Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”För Guds skull sök att sansa dig,” hviskade Erika, ”och kom ihåg att Gabriella är Rosenbergs fästmö! Det är för hans skull hon reser – och tycker du att jag kan sätta mig emot det, som verkligen är förståndigt?” ”Låt mig vara! Jag märker nog att du icke ser längre än andra,” svarade Anton bittert och vände sig ifrån Erika, hvilken, ur stånd att fatta den mening, som dunkelt hvälfde sig inom hans hufvud, lemnade den stackars grubblaren. ”Sådan har jag aldrig sett honom,” yttrade Rosenberg sakta till Birger, medan denne bemödade sig att draga kaptenens uppmärksamhet åt annat håll. Birger svarade: ”Åh, det är gammalt. Hans sjukdom återkommer efter längre och kortare mellanskof, och man finner då att det är vissa saker, till och med personer, han isynnerhet afskyr; men som enda medlet är att lemna honom åt sig sjelf, låtsa vi aldrig märka något: han blir alltid värre, då han finner att man ger mer än vanligt akt uppå honom.” ”Jag skall väl då akta mig för det,” sade Rosenberg och gick, utan att se på Anton, förbi denne, att med Erika afgöra om något bestyr för resan. Emellertid sprang Gabriella in till far att taga afsked. Haraldson, som under det beskrifna nattäfventyret verkligen gjort sig något illa i foten, såg den i början obetydliga åkomman nu förvärrad genom det starka mödandet. Han stödde foten mot en dyna, som Gabriellas hand ännu en gång med dotterlig ömhet ordnade. ”Jag tycker svullnaden har lagt sig något,” sade hon hjertligt; ”pappa blir snart bättre, Gud ske lof!” ”Jag tror så också; det är bara lappri. Men hör nu, barn, och lägg på minnet hvad jag har sagt dig! Sitt inte och mys och knip på munnen, liksom du ville säga: ’kom hit!’ i fall du får syn på jaktlöjtnanten. Slughet och lugn ä’ nödvändiga, om du vill blanda bort kortena. Men jag vet inte, hur du, som ständigt är som ett barn, skall skicka dig i en allvarsam sak?” ”Åh, sörj icke för det! pappa får nog höra huru förståndigt jag burit mig åt.
Denna redogörelse synes lämpligast kunna ske genom meddelande af de emellan bemälde Bank-inrättningar uppgjorda kontrakt, hvilka äro af följande lydelse: — 38 — »Smålands Enskilda Banks Centraldirektion åtager sig att under loppet af år 1863 till Norrbottens läns Filialbank utlåna, under hvar och en af månaderna Januari, Februari, Juli, Augusti, September, Oktober, November och December Tio tusen Riksdaler samt under hvarje af Mars, April, Maj och Juni månader Tjugu tusen Riksdaler Riksmynt i Smålands Enskilda Banks sedlar: och förbinder sig Filialbanken att förränta dessa penningar med fyra och en half procent för år, beräknadt från den femtonde dagen efter den, då penningarne med posten från Centraldirektionen afsändes, till dess betalning sker, samt att återbetala kapital med ränta sex och en half månader efter afsändan det från Centraldirektionen, som vid liqviden emottager Filialbankens assignationer å Rikets Ständers Bank och medgifver att icke i rörelsen utsläppa eller till Riksbanken insända dessa assignationer förr än en månad efter emottagandet; egande Filialbanken att äfven före den bestämda förfallotiden göra afbetalning å sin skuld, dock icke med mindre belopp än Tio tusen Riksdaler Riksmynt hvarje gång«. »Kontrakt. Mälareprovinsernas Enskilda Banks Centraldirektion åtager sig att under loppet af ett år från dato till Norrbottens läns Filialbank utlåna, under hvarje månad Tio tusen Riksdaler Riksmynt i Mälare-provinsernas Enskilda Banks sedlar, och förbinder sig Filialbankeu att förränta dessa penningar med fyra procent för år, beräknadt från den femtonde dagen efter den, dä penningarne med posten från Centraldirektionen afsändas till dess betalning sker. Sju månader derefter skall Filialbanken hvarje månad insända enahanda belopp eller 10,000 R:dr jemte upplupen ränta, hvilken liqvid kan göras uti assignationer på Riksbanken genast användbara. Egande Filialbanken att äfven före den bestämda förfallotiden göra afbetalning å sin skuld, dock ej mindre än 10,000 R:dr hvarje gång».
Lo ^7> att cle iebe bun6e pä 6en l^Läiga Dro^ositionen ingä, eburu 6ocb sedermera nägra gf clessa rustbälls-numer begärt att mecl 8e öfrige kcustbällarne, som Dropositionen antagit, fä 6en bestämcla tibell fortfgranäe erlägga vaeanoe-gfgikt; std clenna begäran blifvit sk Xongl. l^lajrt i lVäcler bifallen, 6ä endast 58 numer äterstoclo, bvilba, till löljcl »5 Rustbällarnes för clesamma vägran att ingä uppä Dro^ositionen, sbulle bomma att är i8/si äter uppsitta, samt att cloeli seclermera ytterligare 20 sk clessa Rustbällare ingifvit un^erclänig ansöbning oin samma forclei, som blifvit okvannämncle nägra Rustbälls-numer förut bevilja^', bvilbet föranleclt L^ongl. Naj:t att, uncler clen 2^ sistli^ne januari, i Kä6er satta clet beslut, att, 6ä korslag till organiserande ak en sersbilcl R^ ttare-lrupp ak 6e 58 Rustbälls-numer, bvilba, till köljcl ak cle rustanäes vägran att korlanda eoutraetet om bäst-vaeaneen, sbulle äter uppsitta, reclan vore uncler bsnclläggning, oell nämnde Irupp, 8om ej lämpligen buncle inkörlikvas mecl nägon annan Lavalleri-Lorps, utan mä8te utgöra ett belt kör 8ig, iebe Iran ytterligare körminsbas mecl 20 nu - mer, i hvilket kall 6en äterstäencle numerärens kätaligbet klefve binclerlig kör hvarje änclamälrenlig organisation; 8ä buncle R,ongl.
Skillnaden skulle egentligen bestå deri, att, enär Riksbanken ej finge utgifva sola-vexlar eller anvisningar utöfver det af statsutgifterne begränsade belopp, han ej heller kunde komma att uppträda såsom köpare af vexlar å utrikes ort eller invexlare af metallisk valuta vid andra tillfällen eller till högre belopp, än då statsinkomsterne för året öfverstego statsutgifterne, hvarigenom den fördel för det allmänna och den vinst för Banken, som vexelhandel medfört, ginge förlorad, helst enskild Bankinrättning eller Bih. till 11. St. Brot. 1856 & 1857. 6 Sami. 1 Afd. 8 Häft. 3 < 18 Banko-Utskottets Utlåtande JY1 17. person, som alltid måste beräkna ränta på sina penningar, icke kan, under alla förhållanden, utan förlust, uppköpa vexlar å utrikes ort till den för Riksbankens vexelköp antagna kurs. Men Utskottet, som nu öfvergår till närmare granskning af Grefve Frölichs förslag, anser sig likväl derförinnan böra anmärka, att detta förslag är till både hufvudgrunder och detalj-bestämmelser så outveckladt, att svårligen någon kan på förhand göra för sig klart de resultater, hvilka genom detsammas godkännande skulle uppstå, och att, i följd häraf och som, enligt motionärens eget medgifvande, ett lyckligt genomförande af en ny finansplan oeftergifligen fordrar att allmänheten förmår att uppfatta verkningarne af den nya ordningen för bedrifvandet af mynt-och bankrörelse, förslaget skall med misstroende betraktas. Enligt punkten l:o i motionen skulle all lånerörelse i Riksbanken småningom indragas och slutligen inställas, och sedan Banken återbekommit alla utgifna förbindelser eller sedlar, med undantag af dem, som motsvara beloppet af deponerade medel, hvilka dock borde utbytas mot depositionsbevis, skulle vidare, jemlikt punkten 2:o, guld, silfver och kopparmynt förklaras vara statens enda lagliga mynt; dock att i stället för sedlar, Rikets Ständer egde att utfärda sola-vexlar eller anvisningar på hårdt mynt, att vid uppvisandet inlösas.
RegeringsFormen vördsamligen tillstyrka den rättelse och jemkning i ofvannämnde citation, att ordet: endast rtvå der på sin plats återintagas samt orden: af T ryckfrihets Lagen ej föreskrifna, hvilka ej höra till 86 §., men innefatta en nödig bestämmelse af vilkoren för Tryckfrihetens åtnjutande, clauderas, såsom i paranlhes, och med olika styl utmärkas. Stockholm den 5 Junii 1823. 150 Constitutions-TJtskottets Betänkanden. Anfcam den 21 Junii 1823. Memorial, till Riksens Ständer, med föreslående af ett tillägg i 75 §. Riksdags-Ordningen; Enär i 75 §. Riksdagsordningen, bland der åberopade RegeringsFormens som innehålla särskildta stadganden, om sättet att bestämma Riksens Ständers beslut, icke linnes införd 56 Jf., hvars sednare moment, föreskrifvande proceduren med Grundlagsfrågor, först vid 1815 års Riksdag tillkom, får, med gillande af gjord Motion, Conslitutions-Utskottet, för behandling enligt Grundlagen, vördsamligen föreslå det tilllägg i ofvanberörda RiksdagsOrdningens 75 §. att i densamma näst efter orden: hvarom i RegeringsFormens, må intagas §. numera 58. AnUom d. 21 Junii 1823. Memorial till Högv. Präste-Stundet i anledning af dess uterremiss på Utskottets förslag till upphäfvande af 8 mom. 4 §• Tryckfrihetsförordningen. Enligt Protocolls-Utdrag af den 15 nästledne Maji har Högvördiga PresteStåndet, me I anmärkningar, sorn förklarats utgöra dess gemensamma tankar, återremitterat Constitutions-Utskottet under den 2 i nyssnämnde månad afgifna förslag till upphäfvande af 8 morn. i 4 §• Tryckfrihetsförordningen.
Jag är från salig barons hemtrakt och fick vara vittne till herr baronens för en andans tjänare så uppbyggliga hädanfärd. Herr hofsekreteraren Osengius har på hofmarskalkens nådiga uppdrag gifvit mig det ansvarsfulla värfvet att komponera salig kammarherrens personalier ... Bunge nickade åter. – Jag ville hasardera en bön – komministern sväfvade på rösten – att få underställa mitt lilla opus, nerskrifvet som det är i all enkelhet, sine retorica et arte – herr grefvens upplysta ... – Var så god, herr komminister, och Bunge pekade på en stol midt emot sig, men vände själf blicken utåt mot den djupa himlen, där svalorna kretsade som små svarta punkter. Komministern kröp så djupt han kunde ner i sitsen för att ej bli så anstötligt lång och begynte: – Personalier öfver Herr Kammarherren hos H. M. Konungen, baronen högvälborne herr Fredrik Rutger Ungern v. Sternberg, som i sitt 33 ålders år afled i tron på sin frälsare den 3 juni 1774 ... Komministern harklade sig – och stämman blef själfsäkrare, men Bunge hörde ej hvad han läste. Hans blick såg långt bort i fjärran. Han hörde den dödes ur gå på kakelugnskransen otåligt och darrande, som han själf en gång hört Ungerns hjärta klappa, då de båda voro små och lågo i syskonbädd, med armarna kring hvarandras hals. BORGERLIG ROCOCO. Bref från enkefru Sidenfabriquerskan Nora Wolfram til sin syster Prostinnan Louise Megander. Min aldra käraste Syster! Min systers aimabla bref skulle iagh redan i förra wickan hafwa beswarat, om iagh icke warit så öfwerhopad af både glada och serieusa saker, at iagh för pressanta occupationer ey haft et ögonblick à moimême. Men nu är Gudi lofwat AnneCharlottes alla ajustements i ordning, ja til ock med hennes skodon beställda hos Drotningens skomakare wid Träskporten. Syster lärer
(För sig.) stackars flicka! Och ändå har han mod att tillställa fäster under det hans offer ligger kämpande med döden! Menniskan är likväl ett vildt djur! (Går åt venster.) TRETTONDE SCENEN. M AGISTERN (i bersåen till venster). E ME LIE , M ARIANNE (i den till höger). Magistern. Det var en för kuriös historia, riktigt som en saga om Hero och Leander. Men se der var trohet och kärlek så att det dugde. En flicka blir kär och dör af längtan hm, hm; de der fruntimmerna ä' ändå kuriösa af sig. Att dö af kärlek! Då ska' man ingenting annat förstå eller ha att tänka på. Jag tviflar på om någon magister promotus nånsin dött af kärlek, och en gammal informator är då rent af lifförsäkrad mot det der dödssättet. Emelie. Willner stod profvet; han hade nu ett godt tillfälle att aflägsna Schys 48 selberg, men han glömde sig inte, utan mindes hvad hedern fordrade. Marianne. Nåh, syster lilla, var det så oförlåtligt att han dröjde? Tyst, der kommer nummer två; han ä' precist på slaget. FJORTONDE SCENEN. De Förra. Kammarherren. Den sköna okända måste väl snart vara här. (Kastar sig på grässoffan till höger.) Puy det är odrägligt tråkigt att gå och vanka i dessa välsignade landtliga nejderna och höra korna råma och se barbenta pigor. (Ser på klockan.) Klockan ä' precist fyra; kanske hon går före. Cylinderur bör man inte gömma på; gå de sönder en gång ä' de oefterrättliga. Jag ska' purra henne på vår vän Willner; hon kan vara bra nog åt en Löjtnant här nere på bondlandet. Den karlen tycker jag inte om ; han säger väl ingenting ohöfligt, men hans blick är så der försmädlig och kär se'n i K AMMARHERREN (från höger). 49 i Emelie! Bäste Löjtnant, der kommer ni fö sent. Han ä' uppfostrad i huse; de äro barndomsvänner, så sa' man mig förut.
När allt är klart, d. v. s. när man på lämpligt sätt — genom lån af bekanta eller på bibliotek — skaffat sig boken i fråga, bör man, i fall denna är ett skönlitterärt verk, som man ej förut känner till, i ett bekvämt soffhörn stilla sin nyJämte grundliga förklaringar öfver ordens fikenhet, innan man vid skrifbordet under form, uttal, förekomst, betydelse och beandra genomläsningen griper sig an med tydelseskiftningar lämnar ordboken — oeh antecknandet af mötande egendomliga språkdetta är för icke-fackmannen det intressanföreteelser: ovanliga ord eller vanliga sådana, taste af allt — talrika, ur den äldre och använda på ett ovanligt eller mindre vanligt nyare litteraturen hämtade exempel, språksätt. I förbigående sagdt, medför ett dylikt prof, där orden förekomma i sammanhang studium af de respektive författarnas stil en med andra, barnsligt naiva, enkla och kärnnjutning af intimaste och angenämaste art. fulla, humoristiska, högtrafvande, grofkorniga Sedda i språkforskningens äfven svagaste ljus, eller sirliga, allt efter de tidehvarf, från få till och med svunna tiders skolräkenskaper, hvilka de hämtats, många af dem gamla rådstuprotokoll och tidningskungörelser — kära bekanta, de flesta af stort kulturhistodet är erfarenheten, som talar — ett märkriskt intresse. ligt skimmer af poesi öfver sig. Särskildt Se här några dylika, gripna ur högen! att gratulera är den, som blir hänvisad Till bokstafven a såsom språkljud. » När man till flydda seklers litteratur; ty rätt som störst gapar kommer A fram. (Rudbeck. Atland. man där får sig de hjärtligaste skratt på 1679.) » Bella lingua !- ropte hon om svenskan, Som hon fann en likhet ha Underbart med själfva bekostnad af våra » vördade fäder », göra italienskan I de många ljud på A. » (Franzén. dessa en så varm om hjärtat, att man Skaldestycken. Till a såsom betecknande frestas att ta dem i famn. Men är man utedet första i ordningen. : Jach är A och O,. beslutande modernt anlagd, gör man klokast gynnilsen och enden. (Nya testamentet.
Afdelningen med läsning af de i Stats Rådet Krigs Ärender år 1812 förde Protocoller, som följer: Ett af den 2 :ne [Protocoller] af d. Ett » af den 2 :ne [Protocoller] » » 2 :ne » af den » » » » och Ett af den Afdelningen åtskildes kl. 13 :de October. 20 :de Dito 27 :de D :o 3 :dje November. 17 :de 24:de 1 :ta 8 :de 15 :de 23:dje D :0 Dito December. Dito D:o Dito 1 på dagen. In fidem Knut Liljebjörn, Justeringsformeln saknas. / 488 Den 3 Maj 1815 41. Protocoll1 å Constitutions Utskottets 2 :dra. Afdelning Onsdagen den 3 Maji 1815. S. D. Fortsattes med läsning af de inför Kongl. Maj :st i Stats Rådet uti Krigs Ärender år 1813 förde Protocoll af den 12:te Januarii 3:ne [Protocoller] 19 :de D:0 2 :ne » 26 :te D:o 3 :ne » 2 Februarii 4 :ra » 12 :te D :0 1. 16 :de D :o 1 17 :de puncten i detta Protocoll rö rande fardag å så kallade Bo-hemman i Blekingen anmärktes till läsning in Pleno, äfven som Berednings Protocollet af den 4 December 1812 angående samma ämne. Kl. 1 på dagen åtskildes Afdelningens Ledamöter. in fidem Knut Liljebjörn. 1 Justeringsformeln saknas. Protocoll1 hållit å R: H: S: Constitutions Utskotts 2 alra Afdelning Lördagen d: 6: S. D. Lästes följande, inför Kongl. Maj :st i Stats Rådet, uti Krigs Ärenden år 1813 förde Protocoll. [Protocoller] den 23 Februarii 3 :ne [ 2 Mars 1 9 D :0 2 :lie 16
Hvad åter de Reglementariska föreskrifterne i öfrigt beträffar, skulle jag tro det redan vara af Ridderskapet och Adeln afgjordt, att de skola inflyta, icke i Riddar liusOrdningen, utan i OrdningsStadgan. Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: En värd Ledamot har ment det höra fordras Fem Ledamöters af Ridderskapet och Adeln förenade önskan för att medföra Ahörarnes aflägsnande från Ståndets öfverläggningar; äfven som att votering ej eller borde äga rum, utan att den begärdes af ett lika an tal Ledamöter. Detta sednare skulle, i min tanka, vara ganska vådligt. Jag har sjelf öfverleft den dag, då en af LandtMarskalien framställd Proposition i ett ämne, hvaröfver icke många tycktes vilja yttra sig, 3o Den i April f. m. besvarades med nästan enhälligt Ja, men en nu mera afliden Ledamot begärde votering, samt motstod alla persvasioner att derifrån afstå; och hans mening vann vid voteringen. Det är derföre högst angelägit, att en enda Ledamots begäran om votering, icke må kunna vägras. Hvad åter det angår, att Allmänheten skulle hafva större garanti mot missbruk, om till Ahörarnes utvisande fordrades flere Ledamöters yrkande derom, än om blott en Ledamots begäran vore tillräcklig dertill; så tror jag förhållandet vara tvertom, Till äfventvrs «/ skulle snarare Fem Ledamöter, än en enda, vilja yrka Åhörarnes aflägsnande; emedan clet allmänna missnöjet för en sådan åtgärd i sednare fallet helt och hållit drabbade en person, men i förra händelsen delades mellan Fem, så att livar och en fick blott en femtedel deraf. Utskottets Förslag om sättet för Inträdesbiljetternes utdelning kan jag ej gilla; ty ändamålet med publiciteten vinnes ej på det sätt, alt hvarje Ledamot i sin ordning får utdela inträdeskort. Allmänheten visste då ej huru och af hvem inträdesrättigheten skulle erhållas. Åhörarne blefvo inbjudne Gäster; men någon verklig publicitet existerade ej. Skall sådan finnas, sä måste hvar och en insläppas i den ordning han anmält sig.
Jag insåg nyttan afi, och gaf min röst till, de flesta i financielt afseende dä vidtagne åtgärder, och tror i denna stund, såsom, sjelf jordbrukare, att Låne-systeIxietjjaldiig bör vara jordbrukarens ögnamärke, då dess handtering omöjligen kan bära något betydligt ränte-belöpj), utan att småningom un* deigräfva hans bestånd, eller åtminstone årligen minska hans förmögenhet. - Om åter nu nya Fåne-tillgångar på Fastigheter skulle beredas, hvem kunde begagna dessa tillgångar? Den förut skuldsatte har ju ej säkerhet, att prestera; utan det skulle blifva endast de, som hafva ograverade hypotheker att erbjuda, som skulle kunna begagna dessa Lån; ty att komma de skuldsatte till hjelp utan säkerhet, derom lärer ej fråga kunna uppkomma. Genom verksammare och hastigare Utsöknings-Lagar, i synnerhet till utbekommande af mtressen å försträckte capitaler, skulle dea farhåga försvinna, som nu hindrar den enskilde penninge-egaren, att låta qvarstå eller försträcka pertninge-län tili jordbrukaren, emot hvad säkerhet sorn heldst; ty jag tror icke, att det är brist på penningar, utan brist på credit och förtroende, som vållar den till någon del verkligen existerande förlägenheten; ehuru Banco'iJslotite.ts Betctnlanden. 43. elen brytning, som annu omtalas skola inträffa, är för de fleste Ordentlige gäldenärer till be. tydlig del öfverstånden; och jag hemställer, om den enskilda omtankan, som alltid trygga.’ de vära Förfäder vid deras mindre, men skuldfria possessioner, kan lifvas, under hoppet, att vid hvarje Riksdag penninge-stocken forde ökas eller nya Låne-tillgångar beredas, intill dess Banquen blir verklig egare af ali Rikets jord, och den titulära-egaren i sjelfva verket arendator.
Betra (Farid e sedermera Sjöförsvars-Departementets Commando-Expedition, så har Utskottet, i anledning af den uti Preste-Ståndet gjorde, här förut omförmälde, erinran, att berörde expedition motsvarar icke blott förre General-Ådjutants-Expeditionen för Flottan, utan äfven Stor-Amirals-Erabetetsi:sla Afdelning, skolat upplysa, att, på sätt i förra Utlåtandet nämndt blifvit, af anslaget för General-Ädjutants-Expeditionen för Flottan, utgörande 1,920 R:dr, utgått till General-Adjutanten 1,200 R:dr samt till Adjutanter och i Vaktmästare R:dr 720: och att, sedan Chefens för Flottan Expedition upphört, af anslaget för densamma, förut utgörande 2,(00 R:dr, blifvit använde till arfvoden för arne Adjutanter vid Stor-Amirals-Embetets 1 rsta Afdelning„ 800; — -— samt till aflöning för Chefen vid numera upplöste Stor. Amirals-Embelets 3:dje Afdelning 1000 R:dr; hvaraf således utvisas, att de af berörde anslag bestridde aflönings-utgifter för Adjutanter och Vaktmästare Stats-Utslottets Utlåtande, JS:o 5o4. Ii eller sådane utgifter, hvartill det i Kongl. Propositionen omförmälde anslag är afsedt, utgjort R:dr i,52o: Oell har Utskottet, vid det sålunda upplyste förhållandet, fsnnit sig höra i så måtto förändra sitt förra förslag, att Utskottet hemställer, att till aflöning för Sjöförsvars-Departementets CommandoExpedition, må af det gemensamma aflönings-anslaget å 4;de Hufvud-Titeln anvisas och serskildt i Staten utföras 1,520 R:dr. Öfver y:de punkten har väl något yttrande af Ridderskapet och Adeln icke blifvit meddeladt; men densamma föranleder dock icke vidare åtgärd å Utskottets sida.
Utom förenämnde arbeten vid kyrka och kyrkogård, hvilkas utförande uppgått lill en summa af c) till 10,000 R:dr B:co, hafva stadens innevånare förlidet år åtagit sig en förlängd taxation, lör alt invändigt reparera kyrkans stora kapell, hvilket lika med det inre af kyrkan är utfördt i en ren och enkel stil. Wisby är den enda stad i norden som förvarar många och stora fornlemningar af ia:te och i3:de seklets byggnadskonst. Några bland de i ruiner stående kyrkorna utmärka sig .synnerligen genom ett ädelt oell snillrikt byggnadssätt. Ovedersägligen vore det en stor förlust om dessa vackra minnen genom lidens åverkan skulle gå förlorade, synnerligen då de med användande af icke betydlig kostnad kunna i sekler bevaras genom deras fasta byggnadssätt af brulen oell huggen kalksten, oell skulle nu befinnas i vida bättre skick än de äro, om icke menniskoåverkan å dem i torra tider bade åstadkommit den mesta förstörelsen. Enligt ett Kongl, förordnande af den 18:d'e Junii 1810 äro de numera derför fridlysta. Af en Architekt, som till följe af nådig befallning af 5:te Julii 1806, undersökte ruinerna, blef kostnadsförslag uppgjordt till nödiga reparationer; för att skydda dem från förstörelsen, oell nådigt anslag af 666 Rrdr 3a sk. Banko beviljades äfven förstnämnde år till utförandet af denna reparation, men då det bade försummats att inom behörig tid uppbära detta anslag, kunde Stnts-Kontoret det icke utbetala tilt min företrädare, sorn kort efter dess tillträdande af embetet derå gjorde reqvisition. I ekonomiskt afseende äro ruinerna äfvenen fördel för staden, emedan de tillskyndat flera stadsboer en ökad inkomst af många resande, som endast bi Ikorn ma. i ändamål att dem bese, och hafva de resandes antal med hvarje år ökat sig på det ångfartyg sorn under de sednare åren, med undantag af det innevarande, på bestämda lider besökt Wisby.
Herr Mannerstam har yttrat, att de i dag fällda omdömen varit så stridande, att de bevisa svårigheten ait afgöra detta ämne. jag medgifver att de varit af skiljaktig beskaffenhet, och då man har ett Sedelmynt af ine - 24© Den 17 Martil, e m. ra. polkisk än financiel nytta, ef t CrediiSy. steine , som snarare stjelper än hjelper Naringarne, kunde sätten att afhjelpa pcnningc-förlågenhet ej geina af alla lika bedömmas. Jrg har likväl funnit, att de mycketöfverensstämma. Allmänna Op moneu tyckes halva ganska högljudt fordrat: 1:0 Att ingen ny Lag för tillfället må göras, utan ast, då Staten skall framträda som Medlare mellan Fordringsägare och Gäldenärc-r, bor det ske på ett hederligt sätt, och snarare den ringa förlust, som uppstår, drabba det Allmänna, eller rättare den del deraf, som så ofta nu föiblandas med Staten, den nemligen, som föreställes af en Depositions Lane och Väx-lBanque. 2:0 Att RörelseCapitalet bör bibehållas oförändradt, Discont Sedelmassan deruti inberäknad. 3:0 Att uppgörandet af Liqviderne bör ske på de ställen, der Lånelnrättningarne varit. 4:0 Att Obligationer och Assignationer bö* ra lika anses. 5:0 Att ingen ny Myntsort må göras, utan Bancoeller Riksgäldssedlar dertill användas , genom det att Banquen direct, eller ock RiksgäldsContoiret öfvertager utredningen. Sora Den 17 Martil, e. nt. 241 Vf 4*10^7 J 1h! JOKnii flJ» >4 ? I'f i 0<-f .!*! Som alternativ är nästan allmänt antaget det: Att Disconterne borde kunna hjelpa sig sjelfva , blott de erhöilo temporaira bidrag. Således har man sett allmänna vLjun framträda, och anser jag således att Utskott n, sent ej äga, enligt 56. §.