Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har flera år förrättat tjenst såsom Prot.Sekret. och påstår tryggt att Just.Kanslerns närmaste man inom Expedit:n har femtio proc. mera och jemväl svårare göromål än en Prot.Sekret. HofRmes Sekret, torde icke hafva svårare, om än möjligen flere göromål än Just.Kanslerns Sekret. För dem har StatsUtsk. tillstyrkt löner, som, jemte upgifne sportler upgå till 5,200, 5,800 och 4,700 Rdr. Sekreteraren hos Just.Kanslern har inga sportler. Colhnes göromål äro mig väl ock något bekanta, men jag tilltror mig ingalunda, att anställa en jemförelse emellan vigten och mängden af Colhnes ledamöters, Coll:iiSekret:nes och Just.Kanslerns Sekret:s göromål. Jag vågar blott tillåta mig betvifla, att någon af StatsUtsk:s ledamöter haft tillräcklig tid att, på grund af verklig utredning, anställa den jemförelse, till följd hvaraf Utsk. nu afstyrkt bifall till K. M:s Nåd. Propos. och nedsatt Just.KanslersSekret:ns lön till och med till 500 Rdr mindre än Prot. Sekretmes i Just.Depart. Just.Kanslerns Sekret, har f. n. 439 Rdrs större lön än de äldste och 850 Rdr större lön än de yngste Prot.Sekret:ne. Registralorns lön är ock, såsom nämndt är, nedsatt 50 proc. under hvad K. M. föreslagit. Jag medger att 2000 Rdr kanhända vore nog för skötande af ensamt de egentliga Registratorsgöromålen. Men den Kanslist-befattning som af ålder funnits inom Just.KanslersExpedit:n har nu blifvit förenad med Registrators-tjensten. Det åligger alltså denne tjensteman att bestrida alla de sålunda förenade Registratorsoch Kanslist-bestyren inom expeditionen, samt dessutom att granska HofR-.nes, Colhnes och K. M:s samtlige
På dessa grunder har jag i Constitutions-Utskottet icke delat pluralitetens tanka, att Rikets Allmänna Arenders Beredning borde upphöra , förr än någon annan inrättning vore föreslagen, att fylla dess rum. Herr von Hartmansdorff: Jag vill blott i korthet, beträffande möjliga öfverraskningar vid måls föredragning i Stats-Rådet, anmärka att de redan äro förekomne genom de såkallade Föredragnings-Listorne, hvilka alltid skola förut meddelas Stats-Rådets Ledamöter. I afseende på yttrandet, att Allmänna Beredningen skulle vara en Representant af allmänna tänkesättet, får jag anmärka, att Hon då borde tillsättas af Allmänheten, eller Folkets ombud, Riksens Ständer, hvilket ej blifvit föreslaget. Hvad de ecclesiastika befordringarne angår , så har man för dem tillförene haft en särskildt såkallad Prestberedning, hvilken Kongl. Maj:t för några år tillbaka fann för godt, att upphäfva, sedan ett Stats-Råd finnes. Ilo Den 3 December f. m. Herr Riben Carl Wilhelm: Jag är till en stor del förekommen af Herr von Hartmansdorff i de anmärkningar jag ärnade göra vid Herr Cederschjölds och Herr Munck af Rosenschjölds anföranden. 1 anledning af den sednares yttrande anhåller jag likväl få nämna , det Grundlagens stadgande , att alla Stats-Råds-mål skola genomgå Allmänna Beredningens behandling, är alldeles overkslällbart. Då skulle till och med ett förslag till en Fändricks-beställning nödvändigt der föredragas. Och dessutom ankomma ofta mål från Auctoriteterna , som fordra så stor skyndsamhet i afgörande, att de alldeles icke kunna hinna anmälas i Beredningen. Herr Cederschjöld: I anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande, det surpriser äro förekomne genom Stats-Rådets föredragningslistor, vill jag erinra , att dessa Listor äro i Grundlagen föreskrifne, endast i de mål af synnerlig vigt och omfattning , hvarvid alla StatsRådets Ledamöter böra vara tillstädes.
Hvarje försök i denna väg skall, derom är jag säker, blifva fruktlöst, och når Adeln på det sätt den nu utöfvar sin representationsrätt, kunnat och ännu kan såsom den åberopade författaren beskrifvit, verka till fäderneslandets gagn, så hemställer jag, om det är välbetänkt, alt vilja utbyta Adelns sjelfskrifvenhet emot en valrätt, som förvandlar R. o. Ad. från ett på ärftlighetsprincipen grundad t RiksSlånd till endast en valkorporation, och sålunda nedsätta Ståndet lill ingenting annat än jemlikhet i rättigheter med den lägsta handtverkare, hvilken, i denna sin egenskap både är valbar och kan välja till riksdagsman. Jag hade trott, att man skulle annorlunda och från en högre synpunkt upskalta naturen af detta Stånd. Dess politiska rättigheter härflyta icke från något visst yrke inom samhället, utan hafva sin grund ensamt uti den utmärkelse, hvarmed Konungen belönat ådagalagda tjensler emot fäderneslandet. Hvar Aunes då ens den aflägsnaste anledning, att, genom sjelfskrifvenhelens borttagande, beröfva Adelsmannen just det företräde, som är en följd af denna utmärkelse samt derifrån omedelbarligen bar sitt ursprung, och hvarigenom R. o. Ad. förvärfvat ett rättmätigt anspråk uppå, både att kallas och att verkligen vara rikets första Stånd. Man har alldeles glömt, att valrätt i politiskt hänseen de är någonting som aldrig kan förenas med elt namn, emedan begreppet om denna rätt oeftergifligen förutsätter' att den skall hafva sin grund uti en viss samhällsställning, som är antingen ärfd eller förvärfd. Så har bonden rätt att välja och att väljas till riksdagsman på grund af den jordegendom han ärft eller förvärfvat. Så har handtverkaren enahanda rätt genom det handtverk han lärt sig att idka — magistratspersonen genom den tjenstebefattning han bekläder o. s. v. Men har man väl ärft nå 13* - 196 Den 27 Maj f. m. got af allt detta derföre att man ärft ett adeligt namn?
Brister å statsverkets inkomster 28,094: 27. Dito å förslagsanslagen 655,770: 88. Ersättning för mistad rättighet till forsellön 67,474: 76. Återstår öfverskott, Riksgälds-kontoret till godo, 5,016,554: 15. hvaraf levererats från Kongl. Stats-kontoret: 1864 Januari den 19 210,0U0: — » April » 19 (i en summa af 392,788 R:dr) 120,000: - 330,000: - » November » 8 500,000: — » » » 22 500,000: — » December » 21 , 500,000: — 1865 Januari » 12 500,000: — » April » 18 500,000: — • » Juli » 19 400,000: — 2,900,000: — 3,230.000: — Saldo, Riksgälds-kontoret till godo, vid liqvidens afslutande den 26 Juli 1865 1,786,554: 15. Reserverade behållningar å liufvndtltlarne: Uti förestående behållning ingå följande kassors och fonders tillgångar: Under 7:de hufvudtiteln: Under 8:de hufvudtiteln: Lappmarks ecklesiastik-verks fond 37,676: 13. Bilagan Litt. G. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 9. Förskotter. Summa. aren. •• Kommittéen för afgifvande af betänkande och förslag till regle| ring af vissa juridiska förhållanden mellan Sverige och Norrige 5,720 : I 243 75 — 5,963 76
Deremot faller det af sig sjelf, att man ej ärfver en person så 10 H. 79 6 20 Den 2 i .Haj. länge han lefver, utan först efter dennes död kommer man in i arfsrätten, och den är nu bestämd att vara lika för hegge könen. Jag får bekänna, att jag aldrig kunnat ana, alt Hr von Hartmansdorff skulle väcka en motion, som står i rak strid mot ett af R. St. fattadt och af Konungen godkändt beslut. Jag kan ej frångå min begäran om bordläggning af Gr. Sparres motion. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Då jag begärde votering i anleda, af Frih. Tersmedens motion och sedan derifrån afstod, skedde det derföre, att jag trodde det frågan hade blifvit begärd på bordet. Sedermera och när jag nu blifvit upplyst att så icke är förhållandet, tycker jag det vara en nog stor orättvisa i Frih. Cederströms begäran om bordläggning af Gr. Sparres motion, enär densamma står i samband med den föregående af Frill. Tersmeden väckta, och bör med denna sednare af Utsk. på samma gång behandlas. Hvad Frill. Tersmedens motion beträffar, så torde R. o. Ad. påminna sig, att ett af mina hufvudargumenter mot den lagen var, att den, hvad giftorätten angår, skulle verka retroaclivt. Då ville man ej böra på det örat; men nu finner man det rätta i denna farhåga och vill ändra lagen, sedan den väl blifvit fastställd af Konungen. Jag anhåller således, alt Gr. Sparres motion må till Utsk. åtfölja Frill. Tersmedens. Hr von Hartmansdorff: Om det tillätes väcka fråga om upphäfvande af en viss del utaf en lag, som vid samma riksdag är antagen, så lärer, om hvarje ledamot tager en annan del deraf, så alt alla delarne derigenom blifva upptagna, det vara klart att fråga om hela lagens upphäfvande uppkommer. Om då en ledamot, i stället för flere, upptager hela lagen, så blir följden densamma. I anledn. af Gr.
Jag åberopar isynnerhet Blekinge och Christianstads län, hvarest brännvinsbränningen, om den får fortgå hädanefter som hittills, otvifvelaktig! förbjuder sig sjelf om ett par mansåldrar; ty consumtionen af bränsle till dessa 11 ä 12,000 konstapparater är så stor, att det fordras åtminstone 200 år för att gifva tillbaka hvad som på 10 ä 12 år förstöres. Detta bör erkännas af något hvar; likväl är hemmansägar en tvungen att till brännvin förvandla den öfverproduetion af säd och potates han äger, emedan tillfälle till varans afsättning på annat sätt saknas. — Hr von Troil har sagt, det han tror, att om brännvinsbränningen blir fri, så få vi både fabriksoch husbehofsbrännvin. I början torde måhända förhållandet blifva sådant; men jag är öfvertygad, alt med tiden skall näringen ordna sig sjelf till det skick, hvaruti den bör vara, om den sättes i samma belägenhet som andra fria näringar. Den skall reducera sig till den form, som gifvetden största vinsten; d. v. s. alt i de orter, der öfverloppsproductiorien finnes, skola större bränneriet' uppstå, sorn uppköpa och förädla råämnet, emedan varan ovillkorligen kan tillverkas för bättre pris i stort än i smått. Likväl vill jag icke bestrida, att på de ställen, der öfverproduetiönen icke finnes till det belopp, att Den 9 November f. m. det lönar mödan att anlägga större fabriker, de små pannorna skola qvarstå. »Sådant medförde likväl ingen skada i ekonomiskt hänseende; ty om skogsefifecter i och för brännvinsbränningen icke finnas, så försvinner husbehofsbränningen af sig sjelf. Svårigheten att vinna afsättning för spanmålon bar alstrat de små pannorna; men om större fabriker finnas, der jordägaren kan försälja sädén, så skall lian finna större vinst" dervid, än att sjelf bränna i smått.
General Bonaparte, tillade han spotskt, låter nog Masséna och Moreau raka kastanjerna ur elden. Edmée knep läpparne hårdt samman. Hon satt med nedslagna ögon och skar sönder sitt kött med sådan kraft, att knifven gnisslade mot tallriken. Madame de Châteauneuf lyfte begge händerna och skakade förtviflad på hufvudet. Hon misstänkte sedan revolutionen alltid sina tjenare för att vara spioner och väntade hvar dag, att «barnens» oförsigtighet skulle föra dem i fängelse. Med en skrämd och menande blick på lakejen, som just försvann genom dörren, skyndade hon sig att säga: — Men, Louis, hur kan du säga så! Du vet ju, att det är han, som skaffat oss alla våra segrar. — Alla? Nej, mamma. Han har gjort ett rätt lyckligt fälttåg i Paris’ gator, ett annat i Italien och ändtligen ett rätt onödigt i Egypten. Kellermann och Pichegru — till och med Moreau, äro större fältherrar än han. — Förresten, fortsatte Madame de Châteauneuf omotiveradt, tycker jag han är rigtigt hygglig. Man märker strax, att han inte precis är en roturier. — Det var Barras heller icke, mamma. Louis de Châteauneuf smålog utmanande och fixerade Edmée hela tiden han talade med modern. Edmée sade icke ett ord. Hon var rasande på sin kusin, men då hon icke precis kunde finna någon anledning att visa det, var hon klok nog att tiga. Engång var hon nära att bryta ut — hon knöt handen på duken och såg hotande upp. Han smålog ironiskt — det var tydligen hans mening att reta henne. — Det är förresten märkvärdigt, så mycket väsen folk gör af en liten artillerigeneral, som morskat upp sig till att göra en statskupp. Liksom här icke varit statskupp på statskupp i dessa tio år! Och efter hvar statskupp en kortlifvad diktator! Denhär slutar väl ungefär som Danton, Robespierre eller Barras har slutat. Edmée sköt undan sin tallrik, och i det hon lade begge armarne på bordet, fasta och hvita som marmor, böjde hon sig fram och sade med sökt köld:
Ridderstapet och Adelens anmärkning att i ConstiiUtionsUtstottcts tillägg wid RiksdagsOrdningens 49 8/ saknades något stadgande, rörande det särstildte förhällande som wid äkerremister af G.undslagsfrägor bör iakt, tagas, hade wälbemälte Utstött, i Memorial af derr 6 dennes, öfwer berörde anmärkning, sig yttrat samt till undwikande as all otydelighet föreslagit, att sista meningen af ifrägawarande stadgande mä salunda förändras, att efter orden: som återremitterat, införes: kunnandes likwäl ej genom denna äterförrviSning de öfriga StändenS Beslut, L de mai der Z StändSröst utgör Riksens Ständers, deras kraft och werkan, till expedition betagas. Och sorn Ståndet hwad salunda föreslagit är, för sin del gillade och godkändez Alltså skulle under - Z16 Den ii November. derrättelse derom de Resp. MedSkänden wördsamt och manligen meddelas genom detta ProtocollsUtLrag. Ut supra. Lxkrotocollo ^ kk. keterlon. S. 3). Hmad Riksens Högl. Ständers Statsutskott, uti ProtocoltsUdrag den 6 dennes anfört och hemställt, i anledning af Koiwl. Majtts Nädiga Proposition den as nastledne September, angående eftergift af utskylder för wiste innebyggare i Jönköpings Län, blef efter uppläsandet, till alla delar af Ståndet bifallit och godkändt; Hwilket de Resp. MedSkänden wördsamt och wänligen skulle lillkannag!fwas. Ut supra. Lx krotocollo ^s. kk. kotorlon. S. D. Gillade Ständet till alla delar, hmad Högloft. BewillningsUtstotkel i ProlocollsUdrag af Len 6 dennes, yttrat, i anledning af Högloft.
® * * f &amp; .Du pilt med blickar klara, livad g&amp;mmeé väl i ditt sinn '; o, kunde jag läsa bara ett ögonblick dit in! 0, kunde jag tolka drag för drag ditt späda anlete gåtor i dag och ur dina blåa ögon utforska ödets lag. 1 Otaliga böner sparas för dig, du unga år; skall deras rop förfaras likt flingan i ditt hår? Skall något hjerta finna hos dig den tröst det sökte innerlig, och någon dyr förhoppning i fröjd uppfylla sig? Bock nej! hvad båtar fråga ej lockar du pilt till svar! Likt brusande böljor tåga de tunga arbetsdar ' emot oss — brusande böljors flod Så möt med årlig vilja ochmod, och din blir segerns vinning, om ock genom tårar och blod! Annie 4tø Berg. et kunde förvisso skäl vara, att vi alla något oftare gingo till räkenskap med oss sjelfva, än vi nu i allmänhet pläga. Under hvardagsbestyrens eviga jäglande, under de dagliga sysslornas och pligternas uppfyllelse ger man sig så sällan tid och ro att verkligen på allvar gå till boks med sig sjelf; vi göra hvad jämt och nätt nödigt är af hvar dags omsorg, göra det af gammal vana, halft maskinmessigt — och anse oss dermed ha uppfyllt allan rättfärdighet. Hur ofta glider man icke härunder in på slentrianens väg, hvilken alltid är en dålig väg; ty slentrianen är ingalunda detsamma som den goda traditionen, den är det liknöjda och nödtvugna fyllandet af skyldigheter, vid hvilkas infriande man dock rätteligen i glädje borde sätta in allt, hvad man bäst eger af leivande intresse och samvetsgrann omsorg. Det brukar emellertid sed vara, att litet hvar vid årsskiftet bereder sig en samvetsstund med sig sjelf. Såsom affärsmannen, den ordentlige husfadern och husmodern då afsluta sina räkenskaper för året för att se, huru debet och kredit ställa sig till hvarandra, så gör ock den enskilde ett öfverslag öfver den gångna tidens gerning för att finna, i hvad mån han eller hon gjort någon insats i sin lilla verkningskrets till nytta och välsignelse.
”Nej, det kan nog vara; men säg mig nu uppriktigt, mitt barn, hvad känslor du dervid erfor. Men du måste vara fullkomligt uppriktig.” ”Skall jag våga det, bäste farbror?” frågade Rosa bedjande, och strök smekande de grå lockarne från den skrynklade pannan. ”Visserligen, min flicka,” återtog professorn; ”alldeles så, som du stode inför en högre domare, än en fattig, syndig menniska. Tala, mitt barn!” ”Nå väl,” sade Rosa, ”jag vill tala sanning. Min känsla vid dessa min fars ord var väl något oredig; ty dertill blandade sig en mängd andra, hvilka gjorde den stridig. Men likväl var det en lättnad att känna sig fri; ty under den tid vi varit förlofvade, har jag noga bemärkt Ferdinands lynne, och funnit, att vi ingalunda ega den öfverensstämmelse i åsigter och tänkesätt, som är nödvändig, för att, med hopp om någorlunda lycka, vandra ett helt lif tillsamman. Men om jag äfven antog, hvilket jag ofta gjorde, att dessa kunnat med tiden jemkas, så var det likväl något, som förbjöd tanken på all sällhet; ty nyligen har jag erfarit, att det var en känsla vida skiljd från kärlek, som föranledde Ferdinand att begära min hand.” ”Hm!” sade professorn; ”du har erhållit mycken upplysning i den saken. Vill du nu äfven vara så uppriktig och säga mig, om det var kärlek som förmådde dig att säga ja, då det stod i ditt fria val att säga nej?” Rosa glödde, som den yppigaste af sina namnsystrar. – ”Bäste farbror! var icke så sträng,” bad hon. ”En flickas hjerta är ju fridlyst för hvarje fremmande blick! Är det icke så?” ”Ingalunda,” sade professorn allvarsamt. ”Förlofning och giftermål äro just icke lekverk heller. Hvarföre gaf du honom löftet om din tro, då, efter all min förmodan, ditt hjerta förblef kallt?”
• 4:o af Riksdags-fullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län, hvilken, med förmälan, hurusom den årliga grundskatten endast vore att anse såsom ränta å en på jordeu hvilande ouppsägbar skuld lill staten, samt att, genom jordegaren lemnad rättighet att medelst kapital-afbetalningar minska berörde skuld, ej allenast hans egen ställning i betydlig mån skulle förbättras, utan äfven nödvändig jemnlikhet i rättigheter och skyldigheter emellan all jord-egendom i landet beredas, föreslagit att full frihet måtte lemnäs att till frälse köpa all skattejord sålunda att, jemte skatten eller den årliga räntan, afbetalniugar till kronan å den vid jorden häftande kapital-skulden finge göras, dock ej till mindre belopp än en procent derå, hvarigenom skatten eller den årliga räntau småningom minskades och slutligen, då hela kapitalet blifvit till kronan inbetaldt, alldeles försvunne; samt att af de genom berörde lösen inflytande medel borde bildas en fond, som, ställd under Rikets Ständers kontroll, allt framgent skulle bibehållas vid sitt ursprungliga kapital och hvaraf endast räntan, i stället för den förut af jorden utgående grundskatten, kunde dels användas till befordrande af sådana produktiva företag, som erbjöde säker afkastning, dels, insatta i Bank-rörelsen, befordra lättnad för handeln, manufakturerna och andra industrigrenar; — samt 5:o af Riksdags-fullmäktigen Anders Pehrsson från Östergöthlands län, som, under anförande huruledes det s. k. statsskulds-systemets anlitande för att anskaffa medel till de redan påbörjade jernvägs-anläggningarnes fortsättning och fullbordande vara förenadt med stora svårigheter för det närvarande och betänkliga följder för framtiden, Sta IsUltika/tels Utlåtande S:o 161. framställt hufvudsakligen enahanda förslag, som sist anförda motion innehåller, men med dervid fästadt förbehåll, att de genom skattejordens friköpande inflytande medel skulle uteslutande lill jernvägs-anläggningarne användas.
Sällan var det främmande här, men ändå oftare än nu. När folk såg på, var han så artig mot frun, så kärvänlig och söt som hade de varit fästefolk, men när de voro ensamma... Fy en sådan inpiskad kanalje! Om jag bara finge strypa honom så visst som det inte får ske, suckade Leena och kramade en af stolparne i den medlösa vaggan, stackars frun! Hon var blek och såg alltid ut som om hon hade bedt om förlåtelse för att hon ännu fans i lifvet. Barnungarne kommo till alla tre på sex år. Hos dem, inne i gula kammarn, satt hon beständigt, man såg henne aldrig ute de tre sista somrarne, utom då hon med någon af barnen gick ut längs stora strandallén, i hagen, som nu snart är en sved liksom halfva holmen för öfrigt. Nog såg man att hon var sjuk, men af hvad, det är svårt att säga. Lungsoten var det inte, för hon hostade aldrig. Kanske tvinsoten, den får man af elaka menniskor och onda ord, och den sjukdomen trycker dag och natt som maran. Stackars frun. Det har varit tal om Carlson, förre inspektorn, som sedan skall ha blifvit mördad här någonstädes, hur var det med den saken? Folk skakar alltid på hufvudet när man frågar dem om det, och svar kan en aldrig få. Peltonen for häftigt upp af stolen och stälde sig rakt framför sin hustru. Du gör bäst om du aldrig talar med någon derom, hör du, aldrig. Han satte sig åter tungt ned och suckade: Det är just förbannelsen, det med Carlson. Vi voro aldrig rätt sams, han och jag. Patron talte alltid ondt om honom för mig och om mig för honom. Än var det han som skulle sagt om mig fanstyg, och än tvärtom. Vi träffades sällan, men då vi råkades, skälde vi ned hvarann, sade hvarann stickord och käbblade som småbarn. Men det var intet ondt dermed, för då vi gått på en stund, märkte vi båda att det egentligen inte var menadt någonting och att vi i sjelfva verket kunde lida hvarann rätt bra. Den sommaren frun dog var Carlson här oftare än eljes och fick ibland tala med henne långa stunder.
Inom R. o. Ad. har en lång tid votering ägt rum inom de classer, i hvilka Riddarhuset var indeladt, nemi. Herre-, Riddareoch Svenne-classerna. Denna har upphört, derföre att Riddarhuset ville återvinna sin sjelfständighet, attalia ville hafva lika rätt och hvarje representant vara lika. Så länge de 3:ne classerna funnos och man hade majoritet inom de två, fick den 3:dje hålla till godo med de andras tillgöranden: detta är vanliga följden af ali fördelning och icke af directa val. Jag afstyrker för min del ali fördelning, och tror, att vi böra öfvergå till fria val. Det kan gå för sig på en dag; man går bittida upp och slutar på qvällen. Vi hafva nyligen gjort ett val på en dag, nemi. till opinionsnämnden med 16 namn på hvarje lista. För tidens vinnande, då listorna till ifrågavar. val upptoge långt flera namn, kunde man fördela sig på 2 rum och votera på en gång. Jag tvekar ej Den 11 April 1'. m. förklara, alt innan all fördelning afskalfas, kommer den verkliga majoriteten icke i tillfälle att uttala sig. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Jag understödjer den sats, som af flera värde talare blifvit yrkad, oell bestrider den som Hr Lagerhjelm framställt. Om det icke är möjligt alt komma till de directa valen, hvilka jag anser vara de enda rättvisa; så måste vi medgifva, alt vi komma dem en grad närmare, om vi antaga Ridd.Utskrs förslag. — En värd talare, före mig, har bestämdt yttrat, alt om man vill göra det slutna valet till en sanning, så måste man frångå hänkm:svalet; och med den erfarenhet, jag vunnit under min riksdagsmänna-bana, måste jag uppriktigt bekänna, att jag icke funnit någon svårighet att säga, huru rösterna utfallit inom hvarje afdelning. Det är måhända möjligt, att bevara den slags sjelfständighet R. o. Ad. ännu kan äga i de niivar. bänkm.valen, men jag önskar att denna möjlighet måtte än mera utsträckas, och på denna grund understödjer jag Utsk:s förslag.