Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den 24 sistlidrie Martil: N:o 24. I anledning af väckt fråga om rättighet för UnderDomare, att enär någon Lag eller Förordning anses tarfva förbättring, derom hos Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman göra anmälan, för att genom dess Embet6-åtgårdl den nödiga förklaringen erhålla. Ben 30 April c. m. fia? Af dea 12 dennes: N:o 55. Om förklaring af 9 paragraphen uti Kongl. Förordningen den 5 Juni 1739, angående Prestval. Från Almänna Besvärsoch OeconomiUtskottet: Aj den 2 dennet: N:o 58. I anledning af väckt fråga om upp; häfvande af Kgl. CommerceColIegii Kungörelse, angående stämpling å husväfnader, som till salu utbjudas. Af den 5 dennes: N:o 09; angående föreslagen ändring i den för Stockholms Stad gällande Hamnordning af den 28 April 1822. N;o 4o; angående större noggrauhets iakt* tagande vid de å Lazarett och Curhus, för Venerisk smitta, intagne personers afpollettering. N;o 41; rörande yrkadt förbud för Låns; män, att taga befattning med andra Auclioner, ån sådane , det å tjenstens vägnar åligger dem förrätta. N:o 4s; rörande väckt fråga om behof af Krigsartiklarnes omarbetning och förbättrande. N:o 45; i anledning af värkte frågor om tillökte Frimarknader för Skenninge och Grenna Stader. Den 30 April e, m. N:o 44 j rörande yrkad skyldighet för Kropobetjeningen, att utan ersättning förskaffa Konungens Befallftingshafvandes fastställelse å vederbörligen fattade Socknestämmobeslut och dem till verkställighet befordra. N:q 45; angående vackt fråga, derom, att deltagandet i allmänna byggnaders å landet uppförande och underhåll, måtte beräknas elter Hemmanens vid årliga Bevillningstaxeringarne åsatte värde.
Vid föredragningen af Utskottets Betänkande, som först bör ske i Nedre Kammaren, kunna, då förslaget ej är Konungens, alla anslag, hvilka ej ingått i sista reglering af Riksstat, äfvensom alla uteslutanden eller ändringar i beloppet af förra Statsregleringens anslag, afslås; hvarigenom frågan för den Riksdagen förfaller. För så vidt förslaget är Konungens, eller Nedre Kammaren, med eller utan instämmande i Utskottets yttrade mening, godkänt ett nytt anslag eller ändring, icke i ett förutvarande anslagsbelopp, utan i villkoren för detsamma; eller förslaget angår antingen beräkningen af Kronans inkomster, eller de summor, om hvilka §. 63 Regerings-Formen stadgar, eller huru mycket genom bevillning utgöras bör, eller Rikets belastande med gäld; — bl i f ve målet alltid, sedan Nedre Kammaren yttrat sig, öfverlemnadt till Öfre Kammaren, hvilken på samma sätt eger afslå, när förslaget ej är Konungens, alla Statsanslag, hvilka förut ej egt rum, samt uteslutanden eller ändringar i beloppet af förutvarande anslag; hvarigenom likaledes frågan för den Riksdagen förfaller. Skiljer sig, i något annat afseende, Öfre Kammarens beslut från den Nedres; och vill denne ej, efter pröfning af den förres anförda skäl, biträda dess mening, afgöre Gemensam Kammare. Riksförsamlingens beslut, i afseende på Rikets belastande med gäld, öfverlämnäs till Konungens pröfning, hvilken på Rikssalen, eller 44 Bil. till Constitutions-Utslcottets Memorial, N:o 58. skriftligen, innan dag utsattes för Riksförsamlingens åtskiljande, tillkännagifver sitt bifall eller afslag med bifogade grunder. §. jS. Alla beslut, rörande hvad, som, enligt 60 Regerings-Formen till Bevillningar räknas, äro Riksförsamlingens ensak. De i §, 64 Regerings-Formen om forma Ide extraordinarie utlagor kunna ej vara annat än bevillningar. Ingen bevillning kan åtagas för längre tid, än §§. 61 och 109 Regerings-Formen föreskrifva.
Inom tre veckor från det socknestämma blifvit hållen, sände kyrkoherden socknestämmoprot. -och socknenämndens yttrade, jemte eget utlåt, i ämnet, in till K:s Befh:de, som deri fatte sitt beslut och gifve det socknenämndens ordhde tillkänna.” ”Fråga, huruvida i sådan ordning tillkommen utskänkningsrättighet bör uphöra, sedan tiden för dess tillvaro tilländalupit, skall likaledes väckas och behandlas.” ”Der fråga upstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas eller ock beviljad sådan rättighet uphöra, förfares på lika sätt, som om utskänkning nu stadgadt är.” Om Hrr von Troil och Printzensköld (inna sig tillfredsställda med förslaget, sedan allt hvad som skulle komma att inskränka K:s Beflndes afgörande rätt blifvit uteslutet, tror jag ändamålet kunna vinnas, utan att §:n behöfver återförvisas. Återremissen kunde hafva en ganska betänklig påföljd, nemi. antagandet af Frih. af Ugglas’s eller Gr. Lagerbjelkes förslag, hvarigenom sjelfva grunden för hela Betänk, förfelades, hvilket torde blifva välkommet för dem, som ej begära något bättre, än att denna fråga, sä sent som möjligt, måtte med slut afhjelpas, så att Riksdagen förlängdes till Julen eller än vidare. Jag tillstyrker vördsamt, det R. o. Ad. måtte antaga Frih. Raahs förslag med de ändringar, jag nu tagit mig friheten upgifva. Frih. Raab: För alt ådagalägga, huru vådligt det kan vara, att genast antaga ett förslag, som under pågående öfverläggning Ti Den 5 Augusti e. m. framställes, ber jag att få fästa upmärksaraheten på ett af en eljest så skarpsinnig man, som Hr von Troil, begånget misstag i bedömandet af mitt förslag i jemförelse med Frih. af Ugglas’s.
Grunden för delta Utskins tillstyrkande är, att om boställs-hafvare på ett eller annat sätt, i enlighet med upgjord hushållningsplan, vårdar boställets skog, honom till I Den 11 N ov em her f. m. 365 ersättning det för bör tillerkännas någon afkastning {tf skogen. Delta är grundtanken för Utsk:ns förslag. Hr von Koch, Nils Sam.: Försl vill jag yttra mig i allmänhet öfver frågan och serskildt i afseende derpå, huruvida R. St. böra hos K. M. begära Nåd. Propos. i ämnet vid nästkommande Riksdag, eller, i enlighet med ötskfns hemställan, anhålla att K. M. ville utfärda ny författning angående skogarne i Riket. Jag tror alt båda delarue hafva sina fördelar och olägenheter. Jag .skulle för min del nästan önska, att man kunde antaga båda delarne så till vida, att man begärde, det en förfall/ring måtte utfärdas i de delar, hvarom man allmänt är ense, men alt, beträffande andra åter, derom meningarne äro delade, män anhåller, alt en undersökning af sakkunnige män måtte anställas och föreläggas R. St., innan beslut fattas. Det är egentligen i afseende på de föreslagna inskränkningärne i den enskilta ägande-rätten tankarne äro delade, både här och på andra ställen. Lagstiftningen har i den delen allestädes varit särdeles vacklande. I Frankrike infördes 1669 en författning af Colbert, genom hvilken de enskiltes disposition öfver skogarne bestämdes, hvilken författn. gällde lill revolutionen eller år 1791, då de lingö nästan fullkomlig frihet öfver sina skogar, men denna frihet återkallades af Napoleon redan år 1803, då de gamla skogslagarne återinfördes för en tid af 25 år, hvarunder de skulle omarbetas. Nya förslag tipgjordes. Men med några smärre förändringar, hafva de gamla sladgarne blifvit förlängda, 1827 på 20 år, 1847 på 3 år och 1850 åter på 3 år, samt-slutligen 1853 på ett, med löfte om ny lag i år.
I öfverensstämmelse med denna beräkningsgrund, och då vid de högre elementar-läroverken i Linköping, Skara, Wexiö, Göteborg och Malmö lärjungarnes antal vunnit betydlig tillväxt, nemligen i Linköping till 349, i Skara till 541, i Wexiö till 280, i Göteborg till 308 och i Malmö till 214, har Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att vid hvarldera af dessa läroverk ytterligare en lärare, utom de förutvarande, skall tillsättas med samma rättigheter och skyldigheter som ordinarie lärare; och hemställer jag, på grund haral, underdånigst, att Eders Maj:t täcktes af Rikets Ständer äska, det ifrågavarande nya lärare-beställningar må å stat uppföras med ett belopp af 1,000 R.dr Riksmynt hvardera eller tillsammans Femtusen R:dr Riksmynt. 10:o. b) Anslag till Sedan Rikets Ständer vid sistlidne riksdag funnit, alt bland de fem-klassiga skadt skolorna borde uppföras Clara, Jakob, Maria och Catharina i hufvudstaden, samt »ti&todrasV beslutat att en lärare-stat af 1 Rektor och 5 Kolleger skulle för dem antagas, har iclassiga skoerfarenheten visat att, till följd af lärjungarnes ökade antal, som uppgått vid Clara skula tili 211, vid Jakobs lill 154, vid Maria till 197 och vid Catharina lill 192. undervisningen vid dessa skolor icke kunnat af de ordinarie lärarne bestridas, helst vissa klasser måst af nämnde orsak delas i tvänne, hvadan biträde al extra lärare fortfarande visat sig vara af behofvet påkalladt, och torde Eders Maj:t således täckas föreslå Rikets Ständer, alt för ytterligare 2 Kolleger vid Clara, 2 vid Maria, 1 vid Jakobs och 2 vid Catharina elementar-läroverk löner må å stat uppföras med 1,000 R:dr för hvardera eller tillsammans Sjutusen Riksdaler. Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. iV.o i, om Statsverket 1859. 59 14:o.
Qvinnan älskar att se mannen utföra handlingar, som vittna om själsnärvaro och styrka, icke derföre som skulle hon alltid, enligt det föråldrade bihanget till hennes meritförteckning, utgöra den svagaste hälften, rankan, som behöfver stödjas, m. m., utan helt enkelt deraf, att mannens kraft, isynnerhet den älskades, lifvar hennes egen. Hon lär sig akta och ära honom – och dessa känslor befästa kärleken långt mera, än en hop betydelselösa, genom vana utslitna fraser. Men, för att egentligen tala om Erika, så inverkade på henne äfven den ångest hon utstod. Väl hade hon hvarje höst varit orolig, innan Birgers återkomst gjorde slut på bekymret; men hon hade ej förrän i dag sett honom i lifsfara. Intrycket var djupt: under den lugna ytan bodde varma känslor. Pligten att älska hade omärkligen blifvit hjertats bud; men vanan att beherrska sig sjelf var hos Erika så stor att ingen af hennes rörelser bemärktes af Gabriella, med hvilken hon talade lugnt och undergifvet som vanligt. Det var blott Birger, som vid första ögonkastet såg att hennes hjerta klappat för honom med högre oro än vanligt. Kanhända var det den deraf föranledda rörelsen, som kom honom att alldeles mot sin vana omfamna sin hustru i närvaro af fremmande personer. Vare härmed huru som helst, så stodo de nu ensamme i den mörka kammaren. Birgers arm slöt sig om hennes lif med den nästan blyga hängifvenhet, hvarmed han älskade Erika; och villigt och kärleksfullt lade hon sitt hufvud på hans axel. ”Jag tror nästan att du nu håller af mig, Erika,” sade han och såg henne tillitsfullt i ögat. ”Ja, Birger, det vet Gud, jag håller dig mycket kär! Men denna stund böra vi ändå icke ha för oss sjelfva: vi måste tänka på vår gäst – hur är det med honom?” ”Mycket bättre, än jag kunde hoppas. Han håller nu på, med biträde af den raske jungmannen, att få torra kläder på sig. Jag skall snart hemta honom. Ställer Ella frukosten i ordning?” ”Ja, den är redan färdig ... Är kapten hygglig?” ”Han förekommer mig att vara en dugtig och bra karl.
Maj:ts nådiga dom är gifven den 8 December 1854 af innehåll, att som upplyst vore, att de i fråga varande medlen blifvit stulne efter föröfvadt inbrott i det rum, som enligt Riddarhuskamrerarens instruktion, varit för honom anvisadt så väl till arbetsrum som till förvarande af de penningar honom i tjensten kunde anförtros; samt det icke kunnat visas, att Kamreraren vid vården af de bortstulna penningarna och obligationerna åsidosatt någon honom till efterrättelse gifven föreskrift eller eljest dervid förfarit med sådan uppenbar vårdslöshet och vangömmo, att skadan genom hans försummelse kunde anses vållad, pröfvade Kongl. Maj:t rättvist alt, med ändring af domstolarnas beslut, ogilla det emot Kamreraren i denna sak framstälda ersättningspåstående. I denna frikännelse ingår icke en argumentation af egen klyftighet, som eljest hörts i detta mål enkom anföras. Stölden skedde, säger man, genom verkligt inbrott. Men inbrott förebyggas icke genom någon vård. Medlen funnos liggande i läst rum; och ingen vanvård af nyckeln till detta rum hade förelupit. flade äfven nyckeln till kassakistan varit behörigen vårdad; så mycket bättre. Men icke voro, i allt fall, medlen lemnade utan försvarlig omvårdnad, då dörren måste uppdyrkas, för att åtkomma dem. Fordran på försigtighetsmått skulle eljest kunna utsträckas efter behag; och om t. ex. kistan blifvit utburen och sönderslagen, skulle det kunnat läggas Kamererare!) till last, att han icke låtit i golfvet fastnagla kistan. Hela denna ursäkt hade förfallit, om nyckeln till kontorsdörren blifvit hos Vaktmästaren stulen och dörren dermed öppnad. Och likväl hade derigenom Kamrerarens vangömo varit hvarken större eller mindre. Lika litet som hans ansvarighet då kunnat ökas derigenom, att ansvar efter omständigheterna möjligen äfven träffat Vaktmästaren, lika litet har Kamrerarens ansvar nu kunnat minskas derför, att Vaktmästaren väl och med framgång fullgjort sin skyldighet.
Det torde vara kändt, att då alla försök alt afskaffa de tysta 252 Den 24 Maj f. m. förmånsrätterna misslyckats, hafva först några allmänna kassör åtnöjt sig med ett dylikt förklarande, enär det tjenar till föga, att erhålla förmyndarebevis från den domstol, hvarunder låntagaren lyder, emedan han kan vara förordnad till förmyndare af hvilken annan domstol som helst inom landet, till hvars befattning förordnande af förmyndare hör. Det är väl möjligt, att, ehuru jag icke känner det, man någon gång äfven på dylik upgift blifvit sviken. Men jag betviflar det. Ofta måste det i allt fall icke inträffat. Detta slutar jag deraf, att våra kassor alltmera och mera begagna sig af den utaf mig föreslagna utväg. Jag förnyar min anhållan att den föredragna punkten i Betänk, måtte af R. o. Ad. afslås. Hr von Hartmansdorff: Som åtskilliga ledamöter torde hysa farhåga att bifalla denna punkt, så, ehuru jag anser benne mindre grundad, hemställer jag likväl om icke Ståndet ville honom förbigå, intill dess vi komma till de §§, der Hr von Köchs m. 11. motioner afhandlas. Ståndet blir derigenom i tillfälle att slutligen pröfva huruvida man bör fatta det beslut här föreslagits. Hvad derefter beträffar den större tillförlitlighet i upgifter till Taxerings-komitéerna, hvilken den siste talaren ansett vinnas derigenom, att de aflemnas på ära och tro: så hyser jag, likasöai Utsk. tvifvelsmål derom. Jag vill t. ex. anföra hvad som inträffat med taxeringsman, hvilka skolat beskatta efter heder och samvete, som lärer motsvara ära och tro, om det icke innebär mera. I en af våra landsortsstäder, der fattigvårds-afgifterna bestämdes af en dertill serskild vald Taxerings-komité utan att besvär deröfver finge anföras, hände nemi., att en borgare, som fann sig missnöjd med åtgärden, för en af taxeringsmännen klagade deröfver, att denne gjort honom orätt.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 3 Maj i845* Presle-Ståndet den 5 — ■— Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Stähders underdåniga Skrifvelse, angående ett staden Sölfvitsborg beviljadt låne-understöd. (Stats-Utsk. Uti., N:o 272.) S. A. K. Med anledning af hos Rikets Ständer gjord framställning om understöd från statens sida för befordrande af den påbörjade quaibyggnaden i Solvitsborg samt upprensning af stadens hamn, hafva Rikets Ständer, enär ifrågavarande hamnarbete, om än icke af den vigt för det allmänna, att något direct statsbidrag till dess befrämjande skäligen kunnat af Rikets Ständer beviljas, likväl måste för staden Sölfvitsborg och den kringliggande orten komma att medföra gagn, af Riksgälds-Contorets medel anvisat en summa af 10,000 R:dr, att, för befordrande af nämnde quaibyggnad samt upprensning af sadens hamn, utgå till staden Sölfvitsborg såsom lån mot de villkor, som af Rikets Ständer redan blifvit eller blifva vid innevarande Riksdag för statsbidrag, som af allmänna medel beviljas, föreskrifna och för E. K. M skola i underdånighet tillkännagifvas. Hvilket Rikets Ständer få underdånigst anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 7 Maj 1845. 446 Expcditions-UtskotteU Förslag Ull und. Skrifvelse, Ko i<j6. r Uppläst och godkändt hos Hidd. och Adeln den 3 Maj 1846. Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 -*■ Rikets Ständers underddnigä Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående sättet för återbetalning af lån, beviljade utaf allmänna medel, till understöd för vatt enaf tappningar, eller andre förberedande åtgärder för större odlings företag. (Statsoch Lag-Utsk:ns Bet., N:o 106). S. A. K.
sig på en kälke med den lilla i famnen, medan hennes man gick bakefter och sköt den på de stora i stillvattnet * flunkande isstyckena. P / et lifsfarliga företaget lyckades, och hon som i lycklig okunnighet om den dödsfara, för hvilken hon var utsatt, fick genomgå denna, lefde för att själf kunna omtala den. Denna händelse hade ett afgörande inflytande på Fredrika Carlqvistos lif. Fostermodren, barnlös, men mycket barnkär, kände från den stunden, som om äfven hon hade en del i barnet, för hvilket hon satt sitt lif på spel, och besökte därför oftare än förut huset. Barnet, liksom djuret, känner instinktlikt, livar det har sina vänner, så äfven här, och den lilla tydde sig vftnligt till gudmodren. Ett par år förgingo på detta sätt, men en dag öfverraskades den sistnämnda, som dittills varit den som genom sina besök uppehållit umgänget, af att själf emottaga ett sådant, och hvem var det som kom? Jo, den lilla Fredrika — nu en försigkommen treåring — som med en leksakslåda under armen var stadd på flyttning, i thy att hon mycket bestämdt förklarade, att hon tänkte stanna hos gudmodern. — » Dä ska du visst få, mitt kära barn, » svarade denna, omfamnande den lilla. » Dä ä väl ingen närmare än ja ', som vågat lifvet för dig, att ta vård om dig, då du kommer så här. » Denna uppgörelse emellan de båda hufvudparterna behöfde emellertid bekräftelse både af den lillas mor och hattmakarfruns man. Sådan erhölls från båda hållen, af den förra säkerligen med stor glädje, då hon efter sin mans död blifvit bragt i små omständigheter, och flickan öfverflyttades till det nya hemmet. Här stannade hon under hela sin uppväxt och de första ungdomsåren, ända tills hennes öde genom ett oväntadt anbud fick en riktning, hvarom ingen, och allra minst hon själf, kunnat ens drömma. Fosterföräldrarne voro, som sagdt, ett välburget och inom sin krets ansedt handtverkarfolk. Boningshuset hade tvänne våningar, af hvilka den nedre beboddes af värdfolket; den öfre var afsedd för gäster eller till uthyrning.
Prot.-Utdrag den 7 Juli ISOQ. 509 N:o 20, i anledning af vackla motioner om utfärdande af ett allmänt vitesförbud till egors fredande mot åverkan och annat intrång. Bifölls. N:o 21, i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift, rörande sättet för vissa så kallade Sockenoell Paslorals-Adjunkters tillsättande, deras rättigheter, m. m. Bifölls. och N:o 22, i anledning af vackt motion om ett tillägg till 4 kap. 1 § eller 25 kap. 11 § Byggninga-balken, med föreskrift, angående skyldighet alt underhålla väg, som leder till afsides belägen kyrka. Bifölls. S. i). Föredrogos å nvo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utikottets Belänkanden: N:o 103, i anledning af väckt motion, angående rätt för arfvingar efter förut varande åboer å sådana kronohemman på Oland, hvilka blifvit anslagna till boställen alt lå skatteköpa samma hemman, N:o 104, i anledning af väckt motion, angående den ort, hvarest kommunalafgifler af hvarje skattskyldig rätteligen böra erläggas, N:o 105, i anledning af väckt motion, i fråga om föreskrifter, rörande personer, sorn utvandra från hemorten för vinnande af arbetsförtjenst, N:o 106, i anledning al väckta motioner om åtgärders vidtagande, till förekommande af vårdslöshet vid behandling eller byggande af orgelverk, N:o 107, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för revisioner af kyrkornas i vissa delar af Sverige räkenskaper, och N:o 108, i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet emot skådespels uppförande i en del släder under vissa tider af året. S. I). Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Be tänkande: N:o 109, i anledning i,f väckt motion i fråga om ändring af 19 § i Landtmålcri-laxan; Bifölls.
4 Samt. 2 A/d. 5 Höft. 1 2 Sammansätta Slatssami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulslioltels Utlåt. i\:o 12. för närvarande vore reglerad, kunde undgå all densamma utgöra, i följd hvaraf hvarldera af dessa 16 mantal vore underkastadt en hvart 30:de år återkommande skatt af 104 R:dr eller derutöfver, i den mån dagsverkena slego i pris. Med föranledande häraf har motionären anhållit, ”att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet föreslå, att krono-brefhäringen mätte till post-verket öfverflyltas och all detsamma malte låta ombesörja denna likasom all annan postföring, så ali allmogen derifrån må varda befriad.” 2:o af Riksdags-fullmäktigen Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, som föreslagit, att krono-brelbäringen måtte bestridas på Statens bekostnad, samt postgången emellan Kronofogde och Länsman inskränkas till en gång i veckan fram och åter, hvarjemte krono-brelven borde förlskaffas utaf ordinarie posten, der sådant låter sig göra. 3:o af Riksdags-fullmäktigen Anders Medin frän Kronobergs Ilin, hvilken andragit, att ehuru klagomålen öfver den olika tunga och det ojemt fördelade besvär, som vore förenadt med krono-brefbäringens utgörande, återkommit vid [lere föregående Riksmöten och anspråken på rättelse blifvit alltmera allmänna och högljudda, qvarstode likväl samma anledning tili obelåtenhel, endast med den skilnad, att de missnöjdes antal, som före år 1849 inskränktes lill några lä men hårdt betungade personer inom hvarje kommun, numera vore lika stort med antalet af kronooch skalte-bemmans åboer i Riket. Den hernmans-egare, som blelve utsedd lill krono-brefbärare, hade sig ålagdt att fortskaffa från och med högsta myndighetens lill och med lägsta Ijenstemannens påbud och befallningar till kommunerna och derlörulan embetsbref från den ene tjenstcmannen till den andre.
Jag N. N. svär derföre vid Gud »och Hans Heliga Evangelium, att efter »mitt bästa förstånd och samvete utlå»tande i denna sak afgifva, och att det, »som under öfverläggningen yttras, skall »af mig i obrottslig tystnad hållas.» Stockholm den 13 April 1860. inför Domstolen skola aflägga én sä lydande Ed: »Allsvåldig^ Gud! Du skådar mitt »hjerta: för Ditt allseende öga är intet »upsåt fördoldt. Vare din godhet och »förbarmande Nåd mig evigt tillsluten, »om jag döljer min öfvertygelse i detta »mål. Jag N. N. svär derföre vid Gud »och Hans Heliga Evangelium, att efter »mitt bästa förstånd och samvete utlå»tande i denna sak afgifva, och att det, »som under öfverläggningen yttras, skall »af mig i obrottslig tystnad hällas.» Juryman af Mosaiska Trosbekännelsen snäre: v vid Gud och Hans Heliga Lag.n Reservationer: af Herr Th. Munck af Rosenschöld: Den rättighet utan genom den fö reslagna förändringen i 5 g 3 inom. Tryckfrihets-förordningen velat bereda Mosaiske trosbekännare, nemligen att kunna till Jurymän utses,- synes mig vara af den underordnade vigt, att den icke bort föranleda till en grundlagsförändring, särdeles som desse trosbekännare ännu äro i saknad af flere medborgerliga rät o ©' tigheter af större värde än den man nu vill tillerkänna deni. Emot förslaget kan afven med skäl invändas, att då jury eger att pröfva lagligheten äfven af religiösa skrifters innehåll, det är betänkligt att bereda författaren af dylika skrifter tillfälle, att genom utväljande af Mosaiske trosbekännare till jurymän gäckas med rättvisan. Jag hoppas derföre att Rikets Ständer förkasta det ifrågavarande förslaget. Herr Friherre J. G. Paykull oell Herr A’. Tersmeden hafva instämt i denna reservation. af Herr R. Th. Cederschiöld: