Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa fördelar skulle bestå deri, att det nya Representationssättet kunde, bättre än det närvarande, fylla allmänhetens fordringar. Det skulle öfvertyga hvar Medborgare inom hvad Class som hälst, 882 Riksdagen 1815. att haus rätt vore bevakarl; det skulle förena alla interessen, så att deras inbördes brytning upphörde, utan att något qväfdes och förolämpades; det skulle framkalla den högsta dugligheten till tolk af Nationens tänkesätt; det skulle bereda Representanter lifvade af en sann nationalanda, med aktning för landets lagar, med kraft att hålla dem i helgd, med vidgade begrepp att se stort, ädelt och rätt; det skulle sätta Styrelsen och Nationens Fullmägtige i ett sådant förhållande till hvarandra, att de vägde jemn t, utan att den verkställande magten förlamades eller, å en annan sida, vore frestad att göra den lagstiftande overksam; det skulle bereda utväg dertill, att i mål der Styrelsens åtgärder af den lagstiftande corpsen bestämmas, dessa bestämningar kunde lagligen rättas och lämpas efter tidernas, aldrig för en längre tidsrymd bestämbara, förändringar, det vill säga att, utan landets betungande, utan föranledande till oredor, Ständers verksamhet ständigt kunde påkallas, åtminstone så ofta Styrelsen, i dess nödvändiga åtgärder, insåge behofvet att i de stadganden, Ständer nu ofta fastställa för en rund tid, under hvilken landets yttre omständigheter kunna undergå många förändringar, som när stadgandet gjordes aldrig kunnat förutses, utverka några hastiga förbättringar; det skulle undanrödja de brister, som ifrån våra nuvarande former äro oskiljaktiga, utan att rubba den stadga, som gammal häfd ännu åt dem försäkrat; det skulle bereda för Sverige möjligheten af den ökning i nationalstyrka, hvartill blidare politiska omständigheter en dag torde kunna föranleda, om Scandinavien, bildad till en kropp, kunde erhålla förenade interessen och enformighet i hufvudgrunderna för dess Statsförening.
Om efter hvad deremot anföres man möjligen kunde visa, att hans förmenta uppfinningar redin förut varit kända, så kan man likväl icke bestrida, det hin allena i vårt land förstår begagna dem. Det är icke nog att veta hvad som är rätt, man bör äfven kunna verkställa det. Då Westbeck det kan, och förstår undervisa andra der uti, bör man icke låta sådant tillfälle gå förloradt. Man bar sagt, att om Westbeck varit nog godtrogen för att låta andra få kunskap om sina upptäckter, vore det hans eget fel , och icke Statens skyldighet att ersätta honom derför. Jag tror icke, att Riksens Ständer böra såmedelst bestraffa Westbeck för det han icke varit sä egennyttig , som möjligt. Tvärtom , synes mig hans sjelfförsakelse vara ett ytterligare skäl för oss att belöna hans skicklighet. Man har sagt om en annan af bans uppfinningar, att den icke borde tagas i beräkning förr, än vederbörande pröfvat hennes användbarhet. Det kunde då gå , som med den förra, att sedan man väl fått kännedom deraf , lade man Westbeck till last , att han godtrogen meddelat hvad han visste. Jag vägar således tillstyrka Ridderskapet och Adeln, att anslå 600 R:drs pension åt denne gamle man, på det han må kunna sorgfritt tillbringa sin återstående lefnad , och derjemte åt några elever meddela sina nyttiga kunskaper. Friherre Cederström: Jag är till det me? sta förekommen af Herr von Hartmansdorff. Det sätt, hvarpå Srats-Utskottet föreslagit, att Den 8 December f m. 439 belöna Westbeck för Vattenkikarens upptäckt, var verkligen fulländningen af sättet, att behandla denne man. När man känner den ena upptäckten , vill man äfven skaffa sig den andra, för att sedan afstå all ersättning. Det är icke nied billighet och rättvisa öfverensstämmande, att så behandla en Person, som bevisligen gjort så många nyttiga upptäckter. Att de redan förut varit kända, må tillåtas mig att betvifla, till dess man får se , att en sådan såg och borr , hvarmed han söndertager fartyg på hvad djup som hälst, äfven nyttjas af någon annan.
M. ett mindre anslag al 200 r:dr b:co som sedermera för innevar. år blifvit förnyadt lill företagande af resor inom fäderneslandet, de der borde hafva till föremål, att i antiqvarisk väg dels samla, dels afteckna så dana föremål inom konsthistoriens område, hvilka borde undan förgängelsen räddas. Efter slutade resor har Hr Mandelgren till akademien inlemnat resultatet af hans trägna forskningar och arbeten, bestående af en betydlig samling utaf afbildningar, de fleste färglagde, af historiska och konstföremål, hvilka icke kunna annat än med det största intresse åses af hvar och en som hyser kärlek till konsterna, samt historiska minnen af vårt gamla fädernesland. De många föremålen Hr Mandelgren aftecknat under den korta tid ofvannämnde uppdrag varat, samt den arbetsamhet och osparda nit linn derunder ådagalagt, angifva ej blott rikedomen på de i landet befintliga konstföremålen, än äfven på Hr Mandelgrens förtjcnster och synnerliga lämplighet till det uppdrag han ägt. Det anslag Hr Mandelgren hittills fått uppbära, skall hvar och en, som häraf tager kännedom, finna vara allt för ringa, för att dermed kunna bestrida de kostnader, som med resorna äro förenade och lemna intet öfrigt lill ersättning för hans möda och uppoffringar af tid och cnskilta tillgångar. Utan förhöjning deri kan han icke vidare härmed fortfara, och mäste derföre, i sådant fall, hans förtjenstfulla arbete lill stor skada för så väl konsterna som historien afstanna. Till förekommande häraf, är det som jag nu tillåter mig hos R.
HAGELSKÖLD. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD. LILJEBORG (läser i brefvet). Våra bemödanden skola snart omgifva dig med mägtiga bundsförvanter. Jag är öfvertygad derom. (Han går hastigt fram och åter.) Mitt sinne vidgas, mina tankar lifvas. Den, som stillatigande låter frukten falla ur sin hand, är värd att förlora den. Böjde jag utan strid mitt hufvud under oket, vore jag ej värd de stolta anor, som ammat kärlek för frihet och sjelfständighet uti mitt bröst. Hör hit! (En betjent infinner sig.) Säg till att man tager emot Riksrådet vid porten. Låt musiken derute hälsa honom välkommen med glada, hyllande toner. (Betjenten går. Paus.) A. LÖFVENSTRÅLE. 22 Trettonde Scenen. DE FÖRRE, utom Betjenten. B. LÖFVENSTRÅLE, GEORGETTE och HÖPPENER inkomma från sidan. Farväl min bror. Kanske vi aldrig skola återse hvarandra. Farväl! Vi skola en dag se hvilkens fideikomiss är bättre, ditt eller mitt. Ditt? Och det heter, om jag får fråga? B. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE (hånande). B. LÖFVENSTRÅLE. GEORGETTE (till A. Löfvenstråle). Arbetsamhet. Arbetet böjer ej den redliges rygg, men förädlar hans tänkesätt. Mötas våra banor någon gång, skall det stå skrifvet på min panna, att jag är allt af och genom mig sjelf. Från denna stunden är jag ... icke ditt ... utan endast den allsmägtiga försynens nådehjon. Jag hör en vagn rulla. Det är Riksrådet, Grefve Scheffer. Jag måste samla mina tankar. Han kommer kanske från Konungen för att inrullera oss i sina leder, köpa våra öfvertygelser, eröfra våra krafter. Ah! eller kommer han för att bespeja oss, utforska våra tankar! Möjligt! Han skall finna mig beredd.
Ständer någonsin velat förbehålla sig oinskränkt makt att efter behag förändra embets-verkens stater, ännu mindre att Kongl. Majit kunnat sådant förbehåll sanktionera. Detta kunde icke stå tillsammans med den helgd Grundlagen flerestädes tillerkänt Konunges beslut, så att, enligt 90 §, Regeringens beslut, resolutioner och utslag icke kunde af Rikets Ständer upphäfvas; ett grundlags stadgande, som, i afseende på den organisation embetsverken erhållit, skulle sakna all betydenhet, derest genom indragning af fastställda löneanslag Rikets Ständer skulle kunna göra det omöjligt att verkställa hvad Kongl. Maj:t, genom utfärdade instruktioner för embetsverken, om göromålens fördelning m. m. förordnat. För öfrigt, orri ock Grundlagen derutinnan vore obestämd, syntes i denna fråga böra gälla hvad Konstitutions-Utskottet vid Riksdagen 1828—1830 i afseende å sättet för ordinarie Stats-inkomsters förändring yttrat, nämligen att, ”då i Grundlagen intet särskildt föreskrifves, måste hvarje dylik förändring till väga bringas i enahanda ordning, som andra allmänna förhållanden, eller genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut;” — en åsigt hvilken Konstitutions-Utskottet 1834—1835, i Utlåtande N:o 4 (N:o 5 ?) förklarat sig fullkomligen biträda. Hvarje Rikets Ständers åtgärd att, utan dertill af Konungen gifven anledning, nedsätta embetsverkens stater under det belopp, hvartill de år 1823 uppgingo, stöde äfven i strid mot den rättighet, som Rikets Ständer vid samma års riksdag 16 Konstitutions-lltskottets Memorial, N:o 6. tillerkänt Kongl. Maj:t att för embetsverkens ombildning använda derför redan befintliga ordinarie anslag, i afseende hvarå Konstitutions-Utskottet vid Riksdagen 184-4 uti Utlåtande N:o 10 yttrat, att 'Kongl.
Vid fortsatt föredragning af den vid Constilutions-TJtskottets memorial N:o 1 fogade uppgift å de till afgörande beredde Grundlagsändringsförslag, biföll Borgare-Ståndet: 1:0 det uti Riksdags-Ordningens x5 §. i:sta period föreslagne tillägg, åsyftande Fililsebemmans-egares representationsrätt, 2:0 den uti samma §:s 2:dra period föreslagne Redactions-förändring, i afseende på högsta antalet af Härader, som må förena sig om en fullmägtig, och Fröt. Ut dr. d, 13 Mars 1834. 3t 3:o det uli nämnde §. föreslagné tillägg, angående förrättande af Riksdagsmannavalen för Bonde-Ståndet. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets på bordet livilande Utlåtande N:o 16, i anledning af erhållen återremiss på Betänkandet N:o 2, rörande Talmännens ersättning för egne Riksdagskoslnader, Klubbkostnadcrne samt aflöningen till Ståndens och Utskottens Cancellier, in. m, och stannade härvid Bonde-Ståndet i följande beslut: 1:0 Herr Landt-Marskalken och öfriga Ståndens Talmän erhålla ersättning för deras egna Riksdagskostnader med 400 Rdr B:co, hvardera, i månaden, 2:0 då Riddarlius-Fiscalen icke tillhörer den i Riksdagsordningen upptagna Cancellie-personal hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, så kan någon aflöning af Statsmedel för Riddarlius-Fiscalen icke ega rum, 3:o i anseende åter till hela öfrige Cancellie-personalen vid Riks-Slånden och jemväl i Utskotten; så anses densamma böra åtnjuta ett måiiadtligt förskott utaf 2-3:delar af hvad, hvar oell en, vid sista Riksdag tillädes.
Det har tvisterligen icke kunnat ivara Utskottet obekant, att allmänna Rättsgrunder kunna gifmas för bestämmandet af Medborgares deltagande i Lagstiftningen, att syftemålet för denna werkningSkrcts är gifmet, att det är i män som sjclfma handlingssättet smarar emot detta syftemål. Memorial N:o 33. 485 som de förra kunna sägas wara iner eller mindre lyckligt anwändc. Men nied allt detta, huru mycket är icke ännu obestämdt, i anseende till den Lagstiftande Magtens beståndsdelar och deras fördelning, i anseende till deras förhållande och rättigheter sins emellan och till den Werkställande Magtcn? Huru mycket deraf mäste icke alltid wara och sörblifwa en följd af blott loeala förhallanden, som för hwarfe särskildt ställe mäste fordra en särskild tillämpning, och som det hitintills hos de flesta Nationer berott endast as tiden och omständigheterna att bestämma och fastställa? Ännu giswes icke iner än ett land der National-Neprescntationcn, utan afseende pä det förut »varande, blifwit uppä helt nya, blott theorcciska grunder inrättad, och ehuru Frankrike således i detta som i mänga andra fall gätt längre i försöket än de öfriga hittills kända folkslag, har Utskottet likwäl icke trott, att de der nyttjade grunder skulle till alla delar pa Swerige wara anwändbara, har icke förmodat, att deras tillämpning ännu af erfarenheten wisat sig nog svara emot ändamälet, för att tillwinna dem ett odeladt bifall. Det är således med full kännedom af detnärwarandes öfwerwigt igenom dest blotta tillwarelse, oeb af swärigheten af ett utförligt bestämmande af wilkoren för det nya Representationssättet, som Constitntions-Utfkottct trott sig det oaktadt böra ytterligare undersöka, om den nog allmänt yttrade önskan för cu Nepresentations-förändring är blott en följd af förtrytelsen öfwer framfarna tiders händelser, öfwer wista samhällselasters obilliga uteslutande ifrån Representation eller af werkliga och pä rigtiga grunder erkända olägenheter.
Der oron tränger sig från slott till lägsta murar; Der arghet icke mer fördoldt på oskuld lurar, Men der hon i triumf för allas ögon far. Den enda strid jag ser, är mellan bladens flägt, De yfvas om hvarann, men utan inre bäfvan; Det enda sorl jag hör, är vestans lena sväfvan, Då han sin envåldsmakt till trädens toppar sträckt. Hvad för en Guda-hamn var det mitt öga såg? Hvem är, som nalkas mig med harpa och med båga, Mig sluter i sin famn, och med sin kyska låga Ingjuter lif och kraft uti min kalla håg? Det Skalde-guden är! Han till min hydda går: Hans rika, ljusa hår omkring hans axlar hänger; Den eld, som ur hans blick och högblå ögon tränger, I tankan tänder ljus och öfver hjertat rår. Han talar – och min själ blir tjust af denna röst: ”Du skall min kärlek bli, men dig för hopen dölja; Gack, skynda till ditt lugn118; min ömhet skall dig följa!” Han flyr: men lemnar qvar sin styrka i mitt bröst. SINNEDIKTER. Ej något jordiskt ting mot Vänskap liknas må! Ett hjerta ömt och godt, som hennes värde känner, Det sätter ej sin ro i myckenhet af vänner; Det väljer värdiga och få. Ett qvickt och bittert skämt, i sällskap mest behagas; Men vakta dig för tungans fina mord! Sälj vänskap, dygd och frejd ej för ett artigt ord; Och låt ditt hjerta ej utaf ditt vett bedragas. Man räknar högt förstånd bland Himlens största skänker, Och skattar lycklig den, han mycket snille gett: Men ringa är den hop, som tänker; Månn det då nöje är, bland dårar äga vett? Att vara värd beröm, det är en verklig ära: Men glöm ej bort, när du det får, Hur mycket af din pligt tillbaka står; Så kan du ödmjukhet af egenkärlek lära. Man bör ej allt beröm för smicker taga: Men pröfva den berömmet gett, Om han behöfver att behaga, Och om han alltid håller ett! Låt andras oförrätt din sinnesro ej bry! Det är ett svaghetsprof, på menskors ondska klaga.
Majit i nåder fastställda arbetsplan, sä framt ej Kongl. Majit, uppå härom gjord anmälan, skulle förändring deruti medgifva, oförändrad följas, och bör arbetet inom den i kontraktet bestämda tid fullbordas, vid äfventyr, att Kongl. Majit, i annat fall, äger låta inställa all vidare utbetalning af statsmedlen samt återfordra hvad deraf redan blifvit uppburet, att på en gång eiler successivt till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, Kongl. Majit kan i nåder bestämma. 3:o. Det åligger Riksgälds-kontorets styrelse att tillse, det de statsmedel, hvilkas återfordrande, till följd af uraktlåtet uppfyllande af hvad arbetsplan eller kontrakt innehåller, kan af Kongl. Maj:t anbefallas, i behörig ordning till Riksgälds-kontoret ingå. 4:o. De säkerhets-handlingar, som, för statsbidrags utbekommande, till Riksgälds-kontoret aflemnats, förblifva i dess vård; dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigheter kunna blifva i behof att begagna, på behörig reqvisition, till dem utlemnas. 5:o. Alla kostnader, af hvad namn de vara må, som med dessa eller andra till följd af erhållne anslag uppkommande förhållanden kunna vara förenade, skola, utan undantag, bestridas eller godtgöras af den eller dem, som statsbidragen erhållit. §. 70. / Det hittills icke lyftade beloppet, Tvåtusen-sextiosex Ridr 32 sk., utaf den anslagssumma, Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret med 2,666 R:dr 32 sk. anvisade för reparationer och uppsättande af bokhyllor i några rum af Riksarkivets hus samt för ytterligare inredning af samma hus, bör, efter Kongl. Maj:tis härom meddelade nådiga förordnande, utbetalas. 22 §. 71.
Den, som anser, att, i enlighet med Utskottets, af Borgareoch BondeStånden godkända, förslag, det af Kongl. Majit, äskade anslag till bestridande af utgifter för nykterhetens befrämjande icke bör beviljas, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, beviljas ett anslag af 3,000 R:dr för nämnda ändamål, att under nästkommande tre år med J:del årligen från Riksgälds-kontoret utgå. Stats-UlskoUels Ullålande, A:o 277. 7 Resultatet af omröstningen liar varit 85 Ja och 54 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 7 September 1854. Ank. lill Exp.-Utsk. d, t) Sept. 1854, kl. 2 e. ni. Ulla lande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse (N:o 7 5), om anvisande af fyllnad i ersättningen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amir allie ts-krigsmans-kassan, för de till Stats-verket indragne Busilia lissamt En per mille-afgifterne vid fastighets-köp. (U. A.) Sedan Rikets Ständer, med anmälan om deras uppå Kongl. Maj:ts Nådiga framställning fattade beslut, angående vissa till förvaltande verk och inrättningar anvisade inkomsters utbytande emot Stats-anslag, uti underdånig skrifvelse den 13 Augusti 1851, förklarat, att uti de, mot afträdande af rättigheten att uppbära afoch tillträdes-afgifter vid köp af rusthålls-hemman samt den vid försäljning af annan fast egendom utgående en per mille-afgiftcn, Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassorne beviljade ersättnings-anslag, förhöjning komme att ega rum, så framt kassornes styrelser framdeles kunde ådagalägga, att, genom de påbjudna afgifternas fortfarande, högre inkomst skulle för kassorne hafva uppkommit; så hade Krigs-kollegium samt
I öfrigt och då samtliga ofvan omförmälde motionärer synnerligen framhållit angelägenheten' deraf att vid stats-regleringens uppgörande noggrann hushållning med Statens tillgångar måtte iakttagas, bör Utskottet tillkännagifva, att denna vigtiga omständighet ingalunda kommer att af Utskottet förbises vid stats-reglerings-frågornas behandling, men får derjemte erinra, att härvid äfven måste å andra sidan fästas tillbörligt afseende derpå, att embetsoch tjenstemäunen icke genom en alltför stor förknappning af deras inkomster varda försatta i den ställning, att de, äfven med den största sparsamhet, ej förmå uppehålla sitt ekonomiska bestånd — ett oundgängligt vilkor för den sjelfständighet och redbarhet, Staten af sina tjenare rättvisligen fordrar.— Godkännandet af ett så beskaffadt förslag, som Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larsson i nämnde hänseende framställt, hvarigenom, bland annat, lönerna för en stor del af lägsta gradens tjenstemän blefve nedsatta till ett belopp af 600 R:dr R:mt, skulle likväl efter all sannolikhet komma att medföra nyss antydda, för Staten ej K Stats-UIskottets Utlåtande N:o 48. mindre än för löntagarne menliga följder; — och Utskottet kan derföre ej heller helara, att dess afstyrkande af samma förslag skall tillskrifvas bristande uppmärksamhet på hvad Statens tillgångar medgifva.
Då man af skadan blifvit klokare, söker man nu erhålla någon rättelse häri, samt begär, att vissa qvalifikationer uiåtte bestämmas i afseende på de personer, hvilka skola meddela bevis rör:de de kunskapsmått, som en handlande bör, i förevartde ämnen, innehafva; att dessa bevis måtte utgifvas af någon lärare, anställd vid offentligt läroverk, eller af någon medlem eller fullmäglig från handelsföreningen, med ett ord af sådane personer, som hafva kunskap i räknekonst och bokföring. Kan detta sägas vara något öfverdrifvet anspråk? Gr. Lagerbjelke har befarat, alt om förslaget antoges, skulle det föranleda till den öfverdrift, att personer, som genomgått offentliga läroverk, nödgades ånyo undergå examen och blottställas att dervid blifva chikanerade. Men då det icke kan vara fråga om någon sträng examen, utan endast om ett litet förhör, synes mig hans fruktan i detta afseende onödig. Att lemna saken sådan hon nu befinnes, visar nog mycken likgiltighet om deras rätt och bästa, hvilka hafva med handlande att göra. Jag anhåller följaktligen alt R. o. Ad. måtte bifalla förevande punkt af Utsk:s Betänk. Hr Flach, Johan: Det är icke allenast med afseende på närvar:de förhållanden, som Utsk:s förslag blifvit afgifvet, utan äfven, på sätt Frih. Raab antydt, med hänseende till den nya förordning, ang:de handelsboks vitsord, som K. M. i Sin Nåd. Propos. framställt. Det ligger i sakens natur att, till följd af den ansvarighet, som enl. förordningen skall åligga handlande, det är nödvändigt, att man erhåller starka kontroller deruppå, att han fullgörer sina skyldigheter så väl emot Staten, sora de enskilde medborgarne och sig sjelf. Huru ett sådant åliggande kan af honom upfyllas, enl. nnvar:de författa., vill jag genom ett uti Utsk. framstäldt exempel ådagalägga. Det har icke saknats exempel deruppå, att just de personer, som skola examinera en handels-kandidat, varit till den grad okunniga, att uti det af dem afgifna betyget stått ”qvarter och specier.”
Sedermera bade dock erfarenheten visat, alt de fördelar, hvilka BruksSocieteten för elevernes praktiska öfningar sålunda påräknat genom Bergsskolans fästande vid staden Fahlun, icke vunnits, och till följd deraf komme äfven det första och vigligaste af de skäl, som Societeten år 1847 emot Bergsskolans förening med Teknologiska Institutet anfört, att förfalla och enahanda vöre nu förhållandet med de öfriga. Antalet af dem, hvilka vid Bergsskolan sökte inträde, hade nemligen under de sednare åren varit i en ständig till vext, och fråga derföre äfven blifvit väckt om undervisningens ordnande på det sätt att, i händelse af behof, tjugo elever skulle kunna emottagas hvarje, i stället för hvarlannat år, med bibehållande af lärokursens längd af två år; men om Bergsskolan i ett sålunda utvidgadt och med tidens fordringar enligt skick skulle fortfarande förblifva i Fahlun, vöre en nära nog fullständig ombyggnad af de till Skolan upplåtna hus och byggnader inom kort af nöden, såsom bevis hvarför af Skolans Föreståndare blifvit anmäldt, att laboratorium och Skolans alla samlingar och tillhörigheter funnes inrymda uli eldfarliga trähus; att erforderlig lokal saknades för modellers uppsättning; att mineral-kabinettet vore till utrymmet för inskränkt och icke utan stor olägenhet kunde under den kallare årstiden begagnas: att lärarnes bostäder vöre kalla, obeqväma och bristfälliga, samt att åtskilliga uthus redan vid en år 1853 hållen ekonomisk besigtning förklarats vara så förfallne, att de måste från grunden ombyggas.
”Frågan blir då, hvilkendera organisationen i sig innebär större kraft till försvar, den gamla med en stam af 34,301 man, hvaraf 32,381 stridande i förening med 104.250 man beväring, hvilken sednare exerserat endast ett år, eller den föreslagna, med en stam af 17,162 man, hvaraf 14,951 stridande och en beväring af 125,100 man, som undergått trenne års vapenöfningar. Alt beväringsmanskapet i det nya förslaget, både genom sin numerära öfverlägsenhet och sin fullkomligare öfning, har ett stort företräde framför det gamla systemets beväring, kan ej nekas; men, då man tager i betraktande, att 246 Den 28 Juni f. m. den stridande delen af nuvarande stam är mer än dubbelt så talrik som den i förslaget upptagna, och att den derjemte består af i allmänhet utvaldt manskap, en följd deraf, att, vid tillsättandet af ledigheter inom indelta arméen, väl kan göras emellau de många, som dertill anmäla sig, torde man ega grundad anledning att betvifla, det den nya organisationen pä det hela eger större försvarsförmåga än den nuvarande.” Jemförelsen mellan den närvarande och föreslagna organisationen torde, under åberopande af hvad redan blifvit yttrad t och i motsats till hvad Utsk:n anfört, sålunda utfalla: den närvarande organisationen företer en armé af 115,516 man, hvaraf en stam af 34,301 man; af denna stam åro 6,783 värfvade och 27,518 indelta, hvilka sednare årligen öfvas endast under loppet af 17 dagar; vidare af 81,215 man beväring, af hvilka hvar och en endast undergått 12 dagars öfning och af hvilka endast 16,243 man, eller en klass, åro på ett högst ofullständigt sätt beklädda och beväpnade.