Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med understruken artighet förde Matilda sina gäster in i salongen. Efter stort krus togo två fruar plats i den raka soffan med hög rygg af päronträ, ett mode som aldrig skådats i Morton. Fru Gustafsson satte sig genast resolut på en vanlig stol vid fönstret. — Här kan man då åtminstone lära sig sitta rak — fru Andersson flyttade sig godmodigt långt in i soffhörnet. — Mins Tilda soffan hos Blombergs? Fru Pettersson vände sig uteslutande till fru Andersson. Fruarna hade i allmänhet ett sätt att tilltala hvarandra, och på detta indirekta sätt meddela fru Hjelm sina tankar — den där af blått schagg — med allting i rummet i blått? Det är märkvärdigt, hvad det ser gentilt ut med möbler, som äro stoppade hela vägen. — En ny möbel sedan sist, konstaterade fru Gustafsson kort efter en flyktig granskning, — det får man säga, att när de hitta på något nytt, så inte hitta de på det, som är vackert just. Matilda smålog nervöst. — Det är ett gammalt nordiskt mönster och brukas öfverallt hemma nu. — Öfver-a-l-l-t, drog fru Gustafsson rättande på ordet, det gör det nog inte, men herrskapet Hjelms rår att skaffa sig precis hvad de vilja. — Bertha ser du, halfhviskade under tiden frun n:r ett till sin granne i soffan och frasade med fingret öfver en liten stol — ser du, det här är sidensarge, aldrig har jag märkt det förr, så lustigt! Hon lät höra en liten tyst fnissning, på intet sätt illa menad. — Åh, det är gammalt, det är en lysningspresent — fortfor Matilda att parera. De sex ögonen vandrade omkring, fru Gustafssons till utseendet likgiltiga, de andras med naiv tveksamhet, osäkra om de vågade beundra eller icke. Ibland yttrade man några halfhöga ord och lutade sig till hvarandra. — Hvad sa du Tilda? ljöd fru Gustafssons stämma högt och klart. — Åh, jag bara sa till Bertha, att misses Hjelms bluslif är alldeles lika Ingrid Swenséns, som hon köpte i förrgår hos Hubs, försäkrade frun förlägen. — Jaså. — Ja Hub hade flera likadana, anmärkte fru Bertha. Stämningen var och förblef fruset enstafvig trots Matildas artiga försök.
Soarégifvarinnan utförde dessutom Bachs kromatiska fantasi och fuga på ett sätt, som visade att hon ytterligare tagit ett stort steg framåt såväl i teknik som uppfattning och förståelse. Det var sålunda en i alla afseenden njutningsrik afton. JjR SVEN SCHOLANDER, den outtröttlige, har hittat på ett nytt slag af soaréer, nämligen visoch sagoaftnar för barn, och att han äfven på detta område, följande regeln det bästa åt barnen, rönt en af gjord framgång, därpå har han fått tillräckliga bevis i de lysande blickar och det glada bifallssorl, som under trenne aftnar mött honom från de fulltaliga ungdomsskaror, som med förtjusning lyssnat till hans föredrag i K. F. U. Programmen hafva upptagit sagor och visor af soarégifvårens fader, prof. F. W. Scholander, belysta af präktiga skioptikonbilder, samt åtskilliga af hans populäraste sånger från föregående soaréer. 1 6: 4 5 pr meter — släta, randiga, rutiga, fasonerade, damast etc. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster etc). — Profver och katalog med omgående. — Dubbelt brefporto till Schweiz. F r u kassan N:r I kr. Depositionsränta 5 % Sparkasseränta 5 % A hvarje sparkassebok kan lyftas intill 1,000 kr. i månaden utan uppsägning. meddelar åt bildade flickor undervisning och öfning i enklare osh finare matlagning, bakning, syltning och inläggningar samt öfriga inom ett hem forekommande göromål. (G. A M. 43912) &amp; G. Hofleverantör.) Läroämnen: Matlagning, klädoch linnesöm, strykning, handarbeten m. m. Vårterminen 2 6 jan. — 25 m a j. (S. T. A. Invärtes och barnsjukdomar. Hvardagar kl. 10 — Vall, V ^ - V r f. Sönoch hälgdagar kl. 10 — 11. Allm.
Den i5 Januarii e. m. 227 teringen; junnit: ”att orden i Förordnin”garne och sjelfva sakens natur tydligen ”medgåfvo, att detta besvär för en Stadens ”tunga i gemen vore att anse, samt attupp”hofvet till Inkvarteringsskyldigheten ofel”bart vore det, att ehvar något manskap ”varder förlagdt i Borgläger eller Garni”zon , bör det inrymmas i de hus, sorn fin”nas på den platsen eller i den staden att uti den, samma dag eller den i3 November 1/66, af Kongl. Maj:t utfärdade Nådiga Förordning härom, Städernes åliggande alt vidkännas de till inkvarteringens besörjande erforderlige kostnader för Casernbyggnader m. m. finnes vidare uttryckt; att, ehuruväl, under tidens lopp, en mängd speciella frågor uppkommit., angående tillämpningen af ryao års Inc/varteringsOrdning, hvilka till ätskillige föreskrif ter, förklaringar och tillägg, rörande serskilte Corpsens eller Staters rättigheter och förmåner i detta afseende, gifvit anledning , sådant dock icke verkat till förändring i Städernas Inkvarteringsskyldighet i allmänhet, hvilken alltså qvarstår i sitt primitiva skick, samt att, på sätt Konungens Befallningshafvande och Städernes Styrelser nu uppgifvit, hvarje Stad för sig, på olika sätt, bestridt och ännu bestrider inavarleringen, med undantag blott för Christianstad, der iyzo års InqvarteringsOrdning ända hittills blifvit följd. 5? H. i5* 228 Den i5 Januari i e. m. Hvad sorn ytterligare bekräftar, att 1809 och 1810 årens Beslut endast afser lindring och jämkning uti, men icke total befrielse ifrån Inqvarteringsskyldigheten, är, att då motion väcktes vid 1818 års Riksdag, om ett allmännare deltagande uti Städernas Inqvarteringstunga, så icke allenast afstyrktes detta af Ekonomiutskottet, och gillades af Stånden, utan afslogs äfven, att Staten skulle uppbygga Caserner.
Sedan man väl fått saken under den form att utgiften från statsverket i st. f. rusthållen skulle utgå, förklarades det vara alldeles obilligt att rusthållen skulle belastas med sådan särskild stämpelafgift, och på detta sätt tog man bort den beskattning, som ålåg vissa hemman, och för hvilka äfven köpeskillingen i förh:de dertill var beräknad, och öfverflyttade den ersättning, som kassorna skulle hafva, på alla andra skattdragande medborgare. Så har det tillgått med denna afgift; så äfven med flere andra, som varit anslagne till vissa ändamål. Otvifvelaktigt skulle så äfven nu komma att gå med qvarnräntorna; man behöfver icke mer än förvandla dem till en bevillning, och vid nästa riksdag skulle man säga: är det rimligt att alla qvarnar skola så hårdt beskattas, när andra inrättningar, som väl gifva lika stor inkomst, som de ifrågav:de, icke betala mer än så och så hög bevillning; och på detta sätt skulle man befria qvarnar både de jure och de facto från de räntor, som de förut dragit och öfverflytta skyldigheten att ersätta dessa räntor på andra skattdragande medborgare, och skänka Hrr qvarnegare jemt så stort kapital som dessa räntor, förvandlade efter 5 eller 6 °/0, i verkligheten utgöra. När detta blir hela vinsten af den förändring, man här föreslagit, så torde det vara klokast att låta räntorna qvarstå sådana de äro, så mycket heldre, som de icke förorsaka någon olägenhet i kronans räkenskaper. De äro visserligen ganska tunga att draga för vederb:de qvarnegare, och det är så förh:det med alla afgifter, man skall betala, men man måste dock ihågkomma att dessa qvarnegare varit skyldiga utgifva nämnde räntor och att eftergiften af dem endast skulle innefatta en förmån, som komme att tillflyta nuv:de qvarnegare allena, enär desse nog veta, att sedan det lyckats dem att blifva qvitt beskattningen, som skulle sättas i stället, de äfven i förh:de derefter höja värdet af sina qvarnar vid fråga om köp rörande desamma. På dessa grunder yrkar jag afslag å ifrågav:de Bet:de, och det så mycket heldre, som någon Propos. från K.
St. fröt tast) 8j 1860. 4 Sand. 1 Afd. 2 Band. 26 iläft. 2 Slats-Dtikottets Utlåtande N:o 153. fört, att af Borrby klockare-lägenhet uti hans valdistrikt, hvilken lägenhet utgjordes af endast 9 tunnland 13 kappland refvad jord, hvaraf fullt tredjedelen mindre fruktbara grusbackar, utginge till rektor vid Cimbrishamns skola två tunnor korn äfven sedan helgonskylden blifvit afdragen; och då någon rättsgrund för utgörande af dessa räntor, påbjudna genom Kongl. Brefvet af 9 Januari 1798, enligt motionärens åsigt, ej funnes, alldenstund ifrågavarande klockarelägenheter, till följd af Rikets Ständers i ämnet fattade beslut och Kongl. Brefvet af den 17 September 1856, numera icke kunde anses såsom skolstaten tillhörige »degnerier'’, har motionären föreslagit, det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att de från klockare-lägenheterna uti Lunds stift till aflöning åt lärarne vid stads-skolorna i samma stift eller andra skolornas behof utgående räntor eller annan tunga af hvad namn de vara må, skola åt klockare-lägenheterna och församlingarne oförkränkt bibehållas och att skolelärarne för hvad deni af nämnde förmåner med rätta möjligen tillkommer, utan att de genom lönereglering derför erhållit vederlag eller på annat sätt blifvit godtgjorda, må under sin tjenstetid af statskassan erhålla ersättning. Stats-Utskottet har vid ärendets behandling förskaffat sig kännedom af Kongl. Maj:ts den 17 September 1856 till Domkapitlet i Lund i ämnet aflåtna nådiga Bref, hvaraf bland annat inhemtats, att Kongl. Majit anbefallt nämnde
4848 till den 54 Maj 4849 kommer, på grund af den derefter inträdande högre skatten, att tillverkas icke blott så mycket bränvin, sorn konsumtionen erfordrar under nyssnämnde tid, utan äfven en betydlig del af det, som skulle finna afsättning under de 2:ne sista åren af budget-terminen, hvarigenom således icke blott all den potates, som står att erhålla, utan sannolikt äfven en betydlig mängd säd, torde blifva använda lill bränvinsbränning Visserligen skall en sådan produktion erfordra stora kapitaler, men då densamma är förenad med betydlig.fördel torde man knappt kunna hoppas, att brist på tillräckligt förlagskapital komme att lägga några synnerliga hinder i vägen för den befarade tillökningen i bränvinsproduktionen. Otom hvad ofvan är anfördt, att till den förökade produktionen sannolikt kommer att användas en betydlig mängd säd, oberäknadt det malt som erfordras för sockerbildningen af potates, torde tillika uppkomma en ganska betydlig förlust för statskassan, emedan en stor del af den för tiden mellan den 4 Juli 4849 och den 4 Juli 4854 påräknade inkomst genom afgiften för bränvinsbränningen, som i det föregående är antagen till ett årligt belopp af 500,000 Spd. icke torde in-, komma. Departementet anser derföre, att afgiften för den tid, under hvilken de nu gällande beskattningsregiorna ännu komma att bibehållas, bör höjas på sådant sätt, att skilnaden mellan den afgift, som betalas före, och den som betalas efter den 4 Juli 4849, icke blefve så stor, att dét blefve någon synnerlig fördel, att under nämnde tid tillverka en större mängd bränvin, än den vanliga konsumtionen under tiden erfordrar. Då afgiften för närvarande knappt är 4 4/2 sk. per pott tillverkaJt bränvin, samt densamma derest produktbeskattningen införes kommer att blifva 5 sk. per pott, borde således den skatt, som nu är lagd på pannorna, ökas till dess dubbla belopp, för att kunna svara mot den afgift, som enligt departementets förslag kommer att inträda 'med produktbeskattningen.
Derföre skulle fakulteterne allena öfvertaga den theoretislct medicinska bildningen, Institutet allena bestrida den mera praktiska kliniska undervisningen, hvarefter det öfverlemnades åt examinandens fria val att bestämma vid hvilkendera läroanstalten han ville undergå den slutliga pröfningen i licentiat-examen. Att dessa bestämmelser motsvara de ifrågavarande inrättningarnes inre natur och beskaffenhet torde svårligen kunna bestridas. Det är, som jag vågar tro, af stor vigt att den theoretiska medicinska bildningen inhemtas vid de läroverk, delden sammanbindes med undervisningen i de naturvetenskapliga ämnena i allmänhet; äfvensom att den studerande icke allt för tidigt ryckes ur kretsen af den allmänna vetenskapliga verksamhet, som vid universitetet är rådande. Skulle deremot eleven efter den filosofiska examens afläggande genast öfvergå till en fristående tillämpningsskola, hvars stora utveckling på det praktiskt-kliniska området ingen lär förneka, så synas grundade anledningar vara för handen till den farhåga, att den allmänt vetenskapliga grundläggningen kunde komma att stå tillbaka för en stark utbildning i det yrkesmessiga af konstens utöfning. Utan att ingå i någon bevisföring för dessa åsigter, skall jag endast anföra hvad Sundhets-kollegium i sitt utlåtande om interimsförslaget yttrar: »Detta förslag hvilar på grundsatsen att utan våldsam rubbning i bestående förhållanden vinna ändamålet: en förbättrad och förenklad undervisning för läkare, genom att förena de 3 nu befintliga läroverken till enig och ordnad samverkan, dervid uppå lätt insedda - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9 i. 29 sedda skäl den hufvudsakligen theoretiska undervisningen i förening med den praktiska handledning, hvartill universitetsstädernes sjukvårdsanstalter lemna tillfälle, uppdrages åt de medicinska fakulteterne, och den fullständigare praktiska läkarebildningen kommer att åligga läroverket i hufvudstaden. Kollegium erkänner att den princip, hvarpå detta förslag är grundadt, onekligen är vigtig, och att detsamma, behörigen genomfördt, alltså bör kunna lända till väsendtliga förbättringar i den medicinska undervisningen i riket.» Om nu
I konungens och lagens namn häktar jag dig Ingrid och din dotter. Hvar har du repstumparne, gårdsfogde? – Jo, här äro de, svarade denne och räckte dem till länsmannen. Ingrid hade nu hemtat sig så mycket, att hon med darrande, knappt hörbar röst förmådde fråga: – För hvilket brott äro vi anklagade, eftersom ni vill gripa och binda oss? – Hvad du ställer dig okunnig, leda trollpacka! utbrast länsmannen. – Men då bödeln sätter tumskrufven på dig, får du nog bättre minne. Fram nu med händerna, så skall jag pryda dig med en armring så god som någonsin blifvit gjord af hampa! Se så, intet krus! Vi ha brådtom. Länsmannen närmade sig med repet ... Ingrid drog sig rysande undan ... Ellen kastade sig på knä framför rättvisans tjenare, sträckte sina armar mot honom och ropade ångestfullt: – Rör icke min mor! Hon har intet ondt gjort ... Haf förbarmande, gode herre! – Åbäka dig icke, du lilla Satan! Det tjenar till ingenting, försäkrade Askelin och tog ännu ett steg mot Ingrid. Men Ellen kastade sig mellan honom och sin mor, omfattade hans knän och ropade förtviflad: – Nåd, nåd! Hon är oskyldig, hon har intet ondt gjort. Om ni har ett menskligt hjerta, så måste ni förbarma er! – Släpp mig, du lilla tokiga hexa! Är du galen? Inbillar du dig, att en länsman får förbarma sig? Det skulle kosta honom tjensten. Så släpp mig nu i godo! Annars får jag taga i dig med hårdhandskarne. – Förbarmande! inföll den rusige gårdsfogden hånfullt. – Har man hört på fan förr? Hit med den ene repstumpen, länsman! Jag skall göra pinan kort ... Hör du, fördömda troll, fortfor han med vredegnistrande ögon, idet han med tågänden gick mot Ingrid och knöt näfven i hennes ansigte. – Jag har väl dig att tacka för, att min pojke fått „elfvablästen“ och att min galt sjelfdött; men nu skall jag betala dig. Fram med händerna utan krus eller jag slår dig som en oxe i pannan!
Vi antogo således, att Ridd.secret., antingen lian har någon annan tjenst eller icke, i alla fal! skulle hafva 1200 r:dr i lön; men detta hindrar alldeles icke ali besätta tjensten genom förordnande; lika litet som någon ting hindrar att besätta en tjenst på liikets stat genom förordnande, emot åtnjutande af den lön, som dermed är förenad. Jag har nu icke begärt annat, än att denna tjenst mätte tillsättas genom förordnande; och all förordnandet må räcka lill slutet af den riksdag, under hvilken en representationsförändring beslutas, samt alt det dä mätte stä i R. o. Ad:s skön att bestämma, med afseende på den blifvande Ridd.secret.- tjenstens vigt, huru stora hans inkomster ifrån den tiden skola blifva. Hr von Hartmansdorff: Jag nödgas bestrida begge de satser, Gr. Cronhjelm framställt. II. o. Ad. vet, att grundlagen gör skillnad emellan tjeuster, som äro förlroende-embeten och sådana, hvilkas innehafvare icke kunna utan laga ransakning och dom entledigas. Om nu Regeringen ägde att endast pä förordnande tillsätta alla sysslor af det sednare slaget, sä vore i och med detsamma den skillnad, grundlagen gör emellan förtroendesysslor och andra beställningar, upphäfven. Lika oriktigt vore det, om Adeln endast pä förordnande tillsatte en tjenst af sistnämnde beskaffenhet. För det andra påstod Hr Grefven, att det redan fattade beslutet icke hindrade R. o. Ad. att blott tillförordna Ridd.- secrel. med åtnjutande af lönen såsom arfvode, intilldess den nya representationsförändringen inträffar. Detta är en förnyelse af Grefvens förra försök att göra lönen till arfvode. Samma sak blott främstäld under en annan form, och åsyftar således ett upprifvande af det beslut, som R. o. Ad. redan fattat. Jag kan icke tro annat, än att R. o. Ad:s mening var, dä Ständet besvarade proposm med ja, att Ridd.secrel:s lön skulle komma att utgöras af hela lönebeloppet på stat, men icke såsom arfvode.
Detta blef ock Rikets Ständers beslut, hvarförutan Ständerna till Kongl. Majits disposition ställde de, på sätt ofvan berördt är, för statsekonomiska och topograhska undersökningar afsedda sextio tusen R:dr, för att sätta Kongl. Majit i tillfälle att genom erfarne och sakkunnige män låta, efter sådana noggrannt anställda undersökningar och utredningar, såsom orden vidare lyda, ”uppgöra och utarbeta förslag till jernvägars rigtningar, anläggningssätt och beskaffenhet m. m., samt att vid nästkommande riksdags början kunna till Rikets då församlade Ständer aflåta nådig proposition angående verkställigheten af de större jernvägsanläggningar, hvilka derefter böra af allmänna medel bekostas.” Samtlige de vid denna riksdag väckta motioner om statsbidrag för särskilda jernvägsanläggningar blefvo deremot, så vidt de icke kunde anses tillgodosedda genom anslaget till vestra och södra stambanorna, af Rikets Ständer underkända, med undantag likväl af frågan om statsanslag dels för en jernväg mellan sjöarne Wessman och Norra Barken inom Kopparbergs län, för hvilket ändamål beviljades ett lån af 133,333 Ridr 16 sk., och dels för en från Dalarne gående jernbana. Utskottets yttrande i senare afseendet bifölls af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, men återremitterades af Borgareoch Bondestånden med yrkande, att Rikets Ständer, vid beviljande af understöd för en jernvägsanläggning från Dalarne, måtte bestämma jernvägens utgångsoch änd - 14 punkter, samt att dessa borde blifva Falun och Gefle, hvarigenom statsbidragets belopp kunde från den af Utskottet tillstyrkta summa af 2,840,000 R:dr nedsättas till 1,600,000 R:dr.
besparas, om man minskar köttet och i stälHvem vet om icke många af våra älskvärda Beata (latinskt), den » lycksaliga ». Berta, den » ärofulla », hämtadt frän den gerlet mera använder ärter, bönor och dylika läsarinnor själfva låtit dylika anmärkningar undBerchta var härskarinna ägghvitehaltiga vegetabilier i förening med slippa sig och därigenom gjort sina föräldrar manska gudasagan. öfver molnen och vindarne, det kvinnliga arbe den nödiga mängden fett och stärkelsehaltiga eller faddrar en indirekt förebråelse. Om än tets beskyddarinna. ämnen. Ej blott kassan, utan äfven magen Göthe säger: Blanka (italienskt: Bianca), den strålande ren» Name ist Schall und Raueh, » mår bra af en sådan kost. Hvad det sistså är detta likväl icke precis händelsen, ty heten ». Birgitta, den » klart glänsande ». uämnda beträffar, så har jag i bekanta faman uppdrar alltid en viss jämförelse mellan Cecilia (latinskt), den » blinda », efter legenden miljer gjort den iakttagelsen, att barnen i namnet och dess bärare, och många släpa pä om orgelns uppfinnerska, i katolska kyrkan kyrkode hem, som förde ett rikt bord med citt förnamn som en kedja. Huru löjligt skulle musikens skyddspatronessa. Handel har kompomycket kött, alltid voro sjukligare och klenare ej ett Napoleon Pettersson eller ett visitkort nerat ett Ceciliaode, Gounod en Ceciliahymn. Camilla (latinskt), af fornromerskt ursprung, än i de hem, där man af ekonomiska skäl frän grefvinnan Petronella X. taga sig ut, och gafs endast åt döttrar af stolt patriciersläkt. kunde bestå endast mycket knappa köttportiosålunda inse vi, att förnamnet måste rikChristina, den » kristligt sinnade ». Många drottner, men därför ej sparade på andra närande, tigt komplettera familjenamnet. Föreller ningar ha burit detta namn. men billigare födoämnen.
Jag vill visserligen erinra mig att, enligt 75:te §:n Riksd Ordn., bör det bero på 3 Stånd, att i en sådan fråga besluta, och jag vill hoppas, att, om denna redaktion blifver anlagen, densamma så äfven kommer att tydas, men jag kan dock icke underlåta att anmärka, att detta slår här i en senare period nära nog såsom en motsats till den föregående, der det heter: ”om 3:ne Riksstånd det begära eller dertill samtycka”, nemi. Riksdagens prorogering. Har man i en föregående period talat om 3 Stånd, men icke i en efterföljande omnämner, huru många Stånds be13 H. 23 354 Den 31 Oktober. slut, sorn erfordras för att få frågan afgjord, så kan tvifvel upstå om alla 4 Stånden derom behöfva vara ense. Vidare vill jag göra den anmärkning, alt, det synes mig vara öfverflödigt, att begagna både orden bereda och utarbeta, samt att blott ett utaf dem varit tillräckligt. Emot den sista punkten af förevande 2:dra mom. samt 3:dje mom. har jag ingen anmärkning. Jag öfvergår nu lill 80:de §:n, der jag tror, att man varit alltför vidlyftig och öfverflödig på ord, men då det förhållande existerar, att man i vår nu gällande Riksd.Ordn. ordagrant repeterar hvad som står i Reg.F:n, så vill jag icke klandra, att man äfven nu på enahanda sätt förfarit. Då man likväl talar om Suppleanter, och då sjelfva ordets betydelse tillkännagifver, att dermed menas deni, som skola inträda i st. f. de ledamöter, hvilka kunna af laga förfall blifva hindrade att i göromålen deltaga, synes det mig öfverflödigt, att närmare utsträcka beskikningen, om hvad man dermed egentligen menar.
” ”De som äska en öfverflödsförordning, framdiaga skäl, som böra betraktas. 1:0 Vi är o beroende af utländningen. Ja pa samma sätt, som den ena menniskan i samhället beror af den andra — efter Försynens anordning. Våga vi ändra den? Är fulkomligt oberoende möjligt? Och än mer, är det så afundsvärd!? Hafva vi då inga ijufvare passioner att förnöja, än det usla, öfver allt odrägliga högmodet? Monne Alaxander hada mening med sin önskan att vara i Diogenis plats, af annat skäl än känslan af herrsklystnadens omåttlighet?” 2:o "Vårt land utsuges. Detta skäl fordrar en säkrare blick af en bättre kännare. Jag måste inskränka mig blott till bevis a poste - Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. 43l riori. Det har till sitt stöd Rikets alla Tull Journaler, som skola upplysa, att hela vår j rnexport ej förslår att betala vår starka import af blott kaffe och socker. Hvilken ofantlig brist måste icke uppstå, rår vi till denna import måste lägga alla utländska dryckesvaror, klädesvaror, allt annat kram, ända till knappnålar och svinborst? Huru härmed hä ger tillhopa, må kännaren utreda, och förene hvem sorn kan, denna uppgift med hvad rigat ser. Sedan jag återkallat uppmärksamheten på den omständigheten, att hvarje omtänkt menniska förökar sin verksamhet i samma mon hon öker sina behof, och att af sådan förökning kan ej landet lida, så tröstar jag med Sesemnns säkra Aritmetik. Ty antingen har i 500 år vårt öfverklagade öfverflöd på den fattare skålen i vår handelsvåg haft en kraftfull oah välgörande Genius, eller har Utländningen haft den artigheten att ej taga betalning. Med undervigt i bandel några år skall naturligtvis, och med den Silfvermåttstock för varor, sorn alla Nationer fastställt, ej synas en Nagel af den reell» metallen.