Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, det leder dertill, att man på en omväg kommer lill grundskatternas borttagande, och att man således de facto vinner livad man de jure icke förmått genomdrifva. Man förvandlar den skattskyldiga jordens natur. Den blir lika god med vanlig frälsejord, ja kanske med säterihemman. Om markegångs-sältning kommer att ske på sådant sätt, att markegångspriset öfverensstämde med priset i orten icke någon viss dag, vare sig i November, Januari eller Februari månad, utan hvad tid som helst på året, d. v. s. utgjorde medelpriset för hvarje år, så att det icke berodde hvarken på räntegifvaren eller räntetagaren att höja eller minska det öfver eller under verkliga priset; om man sedermera stadgade att indelta räntorna skulle lösas efter markegången, då hade det varit ett redbart beslut, hvarmed alla kunnat vora belåtne, emedan räntegifvaren då icke hade vunnit på räntetagarens bekostnad. Vi måste minnas, alt räntegifvaren icke äger annan rätt än att på afradsdagen leverera spannmålen in natura eller i contant, men att då sådant ej fullgöres, åligger dem att lösa räntan efter gångbart pris. Ett annat förhållande är lagstridigt och rubbar förhållandet inom samhället, räntegifvare och räntetagare emellan. Ehuru så väl detta sorn flerfalldiga andra anmärkntr blifvit framställda, då betänk. N:o 170, förevar, och ehuru dessa anmärkntr genom återremisseti kommit Utsk. tillhanda, har Utsk. likväl icke aktat nödigt att uti sednare betänk, ens referera dessa anmärkn:r, hvilka Utsk. blott summariskt förkastat. Vid sådant förhållande, och då man icke kan med visshet veta hvar man stannar i de beslut, sorn komma under omröstning i förstärkta StatsUtsk., så kan ingen som vill bibehålla samhället i det skick, hvaruti det för närvar, sig befinner, rösta för bifall lill StatsUtsk:s förslag i denna punkt, hvarå jag förnyar min anhållan om afslag. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Enligt delta förslag och derest, i likhet med hvad Kommers-kollegium alternativt hemställt, medelbeloppet af tolagsoch tulluppbörden i hvarje stad under åren 1833, 1834 och 1833 loges lill grund för tolagsersättningarnes bestämmande, skulle således till exempel Calmar, hvars tolags - inkomst under dessa år i medeltal utgjort 3,820 R:dr med en tulluppbörd, också i medeltal, af 180,320 R:dr, tilläggas ersättning för redan åtnjuten tolag med 3,800 R:dr samt derjemte af den tulluppbörd, som utöfver 180,300 R:dr allt Banko derstädes inflyter, undfå fem procent. Härigenom komme visserligen den städerna medgifna tolagsförhöjning att inträda förr, än vid den tidpunkt, då brutto-tuiluppbörden uppginge till det, såsom vilkor för tillökningen, af kommitterade ifrågasatta belopp; men till den förändrade grunden för bestämmandet af hvarje stads tolagstiliökning låter vilkoret af ett visst belopp utaf hela Rikets tulluppbörd icke lämpa sig; och ehuru den sålunda beräknade, nu straxt utgående lolagsersätlningen, äfvensom den tidigare tillökningen i samma ersättning, komme' alt för Statsverket medföra ett betydligt högre afdrag på tullmedlen, än kommitterade i sådant hänseende beräknat, böra dock dessa medel, då den hittills särskildt och i allmänhet med högre procent utgående tolagen hädanefter skulle i sjelfva tullsatseina inbegripas, kunna, såsom jag framdeles närmare skall visa, med trygghet antagas lemna den behållning, som i Eders Majlis Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit beräknad. Då, enligt mitt här lill sina hufvudgrunder underdånigst anförda förslag, fråga icke skäligen bör kunna uppstå alt bevilja någon stad högre tolagsersältning, än som motsvarar Kongl. Maj.ls Nåd.
Tonen var så smekande, att fru Säfve knappt kunde få fram sitt litet skarpa: »Jag har allt sett de rummen, innan de voro så pass beboeliga, som de nu äro.» Hon sade det egentligen därför, att hon inte sedan skulle ångra, att hon inte sagt det. Man fick inte vara så tanklös som fru Kurt utan att erhålla en tillrättavisning. Inom sig var hon full af beundran öfver sig själf, öfver att hon var så älskvärd och så rättvis att inse, att fru Kurts yttrande berodde på tanklöshet och icke på en afsiktlig mening att förolämpa. Orden hade varit sårande, men de hade sagts med ett tonfall, som om hon hittat på något särdeles vänligt och förekommande. Det var väl detta tonfall och det mjuka sättet, som gjorde att Konrad hört, att Kurts hustru skulle vara så bedårande. Ja, kanske för män, de ha sådan besynnerlig smak, men en kvinna ser allt litet djupare än så. Isynnerhet en kvinna som Eleonore Säfve — hon låter minsann inte dupera sig. — Nå, hvad säger du om fru Säfve? Det är ett praktexemplar, sade Kurt, när de gingo ner för trapporna. — Det är hon decideradt — och ganska tråkig, du! — Hvad säger du, Wanda? Det har aldrig fallit mig in. — Det var eget, åtminstone var hon inte rolig i dag. Då tycker jag tusen gånger bättre om hennes man. Det var en personlighet. — När jag tänker på saken, så var hon ovanligt tyst, men det kom sig väl af att du — Ja, vi kunde väl inte alla sitta och moltiga. Du såg ut, som om du suttit i kyrkan, och lika kallt var det i det där hårda kabinettet och den granna salongen. Hvad de hade det fult — Fult? — Ja, och stelt och uttänkt. Tänk bara på salongen. Om den ena hälften af rummet sjunkit ner i jorden, hade man fullständigt kunnat föreställa sig den sjunkna hälften af den kvarstående, så samvetsgrant bildade ju den ena soffan, det ena skåpet, det ena bordet pendant till det andra. Till och med prydnaderna uppträdde ju fullkomligt parvis. Det var mycket väl balanceradt och fasligt likt henne men inte alls likt honom.
2:dra puncten antogs med följande nya redaction: "hemmansägare hwilka innehafwa flera hemman eller hemmansdelar, de där med ägarens eller brukarens egne bade folk och dragare d.ifwaS och stköiaS, och aro belägne inom en mils afstånd ifrän det ställe där ägaren eller brukaren är wistande, boende eller mantalsfkrifwen, blifwa berättigade att pä ett ställe utöfwa bränwins titlwerkningen för desse inom förenämnde afstånd belägne hemman eller hemmansdelar till sä stor pannerymd som swarar emot hivad för defts egendomar sammanräknade är tillätit art gagna, ulan att likwal den tillförene förefkrifne högsta rymden 90 kannor derwid får Den 9 Julli. fär öfwerstridas om ock för fadane hemman sammanräknade en större pannerymd sig belöper, i hwilken händelse den öfwcrsijutande panneryinden kommer att nyttM i serskilt panna: dock mä ingenstädes pä landet denna rättighet, om än egendomen har ett aldrig sa stort marde, sträcka sig längre än till nyttjande af anie 90 kannors pannor." g:dje, 4:de och Z:te puncterne af Ulflotteks betänkande biföllos. Af 6:te puncten antogs det första af Utsikottets deri anförde alternativ. 7:de pnncten af Utstottets betänkande bifölls. Den 8:de ansägs redan genom den nya a:dra puncten bestämd, i följe hwaraf den skulle förfalla. 9:de puncten förändrades som följer:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts hemställan i denna punkt, framställdes propos. på bifall till densamma och då dervid svarades flera ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Hr De Maré: Då det numera är klart att ingen annan möjlighet finnes att vinna afseende för den önskade förändringen, än att antingen, såsom i nästa punkt af en motionär blifvit föreslaget, tillsätta en komité, eller också antaga den å sidan 25 af Utsk:t föreslagna urul. skrifvelsen till K. M., hemställer jag, om det icke vore skäl att forst föredroges lörslaget om den lind. skrifvelse!), och, sedan denna punkt blifvit afgjord, förslaget om nedsättande af en komité. Jag för min del ger företräde åt en skrifvelse till K. M., men skulle denna blifva afslagen, hoppas jag Ståndet håller sin talan öppen om nedsättande af en komité. Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, föredrogs 20:de punkten (sid. 25). Gr. Anckarsvärd: Det förefaller mig något besynnerligt att börja i slutet, men då, enligt Ståndets beslut, deri föreslagna skrifvelsen till K. M. redan nu blifvit föredragen, vill jag begagna, mig al tillfället och yttra mig i afseende å sjelfva taxan. Ofverdirektörens förslag hvilar sedan år 1851, och häraf synes huru långsamt det hos oss går att åstadkomma behöfliga förändringar, men huru hastigt det låter sig göra att genom den ekonomiska lagstifningen påföra jordbrukaren så oerhörda belopp som ilrågavide taxa utvisar. Genom den § i n. v. landtinäteri-taxa, som bestämmer mät* ningarnes och, i sammanhang dermed, graderingens betalning efter egofigurer, föranlåtes landtmätaren att indela jorden i stör - ben 16 Maj. 399 sta möjliga antal figurer, ja, ända till tiondelar af ett kappland.
Jag kan icke fordra, att Hr Gr. lemnar någon uppmärksamhet till hvad jag här yttrar; men protocollisten är skyldig att göra det, och prot. skall upplysa, att jag icke yttrade mig mot den sak, Hr Gr. af Wetterstedts motion afhandlade, eller mot motionens innehåll, utan stödde mitt bestridande af remiss dels derpå, att motionens remitterande vore stridande emot grundlagen, och dels på det skälet, att remissen endast skulle föranleda till ett oundvikligt uppehåll med sakens afgörande.. När Hr Gr. således finner, att han oriktigt uppfattat mitt yttrande, torde det Ben 14 Mars. a35 ursägtas mig, om äfven jag tilläfventyrs ofullständigt uppfattat Hr Gr:s. Likväl kan jag icke påminna mig annat, än alt Hr Gr. uti sista plenum afgaf ett hufvudsakligt yttrande i det då omtvistade ämnet, emedan hufvudsäte n då var formfrågan, eller den om remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, d. v. s. huruvida man genom en ny motions remitterande skulle än ytterligare uppskjuta beslutet öfver en inbjudn., som flera månader hvilat på R. o. Ad:s bord. Discussionen angick, mig veterligen, ingen annan hufvudsak, hvilket den icke heller gör nu, emedan den afser samma ämne, huruvida nemi. remiss af oftaberörde motion bör äga rum eller icke. IL Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Af flera värda ledamöter hafva frågor till mig blifvit ställda, huruvida jag vore hågad att återtaga min motion, om hvars remitterande eller icke remitterande R. o. Ad:s öfverläggning nu hvälfver sig, till följd af det inom R. o. Ad. uti sista plenum genom votering fattade beslut.
K. X anledning af vacht fråga om angelägenheten af Gymnastikens befrämjande vid de offentliga JLäro ver ken, hafva LtikSens Ständer inhemfaf, att, ehuru vid några af Statens allmänna Läroverk Gymnastik er i verksamhet , likväl flera bland dem sakna bådj Lärare och inrätt ningar, för utöfningérs af denna konst; hvadan och med afseende å den väsendtliga nytta, som af Gymnastiken för Samhället beredes, serdeles genom en systematisk utveckling af det uppvexande slägtets kroppsförmögenheter , Riksens Ständer alltså i underdånighet anhålla, att vederbörande matte i Nåder anbefallas, alt uppgifva om och hvilka medel, till anställande af Gymnastiske öfningar, kunna vid Läroverken fö refinnas, samt att öfver användandet deraf inkomma med underdåniga förslag, hvilka, derest de för ändamålet tjenlige finnas, E. K. M. lärer täckas till verkställighet befordra. Riksens Ständer framhärda etc. TExpeditiont-Vcskottets Memorial, 309 N;o 1S5* Expedit ions-Ulskot tels Memorial med hemstäl~ lan om aflöning för 2\ne Extr a-Ordinarie Cantzlister m. m. "Uppå Expeditions-Utskottefs vördsamma hemställan (inder den 5 sistförflutne Februarji, täck* tes Riksens Höglofl. Sländer bifalla, att, utom den vid Utskottet, enligt 24 §. af Riksdags Ordningen antagne Betjening, en Cantzlist finge tillsättas; och sorn, i början af Riksdagen, göromålen inom Utskottet icke varit trägnare, än att den salunda faststälda Cantzlipersonalen medhunnit att dem förrätta, så har hos RiksensHöglofl. Ständer Utskottet härförinnan icke väckt någon fråga om ytterligare förstärkande af dess Betjening; Men sedan arbetet nu mera, i progressivt förhållande, dägeligen förökats, hvarföre också Utskottet sett sig nödsakadt, att antaga anie Extra.
Troligen mätte afsigten med Compromiss-Räller wara, at fa ^xLrinZen ytterligare och owäldigt granstad. Min öfwertygelfe är i följe häraf, at den tgxers^e mä wäija 2:ne, Landshöfdingen pä Konungens wägnar 2:ne, och en af Bestattnings-Oommitteen utgöra den ;:te af Oompioinissarierne. Jag kan aldrig föreställa mig at någon laxeiinZskan blifwa sä illa wald, at del; Ledamöter skulle emot bättre Den 9 Mars. e. m. 521 bättre wett och wilja för högt taxera någon, och kan således ej instämma i den af Herr Grefwe ve la 6 arli i 6 yttrade farhaga för wald hos den af Lommittesn tiljam Lommissarien. Grefwe ve la 6ar6ie anmärkte at i sädant fall denna Rätts sammansättning blefwe alt för mycket til den enskilde klagandens fördel. Herr lvlannerstam, polian, yttrade i likhet med Grefwe körner, det han ej kunde anse Lompromiss-Rätten annorlunda, än såsom en ^u och da han fann det af Friherre iVlrmnerbeim upgifna förslag til desi .samrnansättning närmast ledande til andamalet, wille han för sin del rilstyrka desi antagande. Grefwe ve la Laräie ansäg detsamma wara stridande emot rättwisan. Grefwe körner, ^Lclolk 6öran. Wid den sammansättning af kompromiss - Rätt som Utstottet föresiagit, synes man hafwa antagit, at LeDamöterne af vsxerinZs-Lommitteen kunde anses såsom Parker emot den taxerare; för min del kan jag ej finna denna syn-pmE rigrig eller inse hwad interesse någon laxermos - Man i allmänhet kan aga at taxera nägon för högt. De egenteliga Parterna aro den som ffall betala och den som skall upbära Bewillningen.
Det skäl Herr Kyrkoherden Wennerström åberopat för sitt ifrågavarande förslag, att nemligen någon reciprocitet i afseende på skollärares och presters rätt till befordran å hvarandras tjenstebanor icke eger rum, torde befinnas mindre välgrundadt, vid betraktande deraf, att skolans och kyrkans behof icke kunna pä lika sätt tillfredsställas, i det den förras bestyr, i hvad de äro olikartade med prestens, kräfva yngre och friskare krafter, då deremot den sednare företrädesvis behöfver den mognade erfarenheten; hvadan det skulle vara orimligt att transportera äldre prester till skolan. Utskottet hemställer pä nu anförde skäl vördsamligen, att omförmälda motioner ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 8 .luli 1860. Kiksdags-fullmägtigen A. W. Uhr från Örebro län och J. M. Lundahl från Skaraborgs län häfva begärt få antecknadt, att de i behandlingen af detta ärende inom Utskottet icke deltagit. 8 Sammansatta Lagsamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Ad 27. JW *1. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad, klassificering af rikets 'pastorater.
Vid läsningen af Fullmäktiges protokoller, hafva Revisorerne funnit, att det, enligt 205 § af Riksgälds-kontorets reglemente, Fullmäktige lemnade uppdrag, att låta utarbeta ett fullständigt förslag till ny eller förändrad organisation af Riksgälds-kontoret samt reglering af förvaltningsbestyren och tjenstegörorhälen inom samma verk, jemte aflönmgsstat för dervarande tjenstemannapersonål, varit föremål för Fullmäktiges synnerliga uppmärksamhet, och att Fullmäktige, jemlikt aberopade reglements §., beslutat underställa Rikets näst sammanträdande Ständers pröfning det af Fullmäktige i berörde hänseende uppgjorda förslag jemte öfriga samma ämne rörande handlingar. Revisorerne hafva jemväl granskat den upprättade och Riksgälds-kontorets hufvudbok för år 1851* bifogade redogörelsen för de af Riksgälds-kontorets medel verkställda utbetalningar till bestridande af kostnaderna för sednaste riksdag. Vid — 55 — denna redogörelses granskning, hafva Revisorerne icke funnit något att erinra i afseende på nämnde utbetalningars verkställande och verificerande. Till upplysning om det belopp, ifrågavarande kostnader utgjort för hvarje särskildt Riksstånd och Utskott, hafva Revisorerne låtit uppgöra bilagde tabell (Litt. B.), hvilken till sin uppställning öfverensstämmer med enahanda, jemte 1847 och 1849 års revisions-berättelser meddelade, tabellariska uppgifter samt upptager alla hitintills af Riksgäldskontoret bestridda kostnader och utgifter för sistl. riksdag. Då dessa utgifters sammanlagda belopp utgör R:dr 229,272: 30. 9., så hafva kostnaderna för nämnde riksdag med 17,316: 17. 11. understigit den i 1849 års revisions-berättelse till R:dr 246,589: — 8. uppgifna kostnadssumma för riksdagen åren 1847 och 1848.
Främmande för frågan är alldeles icke den grundsats, huruvida mynt skall preglas blott i räkne-enheten och i mullipler deraf, eller om dess utmyntning skall ske enligt någon annan särskild enhet. Jag tror, att Hr von Hartmansdorff fullkomligt irrat sig, då han trott att en fö reg: de talare menade, alt intet större silfvermynt skulle preglas än den föreslagne räkne-enheten. Denne talare har blott yttrat, efter hvad jag hörde, alt myntet borde preglas i mullipler af enheten med dess namn påsatt, och icke under något annat namn. Detta är visserligen det rationella, men jag skulle tro, att man, af consideralioner för bestående vigliga förhållanden, nemi. myntets anseende utomlands, i detta fall. något måste vika från den stränga conseqvensen och behålla silfvermyntel oföräudradt till utseende och valeur. Deraf följer likväl icke, att benämningen skall förändras i myntbestämningslngen, utan jag fortfar i mitt yrkande, att silfvermyntets benämning må blifva densamma som der begagnas. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle visserligen, lika med Frih Palmstjerna, anse det Svenska uttrycket en riksdaler silfver vara det enklaste och lämpligaste, om icke förhållandet vore, såsom andre talare redan antvdt, att hvarje riksdaler, han må preglas liten eller stor, dock är af silfver, man må föröfrigt kalla honom riksdaler riksgälds, curant, banco eller hvad man behagar. Det är blott en tillfällig omständighet, alt vi för närvar, hafva sedlar; vi kunde lika väl hafva allt smärre - Den 23 November f. m. 4 25 re mynt eller det liela i silfver. Jag tror derföre, att man bor låta den gamla benämningen qvarstå. Hr von Troil, Emil:
Slutligen inträffade icke sällan, helst då egaren af ett mindre hemman eller hemmansdel aflidit och lemnat efter sig enka och flere barn, hvilka önskade bruka jorden gemensamt och derpå möjligen skulle kunna berga sig, dels att de icke förmådde bestrida kostnaden för den genom hemmanets klyfning ökade byggnadsoch stängsel-skyldigheten m. m. samt således tvingades att sälja hemmanet, och dels att en dylik klyfning bildade possessioner, hvilka, ehuru gilna ett slags helgd af Egodelnings-rättens fastställelse å skiftet, snart nog förklarades olagliga af Härads-rätten, i fall possessionernas egare hvarken voro besutne eller kunde få behålla sin jord såsom afsöndrad lägenhet, enligt hemmansklyfnings-förordningarne den 19 December 1827 och 13 Juli 1855. När nu detta allt besinnades, så funne man, enligt motionärens förmenande, ganska lätt, att den besparing af skifteskostnaden, som lagstiftaren så välvilligt velat bereda smärre jordegare, blefve dem alltför dyr. Man borde derjemte erinra sig, att denna kostnad, om hemmanet framdeles klyfdes, ej kunde blifva betydlig, derföre att karla och beskrifning öfver hemmanet redan funnes och efter förändrade förhållanden lätt kunde rättas. På dessa skäl trodde motionären, att tvånget lill skifte inom hemman, som af flere egas, borde på det sätt undanrödjas, att om alla delegarne önskade befrielse från klyfning i sammanhang med laga skifte emellan samtlige hemman i skifteslaget, sådant borde bifallas; och hemställde motionären derför, att 12 kap. 8 § i Skiftesstadgan måtte erhålla nedanintagne förändrade lydelse: 12 Kap. 12 Kap. 8 §. ”Sorn, genom utbrytning af 8 §.
Kostnaden härtill uppföres, förslagsvis, efter den generella beräkning, att i allmänhet böra Magazins nybyggnader af Sten kunna verkställas för circa 3 R:dr Banco för hvarje Tunna Spanmål räknadt , och på grund häraf skulle beloppet uppgå till omkring . , . , • 40,000 Upplysningsvis må nämnas, att år 1795 afhände-., Magazinslnrättningen utan ersättning 2:ne Magaziner, belägne å Skeppsholmen, hvaraf det ena nu begagnas till Cassern för Arméens Flottas Volontairer, och det andra till UtredningsFöriåd för Kgl. KrigsCollegii räkning. Detta sistnämnde Magazin var det bästa och största , som Inrättningen ägde i Stockholm. Det inrymmer, på io bottnar, minst 10 å 12,000 Tunnor Oriad Säd, eller omkring 30,000 Tunnor torkad Spanmål. Flere gånger har Kongl, Allmänna MagazinsDirectionen hos Kongl. Majit underdånigast anhållit, att återfå detta Magazin, och derå erhållit Nådigt löfte , sorn sednast meddelades uti Nådigt Bref den 16 December 18I2, deruti förklaras, att när den tillämnade Regleringen med KrigsFörråden hinner verkställas, skall Magazinslnrättningen återbekomma ifrågavarande Magazin. Ginge detta i verkställighet, tillskyndades derigenom Magazinslnrättningen en stor och redbar fördel , och i sådant fall blef Magazins-utrymmet i Stockholm utan vidare kostnad tillräckligt. t I Slockholm Län synes blott det nu befintlige Magazin vara behöfligt, 1 i anseende dertill, att Länet, i händelse af undsättningg.behof, kan afhemta Spanmålen från Förråden i Stockholm.
Att de förhållanden, under hvilka denna lagstiftning tillkom, nu mera äro helt och hållet förändrade, har Utskottet redan antydt och det har jemväl blif - lf> Lag-Ulekollets Utlåtande N:o Si. vit af åtskilliga talare medgifvef. En följd af den fasta egendomens rörlighet, en verkan åter af kapitalets ständigt tillvexande makt, har nemligen blifvit, att troligen större delen af Sveriges nuvarande jord är aflinge i innehafvarnes liander, då den deremot, när gällande lag stiftades, ostridigt innehade arfve-jords egenskap; och resultatet deraf har blifvit först och främst, att kanske de fleste, som ega testaments-rätt efter lands-rätt, i uppenbar strid emot lagstiftarens mening, kunna beröfva sina barn allt; och för det andra, att den fordna föreställningen om arfve-jord förlorat sitt stöd i verkligheten samt af sådan anledning så försvagats, att man, i enlighet med hvad ofvan är antecknadt, nu mera inom de Stånd, der arfve-jordens betydelse längst försvarats, ej vidare synes tveka att frånträda fordna äsigter. På sådan grund har Utskottet ej heller tvekat att, i afseende på dispositions-rätten öfver egendom, ej göra någon skillnad, ehvad deri ingår ärfd jord eller ej, samt följaktligen att frånträda den inskränkning, som innefattas i 2 § af förra förslaget, och som motiverades af de betänkligheter, hvilka alltid måste uppstå, då fråga är om öfvergång ifrån ett äldre till ett nytt lagsystem. Deremot har Utskottet ej kunnat öfvergifva inskränkningen i testamentsfriheten till förmån för barn och bröstarfvingar. Man har väl anmärkt, att härigenom inskränkes en frihet, som efter lands-rätt nu finnes; men, om än denna frihet kan utöfvas under skydd af gällande lag, är likväl, enligt hvad nyss förmäles, ostridigt, att den icke af lagens stiftare varit menad. Det har ock blifvit sagdt, att denna inskränkning skulle vara öfverflödig, emedan erfarenheten visat, att ej någon gjort testamente till bröstarfvingars förfång; men just häri tror Utskottet sig ega ett stöd för inskränkningen.