Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ume eif meddelade lån, öfverensstämmer med innehållet af 81 och 138 §§ i 1863 års reglemente. § 87, angående lånet till inlösen af de med åtskilliga landshöfdinge-beställningar förenade ackord, är lika lydande med § 82 i sistnämnda reglemente. § 88, angående betalningsvilkoren och betalningssättet för utbekomna lån till vattenaftappningsarbeten, innehåller samma föreskrifter som nuvarande reglementes 83 § samt 140 §:ns 14 morn.; hvarjemte i denna § influtit Rikets Ständers, genom bifall till 35 punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78 samt till Utlåtandet N:o 103 lemnade medgifvande till begärdt anstånd med ränteoch kapitalinbetalningarne för lånen till Lidaåns och sjön Weselångens sänkning. § 89, angående för sänkning af sjöarne Stora och Lilla Rengen samt Jernlunden och Asunden i Östergötland äfvensom för anläggningen af en båtled mellan dessa sjöar meddelade lån; och § 90, angående det vid samma riksdag anvisade lån åt Apotekare-societeten, äro lika lydande med §§ 84 och 86 i nu gällande reglemente. § 91, angående lånet för uppförande af byggnader å häradshöfdinge-bostället Mälby i Vestra Fernebo socken af Westerås län, grundar sig på innehållet af § 129 i nu gällande reglemente. § 92, angående lånet för utförande af grundförbättringar å Alnarps egendom, öfverensstämmer med 133 § i samma reglemente. § 93, angående lånet för segelleds öppnande från Hattefura till sjön Stora Lee, grundar sig på 25:te punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78, jemförd med 134 § 13 mom. i oftanämnda reglemente. ' § 94, angående lånet för utsträckning af Kinda båtled genom kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn, öfverensstämmer med innehållet af 14 mom. i 134 § af nu gällande reglemente. § 95, angående lånet till Jemtlands kommunikations-aktiebolag, grundar sig på 137 § i samma reglemente.
S. D, Å nyo föredrogos ej mindre Bonde-Ståndets, genom ProtocollsUtdrag af den 26 sistlidne Januarii, till Ridderskapet och Adeln gjorda inbjudning, i anledning af Ridderskapets och Adelns, rörande Stats-Utskot tets Utlåtande, N:o 393, fattade beslut, än ock Friherre Palmstjernay den 22 i samma månad afgifne förslag, att, i stället för de af Ridderskapet och Adeln afslagne momenten: Litteris a, b och c, uti 5:te punkten af ofvannämnde Utlåtande, N:o 393, följande stadgande skulle antagas: a') vid de tillfällen, då det bestämda drspriset för orten uppgår till högre belopp, än det uträknade medelpriset af de senaste lia årens markegångspris för samma ort, får uppsägning till leverans in natura ej ega rum, hvarken å räntegifvares eller räntetagares sida; men då drspriset icke öfverstiger medelpriset, kan uppsägning till leverans in natura ega rum, så väl af räntegifvare, sorn af räntetagare, på sätt hittils skett, dock att, i händelse drspriset understiger medelpriset} räntegifvare», vid levereringen, till räntetagare!! erlägger skilnaden uti contant; bj) då uppsägning till leverans in natura icke skett i behörig ordning och lid, er m O O lägges det uträknade medelpriset såsom lösningspris i vanlig tid af räntegifvaren, samt derjemte för spanmål hittils vanlig forsel-lön af 16 sk. B:co för tunnan; c) för de räntor, som äro Kronan behållne, afstår Stals-Yerket så väl uppsägningsrätten som forsellön för spanmål. Ridderskapet och Adeln, som beslutat, att i ett sammanhang till afgörande företaga Bonde-Ståndets ofvannämnde inbjudning och Friherre Palmstjernas Förslag, remitterade det sistnämnde till Stats-Utskottetj tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden, och ansåg således Bonde-Ståndets inbjudning böra hvila, tills Stats-Utskottets Utlåtande öfver Friherre Palmstjernas förslag inkommit. Bilt, till R. St.
Het var derföre jag trodde, när jag läst det betänk., hvilket den andia afdelningen af Ekon.Utsk., som hade sig anförtrodt utarbetningen af detta ämne, bade afgifvil, att frågan var tillräckligen löst i detta betänk, för att leda Styrelsen till inseende af hvad äfven nuvar. Representations tanke i ämnet verkligen är. Utsk. har nemi. först och främst tydligen och klart uttalat sin öfvertygelse, att den punktea är tillräckligen utredd, att ämnet icke innefattar en privilegiilråga för BorgareSt., utan en allmän ekonomisk fråga, som beror på K. M. alt i sista hand afgöra, på sätt K. M. finnér för Riket gagneligt och nyttigt. Uti detta bestämda förklarande, om del antages, såsom jag hoppas af alla eller åtminstone af 3 Stånd vid denna riksdag, tror jag, att Regeringen har full och säker ledning att afgöra frågan så, sorn lion finner riktigt och nyttigt. Sedermera yttrar Utsk, alt det funnit, alt 1823 års Ständer afgifvit ett så fullständigt utlåt, i ämnet, hvilket utlåt, vidhållits vid 1828 års och vid sisth riksdag, d. v. s. af 3 Stånd, och af det 4:^e ' s;> måtto, att det frångått den gamla skrå-inrättningen rörrde läro-år och gesäll-år, ehuru samma Stånd i fråga om de band, som skulle qvarblifva på näringarna, gått längre än de 3 MedSlånden, hvilket bör ursägtas detta Stånd, enär frågan så nära rör dess enskildta intresse. Sjelfva principen eller hufvudfrågan är likväl tydligen erkänd af alla 4 Stånden genom desammas, hvarandra efterföljande, yttranden.
Maj:t icke funnit ett så beskaffad allmänt påbud vara lämpligt eller nödigt, enär redan, i händelse inkräktningar af soldaten vid deras boställen blifvit gjorde eller göras utöfver det, som i kneckte-contracten eller förordningar bestodes, Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär af den 28 Juni 1781 uti 5:te punkten föreskref, alt utläggning deraf borde ske, och det alltså tillhörde Konungens Befallningshafvande att, då någorstädes klagan öfver obehöriga inkräktningar fördes, deröfver, sedan nödig undersökning föregått, i hvarje fall efter förhållandet och omständigheterna sig lagligen utlåta.” Häraf är tydligt, att båda Statsmagterna, alltifrån kneckte-contractens upprättande, varit euse derom, att stamroten icke borde upplåta åt soldaten mera jord, än nämnde contract derföre bestämmer, och tillämpningen af denna grundsatts är, efter min öfvertygelse, af största vigt och nytta för rotehållare i allmänhet och det enda sätt att förekomma tvister emellan Rote-interessenterne om den ersättning, den ene bör utgifva till den andre. Då en recrut antages och torpet innehafver den egovidd, kneckte-contractet föreskrifver, har stamroten uppfyllt sitt åliggande, och om rote-interessenterna finna för godt att derutöfver i ett eller annat afseende tilldela soldaten några förmoner, fördelas dessa på hela roten i mon af hemmantal, och någon stridighet kan icke uppstå. Om deremot Kongl. Maj:t oeh Rikets Ständer skulle gilla de sammansatta Utskottens åsigt och den begärda förklaringen af 1817 års Förordning utkomma, uppväckes icke allenast tvister’ inom hela Rotehållet om förklaringens tillämpning, i afseende på nu gällande contracter, utan då nya contracter skola upprättas, måste de stridiga interessena inom roten framkalla motsatta påståenden, sorn slutligen endast kunna slitas genom rättegångar, värderingar, härads-syner och besigtuingar. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-U tskottens Utlåtande, N:o 74. 15
Hrr Electorers lista till val af ledamöter i nedannämnda Ulsk., och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, nemi. i BevillningsUtskottet: N:o 104. Gr. Beckfriis, Corfitz, efter N:o 1726. Hr Marcks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm; Allm. Besvärsoch E k o n. Hr von Schinkel, Berndt, efter N:o io35. Hr Westfelt, Nils; ExpeditionsUts kottet: N:o 35. Gr. Gyldenstolpe, Nils, efter N:o 75. Gr. Lagerberg, fullm. Gr. Frölich, David. Upplästes och lades på bordet StalsUtsk:s denna dag inkomna memorialer: N:o 390, med förslag till voter:s-propos. i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut i fråga örn mölespassevolancens upphörande; N:o 3gi, med förslag till voter:s-propos:r i anledn. af skiljaktiga beslut öfver utlåtandena N:is 257 och 367; Då dessa båda memorialer angingo statsreglerings-frågor, som inverka på beloppet af de i titlarna ingående summor, beslöt R. o. Ad. att de borde sättas främst på föredragn.- 1 is la n till morgondagens plenum. 18 H. l5 Den 4 December f. m. Ånyo föredrogs Statssaint Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den i och 2 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 81, i anledn. af återrerniss å utlåt. JN:o i. Hr Bildt, Knut: Som jag var bland dem, som yttrade sig i denna fråga vid återremissen, så anhåller jag alt äfven nu få säga några ord burom. Jag får tillstyrka bifall till betänk., med betygande af min erkänsla för de sammansatta Utsk:n, som gjort allt det afseende som kunde göras på hvad som nämndes vid återi emissen.
Besv:s o. Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 23). S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet liar blifvit fästad deruppå, att, ehuru genom E. K. M:ts Nådiga Förordning den 16 November 1849, § 9, är stadgadt hvad, till allmänhetens betryggande mot olyckshändelser, bör i afseende å passagerare-ångfartygs byggnad, utrustning och begagnande iakttagas, särskilda föreskrifter, i enahanda syftning, likväl erfordrades för sådana tillfällen af ångfartygs användande till bogsering, dels att, vid möte med dylikt lältgående fartyg, det förra, om det fores mot vinden, i anseende till derigenom uppkomna motståndet af master och tackling å de åtföljande larlvgeti, saknar tillräcklig drifkraft att bibehålla dessa vid sådan fart, alt de vika i samma rigtning sorn ångfartyget, hvilket äfven sålunda hindrades att vika för ett mötande fartyg, dels ock att bogserande ångfartyg sammanträffar med annat ångfartyg vid sund, der farvattnet vore så trångt eller grundt, att de icke ulan fara för ombordläggning kunde gå förbi hvarandra, i hvilket fall den i berörda § gifna föreskrift derom, alt det fartyg, som ej ännu gått in i sundet, skall genast stadna sin ångmachin till dess det andra passerat, svårligen, om icke omöjligen, skulle kunna efterkommas, enär ett ångfartyg, sorn har t. ex. två eller tre större fartyg att bogsera, vid inträdande i så beskaffad farled icke kunde stadna machinen, ulan all de efterföljande fartygen, hvilka bibehålla sin fart, skulle genom sammanstötning kunna åstadkomma skada, äfvensom, då fartygens fart afstadnade, desamma lätteligen kunde komma på grund. Och som, vid öfvervägande häraf, Rikets Ständer funnit, den sålunda förekomna framställningen vara välgrundad, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t 36 jExpeditions-Utskottets Förslog till underd.
Den stora missbelåtenhet, som serdeles i sednare tiden, mera allmänt uttalat sig mot det af åtskillige enskilde personer samt en Hypotheks-förening begagnade sätt vid assignering å Deposit räkning i banken, att dervid använda assignationer å 20 Rdr valeurer, hvilka i allmänna rörelsen betraktats såsom ett slags sedelmynt, utgör för Utskottet tillräcklig orsak, att tillstyrka en förändring af 3:dje momentet; Och enär i öfrigt härvid Banko-Utskottets Betänkande, Nw 43. 3 förekommer, att banken skulle ådragas en icke obetydlig utgift genom utgifvande från Låne-kontor eller Bank-afdelning af 20 Riksdalers assignationer, hvilka ej eller kunna anses för rörelsen nödvändiga, har Utskottet trott det åsyftade ändamålet kunna vinnas, utan att ett nytt sedelmynt derför behöfver skapas. På grund af hvad sålunda är vordet aufördt, tillstyrker Utskottet vördsamligen, att den § i nästblifvande Banko-reglemente, som skall motsvara 215 § må erhålla följande förändrade uppställning: Mom. 1. Uå Privat-bank, efter faltadt beslut att upphöra, inställer sin verksamhet såsom låne-anstalt, åligger det fullmäktige att, så vida icke på den ort, der sådan Privat-bank funnits, enskilda bolag skulle bilda sig för bedrifvande af Läne-rörelse med Riks-bankens sedlar på sätt nästföljande § i Banko-reglementet stadgar, antingen å nämnde ort inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att under den förvaltning fullmäktige finna godt förordna och enligt af dem meddelad instruktion bedrifva , laneoch kreditiv-rörelse samt hålla uppoch afskrifnings-räkning på ungefärligen enahanda grunder, som den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas eller ock, om sådant anses mera lämpligt för berörda ändamål, och i mån af det genom Privat-banks indragning minskade rörelse-kapitalet anvisa nödiga medel åt bankens vederbörande Låne-kontor, under de i följande momenter intagne förbehåll. Mom. 2.
- Den 7 Julu 749 rnt en stor del af dess enskilta ansenliga förmo» genhet, samt att Plans Excel]ence ej allenast haft att kämpa mot flera ej påräknade hinder och svårigheter, hvilkas undanrödjande medfört ansenliga tillökade kostnader, utan ock fatt vidkännas sådana betydliga förluster., som endast varit föranledda af Sveriges Politiska förhållanden. Och då Plans Excellence dessutom, såsom stor Jordägare i sin mån delat tyngden af den penninge förlägenhet, som i dessa sednare åren för Jordbrukaren varit så tryckanda, att vid nuvarande Riksmöte, till dess äfhjelpande särskilta utvägar kommit fråga att vidtagas; så har StatsUtskottet , i betraktande af allt detta, trott sig böra i så måtto styrka till bifall å Plans Excellences ofvännämnde anhållan, att med afbetalningen på lånet af 93,600 R:dr må anstå till den första (1) Mars år 1821, då fem procent af dessa 93,600 R:dr komma att erläggas, och sedermera lika mycket hvarje af de nästpåfoljande åren; äfvensom med den afbetalning af tio procent, sorn förfaller år 1819, uppå lånet af Etthundradetjugutusende (120,000) E:dr uppskof lemnäs till den 1 Oct. 1824, eller den dag, då rentan å detta lån sednast hvarje år skall liqvideras, dock under förbehåll, att derest renta å lånen inom föreskrifven tid icke skulle Iiqvideras, eller ock afbetalningarne på Rån-capitalen, när de förfalla, icke å här ofvan bestämda Terminer ordentligen hvarje år fullgöras, kommer i båda fällen det lån, med hvilket försummelse ägt rum, att anses såsom uppsagdt och genast infördras. Hvilket Riksens Högloft. Ständers bé» prof - 750 Deri 7 Juli. pröfvande vördsamligen underställes. Stockholm den 4 Juli 1815* På Höglofl. Riddersk. Pä Högv. Prest-Ståndets och Ad, Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer.
Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. 5 han med en sjuklig hustru och en minderårig son befinner sig i ytterst lattiga omständigheter; öfver hvilken framställning Stats-kontoret den 10 sistiidne Maj afgifvit infordradt underdånigt utlåtande. Då sökanden under ledighet för sjukdomsförfall uppbär icke blott tre fjerdedelar af lönen, utan jemväl oafkortad hyresersättning, 150 R:dr, hemställde StatsRådct, att Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets snart sammanträdande Ständer göra Nådig framställnig derom, att Ahlgren må, efter erhållet afsked från sin Länsmanstjenst, få uppföras å Allmänna lndragnings-staten till åtnjutande såsom pension under sin återstående lifstid af ett mot tre fjerdedelar af Länsmanslönen, 700 R:dr, tillika med den honom tillkommande hyresersättning svarande belopp af Sexhundra Sjuttiofem Riksdaler årligen. Hvad Stats-Rådet i of vanintagna två mål i underdånighet tillstyrkt behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla, samt befallde att utdrag af protokollet härom skulle Finans-Departementet meddelas. Ex protocollo W. Th. Strokirk. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o l, om Statsverket 1865. (Angående Nionde hufvudtiteln.) Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 29 September 1865. N il r vara n d e: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Friherre Dc Geer, Haus Excellens, Herr Ståts-Ministern för Utrikes Ärendena Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Chefen för Civil-Departcmentet, Stats-Rådet Lagerstråle, föredrog i underdånighet: l:o.
Hemmantalet ma blifwa rätta grunden för deltagandet, hwarigenom den By af 5 Hemman, som blifwit förmedlad frän io, undftipper at hägna dubbelt emot en lika stor By af ; Hemman, hwilken ingen förmedling undergalt. Herr klnestcolä , Orl IHaäric. Som Kongl, Majus Nådiga kropoluicm pafyftat Släng, selstylvtghetens utstakande pä sadant sätt, som närmast stöde at förenäs med Landers upodling, och de förut stadgade Författningar nödwändigt til en del borde häfwaS och för öfrigt förbättras, har Uistottet nödgats träda Lagens granö sä nara, ci! minnande af samma ändamål, at de Lagfens rum, som legat i wägen, blifwit underkastade de förändringar, som nu trckas som Lagfrägor warit mindre tilständiga för Ulstottet at förändra; mc» som Kongl. Majus MerNädigsia hänwlöninZ ril Riksens Ständer i och med 942 detsamma lsmngt äfwen den rättighet, at undanrödja de Lagfens rum, sam legat i wägen, har Utskottet warit bsfogadt at äfwen lcmnr den, som stänga will, bindcriös af de, som til odling wore mindre angelägne för at undanflippa stängftlbeswärct, som, i annar fa!!, ägt laglig rättighet hindra odlingen för den som dertil önskat öpet kilfälle, och dymedelst lagga hinder k wägen för dek af Kongl. Maut Allernädigfl xasyftade ändamål. För öfrigt be hinder, som har upgifwitS för wallgäng och wattukilgang, äro ds alltid förut genom Landtmätare och öswerenskommelser för. ut undanröjda. Jag wägar således ödmjukeligen lilstyrka Ukffottets Betänkande. Hans Lxcollencs Herr Grefwe» och Landt. Marsk a lk en proponerLäs bifall lil första Z. as Betänkandet. Ätskillige swarade härtil
Det är från moderns läppar barnet skall lära att älska sina fäders språk och att ömt vårda det, så att det bibehåller sin fägring. Dock är det en beklaglig sanning, att allt för liten vikt lägges vid modersmålets talande och läsande, och följderna af denna liknöjdhet märker man snart under samtalen, såväl inom familjekretsarna som i sällskapslifvet. Språket har från barndomen saknat ans, och därför sluddrar den ene, en annan talar inom munnen, under det en tredje och fjärde förvränga själfva orden eller sluka konsonanterna. Och på samma gång man vanvördar vårt eget språk, klutar man på det en lånad grannlåt af främmande ord, hvilka, då de slutligen komma i det egentliga folkets mun, endast blifva bedröfligt löjeväckande. En förståndig moder bör med den största uppmärksamhet följa barnets framsteg i talets konst. Det skall lära förstå, att då man talar med öppen mun, klinga vokalerna rent och fulltonigt, och att orden blifva ofullständiga och obegripliga, om en enda konsonant faller bort. Till sist bör barnet äfven lära sig, att ingen mening får springa öfver läpparne, förrän den är fullt färdigbildad i tanken. Det är just under den period i barnets lif, då det håller på » att lära sig tala rent », som den största vaksamhet är af nöden, för att fel må undvikas, hvilka sedan kunna hänga med hela lifvet igenom eller åtminstone kosta mycken möda att bortarbeta, såsom läspning, stamning och ett ofta våldsamt staccato vid ordens framsägande. Ett verkligt oting, som innästlat sig vid de små barnens behandling, är att sköterskor och äldre anförvanter jollra bort språket med de små, i det de ställa sig i språkkunskap * Bossuet, Jacques Bénigne, ställare och andlig vältalare ryktbar fransk under L u d v i g X I V: s skriftlid. på barnets egen ståndpunkt. Man kan ofta i barnkammaren få höra den tokigaste mesopotamiska i stället för rent klingande svenska, och det är endast helt naturligt, att genom en dylik metod barnets utveckling.i ett rent talande af modersmålet fördröjes.
Sedan denna fråga af dåvar. Ekon.Utsk. blifvit beredd, beslöto R. H. St. att till K. M. ingå med und. hemställan, det K. M. måtte i nåd. medgifva, att berörde 124 t:r spanmål finge stiftskyrkan i Hernösand åter tillkomma; anseende R. H. St. så mycket större anledn. vara till denna hemställan , som vid alla de tillfällen, då nya stift blifvit skiljda från äldre, en deremot svarande förändrad disposition af domkyrko-tun - Den 5 Mar a e. ra. 335 tiorna redan ägt rum. Vid föredragning af denna R. H. St:s nnd. hemställan, lärer K. M. icke funnit skäl att då dertill lemna Dess nåd. bifall; men ökade anledn.T lill förnyande af samma framställning hafva sedermera tillkommit. Domkyrkan i Hernösand, ifrån att vara förfallen och bristfällig vid tidpunkten af förra riksdagen, befinbes nu i det skick, att den icke mera kan repareras; att den måst tillslutas, då den hotat att instörta, hvarigenom gudstjensten tni i gymnasii-huset måste hållas. Så långede fran Hernösands stift utgående domkyrko-tunnor fortfara att t i 1 Igodokomma en främmande stiftskyrka, lärer nämnda stift icke lii I ligt v is kunna åläggas alt uppbygga en ny domkyrka. En dubbel och orättvis beskattning skulle derigenom uppkomma. Hernösands stad borde det väl rätteligen tillhöra att uppbygga och underhålla en egen stadskyrka, och staden lärer vara beredvillig dertill; men denna kyrka blefve blott af mindre storlek, samt afpassad efter stadens eget behof. Den blefve ingen stiftskyrka, men en dylik borde väl finnas i en stad, der en biskop och ett dom-capitel har sitt säte, med lika skäl sorn annorstädes är fallet. Att Hernösands stift åter må komma i åtnjutande af den domkyrko-spanmål, sorn blifvit ställd till ett främmande stifts disposition, synes vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Då vi efter slutad aftonvard sade hvarandra god natt, upprepade Friherrinnan ännu det Herr S. hädanefter så ofta han möjligen sjelf dertill funne sig hugad, och hvad tid som helst på dagen, ägde bestämdt tillträde till Friherrinnans rum: af hvilken vänlig tillåtelse han äfven tyckes vela begagna sig. På enahanda sätt, halva dessa sist forflutne dagar försvunnit. Friherrinnan är oändeligt glad och nöjd, och hvad kan jag väl högre önska. Men jag har nu så sysselsatt mig med det närvarande, så jag alldeles glömt, att orda något om Rosa, hvilken likväl hos mig lefver i ett stundeligt minne. Du kan väl tänka Emilia, att ingendera af oss njöt betydligt af hvilan, den på Liljedahl sist tillbragte natten. Rosa utgjöt, under oskuldens öppenhet, för mig hela sitt hjerta, deraf icke en skymt blef mig förborgad; hvad hon i R s närvaro på intet vilkor skulle haft mod att vidröra, afhandlades nu under nattens tysthet ganska frimodigt; hon avancerade i inbillningen till och med ända till brudkransen, hvaruppå R. under gårdagens afton fört hennes tanke, och hvilken, utan all fråga skulle komma att bestå af Murgrön. Hon hade så bestämdt införlifvat sig med idéen, att på hennes bröllopsdag nödvändigt en sådan borde pryda hennes hufvud, emedan så underbart, och liksom af en högre skickelse tillstäldt, just i samma ögonblick kransen af R. blifvit omnämnd, äfven Murgrönsranken till en dylik bildat sig kring hennes panna. "Tänk Mathilda", yttrade hon lifligt och huldt omfattande mitt lif, "om vi båda skulle lemna hvarann den fasta försäkran, att på vår bröllopsdag bära våra kransar, ovilkorligt af intet annat än Murgrön, kunde du ej lemna din Rosa detta löfte? säg?" Nu måste jag ordentligt skratta; "nå det var då ett curiöst påhitt kära Rosa, och hvarföre det?"
Besvärsoch Ekon.-Utskotlens Betänkande, l\':o 4. 5 öfverensstämmelse dermed i nåder meddela, hade utlåtanden öfver dessa frågor blifvit från vederbörande embetsmvndigheter infordrade samt Vetenskaps-akademien, som jemväl i ämnet blifvit hörd, den 19 Maj 1847 med underdånigt yttrande inkommit; och som Utskotten derjemte i Kongl. Civil-departementet erhållit den upplysning, att frågan om utfärdande af ny Fiskeri-stadga, sedan en af nyssnämnde utlåtande föranledd bearbetning af det uppgjorda förslaget nu blifvit verkställd, är beredd att Kongl. Maj:t till afgörande föredragas, samt Utskotten, vid sådant förhållande, anse ytterligare underdånig framställning i ämnet icke vara lämplig, hemställa Utskotten vördsamt: att herr Norins motion icke ma iill någon utgärd föranleda. Stockholm den 14 Mars 1851. Ack. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af de i 20 kap. 4 § Byggninga-balkcn och dertill hörande Författningar meddelade stadganden i fråga om de undersökningar, sorn böra föregå anläggande af husb eliofs mjöloch såg-qvarnar. Uti memorial, som från hedervärda Bonde-ståndet blifvit till Lag-utskottet remitteradt, har riksdags-fullmäktigen Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens Un anmärkt, att stadgandet derom, att den undersökning, som bör försiggå innan anläggning af vattenverk får ega rum, till utrönande huruvida genom vattnets uppdämning grannar komma att lida skada, skall af domhafvande och nämnd förrättas, vore för anläggare af husbehofs mjöloch såg-qvarnar onödigtvis betungande, enär en sådan g, Lagtamt Allm.