Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man icke kunnat erhålla något kostnadsförslag, och ingen tillförlitlig ritning finnes öfver denna väg, får jag för min del anhålla, att frågan derom lemnäs öppen, så mycket hellre, som man med de ifrågavarande 6 millionerna icke Kommer längre än upp till Wernamo på Laga-linien och till sjön Salen på Nässjö-liuien. Hr Montgomery, Hobert Nils Germund: Med myc ken sakkännedom har den siste värde talaren försvarat StatsUtsk:ts Betänk, i den nu förevarande punkten. Jag har dock hvarken nu eller inom Utsk:t kunnat blifva öfvertygad om fördelarne af jernvägens dragning genom Laga-dalen. Då emellertid tiden är så långt framskriden, skall jag icke särdeles länge uppehålla mig vid ämnet, eller ingå i granskning af alla de skäl, som, för eller emot, anförts i denna fråga, både diskussionsvis och i den mängd af utgifna skrifter, som afhandla saken. Om dessa sednare, ehuru till en del uplysaode, torde man kunna använda det gamla latinska ordspråket: »peccatur et extra muros et intra»! Otn jag nu betraktar frågan ur en del af de synpunkter, hvarifrån Utsk:t sett densamma, så finner jag, att Utsk:t påstår, det sträckningen genom Lagadalen gör vägen kortare emellan Malmö och Jönköping. Det är otvifvelaktig!; äfvensom att den förkortar vägen emellan Malmö och Götheborg åt vestra Sverige. Men å andra sidan måste man äfven medgifva, att kortaste sträckningen för en jernvägslinie från Malmö åt Stockholm blifver. om den drages öfver Nässjö med fortsättning genom Östergöthland. För att dock förminska den vinst, som häraf skulle upstå, har Utsk:t, på sannolikheten af att man skulle utfinna en linie från Tenhult i mera rakt norrut gående riktning, nemligen öfver Nobynäs, byggt ett bestämdt antagande (se Betänk, pag. 27), och detta anser jag vara oriktigt, synnerligen som komitéen förklarat, att man efter åtskilliga undersökningar icke lyckats påträffa någon tjenlig väg i denna riktning.
Hitintills har jag förmodat, at densamma icke kunde inträffa förr, än Riket erhällit fred med sin naturligaste Bundsförwandt, och wore säkert om möjligt biträde frän den sidan. Ehuru ingen synbar Politisk relation med förbemälte Sweriges urgamla Allierade ännu existerar , Den 18 Julli. 317 isterar, bör jag nu säsom en wisihet anse, at Swerige kan päräkna desi activa wänstap, hälst en wis Regering, med lika warm kansta för Samhällets biständ, som lifwar osi enstildte, förenar ren kännedom som Individuel.' sakna, och nogsamt lärer inse de oboteliga följder, hwartil en misträkning af sädan natur ofelbart stulle leda — Följder som wäl stola drabba alla, men af Samtid och kommande Slägter alldrig kunna tilläggas — någon annan, än de Rädgifware, som ensamt warit l stand at dem inse och afwärja. Herr Hen te rejelin, Larl, upläste följande til Protocollet: Äter wägar jag höja min röst, oaktadt ^vältalighet, tjusande och pöydliga uttryck icke äro i min förnräga. Den i dag hos Ridderstapet och Adeln förekomna Proposition om Thronföljden, hwarpä Rikets öden sä ^väsendtligen bero är af yttersta wigt, men endast framtiden förbehällit med wisihet bedömma. Emedlertid lärer näppeligen för en Stat finnas nägon äfwentyrligare tidepunct än dä Konunga-Throncn är ledig och ingen Efterträdare utsedd: Rädfrägom Tideböckerna hwad rysliga följder detta uturaktlatande alltid förorsakadt.
Majit under innevarande riksdag framställt, i afseende på bestämmandet af de nämnde kassor för framtiden tillkommande årliga ersättnings-summor, medgifvit, att nedanstående belopp, hvarmed de för hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857 å Riks-stalen uppförda anslag till rusthållsoch en-per-mille-afgifternas ersättande understigit den öfver dessa afgifter uppgjorda medeltals-beräkning, må till samma kassor från Riksgälds-kontoret utbetalas, nemligen till Wadstena Krigsmanshus-kassa, såsom ytterligare ersättning för de upphörda rusthålls-afgifterna: 14,700 R:dr och för en-per-mille-afgiften 14,250 R:dr, eller tillsammans Tjugeåtta tusen nio hundra femtio R:dr, och till Amiralitets-Krig smans-kassan, såsom ersättning för förstnämnde afgifter: Elfva tusen femtio R:dr. Dessa Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-Krigsmanskassan sålunda tillerkända ökade ersättningar, utgörande för hvart och ett af ofvanberörde tre år ett sammanräknadt belopp af Fyratio tusen R:dr, böra af Riksgäldskontoret, uppå vederbörliga reqvisitioner, utbetalas; kommande deremot, på sätt i nästföregående § stadgas, det förhöjda vederlag för rusthålls-afgifterna, som enligt förut meddelade föreskrifter skulle för samma år från Wadstena Krigsmanshuskassa utgå till Arméens pensions-kassa, att Riksgälds-kontoret tillgodoföras. § 182.
Den sista valsen; af Daniel Fallström Stigande lärkor; af Ernst Högman I det blå; af Albert Eriksson Slädfärd; af Lennart Hennings Likvagnskusken; af Snorre Hon är så trött; af L. S Skymningsbrasan; af Adi Vid latcranen; af C. D. af Wirsén På Topelii dödsdag; af Adi I Finlands vår; af Lars Lunell Litet skvaller; af Snorre Uppstånden är han vorden; af Héléne Malm,- qvist Blommor; af Adi Kärlek, som kan vänta, lefver än; af Esaias Coliin Mitt paradis; efter Verlaine af Fredrik Bohm Ett svenskt landskap; af Ernst Högman Ur leken; af Carl Strandberg Valborgsmässa; af Ragnar Kock Hopp och längtan; af A. H Gamla Anna; af Snorre Kärlek är en ädelsten; af Emil Linders Vårbild 1899; af Fanny Chrysander Vårsång; af L v. Krxmcr Tre visor; af Albert Eriksson - Han är kommen, som förlossar; af Harald Jacobson Barndomshemmet; af Anna Berg Vid den husliga härden; af Snorre Majnatt; af E. N. Söderberg » Ja, vi elsker. »; af Adi På bokeliden; af Sylvester .. Död; af Nanny Lundberg » Kvinnliga ärestoder »; af Adi Midsommar; af Harald Jacobson Två visor; af Albert Eriksson: Ett eden; af E. N. Söderberg Det syntes ej ett segel; af Albert Eriksson ... Dikter af Swinbumc; öfversatta af Sigrid Elmblad: I. En öfvergifven trädgård II. Drömmarnas värld III. Erotion IV. N; r N:i Lucie, efter Musset; af Edv. Hammarstedt ... 62 Ett lidandets hem; konturteckning frän Stockholms epidemisjukhus (med 6 illustr.) 41 Vaktparaden; af Harald Jacobson 64 Min aftonklocka; af Esaias Collin 65 Vid Julias graf; ett reseminne af Carl Valfrid (med illustr.) 42 Är du lycklig — forska e j!
Jag anhåller om ursäkt att jag ytterligare uptager tiden med en fråga, som jag hade föreställt mig skulle afgöras utan någon diskussion, hvarföre jag äfven, som jag nämnde, kom något sent upp. Jag hade icke beredt mig på att yttra mig i denna fråga, och jag finner att jag icke uttryckt mig med tillräcklig redighet och bestämdhet, då Frih. Cederström kunnat till en del missförstå mitt förra yttrande. Frih. Cederström drog af mitt förra yttrande den slutsats, att jag skulle befara, det kollisioner kunde upstå mellan national-representationen och lands-tingen. En sådan tanke har jag aldrig haft. Jag ansåg endast, att konungamakten skulle få ett fastare stöd i national-representationen, om denria kunde inhemta uplysningar från de särskilda provins-styrelserna, än om, såsom nu är fallet, den stöde alldeles ensam. Det var endast detta jag ville nämna, och för öfrigt får jag uprepa min förra anhållan om bifall till förslaget. Den härefter till bifall å förevide Betänk, framstälde propos. besvarades med starka Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s den 9 och 16 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 128, i anledn. af återremiss i viss del af Betänk. N:o 116, angående omarbetande eller ändring af Kongl. Stadgan för Rikets Allmänna ElementarLäroverk den 14 Augusti 185 6 m. m. Den 18 Januari. 8S Frih. Cederström, Rud.: R. o. Ad. har sällan tillförene haft för sed, att till K. M. biträda aflåtandet af förnyade framställningar inom kort tid ang:de samma sak, emedan R. o. Ad. varit öfvertygad, att K. M., slika påminnelser förutan, skulle veta att fatta det för fäderneslandets sanna bästa gagneligast.e beslut. Jag tror således att man ieke nu bör aflåta denna skrifvelse, utan anhåller om afslag å Utsk:s förslag.
Uti Lagberedningens förslag till fängelselag, som äfven uptog tvänne slags fängelsestraff, ett strängare och ett mildare, hvilket sednare under namn af förvandlings-fängelse ungefär motsvarade det fängelse, som i 5 och 6 §§ af det nu förevide förslaget omtalas, ansåg man sig icke heller ega anleda, att för det lindrigare slaget antaga någon Den 17 Juni f. m. 345 afkortning i strafftiden, oell jag tillåter mig, med anledn. häraf, attala den öfvertygelsen, att för hvar och en, som riktigt tänkt sig in i ämnet, ett sådant antagande alltid skall komma att visa sig såsom overkställbar^ och att lagens ändamål till stor del förfelas, helst om härvid äfven tages i betraktande ännu en annan omständighet, som jemväl förtjenar upmärksamhet. Anser man, att ett ensamhetsfängelse äfven i sin lindrigaste form fordrar afkortning i strafftiden, så betraktar man straffsättet som en skärpning i straffet, och man kan då icke använda det under huru lång strafftid som helst, utan man måste inskränka det till någon viss tid, hvilken jag förmodar att man vill hafva bestämd till två år, likasom för det svårare ensamhetsfängelset. Men härigenom råkade man ånyo in på samma inkonseqvens i behandlingen af samma slags fångar, som jag förut visat blifva följden af den påyrkade äfkortningen. En politisk förbrytare, sorn blifvit dömd till två års fängelse, skulle väl fortfarande få undergå sitt straff uti ungefär samma slags ensamhets-fängelse, som hittills för sådane förbrytare varit begagnadt, men en annan, som blifvit dömd på tre år, skulle ovilkorligen försändas till något gemensamhets-fängelse, för att sammanföras med andra brottslingar, och således gå miste om det afskiljande från dem, som för en person i den samhälls-stä! 1 tving sådana förbrytare vanligen innehafva, måste såsom en betydlig förmån anses.
En skrifvelse med begäran om sådana speciella förändringar lärer väl ej derföre kunna ifrågasättas. Den utväg, som kunnat begagnas, har varit hemställan till K. M. om en revision, men härvid mötte just svårigheten att antyda revisionens riglning. Sålunda har Frih. Alströmer yttrat, att arbete å Söndagen skall förbjudas endast såvidt det väcker allmän förargelse, och en reservant har sagt, att husbonde eller chef, som äger befalla andra, icke må befalla något som förhindrar den lydande att iakttaga Sabbathens helgd. Huru ytterst obestämda, dessa i sig sjelfva vackra grundsatser äro, torde lätteligen inses och dermed svårigheten att på dem grunda positiva lagbud. Under dessa förhållanden har Utsk. trott det vara bättre att lemna sabbalhs-lagstiftningen i sitt förra skick, än att förorda en framställning, för hvars verkliga innehåll man ej kunde göra sig fullt reda. Jag förnyar min anhållan om bifall. Hr Tham: Jag vet icke hvarest jag skall börja för att be svara mina motståndare. Ordf:n i Utsk. har sagt, att jag skulle önska en lag, som strider emot nu gällande lagar. Detta är ett misstag. Jag vädjar till R. o. Ad. och hela Svenska allmänheten, om icke det inträffat, att lagar och påbud om Sabbathens helgd, hvilka vi ännu äga, gå vid sidan af befintliga lagar, utan att de blifvit uphäfne. Jag skulle vilja anföra exempel huru sabbathslagarne blifvit tillämpade, långt innan jernvägarne påbörjades; men det torde vara nog att erinra, hurusom vi hafva sett, att sedan dessa företag kommit i gång, hafva arbetena pågått midt under gudstjensten och midt under kyrkans fenster, så att hammarslagen stört andakten i kyrkan. Jag hemställer till Utsk:s Ordf:de, om icke en tillåtelse till dylikt sabbaths-arbete, den må vara meddelad af hvem som helst, står i fullkomlig strid med sabbaths-lagarne, och om man icke bör tillse, att dessa lagar få mera gällande kraft än de tillfälligbels-lagar, som sedermera af särskilda myndigheter utfärdas. En annan talare har på det högsta förvånat mig.
Den ena angar sjelfva principen om sättet att afgöra tryckningen af Constitutions-Urskottets Rrotocoller; och den andra angar blott tryckningen af de Handlingar, sorn röra Friherre ^nckarsvärds anmärkning emot friherre Rudolph Cederitrönj» såsom General-Adjutant för Den ii April. 34? Flottorne. I förra frågan skiljer man sig i förståndet om hvad Grundlagen menar med ordet Vederbörande; och i denna del kan jag ej finna annat, än att Friherre Wetterstedts erhinran är i alio rigtig. Då Vederbörande efter Grundlagens bud, skola hörasj sä måste ju, enär Ståndet anser afgörande rätten sig tillhöra, det vara en annan Auctoritet, som skall höras5 ty intet kan den afgörande höra sig sjelf, och när det intet går ann, så återstår ju, i frågan om Constitutions-Utskottets Protocoller, icke heller någon annan att höra, än Constitutions - Utskottet, hvars Protocoller det är. I den andra frågan åter om tryckningen af Anmärknings-Handlingarne; så har Herr Cederskjöld mycket rätt deri, att blott man väntar några veckor, samt då anmäler sig hos RiksRättcn, så får man dem der. I öfrigt torde jag få erhinra derom, att då Constitutionen behöfver förklaring, så är det likväl ej Ständerne ensamt, som kunna gifva den, utan det är genom Konung och Ständer gemensamt •om den endast kan erhållas. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: De af Herr Cederskjöld och Friherre Boye emot mig rigtade anmärkningar, skulle vara ganska rigtiga, om jag medgifvitatt det vore tvifvel underkastadt, hvilka med Vederbörande menades i men mitt yttrande grundar sig deremot derpå, att jag anser det vara ganska tydligt att Riksens Ständer äro desse Vederbörande. — För-* 544 Den 11 April. pf.i frågan, 'Oti nu bär afgöras, ar i min tanka om Ridderskapet och Adeln önskar att den föreslagna tryckningen må för sig gå — derefter bor sättet för verkställigheten kunna bestämmas.
Maj:ts disposition för år 1867 anvisa en summa af Femtiotuseu Riksdaler att utgå såsom lån för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag inom rikets öfriga delar; hvarjemte Rikets Ständer behagade föreskrifva, c) att för tillgodonjutande af understöd utaf de under litt a) och b) föreslagna statsbidrag skola i öfrigt lända till efterrättelse de vilkor och bestämmelser, som Rikets Ständer, med anledning af det Memorial Utskottet derom särskildt skall afgifva, komma att fastställa. Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 78. 37 I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en inom BondeÄng. använStåndet af Riksdagsfullmägtigen Josef Oskar Ahnqvist från Norrbottens län väckt dande af en motion, (N:o 1451, deruti Riksdagsfullmägtigen August Danielson från samma län stubböressig förenat, innefattande förslag att af de inom Norrbottens län inflytande stubböresmedlen inmedlen, hvilka under de sednast förflutna fem åren i medeltal uppgått till omkring om Norr 82, 000 R:dr, ett belopp af 50,000 R:dr måtte årligen ställas till Kongl. Majits Befallbottens län ningshafvandes disposition för att användas till myraftappningar och odlingar inom länet. Vid flera tillfällen, då förslag blifvit framställda om användande af särskilda skattebidrag till särskilda ändamål, hafva föregående riksdagars Stats-Utskott uttalat, den åsigt, som jemväl blifvit af Rikets Ständer gillad, att Statens såväl ordinarie som extra-ordinarie inkomster böra användas för stats-utgifternas samfällda bestridande, samt att således ingen viss inkomsttitel bör anslås och utgå för ett eller annat särskildt föremål; och får, under åberopande häraf samt med hänvisning till hvad Utskottet i näst föregående punkt af detta Utlåtande yttrat, Utskottet hemställa, 34:o , att Riksdagsfullmägtigen Almqvists ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Stänaers åtgärd föranleda.
Hr Ribbing har sjelf förklarat tillägget för motion. Huruvida Hr Ribbing vill begagna sig a! den delen af samma argumentation, enligt hvilken hans motion skulle behandlas som ett tillägg till den föregående discussionen, och således, utan hinder af den försiggångna justeringen af prot.uldr., skulle kunna i sammanhang dermed blifva föremål för en ventilation, öfverlemna!1 jag till Hr Ribbing sjelf att yttra sig om. Frih. Boye: Jag kan, för min del, icke finna, att Hr Ribbing felåt mot något grundtagsbud, derföre att han föreslagit att prot.uldr. måtte genom deputation öfverlemnas til! RondeSt. Men annat är fråsan, huruvida detta sätt att svara BondeSt., är lagbehörigl, och annat, om tiel är Jämpligt. När Landtm, har gifvit oss den propostn: samtycker R. o. Ad., att en deputation må afgå med prot.uldr., och vi fått besvara densamma med nej, så hafva vi kommit från allt behof att granska det af Hr Ribbing uppgifna förslag till tal, som deputationen skulle hålla till BondeSt.; och derföre anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes först framställa propos., huruvida deputation skall äga rum eiler ej. Gr. Frölich: Jag ville önska, att Frih. Cederström ägde den förmågan att vederlägga sig sjelf, som Iir Frihtn behagat tilltro mig. Det kan väl hända, att man någon gång talar i cirkel, men jag skall söka taga varning af Hr Frihts exempel. Principfrågan har sedermera blifvit upptagen och besvarad af Frih. Boye, som kan läsa och förstå grundlagen lika väl sorn Frih. Cederström; hvarföre jag förbigår att vidare yl t ra mig om den saken annorlunda, än för att besvara Hr Rosenblad, som påstod att Hr Ribbings tillägg kom för sent, emedan prot.utdr. redan var till justering uppläst.
sju, m e n hädanefter Och i sin hustru såg han i n o m k o r t ett äro: o c h märkte snille m e r o c h mer, hvad förr han aldrig sett, att fruarna p o j k e n äfven fått en släng af släktens vett. L. fröknarna J. till till hälften skoladjunkt, till hälften själf elev, hvars kunskap sågs i kapp med läskamratens Och vår pedant sig fick på köpet o c k en läxa, lemmarne, äga allt mer i läsning flink o c h som Kl. trägen, 8 o c h såg m e d h u g n a d sann sin maka, lika ö m rekreation o c h kvinnligt huld s o m förr, h o n o c k, gå » lärda sitt a r b e t e. vägen ». Krsemer. * att kortare af vara för en Iduns från några senare olika yrkesområ- ord omnämnts i ett stiftarinnor, mitt tillämnade referat, har, med kännedom om bedt mig påpeka, att den ifrågavarande nen bör kallas ej rör sig framåt insatser en ringar, funktionärer, propositioner m. blef denna Af å som association skriftställarinområdet, gymnaster, lärasilfverpolererskor, cigarrtjänarinnor, s o m lifliga damer ur hjälphustrur ', deltagarinnor de högt och Antalet vidtager af rummen, Kl. 11 samvaron. haft sig öfver och vakna l ä r a af de mest bildade, de intresse o c h lågt mellan m y c k e t att andras blida trots djupt betaldt bedagsverke. På hvarje tolft k o m m a ungefär tre sällskapligt svara för. tolflmedlem.
Af den 2 dennes: N:o 89. I anledning af uppkommen skiljaktighet uti Riks-Ståndens Beslut, rörande Banco-Discont-Styrelsens sammansättning och det reglementariska för samma Discont-Verks förvaltning. Angående en Commissarie-tjensts uppförande på Bankens Stat, till fyllnad i det fastställde antalet af Bankens Commissarier. Angående Reglementariska föreskrifter, rörande Metall-effecters beläning vid det i Götheborg blifvande Låne-Contoir. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 om morgonen den 4 December. In fidem Protocolli O. J: Lagerheim. 266 Thorsdagen den 4 December, Plenum klockan 9 förmiddagen. Upplästes till justering ocb godkändes följan-. de Expcditions-Utskottets insände Förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 375. Angående jemnknlng af Roteringen vid Vesterbottens Regemente. Angående en jemnare fördelning af Postförings-skyldigheten. Med förslag till stadgande orri, skydd för Taxeringsman. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den 21 sistledne November under N:o öry afgifne Samt den 25 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om Arrende-Spannmålens utgörande för Kungsgårdar och derunder lydande Hemman. Herr Danckvardt, Magnus Georg: På sätt Ridderskaper och Adeln af det uppläste StåtsUtskottets Betänkande inhämtat, har Utskottet förblifvit vid sin förra i ämnet yttrade mening. December f m. 267
Borgare-Ståndet : att aa:dra §. af underrättelserna gillades med iakttagande deraf, att slutperioden i första Momentet skulle blifva följande: ”Men när Fartygen anlända med ballast, bestås Skeppare och Besättning ej någon för ing etc._, hvarigenom Ståndet förkastat det föreslagna undantaget för Spannmål och Ull ; att 23 §. skulle på det sätt förändras, att på andra stället, der ordet ”'vederbörande” förekommer, borde, näst derefter, tilläggas orden : ”Auctions-Kammare i StadJ’ till skillnad från vederbörande Tull-kammare, som i §:n förut förekommer; att 26 §. borde undfå en lydelse,] lika med den 29:de §. uti 1826 års ?4 Bevillnings-Utskoitcls Memorial Ti;o 54. Tull-Taxa, och endast den förändring, att, i stället för den 8:de §., skulle å» beropas den 6;te; t) att Ståndet ogillade den 3o:de i nya Förslaget, och i sLällel antog den 33 §. af redactionen i 1826 års Taxa, med uteslutande af följande ord uti ingressen: ”under en tid af 3 år, räknad från och med det innevaran-t randehvarigenom Yällofl. Ståndet Således beslutat, att de, Svenska, från vissa Utrikes orter ankommande, Får» tyg fordom förunnade fördelar, om hvilkas upphörande, efter viss tid, beslut fattades vid sistlidne Riksdag, skulle än vidare och utöfver den af Utskottet föreslagna begränsade tid» punkt komma att fortfara, Som likväl i alia dessa omstän* digheter endast ett Riksstånd fattat ofvannämnde beslut, men de trenue Öfrige Respective Riks-Stånden godkänt och gillat hvad Utskottet före» slagit, alltså lärer sådant , i dessa RegTementariska frågar, såsom Rikets Häglof!.
Liksom på Spetsbergen är isfältet här helt säkert afbrutet af djupa, bottenlösa klyftor, öfver hvilka vinterns snöstormar slå bräckliga snöbryggor, som så fullständigt dölja afgrundernas dagöppningar, att man kan stå omedelbart vid deras kant utan att hafva någon aning om, att ett steg vidare är ovilkorlig död för den, som, utan att iakttaga det vanliga försigtighetsmåttet att med rep vara bunden vid sina följeslagare, söker sin väg öfver detta hårdt packade, men af ingen skare sammanbundna snöfälts bländande hvita, nästan sammetsartade yta. Om man, sedan nödiga åtgärder vidtagits till skydd mot faran att ramla ned i dessa klyftor, beger sig längre in öfver isfältet, i hopp om att snöns skenbart jemna yta skall medgifva dryga dagsmarscher, så blir man snart sviken i denna sin förväntan. Man kommer nämligen till trakter, der isen öfverallt genomkorsas af smala, af farliga klyftor begränsade dalgångar med ända till 15 meter höga, tvärbranta väggar, öfver hvilka man först efter ändlösa zigzag-vandringar kan komma fram på ställen, der dalgången blifvit snöfyld och derigenom passerbar. Om sommaren åter, när snösmältningen försiggått, får isöknens yta ett helt annat utseende. Snön är försvunnen, och marken bildas nu af en blå is, som dock ej är ren, utan öfverallt nedsmutsad af ett grått, lerartadt stoft, fördt till glacierens yta med vind och nederbörd, antagligen från aflägsna bergshöjder. Bland denna lera och äfven omedelbart på sjelfva isen finnes ett glest täcke af lägre växtorganismer. Polarländernas isöknar utgöra således hemvist för en egendomlig flora, hvilken, så oansenlig den än synes vara, dock bildar ett vigtigt vilkor för utgången af den kamp, som här år efter år, århundraden efter århundraden försiggår mellan sol och is. Den mörka leran och de mörka växtdelarne uppsupa nämligen solens varma strålar bättre än isen och bidraga derför kraftigt till dess smältande. De tära sig ned i lodväta, cylindriska hålor af 30 till 60 centimeters djup och af en genomskärning från några millimeter till en hel meter.