Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mankön 7,475 » » Qvinkön 9,85517000 * 9 i. 163 Mantalsfrie, å landet: Mankön 36,057 » » Qvinkön 37,798 73 ojp » i städerne: Mankön 5,277 * » Qvinkön 5,318 ene 6 Enligt föregående feraårs-berättelser utgjorde Länets hela folkmängd: Jemförelsen häraf utvisar, att folkmängden, som under de nästföregående 10 åren ökat sig med 16,575, åren 1847—1850 vunnit en ytterligare tillväxt af ej mindre än 8,438, och att folkökningen under hela den period, som förflutit sedan år 1822, i det närmaste motsvarar 37 procent, eller i medeltal för år räknadt 1,31. Härvid bör dock anmärkas, att städernes andel i denna tillökning procentvis utgör föga mer än hälften mot landets. Ar 1822 utgjorde nemligen städernes folkmängd tillsammans 22,251, som under åren till och med 1850 ökats med endast 5,674, eller i medeltal för året knappt fir procent å förstnämnde års folknummer, hvaremot landets folkmängd, som år 1822 utgjorde 108,376, men 1850 uppgick till 150,688, visar i medeltal lör året en tillväxt af något öfver 1^ procent. Den tillökning af folkmängden, som ägt rum under hela sist omförmälde lid rymd för Länet samfäldt, öfverstiger något medeltalet af folkmängdens tillökning i hela riket under lika tidrymd, efter den beräkning, som Tabell-kommissionens sednast offentliggjorda sammandrag föranleder. Hvad folkets bildning angår, förklarar jag utan tvekan, att den inom detta Län är i framskridande. Det lider ej heller något tvifvel, att ju delta framskridande i ännu märkligare mån skall uppenbara sig, sedan verkningarne af den förbättrade folkundervisningen hunnit mogna och det uppväxande slägtet efterhand ingått i det borgerliga lifvet.
Från Hågvordiga Pr est-Ståndet,. S. D. Gillade Prest-Ståndet Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 3 39 ) angående serskilt arfvode åt Expediditions-Utskottets Sekreterare för besörjande utaf Tryckningen af Bihanget; N:o 34°) angående Gratification åt Herr StatsCommissatien Frödelius jemte aflidne StatsCommissarien Lunnii Enka; Banko-Utskottets betänkande N:o 75, i frågan om antagande af Götha CanalBolags Actier, såsom Hypothek för Lån i Banko Diskont-Verket och vid omsättning af de i Götha Canal-Diskont derå Upptagne Ijån; samt Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande N:o 341) öfver anmärkningar vid förenade Utf skottens förslag till Reglemente för Riksens Ständers Eullmägtige i RiksgäldsCoutoiret, i afseende på utredningen af Götha Canal Bolags, Malmö och Götheborgs Di* skon t-Verk. Prot. IJulr. d. 8 Jttlii 1818* 767 S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-. Utskottets pä bordet hvilande Betänkande N:o 338, om slutliga bestämrnandet af Ståndsoell Utskotts - Cansliernes aflöning, instämde Prest', Ståndet till alla delar uti Hedervärda BondeStåndets igenom Protokolls Utdrag af nästl. gårdag raeddeld© beslut, att, på satt Hans Excellen» ce Herr Grefven och Uandtmavskalken samt Her* rar Talman under den 30 nästl.
Diskontverket ingått, endast kunnat tillvägabringus derigenom, att hans hustru, för bibehållande af mannens personliga frihet, under 12 års tid afstålt en henne enskildt tillhörig lifstidsränta, anser Utskottet, med fästadt afseende jemväl å det vitsord om Petterssons medellöshet, som blifvit ansökningen bilogadt, sig böra hemställa, att återstående öfverräntan å ifrågavarande lån må få afskrifvas, under det vilkor, som derför blifvit af Diskont-Direktionen föreslaget. Stockholm den 1 September 1854. ' M 57. Utlåtande, i anledning af f. d. Bokhållaren S. O. Billmanssons ansökning alt åter varda insatt uti befattningen af förste Bokhållare vid Tumba Bruk, eller ock fä uppbara ett årligt belopp, motsvarande de med nämnde tjenst förenade löneförmåner. Uti en till Utskottet ingifven skrift, har f. d. förste Bokhållaren vid Tumba pappersbruk S. O. Billmansson, under åberopande af innehållet i en bilagd tryckt promemoria, anhållit, att han, som, enligt Banko-Fullmäktiges beslut den 14 Juli 1853, blifvit från berörde tjenst entledigad, med föreläggande att den 1 påföljde November från Bruket afflytta, måtte antingen varda i tjensten åter insatt, eller ock, om sådant icke genast läte sig göra, få uppbära beloppet af de inkomster, Billmansson vid Tumba åtnjöt, intilldess han kunde blifva med motsvarande löneförmåner derstädes anställd.
Till hvad Herr Grefve Gyllenborg så grundligt och väl anfört, anhåller jag vördnadsfullt att få tillägga några ord. 80. §. RegeringsFormen bjuder uttryckeligen, att Roteringsgrunderne icke få rubbas annorledes, än genom Konungs och Ständers gemensamma Beslut. Nu känna v: alla , att grunderne för Skånska Extra Roteringen blefvo, vid 1809 å rs Riksdag « stadgade af Konung och Ständer gemensamt, hvarvid den hufvudsakligaste just bestod deri, att Roteringen var blott Den 4 Maji, e. m. Ii3 blott periodisk, icke permanent. Och i förevarande ämne blir således första frågan: haf va dessa grunder sedermera blifvit rubbade, eller icke? och i förra fallet, blir den andra frågan: har denna rubbning tillkommit genom Konungs Och Ständers gemensamma beslut, eller icke? emedan, om rubbningen tillkommit ensamt genom executiva Magtens Beslut, utan deltagande af Lagstiftande Magten ■, sä är rubbningen tillkommen på ett sätt, sorn rakt strider emot Regeringsformen, och deri Ständei?-: na alltså äga rätt att begära och få ändring. Dessa frågor äro de, som egentligen göra ämnet till Riksdagsämne; men dem har Utskottet alldeles icke upptagit ; och det äf för att få dem utredde och besvarade, som jag begär Återremiss af Betänkandet. Om förhållandet varit sådant, att några enskildte Riksdagsmän, vid tyta års Riksdag, utan att hafva i någon måtto legitimerat sig såsom Ombud för de öfrige Roterande, företagit sig att, med deras klagan öfver olikhet i Roteringsbeskattningen, föreslå en sådan förändring i grunder, att den Rotering, sorn blott var periodisk, skulle förvandlas till permanent; så kunde desse Riksdagsmans företag icke verka på de andra Roterandes rätt att förblifva bibehållna v;d Konungens och Stärtdernes gemensamma Beslut, emedan hvad man icke, hvarken sjelf eller genom Ombud, afstått, det kan man icke heller lagligen fråntagas. Då RiksdagsFullmägtigarne icke hade, j sina postulater , af de extra Roterande sig uppdragit, att begära en sådan Ridd, 0. Ad. Prot. VI. B. II.
Hår kan således ej bli fråga derom, alt låntagarne skulle blifva tryckte af remisslage, så mycket mindre, som Utskottets förslag innehåller, att detta skulle betalas af RiksgäldsContoret. Deremot har Herr Iliam upplyst, alt om den här åsyftade välviljan för låntagarne icke medgifves, skall all fördel af de mindre lånen försvinna, och litet eller intet gagn deraf vinnas. Jag tillstyrker derföre för min del bifall till Ulskottets förslag, men skall ej envisas dermed ända lill att yrka votering, ty jag hoppas, att BondeStåndet inser nyttan deraf för sig. Friherre Sprengtporten: Sedan Rid derskapet och Adeln redan som grundsats antagit, att Konungens Befallningshafvande ej bör befatta sig med lånebandlingarnes öfversändande till RiksgäldsContoret, förmodar jag att samma grundsats bör tillämpas i afseende på lånens inbetalning, och jag vill således ej bestrida den föreslagne förändringen i redactionen af ifrågavarande punkt. Jag bör likväl förklara, att Utskottets förslag afser, så väl mindre låntagares fördel, som en deraf följande mera noggrann inbetalning, hvarigenom på indirect väg Konungens Befallningshafvande äfven besparas besväret af medlens utsökning. Den 5 Mars f. rn. 3 o g Herr Biben: Här linr blifvit yttrad t, att det vanligen icke är enskilde personer tillåtet, att correspondera direcle med de publika penningeverken, och detta är sannt, ehuru jag icke kan uppgifva den Författning, som derför ligger till grund; men förmodligen igenfmnes orsaken lili det allmänna stadgandet, att alla inbetalningar till publika cassör skola ske genom deposition i Banken. Emedlertid är ingenting i verlden lättare, än att anbefalla RiksgäldsContoret emottaga Bankosedlar i stället förBanco-Attester. Detta måste också hafva varit Utskottets mening då det tillåtit medlens insättning i LandtRänterierne; ty derifrån kunde naturligtvis inga BancoÅltester komma till Riksgälds-Contoret.
Sedan Hans Lxctllence Herr Grefven och Landt Marskalken härefter föreställt, huruledes, genom uppläsningen af det sistnämnda Betänkandet från GocstitutionsUtskottet, vore »9° Den 8 Maj. utrönt, att de af Kongl. Maj:t vid 1312 årä Riksdag föreslagna och af ConstitutionsUt* skottet då tillstyrkta tilläggningar i 41 $. af Svenska RegeringsFormen skulle, Om de antogos, utgöra det enda constitutionella hinder för godkännande af 39, 40, 41, 42 och 43 §. $. af Norriges Grundlag, föreslog Herr LandtMarskalken, att,till undanrödjande häraf, eller åtmindstone till bestämmande af ett klart sakernas skick, frågan oin berörde 41 §. nu måtte till afgörande företagas, och lät Herr LandtMarskalken, i sådant afseende, uppläsa: l:o den 41 §. af RegeringsFormen den 6 Juni 1809; 2:0 det ifrån 1812 års Riksdag hvilande förslaget till omarbetning derutaf; 5:o den delen af Consti* tutionsUtskottets, på bordet liggande, Be. tänkande öfver de hvilande Grundlagsfrågorna, som angick samma och 4:o Kongl. Maj:ts, den 6" Maj ankomne och på bordet lagde Nådiga Skrifvelse af den 3:dje nästföregående, innefattande hufvudsakligen den förklaring, att, då Kongl. Maj:t förnämligast haft för afsigt att vinna ett nytt Stadgande för Konungs myndighetsålder, ville Kongl. Maj:t ej yrk.a antagandet af de öfriga stadganden i 41 $. af ConstitutionsUtskottets Betänkande af den i4 Aug. 1812. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde derefter särskildt följande 2:ne Propositioner, nemligen: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att Konungs myndighetsålder utsättes tili 18 år? och Den 8 Maj. 191 Bifaller Ridderskapet och Adeln, att 41 f.
På det sätt, som för omröstning inom Riksförsamlingen är i all mänhet stadgadt, röste samtlige ledamöterne, man för man, öppet, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens ledamöter? Besvaras denna fråga enhälligt eller af de flesta med Nej, blifve då Högsta Domstolens samtlige ledamöter bibehållne. Äro lika många Ja och Nej, eller hafva flere besvarat frågan med Ja, uppgifve hvar och en af Nämnden de färre eller flere, dock högst trenne, ledamöter af Högsta Domstolen, hvilka han anser böra entledigas. Den eller de, som af minst Trettiotvå sålunda blifvit uppgifne, anses från Riksförsamlingens förtroende uteslutne och blifve af Konungen, hös hvilken Riksförsamlingen derom skall anmälan göra halfva beloppet. Ej må Riksförsamlingen ingå — förefalla. R. F. §. 104. §. 124. Finner Constitut iöns -Utskottet, under den granskning af r. p §. 106, Pro-tocollj som detsamma, enligt 65 tillhör, att någon StatsJfr. R. O. §. Rådets — - inför Riks-Rätten, 29, mom. 2. | Riks-Rätt, hvarom denna $. stadgar, vare sammansatt på sätt, som i 121 §. säges, dock så, att i stallet för Stats-Råd, Jusiitise-Råd der säte taga och gånge föröfrigt sokn i 120 och 121 säges. Sådan Riks-Rätt döme efter allmän lag och den Ansvarighetslag, hvilken för detta ändamål blifvit utaf Konungen och Svenska folkets representanter antagen. Skulle Conslitiitions-Utskottet — —• tillkännagifva för p. p_ c_ jo7> Riksförsamlingen, hvilken, om den finnér Rikets väl det krafmom. 1, Jfr. Frågor af den art, som nästföregående två omförp p ^ mäla, kunna i Riksförsamlingen väckas, sä väl af enskild ledamoni. 2. mot som af andra Utskott än Constitutions-Ulskottet, men icke afgöras förr, än sistnämnda Utskott deröfver blifvit hörd t.
Att Ekon.-Utsk:t icke inkommit med sitt Betänk, förr, än nära ett år efter det remissen dit afgått, är en sak, som hade mot nämnde Utsk. kunnat anmärkas. Det var åtskilliga omständigheter vid den tiden, som lämpade sig att icke undanrödja all anledning till misstanka om hvad som föranledt Utsk:ts förfarande. Det sätt, hvarpå förslaget sedermera framdrefs, hade ock sin ganska märkvärdiga sida, hvilket jag tror att de af Ståndets ledamöter, som då voro här närv:de, nogsamt torde erinra sig. Det är i allmänhet en olämplig sak att framkasta insinuationer, men mig synes att man åtminstone icke bör framkasta sådana mot personer, som med ärendet icke halt något att skaffa. Hvad angår förev:de fråga, har jag icke något emot en sådan skrifvelse, sorn den, hvilken Gr. Sparre föreslagit; men skulle önska att deri intoges den bestämmelse, som i nu föredragna punkt alhandlas, nemi. att burskap icke bör utgöra något oundgängligt vilkor för rättighet att idka handel. Den framställning en värd talare gjort derom, alt hemställan borde göras om borttagande af alla inskränkande föreskrifter i nuv:de handelsordning, torde gå väl långt. När vi komma längre fram, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att åt - 190 Den 13 Jani f. m. skilligt kan i detta hänseende vara att erinra, jemväl mot den framställning, Ulsk:t gjort. Frih. Gederström: Då jag anser det vara särdeles önskligt, att diskussionen, i stället att beröra behandlingen af ärendena under föreg:de riksdag, kommer att hålla sig till frågan för dagen, får jag, till följe af R. o. Ad:s beslut att punktvis föredraga detta Betänk., vördsamt hemställa, huruvida Gr. Hamiltons förslag nu kan komma under ompröfning, utan först vid mom. 2, der det säges hvilka personer, som ega rättighet att idka handel. Att för öfrigt tiden är inne, då burskap bör försvinna, anser jag så mycket mer uppenbart, som äfven ledamöter, hvilka tillförene motsatt sig ett sådant steg, nu gjort hemställan derom.
R:dr, att, med afdrag af de 73,000 R:dr, som för år 1831 redan blifvit beviljade, med 73,000 R:dr under hvartdera af åren 1832 och 1833 från Riksgäldskontoret utgå, att af Kongl. Majit efter omständigheterna fördelas.» Resultatet af omröstningen har varit 62 Ja och 37 Nej; och då Ja således vunnit, hafva Rikets Ständer för fortsättande af fästningsarbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona anvisat för innevarande år, utöfver de af Rikets nu församlade Ständer för berörde ändamål redan beviljade 73,000 R:dr, ytterligare 30,000 R:dr samt för hvartdera af nästkommande två år 103,000 R:dr, att af Kongl, Majit efter omständigheterna fördelas. 8:de Voteringen (enligt 7:de punkten i mern. Jtä 261). »Den, som bifaller ett anslag af 600,000 R:dr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1831, 1852 och 1853 från Riksgäldskontoret utgå, för att användas till kompletterande af förråderna samt de skepp och fartyg, hvilka Kongl. Majit anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståndsättande oundgänglige mindre arbeten», voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, »hafva Rikets Ständer beviljat 500,000 R:dr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853 från Riksgäldskontoret utgå, för att användas till kompletterande af förråderna, samt de skepp och fartyg, hvilka Kongl. Majit anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståndsättande oundgänglige mindre arbeten.»
Denna Utsk:s framställning har icke blifvit motsagd eller vederlagd, och torde derföre böra tagas i betraktande vid frågans afgörande. Hr Tham, Sebastian Mathias: Hufvudsakligen instämmer jag i hvad förut blifvit yttrad t, men den siste värde talarens framställning har uppkallat mig att afgifva ett svar. Visst är det sanni, attoni man sammanräknar båda låncsummorna, hvilka blifvit lemnade tinder olika villkor, så uppgår räntan icke öfver 4 proc. ; men här är meningen all bereda en lindring, så att för del sednare lånet af 83,ooo r:dr, likasom förhållandet är med vanliga bancolan, ej må fordras mer än 4 proc. ränta och i proc. capital-afbetalning, och jag anser att någon högre betalningsskyldighet ej bör bestämmas, då jag af calculer, som jag haft tillfälle att granska, sett alt staden, om icke någon lindring nu beviljades, skulle komma att årligen betala öfver 35,ooo r:dr. Jag hemställer, oin det kan vara möjligt för en sådan stad, sorn endast lärer hafva i8(5 borgare. Jag instämmer med Hr af Dalström, och yrkar att BorgareStrs inbjudning må antagas. Hr af Dalström: Jag vill blott taga mig friheten ali nämna några ord i afseende på hvad en värd talare anfört, alt då man sammanslår båda lånesummorna, ränlorne Den a6 September. icke uppgå till mera än 4 proc. Jag kan visserligen icke motsäga denna i StatsUtsk:s betänk, förekommande uppgift, men jag får likväl dervid erini’a, att af dessa lån det ena utgick 5 år före det andra; att följaktligen det är olika personer, som kommit i åtnjutande af lånen; samt att, ehuru visserligen sammanräknade räntebeloppet för bela staden utgör 4 proc., räntan likväl af somliga individer måste betalas med 5 proc., då deremot andre betala 3 proc. Således, då bär är fråga om lindi ing för stadens innevånare och icke om det abstracta begreppet staden, skulle jag tro det vara nödvändigt, alt man faster sig icke vid räntans tolal-belopp, ulan vid den ränta hvarje individ kommer att erlägga.
»Kom in och sitt ner här under tältet,» sade hon, »och jag skall säga dig allt du vill veta. Jag förstår väl, att det ej båtar till något att dölja sanningen för dig » Så började hon berätta för honom. »Redan hade det börjat lida mot slutet af sommaren,» sade hon. »Redan hade orrens muntra ungar fått starka pennor i den klufna stjärten och styfhet i de runda vingarna, redan hade de börjat att med snabba, bullersamma vingslag fladdra kring i furuskogens grennät. Då hade Sveakonungen en morgon kommit ridande öfver slätten. Han hade vändt åter från en lyckad jakt. Vid sadelknappen hade det hängt en gammal orrtupp, svartglänsande och blåsvart, en bister herre, röd i ögonbrynen samt fyra af hans oförfarna ungar, hvilka ännu i sin ringhet buro spräcklig klädnad. Och kungen hade varit mycket stolt. Han tänkte på att det ej ofta hände, att man med falk och hök gjorde en bättre jakt än denna på en morgon.» Men nu skulle Hjalte veta, att denna morgon hade prinsessan Ingegerd stått med sina tärnor i borgaled och väntat kungen. Och bland tärnorna hade det funnits en, som nämndes Astrid, hvilken likaväl som Ingegerd var en dotter till Sveakungen, ehuru född af en ofri moder och därför hållen som en träl. Och denna unga tärna hade stått där och visat sin syster hur svalorna flockade sig ute öfver fälten och valde sig ledare för den långa flykten. Hon påminde henne om att sommaren nu höll på att fly, denna sommar, som hade bort skåda Ingegerds bröllop och eggade henne att fråga kungen hvarför hon ej fått resa till kung Olaf. Ty Astrid hade velat göra denna resa med sin syster. Hon tänkte, att hon skulle vara glad alla dagar, blott hon en gång finge skåda Olaf Haraldson. Men då Sveakungen hade fått se prinsessan hade han ridit emot henne. ’Se, Ingegerd,’ hade han sagt, ’här hänga fem orrar vid sadelknappen. På denna enda morgon har jag fällt fem orrar. Hvem tror du kan yfvas af en bättre lycka? Har du någonsin hört att en konung gjort en bättre jakt?’
Ståndet vid Utskottets redan meddelade utredning och yttrande i ämnet må täckas desto hellre låta bero, som, enligt från de öfriga Riksstånden ankomna Protocolls-utdrag, det omförmälda memorialet blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gilladt samt hos Preste-Ståndet lagdt till handlingarne. Till följd af hvad vid återremissen blifvit inom Bonde-Ståndet anfördt, får imellertid Utskottet upplysa : att Kongl. Majits Befallningsbafvandes i Westerås rörande de gjorda arrende-anbuden under den 26 Februari detta år till Kammar-Collegium afgifna yttrande blifvit af bemälde Collegium jemte dess eget utlåtande af den 4 Mars till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnadt, med anhållan alt med första möjliga få emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, på det något binder för lågenheternas tillträdande vid Midfasta icke måtte ega rum, — att samme Kongl. Majits Befallningsbafvandes serskilda underdåniga skrifvelse af den 9 Mars, angående Anders Erssons arrende-anbud, icke till Kongl. Majit inkommit förrän den 11 i samma månad, eller 4 dagar efter, sedan målet blifvit af Kongl. Majit i Nåder afgjordt, — samt slutligen att Utskottets beslut i afseende på Riksdagsfullmägtigen Carl Erssons anmärkning, efter ärendets fullständiga föredragning, fattats enhälligt af Utskottets dervid närvarande 23 ledamöter. Stockholm den 16 December 1844. Bih. lill R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Jun. 1845, kl. 12 midd. Memorial till Riksens Ständer_, angående ett tillägg i 4< $■ Riksdagsordningen.
Förordningen den 21 Februari 1789 blifvit egaren tillerkänd, samt tillämpningen af lagrummet, jemväl i afseende på kronohemman, längesedan kommit ur bruk. vid hvilka förhållanden detsamma icke heller bör qvarstå, Utskottet anser sig hafva fullt skäl att vördsamligen tillstyrka, det Rikets Ständer för sin del måtte besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom förklaras, att 7:de Kap. Byggningabalken upphört att vara gällande. Stockholm den 27 Januari 1860. STOCKHOLM, tryckt kos A. L. NORMAN, 1860. Sammansatta l.agsamt Allm. bcsvoch El 1 H:o C». Arik. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 18150, kl. 7 & m. Betänkande, i anledning af' vackt motion, om anställande inom hvarje församling af särskild Kassaförvaltare af kyrkans och folkskolans medel. Herr Prosten Wåhlander har, uti ett till Högv. Preste-Ståndet inlemnadt memorial, anmärkt, hurusom det i Kyrkolagens 24 kap. 24 §, samt Kongl. Instruktionen den 12 April 1815 gifna stadgandet, att Pastorerna i riket skola hafva uppsigt öfver kyrkornas fasta och lösa egendom samt föra räkenskapen öfver kyrkornas inkomster och utgifter, belastade presterskapet med ett verldsligt* bestyr, hvilket, i förening med många andra dylika, gjorde det svårt för desse embetsman att, såsom sig borde, egna sig åt sin egentliga verksamhet, på samma jgång det medförde osäkerhet för vården af kyrkans medel i de församlingar. hvilkas Pastorer tilläfventyrs vore till en sådan räkenskapsföring och kassaförvaltning alldeles oskicklige eller ock, såsom vid hvarje ombyte af Pastor eller dess vikarie inträffade, obekante med de personers vederhäftighet, åt hvilka de ifrågavarande medlen blifvit utlånade.
Ordinarie Fyrings-Statens aflöning 2,446: 3s. —- Lysningsämnen, Stenkol, olja m. m 17,944* — —“ Summa R:dr B:co 35,930: 32. — Den 4 J u n i i e. na - 211 När härtill lägges Extraordinarie Lotseri-Staten, ersättningen för lysningen å Korsö Båk iooo R:dr, det årliga anslaget af iooo R:dr till Amiralitets Krigsmans -Cassan till förbättradt underhåll för gamle afskedade Lotsar, Lotsvisitationer, transporter, reparationer, tillfälliga Embetsförrättningar, kunna dessa utgifter sammanräknade aldraminst upptagas till ett belopp af 8,000. Summa R:dr 43,p3o: 32. — Således återstå endast 6,069: 16. — Summa 5o,ooo. Inga bevis fordras, för att ådagalägga otillräckligheten af denna återstod 6069 R:dr 16 sk. i afseende på uppförande af nya fyrtorn, de äldres föreslagne förbättring, och förändring efter tidens kraf, samt underhållet af 90 Känningsbåkar och Sjömärken dels af sten, och dels af trädvirke, äfvensom af omkring sammanräknade 600 st. Bergringar, Moringsankare, Pålfästen och Duc d’Alber uti hamnar och skärgården, än mindre till anskaffande af ökadt antal deraf, som tid efter annan blifvit af Sjöfarande icke utan skäl yrkadt och anmäldt; hvartill än vidare i4* •JI 2 Den 4 J u n i i e. rn. kommer nödvändigheten att vid de flesta LotsStalioner förbättra KronoLotsarnes vilkor, i saknad hvaraf Lois-Inrättningen skall mer och mer förlora all moralisk förmåga, och förfalla, som på flere ställen redan är förhållandet, då vid inträffande vacancer det varit omöjligt att dem ersätta, emedan ingen menniska kunnat förmås att i Lotstjensten ingå, hvarest endast ansvar och yttersta fattigdom äro att vinna.