Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När alltså en praxis, som icke är af grundlagen förbjuden i 27 ; är egt rum, nemi. att ett Stånd, med anledn. af sig företeende omständigheter och förändrade förhållanden, på grund af ett annat Stånds derom gjorda inbjudning, kan frångå sitt redan fattade beslut och instämma i hvad elt annat Stånd beslutat, så instämmer jag med Hr Adelborg i antagande af BorgareSt:s förevar, inbjudning. Frih. Raab, Adam Christian: Frågan har tvenne sidor, den ena angår sak, den andra form. I afseende på saken, instämmer jag med Hr Adelborg, ty det är obestridligt, att de medel, som Landtbruks-akadem. har om hand, äro att anse som Statsmedel. På grund af Konungensderom gjorda propos. beviljade Ständerne 1812 till Landtbruks-akadem. ungefärligen 160,000 ndr, derefter 1815 en mindre summa, 1819 eu något större, så att sammanräknadt Akademien i statsmedel bekommit circa 180 å 190,000 r:dr. Då denna Akademie derjemte är en allmän inrättning, lärer väl icke kunna förnekas att ju den, såväl som andra dylika skall vara underkastad revision af sina räkenskaper i Kammar-rätten. Den olägenhet Hr Adelborg påpekat, att de utgifter, hvartill medel af Akadem. anordnas, stundom kunde vara af beskaffenhet att ändamålet med desamma icke kunde af K. Kammar-rättens ledamöter alltid så rätt bedömas, i följd hvaraf äfven anmärkn:r icke torde uteblifva vid utgifter till sådant, som icke syntes inbringa någon direkt materiel fördel, hoppas jag icke vara af betydenhet att kunna anses innebära något hinder mot räkenskapens reviderande, så mycket mindre, som jag litar på att framdeles, såväl som hittills, Kammar-rättens Adv.-Fiskal skall vara en särdeles förståndig man, kunnig icke blott i juridiken, utan äfven i ekonomien, hvadan det icke är sagdt att obehöriga anmärkn:r skola af honom göras. I afseende på formen, så är det väl bekant, att Stånden pläga understundom frångå sina beslut på grund af inbjudningar.
Ständer framställa samma grunder, nämligen Ve sv och Ekon. Utsk. Betänkanden, 53 ätt de Privilegia Exclusiva, som uppfinnare af någon inrättning, eller förfärdigare af något arbete för iner än 20 år tillbaka undfått och sedan tillgodonjuta, böra förlora deras exclusiva egenskap, och andra personer tillåtas, att med prodnction af samm» slags arbeten sig sysselsätta 5 att icke något Privilegium exclusivum hädanefter mått® beviljas för längre än tio år, eller om uppfinningen fordrat serdeles möda och kostnad, högst Femton är, utan prolongation, hvilken i sådant fall aldrig bör meddelas, samt att, sedan en person gjort någon ny uppfinning, men en annan bevisligen upptäcks någon gagnande förbättring uti samm* ämne, den förres privilegium exclusivum icke bör ligg* den sednare i vägen att erhålla en dylik förmon, om han behörigen kan styrka, att förbättringen vaxit en följd af hans egen och icke någon annans skicklighet. Derjemte har a f smma Författare uti ett sednare Memorial, sora under dan 24 sistlidn® Februari till Utskottet remitterades, blifvit öfverlemnad en berättelse om de i Frankrike gällande Brevetter för uppfinningar, äfvensom en underrättelse om Engelska Patenterna, deni han ansett bidraga till ämnets fullständigare utredning. Utskottet har, efter behörig pröfning af detta förslag, icke kunnat annat än förblifva vid den öfvertygelse, som vid 1809 och 1815 årens Riksdagar föranledde Utskottet att tillstyrka, det måtte Riksens Höglofl. Ständer lios Kongl. Majit i underdånighet anhålla |" Besv. och Ekon. Utsk.. Bttank anden. om inskränkning 1 Exclusiva Privilegiers meddelande i enlighet m d de grunder, s«m af Herr Mannerhjerta nit blifvit anförde j men som efter den, på sådan anledning af Riksens Högloft.
Hur skulle man kunna begära, att hon, känslig och ömtålig, skulle kunna lotsa sig fram i det politiska lifvets alla bränningar, hur skulle hon, utan att vara lockad af andra, kunna framträda till valurnan och aflemna sin röst, hvem vet, kanske en afgörande för fäderneslandets väl eller ve. Jag tror icke den kloka, eftertänksamma kvinnan vill åtaga sig ett dylikt ansvar. Må det vara en börda, som mannens samvete ensamt må bära på. Jag sade, att kvinnan ledes af sympatier. Hon är ärelysten och stolt, hon älskar och tilltalas af det sköna och starka, hon lyssnar med välbehag till en klangfull stämma och hennes sinne smekes af allt, som eger en polityr af det fina vettet, och hon tror gärna, att under all vacker yta äfven det rätta och sanna gömmer sig. Det hårda, sträfva, det på ytan skrofliga framkallar lätt hennes antipati, det svarar ej mot hennes vanor och ständiga omgifuing, och hon har hvarken lust eller vilja, kanske icke heller förmåga, att göra en sträng och logisk analys. Hur är det möjligt, att hon, under här blott lätt antydda förhållanden, skulle kunna deltaga i det politiska lifvet? Hm — jag minnes en gammal gladlynt fru, som på tal om kvinnans politiska rösträtt, yttrade: » Tokerier! Då skulle våra damer rösta på en ung, kunglig hofpredikant, en gardeslöjtnant eller en första tenor. » Den gamla frun var kanske litet elak, men, hvem vet, om hon hade alldeles så orätt. Sympatien! Sympatien! Kvinnan nu för tiden med sina vida verkningsfält har sannerligen nog för sin dådlust. De politiska striderna och det bittra kifvet må vara för männen, hvilka hafva bredare skuldror och mindre ömtåligt skinn. När de komma hem från valkampen och de heta debatterna få de nog på fint vis erfara, att damerna ha sin politik för sig, en politik, i hvilken herrarne vanligen draga det kortaste strået. Adolf Hellander. Huru ämna parisiskorna klä * sig i vinter? Paris den 26 september. » TU » M förvånas. En herre tala om moder?
Stipenclier~ias iitdelniiig sker enligt stildgarne inoii-t 1ivai: je 1#1i ii1 ed Iiiiiisyii till cleii siiii-tina soiii diii: ii~sa~iilats, dock fBr intet laii börja sin utdeliiiiig förrän detsainnia ~ j o r t en insats af riiinst 5,000 kronor till cdlmti~~~zcr, stij~e~zdiefo~rrrle~ ?~. de d i l u l&amp;nen, SOIII d j a, 18,iniia m-itec; l; ii.i.ii.gsli stor kiiiiiia Ili~iiiv~n da s i g Pölajaiide persoiier fungera soiii lii,iisoiiiliiicl: %h Aiiiia Helleberg Nombotten adr. I~iile&amp;, Fru Augiista Grape Westerbotten acli~. UnieB,: klrii A. M. Holingren .U2Annd adr. Upsala, Frn Sara Widegreii F a h d r. 3 ' aliiii, Frii C. Riiiidgreii ' Verwdad adr. ICarlstacl, %röken. Henads. Nyköpiiig,: Frii M. Lotliigius Osteribi.ette Cöweiz Sode1 " 11zmz1c~~~d yötlad adr. Nomköpiiig, Fru Karin Rydiiig E1fsbos.g aclr. Weiieïsboig, Frii I. Gibsoii Bo11,us adr. Joiisered, Grefviiinaii U. Horii Blekinge; .uh-. Karlskrona, Frii Götlie Ifionobevg adr. Wexiö, FriIierrinnaii A. Beimet ILal~nar adr. ICaliiiar,: Fröken Bertlia Heclenstieriia .Jo~di$ ' piny adr. Jönköping, Fröken M. Silow Bfalvzöltus och IGistic~zstcCcl aclr.
Vid sistlidna riksdag anslogo Rikets Ständer ett belopp af 160,000 R:dr, att gemensamt af landtartilleriet och flottan för artilleri försök användas, för hvilka medel ock, efter hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, försök dels redan blifvit verkställda, dels ock voro till utförande bestämda. Då emellertid, enligt hvad General-fälttygmästaren hos E. K. Majit tillkännagifvit, resultaten af de redan anställda försöken, ehuru i många hänseenden upplysande och vägledande för ernåendet af det stora hufvudändamålet dermed, eller utfinnandet af tjenlig materiel för groft artilleri med projektiler och ändamålsenlig konstruktion af dylikt artilleri, för uppfyllande af de stora fordringar på detsamma, nutiden kräfde, icke ännu kunde på långt när anses fullt tillfredsställande för ifrågavarande vigtiga, äfven utomlands ouppnådda syfte, har E. K. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med af Generalfälttygmästaren framstäldt förslag, nu iiskat att såväl till fortsättande af försök i nu angifna ändamål, som till attilleriförsök i allmänhet måtte anvisas ett anslag af 30,000 R:dr. Då jemväl under Femte Hufvudtiteln anslag för artilleriförsök blifvit äskadt, föreställa sig Rikets Ständer att, derest skjut försöken, i den mån sådant lämpligen kan ega rum, anordnas gemensamt för landtartilleriet och flottan, dymedelst en väsendtlig besparing i kostnaderna bör kunna ega rum, vid hvilket förhållande, och enär, efter hvad Statsråds-protokollet vidare gifver vid handen, en tillgång af 46,000 R:dr ännu förefinnes utaf det af Rikets Ständer vid förra riksdagen beviljade anslag, Rikets Ständer ansett, att någon nedsättning i det nu äskade beloppet utan synnerlig olägenhet skulle kunna ega rum; i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer på det sätt bifallit ifrågavarande nådiga framställning, att till skjutförsök för år 1867 anvisas ett belopp af 20,000 R:dr, att i mån af behof från Riksgälds-kontoret utgå. Ö D 26:o. Fältartilleriet.
Grunder för jemkning en af Indelta Kavalleriets löner, med afseende ä utgående Ackordsranta. Korpsen N:o 2. Korpsen N:o 3. Korpsen N:o 4. Regementena N.ris 5 <S 6. Nya AckordsBehållNya AckordsBehållNya AckordsBehållNya AckordsBehålllönen. ränta. ning lönen. ränta. ning lönen. ränta. ning. lönen. ränta. ning Riksmynt R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr Ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr ö. R:dr Ö. Prop. M I, om Statsverket 1856. 29 * Litt. &• Lif-Regementets Dragon-Korps. Riksmynt Staben : Sekund-Chef Ofverste-Löjtnant och l:e Major Andre Major j Regements-Qvartermästare \ Förste Adjutant Andre Adjutant Regements—Stallmästare i Regements-Auditör I ° Rcgemenls-Pastor Regements-Läkare l.ste Bataljons-Läkare ! Regetnents-Skrifvare j Mönster-Skrifvare Regements-Hästläkare Sadelmakare Pistolsmed Stabs-Trumpetare (jemte nummerlön) . Sqvadrons-Staten: j Sqvadrons-Chef j Andre Ryttmästare ■ Förste Löjtnant j Andre Löjtnant Under-Löjtnant | Fanjunkare (jemte nummerlön) Sergeant d:o d:o | Sqvadrons-Hästläkare (jemte nummerlön) . Trumpetare d:o d:o Korporal, värdet af 3 T:r spanmål u 12 R:dr Tunnan, förslagsvis Distinktions-Korporaler, särskildt arfvode . Nuvarande Aflöning. Provisorisk Tillökning. Nya Aflöningen. Summa Tillökning. Jf? 5 till Kongl. Slnj:ts Alåd. Prof,. 1, om Statsverket 1826.
Alla sätta sig och en djup tystnad råder. Hertigen tager till ordet: «Födde Riddare och Vetande Bröder af vår S:t Helenæ-orden och det heliga Försoningskorset.» «Oroande underrättelser hafva inlupit från samfundets Vestra Tunga och Skyttens prefektur. Fritänkeriet grusar templets hörnstenar, och kraften i den Väldiges högra hand – thronen – förlamas mer och mer, genom minskad vördnad för den smorde, som svärdet håller. Skyndsamma och verksamma mått och steg erfordras, för att skydda helgamanna samfund. Vid korset och kalken, vid någonting ännu dyrare, som ej ens här bland eder, utan endast i sanctuarium inför den Osynlige och hans utsände får nämnas, har jag svurit att upprätthålla helgedomen, och i tre gånger tre och sju gånger sju den Heliges namn, med den utsändes vetskap och samtycke, tillspörjer jag eder, Riddare och Vetande Bröder! om J för samma dyra ändamål, likmätigt ed och pligt, viljen, liksom jag, hafva lif och välfärd osparda? Alla stiga upp, lägga högra handen på hjertat och böja hufvudet mot bröstet. De sätta sig ånyo, tigande. En enda förblir stående. Hertigen: «Amen.» – (Blir varse den stående.) «I Storkapitlets namn: hvad söker du, broder?» Den stående: «Högborne och högvisaste mästare! Är det lofligt, att lossa sin tungas band?» Hertigen: «Tala!» Den stående: «Har icke den, som svärdet håller, vilja och makt att bevaka ingången till templet; och tillstädjer han, som sitter på stolen, att hans fotapall undanryckes och att vredenes skål tömmes öfver den smorde? Den talande sätter sig. Uppehåll. Hertigen skiftar färg, rynkar ögonbrynen och slungar harmsna blickar på honom, som talat. Sedan han återhemtat sig och samlat tankarna, yttrar hertigen, – likväl sväfvande på målet: – «Otro och fåfänglighet fjettra svärdet. Det måste hållas af en stark hand.
Att således afhjelpa det onda med en systematisk ätgärd, inom den påträngande tid det kräfde, låg elter min tanke utom möjlighetens gräns; ty att genom vidsträcktare nybyggnader skyndsamt bereda utrymme åt massor af menniskor, låter icke förena sig med möjlighetens fordringar. Då uppkom det förslag, alt gå en medelväg emellan det föreslagna, visserligen bättre, systemet och de inrättningar, som då förefunnos, medelst bibehållande af de gamla byggnaderna, men med förändrad inredning och til 1 — bygnader till dem. Detta förslag innehöll, att, så snart som möjligt, skilja hela fångqvinnopersonalens bostad från mankönets, flytta den till en annan delaf staden, och conslrueru gemensamma bostäder äfvensom en mangd celler. Detta De ni 5 Februari f. m. 29 beslöts mot slutet af Maj 1826, och inom medlet af Juni följande året var förflyttningen verkställd till Norrmalm; uti en local med gemensamma arbetsrum och 54 celler, eller utrymme för mera än 5oo personer. Under samma tid arbetades på inrättningen vid Långholmen, och inom 1827 års slut voro deri de fleste fångarne från Wadstena inflyttade, och återstoden sändes följande året till Malmö. På Långholmen construerades 140 celler. I Malmö, som i stället för Warberg, hvilket, i anseende till dervar. byggnaders dåliga skick, ej kunde begagnas, utsågs till central-inrättning för södra delen af Riket, Idef inrättningen äfven inom några få år färdig och försedd med en betydlig mängd celler. Så fort gick det med byggnaderna, men allmän sysselsättning var svårare att bereda fångarna, sedan de af byggnadsarbete mindre upptogos. Utvägarna dertill voro ganska inskränkta, då några statsmedel icke, i sådant ändamål, voro att tillgå; dertill fordrades förlag, magaziner, administationskostnader, försäljningsbestyr m. m. Att kasta dessa kostnader på Staten, var icke rimligt och kunde icke heller föreslås; att låta fångarna utan sysselsättning sitta qvar i sina jern, likasom det förut skett, stridde emot förnuft och mensklighet. På sådan grund tillkallades enskilde personers, fabrikanters och handlverkares biträde.
Jag har icke upprullat dessa skildringar för att brännmärka adertonhundratalets människor utan för att lyfta dem ur det mörker som begraft deras minnen och för att visa, hur här lika väl som när det gäller romare eller fornasiater kläderna bedraga. Alla voro vi syskon af samma hjärta. Jag ser i adertonhundratalets morgon en värld af blid oskuld och drömmande natursvärmeri. Jag ser vänliga flickansikten med en lock vid hvardera tinningen titta mellan fönstrens stärkta gardiner, och kärlekssånger ljuda kyskt och sakta från den blyge magisterns guitarr, medan gamlefar ansar sina rosenstånd vid trädgårdsgången. Men åskmolnen skockas allt högre och dystrare och färgerna gulna. Blommorna sluta sig. Alla vänta ovädret – den stora, allt ödeläggande revolution, som slutit förbund med de vilda naturmakterna. Men den uteblir! Den infinner sig först långt senare i det tidsskede, som i historien fått benämningen Källargången. En revolution, som kommer af sig, förvandlas emellertid skyndsamt till ett stillastående, förpestande vatten. När vi hälla det på blommorna, öppna de sig icke, utan falla ned. Det vederkvicker ej längre. Det förmår blott döda. Så ser jag taflan mot adertonhundratalets afton. Sjuka och förtviflade sleto människorna sitt hår och vredo sina händer och ropade efter hjältar. Just i den tiden ville jag ha lefvat med ofärdens vreda och sköna gudar ljungande öfver mitt hufvud. Det var en tid för människor, men den platta lycka, den i billig koppar utmyntade skönhet, till hvilken vi nu hunnit, passar tama gäss. Jag har från den tidens människor hittat bref, skrifna med tårar och blod. Om grafvarna kunde tala, skulle ni höra en jämmer och kvidan, som skulle komma edra ögon att rinna. De voro borgareseklets barn dessa människor, det bekänna de själfva, men tänk er dem ej därför samlade i rykiga ölstugor.
Ett vigtigt raffinement är dock i sednare tider infördt. Förr ägde jägaren rättighet att vistas och förflytta sig hvarthclst inom länet han behagade, men nu är han skyldig att uppgifva den station, hvarest han är mantalsskrifven, och får derifrån icke, utan order, eller permission af reg:ls-chefen, förflytta sig. På >4 dagar kan han dock af länsmännen, emellan mötena, permitteras inom länet; hvarje karl förses nied elt s. k. tillståndsbref, underskrifvet af landshöfdingen i orten, hvaruti det ställe är utsatt, der han äger rättighet att vistas. Vid regttet finnas adresslistor, upprättade för hvarje år, så alt med den vanliga postgången kan order expedieras till hvilken af manskapet som helst. Manskapet bekostar ännu i dag sjelft sitt underhåll under mötena utaf sin årliga lön io r:dr; icke en skilling utgår ur passevolance-cassan för detta reg:te. Det är allmänt erkändt, att Carl XI:s indeln:s-verk var ett storverk, derföre att nationen sattes i en permanent armerad ställning, der den stridskraft, som skulle försvara fosterjorden, var med fosterjorden uti alla dess medborgerliga intressen lifligt förenad. Det är allmänt erkändt , att den soldalesque går längst på bataljdagen, hvars strid är inspirerad af den häftigaste enthusiasmen. Del torde äfven icke kunna motsägas , att ett personligt medborgerligt intresse uti den jordtorfva, för hvilken man kläder blodig skjorta, är en mäktig häfstång, som upplyfter denna enthusiasm till en höjd, som i stridstunniltet ofta dominerar seger. Wermlands Faltjägare-reg:te är icke indelt.
Vidare andrager Utskottet för sitt afstyrkande, att de uppgjorda ritningarne afse en alltför spatiöst tilltagen byggnad. Rörande denna omständighet lemnar Öfverintendents-embetets underdåniga memorial, dateradt den 2 Januari 1866, en fullständig utredning. Det först upprättade ritningsoch kostnadsförslaget, sorn underställdes Öfverintendents-embetets granskning, afsåg l:o. En tvänne våningars läroverksbyggnad med tre lärosalar, ett reservrum, två kapprum, vaktmästareboställe och nödiga uthus i nedra våningen samt två lärosalar, ett bibliotheksrum, två kollegiirum två kapprum och en större bönsal i öfra våningen; 2:o. Gymnastikhus och 3:0. Boställshus för föreståndaren. För samtliga dessa byggnader var kostnaden beräknad till 67,000 R:dr. Den 24 Mars förlidet år förklarade emellertid Kongl. Maj:t i nådigt Bref, att kostnadssumman icke borde öfverskrida 50,000 R:dr. Med anledning häraf blef under målets handläggning hos Öfverintendents-embetet fråga framställd, »huruvida ej en erforder»lig nedsättning i kostnadssumman skulle kunna vinnas genom att söka under ett »tak och i sammandragen form anordna läroverksoch boställslokalerna inom en »trenne våningars byggnad.» På Öfverintendents-embetets anmodan blef derföre af ritningsförfattaren uppgjordt ett alternativförslag med tillhörande kostnadsberäkning, slutande å 50,000 R:dr. Vid granskning af detta sednare förslag visade sig dock omöjligheten att med de knappa tillgångarne åstadkomma en byggnad, som på ett ändamålsenligt sätt inrymde de afsedda lägenheterna, hvarföre Ofverintendens-embetet fann »ej lämpligare utväg att lösa ifrågavarande byggnadsfråga» än att endast läroverksbyggnaden uppfördes med uteslutande af ej blott »gymnastik-och boställshusen, »utan äfven den till läroverkshuset hörande bönsalsutbyggnaden.» Öfverintendentsembetets kostnadsförslag utgör sålunda: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
Endast 2lne Krogar äro inom Staden lillåtne, Engelholm, som är den minst betydliga af Länets Städer, hade år 182^ en folkmängd af 8i5 personer, hvaraf 520 mantalsskrifne och 2q5 skattfri6' och agde, enligt i832 års skattskrifningSrlängd, utom den i Staden förlag^ Garnizon,. 5^7. måntalsskrifne och 311 mantalsfrie, eller tillsammans $58 personer, så att folkmängden på dessa år ökats med 43 personer. — 19 — Stadens enda Näringsfång äro, i likhet med Cimbrishams, Handel och Handtverkerier, samt något Fiske i hafvet och i den förbi Staden flytande Bönne Å; men som den saknar hamn och är oangifven af flera, genom local mera gynnade Städer, är handeln ringa och handtverkerierne, lydande under andra Städers arnt eller embeten, för deras idkare föga lönande. Handeln idkas hufvudsakeligen med torr fisk, salt, kramvaraoch specerier, som från Stapelstäderne måste hämtas på vagn eller med lejda smärre jagter eller båtar, hvilka dock icke komma Sindén närmare än på 1 mils afstånd; häraf och då Landsortens produeter mest afsättas till de större Städerne, samt Malmöhus och Hallands Län, äro näringar och handel i aftynande, så att större delen af handtverkare befinnas i verkligen knappa omständigheter. Staden har på Landets cultur och näringar ett högst ringa inflytande; men möjligheten att på närmare afstånd få inköpa de nödvändigaste artiklar, utgör för den omkringliggande Landsorten en förmån, genom hvilken Staden, i likhet med Länets öfriga Städer, gagnar landsorten. Till Stadens fördel äro icke några prohibitiva Författningar utfärdade.
Jag kan icke annat än deri instämma och anhåller att äfven få instämma i det yrkande, som af Hr Skogman blifvit framstäldt, att bankoreglem:ts sista mom, måtte bibehållas vid sin nuv:de lydelse. Hr Skogman: Jag vill endast med några få ord besvara de anmärkningar, som blifvit af Frih. von Schwerin och Hr Mannerskantz framställda. En reservant emot Utsk:ts beslut, Professor Agardh, yttrat uti sin reservation: — —• »Utsk:t har åtnöjt sig att bland föreskrifterna om reservfonden inskjuta några ord, hvilka endast så till vida der äro på sin plats, som de angifva huru den för nämnda rörelse afsedda fond skulle bildas. Men de lemna ingen eller en mycket ofullständig upplysning om den nya rörelsegren, som af Utsk:t varit afsedd —.» Jag kan ej neka, att jag efter åhörande af de begge ofvannämnda talarnes yttranden blifvit ytterligare styrkt uti den åsigt, jag förut uttalat. Under det Frih. von Schwerin ansett ifrågav:de fond af 1 1 million rdr egentligen rara afsedd att underhålla omsättningen af obligationerna, har deremot, såvidt jag kunnat fatta, Hr Mannerskantz verkligen ansett den vara ämnad tili uppköp af dylika obligationer. Det ser således ut, som om de ledamöter af Utskd, hvilka äro anhängare till det framlagda förslaget, icke äro rätt ense om detsammas hnfvudpunkter; och de måste således ej hafva $å alldeles klart för sig, hvarthän de egentligen vilja komma. Under sådane omständigheter och då sjelfva förslagat icke innehåller några detaljerade föreskrifter, måste Fullmäktige, när de skola sätta detsamma i verket, taga sin tillflykt, till Utskds motiver. Om vi nu taga hänsyn till dessa motiver, så finna vi, att Hr Mannerskantz’ motion, som torde vara egentliga uppränningen till föreliggande förslag, hufvudsakligen vänder sig kring ett uppköpande af obligationer.