Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man önskar skogarnes förbättring, men när man kommer till verkställigheten, vidtager man arrnngementer, rakt stridande mot hvad Regertn velat göra för ändamålet. Hr Ribbing, Arvid: Det är visserligen icke min mening, ej heller står det i min förmåga alt upptaga, som sig borde, de väsendtligaste framställningar, som den siste, talaren gjort, rörtde de till yrket hörande förbättringar, som af Utsk:n bort begrundas; och då jag förmodar, att hans anmärkt).'!' föranleda till återremiss, blir det alltid i Ulsk:n tillfälle att taga dem under öfvervägande; men det förefaller mig besynnerligt, att talaren säger, att Utsktn uppgjort ett förslag, som är rakt stridande emot de åtgärder,.sorn lteger:n i sednare tider vidtagit, synnerligen den §, som talaren förmodligen menade, eller att häradsboerne skola få tillsyn öfver haradsallmänningarna. Talaren trodde, att ju flere som hafva tillsyn, desto sämre handhafves tillsynen. För min del måtte jag säga, att efter den lilla erfarenhet jag haft, har det varit bristande tillsyn och en fåtalig skogsbetjening, som verkat, att med skogarna så ilia hushållats. Jag vill icke yttra mig om nitet hos den skogsbetjening som finnes; jag tror, att dess fåtalighet gör det omöjligt att på alla orter medhinna att se Lill det åverkan icke föröfvas, och alt hushållning rätt iakttages. Det har ingalunda varit i rak strid med de af Regertn vidtagna åtgärder, som Utsk:n sökt afhjelpa den förevar, bristen i tillsynen öfver skogarna; det har tvertom varit i fullkomlig harmoni med Styrelsens bemödanden, som Utsk:n föreslagit ett biträde åt den nuvar. skogsbetjeningen, som menigheterue sjelfve borde lemna godvilligt utan att i någon mån vilja begära deltagande hvar - Den 5 September f. m. "9 ken i lagstiftningen eller styrelsen, utan blott göra sig till verktyg åt denna styrelse, att uträtta dess befallningar och tillse att den plan, sorn blifvit fastställd, verkställés.
Genom Horns föranstaltande voro knutarna på gatuhörnen i Stockholm öfverhöljda af anonyma uppmaningar till folket, att skyndsamt väpna sig till konungens försvar, emedan hans lif vore hotadt af fala partigängare i utlänningens sold. Underrättelsen om dessa uppmaningar verkade som en sprängd bomb på Sekreta Utskottet. Genast afsändes först general Rudbeck till södra orterna, för att underrätta sig om uppresningens verklighet i Christianstad, och sedan, efter det denna blifvit satt utom allt tvifvel, riksrådet Funch, för att taga öfverbefälet i Skåne, äfvensom det i hufvudstaden uppdrogs åt riksrådet Kalling, medan Pechlin, under Rudbecks förenämnda frånvaro, förvaltade öfverståthållare-sysslan. Begge förständigades att ej lyssna till hvarken befallningar, böner, hot, eller råd af konungen och prinsarne; ty nu anade det äfven de minst klarseende, att hofvet var den hemliga driffjedern till de upproriska rörelserna i landet. Dessa föreskrifter voro öfverflödiga i afseende på tvänne så ifrige frihetsvänner, som Funch och Kalling. Den sednares varma nit gick ända derhän, att han sprang omkring på gatorna med dragen värja och ropade: «Bröder! till vapen! till vapen! eljest är er frihet förlorad.« Men sinnesstämningen hos hopen, länge bearbetad i konungsk anda, hade nu svalnat för ständernas sak. «De här åtgärderna af senaten och Sekreta Utskottet äro alltför bra – tänkte Pechlin vid sig sjelf, ty han tänkte ej längre högt, sedan Curt var bortrest –; men de äro icke tillräckliga, ej heller afse de tillställningarnas drifhjul. Med penningar kan Gustaf i denna vefva uträtta allt; i brist af penningar kommer han ej ett tuppfjät fram, utan faller i stället just i den grop, han gräft åt oss andra. Att hindra honom från att få penningar, deruti ligger knuten, och derpå hafva herrarne i Rådet och Sekreta Utskottet ej tänkt. Från Ryssland får han ingenting så länge dess och mina såkallade vänner, Mössorna, hafva öfvertaget.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf : Oeconomie-TJtskottct har, säger det, icke tilltrott sig, att till alla delar tillstyrka bifall å min motion, emedan det fruktar, att detta ej skulle stå tillsammans med den Listruction, sorn finnes för Directionen öfver Stora Barnhuset i Stockholm. Jag torde derföre få förklara, att jag väckte motionen just för att vinna någon ändring i denna Instruction, sorn förbjuder att för Barnhus-inrättningen använda det aldraringaste af Fattigmedlen. Dessutom har Utskottet tillstyrkt bifall till min motion, så vidt det kan stå tillsammans med Barnhus-Inrättningens fördel. Men det var icke Barnhusets petunia ra fördel, jag afsåg, utan mensklighetens. För öfrigt är det högst anmärkningsvärdt, att en olycklig värnlös qvinna skall, om hon vill insätta sitt harn på Barnhuset, ställa borgen för betalningen. Jag förutser, att det skall oftast blifva nästan lika svårt för en sådan, att ställa borgen, som att på en gång erlägga contant den bestämda summan. Jag hade dessutom föreställt mig, att om qvillman vore ställd under Policens uppsigt, skulle denna nog tillse, att afgiften ordenteligen erlades eller ock ultogs, så långt tillgångar funnos; och der ej något mera 398 Den 10 November e. m. fanns att taga, der hade man åtminstone emellertid räddat barnet ifrån undergång, och kanhända modren ifrån brott. Men sorn detta är ett önskningsmål, hvilket ankommer på Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande, så vill jag icke yrka återremiss eller sätta mig emot bifall till Betänkandet. Friherre Cederström_, Jacob: Då Herr Cederschjöld icke bestrider antagandet af Utskottets Betänkande , anser jag öfverflödigt, att besvara, hvad han yttrat. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition, till bifall af OeeonomieUtskottets förevarande Utlåtande ; hvilken proposition med Ja besvarades.
Det är en uppoffring, som det tyckes mig, att en Statsbank är skyldig det allmänna, då man ej kan undgå erkänna, att det lilla skiljemyntet kostar så obetydligt och att det är en statslyx. B.ealisationens lnifvudändamål måtte vara att gifva sedlarna ett bestämdt värde. Detta värde får sktssedeln, likaväl som den större, derigenom, att silfver kan utbekommas, när man det åstundar. Man har ej beröfvat allmänheten några af de förmåner, den väntar sig; man har ej stört någon af dess beqvämligheter och vanor. Jag tror, att det är en skyldig aktning för allmänheten och en skyldig varsamhet vid en förändring, att gå långsamt och försigtigt tillväga. Man har sagt, att man skulle kunna afhjelpa bristen på småsedlar genom assignationer städerna emellan. För min del tillstår jag, det jag anser, att ju mindre sådana enskilda assignationer finnas, desto bättre är det; och jag tror ej, att allmänheten skall vara bättre betjent med ett sådant utbyte af småsedlar emot okända assignationer. Följaktligen tror jag, att Utskrs förslag i den punkten kunde uteslutas och att åt nästa Ständer kunde öfverlemnas att, efter den erfarenhet man vunnit om realisationens framgång och om skiljemyntets större eller mindre begärlighet, besluta, om detta skall indragas och när det skall ske. Ilr von Troil; Man har här hört ganska skiljaktiga satser. En talare har sagt, att utgifvandet af de små sedlarna skulle vara vådligt för Banken; en annan har trott, att upphörandet af deras utgifvande vore theoretiskt riktigt, men praetiskt oriktigt. Jag lemnar derhän, hvad theorien säger; men jag tror ej, att man kan lemna utan afseende de satser, som äro erkända af de practiska männen. Det är allmänt erkändt, att ett fast myntsystem icke kan äga bestånd, om ej ett metalliskt mynt finnes circulerande. Förhållandet är ej, att det så alltid varit i de länder, som erkänt dessa satser. De hafva haft smärre sedlar, men känt olägenheterna deraf och afskalfat dem.
Hr Stjernsvärd upläste härefter följande Mern.: Alla de både långa, inånga och vackra tal, som blifvit hållna vid så väl denna sorn föregående Riksdag, för att genom en fördelaktig målning af vårt finansiela tillstånd förmå representationen att ingå på det modernt blifna, till riktig mani stegrade begäret, att på samma gång göra statsskuld, som öka Stateus så väl ordinarie som extra utgifter, hafva icke kunnat ändra min öfvertygelse, att vi gå kräftgången till ernåendet af nationelt välstånd och förmåga att i en framtid kunna upfylla våra finansförbindelser. Sjelfva handlingen: Skuldsättning, måste i och för sig sjelf innebära ett bevis på trångmål oell mindre val ordnad hushållning. Den bevisar början till obestånd, när hvad som lånas, genom ändamålet, hvartill det användes, icke afkastar, hvad som erfordras till så väl ränta som amortering af skulden. Hvad sora i nämnde afseende gäller för den enskilte samhällsmedlemmen, gäller äfven för samhället, Staten i sin helhet. Förökar den förra medelst lån, t. ex. sin egovidd, sina inventarier, så är det visserligen icke nödvändigt, att den tillkomna egovidden, de förökade inventarierna ensamt i och för sig skola lemna en direkt afkastning, motsvarande ränta och amortering af hvad som lånats. Men för att lånetransaktionen skall vara förmånlig och skulden icke i framtiden blifva tryckande, är nödigt, att i det blifvande totala bokslutet kredit öfverstiger debet med så stort belopp, som motsvarar ränta och amortering. Sker ej detta, är behållningen icke verklig, utan blott chimärisk. Nu är, enl. min förmening, export och import för Staten detsamma som kredit och debet för den enskilte. Och undersöka vi dessa förhållanden hos oss, finna vi väl, hvad i ett föregående plenum här ganska riktigt blifvit anmärkt, att exporten af våra hufvudprodukter, spanmål, jern och trävaror, visserligen icke förminskats, sedan vi i stor skala börjat, jag säger börjat, beträda skuldsättningsbanan, men importen har, samtidigt härmed, på ett bedröfligt sätt ökats.
Hvad först angår den vid Malmö arbetsoch fästnings-fängelse anställde kommendant, öfverste Ström, så enär, enligt hvad dels Kongl. Maj:ts förevarande nådiga skrifvelse upplyser, dels Utskottet serskildt inhemtat, bemälde öfverste, som numera uppnått en ålder af mera än 70 år och utöfver tio år innehaft nämnde kommendants-beställning, genom sin långvariga och nitiska tjenste - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 173. 17 tjensteutöfning gjort sig förtjent att, när ålder och helsotillstånd icke vidare medgifva tjenstens fortsatta bestridande, af staten tillgodonjuta bidrag för silt underhåll, samt härvid jemväl förekommer det förhållande, att denna kommendant är den ende bland de å fångvårds-staterne uppförde dulike tjenstemän, hvilken icke med samma befattning förenar den af föreståndare vid korrektionseller arbels-inrättuing, och i sistnämnde egenskap är berättigad till pension, har Ulskottet funnit sig ega skäl hemställa, det Rikets Sänder måtte medgifva, att öfverste Ström må, efter afskedstagande från nämnde kommendants-beställning, under sin återstående lifstid å allmänna indragningsstaten uppbära det för samma tjenst i gällande stat bestämda årliga arfvode af 333 r:dr 16 sk. Enligt innevarande års for fångvården i riket af Kongl. IVKj:t i nåder fastställda stater, uppgå de åt läkare vid straffoch arbetsfängelse!- anvisade årliga löner, oberäknadt de lör visse af dessa tjenstemän medgifna personella arfvoden, till följande belopp, nemligen: vid södra korrektions-inrättnineen i Stockholm r:dr 400: O , norra korrektions-inrättningeu härstädes . „ 250: , kon ektions-inrältningen i Norrköping „ 150: „ dito i Götheborg „ 75: „ korrektionsoch arbetsfängelset i Malmö „ 400: Såsom skäl för Kongl.
Ridderskapet och Adeln skulle täckas finna dessa mina nu framställde åsigter vara af den beskaffenhet, att de antingen oförändrade eller med några kanhända nödiga tillägg och rättelser, kunde förtjena att läggas till grund för ett uttryck af Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, vågar jag anhålla, det mitt anförande må få åtfölja den återremiss till ConstitulionsUtskottet, som i sådant fall torde komma att beslutas. Herr Ribbing, Arvid: Då jag finner i Herr von Schulzenheims anförande ett uttryck af min enskilta tanka, anhåller jag, att dermed få förena mig; dock anser jag ett tillägg nödigt i anseende till möjligheten, att Domsagor kunna klyfvas emellan Riksdagarne, och att det då bör vara gif - I 20 Den 25 Maji. vet, huruvida Fullmäktige höra utses från hvardera delen, eller från Domsagorne sådane de nu äro, då lagen stiftas. Det är blott i detta afseende jag önskade ett tillägg. Det rättaste torde vara, att Fullmäktig väljes för Domsagan, sådan den nu är, tills Rikets Ständer funnit det böra stadgas, att ett annat förhållande skall äga rum, eller att en Fullmägtig minst skall väljas för hvardera delen. Herr Hjertaj Gustaf: Jag instämmer i den framställning Herr von Schulzenheim gjort, att föreningen endast hör sträcka sig inom Domsagan. Jag anser likväl hvad han yttrat om Tingslag och Skeppslag, huruvida de äro att anse såsom Härad, ej böra göra något till saken, emedan det bör förstås den del, som förut valt Riksdagsman tillsammans, och då det varit i vissa orter Skeppslag, i andra Tingslag, kommer det att så fortfara. Men jag ber att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af att noga göra sig reda för följderne af den princip man stadgar, att man ej skulle kunna väljas för andra Härader, så vida man ej är vald till Riksdagsman för det Härad, der man sjelf är besuten. Ett dylikt stadgande finnes väl i i5 §. Riksdagsordningen, men den synes åsyfta, att i allmänhet hvarje Härad skall välja för sig, och då blir förhållandet annorlunda. Nu, då man vill gifva laglig kraft \
Kare son, dii skall ock fi.ukt; i och ara den gode iiian, soni di11 skolniiistare är, och vara liononi liörig och lydig och märka och minnas grannt, livad Iian dig lärer ocli iniirka dar uppi, och iziir di1 blifvei. straffad af h ' oiioni för din lärdoms skiill eller för andra dina brott, s$ skall du icke knorra eller ilskas emot Iionoiii, eller g % bort och tala illa eller förtala lionqni eller klaga pk Iiunoin för ciriiiigaieller andra, soni gHim höra förtal. D u ska11 tacka honoin fiir det oniak, *) Bet var jiist vid ileiiiiii tid, soiii (len alltid oförskriickte Olaiis Petri skref sin 1) rröiiida prcdikiin mot eder, af Iivilken Gust: tf Viisit kilide sig t.riifiad och noiii vRcktc hniis vrede. som lian Iidver för dig. Han llli-er dig det, som ilii skall liafva gagii af, niir som dii blifver stor, och det ar allt för ditt bästas skull, som lian straffar dig. Kare lierr soii, c h bör ocksa vara deni lydig, som du ar Iios, och inina dein .godt, förty jag vet det väl, att både Fraiis ":) ocli hans, lnwtrii, (le kria dig det basta, som lian lofvade både mina allra kgriste syskon ocli desslikes mig den tid jag var p5 akerö. Gud allsmäktig deras själ nåde, iniixi d h n kiiraste syskon bada! Darför vill jag, att ilii skall vara Iionoin och hans hiistru lydig och ödmjuk, lika soni om jag vore sjalf alltid hos dig, och hålla dem i ara; älska deigas barn ocli icke göra dem skalkliet, desslikes ock deras pigor ocli driiiigar.
Den sorn bifaller 24:de §:n af LagUtsk:s förslag lill författning 0111 stöld och snatteri saint rån, löstalja 1 den det ej vill, röstar Nej; villner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde § gjorde anmärkningar föranleda lill densammas återremitterande. Vid voteringens sint befunnos rösterne hafva utfallit sorn föl jer: Ja — 20. Nej — 19. § 25. Ilr Ca r lhei m - G y 11 e ii sk j öld, Henr. Adolf Oskar: Jag yttrade mig icke öfver den föreg:de 24:de §:n, derföre att jag icke finner någon skälig anmärkn, deremot, så vida R. o. Ad., på sätt behandlingen af denna författnings särskildta §§ tyckes utvisa, har för afsigt alt, i strid emot Ståndets vid afgörande! af 2:dra mom. i detta Betänk, fattade beslut, införa vattenoch bröd-straffet i st. f. spö- och ris-straffet. Men öfver nu föredragne 25:te § anser jag mig böra yttra några ord. Jag är nemi. af den öfvertygelse, att det skulle alltför myckel såra Svenska folkets rättskänsla, örn lagen tilläte, att en rånare, som sä illa lil 1 Lygat. sitt offer, att dess lif blott genom en tillfällighet blifvit skonadt, der gerningsmannen måhända lemnat stället i den öfvertygelse, alt den misshandlade ljutit döden, skulle för detta brott ådömas något ringare straff än lifvets förlust. Jag kan icke undgå att anbefalla deuna omständighet till R. o. Ad:s noggranna pröfning och synnerliga behjertande.
Det är skadligt att väcka barn plötsligt och taga upp dem för att visa dem. Först när benen äro i stånd att bära kroppen, bör man försöka att lära barnet gå. Helst bör man uraktlåta dessa försök. Öfverlemnadt åt sig sjelf, skall Viktoria Benedietsson. barnet snart på egen hand lära sig det. (Ernst Ahlgren.) Kall eller varm mjölk är ej nyttig; den bör ungefär vara af kroppens värmegrad. Då de första tänderna äro framkomna, Fuktiga kläder, våta paraplyer och tvättbör barnet få något att tugga på. saker få ej finnas i barnkammaren. Hvarje Knappnålar, spik, knifvar, tändstickor, plagg skall vara torrt och väl luftadt. Barnkammaren får ej vara öfverfyld med möbler, hvari det samlas dam och smuts. * Ur det i veckan utkommande arbetet » Våra barns framtid ». Den, som ammar ett barn, får ej utsättas; l:sta årg. Lef sjelf sundt och ditt barn skall trifvas. Njut riklig sömn, frisk luft och rörelse i det fria. Mycket te eller kaffe är ej bra under amningen. Ren chokolad är att föredraga. Vin och öl, i synnerhet bayerskt, bör endast brukas med läkarens tillåtelse och i enlighet med hans förordnande. Vid inträffande sjukdomsfall böra amma och barn så mycket som möjligt isoleras; desinficierande medel böra då rikligt användas. När barnet är mätt, bör det hafva ro. Det får ej ligga hos amman eller modern, utan skall hafva sin egen bädd. Det bör erhålla sin föda på bestämda tider. Mjölken får ej bli stående i diflaskan; denna skall strax efter begagnandet sköljas ren. Små barn böra ej vistas ute efter solnedgången eller tagas ut i kallt och dimmigt väder. Glöm ej det ljumma badet hvarje morgon. Det är skadligt att sätta på barnen varma mössor under det tandsprickningen försiggår, enär hjernan, som under denna tid är särdeles ömtålig, lider deraf. Man bör akta på, att solen ej skiner rakt i ögonen på dem; likaså, att ej nattlampans sken faller på deras ansigte. Ett barn bör ej sändas i säng, då det är vid dåligt lynne, och — ej erhålla en sak, derför att det skriker efter den.
Medettord den utstakar ej nog tydligt hwad sommenäs, meden för sent föredragen sak, sä at ändamälet kunde blifwa frugtlost, ej eller medlet at hindra en sädan olägenhet. Alla Mäl som kunna förekomma i Ständens Plena, äga inom Constitutionen och Riksdags - Den 29 Augusti. dags-Ordmng-n cn förestrifwen tid innom hwilken de, enligt sakens naim och beffaffenhet,bora ock kunna förekomma til pröfning, enligt veu Ordning som ar förestrifwen för delibera. tionernc. Är ett ärende fölunda i Laga Lid och ordning föredragit, ser jag ej hwem som skulle,bli answarig för Beslutets senfärdighet eller stuteliga fruktlöshet, da säbant nödvändigt stuve bero af längwarigheten af Sländets Discufioner och öfwerläggningar. Desiutom kan ett Bestut blifwa stuktlöst om til exempel: uti sädane Mäl der flere Ständs Pluralitet är afgörande, det säledes ännu more under ämnets öfwerläggande: och derföre kan ändä ämnek wara i rättan tid föredragit re. sädane exempel kunde upletas til ett större antal. Frugtan för ett framlida Besluts fruktlöshet, kan säledes i den obestämda mening som 56 Z. omförmäler, endast lämna rädrrlm tillika obestämda meningar om ämnets nog tidiga uptagandc. En sak som jag anser tilräckel-gen bestämd, om dermed menas Landtmarstalkens eller Talemänncns befattning, och omöjlig at bestämma om dermed menas Discusiionens längwarighet uti en redan under ventilation warande fräga, eller hwarje Riksdagsmans rätt at sent eller bittida wäcka nya srägor i enlighet med Constitutionen. Säledes yrkar jag, at antingen denna Z. mä irtestutas eller tydeligare bestämrna mennin gen - Den 29 Augustt. i34g gen, och r sednare fall utwisa huru det onda kunde förekommas. 57 §. Grefwe cls I?. Sista Momentet bor de här efter min tanka sä andras.
Då, såsom förut är anmärkt, varuvärdet hufvudsakligen beror af priset på råämnet, och detta sednare härstädes är tullfritt samt tillföljd af varans ringa transportkostnad icke skäligen bör stå den inhemske fabrikanten till nämnvärdt högre pris, än den utländska, framställer sig otvunget den erinran, hurusom den vanligen följda metoden att beräkna den inhemska industriens skydd efter procentförhållandet emellan tullafgiften och det dermed belagda fabrikatets värde måste leda till ett i hög grad förvillande omdöme. Äfven om man eljest hyllar skyddssystemet, hvarom komiterade framdeles blifva i tillfälle att närmare utveckla sina åsigter, kan man dock ingalunda med något fog påstå, att detta system må sträckas ända derhän, att den Svenske fabrikanten äfven bör tillgodoräknas skydd för införsel af den tullfria råvaran. Det är icke i denna införsel, han har att uthärda någon hotande täflan med den öfverlägsna utländska industrien. Endast de olika vilkor, under hvilka förädlingsarbetet härstädes och i utlandet kan bedrifvas, måste således afses; och dessa olika vilkor finna sin mätare i den skiljaktiga tillverkningskostnaden, hvilken skiljaktighet åter, älven med de mest öfverdrifna föreställningar om utlandets företräden, omöjligen kan, hvad sidenväfnadsindustrien angår, rättfärdiga en skyddstull till omkring f af hela den Svenska tillverkningskostnadens belopp. Annorlunda förhåller det sig visserligen, när tullafgifterna uteslutande betraktas såsom finanstullar, hvarvid staten uppbär en konsumtionsafgift i förhållande till det förbrukades värde; men i detta hänseende lärer väl svårligen såsom regel kunna uppställas anspråk på en beskattning af mera än några få procent af medborgarens årliga inkomst, ehvad denna beskattning hufvudsakligen uppbäres direkt eller indirekt. Hvad vidare angår artikeln halfsidenväfnader, så utgöras dessa, ännu mera än helsidenväfnaderne, af en så oändlig mängd skiljaktiga slag och af så väsendtligt olika värde, att svårligen torde kunna uppgifvas någon riktig medelsiflra hvarken å detta värde eller å den nu gällande tullsatsens procentförhållande dertill. Deremot utgöra halfsidenväfnader icke föremål för någon betydligare inhemsk tillverkning.
I smekningen behöfde ej ligga en lögn, ej heller i en öppen blick, ty han måste säkert i denna stund, då han ville skydda sin lilla hustru för sorg, äfven känna mycket varmt för henne. Och säkert skulle han kunna bringa henne till lugn och troligen äfven kunna bibehålla henne däri genom vaksamhet och kärleksfullhet. Men skulle barnet visa sig höra till dessa själar, som ej låta sig nöja, förrän de tänkt till botten ai allt, då skulle hon också hafva kraft att bära sin krossade illusion, blott den icke kom öfver henne för oiörberedt, utan att därför åt sig och sin man skapa ett helvete genom bitterhet. Detta är nu en föreslagen lösning på konflikten i valet mellan sanning och lögn: att gå liksom en medelväg. Men nu undras till sist, om konflikten nå- gonsin hade behöft tillspetsa sig så, som författarinnan låtit den göra, såvida ej vår hjälte omöjligen kunnat förskaffa sig sin Amerikaväns adress. Men troligen hade han adressen, och då borde väl han, som känt en häftig smärta vid Amerikabrefven och som » inom sig närde liksom ett vansinnigt, dåraktigt hopp, » för sig klargjort situationen och för säkerhetens skull låtit ett kärleksbref flyga ut till Amerika, innan han gick och friade till sin nya lilla bekantskap. JEANETTE. » RESEÄFVENTYR ». RED. AF IDUN. GENERALDIR. H. W. MARTIN S VERIGE I BILDER AMERIKANSK AMERIKA. FRÅN STAD EN AF NÅGRA 50-ÅRIG HELGE SANDBERG. rad tidning, så mycket hellre, som Worcester är det mest typiska svenska samhälle och den mest representativa svensk-amerikanska stad inom hela unionen, hvilket skulle k u n n a bevisas. Staden Worcester, som i fjol den 28 februari firade sitt half sekelsjubileum som stad — köping (town) var den redan 1722 — har omkring 110,000 invånare, däribland inemot 12,000 svenskar med barn och blomma, fördelade på nio svenska församlingar, med egna kyrkor. Tjugufyra svenska föreningar finnas. Fyra svenska tidningar utgifvas, däribland » Skandinavia », den största veckotidning på svenska språ- ket, som utkommer i Amerika.