Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slats-Utskottels Ut litande j N.o 110. 11 Djurgården, finge, genom Stamboks utfärdande, insamlas crforderlige medel, till hvilkas upptagande och användande Kongl. Maj:t då ock förordnade en serskild förvaltning, af de sålunda erhållne bidragen blifvit å en för ofvannämnde ändamål upplåten och ordnad plats, i moa af tillgångar ne, efter hand uppförde erforderlige byggnader; men att då denna anläggning så till vida närmades sin fullbordan och bestämmelse, ännu, för dess bringande i fullständigt skick, erfordrades åtskillige inventarier och apparater, jemte medel till ytterligare odlingar och anläggningar, äfvensom för inrättningens vidmagthållande i öfrigt, till bestridande af hvilka behof de genom enskilde gåfvor samlade medel ej lemnade någon tillgång, enär desamma helt och hållet åtgått till planerande af byggnads-tomten samt uppförande af erforderlige boningshus; och har motionären, af sådan anledning, föreslagit Rikets Ständer alt af allmänna medel bevilja anslag, dels för en gång af 5,000 Rrdr B:co, att utgå till inköp af inventarier, apparater oell hvad för sjukvården i öfrigt vöre behölligt, dels ock årligen, eller åtminstone intill nästa Riksdag, af tillsammans 4,666 R:dr 32 sk. nämnde mynt, hvaraf 3,000 Rrdr skulle användas till uppförande af ett convalescent-lms samt odlingar och anläggningar inom parken, 1,000 R:dr lill Läkares och nödig betjenings aflönande samt 666
Bergsrörelse: De bearbetade jernraalms-grufvorne inom Tabergs, Nordmarks, Age, Ormbergs, Finnshy Hebergs, Persbergs, Långbans och Kroppa grufvefält af Philipstads Bergslag hafva under de sista fern åren lemnat följande malmtillgång, då nedannämde antal arbetare varit för malm-uppfordringen begagnade, nemligen: Bruten Malm. Plock°ch Vaskmalm. „ 1839 51,253 „ 27,161 „ 522 „ 1840 54,812 „ 29,641 „ 562 ,1841 65,630 „ 26,782 „ 610 „ 1842 62,454 „ 34,807 „ 545 Summa 293,949 T:or. 143,630 Tror. 2,8ö5 arbetare. eller i årligt medeltal 58,789 „ 28,726 „ 577 „ Härvid anmärkes, att med bruten malm förstås sådan, som genast efter uppfordring utur grufvan och efter undergången saffring, är säljbar vara, hvaremot plockoch vask-malm är den, som genom skrädning, plockning och vaskning ur antingen malmhalligt berg eller gamla varphopar blifvit vunnen. Under åren 1781 till och med 1787, då Werm ländsk a grufvornas af - 14 kastning anses hafva varit högst, hesteg den sig i årligt medeltal till 68,899 tunnor bruten mahn. När nu till de sista fem årens medel-afkastning 58,789 tunnor samma slags malm lägges medelbeloppet 28,726 tinor af den derunder jemväl vunna plockoch vask-malm, hvilka 28,726 tunnor kunna, i det lägsta beräkrradt, anses motsvara 15,211 tunnor bruten mahn, så har hela den årliga malmfångsten under sistnämde tid utgjort 74,000 tunnor bruten malm och följaktligen med något mer än 5,000 l:r öfverstigit den högsta förut kända malm-uppfordring.
Skulle så inträffa, att å Sock enstämma fattas beslut, som Ordföranden anser lagstridiga, då bör han deremot göra föreställningar och sådant till Protocollet anmärka; hvarefter och sedan justering föregått, det genast skall af Ordföranden till vederbörande embetsmyndighet insändas, för vinnande af rättelse. 10 §• Ståndet antog för densamma följande lydelse: "Till Sockenstämmas handläggning höra mål, som angå fullgörandet af församlingens gemensamma åligganden , vården om dess tillhörigheter, vidtagande af anstalter för gemensamt behpf eller gagn o. s. v Härtill räknas fördenskull 1:0 Öfverenskommelser till befordrande af Gudsfrugtan, sedlighet och ordning samt om tiden för allmänna Gudstjensten; 2:0 frågor rörande folk-undervisningen; 3:o Klockares, Organists och annan kyrkobetjenings tillsättande och af skedande, der ej annorlunda stadgadt är; 4:0 Kyrkoråds, Kyrkovärdars, Sex mäns och andre Ordningsmäns utnämnande och endtledigande; 5:o Granskning af kyrko-räkenskaperna samt frågor om kyrkomedleus anordnande för kyrkans behof; 6:0 Hushållningen och våu den af kyrko egendomar och lägenh ter; y:o Byggandet och underhållandet af kyrkan och hvad dertill hörer, jemte alla församlingens hus och lägenheter3 såsom prestgård, sockenstuga, tionde lada m. fl.; 8:0 öfverenskommelser , rörande Presterskapets och kyrkoberjenters inkomster och rättigheter; gro bestämmande af af giften till kyrka, fattigvård och Trot.
Utskottet skulle anmodas projectera ett särskildt anslag, att använda till förbättrande af Länsmännens Löner, intill dess, efter af Kongl. Maj.t i Nåder föranstaltade under* Den 2 2 Maj. 715 sökningar, en jemnare och för Länsmän, nen tillräcklig aflöning kunde vinnas. Ropades Ja blandadt med några få Nej. Herr Munck af Rosenschöld. Som jag till den af LandtMarskalken gjorda proposition hört mycket flera Ja än Nej, så afstår jag från min rätt, att yrka på votering; men jag begär att få i Protocollet reserverad min särskilta mening, att jag ej inser, hvarföre ifrågavarande Embetsmän skola framför andra penninge-löntagande Embetsmän med löntillökning ihågkommas, och ända till och med en i penningar, då alla Memorial, som i detta ämne blifvit från vårt Stånd till StatsUtskottet remitterade, föreslå alla löners reglering efter spannemåls-värde. Grefve Liljencrantz. Hvarföre Länsmän icke kunna hänföras till penninge-löntagande Tjenstemän, härleder sig deraf, att som jag redan haft den äran anmäla, Länsmännen i Westmanland alla äga indelt lön, fastän den för åtskilliga ej utgör mera än 6 R:dr. 52 sk. Om detta förhållande blefve okändt, skulle de vid lönregleringen för penninge-löntagande blifva glömde. De äro visserligen så mycket som någon annan tjenstemanna-klass att beklaga, emedan de äro få till antalet, öfverhopade med göromål, och utur stånd satte att sig med andra befattningar försörja. Det är Den s,a Maj. derföre jag med flera anhållit, att alla Länsmän, som icke hafva Boställen, må ofördröjeligen med lönetillökning förses och en hufvudsaklig reglering sedermeia företagas, enligt Högloft, StatsUtskottets för. Slag. Herr Munck af Rosenschöld. Jag skulle tro att här i synnerhet vöre fråga om sådana KronoLänsmän, som sakna Boställen, och att äfven de, sorn hafva Boställen, tillika hafva mer och mindre lön i penningar.
Det polska fursteparet skyndade sig därefter på er inrådan att afresa, innan er förman, rikskanslern, hann erbjuda dem en satisfaktion, som skulle tillintetgjort effekten i Warschau. Skada, att det kom något privat intresse med, som ni icke beräknat. Hvad är det för en dum förgiftningshistoria, som ryktet omtalar? Ville furstinnan förgifta drottningen? Ers excellens, jag bedyrar ... Det är öfverflödigt. Ni är för klok, för att jag skulle tro eder om en sådan sottise. Men hvad var det? Ville furstinnan hämnas på drottningen, förrän drottningen skymfat henne? Det är en gåta för mig, som för ers excellens. Drottningen har en favorit, en flicka från landsvägen. Det tyckes som skulle furstinnan Radzivil af någon obekant orsak hata denna favorit, som hon aldrig har sett, och velat rödja henne ur vägen. Hon försökte detta på det miserabelt enfaldiga sätt, som ers nåd torde känna. Så kan endast en för detta piga blamera sig. En förnäm dam skulle ha gjort det skickligare. Nå godt. Denna episod har ingen annan betydelse, än att möjligen diskreditera vår plan i Warschau. Till en början är effekten förträfflig. Se här hvad man skrifver därom med dagens kurir. Konung Uladislaus har blifvit behörigen underrättad om den skymf, som i Stockholm tillfogats en hans undersåte af Sveriges drottning i egen person, och har tillkallat chefen för huset Radzivil för att i hans namn fordra en lysande upprättelse. Han skall sannolikt ej nöja sig med Wrangels afsättning, utan fordra hans dödsdom, och detta kan svenska regeringen omöjligt bevilja. Vi ha således just den konflikt i gång, som vi så länge efterlängtat. Enda faran är, att den gamle furst Radzivil, som ännu icke var anländ, när brefvet afgick, vägrar att erkänna den förolämpade som en medlem af sin familj. Tror ni, att han skall vägra? Det är möjligt, ers excellens. En mesallians! Och Radzivilerne äro af alla stolta polackar de stoltaste. Gamle Radzivil får icke vägra.
Ljungby ofta omnämnda flygsandsfällt innehåller 128 tunneland 16 kappland mer och mindre växtlig barrskog samt lofvar att för den skoglösa ort, der den är belägen, blifva af stor nytta, om man lyckas att hädanefter som hittills vårda och inlreda denna vackra plantering. Länet har en Jägmästare med lön på stat och skyldighet att biträda när han påkallas. Den väckta omtankan att indela skogen till trakthuggning följes visserligen hos en och annan enskild, men å alia skogar, tillhörige boställen vid Calmar regemente, användes med fördel trakthuggning. De i min sednaste femårsberättelse upptagne häradsallmänningar Hössö och Möcklehult i Kinnevalds härad äro, efter skedd indelning i hemmanslotter, i.umera tili skatte försålde, och af köpeskillingarne är bildad en kassa, hvaraf räntan under en direktion, vald af häradets invånare, disponeras till allmänt nyttiga företag inom häradet. De tvänne öfrige häradsallmänningar Ideberg och Allg unnen äro afrösade, men rörande den förra eller Ideberg är tvist yppad af närgränsande hemmansegare om dem frånkänd betesrättighet, och målet beror på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Den å Allgunnen verkställde skattläggning är ännu icke af Kongl. Kammar-Kollegium fastställd. Bränntorf gagnas endast inom den skoglösa delen af Sunnerbo härad. Stängsel eller byggnadssätt har i allmänhet icke undergått någon förbättring. Här råder dock en allmän täflan att lägga vackra stenmurar, och för ofri brukas vanligen så kallad skidgärdesgård. Brunn - 9 Brännvinsbränningen liar visserligen äfven i della Län kunnat belraklas som en hufvudnäring och en bland de betydligare i anseende till mängden, som idkar den, samt förbrukningen dertill af råämnen, säd och potates. Den kostsamma redskapen och dess förändring vid hvarje Riksdag har likväl stadgat det beslut hos mångå possessionater, att antingen nedlägga handteringen eller utöfva den blott tili husbehof. Husbehofsbränningen förbrukar mest slösäd, h vilken vid fabriksbrännerierne förkast as, såsom föga lönande att begagna.
Att denna sida i vår moderna kvinnouppfostran måste s märta en husmoder af gamla stammen, som anser kvinnans högsta dygd vara huslighet, hvarmed här förstås ej blott förmågan att sköta ett hushåll, utan ock att vara en god och förståndig maka och mor — detta är ej att undra på. Flickorna i våra dagar äro så upptagna med studier under uppväxtåren, att de alldeles försumma att lära sig huslighet — klagar hon. Det praktiska sinne, den sparsamhet, den förmåga att ordna o c h leda förvaltningen i ett hushåll, som så väl inhemtas genom att från tidigare år deltaga i de husliga bestyren, gå dessa flickor alldeles miste om. Det förstånd i vården och handledningen af barn från deras spädaste ålder, som kan inhemtas i hemmet genom alt dela moderns omsorger o m de yngre syskonen, få ej heller våra skolflickor tid att tillegna sig. Den karaktärsutveckling, som vinnes genom det husliga arbetet under en god moders ledning, äfven den måste de umbära. Allt detta därför, att deras skolstudier upptaga dem från morgon till kväll. Och sedan flickan vid omkring 18 års ålder genomgått skolan, kan oftast det förlorade ej tagas åter; ty då är b o n en gång för alla opraktisk, d. v. s. hon ej blott saknar insikter i allt husligt, utan hon saknar också hågen och förmågan att tillegna sig dem, hon ringaktar dessa prosaiska bestyr och vill hellre utbilda sig till lärarinna eller » tjänsteman » än till husmoder. Så kommer friartiden, och flickan blir kanske förlofvad och gift. Då visa sig snart i det unga hemmet alla bristerna i makans och moderns uppfostran, och hon får bittert lida därför — och med henne man, barn och tjänare. Så där ungefär målar förf. i artikeln » Medan vinden blåser ». Och att förf, i mycket häraf har rätt, kan j u icke bestridas. Bildningen ensam kan ej göra kvinnan lämplig för uppfyllandet af hennes plikter såsom maka, mor o c h husmor. Men — nu kommer mitt lilla inlägg i frågan — hvcms är felet? De nya idéernas om kvinnoemancipationen, svarar förf. : och de unga flickornas, som följa dessa idéer, o c h därigenom blifva sådana där förlästa, teoretiserande damer, hvaraf vår tid öfverflödar.
* Sin förmåga som specialist visade Holmgren kanske aldrig men glänsande än under expeditionen till Spetsbergen 1868. En annan af deltagarne deri, dr Carl Nyström, har godhetsfullt meddelat red. af Dagens Krön. några drag från denna samvaro, hvilka vi finna lämpliga att meddela som noter till ofvanstående uppsats. Endast de specialister, som äro så att saga tränerade att se, kunna ständigt hitta något af värde. Holmgren hade i en ovanlig grad denna förmåga och kunde derigenom på Spetsbergen hålla de egendomligaste vad om att finna hvad ban sökte da de andra ingenting knnde fl tag på, ehuru det väl någon gång kunde hända att han fann sig föranlåten att draga till med ett: » Det var väl också f-n, att man i dag ingenting annat får i håfven, än snöflingor h Denna hans skarpa iakttagelseförmåga gälde icke blott sjelfva artema utan äfven de biologiska momenten. H. visade en gång för dr Nyström sina samlingar af parasitsteklar, hvilka lägga sina ägg i andra insektslarver och utvecklas der, så attollonborrehistorier *. Ooh så refererades emellanåt, hvilket intryck den eller den jägmästaren borta i den eller den obygden lemnat efter sig i gamle Flugis ’ hjärta, der de likväl rymdes s&amp; godt, alla han9 » Waldteaflar ». Kom man hem till Holmgren, ville han » språka » och » glamma » (citationstecknen äro satta fbr att erinra om den egendomliga aceentuering, H. plägade använda) ooh förskaffade d&amp; sin gäst mänget godt skratt. Men äfVen fbr den mera allvarligt anlagde räckte H. till: skämtet, humorn, gycklaremasken var blott en yttersida. Bakom bodde allvar. Den, som skrifver dessa rader, hade ofta tillffelle att hemma bos H. öfvertyga sig derom. Det var som en far, en god vän * *, H. ville blifva an t. ex. i st. f. den väntade fjärilen framkommer en mängd af de små steklarna. Nu utspann sig följande samtal: — Hur har du kunnat taga dem? — Jag har inte tagit dem, jag har kläckt dem.
Vid jemförelse med lönerna för andre tjenstemän inom vårt land och med kännedom om ej mindre våra tillgångars ringhet än nödvändigheten att fylla äfven andra erkända behof, har jag likväl icke vågat föreslå så höga löner, som i ofvannämnde länder äro bestämda, utan har ansett mig skyldig att göra betydliga nedsättningar. Då genom de förändringar af elementar-läroverken, som i underdånighet underställas Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, äfven betydliga förändringar åstadkommas i antalet af lärare och i skolornas beskaffenhet, har det blifvit nödvändigt att äfven uppgöra förslag till nya stater för elementarläroverken och att i sammanhang dermed förslagsvis bestämma beskaffenheten af de skolor, som på de särskilda ställena böra finnas. Vid uppgörandet af det provisoriska förslag till löningsstat, sorn således nu i underdånighet för Eders Kongl. Majrt härjemte framlägges, har följande ansetts böra iakttagas: 1:0 att, vid bestämmandet hvilket slag af läroverk, högre-, medel-eller lägre skola, som å hvarje ställe må inrättas, bör komma i betraktande såväl det nu derstädes varande läroverkets beskaffenhet, som lärjungarnes antal, ortens särskilda behof, dess aflägsenhet från andra läroverk, Rikets Ständers yttrade önskningar, m. m. dylikt, och särskildt, i afseende på lärjungarnes antal, alt för de två nedersta klasserna flere lärare än en för hvarje klass erfordras, då lärjungarnes antal öfverstiger i den Första 4° eller i begge tillsammans 70; och att för de Ses öfversta en lärare är behöflig för hvarje 2o:de lärjunge utöfver 60, hvilket sistnämnda antal ansetts vara det högsta, som i dessa klasser kan af 5 lärare ändamålsenligt undervisas; 2:0 att för medelskolor och lägre skolor antalet af lärare vid hvartdera slaget skola bör vara lika å alla ställen, men att, hvad högre skolor beträffar, det kan vara olika, hufvudsakligen allt efter det olika antalet af befintliga lärjungar vid hvarje sådan skola; 3:o att vid högre skola det normala förhållandet blir två klasslärare samt minst
Friherre Cederström, Anders, hade inlemnät följande, sorn upplästes, så lydande: I anledning af de utaf Herr Friherre Henning Wrangel gjorde anmärkningar rövde jag, blott för att ej hafva lemnat någon al de rill ämnet hörande synpunkter obetraktad, böra •rinra: Att den af Friherre Wrangel föreslagna rättighet för Låntagaren att på skuld, i Egendom - 1 IV* Den § Junu é. tHi m dom afdraga Revillnings-beloppet, för att ef* ter en lika fördelning af Långifvaren utgöras, synes hafva emot sig: att, med suppo* sition af de mest grannlaga grundsatser för Långifvare , skulle dock de samma, ledde a£ fruktan för Bevillnings-afdraget, i allmänhet hellre välja att hafva sina penningar instuckfte i andra Rörelser, der de ej till afgift kunde åtkommas, än i Jordbruket. Deras egenskap af försträckare för detsamma skulle derigenom upphöra, och således den brist ytterligare uppkomma, till hvars afhjelpande en del till och med ansett inrättningen af Allmänna jordbruksDisconter böra införas. Rörande antalet af SockertComitéens Ledamöter, såsom för talrikt, torde denna anmärkning i synnerhet böra lämpas till Socknar af första storleken j men häremot kunde sägas, att till desses fullkomliga kännedom och beskrifning ett större antal personer synes erfordras, an till de mindres. Socknens Kyrkoherde tyckes, i följd af dess många och dagliga göromål, böra från Protocolls-besväret undantagas. Då Ståndsskilnads-begreppet utan skada synts mig från Beskattnings-frägor kunna afsöndras; har jag blott uti RiksComitéen föreslagit val efter Stånd, helst denna, såsom ÖfverDomstol, föreställer Riksens Ständers Fullmägtige. Hvad rörer tryckningen af sistnämnde C3- mités arbeten, torde, under erkännande af saRidd. 0, Ad. Prat, N:® 2j. 24* Den 8 Juni. e. m. kens nytta, blott böra sättas i frågi, hurn^ vida voluraen af dessa arbeten kan detsamma tillåta.
Jag förlåter dig, att du ej märkt, att dessa fjärilar, som flyga i luften, äfven hafva vingarna hvita, men andra hafva dem tecknade i det osannas, i svekets mörka färg.) Eller, med andra ord, jag förlåter dig, att du ej sett detta, som han så skickligt dolt för henne, för all världen, för alla utom en. Du menar, kärleken gör blind. Nej, min vän, så menar icke jag; men den gör blind, där den borde vara skarpsynt, och skarpsynt där den borde vara blind. Men på denna promotionsbalen ser du det nog! Fjärilen kan icke oftare fladdra kring rosen än denne lagerkrönte doktor kring henne, den blonda skönheten. Hör du bvinandet i luften af förgiftade pilar, ser du hvar de träffa? Ah. de synas ej, såren, som pilarne tillfoga, men skulle du luta ditt hufvad till den rosa-tyll, hvarunder Ginas hjärta våldsamt slår, du skulle förstå, att här ha de träffat — djupt. Arma människobarn, arma bedragna hjärta, jag fattar dina kval! — Ack, gråt dock icke så, då ingen ser dig! Bed icke för honom, den ovärdige! Jag lider icke denna resignerade sorg. Glöm honom, glöm! — Min vän, jag vill hviska något till dig: jag har icke kunnat glömma själf! Ser du, nu föll en tår ur faster Ginas öga! Kan du räkna dem, som så fallit, då skymningen bredt sitt svårmodsflor öfver det, som varit? — Denna goda, uppoffrande faster Gina, som — men låt oss följa henne ut i barnkammaren, så får du höra de små klarseendes oväldiga dom öfver hennes lifsgärning. » Ja, men nästan lika ofta som storken! » » Barn, hvad talen I om? » » Jo, att faster Gina kommer nästan lika ofta som storken! » » Och vet faster, Pontus trodde nästan, att faster var storken, som kom med lilla syster! » » Ja, när Lina kunde bli en julbock, kunde vä! faster Gina bli en stork! Såg faster storken? » Och lill ' Pontus knep ihop munnen och blinkade listigt med ögonen. Faster såg detta, såg den diplomatiska fällan, och jag tror, att hon drog litet på munnen.
– Aftonsolen gjorde små regnbågar af dessa vattenstrålar, under det att det upphängda röda garnet (hvaraf en stor mängd färgas här, ehuru det heter Turkiskt) lyste som eld deremellan. – Vänder man blicken på närmare föremål, så skådade man genom spegelklara fenster (en lux, som man knapt vet af i Sverige) öfverallt inuti nätta, städade, trefliga rum, i hvilka det vid Westphalens smutsiga småstäder vanda ögat nu med fägnad upptäckte snöhvita fruntimmer och rena barn. Allt vittnade om välstånd utan prål; och Barmen och Elberfeld, ehuru hastigt vi genomfara dem, ehuru vi hvarken ha tid eller förstånd att besöka deras mångfaldiga fabriks-inrättningar, qvarlemna likväl i vårt sinne ett högst angenämt intryck. – Vår Westphaliske kusk sade om folket: ”Es sind stolze Leute. Sie bewohnen eine grosmuthige Gegend: darum sind sie stolz.” – En liten thebordsduk m. m. skall bli dig en erinring om vårt vistande härstädes. Cöln d. 2 Aug. Vi kommo hit i går afton. Emellan Elberfeld och Solingen far man åter öfver en höjd. Utsigten tillbaka i dalen är herrlig. Utföre far man på en i zichzach i den lösa skiffergrunden uthuggen väg. Färdandes på snedden i en riktning, ser man vägen framgå i en motsatt rakt under sig, och förstår ej hur man skall komma dit, då ögat ej strax upptäcker vändningspunkten. Jag har ej kört utföre brantare och längre backe i Sverige. Men vägen är dråpligt underhållen, såsom i allmänhet i Rhenländerna. Vid foten af backen slingrar sig en å emellan tårpilar, ek och bok. Anblicken och ljudet af en stor mängd små smedjor lifva detta landskap. De äro spridda under träden och intaga största delen af den lilla på motsatta höjden liggande staden Solingen, bekant för sina stål-arbeten. Vi sågo deraf flera prof. Dock gör man så godt, och bättre, i Sverige. Ifrån Solingen sänker sig landet. Framför en utbreder sig den slätt, som Rhen genomströmmar. På afstånd skimrar Düsseldorf.
En kväll frågade fru von Bismarck honom, då han sade god natt: » Har du redan ätit din välling? » Han sprang bort och kom om en stund tillbaka med ett gladt » ja! » Han hade nämligen glömt den och frågade först nu sin sköterska efter den. Hans innerliga kärlek till föräldrarne gaf sig bl. a. äfven luft i ett yttrande, som han vid mogen ålder fällde vid fråga o m » Wilhelm Tell *. Han kunde ej tåla denne schweizerhjälte och med honom den schillerska dikten — emedan Tell skjutit på sin son. Efter moderns död hängaf den unge ädlingen sig med hela sitt hjärta åt sin enda FURSTLNNAST V O N B l S M A R C K. syster Malwine, senare gift med fideikommissarien von Arnim Kröchlendorff. I de många bref han på höjden af sin ära skrifvit till henne såväl som senare till sin gemål, har han röjt hela sitt rika känslolif. Kort efter systerns giftermål 1841 skref han till henne några melankoliskt-humoristiska rader, som tydligt visa, hur kär han höll henne. Det heter däri bl. a.: » Sedan du är borta, har jag naturligtvis funnit hemmet mycket tomt. Jag har satt mig vid kakelugnen, rökt och anställt betraktelser öfver, hur onaturligt och själfviskt det är, när flickor, som ha bröder och till på köpet ogifta sådana, hänsynslöst gå och gifta sig och låtsas, som om blott de själfva funnes i världen för att följa sin böjelse, en själf - viskhet, från hvilken jag lyckligtvis fritager mig personligen. Sedan jag insett det onyttiga i dessa betraktelser, reste jag mig från den grönklädda stolen, i hvilken du brukade sitta, och störtade mig hufvudstupa i valrörelsen ... » Många äro de smeknamn, både hjärtliga och lustiga, han gifver sin syster. Ä n kallar han henne » dyraste Kreusa », än » chére Petite », än » kära Arnimen », än » ma soeur », än » Madame » och berättar henne förtroligt allt, hvad han har på hjärtat: små och stora fröjder, sorger och förhoppningar, fram tidsplaner och önskningar, högviktiga politiska och statsangelägenheter, såväl som obetydliga husliga omständigheter.