Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige hafva också vid flera tillfällen inhiberat UtmåtningsAuclioner, förekommit bysåttning m. m., då i förra fallet större säkerhet för Verket blifvit tillvågabringad och i det sednare den kostnad besparats, som då den annars fruktlöst varit använd endast ledt till Gåldenårens olycka. Jag vågar således hoppas att Riksens Ständer skola linna skål, gilla detta Fullmågtigeg Den 5 Martu, ' ill V ' 'i förfarande, grundadt på Riksens Stånders önskan, oell föranledt af Reglementets föreskrift. Statsoch BancoUtskottens Betänkande år åtföljdt af, så vål de upplysningar, sorn blifvit Fullmägtige både i Banken och RiksgäldsContoiret affordrade, sbin flera Ledamöters af sam. ina Utskott särskildta meningar, bland hvilka en värd Ledamot af Vållofl. BorgareStåndet Herr Santesson, framställt betragtelsér och anmärkningar ernot Fullmägtige i RiksgåldsContoiret, hvilka anmärkningar jag anser för min pligt alt vid detta tillfälle besvara; I den motion som åtföljde första remissen till Utskotten anför denne Ledamot ”attén mot. sågelse finnes i Reglementet för FilialDiscontStyrelsen, grundadt på Riksens Ständers vid sista Riksdag fattade beslut i så måtto, att detta Reglemente i en del skall medgifv^Gäldenärerne en förmån i afseende på omsättningstiden, för hvars tillgodonjutande det i eri sednare, förmenas hafva lagdt hinder i vägen och att Gäldenärerne i dessa Disconter, voro i fullkomlig okunnighet om detta förhållande.”
Hvarföre skola de då, utöfver de årliga afgifterna, äfven betala begrafningshjelp? Jag skulle tro, alt man borde vid detta tillfälle följa samma grundsats, som både StatsUtsk. och R. St. tillföreue vid denna riksdag iakttagit, då de befriat Konungens rådgifvare, d. v. s. de högsta civila och militära embetsman i Riket från begrafningshjelps aftjenande. Mig synes billigt, att samma grundsats får gillia äfvenväl för de ringare och ringaste tjenstemännen. Om riktigheten af sjelfva åtgärden har Gr. Löwenhjelm tillräckligt yttrat sig vid motionens afgifvande. Jag vill blott tillägga, att, när begrafningshjelpen påbjöds, åsyftade hon, i brist på pensionsinrättningar, väl mera ett slags pension åt den aflidnes efterlemnade anhöriga, än bidrag till begrafningskostnaden. Numera, då pensioner gifvas, synes denna nödhjelp kunna umbäras. I händelse R. St. besluta alt till K. M. ingå med en und. anhållan om undersökning, så kommer man vid nästa riksdag i tillfälle att bestämdt erfara, huru delägarne hvar för sig anse saken, och man har då icke nu utan undersökning förkastat ett förslag, som utan tvifvel förtjenar uppmärksamhet. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm: Jag skulle anse, att, i händelse R. St. bifalla en sådan und. anhållan till K. M., anneens pensions-cassa äfven borde blifva hörd, enär, enligt hvad StatsUtsk:s betänk, upplyser, denna cassa redan vid 1828 — t83o årens riksdag blifvit af R. St. förklarad berättigad att, under enahanda förhållanden som civilstatens pensionscassa, få uppbära begrafningshjelps-besparingar. _ Hr Lefre'n, J o h. Pehr: Åtskillige talare tyckas sakna en närmare bekantskap med detta ärende, då de trott, att pensions-cassorna hade något alt skalfä med sjelfva begrafningshjelpens utbetalande, ty förhållandet är icke sådant.
Härförutan får Kongl. Maj:t af Rikets Ständer äska, att, äfven om pensionsväsendet i sin helhet icke vid innevarande riksdag hinner ordnas, förhöjda pensioner åt landtmätarne må beviljas, nemligen för l:ste landtmätare, lika med de för kronofogdar eller 2,500 R:dr R:mt, samt för 2:dre landtmätare och kommissionslandtmätare 1,200 R:dr. 3:o Rikets ekonomiska karteverk. Till arbetenas fortsättande härmed såväl i mellersta Sverige som i Norrbottens län vill Kongl. Maj:t i nåder föreslå, att, utöfver de härför på ordinarie stat redan uppförda 6,000 R:dr, måtte anvisas ett årligt extra anslag af 20,000 R:dr för arbetena inom Norrbottens län och 40,000 R:dr för öfriga arbetena, eller tillhopa 60,000: — 4:o Ofverståthållare-Embetet. Kongl. Maj:t vill i nåder föreslå: a) att, till fyllande af underståthållarens aflöningsförmåner, så att de uppgå till 8,000 R:dr, anvisas ett belopp af 1,250: — b) att aflöningen för fogaten höjes från 4,000 R:dr till 4,500
Buteljer, burkar och flaskor (Karafiner och slipade flasor härunder ej inbegripne) 2 till och med i kanna • . 100 st. — 40 — 7 deröfver till och med i kanna 100 st. 2 32 •— F ri a 14 af starre rymd 100 st. 5 J Expeditions-V tskottels Forslas, lill uncl. Skrifvelse > N.-o igo. 49“* Tullvärde R:dr sk. r 24 Förster: hvitt Anm. Beräkningen af band å hvitt fönsterglas verkställes efter följande tariff: Addilionsmatt. Monterade: Glasögon och lorgnetter, kikare och binocles andra slag, hvita eller färgade ej specificerade Qvantitet för Tullheräkniugen. Införselstull. R:dr ^ r 12 Utförselstull. R:dr sk. |- F r i 494 Expeditions-Vt skot tels Förlag ‘lil und. Skrifvelse, l\r:0 tgo. Qvantitet för Tullvärde. TullberäkInförselslllu. Utförselstull. ningen. R:dr sk. r. lt:dr sk. r. R:dr sk. r. 1 16 — Glaubersalt, va ttenf ritt (ny rubiik: 1 Ltt 8 Horn: — 8 — oarbetadt 1 é 3 — 2 12 —- Platter . Gjutet: Bomber och kulor, champlounerade lill visst mått och renfiLde, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade och borrade, saint finare och 1 dussin par 2 F r i a 32 gröfre Lavetter , l
Bland de i ofvanstående förteckning upptagna jernvägar äro Söderhamn—Bergviks, Hudiksvall—Forssa och WessmanBarken frän början anlagda för lokomotiv och Norbergs jernväg, under utförandet, lill lokomolivbana förändrad; af de öfriga, som alla ursprungligen voro alsedda för hästkraft, hafva tvänne, nemligen Frykstads och Kristinehamn—Sjöändan sedermera blifvit inrättade för ånga. De afse alla hufvudsakligast godstrafik och utgöra förbindelse dels emellan vattendrag, dels emellan grufvor och segelleder. Af föreståeude förteckning, som äfven upptager de särskilda vägarnes längd, rälernas vigt, spårvidd, stigningar och de kalkylerade koslnadssummor, som legat till grund för lånebidragens bestämmande, samt kostnaden per mil, inberntas att de fyra förstnämnda, eller de ursprungligen för lokomotiv byggda banorna, hvilkas sammanräknade längd uppgår till 5,55 mil, kostat 2,540.500 Kalr Kunt eller i medeltal 457,567 R:dr per mil. För de 10 hästbanorna, hvilkas sammanräknade längd utgör 5,86 mil, har elen kalkylerade kostnaden uppgått lill 901,065 R:dr, eller till 153,765 R:dr per mil. Alt, såsom llihets Ständer i sin underdåniga skrifvelse anfört, ”sådana hästbanor kunnat Jerned en föga betydande tillökning i kostnad förses med lokomotiver för att motsvara den tillvexande trafikens behof”, kan jag icke bestämdt motsäga, då denna kostnad naturligtvis är belt och hållet beroende på, huruvida förändringen inskränkt sig dertill, alt banorna endast, såsom skrifvelsen förutsätter blifvit försedda med lokomotiver eller huruvida på samma gång banans öfverbyggnad blifvit förstärkt, men hvad jag med visshet kan upplysa om, är den omständigheten, ali räler, som blifvit beräknade för hästbana, icke äro tillräckligt styfva att bära för samma banapassande lokomotiver. Dessutom får jag underdånigst fästa Eders Kongl.
Men nu äro från bokföringsskyldighet uttryckligen undantagna, bland andra, äfven några af dem, som ganska ofta hafva behof af och emottaga förlag, nemligen idkare af grufvedrift och bergsmannahandtering. Med den af Utskottet antagna grundsats stöde det således icke tillsammans att emot dessa förlagstagare tillägga förlagsgifvarens bok vitsord. Ett sådaut vitsord synes ock i allmänhet icke vara för denna verksamhet oumbärligt. Ty nu mera utgöras väl förlag vanligen af kontanta försträckningar, och sådana synas böra utan olägenhet kunna i de flesta fall göras på sådant sätt, att annan bevisning derom blir möjlig. Dessutom bör härvid noga tagas i betraktande de väsendtligen olika förhållanden, som skilja förlagsgifvaren från köpmannen och an - 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. dra rörelse-idkare. Köpmannen mäste förutsättas begagna sig af krediten och följaktligen hafva skulder, men detta betingas deremot icke af förlagsgifvarens verksamhet. Köpmannen mäste ingå transaktioner med mänga; ty en köpman med t. ex. blott en enda affärsvän eller kund kari icke tänkas; hvaremot begreppet förläggare alldeles icke förutsätter transaktion med flera än en enda. Köpmannens ställning, hans debet och kredit, måste antagas vexla med hvarje dag, under det förlagsgifvarens kan under längre tider vara oförändrad. Deraf för köpmannen ett oafvisligt behof att föra böcker, hvilket deremot icke i lika mån eger rum för förlagsgifvaren, som kan tänkas på annat sätt kontrollera sin ställning och sina fordringar. Ett enda undantag i afseende å förlag är dock i lagstiftningen gjordt, nemligen för idkare af bokförlagsrörelse. Men dessa förläggare ega med andra förlagsgifvare knappast något annat gemensamt än namnet; ty bokförläggaren köper det färdiga manuskriptet af författaren, låter trycka det och försäljer vanligen sjelf upplagan, vare sig hel och hållen på en gång eller exemplar för exemplar. En bokförläggare, som gjort sådan rörelse till sitt yrke, är således i allmänhet handlande — och deraf skyldigheten för denne att föra böcker öfver sin rörelse.
Utsk. kommer jag likväl att göra anmärkn. emot denna punkt. Att jag icke emot densamma mig reserverat, kommer sig deraf, att jag var frånvarande, dä beslutet derom inom Utsk. fattades. Jag kan icke gilla premisserne i detta betänk, och ännu mindre conclusionen. Det heter nemi.: ”såsom allmänt erkändl måste antagas, all den indirecta beskattningen är den mest naturliga och leinnar säkraste garantier mot orättvisa och misstag vid beskattningslagarnes tillämpning.” Jag vill nu icke uppehålla mig vid denna théori, men se till huru Bevillu.Utsk. har tillämpat denna grundsats. Utsk. har sagt straxt efter: ”Till denna calhegori tror Utsk. beskattningen af död mans efterlemuade behållna ho med skäl böra räknas.” Detta kan väl icke kallas en indirect beskattning; ty en indirecl beskattning mäste väl vara den, som man kan undandraga sig; men man kan väl icke undandraga sig att dö? Likväl säger Utsk.: ”Det är nemi. belt och hållet en tillfällighet, om en sådan beskattning kan komma att äga rum, emedan, utom i fråga om fideicommisser, hvilka äro allt för få, för att kunna tagas i beräkning, det stätt i den dödes makt att under sin lifstid förskingra sin egendom , och sålunda tillintetgöra beskattningen å densamma. Det är visserligen en ganska sorglig tillfällighet, att personer understundom förstöra sin egendom och ingenting lemna efter sig, men icke får man derföre antaga det såsom en tillfällighet, hör:de till undantagen, alt personer lemna nå^on förmögenhet efter sig. Vidare heter det: ”Uti tillämpningen af detta beskaltniugssätt ligger icke eller någon orättvisa mot den dödes arfvingar; ty om arf ej varit att erhålla, hade de saknat billigt fog lill klagan deröfver.” Denna princip, utsträckt, skulle leda derhän, som vore arf i allmänhet icke all påräkna. Då kunde, såsom en värd talare nyss sagt, Staten taga deraf, ja till och med allt.
Dictamen med de öfriga respectiva Stånden - Herr Blomstedt, Hans, yttrade skriftligen till 1'rotocollet : Uti Tabellen öfver StatsVerkets inkomster och utgifter för åren 1810 och 18r « synes, under tredje hufvudtiteln och rubrik: Staten för Defensionsverken till Lands och Sjös, att af de genom Riksens Ständer anslagne 1 million R:dr endast influtit 600,oco, hvaraf åter blott en summa af 584,735 R:dr 21 sk. 4 rist. i detta ändamål blifvit disponerade. Utaf dessa medel har efter behof och omständigheter ömsom blifvit anordnadt till Sjö- och Landt försvaret. Vid inträffade anstalter och företag till Rikets försvar, har, i mån af in - Den 29 Mattsi kommande requisitioner, aiitid kostnaderne mast bestridas af ofvannämnda summa, utan att någon viss proportion varit bestämd öfver hvad för ena eiler andra verket kunnat mer eller mindre erfordras. Häraf har ofta handt, att då oförsedda arbeten i och för Sjö-försvarets skull skolat vidtagas samt hastiga expeditioner blifvit anbefallta, medel till der vid oumgängliga kostnaders bestridande helt och hållet saknats , emedan ifrågavarande Fo'nd redan varit medtagen till en mängd förut gjorda arrangementer vid defensionsverket till lands. För att nu icke förfela ändamålet, utan likväl i hast kunna verkställa sådana expeditioner, samt Fartygs iståndsättande och andra arbeten, sorn för ögonblicket ovilkorligen måste gå för sig, har ingen annan utväg gifvits till penrllngars anskaffande, än förskottsvis anticipera på de till andra detaik-r af ordin,aira medlen anslagna penningar, emot framdeles k>odtgörande af följande årets blifvande defensionsme; del. På sädant sätt hafva ofta de mest angelägna och nyttiga byggnader och arbeten måst afstadna, antingen har/färdiga eller ofullbordade, samt till och med öfverlemnas att helt och hållet förfalla
Den 12 Nowember. 343 Swea RikeS Ständers Beslut, gjordt, samtyckt och förafskedadt pä allmän, na Urtima Riksdagen i Arebro, som slutades r Stockholm den rr November r8lo. Swea i efterffrifne Swea Rikes Ständer, Gref» ivar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, om för Oss sjelfwe, eller af hemmawarande Med. bröder lagligen walde och befullmägtigade ä all. mänt nu til ända skridit Urtima Riksmöte i Orebro församlade warit, Göre weterligt: Att sedan Wär Allernädigste Konung, Hans Kongl. Mast Konung Xlll. behagat, genom öpna Nädiga Kallelsebref under den i och 28 Junii innewarande är, Osi bjuda och befalla, att till Allmän Urtima Riksdag sammankomma, ör att efter Hans Kongl. Höghets, Sweriges Rikes Kronprins, den Högborne Furstes och Herres, Herr /mLos-rs högst beklageliga fräafälle stadga Thronföljden, och öfwer Rikets angelägenheter rädsla, bäfwe Wi, till underdänig ätlydnad af högsilxrörde Nädiga Päbud, den 544 Den 12 Nowember. den 2Z sist!. Julli i Orebro Ost infunnit, och ef ter söregängne öfwerläggningar om de wigtige ämnen, hwilka blifwit, dels genom Nädiga Pro positioner, Ost meddelade, dels inom Niks-Stänl Len i laglig ordning »väckte, stadnat uti följas de Beflut. §. r. Ester äkallande af den Högstes beskydd och »välsignelse öfwer Wära företag, hafwe Wi, den 50 sistledne Julli, emottagit Hans Kongl. Maj:ts Nädiga Berättelse om hwad i Rikets styrelse sig tildragit sedan sistledne Riksdag, samt Desi Nädiga Proposition angäende StatsWerkets titlständ och behof.
De till detta ärende hörande handlingar, kartor och kostnadsförslag skola tillhandahållas det Utskott, till hvars handläggning detsamma varder af Rikets Ständer öfverlemnadt; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 44. 21 Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 25 November '1862. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Ststsråden: Herr Friherre Gripenstedt. Grefve von Platen, f.agerslråte, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, föredrog i underdånighet frågan om allåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer angående anvisande af medel till ombyggnad af Nyqvarns bro öfver Sagån i Tillinge socken och Åsunda härad af Upsala län, jemte deraf föranledd vägomläggning. Hvad Statsrådet i detta mål sålunda tillstyrkt, behagade Kongl. Maj:t i nåder gilla; och skulle i följd häraf nådig Proposition, af den lydelse bilagan Litt. A vid detta Protokoll utvisar, till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Ollo W. Seippel. 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 45. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1862, kl 2 e. m. Kongl. Majlis Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående statspension åt Chefen för Statens jernvägsbyggnad er, Öfversten m. m. Friherre Nils Ericson; Gifven Stockholms Slott den 25 November 4862. Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten m, ni.
Nisse lade dragspelet i knäet, strök sig öfver ansigtet, svor tyst en ed, grubblade ett tag, smuttade på glaset, och satte resolut i igen: «Men sonen han kunde än me-ra: Han kunde med konst cede-e-ra. Han ville tappa af sy-ne, Att familjen bar kroknäst try-y-ne. Och derför han nämde sig Ba-rup, – Den gamle het ärligt Ba-a-ruch. Han sade, med patos i to-nen: «Vi nordbor», – i första perso-o-nen. Han tillbad det blonda och mje-lla Och höll på det natione-e-lla. Han älskade konst och di-ktning Af borgerligt inhemsk ri-i-gtning. Bak gatornas «blonda fack-lor» Han fnös som en hingst – i ska-a-cklor. Ty till maka han bara ha-de En Sara från Mønterga-a-de, Som var som de andra a-sen Af denna aptitliga ra-a-sen.» Nisse gjorde åter en paus, mumlade med en mörk min en hel del för sig sjelf, stirrade bistert och stinnt rakt ut framför sig, satte i sig ett glas punsch samt tog fatt igen, så att det kved och flämtade inne i instrumentet: «Och nu så skall jag sju-nga Om jomfru Meta, den u-u-nga. ’Vor datter, den schene Me-ta, Vor elschkede sockerbe-e-ta’. Som en Barup med äkta a-nor, Hon drömde om blonda germa-a-ner. Till man hon dock bara ha-de En Isak von Mønterga-a-de. Och Meta hon var en su-gga; Och Isak han vardt en sku-u-gga. Men då fann den schene Me-ta På tid låta Isak ve-e-ta: Att: Kan man inte me-ra, Så måste man cede-e-ra. Nu kommo blonda germa-ner I huset i långa ba-a-nor. Isak han fann det otro-ligt: Koscher, men inte ro-o-ligt. Med tårar han gaf sin ma-ka
Hvad åter angår den spanmål, som blifvit till de nödlidande i Finland lemnad, så ehuru Revisorerne väl uppmärksammat det ädla syftemålet med denna gåfva, har pligten dock ålagt dem uttala tvifvelsmål om Styrelsens befogenhet att för dylika utgifter taga Institutets tillgångar i anspråk. § 4. Ehuru Kongl, reglementet för Apothekare af den 11 Augusti 1819, jemfördt med sednare föreskrifter i ämnet, stadgar, att räkningar öfver medikainenter, reqvirerade och utlemnade på publik bekostnad, böra, innan betalning derför erhålles, till granskning hos Kongl. Sundhets-kollegium ingifvas, har likväl liqvid för räkningar å de till Institutet under revisionsåret lemnade medikamenter verkställts, utan att, så vidt af räkenskaperna kunnat inhemtas, sådan granskning egt rum. — 134 — Alnarps Landtbruks-institut. Institutets räkenskaper, omfattande tiden från den 14 Mars 186:? till samina tid 1863, hafva ej förr än den 4 innevarande Oktober inkommit till Kongl. Kammar-rätten, der de således ännu icke hunnit undergå granskning. Till följd af nådig föreskrift lära jemväl räkenskaperna för påföljande redogörelseår samtidigt hafva dit inkommit, hvadan Revisorerne emotse ej mindre, att dessa sistnämnda räkenskaper, hvilka icke kunnat blifva föremål för nu församlade Revisorers granskning, må, på sätt ordningen kräfver, hinna genomses i Kongl. Kammar-rätten, innan de till Revisorerne öfverlemnas, än ock att räkenskaperna, i olikhet med hvad nu varit fallet, kunna Revisorerne tillställas i så god tid, att hinder ej må möta för deras granskning med den noggrannhet ämnets vigt förtjenar.
» Först gaf han och olydiga barnet, det snåla och det godmej en box i magen och sen dref h a n till hjertade, det afundsjuka och det förnöjsamma mej i hufvut, » förklarar Fredrik. » Nehej, barnet o. s. v. Leken är under tidigare det var han, som sparka ' mej först, » beskeden af barnets lif fullt ut så vigtig som dyrar Karl, och så kunna de hålla p å att boken, om icke vigtigare, och de föräldrar, gräla om hvem som » började », tills de som ega tid och förmåga att öfvervaka bar» flyga på » hvar andra igen och » börja » slagsnens lekar, göra mycket illa, om de försumma målet på nytt. Naturligtvis interfolieras med: en så vigtig faktor i uppfostran. » han ljuger », » det gör h a n jemt », » nehej, Leken är för det lilla barnet lika angedu! » och » joho, du! » och det är alldeles lägen som arbetet för den vuxne. Barnet omöjligt att h ä r skipa rättvisa, äfven om vill sysselsätta sig — ett barn kan icke ett man varit åskådare af uppträdet. ögonblick vara sysslolöst. Men barnet kan Derför bör m a n aldrig lita på det ena icke med urskilning välja sina lekar, utan barnets utsago m e r än på det andras, och deruti måste de vuxna bistå del. Ett barn då m a n blandar sig i leken, n ä r den urartar skulle till exempel utan betänkande hoppa — hvilket man. alltid bör göra — med ned i en brunn för att söka sin egen spefullkomlig oveld utdela sina förmaningar åt gelbild i vattnet, om m a n icke genom förhela sällskapet. Men sedan, n ä r m a n kan bud och eftersyn förekomme dylikt, eller skulle med lugn tänka på saken, så bör m a n taga sticka ut ögonen med en sax, skära sig på barnen ett i sänder och hvar för sig i en knif o. d. förhör, och det ä r då man skall tillgodogöra Detta inser en hvar och söker efter förde erfarenheter m a n samlat, n ä r man åskå- måga förekomma dylika olyckshändelser. dat lekarne och deltagit deri.
Kammar-Rätten finna, att bewilining blifwit erlagd för der i Riket rillwerkade Alun och Krut srän och med 1801 till och med 1826 . För Contoiren atersiar nu att utreda orsaken till de Dm 21 December. 15Z9 de Mjagtigheter som förete sig emellan Riksgälds-ConroiretS sörstager ost) de ä sjelswa tlllwerkuingcn grundade, Kongl. Bergsoch Krigs - Collegicrnas sörtek>in« gar. Med den kännedom Eonkoiren i detta ämne kunna äga, sörwäuta wi icke all »agon nära öfwerenrstämmelse kan wara möjlig e;nellan uyaifter, grundade pä sjelswa lillwcrkningen, och de kill Riks s-Conkoi, ren inkomne sörsiag öfwer Vewillniugen, rn enligt Författningarna böra redogörare i hwar>e Läi-, tili L^ndsContoiren inom den 14 Fedr. ingikwa Förstag ä det löpande ärctS Bewillnmg, ock wid denna tid är icke möjligt, o» känna huru stort quänum» Alun och Krut kan tillwcrkas intill den Zl December Wid dylika tilsällen bade wäs warit rättast att rcdogörarne grundat sitt sörsiag pä föregå-nde äreis tillwerkuing; Men Ulan speciel föreskrift härom, hafwa sörmoseljgen icke alla ansett sig böra utföra nägon Bewillnmg för en inrättning, hwars afgift ej förr än wid äret; sint kunnat bestämmas.
Delta är dock blott ett af de många svepskäl, som man håller i reserv för att hindra fortgången af vårt lagverks ordnande och som, på sätt Hr Gripenstedt anmärkte, i sjelfva verket blott är Den 2 Februari f. m. 259 ett förklädt afslag. Om vi skulle låta sådane skäl och in vä noin gar gälla och ständigt uppskjuta fullbordandet af lagberedningens arbete, skulle vi kunna få hålla på i 100 år, innan vi komme till målet. Alla uppskof fördyra arbetet genom den på redan nedlagde kostnader belöpande räntan. Jag får vördsammast tillstyrka bifall till utlåt. H. Ex. Hr Gr. Posse: En ledamot har här uppläst ett skriftligen författadt anförande, som visserligen är af den beskaffenhet att det kunde påkalla ett allvarligt besvarande om icke tillrättavisande från min sida; men jag tror mig handla rättast och i öfverensstämmelse med H. o. Ad:s värdighet, om jag söker glömma alt ett sågan t anförande kunnat på detta rum afgifvas. Jag har egentligen begärt ordet i anledn. af en värd ledamots, Hr Rrintzenskjölds yrkande, alt ifrågav. utlåt, borde till StatsUtsk. återremitteras med föreskrift att Ulsk. borde låta detsamma hvila lill dess sig visadt hvad öde K. M:s nåd. propos. om antagande af en ny strafflag kunde komma al t röna. Men de skäl den värde talaren anförde, synas mig snarare tala för bifall till utlåt., än till återremiss deraf; ty om R. St. icke skulle antaga nämnde propos., om äfven med ändringar, utan anse den böra helt och hållet omarbetas, sä uppkommer ju okadt behof af anslag till lag beredningen. Dessutom får jag fästa uppmärksamhet derpå, att det vid förra riksdagen beviljade anslag icke var beräknadt längre än till slutet af det år, dä innevar. riksdag tog sin början, d. v. s. till slutet af förra året. Till arfvoden för lagberedningens ledamöter under detta år finnes således icke mer än de besparade 3000 r:drne. Men denna summa räcker endast till för 3 månader.