Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt en dylik ojemnhet i fördelningen af enahanda onus icke är öfverensstämmande med den rättvisa och billighet, som bör iakttagas vid all beskattning, hvartill nu ifrågavartde besvär naturligtvis måste hänföras, torde svårligen knnna bestridas. Om emedlertid nämnde skyldighet, lika med grundräntor utgjorde en, sedan lång lid tillbaka, till bestämdt belopp vid hvarje hemman fästad beskattning, som med nation tillförlitlighet kunde beräknas vid egendomens förvärfvande, vare dock med afseende å närvarande förhållanden, mindre att deremot anmärka. Men då hemmanens indelning till skjutslag är beroende af behofvet af gästgifvaregården samt den större eller mindre skjutsningen vid hvardera, måste den, efter förekommande omständigheter, jemkas. Öppnandet af nya kommunikationsleder eller den ökning eller minskning uti de redan befinlliges begagnande, som af mångfaldiga olika anledningar upslä, kunna följaktligen verka högst betydliga förändringar uti särskilda hemmans skjutsningsbesvär. Särdeles blifver sådant förhållandet i den mån jernvägsanläggningar komma till utförande. Att åstadkomma en jemnare fördelning af skjutsningsbesväret synes derföre vara af verkligt behof päkalladt. Dertill finnes ock, dä, genom entreprenadens införande, della onus förvandlas till kontant afgift, en utväg, som sak - 1) ti n 29 December. 217 näts så länge skjutsningen skolat in natura utgöras. Man kan nemi. då fördela entreprenad-afgifleme, icke blott inom hvarje skjntslag, utan distrikts eller länsvis, hvarigenom naturligtvis bördan mera jernnäs. Ett sådant exempel linnes äfven förut inom Riket, nemi. uti provinsen Jemtland. Der har, sedan lång tid tillbaka och förr än det nu gällande entrepenad-systemet infördes, varit öfverenskommet, all Gästgifvarne, emot ersättning, dels af penningar och dels af hö, besörjt skjutsningen, och hvilken ersättning, bestämd vid de sammanträden med Tingslagsvis utsedde ombud, som, under benämning af Landsjemnads-Ting, på bestämda tider, hållas för ordnandet af åtskilliga provinsens gemensamma angelägenheter, fördelats på alla skjutsskyldige hemman inom provinsen.
St:r, när de från förmånen af löneförbättring uteslöto kompanicheferne, togo för gifvet något, som likväl icke öfverensstämde med verkliga förhållandet, eller att alla kompanichefer vid indelta arméen voro med boställen försedde, och följaktligen, genom dessa boställens under tidernas lopp ökade afkastning, kunde anses skäligen väl efter tidens fordringar aflönade. Den ifrågavarande kompanichefen vid södra Skånskt infanteriet hade emedlertid icke något boställe, emedan det för hans tjenstebefattning afsedda innehades tills vidare af en underofficer vid norra Skånska kavalleriet på gammal aflöningsstat. Han hade således 1857 hvarken större eller mindre lön än den 1833 års normalstat för kompanichef vid Skånskt infanteri upptager, eller 700 rdr banko, lemnande en behållen inkomst, sedan föreskrifna afdrag frångått, af cirka 900 rdr rmt; vid denna för hans maktpåliggande befattning särdeles ringa lön fick kompanichefen qvarstå, under det att andre kaptenens lön genom provisoriskt tillägg förhöjdes, så att begges löner blefvo ungefärligen jemngoda. Dea 3 Mars f. m. 79 Jag har tagit mig friheten framställa för R. o. Ad. dessa exempel, som visa huru inveckladt och förvirradt aflöningssättet vid indelta arméen verkligen är. J)e ådagalägga alt för en del af tjenstemännen äro lönerna öfverflödigt höga, och för en annan del alldeles otillräckliga, hvilket sednare förhållande blifvit i dag af en föregående talare på ett öfvertygande sätt bevisadt. Se vi nu till variationen i förhållandet emellan lönerna för högsta och lägsta officersgraderna vid olika regementen, så finna vi, att vid en del regementen är chefens lön ända till 10 å 12, och vid en annan del endast 5 å 6 gånger så stor som underlöjtnantens. Huru fjerran äro vi icke från iakttagande af de utaf en stor svensk författare i krigsvetenskapen uppställda grundsatser, för ett väl ordnadt aflöningssätt!
Tullför - 6a Den i April e. m. snillaren bestjäl icke Staten på hvad den redan äger, och uti denna omständighet ser jag en stor skilnad emot den art af brott, med hvilka man velat jemföra tullbrotten, nemi. tjufnadsförbrytelser. Brott emot tullförfattningarna blifva visserligen bedrägeri, men de blifva icke stöld. Jag anhåller derföre att Utsk:n ville fästa mera afseende på sjelfva grundprinciperna för broltmålslagstiftningen, och icke såsom nu stadga så olika straff för den, som t. ex. Jurendrejar in en packa silke, värd kanhända i5 r:dr, och den som olofligen införer t. ex. kläde eller andra varor, värda mångfalldigt högre belopp; ty den enes tillgörande ar lika omoraliskt som den andres, och Slaten bör icke, den ena gången mer än den andra, förtjena derpå genom högre bötesbelopp. Dessa böter utgöra visserligen en sportel åt tullbevakningen, men icke bör man vid lagens stiftande göra alltför stort afseende derpå. Dessutom ligger det redan ett correctiv deruti, att conllscation alltid åtföljer förseelsen, äfvensom att godset blir förbrutet, och Staten samt beslagaren således få sin andel i alla fall. Jag tror att det kan tåla vid ett begrundande, huruvida man icke året 184r kunnat tillvägabringa en annan väg för ifrågavar. lagstiftning, än den Ulsk:n följt. Sådana hafva mina åsigter varit i afseende på grundsatserna för denna författning; de hafva icke särdeles kommit i betraktande inom Utsk:n, derföre att man ansett det omöjligt att åstadkomma någon förmildring uti, eller någon mera lämplig form för denna lag; men jag tror likväl, att tider komma, när man inser huru olämpligt det är att isolera sig i afseende på den ekonomiska lagstiftningen ifrån de grundsatser, som gälla för brottmålslagstiftningen. I afseende på detaljerna har jag äfven några anmärkntr att göra. Jag har nämnt, att jag önskar det
Statsverkets ordinarie inkomster är Xölås Silfververks io:de, som utgår med -j-^rdel af Silfver-tillverkningen, upptagen och beräknad till 20 R:dr om året; men då räkenskapefne utvisa, att denna afgift icke till detta belopp influtit, utan förar 1810 endast utgjordt 8 R:dr 11 sk., för år 1 811 har icke något Silfver från detta Silfververk till Kongl. Myntet inkommit, menför år 1812 blifvit levereradt 19 R:dr 20 sk. och för 1813, 12 R:dr 12 sk.; så har Stats-TJtskottet icke bordt underlåta, att härå fästa en närmare uppmärksamhet. Stats-Utskottet har derföre hos Herr HofCanlzleren rn. in. Friherre af Wetterstedt begärt, att Kongl. Bergs Collegium måtte undfå Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, att meddela Stats-Utskottet en fullständig berättelse om Löfås Silfververk, hvilken berättelse borde utreda och upplysa , på hvilka privilegier, resolutioner och Författningar detta Verk sig grundar, hvad friheter och förmoner detsamma, uti förläningar af Kongl. Maj:t och Kronan samt skyldigheter och gärder af Hemmans-ägare och Allmogen njuter, i hvad skick Silfver-tillverkningen derstädes nu befinnes , beloppet af den afgift, som till Kronan derföre ärligen erlägges, och om den betalas i Silfver eller med Banco-sedlar , samt om den närmare kännedom om fältets och Malmfångets beskaffenhet, som uti Kongl. Bergs-Col - 364 25en % Juli. Jegii Utslag 'af den 21 Martti 1783 omförmäies, annu erhållits, och i sådant fäll, hvad inflytande den haft till jemkning eller förändring uti den . genom ofvanberörde Utslag faststälde afgiften till Kongl. Maj:t och Kronan m. m.
Af hvad anfördt blifvit, anser jag Creditivet blott vara beviljadt för egna bruket, nied vilkor att, sedan Crediten vöre stärkt, återbetalas3 är den nuvarande stora törmönen Canalverket erhållit icke stärkt, så lärer den icke stå att hjelpa, Grefve von Platen'. Den uttydning en värd Ledamot gjort, att den för någon tid sedan Götha Canal - Discont bevjljade extra Discont^ rätt borde upphöra af det skäl att, sedan ögonbjickshjelpen vore vunnen och Riksens Ständer särskildt behagat bevilja ett betydande årligt biträde till Canalarbetet, så borde Credtten vara nog stärkt, eller skulle aldrig blifva det, tror jag, för min del, icke kunna godkännas; ty med mindsta uträkning befinnes lätt att crediten berorjust af opinion om tillgång tjll en större, icke till en mindre summa. Det är ock, såsom jag redan haft den äran erinra, just då tillgången är större som den mindre begagnas j och bankrutten tror jag ej då vara mycket att befara, bör att ej uppehålla öfvcrläggningen, vill jag blott tillägga en anmärkning; det är den, att då ett maximum Den S Augusti. för utlåningen är fixeradt, kan omöjligen, så vida man ej ville förutsätta ett uppenbart brytande af föreskrifter, något missbruk med rörelsens utvidgande genom Cteditiftillgången äga rum. Herr Pahlman: Då maximi beloppet, som nu föreslås, vida öfverstiger 5,200000 R:dr, hvilken summa, enligt uppgift, är den högsta hvarmed Canal-Disconten hittills rört sig; så synes tydligen syftningen vara att bereda Canal-Disconten en ytterligare utsträckning af dess redan alltför stora Discontrörelse. Jag bestrider detta, icke allenast såsom Riksförderfligt, utan äfven, enligt hvad jag förut anfört, såsom ledande derhän att göra kommande Ständer helt och hållet beroende af Götha Canal Styrelses inllytande. Friherre Cederström, ^acob: Frågan om beloppet af Götha Canal Disconts Creditif synes mig af åtskilliga förblandas med den redan afgjorda frågan om bidrag af allmänna medel till Canalaibetets fortsättande.
Jag ämnar ej bestrida den begärda återremissen af Betänkandet, men i afseende på hvad hår blifvit yttradt om den af Utskotten föreslagna Revisionen af Militaireverket i alla dess delar, får jag förklara, att detta tillstyrkande, långt ifrån att vara ett misstag, år ganska consequent; ty det vore svårt, om icke alldeles omöjligt, att rått bedömma de militaira Undervisningsverken, så framt man ej granskat organisationen af Militaireverket i det hela; och hvad i Öfrigt beträffar sambandet emellan Revisionerne af de militaira och de civila låro-anstalterne, så låra^deremot ej några svårigheter möta. 123 Den 25 Augusti e, m, Herr von Hohenhauferi: Sedan en af de förenade Utskottens Ledamöter sjelf erkänt, att det anmärkte ordet icke år något skrif-fel, titan står i consequens med Utskottens framställning i öfrigt, och dessutom flere värde Ledamöter inom detta rum tyckas medgifva, att en undersökning af liela Undervisningsverket år nödvändig, så anser jag för min del det vara så mycket mera skål att bevilja återremiss af Betänkandet, som man annars skulle genom ett bifall till Utskottens Betänkande i hela dess vidd i sjelfva verket förklara en sådan generel undersökning icke vara erforderlig. Herr Grefven och Landt Marfkalken fragade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch OeconomieUtskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärk* ningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af UL skottens Betänkande. Ropades afven Ja och Nej. Herr von Hohenhaufem Jag ämnar ej begära votering, men, efter hvad som förekom mig, var antalet af dem som biföllo återremissen vida större än deras som nekade den. Herr Grefven och LandtMarskalken yt - Den Sg Augusti e, m.
147 4 n 5 19 19 19 6 n 7 8 19 9 n 10 » 11 n W Yi 12 n 13 14 19 15 » 16 Transport Till understöd åt sådana församlingar, som i följd af medellöshet icke kunna till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sina folkskolelärare » undervisning i trädgårdsskötsel vid folkskolelärare-seminarierna „ inköp och tillredning af jord för nämnda ändamål , folkskolelärares undervisning i gymnastikoch militär-öfningar i, inköp af tomt samt uppförande af bygg nåd för folkskolelärare-seminarium Linköping , inredning och förändring af den för folkskolelärarinne-seminarium i Stockholm upplåtna byggnad , löneförbättring åt Sundhets-kollegii em betsoch tjenstemän samt vaktbe tjente , lön för en lärare vid Veterinär-inrättningen i Stockholm , höjande af Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens å stat uppförda anslag till vetenskapligt bildade biträden , tillökning i samma Akademis vaktbe tjening inköp af en orgel åt Musikaliska akademiens läroverk ’ ordnande och uppställning af Naturhistoriska Eiksmusei samlingar ökande af samma musei palasontologi ska samlingar vårdande och underhåll af Nationalmusei-byggnaden och der förvarade samlingar m. m understöd för den af Doktor O. Sandahl i hufvudstaden inrättade medikopneumatiska anstalt Transport Anslag, beviljade att utgå O år 1866. Summa anslag. 11 § och moment i det nya reglementet. § mom. 147 17 Till 11 18 11 19 ti 11 20 „ ” 21 ti ” 22 „ W 23 11 24 ti » 25 n Y) 26 ii V 27 » 11 28 ti 29 ii 148 1 » ti 2 ii It 3 l ti Transport bekostande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning vård och skötsel af de i provinsen
Gränsen emellan Förvaltningsverkens och Domaremagtens befattningar , skulle troligen , utan stridighet i åsigter, snart vara bestämd , derest man, utan undantag, kunde följa den otvifvelaktigt rigtiga grundsats: att afgöra»- det af de mål, får hvilka Lag dr gifven , mm hvarom tvist uppstår, tillhör Domar ernant en. Men då häremot i betraktande kommer , att bland Administrationens hufvudsakliga åligganden i Sverige är , att låta uppbära de Statsbördor, Nationen sig åtagit och förvalta dem till dermed beräknade ändamål; att dessa bördor, som användas, både af Krigsoch Civilförvaltningen , från ä!dsta tider bestått i personligt arbete och natural-prestationer, hvilka ännu till betydelig del utgå ; att största delen af dessa skyldigheter utgöres af jorden efter olika grunder och fördelningar; och att Staten dessutom eger en betydlig del af Rikets jord , sorn till vissa allmänna behof blifvit upplåten: så måste härigenom uppkomma åtskilliga sådana rättsförhållanden, ej mindre emelian enskilda och Staten , än enskilda sinsemellan , att de på en gång kunna anses för både administrativa och juridiska. Hufvudsakligen härifrån härleder sig, som Utskottet tror, de olika åsigter, hvilka i denna vigtiga fråga blifvit framställde , och hvilka visserligen till större delen snart kunde förenas genom den oeconomiska Lagstiftningens förenkling. Då likväl en sådan förutsättning icke får ligga till grund för det förslag Utskottet bör afgifva ; så har Utskottet, på samma sätt Committerade synes hafva förfarit , måst inskränka sig derhän , att , utan strängt iakttagande af ofvanantydde grundsats , granska hvilka rättsfrågor må kunna, utan något skadligt inflytande på Statsförvalt - 2 6 ningens jemna gång, och för att bereda möjligheten af föi valtningsärendernes skyndsamma och ändamålsenliga behandling , när som hsldst, till Domstolarne öfveiflyttas. Urskottet har na nämnt den hufvudsakligaste betänklighet, som, efter dess tanka, Vid denna afsöndring kunde komma i fråga. I afseende derpå har väl den farhåga också varit framställd, att
Det finnes knappt något, som man icke på sådant sätt skulle kunna leda sig till att motionera om. Lagstiftarens mening med 56:te §;u Riksd.-Ordn. måste väl hafva varit, att ett faltadt beslut endast får föranleda väckandet af en motion, så vida beslutet uti sig innefattar någonting, som ovilkorligen måste ske, ty om rättigheten att väcka motion längre utsträckes, så kan man säga, alt hela Riksdagen utgör en fortsatt motionstid. Som jag anser, alt motionären icke haft rättighet att på grund af 56:te §:n Riksd.-Ordn. väcka ifrågavar:de motion, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. ville lägga densamma till handlingarne. Frih. Cederström: Jag värderar till fullo den välvilliga syftning, som förefinnes i Frih. Raabs sednaste anförande, och det år icke första gången, Frih:n ridderligen sökt taga frånvar:de Riksdagsmäns sak i försvar, när han ansett dem hafva rått; men jag får likväl förklara, ali jag vid detta tillfälle är i det sistnämnde hänseendet af annan mening, i det jag, beträffande sjelfva frågan, hyser samma åsigt, som Gr. Lagerbjelke, att nemi. en remiss af ifrågavar:de motion vore stridande emot grundlagen. Under alldeles enahanda förhållanden har R. o. Ad. vid flere föreg:de tillfällen vägrat frågors remitterande till respektive Utsk. Sä t. ex. påminner jag mfg, alt under nu pågående riksdag, Hr Ribbing, efter motionstidens slut, väckte förslag om Norrmäns hilkatlande för att gifva uplysningar i Norska bränvinstillverknings-lagstiftningen; men remiss å detta förslag ansågs ej på grund af 56:te §:n Riksd.-Ordn. tillåtlig, och efter moget öfvervägande blef den af R. o. Ad. förvägrad. Vid föreg:de Riksdagar har R. o. Ad. äfven i enahanda hänseende med nödig 222 Den 20 September e. m. stränghet förfarit.
Denna Författning stadgade i 5:te punkten, beträffande de sistnämndes underhåll, ”att såsom de ega med lön blifva försörjde af Pastoribus, med hvilka de arbeta, så borde Biskoparne med Consisloriis deröfver jemka dem emellan, och göra en vis förordning, sådan som de å bägge sidor någorlunda kunde vara be - 6 Stats-TJtskoitets Utlåtande N:o /.fi3. hällne med; och ville Kongl. Majit för öfrigt, alt härutinnan förblefve efter 1675 års Kongl. Resolution, Stå att, der inga Capellaner för della hade varit, eller eljest behöfdes, och derom inga Kongl. Förordningar funnos , dersammastädes skulle ingen Capelian församlingen påträngas, mindre borde några hjelpprester tillåtas, församlingarne till besvär, eftersom i de socknar, som af fordna tider hafva varit och allmogen af ålder påtagit sig dem att löna, antingen de äro en eller flere, af atlmogen intet mera till dem skulle gifvas, än lill det högsta en half spann säd af hvar hel eller half gård, men af fjerdedels, eller mindre torpare ([hvarmed då förstods mindre skattlagde hemmansdelar), allenast en åttondedels tunna om året.’
Majits, under innevarande riksdag derom gjorda framställning, hafva Rikets Ständer, till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för bestridande af kostnaderne för nödiga förberedande rustningar och andra, af de politiska förhållanderne påkallade åtgärder, å Riksgäldskontoret anvisat en serskild kredUivsumma af två millioner riksdaler, att lyftas i mån af behof och emot framtida redovisning; hvarjemte Rikets Ständer uppdragit at fullmäktige att, genom upplåning anskaffa de medel, som med hänsigt till detta kreditiv, för Riksgäldskontoret oundgängligen erfordras; börande enligt Rikets Ständers i afseende på besagde upplåning fattade och fullmäktige redan serskildt meddelade beslut, densamma verkställas emot Riksgäldskontorets obligationer, underskiifna af en fullmäktig för hvarje Riksstånd samt Slats-UtskotUh Memorial, N:o 310. 7 kontrasignerade af fullmäktiges sekreterare och Riksgäldskonlorets bokslutskamererare. Dessa obligationer, hvilka icke få utfärdas å mindre belopp än 250 rdr, skola vara ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; och får, vid deras utlemnande, någon kapitalrabatt icke medgifvas; varande åt fullmäktige öfverlemnadt, att, med hänsigt till de vid ej mindre upplåningens början, än under dess fortgång sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma räntevilkoren för samma obligationer, dervid fullmäktige, så vidt af deras tillgörande beror, böra söka att erhålla den erforderliga lånesumman emot den möjligen lägsta ränta. Likaledes hafva Rikets Ständer åt fullmäktige öfverlemnat att, med afseende å de tider, då den till ränta och amortissement för nu ifrågavarande lån anvisade årliga tillgång samt de för öfrigt härtill disponibla medel kunna för Riksgäldskontoret påräknas, fastställa betalningsterminerna för så väl obligationernas kapitalbelopp, som de upplupna räntorna. § 6.
261 den fattige skrefve icke mera derför; — och föröfrigt kunde efter penny-portots antagande, postens inkomst icke på 50 år återtaga sin dåvarande höjd.” Efter att nära nog hafva blifvit behandlad som en galning, hvilket Pai lamenls-förhandlingarne åren före reformens införande nogsamt utvisa, såg dock Rowland Hill sin stora idée satt i verket år 1840. Postverkets nettobehållning nedsteg ifrån 1£ mill. £ St. till 400,000 £, men brefvens antal steg ifrån 75 mill. till 168 mill. Ilen praktiska Engelska nationen såg med likgiltighet denna minskning, i penningebehållning, ty den visste att riktigt upskatta fördelarna, som tillskyndades nationen genom denna reform, och de flesta utmärktare Engelska personligheter förenade sig om national-subskription åt Rowland Hill. På denna lista, som prydes af namnen Wellington, John Russel, Sir Robert Peel, Landsdown, Raring m. 11. finnes också namnet af den nyss förut ulnämde General-Post-Direktören Lord Lowtber, numera Lord Lansdale. Och f. n. har Rowland Hill intagit den 2:dra General-Post-Secrelaire-platsen inom Postadministration vid sidan af hans fordne motståndare Ulaberly. Så lönar England dem af sina söner, som till fosterlandets gagn egna sin tankekraft och sin verksamhet! Jag bar något afvikit från ämnet, det nuvarande betänk, af Bevilln.Utsk., och uppehållit mig väl länge vid penny-postens införande i England, en digression som Ståndet välvilligt torde förlåta mig, och som något kan ursägtas, derigenom att jag var tvungen till besvarande uptaga Hr von Hartmansdorffs yttrande öfver de Engelska förhållanderna. Jag återgår nu till våra Svenska förhållanden.
Ett sådant moment var jemväl föreslaget, då den härutinnan gällande lag, eller Förordningen om mord, dråp och annan misshandel, af Rikets Ständer autogs; men då varande Lag-Utskott afstvrkte detsamma på de skäl, att det vore af vigt att ur lagstiftningen utesluta hvad som tillhörde doktrinen eller rättsvetenskapen, — att redan språket i detta moment häntydde derpå, som skulle den deri uttryckta sats vara uttalad, icke af lagstiftaren, utan af rättsläraren, — att satsen ock re dan vore antagen i lagskipningen och således öfverflödig i lagen, — samt att den vore öfverflödig äfven derföre att §:ns sista moment för den uppmärksamme granskaren indirekt tillkännagåfve hvad genom det första velat uttryckas. I enlighet med hvad Lag-komitéens och Lag-beredningens förslag innehålla, har Utskottet ansett sådan misshandel, som i 12 eller 13 §§ sägs, icke böra, utan angifvelse af målsegandon, få af allmän åklagare åtalas ens i det fall, att misshandeln skett mot skyldeman i rätt uppstigande led, i följd hvaraf en restriktion jemväl i sådant hänseende blifvit af Utskottet införd i 45 §. Det är i familjens rätt förstådda intresse, som denna inskränkning funnits nödig. Ty har det felak tiga barnet erhållit sina föräldrars förlåtelse, samt frid och försoning åter blifvit rådande inom familjen, skulle den felaktiges ryckande derutur och bortsläpande i fängelse ofta drabba lika tungt föräldrarna som barnet. Äfven en annan inskränkning har af Utskottet blifvit i 45 § föreslagen, — nemligen den, att allmän åklagare ej skulle få, utan målsegandes angifvelse, åtala ringare misshandel föröfvad å sabbat. Den omständighet, att brottet skett å sådan tid, utmärker nemligen icke, att det åstadkommit förargelse hos någon annan än målseganden, hvilket deremot kan antagas vara förhållandet, då brottet blifvit föröfvadt vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 och 15 §§ omförmäles. 15 K AP. Om brott emot annans frihet.