Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes steg syntes mindre säkra, hennes hufvud mindre högburet, då hon, under fortfarande tystnad, vid hertigens sida gick uppför den trappa, som af Olof Sverkerson anvisats, och uppför hvilken hertigen genast började stiga, sedan han kastat en blick på fru Ebba, liksom han velat påminna henne om att medfölja. Under tystnad gick tåget framåt genom kyrkan, men när det inträdde i hvalfvet och hertigen befallte att kistan skulle öppnas, då framträdde Peder Stolpe och sade med sin vanliga rättframhet: ”Eders Furstliga nåde, de döda må man lemna i ro, vare sig vänner eller fiender.” ”Gamle herr Peder”, svarade fursten, ”sköt J edert takel och tyg mig till behag, som hittills, men låt mig råda för resten.” Efter en stund tillade Carl, som kanske ansåg nödigt att urskulda sitt tilltag: ”Hvad skullen J mena, om man här kunde hitta på medel att få flottan på litet bättre fötter, utan att behöfva betunga allmogen med nya pålagor? Hans Kunglig Majestät i Polen sänder oss väl föga något, och visserligen behöfva vi hafva flottan i godt skick till hans och rikets tjenst, på det han icke må behöfva hyra sig fremmande fartyg, om han behagar till sitt arfrike komma, om hvilket vi så ofta anhållit hos honom. Veten J väl, herr Peder, ofta gömmes gull i stoft och mull. Hafva icke mina sagesmän farit med munväder, så finnes i denna kista icke något lik, men väl en skatt.” Allt modigare hade fru Ebba rest sig opp under det fursten talade. Hon tycktes nu hafva återvunnit hela sin stolthet vid den beskyllning, hertigen uttalat, och med ödmjukhet i blick och hållning svarade hon: ”Ja, en skatt i sanning, ty häri gömmes ett hjerta, som var det ädlaste, trognaste och redligaste! Men denna skatt kan dock Eders Furstliga nåde icke vinna. Detta hjerta slår icke mer!”
Häröfver blefvo hennes systrar högeligen förundrade, och upphörde icke att forska och spörja, och prinsessan förtalde allting som det var. När de nu förnummo huru godt och präktigt hon hade i det stora slottet, blefvo de afundsjuka, att hon fått allting så mycket bättre än de sjelfva. De började så att granneligen ransaka, om hon ändock icke vore missnöjd med någonting. ’Nej,’ sade konunga-dottern, ’aldrig kan jag fyllest prisa min man, huru huld och god han är, och är det blott en enda ting som felar i min lycka.’ »Hvad är det? Hvad är det?» ropade begge systrarne på en gång. ’Jo,’ sade prinsessan, ’hvar natt när han kommer tillbaka, skiftar han sin hamn och blir en menniska, och tyckes mig tungt att jag aldrig får se honom, huru han rätteligen ser ut.’ Häruti instämde systrarne med en munn, och upphörde icke att beskärma sig öfver hunden, att han kunde hafva något doldt för sin hustru. Ja, huru de nu lockades med sin syster, väcktes omsider hennes nyfikenhet, så att hon glömde sin mans varning, och frågade om råd huru hon skulle få se honom, utan att han röjde det. »Åh,» sade den äldsta prinsessan, »ingenting är lättare än det. Här har du en liten lampa: den skall du gömma mycket, mycket väl. Sedan behöfver du bara stiga upp om natten, när din man sofver, och tända på lampan, så får du se honom i hans rätta skepnad.» Detta tycktes konunga-dottern vara ett godt råd; hon tog så lampan, gömde den i sin barm, och lofvade göra i allting såsom hennes systrar lärt henne. Som nu tiden var inne att prinsessorna skulle skiljas åt, vände den yngsta systern hem igen till det fagra slottet. Det gick så den dagen, liksom alla andra dagar. När nu ändteligen qvällen kom, och hunden gått till hvila, var prinsessan så eggad af sin nyfikenhet, att hon knappast förmådde vänta tills han hade insomnat, förrän hon steg sakta upp, tände sin lampa, och nalkades varligen, för att betrakta honom der han sof.
Dianas såsom betecknande det skydd konungen under sin mannaålder skall lemna oskulden och landtlifvets sysselsättningar, så är detta hardt nära omöjligt i fråga om Fjerde öppningen. Det eger intet sammanhang rum emellan dess innehåll, ålderdomen, och de deri uppträdande figurer. Ianus bestraffar dem, som förakta dygden och föra en lastfull lefnad; La felicité förespår i en sonnett konungen frögd och lycka; tvenne grufvudrängar och tvenne soldater tala om sina sysselsättningar samt huru de nu taga sig ut till hofs; Dieu Consus (rådsguden) ger tillkänna att han stiftat ett förbund emellan kärleken och La Raison (förnuftet), och La Raison upptager och vederlägger i ett långt och på sina ställen rätt qvickt tal alla de skäl, som gemenligen anföras mot kärleken, hvilket allt bekräftas af Le Jugement (omdömet), förnuftets bror; Bacchus med fyra bönder pröfvar drufvans safter och uppmanar att låta sig dem väl smaka; sist uppträda två satyrer, sjungande om sig sjelfva, sitt utseende och sin dans. Den stora balletten dansas af Mars, Apollo, Hercules med fyra dygder och fyra laster, och en af dygderna talar till kung Carls ära. Mot ballettens sammansättning kan sålunda väl vara ett och annat att anmärka, derest man verkligen skall räkna så noga med dessa balletter, hvilka dock icke hafva andra anspråk än att roa för ögonblicket; men då Hammarsköld finner, att ”den på ett ytterligt smicker syftande uppfinningen är låg,” så synes han glömma, att äfven de af honom så prisade Stjernhjelmska balletterna äro anlagda på ett temligen groft smicker, och han tyckes alldeles hafva förbisett, att bakom smickret ligger mången varning och lärdom dold. Då Lindsköld tillägger den unge konungen i en framtid vissa dygder, så innebär detta en uppmaning att just om dessa dygder beflita sig; och en ganska osminkad sanning ligger t. ex. i dessa ord: ”Det är wäl myckit wara Kung Och hafva kungatycke, War’ hög, war’ skön, war’ karsk och ung; Men uthan dygda-smycke
märgpudding, då ju sådana finnas i Tant Carolina. hvarje kokbok. Jag vill blott nämna en erfarenhet, som jag gjort. Jag tillagade denna pudding förr precis efter kokbokens föreskrift och Gardinlvätt. Satsen: 9 kannor vatden blef visserligen mycket god — men ehuru jag hackade märgen fint och noga ten, 2 matskedar ammoniak, 2 dito terpentin och 1 ffl såpa. Detta omborttog alla bemkärfvor, fans der dock vispas väl. Gardinerna hoptråcklas i nästan för hvarje gång en eller annan sådan qvar deri. Och hvad var natur4 delar oeh nedläggas i kärlet, hvarligare — om der nu också fans blott efter satsen slås öfver och får draga i 2 timmar. Vaskas sedan i ny såplöden enda — än att min man just skulle der och sist i rent vatten. Tråcklinråka få denna i sin mun. gen dragés först ut vid stärkningen. För att förekomma alla attentat mot Tanl Carolina. hans matsmältningsorgan, skär jag numera sönder märgen fint, skirar och silar den genom hårsikt, hvarefter den 1 smält tillstånd röres i äggoch brödblandningtn. Derigenom blifver den Nora. Fanny. D:r — d. Läkareråd. Anjovis beignet. Benfri an.jovis marineras med ättika samt nä gra minuter derefter i matolja och hackad persilja. Derpå doppas 4 å 5 st. uti mjölsmet, Ii varefter de stekas i flottyr. — Denna rätt till smörgåsbordet är mycket omtyckt af herrar. — Ab. — Bakning. Delikata små cakes. skalp, smör urvattnas och röres, hvarefter tillsättes 2 ägg-gulor, L / * skalp, socker, / qvaiter grädde, ^ skalp, potatesmjöl, några kardemummor samt en knifsudd hjorthornssalt. Derefier iröres hvetmjöl, tills degen bli fast, så att den kan bakas ut. Naggas mycket väl, och med. ett vinglas uttagas små kakor. Majo.] 2 a 3 Mjuk pepparkaka.
Herr Crusenstolpe: Det synes som man ville beskylla oss att vilja beröfva de omyndige all säkerhet för deras egendom. Det är likväl icke så; ty säkerheten af den tysta förmonsrätten är ingen, hvaremot vi söka bereda en bestämd säkerhet för de omyndiges penningar, der de utsättas. Herr Bråkenhjelm: Jag får till hvad jag förut anfört, vördsamt tillägga, att en af de värde ledamöter, som talat för de omyndige, är ansvarig redogörare vid ett Uppbördsverk, som har nära £ Million om händer, och en mängd utlåningar. Han har 88 Den 9 November t, m, häst varit i tillfälle att erfara, hvad inflytande stadgandet om de tysta förmånsrätterna haft på allmänna Crediten, och då han icke dessmindre yttrat sig på del salt han gjort, fastän han derigenom kan blifva embaraserad i sitt Embete, tvekar jag för min del ej, alt tillstyrka afslag å Utskottets Utlåtande. Herr Dalman„ Wilhelm Fredrik: Till svar å Herr von HartmansdorfFs yttrande anhåller jag få fästa uppmärksamheten vid Herr Berg von Lindes reservation. Jag vågar tro, att de deruti upptagne skäl äro så kraftiga, att de helt och hållet vederlägga den förmodan Herr von Hartmansdorff synes äga , att det beslut, som blifvit af LagUl.skoltet tillstyrkt, skulle laedera de omyndiges rätt, och strida emot den menniskokärlek, hvilken tillhör Ridderskapet och Adeln, liksom hvarje medborgare, att iakttaga. Jag tillstyrker derföre bifall till Herr Berg von Lindes reservation, emedan jag icke anser öfvergången böra vara så vidsträckt, som Lagutskottet tillstyrkt. Herr Printzenskjöld j, dxel: Jag har begärt ordet egenleligen med anledning af Herr Bråkenhjelms åberopande af en Corporation, som förvaltar en half Million, samt en redovisande Embetsman vid samma Corporation, hvilken Embelsmans auctorilet Herr Bråkenhjelm åberopat emot Lagförslaget. Jag
Jag vet att värdera det nit, som ex nobile officio åtagit sig, genom att utan lön vårda så väl Hypothekssom Privatsedel-banker; men tror det vara nyttigare att, genom en viss lämplig lön, försätta ledamöterna uti kategorien af embetsoch tjenstemän, uppå hvilka lagen alltid har sin fulla tillämplighet, när deraf behof göres, — en fråga som för närvarande kunde, uti en skicklig advokats händer, göras tvifvelaktig. Hypotheks-banken har då ett ypperligt tillfälle att genast emottaga och förränta de medel, samma direktion, uti dess egenskap af Pupill-kammare, har att utlåna och förränta. Det är ej att befara, att Iiypotheks-direktionens tid skulle omåttligen tagas i anspråk af göromålen, som Pupill-kammaren erfordra, då det är en lätt sak, att så ordna pupill-redogörelsen, att de inträffade på samma tider, som Hypotheks-direktionen i alla fall, skulle sammanträda. Vi ega för närvarande förmyndare kammare uti några större städer, men endast afsedda för vissa klasser af Borgerskapet — och deras förvaltning i Stockholm och Orebro har icke varit nöjaktig, ehuruväl ställde under resp. Borgmästare-embetens vård. — Adeln är i det stället hänvisad till Hofrätterne, såsom ett forum privilegiatum; men desse af ärender redan så öfverhopade domstolar kunna omöjligen upfylla skyldigheten att bevaka alla inom deras domvärjo förekommande kurateler. Mig vill det tyckas, som borde det uti en sak af så allmänt och vigtigt intresse ingen ståndsskillnad göras, men lemnar gerna full frihet åt en och hvar testator att afsäga sig Pupill-kammarens biträde; må han skylla sig sjelf, om hans, åt annan person lemnade, förtroende blir sviket. Den 19 November e. m. 25# Jag anhåller, i stöd af detta mitt anförande, det ville R. St:r underd. hos K. M. anhålla, det H. M. i Nåder, till nästkommande Riksmöte, läte af sakkunnige män ett förslag upgöras, till inrättande af ProvincialPupillKammare, och dervid nödiga reglementen och stadgar.
Men som det befanns, att genom de brukclige handqwar,larne skedde mycket underslef, och att mjöl. Tullen derigenom icke hade fbrskgit som skje kunde och Riksens nöd kräfde, sä faststälkes wid 1627 Ärs Riksdag, enligt 4:be punctcn uti Riksdags - Bcflutet af d. 24'.de Dcccmber samma Är, alt Presterskapet och gemene allmogen skulle erlägga en mark Swensk för hivall hjon, sou! öfwer sine rolf är kommit war, och hos dc>!> fanns, dock skulle de wara pligrige att dehu, tom betala Tullen för hwad mjöl de malandeS warde, lik - Den r.6 October. 423Z likmätigt den utfärdade Qwarntulls - Ordningen. — Och blef denna nya afgift kallad Mantals qwarntullspenningar. Utaf i6Zs Ärs Krono - Räkcnssaper har inhämtats, att Mantals qwarntnllspcnningarne dä utgätt med Tre mark, men genom hwad författning och när en sädan förökning ssekt, har icke kunnat utredas. Grunden härtill lärer dock fdrmodeligen warit den, att ester hwad Riksdags - Beslutet af den ls:de December l6sl uti första punkten innchäller, QwarnLullen är 16Z4 för nägre dä inwiknc mistbrukr skull, bllfwit provisionaliter till Kongl. Majus widare Förordning suspenderad. Wid i6<sL ärs Riksdag, enligt z:d)c punkten uti samma ärs Riksdags-Beslut, stadgades att Mantals-penningarne efter förra qvantitö ssulle derefter utgöras och Uppbäras och i hwart Landshöfdingedöme tvista Commistarier sbrordnas, som alla sä Manssom Qwins-pcrsoner, som worv öfwer is och under 6z
S< A. K. I anledning af flere vid sisth Riksdag anförde ”klagomål emot den ©jemnt fördelade kronobrefbärings-skyldigheten”, och, uppå Rikets Ständers då gjorda underd. framställning, täcktes E, K. M., genom Nådig Skrifvelse af den 4 December i83o, förordna, att kronobrefbäringen inom de Län, der den, enligt Författningarne, åligger hemmansegarne, skulle ega rum högst tvänne gånger i veckan, på de dagar E. K. M:s Befallninghafvande, efter vederbörandes hörande, derföre borde utsätta, så vida icke ärendets vigt och angelägenhet gjorde undanlag derifrån oundgängligen nödigt, såsom vid Durchmarcher, Kungseller Kronoskjutsningar, Skallgångar, Skogseldar och mera dylikt, i hvilka fall likväl innehållet af brefven borde af vederbörande Tjensteman, som desamma aflåtit, vid ansvar, såsom för tjenstefel, i korthet utanpå desamma anlgcknas; men som klagan äfven vid denna Riksdag blifvit förd öfver de olägenheter kronoBih. till R. St. Prot. 1834• to Sami. 1 Afd. jg i 38 Expeditions-Utskottels Förslag till und. Shrijvelst N-0 99" brefbärings-skyldigheten skall medföra, och Rikets Ständer hålla fort, att en betydlig lättnad i meranämnde onus kunde beredas genom en jemnare fördelning deraf på de hemman, som till brefbäring kunna förbindas och äro tjenlige; hafva Rikets Ständer, i likhet med senast församlade Ständer, ansett sig böra i underdånighet anhålla, det E. K. M. i Nåder läcktes anbefalla Dess Befallningshafvande i hvarje Län att, i enlighet med de i Kongl. Brefvet den 4 December i83o stadgade grunder, och efter socknarnas hörande i ämnet, reglering om kronobrefbäringen uppgöra. Rikets Ständer framhärda &c.
Frän Välloll. Borgare-Ständet. S. D. Fortsattes föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag, angående Kommunal-styrelser. Härvid förekom Förslag till Förordning om Landsting. § 1. Ståndet beslöt, alt Rikets Ständer skola hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att med pröfning af ifrågavarande förslag må anstå, till dess verkningarne af den vid denna riksdag antagne Bevillnings-förordning och de redan godkända förslagen, angående Kommunal-väsendet, hunnit visa sig. Och öfriga delar af ofvannämnde förslag. Ståndet beslöt, att vidare föredragning af berörda förslag nu icke kommer att ega rum. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskotlets Utlåtande Nio 185, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående dispositionen af medel, som influtit för skedd expropriering af jord från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna Kungsgården Noret. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 178, i anledning af väckta motioner om nedsättning i arfvodet för Landtmäteri-förrättningar. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande Nio 195, i anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel åt Kamereraren Carl Sandberg lör fortfarande vård och kompletterande af åtskilliga af honom gjorda samlingar i Kameral-väsendet. S. D. Prot.-Utdrag den 5 Oktober 1860. 801 S. D.
I afseende på sjelfva sättet för upställningen, har mot Ulsk:s förslag åtskilliga anmärkmr blifvit gjorda. Man har sålunda sagt bland annat, att valordningar borde på förhand varit bestämda. För min del tror jag icke att det varit så nödigt. Jag tror nemi., alt i grundlagen icke bör inflyta mer än hvad som nödvändigt är. I grundlagarna bör finnas allt som är af den djupt ingripande konstitutiva vigt, att det samma bör skyddas af de former, som för grundlags stiftande äro föreskrifne. Men att i grundlag intaga hvad som icke är af djupare vigt, har flera olägenheter med sig. Bland annat medför det 2:ne olägenheter, den ena, att genom den trögare formen för grundlagsförändringar, blir det också svårare att i dessa mindre konstitutivt vigtiga frågor följa med tidens fordringar och rätta dem efter de olika förhållanderna, och den andra, som är en vida större olägenhet, att dä dessa mindre vigliga frågor i alla fall emellanåt måste förändras, blir det sålunda nödvändigt att ofta lappa och ändra på grundlagen, hvarigenom Ständerna och nationen i allmänhet får en vana att icke betrakta grundlagsändringar såsom någon särdeles märkvärdig eller vigtig åtgärd, i st. f. alt såsom det är i Norrige, grundlagen 222 Den 27 Maj e. m. anses nästan såsom ett heligt ting, vid hvilket man icke utan nödtvång vill röra. Det finnes äfven ett annat skål hvarföre dessa Ståndens valordningar icke behöfva i grundlagen intagas, det nemi. att de f. n. icke finnas der för de tre första Stånden, och då förslaget afser att förbättra den nuvarande grundlagen, så har det äfven i detta afseende följt sin grundsats. Enl. nuvarande grundlag bestämmer nemi. R. o. Ad. med Konungens sanktion om Ridd.Ordn.; Stiftenas presterskap ordnar sina val utan någon sanktionsrätt för Konungen; hvarje stad bestämmer med Konungens sanktion sjelf sättet och formen för sina val; endast BondeSks valordning finnes i grundlagen inlagen, hvaremot förslaget innehåller det mera betryggande stadgandet att valordningarne för alla Stånden upgöras af Stånden med Konungens sanktion.
Jag hade inom Utsk. yttrat den åsigt, att motionen hade bordt röna ett annat öde än det ”att lemnäs utan vidare afseende”, till stöd för hvilken åsigt jag åberopat just de skäl, som Utsk. uptager pag. 18 i Betänk, nemi.: att rättigheten att vid alla instanser tvista om ett så obetydligt belopp, som helst, kan begagnas såsom ett tvångsmedel emot den fridälskande, emedan han heldre upoffrar en ringa penning, än blottställer sig för en långvarig rättegångs obehag, besvär och kostnader; att den, som drager en obetydlig sak frän instans lill instans, skäligen gör sig misstänkt att handla af andra motiver än rättskänslans; att blotta föreställningen derom, att ett sådant missbruk kan ega rum, minskar aktningen för lagen: samt att de fleste civiliserade länders lagar förbjuda sakers fullföljd i högre Rätt, så vida de ej angå ett belopp af någon betydenhet. Alla dessa skäl, säger jag, borde hafva talat för bifall till motionen och icke dess afstyrkande. Jag får vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. låter vid de öfriga Ståndens åtgöranden bero och lägger Betänk, till handlingarne. Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. med afseende på de i denna fråga af de öfrige RiksSt.-n redan fattade beslut, förgodt att lägga förevande Betänk, till handlingarne. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Utlåt. 93, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de uphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet, att utgöra dagsverken in natura till Kungsgårdar och andra Kronolägenheter. Usta punkten, ang:de de hemman, som hafva dagsverksskyldighet till Ridö Hofstall-äng, äfvensom dem, hvilka möjligen kunna i laglig ordning förklaras skyldige all dagsverken lill Kungs-Norrby f. d. Öfversle-Löjlnants boställe utgöra. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Hvad angår de öfriga för Lunds universitet begärda anslagen, får jag i afseende på emerili-lönerna åberopa hvad i samma fråga för Upsala universitet blifvit i underdånighet anfördt, samt i afseende på den föreslagna lönefyllnaden för en ny adjunktur i modern linguistik, att tillsättandet af denna lärare—beställning är beroende af en af Eders Kongl. Maj:t ännu icke afgjord fråga om indragning af en språkmäslare-befattning vid Lunds universitet, och slutligen yttra den underdånigaförmening, all de återstående dels möjligen kunna, såsom ej ytterst nödvändiga, uppskjutas, dels bestridas med det visserligen icke betydliga öfverskottet å universitetets egna tillgångar, hvartill kommer, att sådana mindre utgiftsposter som -löneför höjningar åt vaktmästare vid de särskilda institutionerna rn. m. företrädesvis torde böra tagas i betraktande vid uppgörandet af Akademiens egen stat, hvarföre jag icke anser mig nu böra tillstyrka att någon framställning i dessa hänseenden lill Rikets Ständer af Eders Kongl. Majit i nåder må beslutas. Med afseende på hvad sålunda förekommit, tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer beviljandet för Lunds universitet af följande nya anslag, nemligen: För Bibliotheket Ridr 2,800: — „ Kemiska institutionen „ 800: — „ en ny profession i Medicinska fakulteten , 4,500: -— Till löneförbättring åt Förste Amanuensen vid Bibliotheket med 900 och åt den andre med 550 R:dr JJ 1,450: — „ löneförhöjning åt läraren i gymnastik och fäktkonst )) 250: — >! !5 „ Kapellmästaren 100: — » J 7 „
(Lag-Utsk:s Bet. N:o 126v. S. A. K. Då uti Kongl. Förordningen den 24 April 1754 stadgadt blifvit, bland annat, att den part, som sökt att Kongl. Maj:t må pröfva Hof-Bätls Dom eller Utslag, bör, inom viss tid efter det han Hof-Rättens tillstånd erhållit, gifva in penningar till lösen för handlingarne, men derjemte, genom Kongl. Brefvet den 31 Januari 1777, jemfördt med Kongl. Förordningen den 12 November 1766, är vordet i Nåder förklarad!, att det ej vore nödigt, alt acten afskrifves vid revisionssökande, utan borde densamma till Kongl. Maj:t insändas, sedan parten derför efter taxa lösen erlagt, hafva Rikets Ständer, med fästad uppmärksamhet å sistberörda förhållande, eller att nämnda handlingar numera icke skola i Hof-Rätten afskrifvas, utan böra i hufvudskrift till Konungen insändas, ansett det ej heller vara billigt, att lösen för samma handlingar hos Hof-Rätten af revisionssökanden erlägges; och hafva Rikets Ständer alltså funnit skäligt, för sin del, besluta, att stadgandet i Kongl. Förordningen den 24 April 1754, att den part, som sökt att Kongl. Majit må pröfva Hof-Rätts dom eller utslag, bör, inom fjorton dagar efter det han Hof-Rättens tillstånd erhållit, gifva in penningar till lösen för handlingarne, upphört att vara gällande. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 Maj 1845, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a3 Maj |845. Preste-Ståndet den 23 Borgare-Ståndet den 23 Bonde-Ståndet den 24 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om befrielse för revisionssökande parter från skyldigheten att till Hof-Rätt ingifva stämpladt papper till handlingarne i saken.
För åren 1758 med 1859, enligt Arméens Herrar Fullmäktiges j protokoll den 27 Februari 1857 och utredningen af den 12 | September 1861, Fortsättning för år 1860\ it Statsanslag och kreditiv Ränta, å 5 %, å det från Wadstena Krigsmanshus-kassa aflemnade | kapital Kassans utgifter: Pensioner, efter afdrag af besparade 12,873: 75, ! Summa statsbidrag. R:dr 58 öre, utöfver erhållna statsbidragen, 8,674,726 R:dr 29 öre, lärer statsverket af nämnde förmögenhet ej anses äga större belopp än berörda kapital, 205,307 R:dr 73 öre, men delägarne i Kassan återstoden, 3,542,486 R:dr 65 öre. Uti denna utredning är hvad å det kreditiv af 150,000 R:dr, men vid sednaste riksdag nedsatt till 100,000 K:dr, som af Rikets högloft Ständer för 1857 och följande år anvisats till fgllnads-pensioner åt Arméens Befäl, för åren 1858 med 1860 blifvit användt med 122,912 R:dr 22 öre, icke inbegripet. Stockholm af Kongl. Årméens Pensions-kassas Revisionsoch Bokhållare-kontor den 1! L. Lidbäck. _ 99 - Transport: 52,712: 20. Afoch tillträdesafgifter 25,500: — Inskrifningspenningar 300; — Årliga afgifter 2,086: 93. Centonal medel 9,000: — Pensionsafgifter " . 20,352: 86. — Nådår eller begrafningshjelp 2,580: — Lönebesparingar 1: 70. Utgifter: Pensioner till Flottans embetsoch tjenstemän 75,533: 73. Dito till dito gemenskap 21,870: 13. Löner till embetsoch tjenstemän 9,000: