Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle något af de medförda varupartierna befinnas öfverstiga ofvanberörde maximi-qvantitet med högst tio procent, må egaren endast vara förpligtad, att för nämnde öfverskott erlägga belöpande tull. Finnes deremot varu-qvantiteten med mer än tio procent öfverstiga det tillåtna tullfria beloppet, tillämpas hvad i §§ 20 och 21 af denna förordning finnes stadgadt. § 7- Transport af produkter oell varor öfver Svinesund och öfver Idefjorden öster om Svinesund, antingen i pråmar och båtar under två kommers-lästers drägtighet, eller om vintern öfver isen, skall, med hänsigt till tullbehandlingen, anses såsom landvågen verkställd. 4 Bevillninys-Utskottets Betänkande M 6. Varor, sorn sjövägen blifvit förda till Svinesund eller till stranden af Idefjorden öster om Svinesund, skola, om de än, utlossade ur fartyget, föras öfver till det andra riket, antingen i färja, pråm eller båt, eller om vintern öfver isen, icke betraktas såsom landvägen införda. Ej heller skola de varor, som från det ena riket antingen i färja, pråm eller båt, eller om vintern öfver isen, föras öfver nämnde färjeställe eller fjord öster om Svinesund till det andra rikets strand, för att derifrån omedelbart sändas sjövägen vidare, betraktas såsom land vägen utförda. § 8. Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot. tull blifvit från det ena riket landvägen införda till det andra, skola, så väl vid vidare försändning sjö- eller landvägen, som vid handel och köpenskap, anses såsom inhemska. § 9. Den, som vill från ena till andra riket landvägen införa varor af de slag och till den myckenhet, att de, enligt ofvanupptagne stadgauden, äro tull underkastade, skall det åligga, att hos tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å afsändningsorten förse sig med behörig varuförpassning, hvilken under transporten skall godset åtfölja. § 10.
Skola arbetsamhet och redlighet väl föra mig så långt, att jag någonsin vågar lyfta mina ögon upp till henne. Bort med denna dröm, dess ljufva narkotiska doft förvirrar mitt förstånd. Höppener Pianomusiken fortfar. C. LÖFVENSTRÅLE. Skulle min systers uppträdande misslyckats? Min Gud, äfven hon oroar mig. Skulle hon ha blifvit igenkänd, uthvisslad? Hvilka förfärliga tankar! Jag hade ej sjelf mod att se henne uppträda, nej, nej! Men Höppener lofvade att komma hit. Tyst! Hvem der? Fjerde Scenen. B. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. Musiken fortfar. Nå-å? B. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. Allt går efter önskan. Man jublar, man hurrar, man är hänförd. Man har ej igenkänt henne? B. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. Jag känner ej sjelf igen henne. Hon är beundransvärd; i sanning, ej mera densamma som förr. Förr var hon blek, tyst, kanske stundom något häftig; nu är hon frisk och rödblommig, liflig och eldig, med själ och hjerta i den skönaste harmoni. Konsten har fullkomligt methamorphoserat henne. Under sitt nu antagna namn ... fru Augusti ... hänförd lydande sin egen genius, skall ingen ana hvilken hon är. Säg mig upprigtigt, känner ni inom er ännu någon liten aristokratisk fåfänga, som ogillar hennes steg. Icke det Höppener. Mina tänkesätt böra vara er bekanta. En orättvis lag har utstött min syster och mig från fädernehemmets alla tidigare förmåner; och omtanka och arbete äro nu mera våra enda tillgångar. Ni vet att jag ville göra allt för henne, men hon tillät det icke, utan följde, trots alla anmärkningar, sin böjelse att ingå vid scenen. Det är nu för sent att tala derom. Måtte hennes beslut endast krönas med framgång. Skall icke en qvinna också få bryta sig en egen bana? Kan hon icke vara ädel och god, äfven som konstnärinna? Skådespelarens uppgift är ju att i förädlad glans visa oss dygdens B. LÖFVENSTRÅLE.
Betänkandtti, så anser Utskottet, med tillämpning häraf till hvad i Memorialet är anfördt, sådana skäl der icke förekomma* som kunna förän* leda Utskottet tillstyrka Riksens Högloft. Ständer att bifalla, hvad Forsenius i detta ämne föreslagit» Dock varder detta till Rik* sens Höglofl. Ständers eget afgörande vördsamligen öfverlemnadt» Stockholm den 4 februari 1818» N:r 52. iiiksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärj Och EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga om förbud för Städernas Borgerskap, att med sina till Afsalu hållande varor och effecter besöka frimarknaderna på Landet utom de district, som fordom, innan de enskilda marknadernci aflystes, varit Städerna tillaggde. Vallöf!» BorgareStändet har, under den 15 sistlidne December, till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning öfverlemnat ett, af Herr P. Fogelmark författadt Memorial* deri han öfverklagar de menliga följder, som, genom inrättandet af FriMarknader, skolat träffa en del* vid Hafs* kusten belägna, smärre SjöStäder, i synnerhet Vestervik. Såsom skäl till en sådan klagan anföres, att, genom Vesterviks afskilda läge, $iesu. oell Ekön. Utsk.
Om riktigheten af Utskottets uppfattning utaf karakteren och straffbarheten af de i 33 § upptagne fall, synes man emellertid vara ense; men ett annat förhållande inträffar åter med afseende å de handlingar, som omtalas i 34 och 35 §§. Man har nemligen förmenat, att då dessa handlingar, efter det uttryckssätt, som blifvit begagnadt, ej skulle hafva egt rum med uppsåt, så borde de ej ens medföra något ansvar. Den, hvilken af endast ovarsamhet kunde komma att försätta något, som hörer annan till, men han lagligen innehar, och dermed förskingra detsamma, begick ej något brott; och annat vore ej heller förhållandet med ett olofligt bruk deraf, så framt det brukade ej emottagits under sådana vilkor, som inskränkte innehafvarens rätt. Gällande lag inskränkte sig ock i denna del till förskingring och bruk, som medförde skada, af anförtrodt gods; och i detta fall vore förhållandet olika, ty här missbrukades ett specielt lemnadt förtroende. Den omfattning ifrågaställde §§ erhållit, lemnade åter rum för chikaner och menniskors blottställande för ohemula anfall under skydd af lag. Den som läste en bok, sorn en annan glömt hos honom, utan uttryckligt lof, skulle, efter föreslagna lagen, opåtaldt kunna dragas för rätta, likasom om han händelsevis kom att förlägga den. Dessutom vore de i 35 § nyttjade ordalag mindre lämpliga, enär de stodo i strid med de fall, der man, utan egarens lof, vore lagligen berättigad att bruka fä, som man intagit eller hittat och upplyst. Vigten af dessa anmärkningar har Utskottet ej kunnat förbise vid en förnyad pröfning af ämnet. Då Utskottet i omförmälte delar hufvudsakligen biträdde det nådiga förslaget, ansåg Utskottet de handlingar, sorn omnämnas i 33 §, kunna, om än med uppsåt vidtagna, gifvas en mildare karakter, än de i denna § erhållit. Utskottet antog, på sådan grund, 34 §. Den syntes nemligen förutsätta uppsåt, men ej sviklig afsigt; hvadan egentliga ändamålet således var att uppdraga en skillnad mellan försnillning och uppsåtlig förskingring.
Den 14 November. 75 Sedelstocken, pä en gäng inlösas, och hwilket Kongs. Majus, ofwan äberopade Nådiga stkrifivelse, täcktes utkryckeligen consirmera, nemligen, alt Adelar af Credit-Sedlarne, eller'6,666,666 § R:d. genast wid Realisationen inlöftE med klingande Mynt, eller Banco-Sedlar, och som sedermera i Kongl, förord» tungen af den 4 November igao och dess 1 Z. ar widare faststäldt; sä synes mig att Herrar Fnllmäg» tjge bordt i deras upgjode Calcul följa en sä tydeli» gen lagd grund, och ej wid ett sä granlaga tillfälle antaga en mindre saker supposition, att defte CreditSedlar ej kunde pä mindre an z:ne är expedieras. Jag medgiswer garna, att efter de Författningar som under nu pästäende Rewiston, blifwit, och tor, de widare af Kongl. Maju i Räder fastställas till Realisations fortgäng och underhjelpande, denna Fullmägtiges beräkning kan bliswa möjelig; men det» ta kunde Herrar Fullmägtige ej inse den 22 Octobep ,802, och säledes hade dem älegat, art med all poggranhct följa ordalydelsen af Kongl. Majus Rädisa Skriswelse, fotad pä Riksens Högloft. Den l4 November. Och som i och 2 T§. i 1779, samt g och 6 § §. r 1786 stadfästade i 7 af iZso ärs Reglemenker, med tydliga ord stadga art sä finner jag för min enskildt» del, af hwad har förut är aNfört och bewisat, akt Herrar
På grund af hvad nu blifvit anföx-dt, får Utskottet hemställa, a) att de utaf förutnämnde motionärer väckta förslag — att alla pedagogier, som redan erhållit eller enligt motionär er nes derom gjorda framställningar skulle vid innevarande riksdag erhålla mer än en lärare, borde uppflyttas bland rikets elementar-läroverk — ej måtte bifallas; men att Rikets Ständer till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna, att pröfva Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 95 och bestämma, huruvida för en eller annan af de pedagogier, som blifvit eller blifva utvidgade till tvåklassiga skolor, anledning må förefinnas, att, i anseende till lärjuugarnes ökade antal eller andra omständigheter, derstädes ordna undervisningen i enlighet med Stadgan för rikets elementar-läroverk; samt b) det Rikets Ständer måtte medgifva, att lärarne vid sådana pedagogier, vid hvilka, efter Kongl. Maj.ts nådiga pröfning, tvånne lärare blifvit anställda, må, med vilkor att de hafva funllgjort stadgade prof för kompetens till lärare-befattning vid rikets elementar-läroverk, erhålla enahanda aflöningsförmåner, som lärare vid tvåklassiga läroverk, och att således för Rektor vid en dylik pedagogi bestämmes en lön af 2,000 R:dr och för Lärarne af 1,000 R:dr, med rättighet till löneförhöjning etter vissa år, på sätt för de förre är stadgadt; dock att don förhöjda löneturen må beräknas först från och med året efter det, då pedagogiens utvidgning till två klasser trädt i verksamhet. Hvad särskildt vidkommer dem utaf ofvanberörda motioner, som afse att vissa pedagogier skulle förändras till tre-klassiga elementar-läroverk — hvarom för pedagogierna uti Arboga, Enköping och Söderhamn framställning skett af Hrr Holmqvist, Kistner och Ellberg — så enär
Genom nådig Remiss af den 4 sistlidne månad, har Eders Kongl. Maj:t till Konvoj-Kommissariatet i transumt öfverlemnat Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, i hvad den rörer verkställd granskning af Konvoj-Kommissariatets räkenskaper för åren 1842 och 1843, med nådig befallning att deröfver med Utlåtande till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma så tidigt, att detsamma, efter föregången underdånig anmälan inför Eders Kongl. Majit, må kunna, inom den i 7 §. 3 mom. af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer bestämda tid, till Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-Kontor öfverlemnas, för att, tillika med Revisions-berättelsen, tili trycket befordras. Sedan Rikets Ständer Revisorer anmält, att räkenskaperna så väl öfver Sveriges och Norr iges gemensamma kostnader _, som öfver särskilt för Sverige å Handelsoch Sjöfarts-fonden anvisade utgifter äro i Kammar-Rätten granskade för håda revisionsåren, dervid endast redogörelsen för år 1843 till anmärkning föranledt, hafva Revisorerne uti §• 1. anmärkt, att, då, enligt föregående Stats-revisions Berättelse, ett oersatt belopp af 8,659 R:dr 30 sk. 10 rist. återstod å aflidne Tullförvaltaren Finers proprie-balans vid 1841 års slut, räkenskaperna för båda revisions-åren likväl upptaga 10,428 Ridr 11 sk. 8 rist., såsom tillhörande nämnde balans.
Beträffande silfverindragningen från London hafva Banko-Fullmäktige, i deras till Revisorerne afgifna berättelse, endast anfört : att sjelfva silfret kostat £ St. 5,108: 10 JJ. 1 d.; att omkostnaderna utgjort i £ St. 27: 5 / 10 d. samt i R:mt 442: 01; att, enligt myntattest, det införda silfret, efter afdrag af myntskatten, R:dr 674: 90 öre, lenmat i R:mt 89,311: 56., och att, vid hädanefter möjligen i frågakommande indragning af silfver från London, omkostnaderna kunde icke obetydligt förminskas dels derigenom att silfret afsändes omedelbart från London till Göteborg, i stället för öfver Hull, och dels i följd af nu mera medgifven nedsättning i portot för Bankens försändelser genom Postkontoret i Göteborg af guld och silfver derifrån till Stockholm. Deremot hafva Full - — 13 — mäktige för resultatet af silfverindragningen från Hamburg meddelat en redogörelse, enligt hvilken skillnaden emellan hvad silfret kostat Banken och det belopp i mynt, som deraf erhållits, skulle utgöra på hvarje utmyntad Riksdaler Riksmynt tillsammans 02,302 öre, sålunda fördelad: att skillnaden emellan Hamburger Banko och Svenskt silfver upp ginge till 0,00914 myntskatten till 0,00755 och kostnaderna till 0,00633. Då emellertid en i någon mån tillförlitlig grund för bedömandet deraf, huruvida det må vara fördelaktigare att indraga silfver från London eller från Hamburg, kan vinnas endast genom jemförelse af de resultat, som erhållas vid från dessa båda platser skedda införskrifningar, hafva Revisorerne ansett sig böra anställa en sådan jemförelse beträffande det silfver, som under innevarande år Blifvit från desamma infördt, dervid Revisorerne dock anmärka, att ett omdöme i frågan icke kan grundas ensamt på ett enda försök, utan att dertill torde fordras flera, under lämpliga förhållanden förnyade dylika operationer.
Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län i anledning häraf förklarat sig anse en förändring i pensionsvilkoren för storskiftes-landtmätarne uti den af komitéen angifna syftning skola verksamt bidraga dertill, att vid storskiftesverket endast komme att bibehållas landtmätare, hvilka egde den kroppsoch själskraft, som vore af nöden för ärendenas skyndsamma och ändamålsenligaste behandling. I afseende å detta ämne förekommer vidare att, sedan den af Kongl. Majit tillsatta pensionskomité uti sitt förslag till förordning angående civilstatens pensionsväsende upptagit pensionerna för landtmätarne i länen till nuvarande belopp, nemligen för förste landtmätare 1,800 Ridr och för alla öfriga 900 R:dr, att ut• gå vid 60 lefnadsoch 40 tjenst-år, de sistnämnda så beräknade, att den, som under en tid af minst tio år innehaft tjenst, skulle vid afskedstagandet vara berättigad att för hvarje år, han sådan bestridt, beräkna l'/3 år, hvilket följaktligen för den, som i 30 år varit i verklig tjenst, medförde full pensionsrätt, — så har Landtmäteri-styrelsen uti underdånigt memorial öfverlemnat en af nästan alla förste-, andre-, kommissions-, storskiftesoch afvittrings-landtmätare i riket gjord underdånig ansökning att Kongl.
Boupteckningen efter Silfversparre visar visserligen en behållning af 1,197 rdr bko; men till följd af fastighetsvärdets nedsänkning af den orsak, att många förbyggde sig efter den stora branden i Hedemora, och således måste sälja sina egendomar till orimligt låga priser, kunde den gård, som Silfversparre åt sig inredt, icke försäljas för det på densamma utsatte värdet. Härigenom blef den verkliga behållningen ingen. Silfversparres enka, Fru Evelina Johanna Silfversparre, af sjukdom och ekonomiska bekymmer försvagad, såsom bifogade, af Professor Glas utfärdade, läkarebetyg utvisar, är således genom sin inans död försatt uti den sorgliga 414 De» 26 November t. m. ställningen, att sakna utsigt att uppehålla sig och sina tre barn, och genom vårdad upfostran trygga deras framtid. Härtill kommer, att den yngste sonen, 9 år gammal, är sjuklig, hvilket äfvenledes af Professor Glas intygas. De öfrige barnen är enson, född 1846, och en dotter, född 1848. Och om jag till allt detta lägger, att enkefru Silfversparre är, af alla som känna henne, högt värderad såsom en i alla afseendeu utmärkt qvinna, så vågar jag, med glad förtröstan att vinna R. St:s bifall, vördsamt föreslå, att en årlig pension af 400 rdr rint måtte beviljas enkan efter afl. ProviucialLäkaren Doctor G. A. Silfversparre, Fru Evelina Johanna Silfversparre, född Malmén, samt 100 rdr rmt åt hvardera af hennes tre barn till dess de upnått myndiga år. Jag anhåller om remiss till StatsUtskit. Gr. Taube, Henning Edvard: I den af Hr Cederschiöld nu väckta motion här jag fullt skäl att instämma, då jag har mig särskildt bekant sanningsenligheten af de i densamma upgifna förhållanden.
Propos:r om ordnande af handelsförhållandenia emellan de förenade rikena och om ömsesidig verkställighet i gods af laga kraftvunna domar utaf Noriges Storting förkastade. Då likväl ett sådant tillmötesgående olika länder emellan, som de nyssnämnda förslagen innefattade, allt mer och mer erkännes medföra ömsesidiga fördelar, torde väl få antagas att den tid ej bör vara aflägsen, då insigten häraf skall göra sig gällande hos båda de närbeslägtade grannfolk, hvilka nu snart ett halft sekel varit förenade till ett statsförbund, under styrelse af en Konung. Snarare borde man kunna hoppas att likartade öfverenskommelser blefve till båda ländernas fördel träffade äfven rörande andra ämnen, såsom i fråga om gemensamt mått, mål och vigt samt lika myntindelning, ömsesidig rättighet för det ena rikets innevånare att besitta fast egendom i det andra riket, med flere. Då likväl framgången af dylika förslag är beroende äfven af den Norska representationens bifall, och E. K. M:t bäst är i tillfälle att bedöma huruvida och när förslag uti ifrågavide ämnen må kunna, med utsigt, till bifall, ånyo framläggas, hafva R. St. ansett sig böra uttala den underd. önskan att förslag till ordnande af de ömsesidiga handelsoch rättslörhållanderne kunde för de förenade rikena varda antagne, samt anhålla att E. K. M:t täcktes häråt lemna nådig upmärksamhet och, då E. K. jVl:t så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af R. Stms önskningar i dessa hänseenden. Slutligen yttrade ETr Nordenfelt: Vid upgörande af detta förslag har jag fästat mig vid att de egentliga motiverna äro hos samtliga RiksStånden godkända, och har således icke vågat utesluta något af dem, ehuru jag för min del gerna skulle se att skrifvelsen blefve kortare samt åtskilliga al de ifrågav:de motiverna uteslutna. Deri 26 Mars f. m. 375 Uppå begäran af Hr Printzensköld, Carl, blef härefter Exped.- Utsk:ts skrifvelseförslag upläst och lydde som följer: S. A. K. Hos R.
Det förundrar mig, att Herr Ribbing velat uppställa en jemförelse till påföljden af lika straff för den, som gör falska beskyllningar mot en annan, och för en redan dömd Den a3 Oktober e. m. 341 missgerningsman, sorn falskeligen bekänner brott på sig sjelf. Jag har icke yrkat, alt den sednare skulle undgå allt straff, men jag har trott, att det enda lämpliga består i ett strängare fängelse, i händelse afsigten bevisligen varit att rymma. Friherre Anckarswärd har rätteligen visat, att upp-, såtet icke bör straffas strängare än sjelfva rymningsbrottet; och det ifrågavarande förslaget påminner mig om ett nu mera upphäfdt, men ganska länge gällande, och ännu i vissa dagböcker bibehållit, stadgande om sex par spö för den hållkarl, som begärde drickespengar af resande, då det likväl kostade honom ganska litet, i fall han stal pengarne. I Preussen har man numera afskaffat vattenoch bröd-straffet, som gör fångvaktmästaren lill högsta iustantien öfver brottslingen i de fall, der ett sådant straff användes; ty då det med stränghet verkställes, kunna fjorton dagar vara tillräckliga för lifvets förlust. Här hafva vi detta straff ännu i behåll ända tili 28 dygn ; och då Utskottets Utlåtande öfverlemnar åt domaren, att för falsk bekännelse använda ifrån några dagars ända lill 28 dygns fängelse vid vatten och bröd, förmodar jag, att ingen lärer vilja bifalla detsamma, utan hvar och en gerna medgifva afslag derå. Herr Ribbing: Friherre Anckarswärd bar velat fästa uppmärksamheten derpå, att 34a Deri 2] O c t ober e. in. det vore afsigten att slippa lös, som man här åsyftade att bestraffa, men icke brottet. Jag deremot tror det vara ett verkligt brott, att göra en osannfärdig uppgift, och, sedan man blifvit varnad, ändock vidhålla den inför rätta. Att påslå motsatsen, är detsamma sorn att säga, det intet brott kan föröfvas genom ord, och dock gifvas ord, hvilka vår Lag anser så brottsliga, alt de äro belagde äfven med lifsstraff.
Sångerskan belönades med talrika blomsterbuketter och lifliga applåder. Debutanten erhöll nu engagement. Året därpå företog hon med några af sina scenkamrater en konstresa till Köpenhamn, Kristiania och Göteborg, och under hösten 1887 uppträdde hon med stor framgång å Dagmarteatern i förstnämnda stad. Men eljest tillhörde hon hela tiden vår lyriska scen, till dess hon för alltid öfverflyttade till Köpenhamn. Hon uppträdde härunder i en mängd uppgifter, däribland såsom dottern i » Marco Späda », Cherubin i » Figaros bröllop », MaR.YDBERG. delaine i » Postiljonen », Henriette i » Muraren », Frasquita i » Carmen », Siebel i » Faust », drottningen i » Hugenotterna », Kosina i » Barberaren », Adéle i » Svarta dominon », Mignon, lady Harriet i » Martha », Juana i » Spanska studenter », Violetta i » Den vilseförda », med hvilket parti hon äfven i måndags inledde sitt nu pågående gästspel å vår opera, Virginie i » Paul och Virginie », Marie i » Regementets dotter ». Heanes allra förnämsta uppgift var dock Zéphyrine i Siegfrid Salomans komiska opera » Diamantkorset », hvilket parti hon skapade vid operans första uppförande härstädes vå- ren 1886, alternerande med fru Edling. Här hade hon ett parti, som lät samtliga sidor i hennes begåfning komma till fullaste rätt och därför var typiskt för hennes framställningskonst, helst denna här därjämte kunde i viss mån sägas framspringa ur hennes » innerster Lebensdrang ». Också väckte hon här det lifligaste bifall och bidrog jämte den bortgångne Pelle Janzon i icke ringa mån till operans framgång.
&amp; det lrnpitd, som bildats af insatta inedel jainte d8r8 uppkommen ranta och mfsvinst. Med exempel, sola uppgjorts med ledning af från sjukhus13ilcare m. fl. jnlromna uppgifter rörande .c: a 400 slröterskor, spridda öfver hela lanclet, utvisas hurii i 1yclrligare fall sköterskorna böra kunna förvissa sig om pensioner, vari.erande mellan omlcring 200 och 450 kr. Styrelsep, hvilken f. n. utgöres af medle~arnarne i de båda komitker, SOBI haft till uppdrag att utarbeta stadgar och befordra insamlinaen, lrvtustår till dess att vid föreningens första åimlöte i juni 1857, såvida 23 delagare vid den tiden anmält sig, dessa sjalfva utse styrelse. Den slrall bestå nf 11 ledamöter, hvaribland två läkare, en laglciinn.ig, en representant för Fredrilc * Bremer-FörBundot och en för föreningen R ö d a Korset. Afven viinner till en slröterska, lasarettsdirelctioner eller enskilda personer, som dragit fördel af hennes tjgnster, hunna för hennes rakning göra insattningar och sålimda p H verksninmaste satt, genom att hjiilpa till att betrygga hennes ålderdom., å,tei: giilcla en tacksamhetsskuld. För in.betalningw öppnas lrassan f r k och med böljan af år 1S9.7 och erinras bör, att, jn. tidigare insiittningaixm vedcstallas, ju större iiro de fördelar, soin delagarna vinna. Stadgar och öf: riga upplysningar l~unna erhållas genom FreclrilraBremer-.Förbiin.clets byrå,. E ' ö1: bunclets l o l d har vlilvilligt uppl; ?itits ' för pensioi~sföreili.n,nens ospedition, sola lcommer att hållas öppen 7 e. 111. f r i a början af ngsta hvarje hiilgfri torsdag Id. I, h G-l / z Efterföfjansvardt.