Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är endast i slutet bref eller rekommendation, der posttjcnstemaiinen icke får se hvad brefvet möjligen innehåller som större summor kunna skickas. När man nu besinnar, att ifrån Stockholms postkontor afgår, under öppen rekommendation efter hvad jag hört tillförlitligen uppgifvas såsom medeltal för hvartdera af de 4 sista åren, 26} millioner r:dr b:co, så ser man hvilken offantlig summa penningar, som med posten fortskaffas. Då är det väl hvarken onödigt eller obilligt, alt man söker skaffa Kronan ersättning för de förluster, som kunna drabba henne för äfventyret och mödån att skicka enskilda personers penningar ifrån den ena orten till den andra. Man säger väl, att postverket icke kommer att äfventyra stora summor för de penningeförluster, som på detta sätt skola godtgöras. Men jag vet likväl, att den tilltagande osäkerheten på vägarne nödsakar postverket ätt numera skicka gevaldiger med poster, hvilka förut fördes af hvilken bonddräng som helst. Detta medför större kostnader, medtager en del af postverkets medel, och minskar med detsamma statsverkets behållning. Men äfven om en sådan utgift för postverket icke behöfde godtgöras, månne det vore för mycket att R. St. i närvar, ögonblick, då man icke vet hvarest penningar skola tagas till nödiga utgifter, öka tillgångarne, der de med större skäl kunna tagas af vederbörande, som hafva gagn af inrättningen än genom den allm. Bevillningens förhöjning på åtskilliga medborgare, som deraf ingen fördel åtnjuta? Jag finner således icke några skäl, som Den 17 Juni, 123 i min tanka äro giltiga fur att afslå Ulsk:s betänk. Äterremiss har ingen yrkat. Jag anhåller fördenskull att R. o. Ad. måtte bifalla betänk., oaktadt de små brislertte som vidlåda det. Har BevillmsUtsk. godt om tid, hvarom några af de närvarande ledamålen*; kan upplysa, sä må betänk, visserligen återremitteras för att vinna rättelse i ordalagen, men i sak frångår jag ingenting, af hvad Utsk. föreslagit. Hr von Hohenhausen:
Domstolen anmärkning böra göras emot de nyttjade ordalagen ”afgäld intill betalningsdagen” såsom icke nog tydliga, flogsta Domstolen fann det ligga i sakens natur, att betalningen eller utdelningen till borgenärerna sällan korn att ske samma dag, som fastigheten upphört att tillhöra concursmassan; men längre än till sistnämnde dag borde ej borgenär äga anspråk på afgälden. Dessutom saknades, enligt Högsta Domstolens omdöme, i det föreslagna stadgandet nödig bestämdhet i afseende på möjliga collisioner emellan inteckningshafvare, arrendatorer och sådana fordringsägare, som fått utmätning å gröda. I följd häraf afstyrkte Högsta Domstolen antagandet af berörde förslag; och d. g Mars i83o förklarade K. M., med godkännande af de utaf Högsta Domstolen andragna skäl, sig ej vilja förslaget gilla och antaga. De skäl, som förauledt 11. St. att framställa berörde lagförslag, äro likväl, enligt min öfvertygelse, så fullkomligt grundade pä billighet och rättvisa, att jag, endast åberopande den utid. skrifvelsen, deri berörda skäl finnas upptagna, får, till vinnande af det utaf R. St. åsyftade ändamål samt i anledning af de emot förslaget af Högsta Domstolen framställda anmärkningar, hvaraf likväl den örn möjr lig collision emellan inteckningshafvare och arrendatorer torde vara mindre vigtig, enär, i händelse panten är utarrenderad, det ligger i sakens natur, att arrendeafgiften utgör pantens afgäld och att, derest arrendatorn, på sätt lag förmår, beredt sig rättighet att med arrendet fortfara, endast nämnde arrendeafgift, jemte egendomens köpeskilling, kan lill inteckningarnas betalande användas, härmed vördsammast
Att uti 2 punkten föreslås, att# vid tillfälle af det brott, som i 2 §. af i4 Gap. MissgerrtingsBalken omtalas, den brottslige skall, utom de der stadgade böter, dömas för sår oell slag, enligt 34 och 35 Capillen samina Balk, hvaraf skulle följa, att slag, äfven utan åkomma, borde ådraga ansvar, både enligt i4 och 35 Capitlen, hvilken dubbla bestraffning synes icke böra äga rum, enär sjelfva slaget, utöfvadt emot de i 14 Cap. 2 §. omnämnde personer, just är det som innefattar den gröfre brottslighet, om hvilken nyssberörde §. handlar, och 2:0 Att då uti 3 punkten föreslås, att det uti 14 Cap. 3 §. MissgeruingsBalken stadgade ansvar å den, som fäller smädeord emot fader eller moder, bör så tillämpas, alt barn, som begär dylikt brott emot både fader och moder, och derföre på en gäng lagföres, skall i ena bot straffas med högsta kroppsplikt, har, genom denna uppställning af förslaget, detsamma erhållit en inskränkning, hvarigenom komme att saknas föreskrift för den händelse, alt, sedan den brottslige emot endera af föräldrarite blifvit straffad, han derefter tilltalas och sakfälles för dylik förseelse emot den andra af dem, begången innan den förra be - I) e u 7 Jann a r i i f. m. 101 straffningen blifvit verkställd, i hvilket fall, vid den föreslague lydelsen af Lagbudet, tvetydigt kunde anses, antingen den brottslige, såsom icke på en gång lagförd för bägge förbrytelserna, borde vara fri från annat ansvar, än han redan undergått, eiler ånyo lika straffas, eller ock, hvilket tvifvelsutan vöre med de i andra Författningar lagde gi under öfvensstämmande, beläggas med det ansvar, som, vid beräkning af det förra straffet, utgör fyllnaden i högsta kroppsplikt.
Jag får vid detta tillfälle erinra, att äfven då funnos personer, som yrkade, alt en lugn och successif upplösning ej skulle medföra några olägenheter; och det är nu allmänt erkändt, att de hade rätt; men andra funnos, sorn önskade en hastig upplösning, liksom nu en hastig upplösning af Banken, och i spetsen för dem står samma Ledamot. Yingleriet i andra länder, med Statspapper och deras fal - Den 23 October f. m. 253 lande eller stigande, utgör visserligen en läglig utväg för speculationen och vinstbegäret; men är det nyttigt för samhällsskicket? Jag tror det icke. Jag afstyrker hela Lagförslaget, såsom öfverflödigt och opassande, och anser en återremiss utan allt ändamål, enär jag är öfvertygad, att de instructioner Rikets Ständer komma att utfärda för sina BancoFullmägtige, äro tillräeklige och, i förening med BancoOrdningen, de enda med vårt statsskick förenlige garantier, som kunna gifvas, äfvensom att BancoOrdningen är den enda lag, som bör tillämpas af Domstolarne, i afseende på frågor emellan Banken och enskildte. Jag yrkar derföre afslag å Utskottens förslag. Herr von Troil, Emil, uppläste följande: Nyttan eller skadligheten af den beslutade Realisationen, finner jag helt och hållet bero uppå, huruvida det lyckas Rikets Ständer att betrygga densammas oafbrutna fortfarande, så länge Rikets Ständers Bank kommer att finnas; och är det ur denna synpunkt jag anser förevarande Utlåtande för det vigtigaste af hela Finansregleringen. Jag instämmer helt och hållet i det resonnement, hvarmed Utlåtandet börjar, angående fördelen af banker, endast grundade på landets allmänna lag, framför de Den 23 O c t o b c r f. m. privilegierade; att derföre de förras uppkomst bör befordras, mea att, enär man ej bör förstöra hvad man äger, utan att hafva något annat att sätta i stället, hufvudföremålen för nu förevarande lagstiftning böra blifva, att Rikets Ständers Bank 1:0 omgärdas med nödige garantier mot missbruk ; och 2:0 belages all uteslutande verkan.
Det återstår således att betrakta frågan i afseende på fäderneslandet i sin helhet och i afseende på R. o. Ad. I det förra afseendet bekänner jag, att jag för min del anser såsom ett af de vackraste bud i vår grundlag, det stadgande som befinnes i Reg.F:s 28 §, att Konungen vid befordringar icke behöfver fästa afseende på något annat än sökändernas förtjenster, men icke på deras börd. Ett partielt undanlag derifrån har likväl hittills ägt rum i fråga om Just.råders tillsättande. Det är borttagandet häraf, som är föreslaget. Man har här omtalat svårigheten att vid dessa platsers tillsättande stundom finna passande candidater, och detta kan visserligen hafva ägt rum af tillfälliga orsaker. Det må äfven vara möjligt, alt det kan vara lika svårt att erhålla cn passande ofrälse som en frälse; men det står likväl klart fast, att ju mera man afdelar candidaterna i särskilda calhegorier för särskilda afdelningar, desto svårare skall det blifva att för särskilda fall finna tjenliga personer. Det kan ju hända, att då ett frälse Just.råd skall nämnas, finnes god tillgång på ofrälse candidater, men ej på frälse, och tvertom. Något skäl alt bibehålla det ifrågavar. sladgandet, finner jag icke eller i folkets allmänna intresse. Jag tror att, med samma förtroende som man till Konungamaklen öfverlemnar att utnämna till alla andra högre embeten, kan man äfven här till densamma öfverlemna att vid de högsta domareplatserna välja, eftersom Den rättvisast och nyttigast pröfvar, inom den ena eller den andra folkclassen. Man har visserligen sagt, att folkets fördel sknlle kunna lika väl skyddas af frälse ledamöter som af ofrälse, och 4S8 D*n 20 September f. m. visserligen tror jag att frälse Just.råder låta sig rättvisan vara lika angelägen, sorn de ofrälse; men jag tror också, att samma pligt blifvit lika väl utöfvad af de ofrälse. Hvad åter beträffar It. o. Ad. särskildt, så tror jag, att om man betraktar frågan närmare, så skall man finna, att, om det äfven kan anses vara en fördel att vissa platser i Högsta
Jag anhåller att till protocollet lä antecknadt, att jag äfven är en af elem, sorn önskat att detta mål i af - Den 8 Mars e. m. lui 4 ton kommit till afgörande. En blick inom detta ram visar, att nära 5o personer äro närvarande, ett antal hvilket ej varit öfverstigit i många mål, sorn i materiel vigt vida haft företräde för delta. I händelse, med den fina Riksdagstäktik, som numera utvecklat sig, uti detta uppskof någon afsigt att förekomma publiciteten skulle ligga till grund, då detta ämne annars kommer att kosta en hel förmiddag, torde det ej vara ur vägen, att allmänna opinionen fästas deruppå, hvilka dertill varit skulden och hindren. Herr Bråkenhjelm x Pehr Reinhold: Ehuru öfverflödigt det är, anser jag mig, i anledning af den siste talarens yttrande, höra förena mig med de Hervar, sorn begärt frågans hvilande* Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken hemstälde, örn Ridderskapet och Adeln nästkommande Thorsdags eftermiddag, vid pleni början, behagade företaga val af en Directeur vid LåneContoireb i Götheborg, samt dess Suppleant* Bifölls. Grefve Frölich, David: Oansedt den senast föredragna frågan blifvit förklarad livilande till ett annat plenum, anhåller jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken, att, så vida andra mål äro för handen, plenum Den 8 Mars e. m. måtte få fortsättas så länge Ilerr Grefven och LandtMarskalken sjelf tycker att (let kan fortgå, och så länge Herr Grefven för sin egen person ej finner det altför besvärligt, så alt vi kunde få fortfara om möjligt, ännu ett par timmar, på det att tid för det mål, som nu blifvit lagdt på bordet, framdeles må kunna beredas; och hoppas jag att flere i detta afseende äro lika sinnade med mig. Grefve Horn, Claes Fredrik, instämde med Grefve Frölich.
Dessa handlingar tryckas serskildt, såsom ett bihang till Riksförsamlingens protocoller och utgifvas under Expedilions-Ulskotiets uppsigt. So §. Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksförsamlingen allena vid allmän Riksdag. 8l §• Vid hvarje Riksdag läte Konungen för Stats-Utskotlet uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar, lill inkomster och utgifter, fordringar och skulder. Skulle genom Traclater med främmande magter några medel Riket tillflyta, skall för dem på lika sätt redovisas. 82 §• Vid hvarje lagtima Riksdag läte Konungen, antingen då Riksdagen enligt 64 §• öppnas, eller sist inom fjorton dagar derefter, till Riksför - Bör till Constitutions-Uiskottets Memorial, No 36. 27 samlingen framställa hvad, på grund af Rikets och Statsverkets tillstånd, och behof, kan tarfva? utöfver de ordinarie inkomsterna och huru stort belopp må genom bevillningar f\ lins. Vill Konungen vid Ultima Riksdag sådan framställning göra, vare oin liden lag samma. 83 §; Sedan Statsverkets behof blifvit af Riksförsamlingen godkända, ari vise Riksförsamlingen dertill nödiga medel samt fastställe tillika, huru serskilda summor skola Lill serskilda ändamål användas, och upptage dessa summor under bestämda Hufvud-titlar uti Riksstaten. 34 §. Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvänne serskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksgäldscontoret anvisas: den ena att vara tillgänglig, då Konungen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finnér den vara oundvikligen nödig: den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han liela Statsrådet hört och Riksförsamlingen sammankallat. Ej må Riksförsamlingens förseglade anordning å sistnämnde summa brvtas, ej heller summan af Fullmägtige i Riksgälds-conloret ulbetalas förr, än Riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. 85 §.
Det var öfver den frågan Herr von Qvanten talade, men hans framställning afslogs genom bifall till Utskottens j den punkten gifna Betänkande, Herr Grefven och LandtMarjl^alken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade ä6 Den i April c, m, gilla gide punkten i Statsoch BancoUtskottens förevarande Betänkande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandiMctrskalken förklarade, att, som efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, proposition nen blifvit af Ridderskapet och Ådeln bifallen. > io;de Punkten. Från den i Julii träder Reglementet i full kraft och verkan, afven i fråga om Of-, ver-rantans beräknande, dd omfattning och liqvid uteblifva öfver få rf allo-dagen. Friherre Boije, Ludvig', Jag vore nära att tro: att en misskrifning ågt rum i redacfionen, emedan Ledamöter af Utskotten sagt mig, att meningen ej år att ingripa i det beslut, sora Ständerne först längre fram kunna vidtaga, angående den särskilt gjorde motionen, om Öfver-råntans afskaffaride. Ridderskapet och Adeln kan det icke undfalla, huru oriktigt det vore, att nu afgjöra samma fråga, sorn vi framdeles, då motionen från Utskotten inkommer, skola pröfva. Jag anhåller alltså att propositionen på denna punkt må innehålla det förbehåll, att med förra stadgandet om Öfver-ränta, kommer att fortfara blott intilldess, att Ständerne vid denne Riksdag, deras beslut i allmänna frågan om straff-räntan, meddela; hvarefter utredning gen af FilialDisconterne då koraimr att sig rätta* Den i April c, m. 27 Friherre Cederftrom, Jacob: Jag har ej något att tillägga hrad Friherre Boije yttrat, utan instämmer med honom deruti, att redactionen matte så inråttas, att Riksens Ständers blifvande beslut, rörande
Sig slutligen föranlåten, i följd af inhemtade bestämda uppgifter om spanmålsbehofven och Landshöfdingarnas allmänna bedömande öfver resultatet af skörden inom hvarje Län, att icke allenast ytterli - 'Kongl. Maj.ts Nådiga Ber åt t. No i. gare minska införselstullen på vårsäd, och, jemte förbud emot dylik spanmåls utförande, mot nedsatta afgifter medgifva - import af råg och rågmjöl från utrikes orter, utan äfven i Nåder förordna om lyftning af det till Kongl. Maj:ts disposition under missväxtår af Rikets Ständer anslagna Creditiv. Erforderliga summor af detta Creditiv blefvo sedermera afsända till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de af missväxt hemsökta Länen, för att användas till upphandling af span mål, 0111 hvars utdelning tili de behöfvande, antingen emot contant betalning eller på credit emot behörig säkerhet, serskilda föreskrifter meddelades. Priset på spanmålen bestämdes i allmänhet efter kostnaden för dess anskaffande, och endast i högsta nödfall samt i mindre partier tilläts utborgning till sådana personer, som icke kunde anskaffa borgen eller annan säkerhet. Då Kongl. Maj:t, i sammanhang med dessa åtgärder, till undsättning an vändt allmänna Magazins-inrättningens återstående spanmålsbehållningar, har Kongl. Maj:t derigenom jemväl varit i tillfälle att, på ett för Magazins-fonden förmonligt sätt, realisera endel af dess tillgångar. Att undsättnings-anstalterna för öfrigt skolat aflöpa utan all uppoffring för Creditiv-fonden kan icke förväntas ; meu den i tull för importerad utländsk f Kongl. Maj. ts Nådiga Beriilt. N o 1. gi spanmål influtna betydliga summa ersa t lee rikligen all dylik förlust. Kongl Maj:t anser Sig vid detta tillfälle äfven böra för Rikets Ständer omnämna en annan utomordentlig anstalt, ehuru af mindre omfattning, hvartill Kongl. Maj:t, under loppet af år 1826, funnit Sig föranlåten.
1 underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj: t täcktes taga i nådigt öfvervägande, huru de genom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas till de i hela landet till ej obetydligt antal kringspridda döfstumma och blinda samt, derest sådant funnes lämpligt, åt de föreståndare för folkskolelärare-seminarierna, som kunde linnas villiga att vid Institutet för döfstumma och blinda söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisningsmelhoder, såsom understöd till kursens genomgående vid institutet låta utdela stipendier af de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel, äfvensom i öfrigt nådigst vidtaga de åtgärder, sorn för ändamålets vinnande kunde erfordras; hvarefter Kongl. Maj:t. som. efter vederbörandes hörande, fann det af Rikets Ständer sålunda åsyftade ändamål icke kunna på annat säll vinnas, än att särskilda institut inrättades, vid nästpåföljande 1853—1854 årens riksdag i ti fider föreslog, att, för uppförande af byggnader till ett institut för döfstumma i någon af rikets landsorter samt delsammas bringande Expeditions-(J/skotte fs Förslag tili underd. Skrifvelse, N:o 83. 9 brinnande i verksamhet och underhållande under år 1857, en summa af 20,000 R:dr måtte till Kongl. Maj:ts disposition anvisas; men denna nådiga Proposition vann ej Rikets Ständers bifall. Vid 1856—1858 årens riksdag väcktes ånyo fråga om samma behols afhielpande, dock utan alt leda till dermed åsylladt mål. Ehuru således intet af berörda förslag vid föregående riksdagar kunnat genomföras, och med erkännande deraf, att genom det nuvarande enda institutets utvidgande tillfälle blifvit beredt lör eli något större antal elever, än förr, att begagna sig af institutet, anse Rikets Ständer likväl, att det magtpåliggande behofvet, som ännu på långt när icke blifvit alhjelpt, ej längre kan lemnäs utan vidare afseende.
Yill man nu dertill lägga — endast för att uppfylla bokstatliga föreskrifter — äfvenledes hafva den ordinarie inkomsten, så lilifver ju följden deraf, att den inkomst, som ökar vikariens arfvode, den kommer alt minska häradshöfdingens, och följaktligen öka den brist som skall af riksg:s-kont. fyllas; då deremot, om häradshöfdingen finge åtnjuta hela sin ordinarie löneinkomst, den summa som af riksg:s-kont. skulle komma att ersättas, blefve med halfva beloppet af denna ordinarie lön förminskad; och som jag ej någonsin kan inse något skäl för R. St. att onödigtvis utgifva något, aldraminst nu, då man ej vet hvar man skall taga de penningar som erfordras; så fortsätter jag följaktligen med min vördsamma anhållan att B. o. Ad. mätte bifalla detta betänk. Hr Printzensköld, Carl: Jag högaktar visserligen de högst berömliga grunder, som Hr von Hartmansdorff anfört för sitt tillstyrkande af bifall till det nu afgifna betänk.; men jag kan ej för min del godkänna detsamma. Då ett reglemente, hvars gällande kraft i detta ögonblick man ej lärer kunna ens bestrida, uttryckligen förklarar huru med just.ombudsmans-vikariens inkomster förhållas skall; och då det är upplyst hvilka inkomsttitlar som utgöra just.ombudsmannens ordinarie lön för det, embete, som han på stat innehar, så vet jag sannerligen ej huru man skulle kunna komma ifrån att gifva denne vikarie hälften af den ordinarie lönen. Man säger väl alt det ej är bekant, om 158 Den 19 Jul i. hofrätten förordnat någon person till just.ombudsmannens vikarie, äfvensom att hofrätten kan i hvad ögonblick som heldst dertill förordna hvilken annan som heldst, så att ingens rätt sålunda skulle förnärmas genom hvilket beslut R. St. nu än må vidtaga. Men jag ber likväl att dervid fä erinra, att, om än ingens rätt derigenom förnärmas, så synes mig dock R. Sl:s värdighet förnärmas, om de ej låta ord, som de sjelfve skrifvit och beslutat, bibehålla deras gällande kraft — och detta blott för besparingen af en högst ringa summa!
Contoiret undfå de upplysningar och handlingar, som de i öfrigt finna nödige; så 3:dje §. att om Revisorerna finna något af Rikets Ständer faststäldt anslag vara öfverskridet, eller något i öfrigt vid lörvaltningen att erindra, böra Revisorerne sådant anmärka; och så 4:de §. att Revisorerne böra sträcka sin åtgärd icke blott tili efterseende, huruvida utgifterna med Stat och författningar instämma, utan äfven granska inkomst-titlarne o. s. v. Det visar sig häraf alldeles klart och beStämdt, att det varit Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar, sådant det, efter då gällande ordningar, inom Stats-Contoiret redovisades, som skulle utgöra föremålet och omfånget för den constitutionelia granskningen , men intet derutöfver; ty ingalunda kunde Stats-Contoiret gifva någon berättelse om andra förvaltande Verks tillstånd, ej heller upplysningar och handlingar derom. Det torde alltså vara tillräckligt att, jemte åberopande af desse, från Rikets Ständer sjelfve utgångne frivilliga stadganden , uppkalla erfareuheten hos de Ledamöter af Riks-Stånden, som den tiden deltogo i öfverläggnlngarne, och hos dem, som sedermera, såsom ombud, verkstälde de första Revisionerne; för att på det fullkomligaste ådagalägga, att hvarje utsträckning af granskning till andra Verks tillstånd, Förvaltning och Räkenskaper, än StatsContoirets, i sjelfva verket utgör en afvikelse från Rikets Ständers , vid första grundläggningen häraf, bestämdt uttryckta mening; och alitsa innefattar ett begifvande, på hvilkendera Äng. Granskning af Allm. Castor m. m. 16} sidan som heldst, vare 6ig att åtaga sig ett ytterligare arbete, vare sig att lemna tillfälle dertill.
Den g a m l a m o d r e n, s o m i idel v ä l m e n i n g för sin så högt älskade son, professorn, k o m m e r fram m e d den ena lilla osanningen efter den andra, är af b å d e författarinnan o c h skådespelerskan så tagen på kornet, att en hvar riktigt tycker sig känna igen den. E j mindre beröm förtjänar fröken Seelig för sitt alltigen o m förträffliga utförande af den u n g a professors k a n s mycket fordrande roll, i hvilken den ständigt framåtgående skådespelerskan tydligt funnit en af sina b ä s t a uppgifter. Birollernas innehafvare, b l a n d hvilka m ä r k a s fru Fahlnian s a m t hrr Fredriksson och Ba; ckström, fyllde förträffligt sina platser. Teater och musik. Osten-föreställningarna å Kungl. operan. Emil von der Osten, den sedan g a m m a l t af hufvudstadsKungl. Intresset för operan höjdes dock d e n n a gång därigenom, att titelrollen utfördes af fru Vendela Sörensen, hvilken d e n n a afton började sitt länge förebådade gästspel på kungl. operan. Aftonens ärade gäst tillvann sig emellertid publikens odelade bifall. Dumas ' bravurstycke Edmond Kean. Hr Osten biträdes därvid af eget sällskap, m e d hvilket han n y s s afslutat en tourné i landsorten. K. I den store engelske skådespelarens roll finner hr v o n der O s t e n rika tillfällen att briljera m e d en öfverlägsen rutin, s o m aldrig förfelar att ur de här så flitigt anbragta s. k. N e k a s kan dock e j, att åskådaren härvid nästan aldrig drifv e s längre än till den reserverade ståndpunkten af aktningsfull beundran inför en så säker yttre teknik; den underström af verklig v ä r m e o c h m e d r y c k a n d e känsla, s o m först adlar en konstnärlig prestation till genialisk konst, s a k n a s allt för mycket.