde 300,000 R.dr borde vid Bevillningens fördelning, ersättningsvis komma Jordbruket och Städernes Jord till godo, genom repartition å andre Näringar eller Artiklar, men Stats-Utskottet icke anser sig tillhSra att Sfver detta ämne, såsom varande en Bevillnings fråga , Utlåtande meddela, så torde slutliga af görandet i denna del kunna, sedan Bevillnings -Utskottet deröfver blifvit hardt, i sammanhang med öfriga Bevillnings grunder, till Rikets Högloft. Ständer öfverlämnäs. Och skulle dessa särskilda tankar, uppå begäran, åtfölja till Riksens Högloft. Ständer. Ar och dag sorn ofvan. Ex Protoc ollo J. C. Lorich* ioi2 Stats-Utskottets Betänkanden. Ankom den 4 Junii i8a3. Betänkande, i anledning af Riksens Högloft.
Ridderjkapet och Ädeln för stn del »tk till det redan till >ämkning as Nlks»Srandens skiljaktiga tankar ö'wer Riksdaqs-Ordtungen sörordnade Urholk öswerlämna de H06 Ridderskåpet och Adelil gjorde anmärkningar tvid fötstagek til! instruktion för Justitie-Ombudsmannen, i ändamål att Utlkottet mätte till Riksens Ständer inkomma »lied förslag till jämkning af berörde instruktion l dL delar, hwaruri Trenne Sianv icke sammanstämtHwilket beslut skulle genom utdrag af Protokollet dö öfrige Nespective Ständen meddelas, med wänligk in» bjudande att i detta beslut Med Rrdderfkapet och Adelli stg förena, klt 8upra. S. D. I anledning af gjorde anmärkninqäL wid det af Constittiuons U jkottct iiuämnade och hoS Ridderskapet och A-eln d.n i December pä bordek lagde Förslag till TryckfrihetS-Lig, bestöl HögloftRiddekskapet och Adeln att det s-mma till Cönstitttkions Utsköttet äkerremittera och de gjorde anmärkning garne Utskottet meddela, l-sc 8u^ra, Herr Grefwen och Landt Marskalkeri tillkännagaf, att han, till följe af det honom af Ridderfkapet och Adeln älagde Updrag till Hans Maj.t Konungen framfört Ridderfkapet och Aoelus wördnav och tacksamhet för Dest fogade anstalter till f. S. Konungens och Hanö Familles afresa, hwarwid HetL Landt-Marffalken tillika förmälde att Hans Kongl - 542 Den 12 December.' Maj:t ytttttt, det Han more pä det högsta fensine för detta prof af Ri"derskapel och Aoelus tillgifvenhet, samt att Hane Majtts käraste föremål alrid warit cch skulle förulifwa att pä alt möjligt sätt bidraga lill Fäderneslandets wäl och bästa.
Af Auders Andersson från Kalmar län är föreslaget: att, enär det syntes enligt både med rättvisa och billighet, de hemman, hvilka en gång ansetts för högt taxerade och derföre undergått förmedling, måtte vid kyrkooch andra allmänna byggnader, ”efter deras förmedlade hemmantal utgöra olika onera med de oförmedlade ■ emot del de frånträda de förmåner, sorn äro dem medgifna vid prestval m. m." Lagsamt Allmänna Besvärsoch Kkonomi-Utskotten hafva, sednast vid 1853 och 1854 årens riksdag, uti gemensamma Betänkande!! afstvrkt bifall till motioner i ena - Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärso. Ekan.-Utskottets Betänkande N:o 26. 3 I handa syfte sorn förevarande. De skäl som derför af Utskotten angäfvos voro: att, utom nämnde kostnader, äfven åtskilliga afgift er till presterskapel utgöras efter oförmedlade hemmantalet; att rösträttigheten vid prestval och sockneslämma jemväl efter samma grund bestämmes; samt att en lindring uti ifrågavarande besvär, i följd af förmedling, skulle för öfrige hemmansegare inom socknen komma alt medföra drygare utgifter än hittills. Af dessa skäl, som sammansatta Utskottet till alla delar godkänner, har motionären väl sökt alt undanrödja ett, derigenom att han löreslagit, det skaile hemmantalet, ehvad det vore förmedladt eller icke, vara lika berättigadt »vid prestval m. m.i Men härigenom korinne i allt läll icke att undanrödjas, hvarken den elter oförmedlade hemmantalet qvarstående beräkning al ålskillige prestationer till presterskapets aflöning, hvilken utgör grunden till röstberäkningen vid prestval, eller den omständighet, alt, genom den ifrågasatta lindringen, öfrige i samma socken befintlige hemman skulle få sina onera i nämnde hänseende förstorade. Ett hemmans förmedling kan icke heller sägas vara något för alla tider och under alla förhållanden bestående.
Ur Carleson, Ed v. Henr.: Då Const.Utsk. så väl i nu förevale, som i ett annat till RiksStm insändt, men derstädes ännu icke discuteradt Betäuk., förordat inrättandet af ett StatsDepart. för allmänna arbeten och kommunikations-anstalter, så torde det böra medgifvas att den af den sednaste talaren åberopade vigten af ett sådant Depart. ej blifvit af Utsk. förbisedd. Const.Utskrs afstyrkande af bifall till den Kongl. Propostn grundar sig, såsom Betänk, utvisar, derpå att Utsk. ansett, att det föreslagna förökandet af de s. k, konsultativa StatsRådens antal, långt ifrån att tillfredsställande motiveras genom det upgifna ändamålet, sannolikt skulle medlöra ett mindre fördelaktigt inflytande både på Statsllädets organisation och på Rikets Styrelse. De i afs:de å denna del af förslaget anförda motiver, hvilka jag, för att genomdrifva Hr Gri - 784 Den 45 November e. m. penstedts anmärka, mot Utsk:s upfattning deraf, tillåter mig att ur den Nåd.
Att, hvad beträffar de tvenne uti 1828 års balance-summa ingående ersättningsposter för 1827 och 1828 årens försträckningar, Förvaltningen förmodar sådant hafva varit föranledt deraf, att, då Magazins-fonden till Förvaltningen för hvarje år lemnat räkning å dessa fordringar hos Flottan, det ansetts öfverflödigt och olämpligt, att, i afseende på dessa räkningar, förfara annorlunda än med andre sådane för lefvererade effecter, hvilka efter verkställd betalning, uti Förvaltningens Cassa-Räkning såsom lefverering afföres, och Stationerne såsom contant tillsändas; hvarförutan, enär Magazinsfondens fordringar icke skulle kunna densamma uti Stationernes räkenskaper tillgodoföras, förr än, efter erhållen räkning, beloppet deraf vore bestämdt kändt, hvilket icke under räkenskaps-året utan först ett och ett halft år derefter kan ega rum, det icke möjligen kunnat åstadkommas, att, på sätt Rikets Ständers Revisorer åsyftat, uti Flottans Hufvudbok för hvarje år upptaga årets spannemåls-liqvider med Magazins-fonden; utan skulle det ifrågasatte Conto endast komma att innefatta en uppoch afföring af den ersättningssumma, som nu i Cassaräkningen förekommer. Den tredje af de i balancen upptagne poster lärer, enligt vunnen upplysning, utgöra försäljningsbeloppet för ett partie till Flottan destineradt, men under transporten skadadt korn, hvilket naturligtvis i annat fall kunnat komma att i Flottans hufvudböcker ingå, fastän det 4 - ( 2(5 ) samma i Magazins-fondens räkenskaper varit Förvaltningen påfördt ifrån det afsändningen ägde rum.
– Allt detta påminner oss, att det gafs en tidrymd i Kellgrens lefnad, då han dyrkade Voltaire, Pope och Locke såsom jordens yppersta snillen; men fördömde Bellman163, såg hos Shakspeare yrsla, hos Goethe convulsioner, förebrådde Klopstock bruket af orim, och fann Miltons poesi stundom likna ”skrålet af någon full på gatan”. Orim och Orimlighet betraktade han då ungefär såsom liktydingar; afkunnande öfver bägge samma dödsdom, förklarade han Rimmet för ”Smakens broder”, d. v. s. någonting rentaf oskiljaktigt från hvarje modernt poem, som vill vara fullgodt. Att han derjemte förklarade Swedenborg för helt rätt och slätt en fåne”, samt Voltaire för lika rätt och slätt en ”gud”, må gerna ursäktas; men det ena med det andra gör teckningen fullständig. Allmänligen syntes han (och detta sken omgaf honom ej utan ofta gifven anledning) lägga en hufvudvigt, i kritik som i production, på Satiren, Epigrammet, Parodien; på det Lekande, det Nätta, det behagligt Flygtiga; hvars tungomål derföre, i hans egna sånger liksom i hans beundrares, sjelfva Lyriken och Erotiken förmärktes tala hellre (eller åtminstone sannare), än den egentliga känslans och lidelsens. Detta omdöme öfver granskaren Kellgren, var ock Thorilds; ja, i begynnelsen, till en stor del sjelfve Leopolds. Från oss likväl, som kunna i lugnt afstånd betrakta den tidens strider, och desto mindre förgäta, att hvarje märkvärdigare tids-företeelse bör uppskattas enligt sin egenskap af nödvändig länk i en fortgående utvecklingskedja, – från oss vare det fjerran, att neka den Kellgrenska Stockholms-Postens flerfaldiga värde och nytta.
Det var Kurt Stråle o c h hans vän baron Ruda. » Se där, där har du din charmanta » svärmor », sade Ruda o c h skrufvade in sitt glas i skarpaste focus. » Jag har redan observerat henne; j a g kan ej förneka, alt denna vidunderliga kvinna, som jag nu så väl lärt mig värdera till hennes rätta halt — j a g kan ej förneka, att hon är förledande skön, hur gärna jag än skulle vilja vara blind för hennes ytliga behag. Jag var en gång nära att falla i hennes nät, Ruda. Gud vare lof — nu är jag räddad, för evigt räddad. » » Ah — bah — du tar saken så aux serieux. På afstånd kan man väl dock få beundra henne och njuta. I dag tycks hon särskildt lagt an att åstadkomma något utomordentligt med sin toalett. Och — vid Jupiter — hon har lyckats öfver all beskrifning. » » Tycker d u? » » Tycker j a g! Prosaiska själ! Se, se, denna smaragdgröna sammetsrobe, skiftande som skinnet på en vacker orm, smidigt efter hvarje hennes rö- relse. Ah, det är helt enkelt storartadt. » Kurt Stråle svarade ej. Han kände numera alltid ett visst obehag bara af att se Käthe Stjärne, ehuru hon fångade hans blick med magnetisk lockelse, så som vissa tropiska ormar uppgifvas äga förmåga att ljusa sina offer. Och än mer plågade det honom att behöfva tala o m henne. I detsamma stämde ock orkestern upp med en bullrande cirkusmazurka, förebådande entrén, o c h allt samtal dränktes i hornstötarnes skall. * * Den första afdelningen af programmet var afslutad, och stallbetjäningen tågade in med sina kvastar o c h krattor att jämna rännbanans sågspån. En del af publiken reste sig att fördfifva pausen vid ett glas lemonad i buffeten eller ett besök i stallarne. Stråle o c h Ruda voro bland dem, som blefvo sittande. Plötsligt föll Kurts blick på ett namn i programmet, som han likgiltigt genomögnat. » Världens förnämste jockeyryttare, signor Antonio Bosca, i sina utomordentliga prestationer på osadlad häst ».
2,) Det var i Föreda statema kvinnosaksrörelsen föddes, och det ä r därifrån den spridt sig utöfver viklden. Ingenstädes ha heller kvin norna tagit en s % betydlig del i sitt lands historia. Under frilietskriget gåfvo de de största bevis på mod, förstand, dugande kraft och sjalfuppoffrande fosterlandskärlek och vor0 icke sällan i dessa afseenden ett föredöme ' för männen. Det var Abigail ginith, hustru till John Adams, senare porenta staternas president, som uppgjorde planen till slcilsmassan från England. Det var kvinnor, som stiftade Anti-Tea-Leagues och Dauglitersiof-Lights föreningar. Deras verksamma och kraftiga uppträdande under kriget hade gjort dem v81 förtjänta af a t t deras lands nya frihet och oberoende afven kommit deras kön till godo, men häraf blef intet. Förgafves agiterade de, liöllo möten, uppsatte petitioner, allt för a t t få rösträtt. Abigail Smith gjorde ett sista försök. I mars 1776 skref hon till sin man: &gt;Om kvinnorna icke erhålla de rgttigheter de begära, äro vi beslutna a t t satta i gång ett uppror elnot er, och vi anse oss icke skyldiga a t t lyda lagar, i hvilkas antagande eller förkastande vi icke haft någon dels. Denna rörelse saknade emellertid organisation och var vanmäktig a t t genoindrifva sina önskningar och sina reformer. Kvinnornas fordringar vunno ingen genklang, och kongressen i Washington förblef döf för deras klagan. Men striden iterupptogs gång på gang, och kvinnofrågan gjordes till föremil för oriikneliga förearag, möten och broschyrer. Det var dock en sak, som mer än alt annat bidrog till frigans utveckling, och det var striden för slafveriets afskaffande, I denna strid kam'. pade kvinnorna i främsta ledet, de bildade de första antislafveriföreningarna. Den l 2 juli 1840 l&amp;ls i London en stor internationell kongress för slafveriets afskaffande. De amerikanska kvinnoföreningarna ville vara representerade vid kongressen och hade sändt delegerade, nien kongressen nekade att mottaga dessa, emedan.
Öfver denna motion yttrade sig LagUlsk. i afgifvit betänk. N:o 86 pä följande sätt: ”Då K. M., till följd af R. St:s anhållan satt en komité för öfverseende af de akademiska konstitutionerna, samt frågan om den akademiska jurisdiktiouens bibehållande, förändrande eller afskaffande dervid måste komma under behandling; så enär denna fråga, efter Utsk:s omdöme, ej bör särskiljas, utan i ett sammanhang skärskådas med öfrige frågor om organisationen och styrelsen af rikets universiteter, får Utsk. hemställa att motionen må lemnäs ulan afseende.” Berörde betänk, blef, på sätt samma Utsk:s mern. N:o 102 utvisar, såsom af 3:ne RiksSlånd gOdkändt, ett R. St:s beslut. Förhållandet är i detta hänseende icke f. n. förändradt. Väl har LagUtsk. förklarat, att de förhållanden, hvarunder den akademiska jurisdiktionen upkommit, numera vore helt och hållet förändrade; men denna af LagUtsk. gjorda upgift, kan jag icke erkänna vara i verkligheten grundad. Att LagUtsk. f. n. torde vara af trägna arbeten uptaget måtte utgöra förklaringsgrunden dertill att saken blifvit så litet utredd; men det bade följaktligen, vid sådant förhållande, kunnat väntas, att Utsk. icke heller kommit till ett annat resultat, än dess företrädare tillförene omfattat.
På en soffa sitta Fabian och Hertha. De älska hvarandra som syskon. De sucka. Då inträder en gammal tiggerska och ber om en slant. Hertha skyndar att räcka henne en tjugufemöring. Men vid denna rörelse halkar klädningsärmen ned och blottar en bländande hvit arm, på hvilken ett litet födelsemärke i form af ett genomborradt hjerta fans. Vid denna anblick störtar tiggerskan på sina knän och utropar under tårar: »O, Gud, mitt barn, mitt återfunna barn!» Fabian och Hertha titta på hvarandra utan att förstå ett dugg. »Hvad heter min far?» ropade Hertha, och en gudomlig aning smög sig in i hennes hjerta. »Han hette » »Frans!!» ropade både Fabian och Hertha som af en plötslig gudaingifvelse. »Frans! Ja så hette han!» Fabian och Hertha föllo i hvarandras armar: »Vi äro inte syskon!» Alla tre föllo derefter på knä och loftackade Herran Gud i himmelen, som styr allt till det bästa. Slutord. Sanna händelser ligga till grund för denna anspråkslösa roman. Måtte den i ditt hjerta, gode läsare, uppväcka afsky för brotten och en sann och lefvande förtröstan till honom deruppe; och må du ej för strängt döma honom som syndat, ty den som ångrar, honom skall varda förlåtet! Skuggspel i åtta delar. (Fru Carlén) Första Delen. “Bakom kulisserna. Jag är endast några och hundra år gammal, således vid full vigör. Jag sitter i ett gammalt båtlider och skrifver det här på en uppoch nedvänd silltunna. Andra Delen. “Jungfrutornet.“ Hon sitter på det gamla Jungfrutornets spets med en yxa i sin lilla barnsliga hand. Hennes förgråtna ögon stirra ut på det vida haf. »O, du min älskling!» suckar hon, »här har jag nu väntat dig så länge, så länge; kommer du ej?» En förfärlig bölja kastade i detsamma sina svallvågor upp der hon satt. En korkad butelj följde med och stannade i hennes knä. Mekaniskt öppnade hon den.
Så ville man äfven stundom hafva hört ropande röster, än på Bosarps kyrkogård, än i dalen mellan denna och prestgården, än i salsskorstenen, men ingenting sådant förspordes i min tid, ej heller i Hammars, ehuru äfven under hans vistelse i prestgården fönsterluckornas spel fortsattes, och det i ett af de rum der de i min tid förhållit sig stilla. Hammar berättar, att en soloch sommardag, medan han satt och skref, hade i sängkammaren, som låg närmast intill hans studerkammare, luckorna blifvit fastskruvade. H., som dittills något betviflat föregående liknande fakta, fick nu, som man säger, tron i händerna. Ty det var platt omöjligt att någon af hans husfolk skulle kunnat eller rättare velat ställa till ett slikt spektakel. Ty alla hans tjenare voro dertill alltför allvarligt sinnade, men emellertid hade han tagit dem i förhör, och sedan han blifvit fullt förvissad derom, att ingen af dem varit med om saken, vändt sig till dåvarande s. m. adjunkten, sedermera kyrkoherden A. W. Hvasser, som för tillfället gästade hans hus, med förfrågan, om han möjligen skulle för ro skull hafva låtit sätta luckorna för fönstren. Hvasser hade nämligen, den stund dessa blefvo fastskruvade, promenerat i Bosarps trädgård, afvaktande sin värds ditkomst, efter det denne skrifvit något betyg åt en bonde, som kommit att afbryta båda presternas samtal. Hvassers hela väsende måste vara en borgen för sanningen af hans försäkran, att han ej haft den ringaste aning om en sådan mystifikation. En af mina medhjelpare, efter Hammars flyttning från Bosarp, omtalte, att äfven han varit ute för “etwas Unheimliches“ i denna prestgård. Jag bodde då i grannbyn Öslöf, och vice pastor Lindow på pastorsbostället, det han arrenderat. Lindow hade der insjuknat och dog ej lång tid derefter af galopperande lungsot. En qvällstund, då hans vicarius, pastor F–g, stod i salen och letade efter något papper i sin reskoffert, hörde han en röst såsom från den gamla salskaminen, ropande honom vid namn och mumlande något dertill.
Tabellen är stödd på i Stockholm anstälda bakteriologiska undersökningar. G. G:son Hård af Segerstad, Gustaf Wiséns Bokhandel, TANDLÄKARE Tyfoidbakterier Difteribakterier dödas på dödas på Östersund. A. T. A. T. 2 Garanteradt utan klor eller andra skadliga ämnen. Fås i alla bättre minutaffärer. Försök en gång THEA-ROS-PARPYM M. FL. prisbelönta stugor för barn som badoch turisttält. erhålles genom att begagna M. Zadigs Tvättpulver. Hyacinthe, Héliotrope, Syren m. fl. e mi n -. &gt; LUKTFRI UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: Viol, O VENSKA TEATERNS senaste nyhet » Helgon^ snidaren », ett sydtyskt folklustspel af L. Ganghnfer och H. Neuert, i svensk bearbetning af Harald Molander, är en mycket oförarglig och mycket enkel [[" ILL VÅR ÄRADE LÄSEKRETS rikta vi en vördsam uppmaning att ihågkomma Idun med indramatisk produkt, med några präktiga scener och många longörer; den obetydliga kärlekshandlingen sändande af fotografier och teckningar, ' som kunna af intresse för vår illustrationsafdelning. Alla skulle mycket godt kunnat utvecklas i tre akter i vara kostnader ersätta vi naturligtvis tacksamstället för fem, hvilka nu till stor del utfylldes af hafda en mängd upptåg, som hos framställarne hade bemast. höft en barlast af sydtyskt gemyt för att bli roande. Emellertid funnos, som sagdt, några scener af Fristående automatiska Alldeles oskadad HOFLEVERANTÖR. Stycket var för öfrigt vackert uppsatt; men beträffande de hyggliga borgarnes dans kunde på densamma tillämpas Tegnérs definition på franska språket, att det var som en dans af döfve: » fötterna rörde de nog, men takten förnummo de ej. » Barn-och Turisttält.
Gästabudskransen (Corona convivalisj bars vara unga, tala om de andra så, som om ålvid glada måltider och festsamkväm. Äfven i bibeln finnes den gyllne kransen, kronan omnämnd: » Gån derdomen vore en synd. Det är ej hvar ut, I Zions döttrar, och skåden konung Salomo i och en gifvet att dö lägligt. den krona, där hans moder honom med krönt hafComlesse Diane. Smånotiser från kvinnovärlden. Striden o m hjärtan. 55 Den behagliga promenaden i den ljumma sommarkvällen satte hans blod i friskt omlopp. Han andades djupt och tog ut stegen. Luften var mättad af den söta doften från klöfverfälten, som, rodnande af blom, bredde sin matta på ömse sidor om vägen. Då och då mötte han en ensam vandrande, allmogekvinnor mest och barn, som helsade med ett vänligt guten Abend. Han började gnola för sig själf; så glad och lätt till sinnes hade han ej känt sig på länge. Skogsäfventyr. (Forts.). IlF^lere dagar gingo, under hvilka Karl Stjärne tjjnlr ej återsåg sin bror. Sonjas redan förut starkt frestade krafter hade efter det uppskakande mötet med Käthe Bentson alldeles svikit henne, och hon hade måst intaga sängen. Fadern vek knappast en timme från hennes sida. Hon led icke af någon särskild sorts sjukdom, hade läkaren sagt; hon behöfde blott sinnesro och hvila, och han hade på det strängaste förbjudit grefve Stjärne att föra något på tal, som det minsta kunde irritera henne. Ehuru således Karl Stjärne inom sig brann af otålighet att lära i detalj känna den scen, som utspelats mellan den främmande kvinnan och Sonja, bekämpade han sig därhän, att han till och med ängsligt afböjde ämnet, när Sonja själf ett par gånger sökte föra det på tal. Emellertid gjorde denna absoluta hvila Sonja godt, och på den femte dagen förklarade läkaren, att, om vädret hölle i sig, hon dagen därpå kunde försöka lemna sängen och till ocb med göra nå- gon kortare promenad i vagn.
Hvad Rikets Ständer beslutat, det har äfven Svenska folket beslutat; så bar det alltid ansetts, och måste allt framgent anses, så länge Rikets Ständer äro Svenska folkets Representanter; hvarje försök att undanrycka lydnad för deras beslut, vare sig af Fullmägtige eller Embetsman, är lika brottsligt inför lagen. Den värde Ledamoten har äfven, såsom en följd af sina öfriga grundsattser, velat öfverlemna åt Domstolarne, alt döma öfver Svenska Banken, under förmodan, att Domstolarne föga skulle akta Svenska Bancoordningen. Ett sådant öfverlemnande till Domstolarne vore visserligen icke välbetänkt af Rikets Ständer; men om ock så sker, förmodar jag, att så länge 72 §. Re se - t Den 21 October e. m. 209 geringsFormen är oförändrad, skola dock domare aldrig kunna tveka derom, att Banco-Ordningen och Instiuctionen för Fullmägtige äro de enda för Bankens förvaltning gällande författningar, oell följaktligen vid hvarje förekommande fall döma genom dessas tillämpning. Den värde Ledamoten har anat, att Domstolarne kunde döma Banken till andra skyldigheter, och sålunda nödga densamma att upphöra. Om en Domstol kunde mot Grundlagens bud döma Banken att upphöra, då vore Svenska folkets lagstiftning vanmägtig; och om enskilta, för att få en annan Bankinrättning, skulle våga använda hvarjehanda medel för ett sådant ändamål, så hoppas jag dock, att Rikets Ständer skola veta, alt hindra hvarje sådant försök. Jag tror, att BancoFullmägtige äro skyldige, att uppfylla allt hvad Ständerna om Bankens styrelse och förvaltning befalla. Det förundrar mig ej, att höra motsattsen yrkas af Grefve von Schwerin, ty han har sjelf gifvit exempel derpå, att han ej ställt sig till efterrättelse Rikets Ständers beslut. Men i afseende på sjelfva saken, är Utskottens förslag det eländigaste försök att förmå Ständerna sjelfva att beröfva sina beslut allt det värde, som de böra äga och grundlagsenligen äga. Skola vi besluta alt låna, utan att vilja betala?