Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måste Vicariat i anseende till sjukdoms-förfall föranstaltas för innehafvare af sådan tjenste-befattning, som tillsattes utan förslag eller utom tour, ege Fullmägtige att efter omständigheterne för-’ ordna om aflöningen för den, som Vicariatet sig åtager. 2:0. Sökes tjenstledighet för en svag helsås f01 bättrande utan egentligt sjukdoms-förfall, eller ock för enskilde angelägenheter, ankomme det på Fullmägtige att bestämma, huruvida Vicariat må föranstaltas, eller sökanden sjelf bör draga försorg om sin tjensts bestridande under permissions-tiden. 3:o. I de fall, då någon Tjensteman söker ledighet i och för tjenst - 6 Bijni'0-U. skottets Memorial Nio 100. göring hos Rikets Ständer, deras Utskott eller Revisorer, skola tjensterne förrättas genom tillförordnade Vicariat likasom vid sjukdomsförfall, dock att ersättningen för den Extra Ordinarie, scm, lill följd häraf, kan komma att bestrida tjenst i ordinarie grad, godtgöres icke af Banken, utan af permissions-sökanden, som, derest hans tjenstebefattning är af sådan beskaffenhet, att den tillsättes utan förslag eller utom tour, jemväl är skyldig att vidkännas hvad utöfver minsta lönebelopp i ordinarie tjenstegrad möjligen kan för Vlcariatet erfordras. I fråga om tjenstledigheler för Bankens Vaktbetjening för fa res hädanefter på sätt hiltils vanligt varit; skolande, vid Revisioner öfver Banco-Verket, Vaktbetjente af Under-Styrelsen till tjenstgöring hos Revisorerne anställas, samt Vicarier för de anställde, såsom vid andra laga förfall, utses, och hvad, för slik tjenstgöring, af Revisorerne beviljadt. blifver, efter billighet fördelas emellan Verkets samtlige Vaktbetjente. Den i 21 §. meddelade föreskrift om permission för Extra-Ordinarier till studiers idkande, har Utskottet funnit böra utgå såsom nu mera obehöflig, i händelse Utskottets förslag till förändrade befordrings-grunder i Banco-Verket antages.
Desiutom kan jag icke undgå för min del anmärka, at Sweriges sammanhang med fasta landet, desi skiljaktiga och mindre fördelaktiga läge för handel och manukacturer, wcrkningar af et härdare elima-, samt en ojemförligt mindre folkmängd (i män af Rike.'s widdoch dennes i Lagen grundade arfsrättighet, torde wara tillräckeliga orsaker at ej bestämma enahanda representation!? sätt i Swerige, som t England. Frän äldre tider lärer det hafwa warit en Konungarna ensamt förbehållen rättighet, at med Adeligt ständ och warde belöna förtjensten, och 144 Den 17 Maj. tillägga dem de fria rättigheter, som under namn af siivUsAisr förstus; huru kan man dä utan at förnärma denna magt, förändra eller tilegna sig en rättighet, hwilken aidrig warit Rikets Ständer tilerkänd; men wälgrundad i piinL-pen för Riketö stora Regenter alt sedan Konung llmie d. XiV^3 tid. De ?rivileAi>r, hwilka Utstaka Ridderskapets och Adcinö repre8ealLtiou, äro för förtjenstfnlla upoffringar tilkomna och gä i arf; samt utgöra stundom det enda som ar at ärf wa efter en fader, hrvilken utmärkande sig pä hedrens och ärans fält, stupat för Fäderneslandets stende, eller efter den. som, med upoffrande af egen förmögenhet, förwarfwat sig för Fäderneslandet gagnande insigter. Detta arf, churu föga betydande det ock synes, är dock efter min tanka mera an hwad millionären ofta kan lemna ; det meddelar arftaaarcn en hög upmuntran, at med förwärfwade knnffaper eller med et oförfäradt mod och rädighet, wärdigt kunna intaga sine fäders plats. Betraktad säkom hwarje Inllivillus arfsrätt, är den ledande til en ädel emulsion, hwilken icke kan ägaren frankännas eller til nägon del minskas, sä framt icke Riksens Högloft.
Hildas bestämda motvilja i detta hänseende, ”hvilken alltid blir densamma,” slöt fru Borgensköld sitt förtroliga meddelande, ”ty Hilda föraktar honom, och aldrig gifter hon sig med en man, som en gång gjort sig ovärdig hennes aktning. Nej, han får henne aldrig, derom är jag säker, kunde han än lägga sin rike farbrors hela förmögenhet för hennes fötter.” ”Ja; men kärleken har väl gjort större underverk, min bästa fru,” invände Wallinder, säkerligen för det nöjet att blifva vederlagd. ”Kärleken, ja, det vore en annan sak, min gode magister Wallinder; men jag har ju sagt, att det redan länge varit förbi med Hildas kärlek, och jag tänker, att, då Ferdinand icke förmådde upplifva den, under den tid som förflöt emellan uppslaget med mamsell Widen och vår afresa från H**, så är visst intet hopp för honom att kunna göra det nu, då hon befinner sig långt derifrån. Nej, dermed är för alltid helt och hållet förbi.” Då Hilda, efter en god timmas frånvaro, återkom, sväfvade ett tankfullt, smärtsamt drag omkring de annars leende läpparne. Hon fann sina föräldrar och Wallinder sittande på förstuguqvisten, upptagna med ett samtal om den lofvande skörden och det yppiga linet, hvilket så innerligt fröjdade mamma. ”Nå, var det goda nyheter, Hilda lilla?” frågade pappa, och stoppade en ny pipa. ”Så der,” svarade Hilda undvikande; ”bekymren fortfara i kommerserådet Widens hus.” ”Åh ja, bekymmer är alltid godt om,” menade pappa. ”Apropos om bekymmer, så kommer jag ihåg våra i dag på morgonen, Hilda, och får nu fråga magister Wallinder, af hvad orsak vi fingo höra honom i dag i vår kyrka? De sade oss på vägen, att det skulle bli Dahlstedt.” ”Turen var verkligen hans,” svarade Wallinder; ”men han befann sig så illamående i går afton, att han skickade mig ett bud, med anhållan att få göra tjenstebyte. Kyrkan, der jag skulle predika, ligger nära intill hans boställe.” ”Det var vår lycka,” sade
Disconternes regj lering är ej för handen, att Riksens Ständer böra iordningsätta Staten, genom inskränkning i Enskildas rätt, och upphäfvande af Lag samt stadgande af en retiQactiv Lag för tillfället. Om klokheten af föreslagna steg kunna lätt meningarne vara delade, men om deras rättvishet, om nödvändigheten att ifrån rättvisa och laglighet ej afvika, då derigtnorn Sam: hällsordningens bestånd kunde hotas, tror jag ej att tänkesätten kunna vara stridiga. Det är j sådan öfvertygelse jag framställer dessa mina Anmärkningar till Riksens Ständers och de förenade Utskottens besinnande. Sedan jag anfört detta om hufvudgrunderna för Utskottens Betänkande , anhåller jag äfven att få framställa några mindre Anmärkningar. Om Riksens Ständer , när grunderna för Regleringen af Rikets Penningeverk blifvit dem fullständigt förelagda , skulle finna att Disconterna på 5 års tid böra indragas, och att sådant genom Banquens mellarkomst bör utföras, finner jag ganska betänkligt, att endast i Stockholm concentrera all Discont-rörelse. Våra Nä ringar och all Arbetsflit innom vårt Land äro 6å sammanväxta med Discont-rörelsen, att ders Disposition på ett sätt, som ifrån Förvaltningen utesluter en noggrann kännedom af local och personliga förhållanden, äfven utan någon minskning i Rörelse-Capitalets belopp, skulle '336 Den 17 Martil, r. m. kunna medföra de vådligaste följder. Riksens Ständers Ledamöter, samlade ifrån alla Landsorter, känna detta så noga , att jag ej behöfver det ytterligare utreda , och om än vissa Landsorters Innevånare deraf ej skulle hafva någon erfarenhet, bör jag ej förmoda, att de derföre skulle vilja föra en olycka öfver sina öfriga Landsmän, som de väl sjelfve hittills undsluppit, men som i sin ordning drabbar äfven dem , när den nöd , som skulle öfvergå andra orter, sluteligen skulle öka deras bidrag till Statens oeftergifliga behof. Egoismen måtte ej kunna blifva rådande vid allmänna Ärenders behandling: Vi äro alla Medborgare i ett Samhälle, Bröder af samma Folk, och Enskilldas väl beror af det Helas välstånd.
Att detta stadgande icke iakttogs, är af erfarenheten bekräfladt och derom vittna i öfrigt de framställningar, som vid mångå föregående riksdagar och sednast vid sist hällne riksmöte blifvit gjorda för vinnande af förändring i detta hänseende. Då det är onekligt, att kungörelsers uppläsande under den offentliga gudstjensten, under d« Lagsamt Allm. Fesv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 14. 5 stunder, då församlingen bör, befriad från verldsliga bestyr, odeladt egna sin andakt åt betraktande af Guds ord, skola hafva ett menligt inflytande på det sannt religiösa sinnet, och det dessutom synes mindre lämpligt att sålunda sammanblanda förkunnandet af religionens läror med underrättelser om timliga värf och förrättningar, ofta nog af den mest underordnade art, hafva Utskotten icke tvekat att understödja den förändring uti det vedertagna och äfven påbjudna sättet för en dylik publikation, som af motionärerne i allmänhet blifvit yrkad. På grund häraf och till förekommande derjemte af det missbruk, som, efter hvad Utskotten inhemtat, på flere ställen eger rum, eller att afgifter för kungörelsernes emottagande och uppläsande vederbörande affordras, få Utskotten, i anledning af förevarande motioner, vördsamt föreslå, det Rikets Ständer för deras del må besluta ulf är dande af en författning, hvarigenom, med ändring af 2 kap. 5 § kyrkolagen samt 32 § af Kongl. Maf.ts resolution på presterskapets besvär den 10 Mars 171g, stadgas, dels alt, med undantag af bönedags-placat, hvilka, såsom varande af religiös egenskap, efter predikan och näst efter bönen ”Fader vår* må uppläsas, alla andra Kongl. Förordningar och auktoriteters samt enskilde personers kungörelser skola omedelbart efter gudstfenstens slut från predikstolen af presten uppläsas i den ordning, som hittills är vorden föreskri/ven; dels ock att, för kungörelsers emottagande, uppläsande och f örseende med bevis derom, någon betalning icke må af vederbörande uppbäras.
Visitkort1) 1 skålp. 10 Vismut 1 skålp. 14 Vitriol, alla slag FriVitriololja och Vitriolspiritus; se Svafvelsyra. Väfnader: helsiden: felb och plys 1 skålp. 1 andra slag, guldoch silfvertyg derunder inbegripna 2) 1 skålp. 2 Auni. Sammet tullbehandlas såsom helsiden, andra slag, då hela ytan utgöres af silke, ehuru frånsidan utvisar bomull. ’) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 8 öre. 2) n >i ii » ii » ii ii 1868 » 1 R:dr 50 öre. 88 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. Väfnader: halfsiden: felb och plys, äfvensom fillar andra slag J) bomulls-: bokbindare-cloth felb och plys, älvensom filtar och parkum gaz, halllinon, musslin, nettelduk, dimity och batist segelduk tyll andra slag: oblekta och olärgade blekta eller färgade tryckta eller pressade bomulls-, med blandning lill större eller mindre del af lin eller hampa: bolstervar damast . dräll mattväfnad andra slag; tullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena. ylle-, af ull allena eller blandad till större eller mindre del med bomull, lin eller andra ämnen utom silke: filtar och mattor, derunder inbegripna kantade res fil tar machinfilt, rundväfd för fabriksbehof; se Redskap och Machinerier samt delar deraf. pressduk andra slag 2) 1) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med ar 1803 till 1 Itali. 2^ jj 5j 33 v 5? » 1868 fl 75 öre. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Riksmynt. Skrifvelse, N:o 85. 89 Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt.
Raabs förslag ej vinna framgång, önskar jag, att nu förevande motion, såsom innefattande ett amendement till det förra förslaget, måtte erhålla afseende, och således detta, enl. min tanke verkligt reela, sättas i ställe för det nu existerande mera ideella, så att beväringsstyrkan på exercisplatsen alltid motsvarar den styrka, som, i händelse af krig, borde utgå. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz: Enär jag vid remissen af Frih. Raabs motion yttrade mig emot legorältens uphörande, anser jag mig skyldig att icke med tystnad låta nu Den 4 Januari f. m. 55 förevar:de förslag till Utskotts behandling öfverlemnas. Jag får då till en början förklara, att jag anser de flesta ledamöter, som nu sig yttrat, hafva gått utom saken, hvilken icke afser, huruvida legorätten skall upliöra eller icke, utan denna rättighets ordnande, legosummans bestämmande o. s. v. För min del anser jag att legorätten, sådan den nu befinnes, bäst reglerar sig sjelf, och ber derjemte att få erinra, det BondeSt., vid antagandet af nu gällande konskriptionslag, förbehållit sig denna rättighets fortfarande såsom väsendtligaste vilkor hvarunder de ville underkasta sig konskription. Hr Adelborg har yttrat, att Frih. Leijonhufvuds motion åsyftar ett ändamålsenligare ordnande af denna rättighet, så att, i likhet med förhållandet i andra länder, den beväringsskyldige till Staten erlägger en summa till det belopp, att en lill krigstjenst duglig karl derför kan anskaffas. Jag deremot tror, att genom de bestämmelser i afseende å legorätten, som nu finnas, möjligheten för Staten att erhålla lämplig karl i den beväringsskvldiges ställe är bättre bevarad, än den skulle blifva det genom ifrågasatta förslag. Vår beväringsstadga föreskrifver, att hvar och en, som sjelf ej vill träda under vapen, skall i sitt ställe anskaffa en annan krigsduglig person.
I anledn. af hvad han yttrade, synes det som hade LagUtsk. föreslagit detta stadgande med afseende på hvad som framdeles varder föreskri fv i t och bestämdt. Jag skulle deremot anse lämpligare att göra stadgandet! med afseende på hvad som nu är förhanden. Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo LagUtslcs d. 21 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 23, i ani. af väckt motion om införande af en s. k. summa appel 1 abil is. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag är visserligen icke jurist, men med den kännedom vi alla äga, om den massa små mål som dragas under de högre Domstolarne, mål, hvilka ofta äfven för den vinnande parten medföra verklig förlust. (Gr. Sparres reservation uplyser t. ex., att Högsta Domstolen får döma öfver en summa af 3 skilling), hemställer jag till enhvar, om icke en »summa appellabilis» är af behofvel påkallad. Den har äfven förut funnits i vårt land, och just till samma belopp som Utsk. nu föreslagit. I Frankrike är den ett par hundra francs, i England betydligt högre. Jag tillstyrker således bifall till Gr. Sparres reservation. Frih. Raab, Adam Christian: Jag är lika litet jurist som Gr. Björnstjerna, men har dock icke samma upfattning af frågan som han. Jag tror det vara ganska besynnerligt att stadga en summa appellabilis. Det är sannt, att en sådan förut funnits, men det var så länge vi hade LagmansR:ne. Nu veta vi, att våra unga jurister måste först börja lära sig att praktisera vid Under - i.'14 D e ii 4 April e. m. Domstolarne, och ulan att vilja förtänka dem det, så må man icke heller förtänka allmänheten, att hon icke kan hafva så stort förtroende till dem vid deras första försök i rättsväg. Summan må vara stor eller liten, så ligger det då alltid en hårdhet deruti, att man vet att man icke kan öfverklaga detta beslut.
Men så mötte hon sin pappas skälmaktiga blick, och den snälle kaptenen, som gärna ville hjälpa sin tös i hennes bryderi, knackade i sitt glas och sade högtidligt: » Anni vill hålla tal. » » Nej, du stygga pappa, det vill jag visst inte, » utropade Anni blossande röd. » Men då kamraterna ha festat för er, vännerna och far och mor likaså, och alla ha ställt ett härligt horoskop för er, så kunde inte Gurli och jag skiljas från er, gossar, utan att just här i vår egen lilla vrå få önska er lycka på färden. Hur det skall gå för oss, när jag ej längre har några retsamma gossar att kifvas med och Gurli inga strider att bilägga, det står i framtiden, stackars pappa får nog kännas vid er afresa. Men ett hjärtligt tack skall ni ha för de gångna åren, och går det er blott hälften så väl, som Gurli och jag önska er så. » Ja, där var gråten mycket riktigt, men Anni bekämpade den tappert, och med glad uppsyn, men med darrande hand skålade hon med » gossarne », som de unge männen alltjämt kallades i den Bergska familjen. Det blef en stunds tystnad, ty alla kände det vemod, som en snar skilsmässa medför, och ingen blygdes att visa det. » Nej, min gosse, » sade Erik plötsligt, då Gunnar gjorde min af att vilja säga något. » Jag tror nog, att du mycket bättre och vackrare än jag skulle kunna säga, hvad vi nu båda känna, men som den äldste står jag på min rätt att få göra det. Hvad jag väl minns första kvällen i Upsala, då vi efter kaffet i salongen skulle gå bosyn. ' Ja, det här är tvillingarnes rum, men inte svarar jag för att det är presentabelt, ' sade farbror, och så fördes vi in i detta rum, hur olika då mot nu. V i d ett stort läsbord sutto två tolfåringar med all världens skolmateriel omkring sig, och vi hedrades först med en granskande blick och sedan med en idealisk backflschhälsning. Stor presentation, och efter en grammatikförklaring i franska var vänskapen grundlagd. Hur många muntra minnen innesluta ej sedan dessa väggar.
Vederböride lönings-direction, consistorium eller civil-ljensleman eger rätt, att uti landskontoiret taga kännedom af den räkenskap som upptager dess tillfallande löning, och, i fall af befogenhet, deröfver hos K. befhide anföra besvär inom ett år efter räkenskapens inlemnande till landskontoret. f). Sålunda föreskrifne ordning och sätt för förenämnde tjenstemäns löning, kan framgent ej utan K. och B. Stis sammanstämmande beslut förändras. g). Ingen nuvaride löntagare kan, utan eget begifvande, underkastas denna nya ordning för sin löns erhållande, förr än han till annan lön förflyttas; men vid hvarje ledighet inträder den nya ordningen uti full verkställighet. Efter uppläsningen häraf framställde Hr Landtm, vidare att slutligen Hr Sandströmer hemställt, att till detta Frih. Palmstjernas förslag malte fogas följande från Utskis förslag hemlade tilläggi ”ankommande dock på K. M. att låta ifrågavande löneanslag och ersättning under det år, för hvilket detsamma beräknas, på lika sätt som kontanta löner, qvartalsvis utbetalas;” hvarjemte Hr Landtm., enär Frih. Palmstjernas förslag ej uteslöte detta af Hr Sandströmer framstäldta förslag, hemställde att R. o. Ad. måtte förbehålla sig att, ifall Frih. Palmstjernas förslag vunne bifall, serskildt få pröfva det dertill af Hr Sandströmer föreslagna tillägg. Ropades ja. Då Oen 9 September e. m. 241 t)å nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Hr von Hartmansdorffs förslag till beslut rör:de 20 punkten, ropades ja och nej; hvarpå Hr Landtm, framställde propos. till bifall å Frih. Palmstjernas i afseende på denna punkt framstäldta förslag till beslut, samt, då härvid ropades starka ja jemte mänga nej, förklarade det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande jä. Hr Pr intzensköld begärde Votering.
På allmän rådstuga kunna dock förslag väckas, så enkla och af så ringa vigt, att en dylik utredning allmänneligen anses obehöflig. Det är för denna händelse det sista stadgandet i paragrafen tillkommit. 50 §. Se motivet till 34 §. 53 §. Se motivet till 38 §. Pluraliteteris förslag, att representationen skulle kunna, på begäran af minst en sjettedel af ledamöterne, infordra Magistratens utlåtande öfver handlagdt ärende, finner jag både inveckladt och oförenligt med min uppfattning af Magistratens ställning. Nu är det Magistraten, som infordrar utlåtande af fullmäktige, och jag tror att denna ordning är den rätta. 59 §. Då expeditionshafvande hos stadens Äldste, enligt nu gällande expeditions-taxa, eger att taga lösen för utskrift af de Äldstes protokoll, har jag ej funnit skäl att betaga honom denna förmån, isynnerhet om stadens egentliga styrelse skulle, enligt pluralitetens afsigt, till denna myndighet ölVerflyttas. 58 §. Under förutsättning, att särskild protokollsförande städse är hos stadsrepresentationen tillsatt, har jag ansett lämpligt, att protokollet hos Stadsnämnden föres af samma person, hvilken derigenom vinner fullständigare öfversigt af ärendenas gång och bättre sättes i tillfälle att meddela erforderliga upplysningar. 76 §. Jag har för min del ansett nyttigt, att Magistraten och Stadsnämnden uti Drätselkammaren insätta hvar sin ledamot, på det att så väl Magistraten och Nämnden må °§a ständig tillgång till underrättelse om drätselverkets tillstånd och af Drätselkammaren iöretagna åtgärder, sorn Drätselkammaren kunskap om hvad hos Magistraten och Nämnden förehafts uti drätselverket rörande frågor. 80 §. Denna § och § 72 i Komiterades förslag innehålla något olika inethoder för lösning af samma fråga, men jag vågar föreställa mig, att ämnet är i mitt förslag mera uttömdt. Saken eger i sjelfva verket två olika lärer, den ena att en lag om den ojemnlika beskattningen finnes, deri andra, att hon icke finnes. Den förra frågan hör, efter min tanke, Magistraten urskilja, emedan det tillhör Magistraten, såsom domare, att säga hvad som är lag.
Ett ställe kunde dock, såsom slutpunkt för Gefle-Dala-vägen, anses ännu tjenligare än sjön Runn, och detta vore den mera centralt belägna Insjön, med öppen segelfart till Siljan och Orsasjön; men genom en sådan utsträckning af jernvägen skulle de ändå mycket stora anläggningskostnaderna ytterligare ganska betydligt ökas, hvarföre frågan om verkställigheten deraf ansågs böra uppskjutas intilldess, genom den af sökandena förordade jernvägens begagnande, rörelsen inom Siljansdalen kunnat mer utvecklas. Enligt kostnadsförslag erfordrades för, denna jernväg 2,400,000 R:dr; och då genom en sådan anläggning stora fördelar skulle beredas rikets handel i allmänhet, och särskildt tvenne provinser, hvarest näringarna komme att upphjelpas samt arbetsförtjenst och bergning vinnas för dervarande vanlottade allmoge, hade sökandena anhållit, att Kongl. Maj:t genom nådig proposition måtte, såsom enda utvägen till åstadkommande af detta företag, hvars kostnader öfverstege de enskilda tillgångar som derför kunde inom orten anlitas, föreslå Rikets Ständer att åt det bolag, hvilket för detsammas utförande bildade sig, bevilja och anvisa ett lån, motsvarande två tredjedelar af anläggningskostnaden och således utgörande 1,600,000 R:dr. Efter erinran, att det vid föregående riksdag ifrågasatta understöd af staten ansetts icke kunna beviljas, enär de med en sådan anläggning sammanhang ägande omständigheter icke vore nog utredda, yttrar Statsutskottet vidare, att Dalarne, till följd af sin genom andra mellanliggande provinser från både hafskusten och de större insjöarna samt dem sammanbindande kanaler afskilda belägenhet, icke kunnat komma i åtnjutande af de fördelar, som genom nya eller förbättrade vattenkommunikationer i senare tider beredts en stor del af rikets 12 öfriga landskap. Frågor hade visserligen jemväl uppstått och förslag uppgjorts rörande anläggning af en eller annan kanal inom denna provins, men med hänseende till lokaloch klimat-förhållanden hade de föreslagna kanalledernas gagn för orten och riket ansetts icke komma att motsvara dermed förenade kostnader. Dessa företag, för hvilka dels icke några, dels otillräckliga allmänna understöd erhållits, hade alltså icke kunnat utföras.
Dessa utgjorde, tillika med li nert och Riksgälds - Sedlarne, vid 1817 års slut circa 33 millioner R:di Banco, utom hvad sam i Gotha Canal Bolags Discont innestod på Afskrifning* Rakning , till ett belopp af 1' million. Ehuru Rörelse Capitalet i Riket i sjelfva verket minskat sig, från 1817 till 1821 års slut, med nära 4 inillionc-r Rulr Banco, kan sådant likväl icke tillskrifva* den hufvudprincip, sorn 1818 års Stander följde för Sedelstockens bestämning; ty den var rättvis och lampad efter det dåvarande tillståndet. Det befinnes ätt, då man till Sedelstocken vid 1832 års slut < . 38,923508: —. — Lägger den outtagne fy11- naden i de Crediiiver sorn 1818 års Ständer medgifva nemi. till Commerce-Col* legium . - * lfi4,833: ~ — Till Magazins - Direction 112,388: Transport 3,920,789: — —• 330 Eenca-Ulskoiteti Bttänienderi; Transport 2,920,789: TiH Jern - Contoiret Till Banco - Disconten Till dito af Filial-Disconlernas Utredning .