Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 3o. med anmälan örn respective RiJisStåndens beslut, ( 24 ) i afseende på Utskotlets i Utlåtandet N:o 16 framställde förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning. XII. B. 290. A. 372. XIII. 62. B. 90. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 31, angående tractamente åt en Protocollsförande, samt serskildt renskrifningsarfvode åt en Canzlist. XIII. B. 29. A. 37. — N:o 32. angående anskaffandet af en Militairpost till bevakning vid Malmö LåneContor. XIII. B. 29. A. 37. E. 181. XVIII. B. 86. A. 269. — ]\r:o 33. angående understöd af BankoFullmägtiges dispositionsräkning N:o 2, för Enkan H. C. de Mare', med 7 minderåriga barn. XIII. B. 29. A. 37. *— iV:o 34. i anledning af väckte frågor om ytterligare utvägars beredande till underlättande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne. XIII. — N:o 35. i anledning af Herr Rydins, C. G., motion, angående ytterligare stadganden i afseende på granskning och cassation af förslitne sedlar. XIII. — N:o 36. i anledning af förrättad revision af ej mindre BankoDiskontVerkets räkenskaper och förvaltning, än äfven förra RiksDiskontVerkets fortsatta utredning för år 1833. XIII. B. 126, i85. A. 198. E. 272. XIV. U. i85. XV. A. 23g. — N:o 37. med öfverlemnande af de propositioner, Öfver hvilka omröstning kommer att verkställas i Förstärkt Bankoutskott. XIII.
Då få emottga $ongl. $ftaj;tö nåDiga ^3vcpofition i ämnet; farn t jlutligen att gagbereDningen jemmäl måtte få ftg anförtroDt att upfätta förjlag till De får* flrilDa författningar, forn miD od) för Det npa gagmerfeté antaganDe od) Futigö* ranDe må ftnnaö beböfliga att tillika utfärDaö; — ocb ^ar J?ong(. Sföajtt, uti nåDig jftifroelfe af Den 30 fiflliDnt ^SJJaré, förflarat ftg milja på Det fatt bi» falla mår ofmanberörDa unDerDåniga bcmftällan, att Äongl. iföajtt bejlutat förorDna om en CagbereDntng af $em flänDiga geDamöter för Det af Df affeDDa änDamål, fann att 3uflitie»@taM^iniflern fåfom OrDföranDe, jemte en annan SeDamot af ©tatö<9cåDet, 3ufKtie»CLanjleren od) mår 3uflitie>£)mbuDéman bltfmit berätttgaDe att bemifta nämnDe SagbereDningö fammanträDen od) Deltaga i granffningen af De§ arbeten, när Dejje €mbetémän$ öfriga göromål fåDant tillåta, famt att £må af åöögfte £Domflolen$ geDamöter, forn Dertill af dFongl. 9ftaj:t utfcé, äfrcenleDeé, när Deraö öfriga göromål Det meDgifma, äga att Deltaga i SagbereDningen£ granjFning af fåDana gagförflag, forn tillböra 3u(iitie« ^Departementet^ föredragning, b^tjemte Jvongl. 3Jiaj:t bef>ngat gifma
Följden af denna observation är naturligtvis den, att här icke, såsom vanligen plägar hända under debatter emellan särskilda partier, någon animosite' bör äga rum, utan bör man snarare bär yttra sig såsom medlemmar nästan af en och samma familj, hvilka här stämt möte eller råkats för tillfället. Jag tager mig dä friheten fästa motionärens uppmärksamhet Den 8 Februari f. ra. 167 på något, sorn han kanhända har förbisett och som, ehuru litet det i sig sjelf är, dock synes hafva varit hufvudorsaken lill den förvillelse, jag tror honom hafva iråkat. Vi veta alla, att i vår grundlag finnes en §, som ålägger oss alt tolka denna lag efter ordalydelsen. Denna § har också, jag bekänner det, varit ett bland föremålen för min förundran, emedan att tolka efter ordalydelsen, ifall med sådant skulle menas, att tolka emot sundt förnuft, alltid måste blifva för hvar och en besynnerligt; men emedlertid står nu § i grundlagen, och Hr von Hartmansdorff såväl som jag vet alltför väl, huru denna dogm i vår grundlag blifvit skickligt utvecklad. Ilan vet alltför väl, att mästaren i denna konst, en mästare, hos hvilken, om jag rätt påminner mig, den värde ledamoten sjelf gått i skola, just ofta i denna § sökt sin räddning, såsom l. ex. då fråga var om att utsträcka intervallen emellan riksdagarne till 5 år, i st. f. att riksdag skall börjas, såsom det står, hvart 5:te år. Nu ber jag få anföra, att 1734 års lag icke uppställer någon skyldighet i afseende på densammas tolkning, utan bar den, efter hvad jag tror, befunnit sig vida bättre af att tolkas i enlighet med det sunda förnuftet. Vi böra likväl ihågkomma, när ställen citeras ur 1734 års lag eller hvad som vid denna tid blef sliftadt, att det språk, som då begagnades, nu kan anses vara litet förlegadt, och att man derföre med varsamhet bör tillse hvad det kan vara för partiklar, sorn der stå.
IndragningsStaten uppföres, att af Fröken Tornerhjelm åtnjutas, så länge hon befinnes deraf i behof. 17:0 Uti en till K. M:t ingifven Ansökning, har f. d. LandsKamereraren, Assessoren C. M. Wahlström i underd. andragit, att han, vid 68 lefnadsår, deraf nära 4^ år blifvit tillbragte i Kronans tjenst, saknade både allmänt understöd och ringaste egen förmögenhet, sedan den af honom förut sökte Pension blifvit afslagen; bönfallande Wahlström, att K. M:t, med Nådigt afseende å de för Sökanden förekommande serskildte ömande omständigheter såsom ålder, sjuklighet och nöd samt den längre tid han i de honom anförtrodde tjenstebefattningar gagnat Staten, täcktes till R. St:r öfverlemna, om icke honom kunde förunnas, att blifva å Allm. Indr.Staten uppförd till åtnjutande af Pension, såsom afskedad KronoFogde samt att, intill dess en sådan förmån kunde honom tillgodokomma, Nådigst tilldelas något understöd af de på Stat anslagne extra Medel; och har K. M:t, med förklarande, att K. M:t icke funnit Wahlströms underdånigst gjorde anhållan om serskildt understöd kunna i Nåder bifallas, under den Betänkandcn, N:o t5j, 3qf elen 6 nästl. Mars till Utskottet låtit remittera lians underd. Ansökning om att blifva uppförd till Pension å Allm. IndragningsStaten; hvarjemte Utskottet erhållit del af Wahlströms i ämnet förut gjorde underd. Ansökningar jemte vederbörande Verks deröfver afgifne Yttranden.
Besynnerligt nog, hade jag nu väl öfvervunnit febern, men icke dess fantasier, den skalliga pierrot’n spökade allt jemt i mina drömmar om nätterna, utan att jag ansåg det för annat än obehagliga drömmar, tills jag en morgon, då jag vaknade badande i svett, efter att återigenom hafva sett honom i sömnen stående vid min säng och med sin gemena tyska brytning upprepa orden: ”gif mig igen min peruk”, till min obeskrifliga bestörtning finner på mitt skrifbord en papperslapp, hvarpå samma ord äro skrifna, med en spetsig, ojemn, bakåtlutad stil, liksom man skulle hafva skrifvit med venstra handen. Jag trodde mig ännu drömma; jag upptog papperet och vände det på alla håll. Huru hade det kommit dit? Jag ringde. Uppasserskan kom in, men kunde icke gifva mig någon upplysning. Ingen hade sökt mig eller varit i mina rum, hvarken qvällen förut eller på morgonen, nyckeln hade varit urtagen som vanligt, försäkrade hon; men naturligtvis trodde jag henne icke. Det var säkert att någon varit inne, jag kunde icke tvifla derpå, men hvem? Hvem skulle fallit på den idén att skrifva dessa ord, som, ehuru de ständigt ljödo i i mina öron, likväl aldrig blifvit uttalade af mina läppar, till den grad föreföllo de mig hemska och vedervärdiga. Jag kastade papperslappen i eldbrasan, men hela dagen kämpade jag fåfängt emot en känsla af obehag och nedslagenhet, som ingenting kunde skingra. Några dagar förgingo, jag lugnade mig och var nära att glömma denna i sig sjelf så obetydliga händelse, då jag åter i drömmen såg den lilla juden med hvita masquen. Jag steg upp matt och olustig; denna figur hade blifvit en mara, en verklig vampyr för mig, och de fatala ord han ständigt upprepade susade ännu i mina öron, då jag gick till spegeln för att kamma mitt hår. — Hvad tror du jag ser der återgifvet af glaset, om icke samma löjliga och förhatliga fras: ”gif mig igen min peruk”?
Landtm, tillkännagaf, att Frih. Kappe, Axel Ludvig, anhållit att, i anlcdn. af enskilda vigtiga angelägenheter, få, med bibehållande af sin riksdagsmanna rätt, afsäga sig de honom anförtrodde befaltningarne såsom ledamot i BankoUtsk. samt Bänkman i 6: te Bänkm:s-afd. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Landtm, lillkännagaf, att val af en Bänkman inom ikle Bänkm:s-afd. komme att i början af nästa plenum förrättas, samt anmodade Hrr Eleclorer att sammanträda för att utse en ledamot i BankoUtsk. efter Frih. Rappe, samt en ledamot att i samma Utsk. inträda i st. f. Frih. Oxenstjerna, Carl Gabi., som för en lid af 3 veckor, räknad från och med d. 24 dennes, erhållit ledighet. Frih. Cederström, Anders: Emot det beslut R. o. Ad. i sista plenum fattade att tilldela Hr Fryxell Riddarhusets stora belöningsmedalj i guld, får jag vördsamligen nedlägga min reservation. Den politiska farce, om jag så får uttrycka mig, som då här utfördes var ingalunda af beskaffenhet alt förhöja öfriga samhällsklassers sympatier för R. o. Ad., och den enda nytta jag inser kan vara vunnen genom det fattade beslutet är den, alt man fått en ökad anledn. att önska cn representationsförändring. Emellertid har Hr prof. Fryxell helt oförskyldt blifvit nödsakad att emottaga en l>elöning lika så litet hedrande för honom att erhålla, som för R. o. Ad. att erbjuda, och jag har allt för stor aktning för llr professorn, att jag ej för min del åtminstone vill emot det fattade heslutet mig reservera. Upplästes lill justering och godkändes eli från kommet förslag till R. Sl:s und. skrifvelse till K. M. N:o 5, i anlcdn. af K. M:s nåd. propos., ang:de staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret.
Ändteligen, den tredje qvällen, måste han gifva etter för dvergens begäran, och utlofva det första lif han skulle möta. Han slapp så ur skogen; men när han kom hem, se, då mötte honom hans enda dotter, den unga prinsessan. Konungen tänkte nu icke mera på sitt löfte som han gifvit dvergen; men en vacker dag kom der en stor krigshär dragande emot kungs-gården: hären bestod af ulfvar, björnar och allehanda vilda djur, och deras höfding var en stor ~hvit björn~. Björnen sade, att de skulle förstöra kungs-gården och rifva ihel hvart mans barn, om konungen icke höll sitt ord som han lofvat. Konungen måste så gifva efter, och björnen förde prinsessan till en kula långt bort i vilda skogen. Der lefde de samman i många år; men hvar natt byttes björnen till en fager unger-svenn, ehuru han strängeligen förbjudit sin käresta att se på honom vid ljus. Fortsättningen öfverensstämmer med uppteckningen B. Konunga-dottern erhåller af sin styf-moder ett ljus, som hon tänder om natten för att beskåda sin man. I detsamma rinner en droppe ifrån ljuset och faller på svennen, så att han vaknar, blir åter till en hvit björn, och löper sina färde; men konunga-dottern gifver sig med stor sorg på väg för att leta efter honom. När hon nu hade vandrat både länge och väl, kom hon sent omsider till en gammal, gammal gumma, som bodde i en liten jord-kula. Här gick hon in, helsade höfviskt: »god qväll, kära mor!» och sporde om den gamla visste någon besked om hennes man, prins Hvitbjörn. Käringen svarade: »jag har suttit här i så många år, men ännu har ingen enda kallat mig ~kära mor~. Det skall du ha godt af. Om din man vet jag ingen besked; men kanske att någon af mina undersåter hört honom omtalas.» Dermed gick hon ut, blåste i sin pipa, och straxt församlade sig en otalig mängd ulfvar; men ingen hade hört om den hvita björnen.
Sparre: För min del kan jag icke finna att §:ns ordalydelse gifver anledning till en sådan tolkning, som den siste värde talaren förmenat. Med orden »annan gerning etc.» kan nemi. på detta ställe icke förstås annat, än sådan gerning, som företages utan iakttagande af i lag stadgad ordning. Ordet är fritt och rättigheten att sammankomma till öfverläggning öfver, snart sagdt, hvilket ärende som helst, är här i Sverige temmeligen obegränsad. Också kan icke, för att begagna den siste värde talarens eget exempel, ett samtal, som åsyftade föreningens upplösning, hänföres under det i förev:de § stadgade ansvar. Jag tror således att §:n ganska val kan bibehålla sin nuvarande lydelse. Hr Olivecrona: Då de i början af §:n och 2:dra mom:t förekommande orden »med våldsamma medel» måste hafva till sin motsats orden »annan gerning» (än den som nemi. sker med våld), kan jag icke finna annat än att §:n verkligen kan gifvas den tolkning jag förut uppgifvit. Så snart någon icke begagnat våld, utan anlitat andra medel, såsom att i tal eller skrift verka lör upplösningen af de begge rikenas förening, har han ock begått »annan gerning», hvilken, enligt denna §, är straffbar såsom förräderi. Jag vidblifver derföre fortfarande mitt förut gjorda yrkande. Hr Ribbing: För min del kan jag icke neka att jag hy ser samma betänkligheter som Hr Olivecrona och förenar mig derföre i hans yrkande. Hr Dalman: Om ifrågav:de mellanmening har den bety delse, Gr. Sparre förmodat, synes den mig vara alldeles öfverflödig; skulle den åter kunna tydas så som Hr Olivecrona förmodat, vore den rent af skadlig. Jag kan således icke finna annat än att den bör utgå, och förenar mig derföre med Hr Olivecrona. Gr. Hamilton: Ehuru jag icke mot denna punkt reser verat mig, anser jag mig skyldig att tillkännagifva, att jag inom Utsk:t förfäktat samma åsigt, som här blifvit af Hr Olivecrona framställd. Mig synes att §:n innebär stora vådor, hvilka endast genom en varsam tillämpning kunna undanrödjas.
II officers-befordran, enär han väl inser, det han icke kan lefva af Underolficers-lönen, hvarföre han föredrager att stå qvar i ledet, der han är väl klädd och nödtorftigt född. De äldre Under-officerarne deremot, hvilka ej sä lätt kunna finna en ny hana för sin verksamhet och derjemte i allmänhet ega hustrur och barn, hvilkas förflyttande till annan ort vore förenad ined ganska stor kostnad, nödgas visserligen qvarblifva i den tjenst, de innehafva, men deras ekonomiska ställning förvärras, under det närings-omsorgerna förlama deras tjensteverksamhet. Det olycksbringande för personerne och det menliga för tjensten, om ett sådant förhållande skulle längre fortfara, täcktes Eders Kongl. Majit i Nåder finna; och jag hemställer på grund häraf i underdånighet, att aflöningen för Under-befälet vid Gardesoch Artilleriregementena måtte förhöjas och bestämmas för de tre egentliga Under-officers graderna så, att Furir erhåller 400 R:dr. Sergeant (utom 2:dre Sergeant) 500 » Fanjunkare eller Styckjunkare 800 » hvilken aflöning, då dertill kommer förmånen af inqvartering och beklädnadshjelp, torde linnas utgöra hvad för dem skäligen nu bör ifrågasättas. Den högsta Under officerslönen har blifvit jemförelsevis föreslagen något mer tillräcklig, enär denna lönegrad i allmänhet är det mål, hvaröfver Under-officeren icke kan sträcka sina förhoppningar om befordran. Vid Artilleriet, der Under-officerarne nu, utom den kontanta lönen, hafva sig anslagna 3 tunnor spanmål in natura, skulle lönen för dem, i likhet med hvad vid Gardes-regementena redan eger rum, komma att till hela sitt belopp utgå i penningar, hvarigenom vinnes den fördel, att inkomsten kan på förhand beräknas, samt de omgångar och förluster, som äro förenade med den nu bestådda natura-spanmålens försäljning, undvikas.
Härvid får jag först anmärka, att Bankens författningar äro ej Grundlagar, att de således af BancoUtskottet eller af Riksens Ständer kunna när som helst ändras, så att pröfvad skicklighet blifver främsta befordringsgrunden. Vidare, och under erinrande det här åsyftade stadgande om ett visst antal frälse och ett visst ofrälse endast rörer Commissarii-platserne, får jag fråga, hvad var, vid sitt inträde i Banken, denne unge man, hvars förhoppningar om erhållande nu genast af en utaf de främsta och styrande platserne man synes önska understödja? Ofrälse man: han ingick ju då ej med förmodan att undfå ett adeligt rum bland dessa platser; och efter vår nu i tre år fullkomligen kände Grundlag, hvad är han nu mera efter fadrens adlande? Ofrälse man som förut; är icke Lagen tydlig? Är det icke ett fadrens Adelskap åtföljande vilkor, att sonen icke derunder är upptagen? Hans tillstånd är ju derigenom icke rubbadt? Hvad klagan kan då i detta afseende föras? Har icke han just derigenom sin säkra befordringstour efter det Stånd, hvartill han nedhör, och just den tour, han vid sitt första inträde påräknat? Fadrens frånfälle kan, det är sant, gifva honom en förmånligare; men denna har ju Lagen i förhand ärligen sagt, att han ej förr kan fordra, och den blifver för öfrigt ej en gärd åt 660 Riksdagen 1812. skickligheten, utan en skänk af ödet. Vådan åter att han, en gång blifven ofrälse-Commissarius, skulle mista sysslan, när Adelskapet honom tillfölle, tror jag väl ej, att anmärkaren på allvar framställt.
Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, uti dess memorial N:o 11 afgifna och derefter uti memorialet N:o 31 i vissa delar omarbetade, förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Regerings-formen och Riksdags - Konstitutions-Utskottets Memorial, iV.-o 47. 15 ordningen, i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden, skall i oförändradt skick antagas alt hvila till slullig pröfning å nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste \ Nej. Vinner Nej, kommer Utskottets omförmälda förslag att för grundlagsenlig behandling å nästa riksdag blifva h vilande med de förändringar, som blifvit äskade uti Borgare-Ståndets gemensamma tanke, sådan densamma, vid jemförelse af Utskottets anmälanden i Memorialen N:ris 31 och 41: finnes vara slutligen vidhållen. b) i den händelse3 att Nej-propositionen i ofvanstående N;r 4 vinner : Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, i dess Memorial N:o 11 afgifna och derefter uti Memorialet N:o 31 i vissa delar omarbetade, förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Regerings-formen och Riksdagsordningen, i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden, skall hvila till slutlig pröfning å nästa riksdag, röste Ja; Den, det ej vill, röste Nej. Vinner Nej, kommer samma förslag icke att hvila till grundlagsenlig behandling å nästa riksdag. Stockholm den 18 Augusti 1854. Reservationer: äro anmälda af Herr Biskopen Hallström och Herr Professoren Lindgrenj med åberopande af hvad de i reservationer vid Utskottets Memorial N:o 34 anfört. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Konstitutions-Utskottets Memorial. JYt .42. I M 42. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Aug. 1854, kl. 12 m.
Doctor Heurlin afgifvet yttrande; 3:o Contracts-Prosten Sandbergs motion angående folkskolor. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Lag-Utskottet: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om ändring af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning, samt afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman; gifven Stockholms Slott den 27 Januari 1840. 2:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, med förslag till ny Förordning om sockenstämmor och Kyrko-Råd; gifven Stockholms Slott den 1 Februari 1840; jemte de af Contracts-Prosten Sandberg vid förslaget gjorda anmärkningar. S. D. Föredrogs: ”Till Rikets Höglofl. Ständer Berättelse af Deras Justitiaa-Ombudsman, afgifven vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, år 1840.’ Remitterades till Lag-Utskottet. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial af Prol. Utdr. d. 12 Februari 1840. a7 den 6 dennes, det måtte Utskottet tillåtas, utöfver livad Riksdags-Ordningen bestämdt medgifver, antaga en Canzlist, med åtnjutande af enahanda aflöning, sorn för de öfrige Canzlisterne kan bestämmas. Bifölls. S. D. Föredrogos Banco-Utskottels memorial: l:o N:o 2, angående revision öfver Låne-Contorens i Götheborg och Malmö förvaltning och räkenskaper för år 1839.
Edsbergs socken till häradet af samma namn, men dess annex Hackvad till Grimstens härad; Wiby socken till Grimstens härad, men annex-församlingen Tångeråsa till Edsbergs härad; samt Stora Mellösa socken till Askers härad, men dess annex Norrbyås till Sköllersta härad. Här torde ej heller böra lemnäs oanmärkt, att de invid Örebro stad belägna i fortsättning af staden bebyggda o norra och södra Smedjebackarne i Långbro och Ansta socknar sedan lång tid tillbaka ansetts tillhöra stadens Örebro län. Folkmängdstillväxt. Schismatiska rörelser. 3 jurisdiktion, ehuru på senaste tider uppbud och fasta å der belägne egendomar äfven meddelats af Orebro Härads-Rätt, så att den ene grannen har siri egendom infastad vid Rådstufvu-Rätten, den andra sin närmare staden belägna egendom å landet. 2. Innevånare. Bilagde tabell N:o 1 utvisar, att folkmängden enligt mantalslängderna för år 1860 utgjorde å landet Tab. n:o 139,186 och i städerna 10,727, tillsammans 149,913 personer; enligt husförhörslängderna å landet 140,866 och i städerna 10,785, tillsammans 151,651 personer. Vid jemförelse med den för år 1855 uppgifna folkmängd finnes att, enligt mantalslängderna, folkmängden under de 5 år, denna berättelse omfattar, ökats på landet med 8,836 och i städerna med 1,969 personer. Af länets fögderier är Wester-Nerikes folkrikast med 42,260 innevånare, dernäst Öster-Nerikes med 39,040, derefter Nora med 30,280 och sist Lindes med 27,606 innevånare. I förhållande till vidden är Öster-Nerikes fögderi mest befolkadt, derefter Wester-Nerikes, sedan Lindes och sist Nora. Tätaste befolkningen har Edsbergs och Hackvads socknar i Wester-Nerike, den glesaste Hellefors socken i Nora fögderi.
Ej må något af innehållet genom öfverstryknihg oller annorledes oläsligt göras, eller genom radering, utbyta tf blad, inskrifning mellan raderne eller i kanten ändras eller tilläggas. Behof - Kongl. Mnj:ls Nåd. Proposition, iV:o 97. 5 res ändring eller tillägg, må det såsom fortlöpande text a bladet antecknas. Hafva andra anteckningar deremellan tillkommit, varde ändringen eller tillägget derefter inlördt, och i sådant fall dagen uppgifven, då ändringen eller tillägget skedde. §- 10. Köpman är pligtig sina handels-böcker tinder tio år, räknade från den dag, sista inskrifningen skedde, sä vårda, att de vid behof må tillgänglige vara. §• 11- Köpinan, sorn befinnes icke hafva efterkommit hvad orri handels-böcker nu stadgadt är, vare, der han i konkurs-tillstånd råkar, underkastad den påföljd, konkurs-lagen i thy fall bestämmer.. g. 12., Handels-böcker, som vederbörligen förde äro, kunna i handelstvister så vä! emellan köpmän inbördes, som emellan köpman och andra, såsom bevisningsraedei tjena, efter hvad derom, här nedan sägs. g. 13. Ar handels-bok ej så förd, som ofvan är sagdf, ege den ej vitsord till förmån för den, som sig derå beropar, så framt ej vederparten det medgifver eller sakens beskaffenhet sådan är, att domaren finner boken i det målet vitsord förtjena. Godkänner, vid uppkommen tvist, part boken i de stycken, som honom till fördel lända; ege densamma ock vitsord i de stycken, som äro emot han? anspråk. §• 14- Emellan köpmän inbördes vare bevisning genom handels-bok tillåten i tvister, som angå något handcls-ärende, hvarom i boken vederbörlig anteckning förekomma bör; oförkränkt likväl vedeiparts rätt att motbevisning förete, eller, der han det gitter, fel i boken eller sådana omständigheter visa, som boken eller personen misstänkta göra. g. 15.