Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och I måsten tänka på att bereda allas lycka, ty det finnes ingen ersättning, som väntar er. Ert rike är endast af denna världen.» Allt detta for genom hans hjärna, medan han stod kvar på barrikaden, och då tanken blifvit klar för honom, lade han ned vapnet och lyfte det ej mer till strid och blodsutgjutelse. Straxt därefter blef barrikaden stormad på nytt, och den blef tagen. Trupperna ryckte segerrika fram och kufvade upproret, och innan kvällen rådde ordning och frid i hela den stora staden. Då sände engelskan ut några tjänare för att söka efter hennes förlorade ägodelar, och de funno åtskilligt, om än ej allt. Hvad de först af allt funno på den stormade barrikaden, var den utkastade från Aracœli. Men mannen, som under striden blifvit lärd af bilden, började förkunna världen en ny lära, som kallas socialism, men som är en antikristendom. Och den älskar och försakar och lär och lider som kristendomen, så att den har all likhet med denna, såsom den falska bilden från Aracœli har all likhet med den rätta Kristusbilden. Och likasom den falska bilden säger den: »Mitt rike är endast af denna världen». Och fastän bilden, som utspridt läran, är obemärkt och okänd, så är ej läran det, utan den går genom världen för att frälsa och omskapa den. Den sprides dag från dag. Den går ut öfver alla land och bär många namn, och den är så förledande därigenom, att den åt alla lofvar jordisk lycka och njutning, att den lockar anhängare mer än något, som gått fram genom världen allt sedan Kristi tid. FÖRSTA BOKEN. “Då skall stor nöd råda.“ Mongibello. Mot slutet af sjuttitalet fanns i Palermo en fattig gosse, som hette Gaetano Alagona. Det var en lycka för honom! Om han ej varit en af de gamle Alagona, skulle man väl hafva låtit honom svälta ihjäl. Han var ju endast ett barn och hade hvarken penningar eller föräldrar. Men nu hade jesuiterna i Santa Maria in Gesu af barmhärtighet upptagit honom i klosterskolan. En dag, bäst han höll på med sin läxa, kom en pater och kallade ut honom ur skolrummet, därför att en släkting ville råka honom.
Och tänk, hvad det skulle bli bra, om vi finge slå ihop torpena. Om vi talte väl vid brukspatron, så ginge han nog in på det. Lena. Då skulle det allt vara jag, som talte väl vid honom då. Karl Johan. Du? Lena. Ja, för så fort han kommer hem till vårt, så ta’r han mig om lifvet och kniper mig i kinderna, och så säger han – Karl Johan. Hvad säger han? Lena. »Förbannad sötunge!» säger han. Karl Johan. Nej, hör du, Lena. Lena. Hvad i allan da’r skulle det göra? Om vi kan få torpet för så litet. Karl Johan. Det kan nog så vara det. Men jag tycker inte om’et ändå. Lena. Hör nu, Karl Johan, gör mig inte galen! Vill du, att jag ska börja på och tala om Anna? Karl Johan. Du tror då också på allt, hvad folk pratar. Lena. Du vill inte kännas ve’t nu, förstås. Men jag vet allt, hvad jag vet. Och jag vet fler. Karl Johan. Fler? Lena. Vill du, att jag ska räkna upp alla dina fästemör? – Jag tror ibland, att jag är tokig, som bryr mig om dig. Karl Johan. Ja, man är tokig i ungdomen, heter det. Lena. När far och mor ändå aldrig går in på’t. Det står i bibeln att man skall lyda sina föräldrar. Karl Johan. När de inte är allt för tokiga, ja. – Men hvad träter gubbarna om? Lena. Ja, det är ju om den här gärd’sgård’n, som ingen vill bygga, men bägge vill ha bygd. Karl Johan. Äh, det räcker inte. Lena. Ja, och så är det din far, som säger, att min mor tjufmjölkar era kor. Karl Johan. Det gör hon också. Lena. Har du sett det, du? Karl Johan. Nej, sett’et har jag inte. Men jag tror’t. Lena. Det är vackert, att tro utan att se. Men jag vet, att min far är arg på din far, därför att era röda kor får svarta kalfvar. Karl Johan. Det kan inte min far rå för. Lena. Om du bara kunde få far din att skaffa sig en egen tjur ... Karl Johan.
Elson.Utsk., återlemnat sin polett, samt Hr Leyonancker, Fredr. Wilh., såsom ledamot af StatsUtsk. erhållit 14 dagars ledighet, räknad från morgondagen, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Munck, och en ledamot i StatsUtsk. under den Hr Leyonancker beviljade ledighet. O Ånyo föredrogs StatsUtskis den 1 och 3 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 340, i anledn. af återremisser å Betänk. J\a 272, angide medels upläning genom fonderade stats-obligationer. R. o. Ad. företog punktvis till pröfning Ulskis yttranden öfver nedannämnde momenter af Ulskis förut i ämnet afgifna förslag i i:sta momentet. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.i Förra gången denna fråga behandlades på Riddarhuset, beslöt R. o. Ad., att i det första mern. några ord skulle tilläggas. Dessa ord, hvilka skulle införas efter orden ”sorn af R. St. blifvit eller blifva beslutade”, voro noch vunnit K. M:s Nåd. fastställelse.'1'1 Jag anser detta tillägg nödvändigt, enär den punkt, som handlar om K. Mis fastställelse, eller den lOide, endast afser de beslut, sora af R. St. varda meddelade, angående kapitaloch ränte-liqviderna för de ifrågavaride lånen. Då fastställelsen således inskränker sig blott till dessa delar, tror jag att häruti den ändring bör göras, att den jemväl må varda utsträckt lill det eller de ändamål, för hvilka uplåningen sker. Af Ulskis Betänk, synes, att meningarne inom Ulsk. varit delade, beträffande 316 Den 7 November. denna fråga, och åtskilliga reservanter hafva också påyrkat, att fastställelsen bör utsträckas till alla delar, sorn hafva afseende pä eller stå i sammanhang med hufvudfrågan.
Det ser emedlertid ut, som an - Den 8 Januarii f. m. slaget till underhållandet af den lilla Canalen vid Södertelje skulle blifva blott en förelöpare till ofanteligt vida större anslags beviljande åt den, x jemförelse med Södertelje Canal, jettelika Götha Canalen,— och då man en gång sagt Å., mäste man också säga B, eller med andra ord, då man beviljat åt Södertelje Canal, för att förekomma dess igenrasande och förfall, måste man ock vid hvarje Riksdag för samma ändamål bevilja j,000,000 R:dr lill Götha Canals fredande från jordras, och igenvallning. — Mine Herrar! Tiden skall visa, om icke det kommer att så tillgå, och om man icke vid hvarje Riksdag, i händelse Götha Canal någonsin varder färdig, får höra den visan sjungas, alt Canalen behöfver sin Million R:dr för att äga bestånd. Om man å andra sidan betraktar hvad Herr Lagman Montan i sin reservation vid Betänkandet ]\T:o 23 rörande anslaget till Götha Canal yttrat, nemligen: ”att tillgång kommer att saknas för de flera oundgängeligeanordningar, hvilka måste lemnäs, såsom: C red [liv et för spannemålsbehofvet 1,000,000 R:dr; ersättning för StalsVerkets förlust å den spannemål, som är Löntagare anslagen, hvilken ersättning under de sist förflutna 6 åren uppgått till 200,000 R:dr ra. m.”; så frågar jag: är det icke angelägnare att bereda tillgång till Bröd i Landet vid påträngande behof, än att anlägga Canaler och uppdra - Pen 8 Jan uar ii f. m. 183 ga pompeusa byggnader? När förlviflans perioder bland Folket vidtaga, oell då folket, pekande på desse högfärdsalster, utropar: förvandlen desse i bröd! vill jag uppriktigt önska, att man i den allmänna förvirringen ej må låta den oskyldige lida med den skyldige.
N:o 207, angående tillkomsten och förvaltningen af åtskilliga under Kongl. Krigs-Collegii disposition stål Ida fonder och medel; blefvo de nu bifallna, iifvensom N:o 209, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 110; N:o 210, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 116; och N:o 211, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 56, till handlingarne lagda. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Banco-Utskottets följande Belänkanden, Utlåtanden och memorial: N:o 46, med hemställan, dels örn ersättning till Öfversten och Riddaren C. J. Hjärne för den tid, han bestridt de Banco-Ombuds-befattningen vid Götheborgs Låne-Contoir tillhörige göromål, dels ock om bestämmande för framtiden, huru, i händelse af förfall för Banco-ombuden vid Låne-Contoiren, deras befattningar må bestridas; N:o 47, i anledning af Banco-ombudet vid Götheborgs Låne-Contoir G. E. Herlins ansökning om godtgörelse för 2,000 R:dr, hvarmed han inlöst 2:ne falska assignationer å Låne-Contoirens i Banken egande rakning N:o 2; och N:o 49, i anledning af Ryttmästaren B. M. Martins ansökning om eftergift af öfverränta å ett lån i Banco-Disconten; blefvo desamma bifallna i hvaremot N:o 48, i anledning af ett Riks-Stånds återremiss å Utskottets Utlåtande N:o 11, och N:o 50, till svar å de från Höglofl.
IndragningsStaten; dock att påen gång ej flere än 2 sådane Pensioner bestås. 5:o att General Ad ju tan ten, för hvilken på Stat blifvit uppfördt ett arfvode af 3oo R.:dr B:co i månaden, hädanefter må bibehålla lön på Stat vid den Corps, der han för öfrigt är anställd, dock sålunda, att derunder skall beräknas endast den egentliga lönen och ej Taffelpenningar, Fouragemedel m. m., hvilka böra tillfalla den, som i hans ställe den Ordinarie Tjensten förrättar. 6:0 Den till f. d. Commendants-lönerne hörande Spannemålsberäkning, 33o T:r, hafva R. St:r, enär samma löner nu till arfvoden blifvit förvandlade, ansett böra försvinna, med rättighet för nu varande innehafvare, att de år, då någon tillökning efter Riksmarkegång äger rum, för densamma erhålla ersättning af Allm. IndragningsStatens Besparingar. 7:0 Tills vidare och så länge KrigsAcademien till Organisation oförändrad fortfar, hafva R. Sl:r beviljat en tillökning af 63ig: 4** 9* i Academiens StatSumma, hvarvid R. St:r funnit lämpligt tillägga: att 68 Stats-Utskottets hvad genom framdeles skeende indragningar å denna Slat kan besparas eller vid en skeende Statsreglering för Acadeinicn befinnas öfverflödigt, dd må komma UndervisningsVerken i allmänhet och ej 3:dje Hufvud'Xiteln till godo. 8:0 Då R. St:r, för verkställigheten af en nödig befunnen reglering till förbättrande af den indelta Antimens Befäls löner, beviljat en tillökning i Statsanslaget för detta Befäls aflöning med tillhopa 66,000 R:dr B:co, hafva R. St:r tillika beslutat alt, iden und. Skrifvelse som härom till K. RI:t afgifves, hör uttryckas: ”att R.
Utskottet drager icke i betänkande att förklara della för en högst vigtig samhällsangelägenhet; och lärer man svårligen kunna påräkna några serdeles väsendlliga framsteg uti ett förbättradt åkerbruk och hushållningssält hos allmogen, likasom i dess sedliga bildning, innan en reform af skjutsväsendet kunnat åstadkommas. Utskottet inser dock hela svårigheten af ett sådant företag, och omöjlighelen alt verkställa denna reform på en gång, i afseende på alla delar af skjutsväsendet. En radical reform skulle icke heller vara lämplig, äfven om den ens vore möjlig; emedan ett absolut upphafvande på en Bih, lill Riks-St. Fröt, iS34- 8-clc Sami. a i Side Heij tet. IO Allm. Besv. och Occonomie-Utskollcts Ectankande IV.o gS. gång af allt skjutsningsbesvär skulle framkalla andra och nya svårigheter af oberäknelig beskaffenhet. Det är derföre nödigt alt förut beräkna medlen och tillgångarne för verkställigheten af den förändring, som åsyftas, samt följderne af densamma; och det väsendtliga i en reform ligger icke heller uti att borttaga och upphäfva det gamla, förtidens kraf otjenliga, utan fastmer uti att skapa och bereda nya utvägar, hvarigenom det afsedda ändamålet på ett lämpligare sätt kan vinnas. Från denna synpunkt har Utskottet trott frågan om förändringar i skjutsväsendet böra betraktas, och således ansett sig, med ett oförryckt sylte för huivudändamålct, likväl för närvarande icke kunna föreslå vidsträcktare åtgärder för dess vinnande, än dem, som äro verkställbara utan äfventyr eller kännbar rubbning af andra, lika vigtiga förhållanden. Då Utskottet derföre nu icke anser sig kunna för Rikets Högh Ständer framlägga ett förslag till allt skjutsnings-besvärs fullkomliga upphörande, torde dock de åtgärder, som af Utskottet vördsamt skola föreslås, kunna blifva en tjenlig förberedelse och ingång på den bana, hvilken bör leda till ändamålets ernående i framtiden. Åtminstone hoppas
Min ljufvaste och ständiga sysselsättning blef härunder betraktandet af dens bild, vilken för evigt var förlorad för mig, ty, det bedrägliga hopp, hvarmed han, så alltför fålängt sökt dåra, så väl sitt eget, som mitt hjerta, måste ju för alltid ifrån min själ förjagas; var jag ej med synliga band och med hela verldens kännedom, smidd vid en, af mitt hjerta snart sagt afskydd varelse; ägde icke hon, mitt sjelfgifna, orubbeliga löfte, hvilket endast döden kunde lösa. Hvar fanns då för mig mera något hopp? o! begick jag icke redan ett fel genom emottagandet af den dyra bilden; var icke dess ständiga och älskeliga betraktande ett grymt brott emot den tillgifvenhet jag med en så dyr ed förpligtat mig till Baronen! Mitt fasta beslut blef nu, att till lugnande af mitt samvete, ehuru tillika mördande för mitt hjertas sista glädje, så undangömma portraitet, att min blick, om äfven till lindrande af den största smärta, alldrig skulle komma att nå de älskade dragen, hvarefter jag under strömmande tårar, inhöljande bilden i flerdubbla papper, sluteligen nedlade paquettet i en liten, ständigt tillsluten byreaulåda. Nu kände jag mig lättad, och gick att efter detta glädjens begrafvande åter uppsöka Friherrinnan. 1 går och i dag, hafva hennes tankar allenast upptagits af tillrustningen för den blifvande föreningen; som vanligt afser hon ingen kostnad, ehuru stor den än må vara, emedan hon önskar det hennes sons bo, skall blifva propert och elegante. För att som hon säger: fägna så väl sig sjelf, som mig, har hon redan till den 5:te Maj (min födelsedag) bestämt vårt bröllop. Rosas är äfven till den 4:de, hennes samma dag infallande namnsdag, utsatt. Vår bröllopsdag! hu! vid blotta tanken härpå isas verkeligen mina lemmar. Den 1 December. Snön yr i hvirflande flockar utanför mina fönster, och tyckes med friskt mod under vindens hemska sång, vilja dansa höstens sluteliga dödsdans.
De gevär, som till åtskilliga förenmgar såsom lån på viss tid redan blifvit öfverleinnade, borde äfven åt dem mot enahanda redovisning öfverlåtas, Då den långvariga och praktiska erfarenhet af trupps inöfvande, som ensamt kunde bilda en duglig instruktör, svårligen vore alt af skarpskyltebefälet, åtmin stone i allmänhet, förvänta, i följd hvaraf såväl för inöfvandel af sjelfva befälet (befälskolan) som af alla nykomna (rekrytskolan) dugliga instruktörer från arméen erfordrades, har motionären föreslagit: 2:0 att åt hvarje skarpskytteförening, som sig på ofvanstående sätt dokumenterat, måtte, på derom af öfverbefälhafvaren gjord ansökning, såsom bidrag till aflöning för instruktörer af arméens befäl lemnäs ett understöd af 3 R:dr årligen för person, räknadt efter medlemmarnes antal vid inlemmandet af öfverbefälhafvarens rapport i slutet af föregående år, mot det att öfverbefälhafvaren vid sin nästföljande årsrapport redogjorde för berörde medels rigtiga användande och detsamma genom medlagde qvittenser styrkte. Förening, som under årets lopp sig bildat och anmält, borde äfven mot enahanda redovisning åtnjuta samma understöd, räknadt efter antalet medlemmar, då föreningen sig anmälde. Efter beräkning att antalet medlemmar i skarpskytteföreningarne från nuvarande antalet af inemot 6,000 under de närmaste åren komme att betydligt till vexa, erfordrades för ändamålet ett förslagsanslag af 30,000 R:dr att under år 1863 samt under nästa statsregleringsperiod årligen utgå. Ett nödvändigt vilkor för att skarpskytteföreningarne skulle kunna uppfylla sitt ändamål, vore att de egde tillräckligt antal vapen. Föreningarne hade äfven såsom vilkor för inträde fordrat att medlemtnarne skulle anskaffa egna gevär. Men som gevär, och isynnerhet goda och tidsenliga, voro dyra, så kunde lill en början blott de mera bemedlade ingå i de frivilliga skarpskytteföreningarne och om dessa genom nedsättning i gevärspriset och långa betalningsterminer efterhand beredde tillfälle till inträde för mindre bemedlade, så vore dock knappast troligt, att detta någonsin kunde ske i stor skala.
Jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. ville $åsom sin gemensamma tanke förklara, att Ståndet anser ett särskildt Bevilln. Utsk., hädanefter såsom hittills, behöfligt. Hr von Troil, Emil: En af de talare, som yttratsig mot Utsk:s nu förevar, förslag, har medgifvit, att Utsk. dervid utgått från en riktig princip, och deri instämmer jag; men en annan af dessa varda talare har påstått, att det vo - 320 Den a3 October e. m. re principenligt, att ett Utsk. pröfvade statens behof och ett annat utvägarna att fylla dem. Jag får fästa uppmärk-» samhet uppå, att förhållandet nu icke 3r sådant; ty statens behof kunna fyllas antingen genom ordinarie intrader, hvilka beräknas af StatsUtsk., eller genom bevilln., som tillhör Bevilln.Utskts behandling, eller också genom begagnande af statens credit, som åter utgör föremål för StatsTJtskrs handläggning. Det är således en fullkomlig splittring, som äger rum; och om roan vill vänta sig att se allt, hvad till detta ämne hörer, på ett principenligt sätt behandlas, tror jag, att man nödgas lemna allt till ett Utsk. Detta är äfven den åsigt, Hr Dalman yttrat, rian har tillika önskat, att detta Utsk:s personal skulle utgöras af 32 ledamöter, och dervid utgått från den förutsättning, att alla bevillntsmålen kunde behandlas på en afdeln. Jag skulle tro, att detta kommer att möta betydliga svårigheter. Jag har visserligen aldrig deltagit i Bevilln.Utskts förhandlingar; men jag har mig bekant, att detta Utsk. arbetar på 3 divisioner och har göromål för dem alla. Af denna anledn, är det, som jag tror, att det antal af 48 ledamöter, som Utsk. föreslagit, vore det rättaste; ty då kunde lika många afdelntr, som nu finnas i både Statsoch Bevilln.Utsk:n, finnas i det nya StatsUtsk. om hvarje afdeln. komme att bestå af 8 ledamöter, hvilket Gr. v. Fersen, såsom jag tror, på goda skäl ansett fördelaktigt.
– Detta är en villfarelse. Herr Hall lyckas aldrig, om ej herr Hall, alldeles oberoende af sina så kallade vänner, själf söker rädda sig ur sin förlägenhet, som – jag svär därpå – endast är tillfällig. Hvad hafva dessa vänner gjort för herr Hall? De hafva förledt till det olycksdigra steg, som tagits, men som ännu kan repareras, ifall herr Hall placerar sitt förtroende på annat håll. John Hall letade oroligt i portföljen efter ett förlagdt stycke. – Kan Backman säga mig, hvad jag skulle kunna göra för att förskaffa mig rätt, ifall jag, som Backman menar, lidit orätt? sade han. – Processa, processa! utbröt Backman, och hans liffulla ansikte sken, när han uttalade det älskade ordet. Och gör mig till sitt ombud eller, snarare, gör mig till sin kompanjon, och jag svär på heder och tro, att herr Hall skall kunna klara sig! – Huru skulle detta kunna ske? frågade John Hall med darrande röst. – Det skall jag säga herr Hall. Om ett ackord kunde tillvägabringas, vore herr Hall räddad. Och detta ackord kan realiseras genom pantförskrifning af egendomen. – Men denna egendom är ju redan afträdd? – Har herr Hall ej blifvit förledd till detta steg? Vill herr Hall ej göra allt för att få sin rätt? Det finns ett medel härtill, och det heter processa, processa! John Hall försökte komma till ordet, men Backman afbröt honom. Han stod nu alldeles lutad öfver John Hall, och hans röst hade blifvit hes och hväsande. – Gör mig till sin kompanjon och gif mig oinskränkt fullmakt att låta anställa de processer, som måste anställas, för att herr Hall skall få sin rätt! Först och sist skall Carnegie anfäktas. Första processen skall röra sig om återbärandet af det Carnegie med orätt uppburit af herr Hall. Jag vet, att han af herr Hall tillnarrat sig större lön än den, han åtnjöt af gamle herr Hall. – Nej, det har han inte. Jag ökade Herpels lön, han fick samma lön som riksdrotsen, men Carnegie fick fjortonhundrade pund, som han hade under min faders sista år.
Med härå fästadi afseende och enligt den åsigt, som af Banco-Utskottet förut blifvit följd, att, intill dess Rikets nu församlade Ständer hunnit i hufvudsaken besluta, endast tillstyrka en fortsatt tillämpning af de från förra Riksdagen ännu bestående föreskrifter i fråga om förstärkning af Bankens Metalliska Fonder, föreslår Banco-Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer må besluta : Att Banco-Fullmäglige är tillåtet, utöfver hvad innevarande år efter ingångna Contracter finnes betingadt, att än vidare uppköpa Silfver, dock éj för större sammanräknad Summa, än som återstår odisponerad af de i i8a3 års BancoReglemente anslagne Fonder, beräknade för T vänne (arne) år; äfvensom, alt invexlingen mot ett bestämdt pris af 128 sk. BancoSedlar för En Rrdr Silfver Specie må fortfara till och med den oorde September innevarande år. Betta underställes vördsamt Rikets Ständers upplysta bepröfvande. Stockholm den a^rde Mars 1829, ! W STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad. Walldon. d ;'fli 1 : 'S ii il lii - Bmiiu-Utskottets Memorial. I N:o 3a. Antom till Exp. Utsk. d. i April 1829. Memorial, angående tillåtelse för de Acad emter, Colle gier och Allmänna Inrättningar inom llufvudstaden, som, enligt 1823 års Banco-Reglemente, fått, mot lika numeraire i Banco-Sedlar, till visst belopp årligen utvexla Silfvermynt, att enahanda rättighet äfven för år 1829 kunna begagna. Hos Banco-Utskottet har Kongl.
När då kökemästaren smakade vinet, som vatten varit hade, och icke visste hvadan det kommet var; men tjenarena, som vattnet öst hade, visste det, kallade han brudgummen; Och sade till honom: Hvar man sätter först fram det goda vinet, och när de äro vordne druckne, då det som sämre är. Du hafver gömt det goda vinet allt härtill. Detta var det första tecken, som Jesus gjorde i Cana i Galileen, och uppenbarade sina härlighet; och hans Lärjungar trodde på honom. Derefter for han ned till Capernaum, han och hans moder, och hans bröder, och hans Lärjungar; och blefvo der i få dagar. Och var Judarnas Påska hardt när; och Jesus for upp till Jerusalem; Och fann i templet dem som sålde fä, och får, och dufvor, och vexlare sittande. Då gjorde han ena gissel af tåg, och dref dem alla ut af templet, med får och fä, och bortspillde vexlarenas penningar, och störte borden omkull. Och sade till dem som dufvor sålde: Hafver detta bort hädan, och görer icke af mins Faders hus ett marknadshus. Då kommo hans Lärjungar ihåg det som skrifvet är: Dins hus nitälskan hafver frätit mig. Då svarade Judarna, och sade till honom: Hvad tecken låter du oss se, att du skall detta göra? Svarade Jesus, och sade till dem: Slår detta templet neder, och i tre dagar vill jag det upprätta. Då sade Judarna: I sex och fyratio år är detta templet uppbygdt, och du vill det upprätta i tre dagar! Men han sade om sins kropps tempel. Och när han var uppstånden ifrå de döda, kommo hans Lärjungar ihåg, att han hade det sagt dem; och trodde Skriftene, och det tal, som Jesus sagt hade. Då han nu var i Jerusalem, om Påskana på högtidsdagen, trodde månge på hans Namn, då de sågo hans tecken, som han gjorde. Men Jesus betrodde icke sig sjelfvan dem; ty han kände alla; Och behöfde icke, att någor skulle vittna om menniskona; ty han visste väl hvad i menniskone var.