Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller följaktligen, att R. o. Ad. icke må fästa något afseende å Hr Printzenskölds berörda framställning, utan bifalla §:n sådan han nu är föreslagen, likväl med iaktagande af de rättelser, som blifva en följd af Ståndets föregående beslut. Jag förmodar, att Frih. Raab tillsett, om de i §:n förekommande citationer äro riktiga, eller om någon rättelse derutinnan bör vidtagas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ansåge sig böra fästa de talares upmärksamhet, hvilka yrkal antagande af Utsk:s förslag, derpå, att sista mom. af R. o. Ad:s förra beslut var en följd af det beslut, R. o. Ad. fattat om TaxensKomitéerne och således särskildt torde böra blifva föremål för pröfning, om R. o. Ad. i öfrigt ville antaga Ulsk:s förslag. Der hade nemi. blifvit föreskrifvet huru det skall tillgå med afgiftens erläggande, då försäljningen tager sin början innan afgiften blifvit af Taxer:sKomitén bestämd. Någon sådan föreskrift funnes icke i Ulsk:s förslag, men syntes vara nödvändig att intaga i 18:de §:n, sedan R. o. Ad. vidblifvit sitt beslut om Taxer-.sKomitén, emedan eljest all föreskrift derom skulle i förfaltnings-förslaget komma att saknas. Gr. Lagerbjelke: Den af den siste värde talaren drifue sats, att det i allmänhet vore en lättnad för den skattdragande, om skatten finge afbördas flere gånger om året i mindre partier än på en gång till hela dess belopp, är utan tvifvel riktig, och om han föresloge något lämpligt sätt, hvaruppå alla till Kronan ingående skatter skulle, såsom i Frankrike tillgår, delvis afbördas, skulle jag på det ifrigaste bistå honom. Men hvarföre skall man bereda endast krögarne denna förmån, som man icke 7 * 100 Den 5 Oktober. ansett behöflig för de skattskyldige i allmänhet?
Kullkastad af de förföljande ryttarne, hade hon mellan de knäckta lagerbuskarna stupat i gräset vid hans sida med krossad arm och med stänk af hans hjärtas flöden på sin hårda marmorbarm, och de sista kvardröjande vännerna hade öfver den fallna Cæsaren och hans gudinna strött glömskans vallmo och kärlekens rosenblad. – Här skulle det historiska och det sköna till afgjordt men för det senare råka i en sådan tvekamp, att denna bild näppeligen någonsin mer skulle kunna skänka samma odelade konstnjutning som nu. Vår inbillning skulle beständigt, ehuru i de mest individuelt olikfärgade skiftningar, visa oss den döde världshärskaren, blodstänken och blomsterbladen. Det skall komma en dag då Fryxells historia blir skattad som vår yppersta, vår mest åskådliga och lefvande, därför att han, liksom konstnären, begagnar anekdoten och skapar människor. De breda kulturskildringarna äro endast obearbetadt historiskt råmaterial. De äro bronsen men icke statyn. På samma sätt skall aldrig en byggnad, som framvisar skildringar af opersonliga dekorationsmetoder, lika innerligt öppna vår själ för det förflutna som den, där anekdoten låter oss möta människors skuggor. Därför skall aldrig heller Trondhjems nya domkyrka så vinna åskådaren som Gripsholm, och liksom Palatinens kejsare mest yfdes af sitt juliska blod och snillet är stoltast af sin i födseln undfångna gudagåfva, så påkallar också den röda Mälarborgen vår största vördnad för just den äkthet, hvilken hvarken mynt eller arbete kan förläna. Det personliga är inom historien det förnämsta och belyses förtroligast af anekdoten, så framt du med historia menar berättelsen om händelserna och de handlande. Visserligen fattas redan konsten så vidtfamnande, att hon omsluter hela tillvaron liksom gudaormen Batriga knyter sig om alltets sju världar och sju haf och du söker i konsten såväl händelsernas driffjäder som det högsta uttrycket för en tid, men hon bortvänder icke därför din vetgirighet från de tusen faktiska enskildheterna i de handlande personligheternas lif.
St. med inrättningen af en sådan Generalräkenskap åsyftade hufvudsak - 32 Den 22 December e. m. liga föremål — en säker kännedom och beräkning af Nationens utskylder samt Statens behof efter hvarje års slut, — såsom ock lemnade tillfälle alt i dessa vigtiga grenar af Statshushållningen upläcka möjliga missbruk och dem rätta, ansågo sig Revisorerne, med tillfredsställelse häröfver, böra tillstyrka antagandet af den plan, som blifvit följd vid detta Riksbokssluts författande. Stats-Kamereraren, som, utom de hans egentliga tjenst åtföljande, icke obetydliga göromål, med ett inskränkt biträde, verkställt detta arbete, föreslogs af Revisorerne hos K. M. i underd:het till någon belöning, hvilken K. M. till 3,000 R:dr b:ko täcktes i Nåder bestämma. Sedan vid 1823 års Riksdag, dels ofvanstående 1820 års Revisorers yttrande, dels deras förslag till ändring i åtskilliga delar af Rikets Upbördsoch Redogörelseverk, åsyftande en större fullständighet i Riksboksslutet, kommit lill R. St:rs kännedom, samt de inhemtat, så väl att, på grund af K. Kammar-Colhii och KammarR:ns underd. yttrande, derutinnan det, genom K. Statskont:s försorg, författade Boksluts företräden äro närmare utredda och en ytterligare förändring uti redogörelsesättet upgifven, K. M. under d. 12Dec. 1821, för Landträkenskapernes reglerande i öfverensstämmelse med Rikshufvudboken, i Nåder fastställt de af vissa Komiterade uprättade Formulär och Förslag, enl. hvilka, på sätt R. St:rs Revisorer samt KammarColkm och KammarRm föreslagit, alla in natura ingående Intrader skulle redovisas i Penningar med förvandling efter Markegång, och äldre Balancer från Räkenskaperne uteslutas, som att R.
hvadan ock följden af en dylik ersättnings-skyldighet för blifvande Arrendatorn vid arrendets tillträde, emot godtgörelse medelst afräkning på ärliga byggnads-skyldigheten, otvifvelaktigt skulle blifva motsvarande lägre arrendeanbud, funnit sig under sådana förhållanden och då för öfrigt, i betraktande af hvad Kronofogden upplyst rörande Arrendatorns ringa behållning på detta arrende, ett billigt afseende å ansökningen, med hänsigt till de betydliga uppoffringar, Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition, J)I 12. 3 Arrendatorn måst vidkännas, äfven syntes förenligt med kronans fördel, hvilken vore beroende jemväl deraf, att en ordentlig och omtänksam Arrendator vid arrendet bibehölles, ega giltig anledning att Nämndemannen Jonas Fredrik Jonssons ifrågavarande ansökning understödja, dock så att arrendetidens förlängning icke utsträcktes utöfver tio år, räknade från den 1 Januari 1831.
Efter de inBngfa1dig.a göro1n81, soin verksaiii11.eteii inom dé 1ii.ttill.s oiiittllacle arbe tsi: i ' k tniiiga~-ii e ineclfört, &amp; gliades lin c h det iiioiide hret, 3 893, iil&gt;pini %i: l&lt;st~mliet &amp; t det föreslagna nya vigselfor1mi1äi: et samt om den verkan den f ' ijreslagna ilya organisatioiien nf telegïafverlrets stat slrnl1.e koinina a t t ~itöfva p&amp; c1 e lwiii liga t e1egrafistei: iias st$il.ln.iiig. SR hm: ai: l) etet fortgatt BI; efter &amp; Y, tiroget och. triiget, alltjanit ~itbredaiicle sig öfvei:. nya orni: &amp; cleii, som ligga inoin gr: riliisen af deil. fr&amp;n b ~ r an j faststä-llcla uppgifteii: en siiiid och. 1.ugii u t v e c k h g af arbetet för kviiiiiaiis liöja~ide i sedligt och j.iitelleBtaelt stiv#l. som i socialt och elzonomiskt häiiseeiide. (T r ~ s l i i i i n g e ~ af i det &amp; ngim &amp; i: ti.oiid&amp; arbete ar ggigliad a t t ingifvs goda förhoppningar oin.verksamheteii linder kommande ticler. M&amp; detta Iroimiaiide. arbete blifvn ~iiiclei~lattadt, dess ökniic1.e inöjli,ggjordt geiioin en ölrad tillslntiiiilg till Fösbniidet.
Redan året efter dess tillkomst fann den sig med anledning af den stora frågans fall i riksdagen nödsakad att inlemna sin afskedsansökan, hvilket på ett osten-tativt sätt förkunnades i sjelfva Posttidningen. Detta var så mycket mindre lämpligt som tre veckor senare samma Posttidning nödgades förklara, att, sedan konungens alla försök att bilda en ny konselj misslyckats, den förra ministeren återtagit sin afskedsansökan. Denna sålunda misslyckade ministerkris gaf anledning till en intressant polemik rörande orsakerna till detta resultat. Den öppnades af signaturen J. A. G., under hvilken som man vet, dolde sig friherre Gripenstedt. Han framhöll åtskilliga orsaker för misslyckandet: dels sättet på hvilket man sökte fa ihop en ny konselj, dels det obehag, som landtmanna-partiet beredde konungens rådgifvare, dels ock det sidoin-flytande som illegitima rådgifvare skulle ega på konungen. Att icke Henning Hamilton skulle blifva Johan August Gripenstedt svaret skyldig var klart. Det var en gifven sak, att frih. G. icke gerna i sjelfva den nya institutionen skulle se någon orsak till denna bedröfliga episod i våra ministerskiftens historia, men så mycket vissare var, att grefve Hamilton just der skulle finna felet. Han gjorde så ock. Såsom svar på Gripenstedts artiklar utkom en broschyr kallad » Ministerkrisen. Några anmärkningar af G. N. » Under dennä signatur hade derförut öfverste Ny-blaeus skrifvit, men han protesterade offentligen mot påståendet, att han vore skriftens författare. Det är ock ingen hemlighet, att den förskrifver sig från grefve Hamil-tons hand.
Hr Gr. o. Landtm, föiklarade, att, enligt hvad han nu erinrade sig, R. o. Adis förra beslut egentligen endast innefattat att 22:dra punkten skulle föredragas i sammanhang med det nu ifrågavar. morn., och atl derföre något hinder icke funnes för att, såsom nu blifvit hegardt, uppskjuta pröfningen af 12:te punktens 2:dra mom. tills 22:dra punkten enligt ordningen i Utskis utlät, förekomme; hvarefter R. o. Ad., uppå derom framställd propos., biföll ett sådant uppskof med pröfning af oftanämnde mom. 13:de punkten, an g: de den ti indra gningsstaten för Lifgardet till häst qvarstående summas öfverflyttning på allmänna indragningsstaten; 14:de punkten, ang:de orne hittills från anslaget till oförutsedda behof årligen anordnade, till qf)4 frdr S sk. beräknade utgiftsposters uppförande under statsanslaget för Kronprinsens hussar-regrte; 15:de punkten, ang:de förhöjning af för slags-anslaget till fouragering af värfvade kavalleriets och artilleriets hästar; och 16:de [rankien, ang:de anslaget till fouragering af artilleriets legde hästar. Hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat, blef af R. o. Ad. bifallet. 17:de punkten, ang:dc anslag för underhåll af en Sappörtrupp. Frih. Peyron anförde skriftligen: N:o 73 öfver regleringen af 4:de hufvudlitelns utgifter har StatsUtsk. dels i 17:de punkten afslyrkt den af K. M. begärda underhålls-kostnad för en lill upprättande föreslagen Sappör-trupp, dels pä grund af hvad i nämnde punkt blifvit anfördt; uti den 30:de punkten, litt. K, af samma utlät, afstyrkt anslag för uppsättningen af den ifrågavar. truppen. Jemte det jag anhåller, att få fästa H.
Finlands förlust uppkomna brist i de vanliga statsinkomsterne, föranledde behofvet af en förökad särskildt eller allmän bevillning (d. v. s. utöfver tulloch accis-, post-, chartae-sigillatse och husbehofsbränningsmedlen. Den beräknades till 2j million r:dr, derunder inberäknad såväl hvad som erfordrades för Riksg.cont:s behof, som till Banken till ersättning å dess förskotter för realisationen af riksgäldssedlarne och för kriget, och till fyllande af statsbristen. Då frågan härom inom RiksStm förekom, föreslog Frih. Corfits L. Stael von Holstein alt fördela denna bevillningssumma, så att | skulle utgå såsom krigsgärd och § under det gamla namnet bevillning. Hans förslag, som antogs af R. o. Ad. samt BorgareSt., men förkastades af Presteoch BondeStm, förföll genom votering i förstärkta SlatsUtsk. Den 14 December e. m. 397 Sedan jag nu — måhända nog vidlyftigt — redogjort för de fordna förhållanden, under hvars erinran och intryck 1809 års lagstiftare fallade deras beslut ronde ifrågavarande medels förvandling lill bevillningar, oell visat på hvad sätt den praxis uppkom, hvilken för närvarande äger runi i afseende pä tillämpningen af de i grundlagen intagna föreskrifter, öfvergår jag till frågan om det nu af StatsUtsk. afgifna förslag står i öfverensstämmelse med grundlagens bud. 1 detta hänseende kan jag vara kort. Hr Gripenstedt har redan klart och tydligt visat, alt efter bokstafliga lydelsen af 59, 00, 02 och 04 §§ Reg. F., jemförda med 00 och 70 §§ Reg.F., äfven statsverkets andel i den s. k. allmänna bevillningen borde omedelbart lill Slatscont. ingå. Att så ej skedde första gången grundlagen skulle tillämpas, föranleddes otvifvelaktigt deraf, att den största delen af denna bevillning var anslagen för riksgälden, oell att man ansåg en dubbel debitering för en onödig formalitet.
Beträffande åter rättighetens förening och öfvergång med jorden, i hvars hand denne än må finnas, så ehuru genom en utsträckt tolkning af 1810 års concessioner en dylik slutsats kan vinnas, då det synes uppenbart att Höglofl. Ridderskapet ooh Adeln vid upplåtande af uteslutande l6 Allm. Besvärsoch Oeconom ie-Ut slottets Utlåtande JV:o 8u besittningsrätten till säteri och frälsejord, dermed jemväl såsom frånlrädde betraktat alla de företrädes-rättigheter, hvilka bemälde Riks-Stånd i egenskap af jordegare, enligt privilegier innehade; likväl och då alla privilegier och undantagslagar böra efter deras ordalydelse tydas, och den åberopade §. innehåller att Ridderskapet och Adeln eger att å deras frälseegor bygga krogar, utan att denna rättighet finnes i 181 o års Förordning eller Riksdagsbeslut omnämnd; så har Utskottet trott med en sträng Lagtolkning det vara mest öfverensstämmande att, såsom ett privilegium för Höglofl. Ridderskapet och Adeln, anse oftanämnde rättighet, hvarföre Utskottet också främst påkallat Höglofl. Ridderskapets och Adelns eftergift deraf. Hvad slutligen angår anmärkningen alt bifall till hvad Utskottet redan föreslagit skulle betaga Höglofl. Ridderskapet och Adeln en rättighet, som för andre egare till säteri och frälsejord kunde anses qvarstå; så torde detta inkast förfalla vid betraktande deraf, att just det privilegii-stadgande, hvarpå rättigheten att å frälseegor anlägga krogar grundas, är till upphäfvande föreslaget och att en ogiltig förklarad lag ej lärer af någon samhällsmedlem kunna åberopas, till stöd för rättigheters utöfvande. För att likväl undanrödja den mest aflägsna tvetydighet och all olikhet i tillämpning, anser Utskottet sig böra vördsamt föreslå: att, med upphäfvande af sista momentet i 14 §• af Höglofl.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Herr Ribbings, Bengty den 4 dennes på bordet lagda anförande, i anledning af Herr Rosenqvists förut till Utskottet remitterade motion om förbud för Judar att i Riket inflytta eller ega jord. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades ett denna dag afgifvet yttrande af Friherre Cederström, Jacob, i anledning af Herr af Uhrs, Carl David, Trot. TJtdr. d. 8 April 1840. so 5 på förmiddagen till Utskottet remitterade anförande, angående återkallande af dess motion om låne-biträde åt Götha Canal. S. D. Till Stats-Utskottet återremitterades dess den 1 och 4 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 32, angående den lönereglering, som erfordras i följd af Stats-Rådets förändrade organisation. Från H ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-UtskottetSj den 1 dennes å bordet lagda Utlåtande N:o 32, angående den lönereglering, som erfordras i följd af StatsRådets förändrade organisation. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo följande af Lag-Utskottet afgifna, den 4 dennes å bordet lagda, Betänkande och memorial: N:o 5, i anledning af väckt fråga om ändring i sättet för Nämndemäns väljande. Bifölls. N:o 6, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på chai tering af handlingar i Concurs-mål. N:o 7, i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 20 December 1825, burn förhållas skall vid besigtningar och öfverbesigtningar, då varor eller färdiga arbeten för Landteller Sjöförsvarets behof, efter uppgjorda contract, lefvereras. N:o 8, Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på Chartse-sigillatas afgiftens beräknande.
Jag tror visserligen att domkapitlet i de allra flesta läll kommer att förfäkta det presterliga intresset, men för de fall, då sådant icke eger rum. torde det vara nödigt att tillse, det icke någon i berörda hänseende blifver lidande; ty ehuru man bör och kan vänta, att hos domkapitlet, såsom bestående af prester, den kristelisa kärleken i allmänhet är rådande, kan det dock någon gång hända och har timat, att inom domkapitlet mot en olika tänkande kamrat gör sig gällande ett odium theologicum. Det låter sig derföre tänka, att en mindre väl sedd embetsbroder, som är bostallshafvare, blefve mot sin vilja tvungen att utarrendera ett redan tillträdt boställe. Om man verkligen vill saken (och i min tanke är den god), bör man tillse att den får någon slags sannolikhet för att gå igenom. Nu har initiativet blifvit lemnadt åt domkapitlet. Med all aktning lör dessa myndigheter, vågar jag betvifla att man bör eller ens kan förvänta att domkapitlet ofta skulle komma att göra bruk af ett sådant. Det naturligaste vore, att initiativet finge tagas af den, som hade något verkligt intresse af saken, nemi. boställshafvaren. Som det nu är föreslaget, är det icke blott osannolikt att dylik hemställan kommer att ega rum, utan om sådan någon gång göres och församlingen sätter sig deremot, afstadnar allt vidare tal om saken och stadgandet har endast tjenat till att väcka missnöje. Hvad jag tror vara önskligt, är, att sedan regleringen skett, det må stå en innehafvare af boställe, som han icke sjelf vill sköta. Iritt att utarrendera större eller mindre delar af detsamma på viss tid. Man säger, alt utarrenderingen kan ske på lifstid. Men det är en ganska äfventyrlig sak att taga ett arrende på obestämd tid, eller på den oftast åldriga prestens lifstid. Det blir alltid ett hasard-kontrakt, och lågt arrende blir en gifven följd deraf. Det är deremot alltid godt att på någon längre tid, t. ex. 20 år, få utarrendera ett boställe.
ansvar enligt Strafflagens sextonde kapitel, åttonde paragraf, gående på sex månaders fängelse eller böter, därför att Alexandersson kallat henne tjuf, utan att ha styrkt sin anklagelse eller anbänggjort mål. Hvad har Alexandersson att anföra? ALEXANDERSSON. Jag har kallat henne tjuf, emedan jag har sett henne stjäla. HÄRADSHÖFDINGEN. Har Alexandersson vittnen på att hon har stulit? ALEXANDERSSON. Nej, jag hade händelsevis inga vittnen med mig, ty jag brukar mest gå ensam. HÄRADSHÖFDINGEN. Hvarför lade inte Alexandersson sak mot flickan? ALEXANDERSSON. Därför att jag aldrig processar! För öfrigt bruka aldrig vi husbönder tala på husstöld, dels därför att det ar sa vanligt, dels därför att vi icke vilja fördärfva tjänarnas framtid. HÄRADSHÖFDINGEN. Hvad har Alma Jonsson att svara härpå? ALMA JONSSON. Joo... ADVOKATEN. Tyst du! Alma Jonsson, som i detta mål icke är svarande, utan kärande, ber att få sina vittnen hörda, för att Alexanderssons ärekränkning må ledas i bevis! 17 HÄRADSHÖFDINGEN. När Alexandersson har påtagit sig ärekränkningen, fordrar jag inga vittnen. Däremot är det af vikt för mig att veta om Alma Jonsson är skyldig till förseelsen, ty har Alexandersson haft sannolika skäl för sitt uttalande, inverkar detta på domens mildrande. ADVOKATEN. Jag ber att få bestrida detta domarens påstående i kraft af Strafflagens sextonde kapitel, trettonde paragraf, däri den som för ärekränkning tilltalas ej tillåtes framställa bevisning om sanningen af sitt tillmäle. HÄRADSHÖFDINGEN. Parter och vittnen samt åhörare aflägsna sig, att rätten må öfverlägga. (Alla gå utom rätten.) Sjunde scenen. RÄTTEN. HÄRADSHÖFDINGEN. Är Alexandersson en trovärdig och hederlig karl? NÄMNDEN. Alexandersson är en trovärdig karl! HÄRADSHÖFDINGEN. Är Alma Jonsson känd som en ärlig tjänare? ERIK OTTO BOMAN.
Såsom oegentligt uttryck anmärkes äfven: "Bank-bolaget utfärdar. ’’ Det är Directionen, icke Bolaget, som utfärdar förbindelser. N:o 7. Huru Invisningarne skola underskrifvas, torde vara mer föremål för öfverenskommelse med Rikets Ständers Bank, än för denna Lag. N:o 8. Det moment, som börjas med "uppgift," har fått en trög hållning, derigenom alt delta ord såsom object blifvit satt i det rum, subjectet, (Bolaget) bort intaga. Någon förändring med underskrifter bör ej komma i fråga, - men väl med under skr ifvandét. N:o 9. lunån Utskotten i 6 §. gått alt slaJga grunderne för Sedelemissionen och dervid icke kunde undvika att använda de olikartade capital eller tillgångar, hvaraf en Banks grundfond kunde och borde få bestå, hade de först hort i en serskild §. derom lemna en bestämd föreskrift, derigenom, utom en större redighet vid Sedelrörelse-frågans uttänkning och uppställning, äfven vunnits den fördel, »It i 19 §. slippa detaljen om Hypothekens beskaffenhet — (der förklaringen synes komma nog sent, och är såvida felaktig, som den ej utesluter enskildas ointecknade reverser, hvilka också kunna vära räntebärande > men aldrig borde få antagas såsom grundfonds-elementer). Men denna 6:te §. har flere andra nog besynnerliga sidor: a) Den böljar med att alltför liberalt medgifva utvidgning, 5o proc. öfver tillgångarne (den inneslående Grundfonden) af Credilsedel-emissioneu. Hvilken Bank skulle våga sådant? 4 Hor lill Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande JY.o 4- b) Den ålägger sedermera, vid beräkningen, afdrag för af Banken gjorde upplåningar; e) För dessa upplåningars relativa storlek till Grundfonden, eller dess qvarvarande behållning, bar ingen föreskrift blifvit lemnad och således skulle kunna hända, att en Bank lånte upp emot lägre och åter ullånte emot högre ränta lika stort eller större capital, än dess egen teckningssurama.
Det var i den äldre Germaniska rätten en hufvudgrundsats, att individens rättigheter närmast uppspirade ur familjen och voro underordnade denna. Ty familjen upplättades icke ur den högre synpunkt, hvarifrån man skattar de inre sedliga banden, såsom utgörande den enda fasta sammanhållningen deraf: den var en stat i staten och omgärdades med en mängd yttre skrankor, af hvilka några, ehuru i modifierad form, ännu hos oss qvarstå, såsom giftomannarätten, målsmansoch förmynderskapet m. 11., men andra deremot, för en stigande kultur och kristendomens inflytande, längesedan försvunnit, såsom den solidariska ansvarigheten för slägtmedlemmarnas förbrytelser, ätlboten, blodshämnden, sameganderälten till slägtjord m. 11. Individen betydde således i vissa fall föga eller intet, — och, hvad särskildt oäkta barn beträffade, utvecklades denna grundsats med jernhård konseqvens i flera af de Tyska rättsböckerna, framför allt i den eljest så berömda Sachsenspiegel, enligt hvilken de oäkta födde voro i flere hänseenden så godt som rättslösa och ställda helt och hållet utom familjen, jemväl modrens. De kunde ej hafva någon förmyndare och kunde icke sjelfva vara förmyndare, ej ens för sina egna i ett lagligt äktenskap födde barn Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. 3 Det länder den Skandinaviska nordens fordna lagstiftningar till heder, att de i detta hänseende voro vida menskligare. Enligt de Danska lagarna fanns ingen skilnad emellan äkta och oäkta barn i fråga om deras ställning tiil modrens familj, och de sednare togo i denna lika arf med de förre, — en grundsats, som ännu är bibehållen i Christian V:s lag. Från arfsrätt i faderns familj voro de likväl uteslutna, så framt de icke blifvit legitimerade, men orsaken dertill förklaras af en berömd Dansk rättslärd icke hafva varit någon annan än svårigheten att med visshet känna den verkliga fadern. De Danska lagarna stå således härutinnan i nära öfverensstämmelse med den Romerska rätten, hvilken förkastade paternitetsbevisningen såsom omöjlig.