Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott se Styrelsen med kraftfull hand taga iniativet i de förbättringar, nationen ej kan undvara. Då D c n i Juli f. m. 4lJ Da kan nationen vara trygg, utan att behöfva frukta för de omogna försöken från ett eller annat håll och för de magtutvidgningar, sorn å ena eller andra sidan någon gång visa sig såsom följder af folkens sjelfvilliga rörelser, icke vårdade af en klok och frisinnad Styrelse. Jag ber Gud bevara mig från att upplefva den dag, då vår Styrelse af nationalviljans styrka och opinionens ström hänföres längre, än som tilläfventyrs kan vara nyttigt för mitt fädernesland, och just derföre begär jag, att Styrelsen måtte föreslå måttliga och sansade reformer, som tiden klafver och hvarefter folket längtar. Jag ger gerna rättvisa åt rådgifvarne. Jag bar hört, att man säger om deras kall, alt det är tungt; och jag undrar icke på, att detta säges synnerligen af dem, som ensamma får draga lasset. Man kan icke begära, att personer, på grafvens brädd och uppfostrade i en helt annan tid, kunna göra sig rätt intima med den nya tidens fordringar och göra sig reda för dess begrepp; men det åligger dem då att lemna rum åt andra, som mera följt med tiden och således bättre kunna fylla det vigtiga kallet. Men äfven af denuvar., till stor del åldriga rådgifvarne har man haft rätt att vänta sig åtminstone ett annat husliål Issy st em. Med förundran har man sett, huruledes det R. St:s Utsk., som har sig anförtrodd granskningen af statsräkenskaperna, varit nära att besluta en särskild hemställan, att man borde hos Regeringen anhålla om bättre hushållning med statens medel. Man har sett stora anslag begäras för en gång och derefter upphöjas till rang och värdighet af ständiga, för att Jemna rum åt nya extra, utan afseende på, om folkets skattebördor sådant medgifva. Man har sett öfver 3 millioner sådana extra anslag fordras vid denna riksdag, oansedt
Lego-Stadga, se Tjens tehjons-S t adga, Leipziger-Lånet, se Län. Lc Moine, llegeriiigs-Råd, och Tannström, KansliRud, Pensioner för dem, Remiss II; 478- 48o. 518- 524. S. U. Bet. IV: 242. Bes). Skrif. X: 213. Liubråkar och Linskäktor, se Qvarnar, frihet till anläggande deraf. S, U. Bet, IV: 44o. Bösl. IX: 197. 201, 217, Lotteriet, Nummer-, dess indragning, Remiss II: 438. 5o3. S. U. Bet, IV: 62.4. Mein, IV: lall. Besh IX: 4:5. Lumpsamlare, anstalter mot deras kringstrykande, Remiss II: 483. E. U. Bet. E U. et. VIII; 527. Skrif. X; 3l3, Lund, Rådstufvu-Rätt, dess åtgärd med intekning i Enkan Engströms gård, Just. Omb. Boratt. II; 323. Lunuitts, Stats Kommissaries Enka, Gratifikation för henne, se Frödelius. Lysning, efter förrymd Maka, se Maka. Lån, Rikets i Leipzig, K. M. Skrif. I: 36o. Skrif. X: 701. Lägersmål, ändring i 1778 ärs Förordning derom, Remiss II: 46g. L. U. Bet. VII; 76. Sei'sk. Utsk, Bet. VIII: 921. Länsmän, Löntillökning och Boställen för dem, Remiss II: 464. 472. S. U. Bet. IV: 153. Läro-Verk, Allmänna, medel till doras förbättring, Remiss II: 524. S. U. Bet. Skrif. X: 2S0. — se äfven Gymnasium och Skola.
– Åh! de’ va’ lögn! – sade bränn-Olle, som just nu tillkommit, och som i rent, godt bränvin dränkt allt sitt lilla förstånd, och nu bara gick omkring för att söka gräl, vore det än med sjelfvaste brudgummen, till hvilken vi veta att han dessutom aldrig hade rätt godt öga. – Det var kontanta lögnen att det smakar dig bra – fortfor han, vänd till Gunnar – utan du ä’ en satans kujon och backhare, och derför ä’ du rädder för båd’ spöken och gastar och tocket otyg, men se jag! jag deremot! – Ja, det passar dig visst att säga! – svarade Bengt skrattande. – Det är väl ingen af oss, herregålsfolk, som intet minns, när vi skulle gå opp då om qvällen på väpnareloftet och grefvekammaren, der borta i sö’rtornet. – Ack! hur var det! – sade Elin, hvars nyfikenhet blef uppstämd på det högsta af detta tal. – Åh jo, det ska’ jag tala om – hviskade henne Gunnar i örat – baraste Olle går sin väg, men det är ej värdt att rifva i ’et, så länge han står der, för han ä’ så smorder, att nu vet han ej stort hvad han säger. Gunnar svarade heller icke Olle, utan frågade Elin om hon varit öfver allt i detta gamla «trollnäste». – Nej bevars, visst intet – svarade Elin. – Jag har aldrig varit här mer än en gång förut, och då var jag bara der nere i pigstugan och köket. – Ack så roligt! – utropade Gunnar. – Då ska’ jag en dag följa med dig öfver allt, för ingen känner bättre än jag hvar smyg, hvar vinkel och vrå, för se! jag har så ofta fått gå öfver allt med mamsell Sara, då hon skulle haft något uträttadt, snickradt eller så. – Ja, gunnås – svarade Elin litet sorgligt – jag har minsann ej många da’r att huska med, för jag får väl lof att bege mig mina färde allrasist i öfvermorgon. – Ack! så ledsamt! – utropade ånyo Gunnar, och de unga vackra, nyss så glada och lifliga dragen i hans anlete sågo nu ut som en hel tragedi.
När de länge hade färdats, kommo de sent om en afton till en stor sjö. Långt ute i sjön var en ö, hvarpå syntes ett starkt sken, såsom af eld. Pojkarne stadnade vid stranden och betraktade det underliga skenet, samt dömde deraf, att derstädes måtte vara menniskor. Såsom det nu redan var mörkt, och bröderna icke visste hvar de skulle finna herberge om natten, öfverlade de sins emellan att taga en båt, som stod i vassen, och fara öfver till ön att låna hus. I sådan afsigt satte de sig i båten, och rodde öfver viken. När de nu kommo inemot ön blefvo de varse en liten stuga, som låg vid sjöstranden. Pojkarne gingo ditåt och märkte, att det fagra skenet, som lyste öfver nejden, kom ifrån en gyllene lykta, som stod vid husets dörr. På gården utanföre vandrade en stor bock med gyllene horn, vid hvilka voro fästade små klockor, som gåfvo en fager klang, när djuret rörde sig. Bröderna undrade mycket öfver allt detta, men aldra mest öfver gumman, som med sin dotter bodde i huset. Käringen var både gammal och led, men hon var präktigt klädd i en pels eller kappa, så konstigt virkad med gyllene trådar, att den blänkte likt klara guldet i hvarje fåll. Pojkarne kunde nu väl förstå, att de icke kommit till någon vanlig menniska, utan till ett Troll eller Sjö-rå. Efter någon öfverläggning gingo bröderna in, och sågo hvarest käringen stod vid eldstaden och rörde med en slef i en stor gryta, som kokade öfver ärilen. De framförde sitt ärende, och beddes få blifva der öfver natten. Men käringen svarade härtill nej, samt visade dem hän till en kungsgård, som låg på andra sidan om sjön. Vid hon nu talade, såg hon skarpt på den yngste pojken, der han stod och lät sina ögon snällt leka öfverallt i stugan. Käringen sporde: »hvad heter du min pilt?» Pojken svarade hurtigt: ’jag heter ~Pinkel~.’ Trollet sade:
• deraf 47,334 mankön och 50,916 qvinkön: men, enligt Tabell-kommissionens förslagsberäkning för år 1845, skulle folk hvarjemte mantals-längderne utvisa: år 1847: skattdragande skattfrie 55,871. 42,379 mängden vara något större, eller 100,410 personer. Af förutnämnde 98,250 ho 6,556 i städerne och 91,694 på landsbygden. Befolkningen har således på 25 år ökats med 17,484 personer, eller nära 22 procent, hvilket för år utgör 0,8S, således mindre än medeltalet af folkmängdens tillökning i hela Riket under samma tidrymd, på sätt inhemtus kan af Tabell-kommissionens sednasle sammandrag, der procenten räknas till 1,102. Rådfrågas åter nativitetsoch mortalitets-tabellerne, så visar sig, att de föddas antal i medeltal öfverstiger de dödas med 787 personer; men då nu tillökningen för desse 25 år endast utgör 700 personer om året, måste skillnaden, eller 87 personer, antagas hafva årligen afflyltat från länet. Dessa hafva hegifvit sig dels till det närbelägna Götheborg, der bättre arbetsförtjenst för den sträfsamme och ordentlige är att vinna, dels på utrikes sjöresor, derifrån de stundom alldeles icke, stundom först efter en längre tidrymd återvända, och dels lill Skåne, hvarest flere af allmogen om hösten de sednare åren, dock i mindre antal än förr, söka trösk-arbete, och några sedan qvarstanna. På landsbygden är befolkningen mycket olika fördelad, så att då i Fjäre fögderi mer än 3,500 invånare kunna räknas på qvadratrnilen, finnas i Laholms fögderi endast omkring 1,680. Slrandsocknarne i norra delen äro i allmänhet de tätast bebodde, men så snart flygsands-fälten börja vidtaga, minskas befolkningen utmed kusten.
Stats-Kontoret linner väl, lika med Revisorerne, att en längre fortsatt frihet från tjenstgöring skulle möjligen leda till de menliga följder, som af Revisorerne befarats; men då det, såsom anledning till denna anmälan, uppgifna förhållande är att anse såsom tillfälligt, och icke visadt är, att det längre än år 1845 fortfarit, samt styrkt blifvit, att hela lönen tillgodokommit den, som tjensten under tiden förrättat, lärer denna Revisorernes anmälan icke till någon åtgärd föranleda. §. 12. Den af Revisorerne häruti gjorda anmälan, att, på grund af Eders Kongl. Majrts nådiga Bref den 20 Februari 1845, 200 R:dr blifvit under det året, i anseende till bristande utrymme i Kronans hus, utbetalda till byres-ersättning för Tabell-Kommissionens arkiv, innefattar jemväl förklaring hvarföre utbetalningen ägt rum, eller att tillfälle saknats till inrymmande af arkivet i något Kronans hus. — 304 — §• 13. Hvad Revisorerne häruti yttrat, elier att de å staten för Öfver-Ståthållare-Embetet uppförda 8 R:dr för en skarprättare borde, lika med lönerna för öfriga skarprättare, öfverflyttas under fångvårds-anslaget, lärer komma att vid förestående stats-reglering iakttagas. §. 14. I anledning deraf, att, jemlikt särskilda Kongl. Bref, utgått af6:te hufvud-titelns förslags-anslag lill reseoch traktaments-penningar tillsammans 2,044 R:dr 17 sk. 4 rst. lill hemmansägare i Wermlands Län, för det att vid en bos Kommissions-Landtinätaren Laurell, år 1838, inträffad vådeld, handlingarne till de å hemmanen förrättade, men ej fastställda, skiften gått förlorade, och skiftena alltså måst omarbetas, hafva Revisorerne yttrat sig anse dessa utbetalningar icke hafva bordt drabba berörde anslag, utan extra utgiftsmedlen, helst den anvisade summan tilldelats såsom nådegåfva till lindring för hemmans-ägarne i den genom handiingarnes förstöring vållade förlusten.
Eun» nige män måtte tttfeö att reuiftoit od) omarbetning af betötbe författningar roerEjtälla. §. 53. Sp oö Kongl. 3Raj:t I) a frue 9Bi, unbet ben 3 inneroaranbe månab, i unbet» bånigf)Ct anl)ållit om utfätbanbe af ben förElating öfruet 2 mom. i 5 § af Kongl, fötotbningen om ©ocfnefiämmot i SciEet ben 29 SlugujEi 1843, att, bå hemman ät förmeblabt, röflrätt ruib ©ocfneflämma beräEna» efter förmeb» labé hemmantalet, utom ruth prefhual od) öfverläggning i fåbana ämnen, 9libéDagé»$8eflut 1851. 51 F>voartiIl, enligt färflfilda fraDganDett, bidrag af förfamlingarne utgöras efter oförmedlade hemmantalet; efter halhet röftberäfntng roid afgörandet af fådana frågor bör |Te. §• 54. §)}ed anledning af ftadgandet t 80 § 3cegertngö»gormen, hafrce före» haft åtjbilliga frågor rörande D^otertngSroerfet och dermed famtnanhang egande ämnen, famt derom till ^ongl.
Dä de, för värdering af Bruk med det mera dithörande, i nu gällande Författning meddelade föreskrifter icke äro nog tydliga och bestämda , samt af sådan orsak lära föranlcdt olika tillämpnin - Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o Sj. gar, hafva hithörande stadganden erhållit en ny redaction, hvarvid samma hufvudgrunder blifvit bibehållna och Utskottet bemödat sig att med klarhet och noggrannhet uttrycka, huru vid denna värdering bör tillgå, och torde Utskottet få hänvisa till sjelfva Förslaget, som härmed Rikets Höglofl. Ständers upplysta granskning underställes, i den förhoppning, att de förut öfverklagade olägenheter af Bruks mindre jemna, och följaktligen ofta orättvisa uppskattning, derigenom i det närmaste torde förekommas, samt att, på sådant sätt, den häraf i Calculen påräknade, något högre, Inkomst-summa äfven måtte utgå. Sorn, inom Utskottet, uppmärksamheten blifvit väckt å det opassande deruti, att Härads-skrifvare understundom länge fördröjer sin ankomst till Comitéerne, eller alldeles uteblifver, har Utskottet, till förekommande af sådant ofog, föreslå - Bevillnings-Ulskotlets Betänkande Nio 5y. 39 git det i Författningen intagna stadgande, huru dervid hör förfaras , så i afseende på Hä rads-skrifvarens ansvar, som Comiteernas åtskiljande. P«g^ ^7"
Detta arfvode hade under 11 års tid uppburits af t. f. Garnisonsläkaren vid fästningen Doktor P. G. Broman, sorn med vitsordadt nit uppfyllt alla till berörde befattning hörande åligganden; men då skansen, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga beslut, år 1855 upphörde att vara fästning, hvarvid alla öfrige derstädes anställde tjenstemän blifvit förflyttade på indragnings-stat, hade Broman, som icke kunnat af sådan förmån komma i åtnjutande, enär han icke innehade någon tjenst på stat, för all framtid gått miste om förberörda arfvode, hvilket, ehuru obetydligt, dock utgjort Bromans förnämsta och nästan enda bestämdt påräkneliga inkomst. Yid sådant förhållande och med åberopande hufvudsakligen af de ytterst torftiga och betryckta omständigheter, hvaruti Broman, som numera vore en till åren kommen man, jemte sin talrika familj blifvit på omförmälda sätt utan något sitt förvållande försatt, har motionären anhållit, att Doktor Broman måtte för sin återstående lifstid få sig tillagd en årlig pension af 75 R:dr, motsvarande den förlust af påräknad inkomst, som genom Dalarö fästnings upphörande blifvit honom tillskyndad. Yid sistförflutna riksmöte, då, såsom motionären jemväl antydt, framställning gjordes i enahanda syftning, som förevarande motion innehåller, hade Stats Bih. till B. St. Utskottet, enär den summa, som i omförmälda hänseende för Doktor Broman begärdes, utgjorde ett, på grund af kontrakt, utgående extra arfvode, samt Broman endast i 12 års tid bestridt läkarevården för den föga talrika garnisonen vid Dalarö fordna skans, hos Rikets Ständer afstyrkt samma framställning; — och har af enahanda skäl Utskottet äfven nu funnit sig förhindradt att lemna ifrågavarande motion sitt förord. 23:o.
mig deii gladjen, sh sltall jag intet f ö r s m ~ n a p&amp; rriin sids! » och 11 aii ' Unge h.ei: .i. Peder for e,j illa af sparsa~~iheteii, lic2stacle ej lattsiii.iiigt bort de hoi1.01~1 g i f ~ i a f ~ ~ ~. i i a ~ i i i ~. g som. ' ariie~ tlöden hiilclrecle 1i.oiloni infria,. Hsni ingaf goda löften, och. det tinnes iiitet skil. sott ' betvifla cle ord, som pi % Erik XIV: s hefa11.- niiig ristades pft 11.ans g ' ïaf~4rkcl: Nylitei: att strida var lians sed,: Da: striden var stai: .ltost var Iiaii med. : De sve~islre fijrde liaii troligen aii. Y&amp; Svaiieii varclt liaii en liijfvitsinaii .. Giicli liafver lim. offrrit siii s; jal. Pör Sverige fiil.1 lim. e Stoslbnho1.m som storstad. Några tankar och funderingar. Stockliolin börjar ögoiiskeiiligeii blifw en storstad. o. m. dt?, som gbtt hiii. flera år, i sleiitrinneii af ganila vaiiliga intressen ocil gamla anl liga viigar, och blott iippmiirl~saiiiinat ett och i~iinat nybygge, - när de liaiidelsevis känt arkitekten; t. o. iu. dessa inark;? det, nar de koniiiia iippfriskacle tillbaka efter soinmariitfiykteriia, till svenska skogar och kuster eller utlandsk botten. Alltj iiiiit tillviixa vidsträckta nya kvarter och gator; regelbundna till aiiliiggniiigen, eklektiska till stilen, karakterslösa till griige1i-i för d m, som ej lir öfvad iakttagare af lokaltyper.
Den myndighet, som staten i detta afseende tillvälfat sig och ännu behåller, är af sam - 412 Den 30 Mars. tua art, sorn när staten skulle sätta sig till doms deröfver, huruvida den enskilde skall ega rätt att gifta sig eller icke; men i det ena sorn i andra fallet torde hvar och en böra hafva rätt att handla efter eget godtfinnande. Jsg anhåller således om återremiss. Gr. af Ugglas, Ludvig: En talare har trott sig finna en besynnerlig motsägelse mellan de gamla och de nyare hagarne, rörande detta ämne, då nemi., enligt de förre, var förbudet att besitta mera jord än man kunde beså och bruka. Men detta kom sig af den helt olika utgångspunkten, som då var, att kronans inkomster icke måtte lida någon minskning. 1 sednare tider har man åter utgått derifrån, att ingen borde sitta på så litet jordstycke, att han icke derpå vore burgen, och detta var äfven till en viss grad nödvändigt, då på landet jorden var att betrakta som den nästan uteslutande källan leir inkomst. Då jag för min del emellertid anser den nuv:de författn. var ganska förnuftigt afvägd, vill jag till besvarande upptaga hvad Frih. Tersmeden deremot anmärkt och som eljest kunde hafva inflytande på It. o. Adis beslut. Ur Frihin har åberopat, att, till följe ai' den nya lagstiftningen, en mängd Dal-allmoge fått och verkställt stora arbeten i andra provinser. Jag hemställer dock, huruvida någonting kan mera tala emot en utsträckt jordafsöndring, än just detta exempel, nemi. att det redan gått derhän att inom en stor Svensk provins befolkningen icke kan finna sin föda af jorden, utan att den blifvit tvungen att söka sitt uppehälle på främmande orter. Man ser der det nakna praktiska resultatet.
Bara det att sedan man gått genom ändlös, mager barrskog, där renmossa och laf inte ens ger lingonriset lof att växa bara det, att då helt plötsligt stå midt i den grönaste yppighet är ju vidunderligt! Vill du höra mer? Det är ju länge sedan jag var där första gången, men sent går det ur minnet. Mellan mariga barrträn, där grå mossa växer utefter grenarne och hvarje susning är en vefylld suck efter näring, där trifves tungsinthet och ångest. I sådan skog sjunga ej fåglarne, och den heter: den grå skogen, fattigdomens skog. Man går där i skräck ensamheten och tystnaden är ej att lida längre. Då ljusnar det med ens omkring en, och bruset af vatten höres helt nära. Vägen börjar slutta brant, och djupt, nästan lodrätt där nedanför, flyter älfven i hvirflar och aggor. Den går fram mellan höga, skogsklädda stränder, där klungor af ljuslöfvade björkar glänsa mot den mörka barrgrönskan liksom unga skogsjungfrur i skira slöjor. Bärgskammar med mjuka, buktande linjer och bärgskammar, som djärft bryta sig i underliga former, synas där bakom och förtona sig långt, långt bortöfver i violett töcken, violett med rosa öfver och så blågrönt där ofvan. Och midt framför där vägen slutar ligger en grå bondgård alldeles ute vid åbackskanten. Uppför den brant stupande åbacken klättra höga, hvitstammiga björkar med riktigt sydländsk växtkraft, och högst uppe stå de som på vakt framför den gamla bondgården. De vilja rädda den ifrån att åka ut i strömmen där nedanför. Då solen silar sig ner mellan löfven, breder sig ett grönt skimmer öfver väggar och fönster, så att man inte märker, huru riktigt grått det i verkligheten är. Tätt intill gården sluta sig ängar och kornfält i saftig grönska och omramas af högväxt skog, som gå i ett med bärgåsen. Det är en kraftig djupgrön skog, som växt sig stark under ansträngningen att hinna uppför branterna. Så stilla där är och så vackert! Man hör blott det entoniga dånet från fallet, hvaraf endast röken synes och då och då pinglan af skällkon borta i beteshagen.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskrs förliden gårdag på bordet lagda utlåtm och memor.: Nro 458. i anledn. af Riksd.fullm. And. Danielssons motion om förändring i tiden, såväl för uppbördsstämmornas hållande, som för afgifvandet af redovisning öfver Kronans uppbörd; 96 Den 5 Maj. N:o i a nied n. af väckt fråga om förtydligande af R. Sfs und. skrifvelse, rör:de årligt anslag för lifgifvande af Svenskt diplomatarium; Piro 46°- angrde tiden för nästa revision af Stats-, Bancooch Riksg:s verkens räkenskaper och förvaltning; N:o 462. öfver anmärkn:r vid betänk. N:o 445 med förslag till en förändrad redaction af io3 § uti i83o års reglemente för Riksg.cont.; N:o 463. i anledn. af Hr Stuarts, Carl Gust., motion ang:de åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af Lillänget till RiksSfns prot. vid nästk. riksdag. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s förliden gårdag på bordet lagda memör. iN:o i36 med förslag till sammanjernnkn. af RiksSfns skiljaktiga beslut i anledn. af Utsk:s under N:o 117 afgifna utlåt. B. o. Åd. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. Hr. Rosenblad, Bernh.: Riksdagens annalkande slut gör, att jag icke vill yrka återremiss på BancoUtsk:s ifrågavar. memör., ehuru jag icke som lagenlig kan godkänna Utskrs förklaring öfver de frågor, som genom RiksSfns olika beslut skola hafva, förfallit eller icke.
Föredrogos, men lades, på flere ledamöters begäran, ånyo på bordet StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes första gången bordlagda utlåt:n och mern.: Den 15 Februari. 29 N:o 32, i anledn. af väckt motion om anslag af vin och byggnads-säd till Sofia Magdalena kyrka i Dalarne; N:o 33, i anledn. af väckt motion om gratification åt förre Landsfiskalen H. J. Laurell. N:o 34, i anledn. af väckt motion om Landshöfdinge-sätets i Götheborg och Bohus län förflyttande till Uddevalla; N:o 35, i anledn. af väckt motion om förhöjning i dag-traktamente m. m. för Gottlands Nalional-beväring; N:o .36, i anledn. af K. M:s nåd. propos. i fråga om ersättning till Handelsoch Sjöfarts-fonden för förskjutna medel till slafvarnes friköpande å St. Barthelemy; N:o 37, i anledn. af erhållen äterremiss å utlåt. N:o 23; N:o 38, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 13, ang:de medels anvisande till fortsättning af fästnings-byggnaderne vid Waxholm, Carlsten och Carlkrona under år 1851; N:o 39, i anledn. af erhållen äterremiss å utlåt. N:o 20, ang:de ett anslag till Askersunds kyrka; N:o 40, i anledn. af K.
Detta ordet utveckling är alltför obestämdt, och jagser i framtiden, att följden af att begagna söndagen lika med hvardagen blir den, att kyrkorna komma att stå öfvergifna. Utsk:t säger vidare, att en följd af jernbanornas icke begagnande skulle blifva, att en ej ringa del af befolkningen, i egenskap af forbönder eller skjutsande, tillbringade sin söndag på landsvägen. Jag befarar icke något sådant, och icke eller tror jag, att, då våra jernvägar komma i gång, någon hellre gör sin resa landsväg en söndag än han dertill begagnar måndagen eller lördagen, med stor tidsvinst. Slutligen säger Utsk:t, att det väntar det åsyftade höga ändamålet — sabbatens värdiga begående — ej genom lagar, utan såsom en frukt af en ytterligare fullkomnad religionsundervisning, och tillägger, såsom ytterligare skäl, att Utsk:t hyser den förhoppning, att berörde undervisning skall fördelaktigt inverka, 140 Den 14 Mere f. n» derest en början till aflijelpande af många anmärkta missförhållanden i presternas ställning till församlingen och till hvarandra inbördes kommer att vid detta riksmöte ske. Sådana skäl nyttjar man, när mau icke har några verkliga att anföra. Den siste talaren har så väl framställt nödvändigheten af sabbatens helighållande, att jag icke kan underlåta att med honom instämma, och jag vill tillägga, att just nu är tidpunkten inne, då man bör kraftigt ingripa i detta förhållande. Sker det icke nu, blir det för sent. Missbruk hafva redan i afs:de på jernvägarne visat sig; vi hafva t. o. m. hört petitioner färdiga att framläggas för Regeringen, till förekommande af missbruken utaf jernvägståg på söndagen. Fortfar allt i tilltagande, så är ofelbart, att hvarje ny station, som inrättas, blir en anledning för såväl stads-som landtbor att der samla sig för nöjen, som ingalunda kunna vara upbvggliga. Man har tält om deri utveckling, som skulle hindras derigenom, att jernvägarne icke begagnades om söndagarne.