Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Dion spelar i ena orkestern och Anton i den andra, och Dions vänner och Antons vänner blir bjudna på dans till oss, tillika med redaktörn af det ena bladet och kritikern i det andra, och så har jag en väninna, som är förlofvad med den andra recensentens bror, och ingen af dem törs skrifva ett ord om vår teater och våra konserter, som inte är vackert, för när en gång kritikern var bortrest, så var det en fru som skref i hans ställe under tiden, som klandra Ella Visberg för falskhet, och sa' att inte Ella sjöng rent, och Ella blef ond och gick till direktörn, och direktörn gick till redaktörn, och redaktörn gick till frun, och hon blef afsatt strax. Den, som se'n kom, skref bara vackert om Ella och om alla våra. Så skall det vara! Gamle Mäienen åt smält glace med matsked och talade emellan munfullarne: Ja, vi ha dem no alla, orkester, mosikanter, tidningsskrifvarne och poblikum. Det är bara en klick, som inte har vett, och det är svekomanerna! Det är inte riktigt klart med vår värd, men eljes är han ett beskedligt och hyggligt väsende, som vi alla synnerligen värderar. Voj, voj, no börjar talena! Mina damer och herrar! Herr Adolf steg upp, torkade sin bleka panna med en fin näsduk, hostade och såg på glaset, som väntade han derifrån den felande inspirationen. Mina damer och herrar! I det jag ber, att få uttrycka få uttrycka, de känslor som jag ber att få uttrycka för eder alla ber jag att få uttrycka, hm, få dricka denna skål, för mina damer och herrar, min hustru ber, jag ber tillika på det högsta förbunden och tacksam, min hustru, och jag... Hustrun såg ut, som om herr Adolf sagt något, som kunde anstått en Cicero, hon smålog förnöjd, klingade med sina grannar, men korsade sig tyst, tog sin bordskavaljers arm och gick ut.
Näi icke Ridderskapet och Adeln fått känna hvad som utgjort den Den 2o Jul!, e. 711, värela Ledamotens särskilda mening eller anmärkning, synes åtuiiodstone öfverflödigt att imderrätta oin dess reservation. Under denna öfverläggning har jag hört den tanka yttras att anmärkningar bort göras generelt; jag kan uti en Sadan tanka icke instämma, utan anser tvärtom att hvarje anmärkning, så vida den skall leda till upplysning eller rättelse, bör vara bestämd och rakt utmärka hvad som anses felaktigt. Jag åsyftar nu icke att på något satt mindska kraften af ConstitutionsUtskottets. decharge, ty jag tror den frågan vara genom ConstitutionsUtskottets förklarande helt och hållet afgjord. Men jag har blott för min del velat anmärka, hvaruti jag anser bemählta Höglofl. Utskott hafva gjort misstag. För öfrigt skulle jag vara ledsen, om, något personligen sårande ord undfallit mig mot de Herrar och Män, sorn utgöra ConstimtionsUtskottet; ty jag är öfvertygad att de ledas af lika goda afsigter sorn jag, ehuru opinionen oss imellan om ConstitutionsUtskottets rättigheter och skyldigheter är högst olika. Herr Lagerheim, Olof Johan: Ehuru obehagligt det är, och ehuru ogerna jag vill bryta den tystnad jag vid Riksdagens bör - Den 20 Juli e. rrt. 925 jan ålaggt mig, och hvilken jag afven obrötts* ligen hitintills iakttagit, att nämligen icke yttra mig i andra mål än de, hvilka kunde anses egentligen tillhöra min befattning, såsom Ledamot af Lagutskottet, uti hvilka mål jag någon gång, enär omständigheterne dertill föranledt, vågat missbruka Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod; ehuru ogerna, säger jag, jag vill bryta denna tystnad, anser jag mig likväl af förevarande frå* gas vigt påkallad, att inför Höglofl.
Brefvet af den 11 December 1863, som dels berättigade numera vid elementarläroverk anställde lärare att, för uppflyttning till högre lönegrad, få räkna sig tillgodo äfven den tid, han förut vid utvidgad pedagogi tjenstgjort, och dels utsträckte lönetursboräkningen af tjensteår, utom tre, äfven till de extra lärare, duplikanter och vikarier, som vid elementarläroverk varit i tjenstgöring använde före inträdet af innevarande statsregleringsperiod. Hos Borgare-Ståndet har (i motion !N :o 61) Herr F. Hjertström väckt enahanda förslag, som i första momentet af Kontraktsprosten Palmlunds motion innefattas; och slutligen har uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 276) Riksdagsfullmägtigen IS ils Jansson från Ostergötlands län, — med anledning af den förmenta obilligheten af ej mindre ofvanberörda stadgande i Kongl. Brefvet den 11 December 1863 än äfven föreskriften, att de lärare, som före 1856—1858 Stats-Utskottets Utlåtande iS:o 66. 35 års läroverksreglering varit anställde såsom extra lärare, duplikanter eller vikarier, berättigats att från och med 1801, såsom grund för högre lönetur, beräkna sig till godo jemväl det antal afslutade läseår öfver fern, som de på sådant sätt tjenstgjort, — hemställt, att de före 1864 tjenstgörande lärare vid elementarläroverken måtte vid uppfattning till högre lönegrad förunnas samma förmåner, som beviljats dem, hvilka efter nämnda tid vunnit anställning. Dessa särskilda framställningar har Utskottet till pröfning i ett sammanhang förehaft, men icke funnit skäl, att dem understödja.
Akt det bör tillhöra de blifwaude arrendatorerne, att, i mohn af innehaswande siere ester färre lotter, answara för ängarnes tWörliaa stängjek. och den samma pä egen kostnad, utan Kronans betungande, Fjerde Bander yz. k-> 1458 Den 21 December. besörja och sä widmagthälla, art ängarne mäga warda fredade frän alt ohägn; akt del i öfrigt ma sä ankomma pä hwarje Arrendator, att derest han anser för sig förmånligare akt inhägna sina pä arrende mnrhafwande skiften, ett eller flere, sadant pä egen bekostnad »verkställa, dock utan förbindelse för innehaf, warne af de lotter, som tlllgräiitsa, akt uti en flik för den förres enskilda nytta uprättade stängsel deltaga; och widare, att, dä erfarenheten bestyrkt den stora stada ängswallen lager genom betande och trampning under de tider as äret, dä marken är sank, Arendal»» rerne ej mä wara tillätit, alt genom egne eller andras kreatur läka beta ängarne om wären, eller längre inpä hösten, än till flutet af September mänad. — Och som all hölefwercring till Kongl. Hof> Stallet frän och med den tid de blifwande nya arrenden taga deras början, kommer att uvhöra, sä har Urfkot» tet ansett tillika böra hos sig i öswerwägande komma huru och pä hwad sätt det för Kongl. Hof - Ställets behof anflagne qwamum hö lämpeligast skulle kunna anskaffas, och hwarwid Utffottet funnit sig böra såsom den tjenligaste och minst kostsamma urwäg dertill föreflä, att beloppet af detta hö, och innan de nu »varande arrenden samteligen hinna tilländalöpa, sä mycket' deraf, son» utgör skillnaden deremellan och hwad in naiurr» till Kongl. Hos Stallet lefwercraL genom Kongl. Kammar Collegii försorg, ä ärlig för Hof» Ställets räkning anställande Entreprenad?
Innevånare m. m. S:t Pers församling ä r belägen inom 2 härader, Törnevalla församling är belägen inom 2 härader, Strå d:o » » 2 d:o, Rystads d:o » )) 2 d:o, Krigsbergs d:o » » 4 d:o, Landeryds d:o » )) 2 d:o, Ekebyborna d:o » » 2 d:o, Wårdsbergs d:o » » 2 d:o, Stjernorps d:o » » 2 d:o, Grebo d:o » » 2 d:o, Flistads d:o )) )) 2 d:o, Yxnerums d:o » i) 4 d:o *), Slaka d:o )) )) 2 d:o, S:t Lars d:o » » 3 d:o, Bo kapells d:o )) )) 2 d:o *), Drothems d:o » )) 2 d:o, Risinge d:o )) » 2 d:o, Gistads d:o » » 3 d:o, Regna d:o )) )) 2 d:o, Tåby d:o » )) 2 d:o, Kimstads d:o )) » 2 d:o, Konungsunds d:o » )) 2 d:o, Kullerstads d:o )) )) 2 d:o, Östra Hargs d:o » » 2 d:o. Öfver största delen af länet finnas upprättade kartor af Topografiska korpsen, ehuru desamma ej ännu blifvit offentliggjorda. Utom Hermelins länskarta förefinnes dessutom en, dock endast i ett exemplar, tillgänglig karta öfver Östergötland, år 1805 af Landtmätaren M. Wallberg med särdeles noggrannhet och omsorg utarbetad, samt särskilda sockenkartor öfver Kärna, Fornås, Normlösa, Westerlösa, Svanshals, Konungsunds, Styrestads, Kuddby och Björkebergs socknar. Någon geologisk karta finnes deremot icke. Angående länet innefattar W. Thams år 1854 utgifne beskrifning fullständig utredning; och har under perioden icke någon väsentlig förändring timat i länets uti beskrifningen omförmälda naturbeskaffenhet. 2. Innevånare.
Truls reagerade derpå, utan medvetenhet eller afsigtlighet, genom att sjelfmant gå sin väg, – sin väg bort från skrålet och pöbeln, vägen ut i ensamheten. Han tog icke ens det hela så allvarligt som det i sjelfva verket var; han hade icke sinnen till att måla vidden af den simpelhet, som han frambesvurit; och liksom han diktat verket i en stämning på andra sidan om öfvervägande, sjelfspörsmål och medvetandet om hvad man gör, så var han af natur och lifsvilkor en optimist, hvilken menade, att om sakerna finge gå såsom de sjelfva ville, måste de dock alltid förr eller senare ordna sig af sig sjelfva. Denna bok var icke något, som han skrifvit samman; den var en manifestation af hans instinkt; derför förstod han sjelf icke grunden till skrålet, och derför fans det något af förakt och något af likgiltighet och något af humor i den gest, hvarmed han rymde fältet och gick sina nödtvungna steg, – vägen ut i ensamheten, denna eviga väg till nära lidanden och fjerran lycka och till sjelffördjupning ända in till sjelfgenomspegling, sjelfgenomskinlighet för den egna blicken Hans umgänge bestod af hans hundar. Han hade lagt sig till med en hel uppsättning. Bandhunden, gammal i gården, hade fått bli kvar, när den förre egaren flyttade från stället; denne hade ingen användning mer för sin gamle trotjenare och hade bara betingat sig att utfå skinnet af honom, när han en gång af ålderdomsskröplighet måste skiljas hädan. Det var ett vackert djur af den äkta gamla skånska bandhundsrasen, med stubbad svans och stubbade öron; men han hade redan tjenat ut, hörde illa, såg icke bra, och kunde icke längre obehindradt röra sig. Truls fann skäligt låta honom gå lös ikring och skaffade sig en hundvalp att uppfostras till hans efterträdare såsom bandhund. Och slutligen försåg han sig, hälften af hänsyn till mor Bengtas allvarliga hemställningar, med en liten kammarhund. Dessa tre djur tjenade honom såsom ett surrogat för lif och menniskor, hvilket han fann hvarken dåligt eller ointressant. De egnade honom med nöje sällskap, när ensamheten tryckte honom alltför tungt.
Kalf med Mårdaklef, Håksvik och Frölunda såsom annexer; Tranemo med Måssebo, Ambjörnarp och Sjötofta; Mjöbäck med Elfsered och Holtsljunga; Svenljunga med Ullasjö, örsås, Refvesjö och Redslared; Sexdräga med Ljushult, Roasjö och Hillared; Länghem med Dannicke, Asarp och Månstad; Gällstad med Säm, Grönahög, Finnekumla, Tverred och Marbäck; o Dalstorp med Hulared, Ölsremma, Ljungsarp och Nittorp, alla i Kinds härad; samt: Asarp med Kölaby, Solberga och Smula; Böne med Knätte, Liared, Kylingared och Fiflered; Bottnaryd med Bjurbäcks kapell; Blidsberg med Dalum och Humla; Ulricehamn, innefattande staden af samma namn samt Timmelhed, Brunn och Wist; och Hössna med Gullared och Strängsered, i Redvägs härad. o Af nämnde pastorater höra de, som äro belägne inom Wäne, Bjerke, Kullings, As, Gäseneds, Wedens och Redvägs härader till Skara, men de, som ligga inom Flundre, Ale, Wedtle, Marks, Bollebygds och Kinds härader till Göteborgs stift. Qvarstående oregelbundenheter i administrativt hänseende äro: att Berget eller Långedalen i mantal samt utjordarne Stora Trohult, Grålagg och Qvarnbacken, alla belägna på Hunneberg, höra i kyrkligt hänseende till o Tunhems socken och under Wäne tingslag, men skattskrifvas inom Ase härad af Skaraborgs län; att hemmanet Grönaberget g mantal hörer i kyrkligt hänseende till Mellby, men upptages i jordeboken inom Erska socken; att hemmanet Hulkås g mantal hörer i kyrkligt hänseende till Erska, men upptages i jordeboken inom 4 Elfsborgs län. Oregelbundenheter i administrativa indelningen. Lagmansereds socken; att till Nödinge socken höra i kyrkligt hänseende hemmanen Surte 1 och Skårdal 7 mantal af Kongelfs socken, Göteborgs och Bohus län; att af Östads socken 20f5 mantal ligga inom
Jag antager äfven det minimum af 2,500,000 r:dr silfverfond, som Utsk. tillstyrker, oberäknad! utrikes depositioner, som calculeras utgöra 500,000, hvadan följer, att bela den beräknade sedelstocken kommer att utgöra 30,000,000 och vet kbgt circulerande omkring 24,000,000; dock yrkar jag, alt i händelse fortfarande undervigt i handel eller temporära verkningar medföra silfverutvexling, den derigenom ingående sedelmassan måtte åter utsläppas i rörelsen, hufvudsakligast medelst län pä metaller, hvilken lönegren i sådant fall måste blifva anlitad; alltid förutsatt, att den antagna proportionen af sedelstocken till reela valutan bibehålles, hvartill jag anser, ali Fullm. mätte använda den credit, som i bancoreglementets 115 § så oriktigt mera hänlyder på upptagande af län, än uppå bedrifvande af en ändamålsenlig vexelhandel. Mycket har varit taladt om Bankens upptagande af utrikes lån till förstärkande af dess metalliska fond. Jag medger visserligen, att denna utväg står Banken till buds, hvilken operation likväl synes mig mindre lämplig, såsom dyrare än den försäljning afsådane statspapper, som, försedde med Konungens garanti, kunna vinna en begärlig afsättning och återköpas i den män landels stigande produetion hämmas eller motväger importen. Den ledamot äler, sorn klandrat Bancostyrelsen, derföre alt icke, genom upptagande af utländskt lån, hafva ersatt Bankens och den allmänna rörelsens förlust pä Finska utvexlingeu af silfver, har likväl icke besinnat, det Fullm. med en sådan operation väl kunnat äterfylla sill silfverförråd, men derigenom icke kunnat utsläppa en enda sedel äter i rörelsen af de ingångne 4,000,000, enär bancoreglementet icke medgifver att öka lånerörelsen pä fonden af upplånadt silfver.
Jag öfverlemnar nu mitt handlingssätt till bedömmande af Högloflige Ridderskapet och Adeln; af det Stånd, hvars offentliga förklarande af välvilja och bifall jag haft den o. skattbara lyckan att på detta rum emottaga, Den l5 Martil, 70I genom dess dä varande organ, LandtMarskalken, Friherre Anckarsvärds Herr Fader. Bilagor till PleniProiocollet för den 15 Martil. N:0 1* Herr Trafvenfelt^ Carl: Till hvad jag förut, rörande indragningen af medico-theologiska Stipendiifonden haft äran anföra, anhåller jag vördsamt att få tillägga följande, som, i sammanhang med det förra, torde kunna till Högloft. StatsUtskottet remittteras. I händelse denna föreslagna indragning skulle beslutas, anser jag, för min del, det vat ra af högsta vigt, att densamma icke sker för hastigt och på en gång, att derigenom fattige ynglingar, sorn på det anslagna understödet grundat möjligheten att kunna fullborda sina studier, icke måtte blifva lidande och bedrag-» na uti de anstalter de redan vidtagit och pä 752 Den i5 Martil, de förmoner de med säkerhet räknat enligt Kongl. Reglementet för dessa Stipendier, hvilket i visst afseende är att betragta som ett kontrakt med Staten sorn icke bör eller kan brytas förr än de, som deri ingått erhållit det understöd dem blifvit lofvadt, så framt de fortfara att uppfylla de förbindelser dem derföre åliggga. Således hafva, i anledning af nämnde Ren glemente, flere, som varit stipendiater men icke hunnit prestvigas, fått löfte att, så snart de ingått i Andliga Ståndet, få uppbära
Derföre ansåg Utsk., att man icke utan orättvisa kunde förbigå dessa sista lemningar af Finska härens befäl och dess enkor. Jag erkänner Lagmannen Carlssons skicklighet och behofvet af understöd åt enkan, men jag måste begära bifall till Utsk:s förslag, emedan det är otänkbart, att Utsk. eller R. St:r kunna pröfva behofvet af pensioner för embetsoch tjenstemäns enkor. Jag anhåller således om bifall till denne punkt. Frih. Cederström: Om för de enkor, för hvilka pensioner begäras, så talande skäl åberopas som de här anförda, anser jag, att man bör ingå i pröfning af männernes upgifna förtjenster, och om de befinnas ful 1 ha 1 tiga böra pensionerne beviljas. Hr Bildt har missförstått mig, då han trott, att jag klandrat Utsk. för det att det i en efterföljande punkt tillstyrkt bifall till en af mig väckt motion. Detta har likväl hvarken kunnat vara eller rimligen varit min afsigt, utan jag bar med mitt yttrande endast velat visa, att Utsk. icke alltid vidhållit den så mycket omtalade principen, att afstyrka bifall, när endast motion, icke K. Propos. förordat pensionen. Hr Björnstjerna har sagt, att militära tjenstemäns förtjenster, såsom alltför öfvervägande, icke böra ställas i jemförelse med de civilas. Jag förbigår detta, något vågade påslående, utan att likväl erkänna dess giltighet, — men vill deremot erinra, hurusom Utsk. för t. ex. Redogöraren Lungren tillstyrkt pension på grund af enskild motionärs framställning, hvarvid Utsk. säger: »ehuru frågor af beskaffenhet som denna rätteligen böra hos K. M. i underd. anmälas och sedermera genom Nåd. Propos. till R. St:r öfverlämnäs, har Utsk. likväl trott sig böra, för undvikande af uppehåll och omgång, taga förev:de ärende i betraktande, hvarvid, enär uplyst blifvit, att Lungrens löne-inkomster utgöra 516 Rdr32sk.
Ständer vördsamt föreslå: BeviUnings-Utskollcts Betänkande N.-o 23. 3 alt spelkoit hädanefter såsom hittills, må förses med Bevillningsoch Hallstämpel; att nya, genom så kallad konstgravering, förfärdigade och, så mycket som möjligt, oefierapliga stampar, till påtryckande af dessa stämplar, måtte anskaffas, på det alt om äfven utländska, lurendiägade eller lulllörsnillade kor.t inom landet förbrukas, Staten i alla fall må komma i åtnjutande af den consumlions-afgift, sorn genom slämpelbevillningen åsyftas; alt slämplingen hädanefter må verkställas på sätt Kongl» Förordningen den 3o December 1812 föreski ifver, nemligen i hufvudstaden hos Rikets Ständers Riksgälds-Contor och Hall-Rätten, samt i landsorlerne genom Kongl. M.ajrls Befallningshafvandes försorg och vederbörande H.»ll-Rätter eller Magistrater; hörande afgifleu för bevilliiings-slämplingen i Stockholm insättas, för Riksgålds-Contorels räkning, i Rikets Ständers Bank samt i landsorteine deponeras i Landl-Ränterien, hvarifrån densamma levereras direete till Riksgälds-Contoret, som deremot till de bai mhertighets»nstalter, hvilka hittills med Staten delat inkomsten af kortstämpiingen och icke skäligen lära kunna beröfvas detta, dem af ålder tillerkände understöd, utbetalar ett lika belopp, sorn de förut åtnjutit, nemligen till Stockholms Stora Barnhus, för tillverkningen i Stockholm samt Barnhusen eller Fattievårdsinrättningarne i lantlsot terne, för fabricationen derstädes, i sk., till Frimurare-Barnhuset, 3 rist, och till Sei aphimer-LnZartllet äfvenledes 3 i;st. för hvarje kortlek som stämplas; att Kongl.
Stater äro förenade under en spira mäste de ock utgöra ett Land oell ett folk styrde efter samma Lagar och i commercielt hänseende åtnjutande all tvänne brödrafolk tillkommande frihet; att de förra Giränsetuilarnes flyttning kostat betydligt, och att, då dessa nu finnas mindre tjenlige, måste andre platser till ny förlust för kronan utsökas; äfvensom tvänne värde Ledamöter, liviike i Norrige bevistat flans Maj:t Konungens kröning, förmält, hurusom Sgenska Tullbevakningens upphäfvande skall å Norrska sidan högligen önskas. Men aldenstund de fleste af desse skäl innehållas i de om upphäfvande af Sluts-Utskottets JBetänkanden. 425 (jränsetullbevakningen mot Norrige gjorde Motioner, och således ej undgått Utskottens uppmärksamhet, utan blifvit i behörigt öfvervägande tagne, fördenskull anse Utskotten, ehuru delande ofvan-? nämnde Ledamöters önskan, att alla hinder för en närmare förening emellan Syerige och förrige måtte undanrödjas, sig likväl icke kunna för det närvarande tillstyrka, att detta ändamål, på sätt redan ådagalagdt är, sökes på bekostnad af en betydlig del af de för Svenska Statens upprätthållande påräknade inkomster* särdeles enär ingen utväg finnes uppgifven till fyllande af den brist i TuUbevillningen, sorn nödvändigt skulle, uppkomma enär Svenska importhandeln kunde söka sig en tullfri väg öfver Norrige; pcb få Utskotten för öfrigt tillkännagifva, att deras mening redan blifvit under den 2 5 och 27 sisi hdne månad samt t dennes af de öfrige Tremie Respective RiksStånden godkänd, hvarigenom frågan lärer enligt 69 §. i Regeringsformen vara afgjord. Dock varder detta till Riksens Högloft. Ständers eget bepröfvande yördsamligen heinstäldt. Stockholm den 5 De*. Vember 1820- '426 StatsUtskottets Betänkanden.
Då tiderna blefvo tryckande, nödgades han åter konditionera, och under dessa vexlande höstoch vinterdagar, – ty en riktig skymt af vår eller sommar ville aldrig inställa sig – framskredo småningom fyra år. Som han nu var helt och hållet utledsen vid lärarebefattningar, och han, med så knappa tillgångar, omöjligen kunde hålla sig längre vid akademien, beslöt han, på tillstyrkan af rådman Sifver, hvars vänskap och råd han alltid värderat, att för ett halft eller kanhända helt år flytta till den stad, der han nu vistades, hvarest rådmannen hade flera bekanta, hvilka försäkrat, att en språkoch musiklärare der skulle blifva en ganska välkommen gäst. – ”Åtminstone,” sade Frans begrundande för sig sjelf, under det han betänkte fördelarne och olägenheterna af förslaget, ”åtminstone förtjenar jag väl så mycket, att jag åter kan resa ned under nästa vårtermin, och sedan, med Guds hjelp, skall jag förblifva der, tilldess jag slutat min kurs.” Han reste. Rådman Sifver hade redan skriftligen uppgjort några aftal för honom, så att han genast fann sysselsättning. Som han måste inrätta allt med strängaste besparing, hyrde han sig den lilla vindskammaren, der han nu bodde, hemtade en tolfskillingsportion hvarje middag, hvilken ofta fick räcka till afton, och studerade för öfrigt den lofliga hushållsvetenskapen i så många grenar, som om han med tiden ernat blifva professor i ekonomien. Så väl rådman Sifvers rekommendationer, som hans eget hyggliga väsende, i förening med hans höga, vackra figur, hvilken hade något imponerande, förskaffade honom tillträde i många hus, der han erhöll befattning som lärare, antingen i språk, musik eller teckning. Men som dessa timmar likväl icke fyllde det antal han behöfde, för att kunna hafva någon vinst på sitt försök, nödgades han dagtinga med sin stolthet, hvilken gerna ville göra sig upprorisk, och förmådde den att hålla sig tyst, medan han pådrog den svarta, snäfva fracken, för att gå ut i staden, till de förnämsta derstädes, och – erbjuda sin tjenst. Detta var likväl, det kände Mannerstedt djupt, den svåraste vandring han någonsin gjort.
Hets Munck af Rofenfchjnld, Eberhardt De ifrågavarande 13 af Statsutskottet kallade surnumeraire Officerare vid Kongl. Skånska DragonRegementet hafva tillkommit genom den år 17§8 upprättade Vargeringen, som Rusthållarne vid de 2:ne indelta Cavallen' riRegementema i Skåne då åtogo sig. Sedan Vargeringen upphörde, qvarblefvo dock de vid den anställde Officerare, nemligen 13 vid hvardera Regementes Vargering, och blefvo till och med uppförde på Stat med Penningelön. De Den 7 julii e, ml 125 äro således icke mera surnumeraire, och borde derföre hafva så väl som andre Officerare fått tillgodo njuta den Löneförhöjning, som Riksens Ständer, i följe af min motion, vid J815 års Riksdag anslog åt alla penningelöntagande Officerare och enligt de grunder, som Riksens Ständer härvid i underdånighet föreslogo. En annan fråga är, om, oaktadt den nyare takti - kens fordringar på ett talrikare befäl, dessa Officersbeställningar till någon del kunde indragas, och de härigenom vundna besparingar fördelas på de qvarblifvande. Denna fråga har Utskottet ej vidrört, och icke heller uppgifvit någon säker tillgång för beviljandet af den yrkade Löneförhöjningen, utan öfverlemnat regleringen häraf åt executiva makten. Enligt min tanka och enligt hvad i hvart Coustitutionelt land iagttages hade Utskottet bordt taga en bestämdare befattning med denna reglering, ty Rikets, ja dess Repressentanters egit interesse fordrar, att Lagstiftande makten sjelf bestämmer lönevilkoren och framför allt löneförbättringarue för den militaira makten.