Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hierta, J. Wahlström, A. A. Berger och Göran Hammar, samt Riksdagsfullmägtige .1. Erikson, G. Hullman, C. G. Sköldberg, J. Andersson, Eric Ersson, C. A. Larsson och Per Nilsson. Bih. lill It. St. Brot. 1851) * ISBO. I A/d. 17 Höft. 3 Stockholm, tryckt hos Sam. Bilagan Litt. A. Lefnadskostnaderna i Stockholm för en Tjensteman med hustru, 3 små barn och 2 pigor. r ►c Kostnad i Riksmynt. 1 ■ OS e-e* OQ År 1853. Ot? föienheten. Summa. för enhete n. Summa. föienheten. Summa. föienheten. Summa. Matvaror, enligt särskild uppgift (Se Bil. Hyra för våning, bestående af 5 rum, pigkammare och kök 550 550 640 750 ‘ ? Tvätt, såpa, mangling, bortoch hemkörning . s 66 70 — lil 69 166 75 — 152 92 | Björkved, med sågning, uppkörning, trafning och iläggning, Ofvanstående tabell, likasom den följande (Litt. B.), är af en Tjensteman i Stockholm uppgjord på grund af för hvarje år förda fullständiga räkenskaper. Atgångsstaten är, för att vinna en lättare jemförelse, för åren 1853, 1855 och 1859 antagen till samma qvantiteter af alla varor, som för året 1857 verkligen åtgått för detta hushåll. Litt. B. Kostnaden för matvaror i Stockholm åt en Tjensteman med hustru, 3 små barn och 2 pigor. r ” ►*ä K o s t n a d i R i k s m y nt. 1 . cr? £20 CK Å r 1833. för för för enheten. Summa. enheten. Summa. enheten. Summa. enheten. Summa. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 49. Alik, lill Exp.-Ulsk. den 28 Jun. 1860, kl. 2 e. m.
Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor: Komministern i S:t Clara församling Johan Wilhelm Beckman, Riks-archivarien, Professoren m. m. Kommendören af Kongl. Nordstjerneorden, J. U. och Ph. Doktorn Johan Jacob Nordström; och Kyrko - Prot.-Utdrag den 8 Februari 1860. 22S Kyrkoherden i S:t Catharin» församling, Magister Eric Henrik Eriksson; samt lill Suppleanter att i följande ordning inlinda i förenämnde penningeverk, allt efter som ledighet derstädes kan uppkomma: Komministern i S t Catharin» församling Fredrik Wilhelm Öfverström, Kyrkoherden i S:t Jacobs och Johannis församling m. m., Ledamoten af Kongl. Nordsljerne-Orden, Magister Johan Gustaf Lundberg; och Kyrkoherden i Hedvig Eleonor» församling, Ledamoten af Kongl. WasaOrden, Pehr Lindstén. Om hvilka val underrättelse skalle, genom utdrag af Protokollet, vederbörande meddelas. S. D. Företogs val af Direktörer för Preste-Ståndet och deras Suppleanter vid Riks-Bankens Låne-kontor i Göteborg, Malmö och Wisby, och befunnos, efter valförrättningens slut, vara utsedde till Direktör vid Låne-kontor et i Göteborg: F. d. Math. Lektorn, Prosten och Kyrkoherden i Säve, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister B. Wadström. Suppleant derstädes: Prosten och Kyrkoherden vid Christin» Tyska församling Magister J. C. Lamberg. Direktör vid Låne-kontor et i Malmö: Prosten och Kyrkoherden i Balkåkra, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister C. G. Berlin. Suppleant derstädes: Kontraktsprosten, Kyrkoherden i Håslöf, Ledamoten al Kongl. Nordstjerneorden, Magister Joh. Pettersson. Direktör vid Låne-kontor et i Wisby:
Maj 1845 utan något undantag blifvit stadgadt, att, efter nämnde förordna promulgcrande vid skeende bodelningar, giftorätten skall beräknas till hälften.. För öfrigt är delta stadgande icke i strid med 1734 års lag, som bestämmer giftorätten icke efter de teglor, som äga runi vid äktenskapets ingående, utan vid dess upplösning. Den föreslagna förklaringen är således, efter milt föl menande, en lagförändring, hvilken på förut å detta rum anförde grunder må anses obehöflig. Skulle denna åsigt vara oriktig, sä behöfves icke någon särskild förklaring, utan må vid denna såsom vid annan ny lag genom lagskipningen densamma vinna stadga och til lämpning. Med stöd af hvad anfördt är, anhåller jag om afslag å betänk. Frih. Cederström, Claes Rud.: Hr Coijets yttrade förmodan, att de personer, som förra gången framställde sina åsigter i förevar, fråga och icke fåll dem af Ulsk. behjertade, icke 470 Den 10 Maj. heller nu lära finna sig särdeles belåtna med Utsk:s afgifne svar, har ganska riktigt, åtminstone hvad mig beträffar, nått sin uppfyllelse. Utsk. liar nemi., beträffande den yrkade utsträckningen af principen i Utsk:s förslag äfven till arfsrälten, förklarat det Utsk. anser sådant icke kunna komma i fråga, ”enär rättighet till arf först inträder vid alfallet”. Del synes således tydligt, alt Utsk. icke behagat lästa något afseende pä den af mig och flere andra ledamöter af detta Stånd framställda åsigt, att rättigheten till arf in potentia existerar under hela äktenskapet, för de deruti lagligen tillkomne harn, som just derföre kallas arfvingar, men att in aclu fullbordas utöfningen af denna rätt vid arffallet.
Och bar Utskottet i öfrigt ansett: att valeurens anbringande uti sjelfva papperet, så väl med boksläfver som ziffror vöre af serdeles nytta; och att årtalets insättande deruti likaledes kunde, i åtskilliga hänseenden, medföra en gagnelig controll; sådant allt emedlertid beroende af Banco - Styrelsens närmare pröfning. 4;o. Banco-Styrelsen får sig uppdraget ombesörja , alt de nya Sedel-formulairen färdiggöras i den moa nödiga anstalter hinna vidtagas, samt derefter sättas i omlopp, hvarvid bör iakttagas , att början sker med de större Sedel-valeur crn a. 5:o. Utgifvandet af Vexel-Bänkens hittills brukliga Transport-sedlar in - Banco-TJlskottets Utlåtande JY.-o 11']. i5 ställes, och upphör ifrån och med den dag, då utvexling af de i 2:dra punkten omnämnda större Sedlar vidtager; äfvensom tillverkning af de nu begagnade Tre och Två Riksdalers-Sedlarna ej eger runi från och med den dag, då de i samma punkt omnämnda smärre Sedel-valeurer blifvit i omlopp satta; egande Banco - Styrelsen att genom tjenliga anstalter befrämja de nya Sedlarnas utvexling i Landsorterna emot gamla. 6:0 Med Transport-Sedlarnas inlösen och afföring, så länge några sådana ibland allmänheten utelöpa, må, såsom hittills, förhållas. 7:o I hvad som rörer penningars insättning för räkning i Vexel-Banken, samt omföring från den ena räkningen till den andra, skall det hittills brukliga Expeditionsoch Bdkförings-sättet hufvudsakligen bibehållas med de förändrindringar, som blifva en följd af större Sedelvaleurernas emottagan - i6 Eanco-Utskotlets Utlåtande N.-o 117. de lika med Små-sedlar uti Bankens Cassör. 8:0 I afseende på detailerna af vexling, expedition och bokföring, uppdrages åt
För min del anser jag StatsSekreterarens befattning lika vigtig som StatsRådens , till och med vigtigare, emedan de, enligt Grundlagen, hafva en större magt, nemligen skyldigheten och rättigheten att vägra contrasignation. Deras Embetsgöromål äro dessutom så trägna och mödosamma, att de nödvändigt böra vara befriade från enskilta omsorger för deras utkomst. Men då våra nuvarande Författningar icke gifva StatsSekreterarne samma värdighet som StatsRåden, ehuru de förres Embeten äro af större vigt, än de sednares; och då det är mera efter rangen, än efter vigten af Embetet, som lefnadssättet plägar rättas; så bör kanske derföre StatsSekreterarnes löner bestämmas lill något mindre än StatsRådens. Jag föreslår således, att hvarje Statssekreterare måtte i lön erhålla åtminstone 5oooR:dr B:co, eller lika med ett JustitiajRåd. I afseende på RevisionsSekreterarne, liar Utskottet tillstyrkt, att deras förhöjde löner må utgöra endast 1600 R:dr B:co för hvardera, i stället för 1800 R:dr, som i Konungens Proposition är föreslagit. Utskottets skäl härtill lyder sålunda: ”Utskottet har ”trott, alt desse föredragande befattningar ”icke kunna anses innefatta lika mycken vigt ”och ansvarsfullhet nu, som de inneburo "den tid de utöfvades inför Riksens Råd; enär "desse lill en del utgjordes af män, som väl ”förut beklädt högre Administrativa och Mi”litaire platser, men åtminstone icke alla ”innehaft juridiska Sysslor eller Embeten; "hvaremot Högsta Domstolens Ledamöter "skola alla vara lagkunnige män, hvilka full”gjort hvad Författningarne föreskrifva dem, "sorn uti DomareEmbetet må nyttjas, samt ”i sådane värf ådagalagt insigt, erfarenhet ”och redlighet.” Jag torde icke behöfva i Ridderskapets och Adelns minne återkalla, att vid de tillfällen, då mål från Kongl.
M. täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke, i enlighet med hvad hos Rikets Ständer vid innevarande riksmöte blifvit föreslaget, den i staden Christinehamn befintliga, med allenast tvenne lärare försedda pedagogi kunde, i anseende till dess otillräcklighet för staden och kringliggande folkrika landsort samt enär fullständigare undervisningsverk ej funnes att tillgå på närmare afstånd än i Carlstad eller Örebro, utvidgas så, alt densamma erhölle 4 lärare och omfattade både Apologist-och Lärdomsskolans undervisningsämnen med ämnesläsiiing, öppna klasser och fri Hyllning efter lärjungarnes framsteg; Borås stads skola, hvilken, såsom försedd med endast två lärare, icke skall kunna emottaga mera än hälften af det antal lärjungar, som till intagning derstädes sig anmält, erhålla en sådan utvidgning, att densamma blefve försedd med 4 lärare, oberäknad! gymnastikoch sånglärare, i öfverensstämmelse med hvad det utaf dåvarande Statsrådet Silf verstolpe afgifna och i det E. K. M:s nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof bifogade Statsråds-protokoll öfver ecclesiastik-ärenden intagna förslag innehåller; den förestående nya regleringen af Carlskrona stads läroverk, med hänseende till stadens folkrikhet och det serskilda förhållande, att en stor del af dervarande befolkning utgjordes af embetsoch tjenstemän, hvilkas söners framtida utkomst väsendtligen berodde af en sorgfälligare intellektuel uppfostran, ega rum efter enahanda grunder, som i det E. K.
Otaliga lösningsanspråk skulle till följd deraf väckas och föranleda rättegångar, hvilkas kostnader falla sig allt lör lunga och förstörande för den mindre lottegaren, sorn, af brist på tillgångar, skall nödgas lemna sin mindre, ehuru kära jordtorfva, till rof för den rike. 5:o Att hvad Utskotten i p §. tillstyrkt, i afseende på de hemmansklyfningar, som hittills emot 1827 års Författnings innehåll oklandradt skett, vore bevis på juridisk consequens, men tillika på juridisk hjertlöshet och kunde hafva de mest olyckliga följder. Genom det tillstyrkta nya momentet skulle nu annan delegare i hemman, hvarifrån obesutenhet långt för delta blifvit utbruten, få rätt alt lösa obesutenheten och vräka egaren derifrån. En otalig mängd innehafvare af små hemmansdelar, som utan någons betungande hittills lefvat lugna på sin lilla egendom, skulle nu med ens kunna förjagas från hus och hem, och kastas på församlingarne , utan förmåga eller tillfälle alt kunna föda sig, än mera alt förvärfva egen bostad. Proletärernas antal skulle lill en förfärlig mängd kunna förökas och genom den rubbning och omstörtning i nu bestående egandeoch besittningsrätts förhållanden, som måste uppkomma , om Författningen strängt tillämpas-, kunde vådliga följder för samhällslugnet uppstå* 4. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Ut skollen s Utlåtande, N.-o 284 Dessa anmärkningar hafva Utskotten tagit under öfvervägande; och hvad angår den i första punkten yttrade mening, att någon författning rörande hemmans-klyfning och jord-afsöndt ing icke vore behöflig, enär det vöre livar och eris naturliga rätt att fritt upplåta större och mindre del af siri egendom, endast med iakttagande af Statens säkerhet för den af jorden utgående räntan; så finna Utskotten de anförda skälen för en författnings obehöflighet i sjelfva verket bevisa alldeles motsatsen deraf.
Ståndet än beslutar, då de öfriga Stånden redan fattat sina beslut i ämnet; men jag tror Den 16 November e. m. 317 det vara både orätt såsom prejmlicat och för Bancodiscontens egen rörelse menligt, om denna straffränta borttages. Man har här så mycket talat emot dessa räntor, att man deraf skulle hemia anledn. att tro, det den största obillighet lage lill grond för desamma; men jag får dervid anmärka, att desse s. k. straffräntor äro fastställda för de oordentlige och alldeles icke för de ordentlige låntagarne; således torde de mot dem anförda skäl möjligen äfven försvinna. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om R. o. Ad. på Hr Rosenblads eller någon annans framställning vill för framtiden afskaffa straffräntor, så är det en egen sak, och då förekommer den, när BancoUlsk:s förslag Lill lånerörelsen varder R. o. Ad. understäldt; men att nu för den förflutna tiden och på grund ■ deraf, alt en eller annan eller flere ledamöter af R. o. Ad. anse stralfräntor olämpliga, vilja stifta en särskild lag för Fabrikören Soldin, anser jag för min del vara oformligt. Den sorn gjort sig skyldig lill straffränta, efter nu gällande författningar, den bör henne äfven betala; ty om R. o. Ad. förklarar, alt den ene eller den andre bör derifrån undantagas, sä inser jag icke något skäl, hvarföre icke alla Disconteus gäldenärer borde derifrån befrias, samt advocatfiscalen och ombudsmannen i Disconten med detsamma förständigas att inställa alla lagsökningar som angå öfverräntor. Detta kan likväl icke vara meningen, och dä bör man väl iakttaga de författningar som gälla. Att R. o. Ad. likasom de öfriga Stånden beviljat afskrifning af stralfräntor och andra räntor för fattige och nödställde personer, det är en annan sak. Men att från straffräntor befria den som icke befinner sig i sådan belägenhet, skulle efter min förmening icke vara rätt.
samt att, såsom en följd kärsf, kvardora ak dessa Ralanco-rotlar, såsom körkallandet är med de öfrige, mä vards körsedde med en kanslist ock en kopist a 8tat. Derjemte kar lustitirv-kanrlern anmält, att Registratorernos i lustitise-Revisionon mangakanda, mödosamma ock ansvarsfulla göromål, serdeles i första Rogistratorskontoret, omöjligen kunna medkinnas ak Registratorn ensam, samt att äkvon, i kändelso någon ak kegistratororne klefve genom sjukdom oller annat förfall kindrad kran tjonstons utökning, det för arkotets jemna ock oakkrutna gang voro angeläget, att koksttningen genast ökvertoges ak en ^Verkets, pa Ordinarie 8tst anställd kjensteman, lielst en sadan, som, genom föregående tjenstgöring i kontoret, vunnit vans ock orkaronket, kvadan dustitike-kanrlern i underdäuigkot komställde, att, utom de föreslagna 2:ne kopisterne, en sadan tjensteman matte sä antagas ock med lön förses, kvilken komme att indelas till tjenstgöring i korsta Itegistrators-kontorot, mod sk^Idigkvt att, i kändelse kans biträde i ^ndra Rogistrators-kontorot erfordrades, derstädes jemväl i tjenstgöring inträda.
Prat. iglt — Hsg. 9sdt Sami, aldra Häftet Ii. 4y i» troi. Vtdr, d. 9 Jan. 24 §. Riksdags-Ordningen, fann Ridderskapet och Adeln för godt förklara de af Grefve Frölich,t David, Friherre Anchor • svärd,C. H., Herr Hierta, Gustaf, och Herr Crusenstolpe, Magnus 'Jacob, emot berörde förslag framställde anmärkningar utgöra Riddersfeapets och Adelns gemensamma tankar, och således böra, jemlikt 56 §. Regeringsformen, till Constitutions-Utskottet hänvisas. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Då nu föredrogs Expeditions - Utskottet» Memorial, N:o 10, angående de öfrige Utskottens förständigande om iskttagel»er i afseende på tryckningen af Bihunget till RiksStånden* Protocoll, blef detsamma af Prest*» Ståndet bifallet. S. D. Biföllos Bevillnings-Utskottets Memorial, N‘.o 3, om återlemnande af Herr Grefve Hamiltons, Jacob, hos Höglofl Kidderskapet och Adeln ingifne Memorial, om anslag till årlig lön för en Provincial-Läkare i Östbo och Vestbo Härader, och N:o 4. angående återlemnandet af en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad Motion af Riksdagsmannen Anm der* Pil/sop från Jsie, Malmöhus Län, om i Vrot. Vt dr. d. 9 Ian., tgitf. n jemkning i råntorne för Tull-Väderqvarnar» samt beslöts, att dea förra Motionen skulle till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskottet, och den senare till Stats.Utskottet remitteras. S. D. Till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag bifölls Constitutions-Utskottets Memorial, N:o a, med utlåtande öfyer Kongl, Maj:ts Nådiga Förslag till förändrad redaction af en period i 34 §. Riksdagi-Ordningen, S.
Om qvinnan blir myndig till att ensam råda öfver sig och sitt gods, sä blottställes hon för de faror, hvilka härröra deraf, att hjertat vanligen har öfvervigt öfver bennes förstånd, alt känslan öfverväldigar hennes försigtighet och klokhet. Det är derföre man icke bör utsätta benne för sådane vådor. Med afseende på de äktenskapliga förbindelserna och förvaltningen af qvinnans egendom, är det icke heller lämpligt att hon är sjelfrådande. — Det händer visserligen, på sätt Frih. Creutz omförmält, att qvinnan blifver olycklig derföre att hon vid äktenskaps ingående icke får följa sin böjelse. Men sådana fall lära numera vara sällsynta och om man närmare ser till, så linner man att en qvinna, som gifter sig mot vänners eller släg tingars råd och förmaningar, oftare blifver olycklig, hvarpå jag skulle kunna anföra mångfaldiga exempel. Förmyndaren är, såsom vi veta, icke hennes giftoman, med mindre begge dessa egenskaper hos samme person förenas; utan giftoman är den, som naturen gjort till hennes närmaste anhörig och som följaktligen bör vara ömmast om hennes framtida väl. Endast i brist på någon sådan person öfvertager förmyndaren giftomanna-rätligheten. Qvinnan kan icke sä säkert som hennes giftoman bedöma, hurudan en friare till sitt inre verkligen är, emedan hon icke har så godt tillfälle som män, att utröna hans egenskaper och upförande i hvarjehanda förhållanden. Det är således ingen fördel för henne att få för sig sjelf utöfva giftomannens rätt. 142 Den 17 Maj e. m. Beträffande åter egendoms-förvaltning, så är det klart, — hvilket äfven några talare medgifvit — alt qvinnans upfoslran och hela hennes ställning icke är egnad att låta henne förvalta en betydligare förmögenhet. Dessutom, äfven om hon hade tillräcklig kännedom härutinnan, skulle hon, till följd af sitt hjertås vekhet, icke kunna motstå de försök att få begagna hennes förmögenhet, sorn af slägtingar, bekanta och äfventyrare skulle möjligen göras. Ja hon torde möjligen understundom afhända sig hvad hon sjelf behöfde, för att göra andra till viljes och för att afhjelpa antingen en öfverdrifven eller verklig nöd.
Uti en från Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion har Grefve Löwenhjelm, C. A., med förmälan, att den Lutherska församlingen i Paris väl hade egen kyrka, men deremot saknade skolor för Lutherska barns uppfostran, hvaraf följde, alt dessa bärn ofta blefve af den Katholska lärans proselyt-älskande presterskap förledde att öfvergå till katholicismen, begärt, att då nämnde församling voro allt för fattig för att kunna tillvägabringa dylika skolor, Rikets Ständer måtte till sådant ändamål för en gång lemna församlingen en gåfva af 4 till 5000 R:dr; hemställande motionären derjemte, att Sveriges Minister på stället finge uppdrag att bevaka medlens behöriga användande och att i vederbörlig ordning derför till Kongl. Maj:t afgifva redovisning. Utskottet finner väl det af motionären åsyftade ändamål vigtigt och behjertans värdt; men då all upplysning saknas om förhållandet med den Lutherska församlingen i Paris, om antalet af de skolor, som kunna behöfvas, om undervisningens ordnande derstädes, med flere omständigheter, hvarom kännedom erfordras, innan medel lämpligen böra för ändamålet anvisas, hemställer Utskottet, att förevarande motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 14 Stats-Ulskolleti Utlåtande, N:o 160. 17:0. Från Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å en af Herr A. M. Brinck väckt motion, deruti blifvit anfördt, att planche-verket »Fordna och Närvarande Sverige», sorn år 1817, på Högstsalig Hans Majrt Konung Carl XIlLs befallning, påbegyntes af framlidne Öfverste-Löjtnanten m. m. Thersner, efter dennes år 1828 timade död blifvit fortsatt af hans numera jemväl aflidna enka genom deras dotter Thora Thersner, hvilken för närvarande ensam ombesörjde arbetets utgifvande.
Då nu delta emedlertid hvarken sker eller har skett, så bevises deraf tydligen, säger man, all tolkningen är oriktig. Min oförgripliga tanka är likväl, att detta förhållande ingalunda bevisar något sådant, utan tvertom endast, att man först genom särskilda omständigheter, och sedan genom vana, uraktlåtit att strängt följa grundlagens föreskrift, enligt hvars ord och mening, såsom jag förut visat, den allmänna bevillningen så väl som de öfriga verkligen också borde ingå lill Statscont. och vara under Konungens disposition. Uti denna åsigt blir jag ytterligare styrkt genom att efterse huru dermed förhöll sig år 1809, då grundlagen stiftades. Jag finner då, att till bevillning anslogs enligt 1809 års riksdagsbeslut 2,500,000 r:dr b:co, men att stalsbristen vid samma riksdag blott var beräknad till 569,000 r:dr. Vid 1S12 års riksdag var slatsbrislen endast beräknad till 804,000 r:dr b:co, men den allmänna bevillningen upptogs lill 2,650,000 r:dr b:co. Deraf synes, att den utgift, som åläg Riksg.cont. för att fylla slatsbrislen, endast var en obetydlig del eller blott omkring £ af de andra utgifter, som tillhörde samma Contor, hvilka utgifter, enligt hvad allmänt är kändt, egentligen bestodo i liqvider af Rikets gäld så väl lill utländska fordringsägare, som tili Banken och till leverenteurer m. m. Således, då det inflöt i Reg.F:S 66 §, att bevillning skulle tillskjutas för Riksg.conhs behof, så mejades dermed tydligen, hvad som der också finnes bestämdt uttryckt, endast den bevillning, som 11. St. åtogo sig lill liqviderande af ”den Rikets gäld, som Contorct ombesörjer”, och Den 14 December e. m. 391 fiel var naturligt, alt Conloret borde disponera de medel, som f. d. ändamål anslogos och som Contoret borde anordna.
Jag kan sålunda icke inse hvad dess mening med motionens lifgifvande egentligen skulle hafva varit, om icke att genom densamma lemna till R. o. Ad:s prot. sista fulländningen af sitt eget moraliska porträtt, sådant som det af våra protocollister vid denna riksdag blifvit antecknadt. Jag tillåter Den 7 Juni. mig alldeles icke alt frilla något omdöme om huruvida Hr Munck al Rosenschöld kan lyckönskas eller beklagas all halva hunnit eli sådant inål; men hvad jag tror mig hafva fog ali säga, Hr det, all R. o. Ad. har att tacka Hr Munck af Rosenschöld för att hafva falt af honom en uppgift på det högsta mått af fördragsamhet, hvartill R. o. Äd. möjligen kan förbindas genom skyldig aktning för den fria ytiranderältens helgd. Fhre ledamöter yltrade huiti!) deras bifall. Hr Munck af Rosenschöld; I afseende på livad Frill. Boye yttrat, så må 1789 års R. o. Ad hafva beslutat hvad sorn helst. Jag vill tro att det ej kan hindra R. c. Ad. vid 1841 års riksdag att besluta livad de finna lämpligast. Till hvad Hr Ehrenhoff yttrat har jag intet annat att svara, än att han måtte hafva hållit en parenlation öfver sig sjelf, hvilken måhända äfven kunde lå gälla för Hr von Hohenhausen. H. Ex. Hr Gr. De la Gardie, Jacob: Jag hade icke ämnat yttra mig i denna sak och önskar att den ifrågavar. motionen aldrig hade blifvit väckt. Jag hade hoppats, att Hr Munck af Rosenschöld skulle finna ofoget af sin begäran, och således återtaga motionen, men då han del icke gjort, så anser jag mig pligtig, såsom nu troligen den enda närvar, ledamot af Ståndet, hvilken, jemte en annan värd ledamot, som ifrån bänkarna bär tvärsöfver plägar yttra sig, men nti lärer vara bortrest, varit ett vittne till den scen, sorn passerade hos R. o. Ad., när beslut fattades, utan att någon enda röst höjde sig deremot, alt Landtm.