Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jag fruktar att ni inte har roligt. » » Visst har jag roligt, » svarade hon oeh dansade ut; men en sanning var, att tårarna ville fram, och att prakten i detta hus aldrig plågat henne som nu. Medan hon dansade, såg hon magra, hvita fingrar, som stoppade på en strumpa. De dyrbara dräkterna påminde endast om lappade, nötta klädesplagg på en tärd mager gestalt, och från de granna gemaken l ä D g t a d e hon hem till två små fattiga rum, där hon hade glömt något, tyckte hon, något som måste hemtas, innan det blef för sent. » Nej, jag kan inte stanna längre, » bedyrade hon. » Inte ens, om jag ber? » Det var återigen Harald Borg, som talade. » Mamma lägger sig aldrig, förrän jag kommer hem. » f DUN IS9G » Fröken brukar vara den sista i laget eljes. » Det var, som skyndade dessa ord på henne ändå mer. » Och hvem följer er hem? » » Portvakten som alltid. » När dörren till det rika huset slog igen efter henne, erfor hon en känsla af lättnad på samma gång som en dunkel förnimmelse af att det var för sista gången. J o! Lampan brann som vanligt! Sigrid hade tagit af ytterplaggen i den lilla tamburen och gick på tåspetsarne, utan att veta af det. Hennes hjärta klappade. Ack om modern sofvit ändå! Men det gjorde hon ju! Där satt hon med kalkduken nerfallen i knäet, det präktiga guldbroderiet bjärt afstiekande mot den grådaskiga, lappade klädningen. Hufvudet lutadt mot den hårda stolsryggen, ögonen rödkantade, händerna slappt nedhängande och något så dödstrött i hela ställningen, att Sigrids hjärta krympte tillsammans af fasa. Var det sömn eller död?! På bordet, bland sybehöret — nu föll hennes blick därpå • — låg ett par nya handskar, ljust bruna. Det sjöd något upp inom henne, något likt bruset af ett stort vatten, så störtade hon till moderns fötter och vätte hennes händer med sina tårar » Hvad är det? Hvad är det, älskling? » Fru Werner var vaken med ens. Sigrid kunde ej svara, blott snyfta, som ville hennes hjärta brista.
Sedan Eders Majit derefter, genom nådig remiss den 15 November 1857, anbefallt Eders Majits Befallningshafvande i Skaraborgs Län att inkomma med uppgift, huruvida inom orten funnes någon för ifrågavarande ändamål disponibel kronotionde att tillgå, öfverlemnade Eders Majits Befallningshafvande under den 26 Februari 1858 i underdånighet ett utaf vederbörande afgifvet yttrande, utvisande, alt den kronan behållna tionden inom norra Wadsbo fögderi uppgår lill ett belopp af - tillsammans 53 tunnor Gfimt kappar, men hvari derjemte till utgörande af ifrågavarande proste-tunnor föreslås tvänne hemman, belägna det ena i Hassleds, det andra i Elgarås socken, hvaraf vill synas, som skulle kronotionde för ändamålet ej Bih. till R. N:o 6 till Kongl. Maj.ts Nåd. Frop. N:o 1, om Statsverket i859. Universiteten: a) Anslag föi Upsala Universitet. vara disponibel inom de tvenne nybildade socknar, för hvilka prostelunnor voro af sökanden i underdånighet begärda. Vid underdånig föredragning af förberörda ansökningar den 22 Oktober 1858 och den 16 Mars 1859 liar Eders Majit väl icke funnit skäl ali desamma för det dåvarande bifalla, men förklarat sig vilja närmare intill instundande Riksdag taga i nådigt öfvervägande, huruvida proposition må till Rikets Ständer allåtas om de sökta prostetunnornas anslående. Då det således åligger mig alt dessa ärenden ånyo inför Eders Majit föredraga, får jag i underdånighet erinra derom, att Kongl.
Utlåtande, i anledniug af Herr von Hartrnonsdorffs, A., motion Qm uppgift å de ältade anslag, sorn kunna erfordras till förhöjning i Embetsoch Tjenstemännens rese kostnader, i följd af II i kels Ständers beslut, angående skjutsningsanst alter ne i Riket. (V. A ) Ufi en inom Ridderskapet oell Adeln väckt, till Stnts-Ufskottet remitterad, motion, har Herr von Hartmansdorff A., med anledning' af Rikets Ständers bifall till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden N.ris 26 och 107, dels att. skjutslega» må ökas till högst 32 sk. milen för hvarje häst, vid de Gästgifvaregårdar, vare sig å landet eller i stad, der skjuts-entreprenader ingås, dels att underdånig framställning måtte hos Kongl.
Ständer likväl ej tilltrott sig att bedöma, huruvida den ifrågaställda tillökningen af Gardesregementenas befäl innefattar det lämpligaste sältet att afhjelpa nu förevarande behof eller om icke annan ändamålsenligare och måhända till större besparing ledande utväg skulle framdeles kunna beredas, dervid det ej torde böra lemnäs ur sigte att, derest en förändrad organisation i ofvannämnde hänseende kommer lill verkställighet, Lifbeväringsregementets nuvarande Officerare, så vidt de dertill finnas lämpliga, fortfarande för ifrågavarande tjenstgöring blifva använda eller på annat sätt Expeditions-Viskottels Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 146. 481 vid Arméen anställda och sålunda vinna den befordran, hvarpå de kunna hafva anspråk utan alt Statsverket för deras aflöning behöfver vidkännas särskilda kostnader, hafva Rikets Ständer, utan att för närvarande ingå i pröfning af det förslag, E. K. Maj:t framställt för anskaffande och underhållande af erforderligt befäl vid vapenöfningarne med Stockholms stads och läns Beväringsmanskap, ansett sig böra till E. K. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att i sådant hänseende vidtaga lämpliga åtgärder, dock med vilkor att kostnaderna för en förändrad organisation icke må öfverstiga det af E. K. Maj:t nu äskade belopp, 24,480 R:dr årligen, samt att sådan förändring verkställes endast i den mån tillgång för utgifterna genom inträffande afgång på Lifbeväringsregementets stat kan beredas; varande i följd häraf och då Rikets Ständer icke hafva sig bekant lill hvad belopp besparing på Lifbevärings-regemenlets anslag hitintills genom inträffad ledighet uppkommit, detta anslag å närlagde tabell öfver Hufvudliteln lills vidare upptaget till oförändradt belopp 31,011 R:dr 50 öre. 16:o. Gottlands National-Beväring. Sedan Militär-befälbafvaren på Gottland hos E. K.
I anledn. deraf, att, vid alla 4 RiksSt;s sammanträde på Riddarhus-salen, då frågan om religionsfriheten af dem gemensamt öfverlades, ingen vakt utanför densamma, såsom vanligt vid R. o. Ad:s enskilta plena, egde rum, så att t. o. m. den skillnaden bemärktes, att, då på en f. m. var allmänt sammanträde någon vakt icke var tillstädes, på e. m. samma dag vid II. o. Ad:s enskilta plenum vakt enligt vanligheten var stationerad utanför Riddarhussalen, har jag sökt att utreda om och huruvida R. o. Ad. mera än de öfriga Stånden lian vid sina sessioner behöfva omgifvas af en Ben 12 Februari. 305 en slik anstalt, till säkerhet för ostörda öfverläggningar eller för äran. Mig synes som ingendera delen vore att äfventyra genom vaktens indragning. Mitt helsotillstånd under en tid af vintern, har ej tillåtit mig alt söka i Riddarhus-arkivet för alt vinna uplysning när och på hvad grund omförmälde vakthållning tillkommit. Vid slikt förhållande har säkraste utvägen varit att draga slutsatser af kända historiska fakta. Det var en tid då Riddarhusets högsta platser uplogos af män, begåfvade med arfvegods och, utom höga löner, med stora för la n i riga r af f. o. m. 6 a 700 mantal kronooch skattehemman. De omgåfvo sig af en sådan yttre ståt och prakt som nutiden knappast kan skåda hos en kejserlig storhet. Om då, när en sådan man, som vid sitt slott lät på egen bekostnad omgifva sig af kompanier soldater, infann sig på Riddarhuset, detta skulle förses med vakt, så var det fullkomligen konseqvent och stod i harmoni med tidens anspråk och lynne; men tvenne århundraden äro tillräckligt tidsutrymme för betydliga omskiftningar i seder och förhållanden. Erfarenheten i detta fall låter icke vederlägga sig. Den ena tidsandan nedbryter hvad en föreg:de uprest.
På grund af dessa i största korthet anförda skäl, och på det att R. o. Ad. icke jnåtte i denna fråga fatta ett beslut, hvarigenom förslaget utan närmare pröfning och undersökning för framtiden helt och hållet afskäres, får jag förena mig med Erih. Alströmer, och anhålla, att punkten måtte läggas till handlingarne, hvarvid jag får uttrycka den önskan, att när en gång beslut om bangårdens anläggande i Stockholm kommer att fattas, man dervid icke måtte helt och hållet förbise möjligheten af dessa bangårdars sammanbindning. Uti ganska många af utlandets städer, såsom t. ex. Paris och Berlin, har man insett den stora nytta af bangårdarnes förening, och man har mycket ångrat sig deröfver, att sådant ej vid jernvägarnes anläggande blifvit påtänkt och utfördt. Jag anser det således vara af ganska stor vigt, att förslaget icke bestämdt förkastas, och förnyar derföre min anhållan om punktens läggande till handlingarne. Frih. Cederström, Rud.: Erih. Sprengtporten har önskat, att punkten icke måtte afslås, utan läggas till handlingarne, på det att man icke för framtiden skulle betaga sig möjligheten att bereda en för hufvudstaden nyttig sak. Jag tror likväl, att om man ock f. n. finner sig förhindrad att antaga förslaget, sådant icke kan utgöra något hinder för kommande Ständer, att, derest ett förslag till bangårdarnes förening framlägges, hvilket förslag medför det nu afgifnas fördelar, men utan dess olägenheter, samma förslag gilla och antaga. Det är endast det nu framlagda förslaget, som jag ansett R. o. Ad. böra afslå, enär genom ett sådant beslut ingalunda afskäres möjligheten för kommande Ständer att bifalla ett annat bättre förslag. Jag vet val icke huru det skulle komma att se ut; men det vore väl orätt att, heldre än att afbida ett tillfredsställande sådant, nu brådstörtadt antaga ett, hvarmed man, efter min tanke, alldeles icke har skäl att vara belåten? Frih. Alströmer har trott, att denna punkt borde läggas till handlingarne af samma skäl, som den Btdje.
(Man ihågkomme alt detta yttrades kort efter 1838 års händelser i Stockholm, dervid nämnde års af K. M. i Nåder utfärdade Jude-förordning, såsom ett ajledande ”af den, samtidig med denna förordnings utfärdande genom hvarjehanda impulser uprörda och oroliga sinnesstämning hos vissa klasser utaf hufvud - Den 19 Mars f. m. 9 stadens befolkning, och hvilken då, såsom ett eftefsökt näringsämne begärligt omfattades, denna Jude-förordning, sorn, under andra förhållanden och vid en annan tidpunkt meddelad, visserligen ej skulle hafva emottagits med så stort missnöje och klander” (se ett d. 24 April 1841 f. m. hos H. R. o. Ad. afgifvet yttrande rörande samma betänk.). Dessa sednare äro af mig härvid så mycket heldre uptagne, som dermed, i händelse af återremiss, lill en del torde kunna besvaras. 2:ne inom Högv. Presteoch Hederv. BondeStm (f. d. Stats-rådet m. m. Hr Biskopen Heurlin och riksdagsfullmäktigen Strinnlund) uti sisll. plenum, beträffande ifråga var. betänk., fälde yttranden, uti minnet återkallande 1838 års upträden, föranledda, såsom det förmentes, lill följd af förenämnde K. Förordningen d. 30 Juni 1838. Då jag förutsätter alt betänk, af H. R. o. Ad., såsom det skett hos Högv. PresteSt., varder aterremitteradt, i hvilket fall jag vågar vördsammast åberopa mina uti motionen, samt uti sedermera afgifne yttranden anförda skäl och bevis i och för utvidgade rättigheters beviljande åt Svenske medborgare af Mos. trosbekännelse* eller allmän bosättning, hvilket torde blifva Vällotl. fiörgareShs gemensamma beslut, — anser jag mig härvid böra bifoga en transsumerad afskrift af mitt till H.
St:rs beslut af d. 2 Sept. 1851 förutsätter, gifva stambanan emellan Stockholm och Götheborg en sådan riktning, att ingen del af jernvägen emellan Köping och Hult skulle med densamma infalla, hvilket ock synes vara det rätta, men aktieteckning för denna jernväg, så väl i England som i Sverige, erhållits just på grund af denna, i förutmde riksdagsbeslut gjorda, förutsättning, samt då detta företag lidit af flera allmänt kända olyckor, som ställt utsigterna för dess fullbordande på en obestämd framtid, men detta, så völ för landet i allmänhet, som i synnerhet för de provinser denna jernväg närmast berör, och redan färdige eller föreslagne bibanor är af största vigt och inlösning för Statens räkning af ifrågav:de jernvägsanläggning nu sannolikt lättare och billigare kan verkställas, än vid någon annan tidpunkt, får jag föreslå, att R. H. St:r måtte ställa 5 milkr R:dr r:mt uti Riksg:sKont:s 4\ proc:s obligationer till K. M:s disposition, för att, om omständigheterna så medgifva, till det billigaste pris, som kan erhållas, för Statens räkning inlösa KöpingHults jernväg, i det skick den sig befinner, med allt hvad dertill hörer. Dessa motioner begärdes på bordet. Gr. Taube, Henning Adolf, upläste 3:ne motioner af följande innehåll: 1:0. Sedan nu allmänna upmärksamheten blifvit mer och mer fästad vid att upfinna medel för jordbrukets förbättrande, så har äfven blifvit allmänt erkändt nyttan och nödvändigheten af laga skiftens verkställande, emedan jordägare, som med sine grannar hafva sammanblandade ägor, är förhindrad så sköta sin jord, sorn honom bäst synes. En sådan jordägare kan ej indela sin jord vare sig uti cirkulationseller koppelbruk, kan ej heller verkställa den numera allmänt nyttigt erkända grunddikningen, ej ens på vanligt sätt jorden afdika. Bästa beviset för nyttan af laga skiften torde ligga deruti, att man svårligen lär finna någon delägare uti by, som undergått laga skifte, och alla dervid utgående kostnader erlagt, hvilken skulle åter vilja erhålla sine ägor uti dess förra, med grannarnes, sammanblandade läge.
Att Stikå en inkomst for 'Maten af vis-a I utgifvare , sorn först räcka behöfvande Ihåniagire penniogar, emot en laglig ranta, katt val synas hillig och rättvis, inett de mangi utvägar, sotn vinn ingid y st ne långifvare vidtag'. att lika fullt ockri pä sina debitorer, kunna för ingen <i 1 forekommas och hiodias. J.agstiftatt le magiens o msorg, att af ätliga creditoiers lägliga ränta draga någon foule! till St ater», ingifver den tilltagsne penningö vinglare» tusende specuhriotier, att lika fullt preja ilen behöfvande låntagaien, livilka fotr «l er sednare skada honom iner, än det antagna äiliga sätt, sorn all nänna L g n nu tnedgifver. Om aftjlet ettella» IA»gifvare och Laotagaie får vara fritt, sä jemkar sig all tins; bäst af sig sjeift. Maugtu fattig Bevillnings UnlnittTs Bftäntcnden. 61 långifvare, såsom enkor och pupiller. livi Ika knappast kunna lefva af fulla niman, äro I sämre belägenhet, än såfianclångifvare, sorn lina fi.r <‘H vinna (lerpå. Lemnäs endast ra I ler::iren rättighet,’ art afräkna Ilevilliiings afdr.get, orri hill sä finner, synes trilla med el vägen vara tagen. Fordringst garens frivilliga behandlingssätt kan genom lågt väng och ukadt ansvar icke hindås, nog af, om Lagen stadgar, att, i händelse I,intagaren r fi kar i Cone ours tillstånd, Långifv.irtn ovillkorligen fdrpligias, att hista Bevillningsaftlrigel, dock utan bakräkning. utan endast ifrän installel-edagen. — JSiätot Förmynderskap för giihlentirer i Samhället kunna val Riksens HogItifi, Ständer i-ke åtaga sig.
Grefwe Lark, Fullm. Friherre ^östsvärck, Lein Irol ct, Hof-Stallmästare. 11.2. Grefwe iLauke, Lustaf Oieclric, Ryttmästare. 99. Friherre Amilton til Hageby, Cart, Ofwerste Kammar-Junkare. l5g. Friherre von 8taet ktotstein, Loritta Hurtvig, (.api taine. 294. Friherre Lo/e, Lric jokansson, Landsh. Af Andra Classen. 118. Herr Lagge, Fullm. Herr Lap^s, Cart, iVIajor. 443. Herr Henck, Fullm. Herr ligerkjetin, 8eveä Lustaf, OfwerJägmästare. 90Z. Herr Cock, LorlltL Luävig, Qfwerste. 1839. Herr Vult von 8tc/ern, ktinäric 8ebastian, klajor. 1913. Herr Strussenfelt, klickael, Ryttmästare. Ak 622 Den 9 Junit. Af Tredje Classen. 1265. Herr ve Lekene, Fullm. Herr Lovisin, Larl Lustaf, Lazii taine/ IglZ. Herr Lrisssnkeim, Larl alliert, ^lajor. 1965. Herr von Oell eick, Fullm. Grefwe Lrulick, ^llolpk, Ryttmästare1987. Herr Liljestråle, InAemunä. 20Z4. Herr /^cijerkrailt Lakriel, Hofrätts-Rad. 2156. Herr Lurenstam, Olok, Bruks-Patron. Stund efter annan under detta klenum och anförande olika förfall affade sig sina rum i Utffotten. Friherre Loz^e, Lric Jokansson. Herr lkre, Llok. Herr Liljestråle, InAemuncL Herr ^.lllerkrant, Lakriel. Grefwe Illeriyansson, Larl. Herr von Lltkall. Herr Vult von 8te)lerr>, LIenric Lekastian.
Om någonsin det vore skäl att tillstyrka ett creditiv för beläning af spanmål, så måtte det väl vara nu, då spanmålsprisen äro så ytterligt nedtryckta i Riket de år vi nästan haft fullkomlig missväxt. Jag erkänner, det jag icke väntar mig mycket af de i Utsk:s förslag omtalade associationer i och för upphandling af spanmål, instämmande i hvad Biskop Agardh yttrat, alt sådana assoeiationer äro hittills i Europa obekanta, och att betviflas kan att de snart blifva organiserade i Sverige; men jag hoppas, sedan räntan blifvit nedsatt lill 3 proc., privalbankerne skola komma alt befatta sig med denna rörelse; och örn så sker, så är det för en hvar uppenbart, att den ringa summan af 400,000 r:dr icke skall vara tillräcklig för att bilda någon spanmålsbelåning öfver hela Riket. Jag kan således ej annat än på det ifri. gaste instämma i förslaget att summan mätte ökas, åtminstone till 600,000 r:dr, och om dertill ej gifves annan utväg, så instämmer jag med Gr. Björnstjerna, att hela anslaget delas mellan lrypotheksföreningar och spanmålsbelåningen, så att hvardera finge 600,000 r:dr. Den 15 April. 405 Hr von Hartmansdorff: Jag är väsendtligen af den mening, som Frih. Stjernstedt och Hr von Hohenhausen uttalat, samt tror att man måste i första hand öfverväga huruvida Banken kan lemna alla de creditiv som begäras. Efter min tanka, har Utsk. i fråga om sedelulgifning gått längre, än jag skulle hafva gjort, derest jag varit dess ledamot, och jag kan alldeles icke tillstyrka att man skulle sträcka sig derutöfver. Örn, i den förra händelsen, när åt Jerncont. beviljades eli creditiv, man hade nedsatt det med ett eller annat 100,000 r:dr, så hade desse funnits användbara för spanmälsbelåning; men, i stället att så göra, har II. o. Ad. ökat det förra anslaget med 200,000. Hvar skola då medel tagas för det sednare ändamålet?
Jag har afBanco-Utstottets Memorial funnit, att det fjelsi ansett det afsteg som först gjordes fran den för Banquens styrelse stadgade grundsals, såsom warande föranledd och pakallad af Rikets räddning fran en ofelbar förstöring, och dä den fara, som för ofwannämnde tidpunct äberopas, säkerligen ej kan jcmnforas med den, som Jernwerkshandteringen i närwarande bcdröfliga händelse :njunctur ar underkastad, torde det mig tillätas förmoda, att äfwen med åsidosättande af de större ansprakcn pä hela Rikets räddning, som i anseende till första afsteget frän Banquens grundförfattningar äberopas, likwäl de af Herr OeijerstÄM uppgifna wilkor torde kunna t det närmaste förenas sä wäl med det werksamma correcuv som af Banco-Utskottet anföres, som med den omwärdnäd Rikttlls Ständer äro en af Rikets wigtigaste naringar stpldige. För mig blir det ätminstone ej begripligt att en Bruksägare snarare stall beläna sin Jerntillwerkning i Banquen för 5 R:dr Skcppundet, och derföre betala tre procents ränta, än till bwad pris som hälst ulöfwcr denna beläningSsumma söka att föryttra sin wara. Fä Bruksägare inom Riket lära finnas, som i hopp af högre jernpriser och förmånligare conjuncturer för afsättningen äga tillräckliga förlager, att endast taga län i Banquen pa sina tillwerkningar, dä förmodeligen ingen jernrörelse i Swerige drifwes med det enda spftemäl att derigenom winna, ware sig ett Temporairt, af enstilta begifwanden beledsagadt, el - Den 11 Oetvber. 421 ler ett pä ett formeligt Riksens Ständers bc-> sint grundadt understöd af Banqucn.
skogar, sjöar och bärg; blå, violetta, tunnande sig mot 30 Naturen har vaknat nyss. Det spirar och skiftar så skärt och fint, och solskenet gjuter sig varmt öfver denna yppiga, bedårande prakt. Det är vår... (sakta) och våren är skön i södern. (Paus. Han ser icke på henne, utan sitter försänkt i sig själf Hon betraktar honom spändt, med beundran och intresse.) Tror ni inte att han kunde gripas af en förunderlig längtan och ett obändigt frihetsbegär, medan han ser ut öfver detta härliga land, som kunde varit hans, om han varit fri? SAIMA (hänförd). Jo, och då sliter han sina band. DIREKTÖR BRUHN (nedslagen). Men om han inte kan?. SAIMA. En konung kan alt. RÖNNE (vid spelbordet). Där gick sista trumfen. den. Dansen är slut. Par efter par komma in och fylla (Saima och direktör Bruhn spritta upp och se mot fon rummet. Fru Bruhn vid Stenströms arm. Man sorlar likörer.) och skrattar. Anderberg går omkring och bjuder kaffe och STENSTRÖM (bugar sig för fru Bruhn). Jag tackar för denna högtid! FRU BRUHN till höger). (sätter sig i en ämma Alltid lika superlativ i era uttryck! drunknar i sorlet). Jag kan ändå inte i ord ge uttryck åt... (Repliken GROSSHANDLARE HOLLGREN direktör Bruhn och Saima). med er värd. Hä, hä! (närmar sig Nå, fröken Rönne, ni har visst alla skäl att vara nöjd DIREKTÖR BRUHN (muntert). nelsen! (Går, blandar sig i sällskapet och synes under det följande konversera här och hvar, artig och förbindlig. Det skulle jag tro att alla ha; men tack för påmin GROSSHANDLARE HOLLGREN (till Saima). en stilig karl hva? Han tycks inte förstå sig på kvickheter, hä? Men. SAIMA (likgiltigt). Åhja. GROSSHANDLARE HOLLGREN. blick! Han slutar som millionär! SAIMA
För min del kan jag ej finna något skadligt deri, att en Province exporterar 6ina producter till ett främmande land, utom i det enda fall, då Riket lider ren brist på dessa varor. Friherre Pfeiff, Adolph, förenade sig med Friherre Boije och Herr Pereswetoff Morath, samt hegärde proposition till bifall af Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Riddersk^pet och Adeln ansåg Statsoch EkonomieUtskottens Betänkande böra, i anledning al de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropad«6 Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att Betänkandet måtte af Ridderskapet och Adeln gillas; hvilket bifölls. Vid förnyad föredragning af Statsoch Bevillningsutskottens den 15 dennes afgifne, samt den 23 i samma månad på bordet lagdén 542 O en 29 Maji, Utlåtande i anledning af de ho1? BondeS*åndet gjorde anmärkningar v;d Utskottens den 2 sistledne April meddcldte Betänkande, rörande Kongl. Maj ts Nådiga proposition om en stad-» gad afgift af hvarje mantalsskrifven person till den veneriska smittans hämmande m. m j fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlin. garne. Företogs till pröfning' Allmänna Besvärsoch Ekonomie Utskottets den 1 < Grefve Cronstedt, Claes: 1774 års Segla tionsordning är en economisk författning, som Kongl. Maj:t kan efter omständigheterna, enär så nyttigt och lämpeligt finnes, ändra eller upphäfva; och jag anser således för min del nu ej nödigt, att Riksens Ständer i förevarande ämne| framställa någon underdånig önskan till Kongl. Maj:t. Anledningen till den motion, som sedermera föranledt ifrågavarande Betänkande, är just hämtad från en händelse, som tilldrog sig förlidet år.