Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva blifvit satta i nödvändighet, att vid granskning af båda slagen med noggranhet studera sig in uti Förordningen, och jag bekänner, att jag efter denna begrundning hör till antalet af dem, sorn anse Stadgan för en af våra bästa Ekonomiska Författningar, och jag kan desto mindre dela Herr von Hartmansdorffs mening, att Stadgans utarbetande skolat öfverlemnas åt Rikets Ständer, som jag tror mig tryggt kunna försäkra, att Rikets Ständer med sin nu egande sammansättning icke skulle kunna möjligen åstadkomma en så väl utarbetad Lag. — Öfvertygade härom hafva Utskotten också trott, att, de icke borde ingå i detaillerne af en ny redaction, utan endast antyda de hufvudgrunder, deruti de skiljde sig ifrån dem, som Författningen antagit, och att dessa borde för Rikets Ständer framläggas till pröfning och afgörande för att derefter lemna Kongl. Maj:t tillfälle, att i enlighet dermed förändra Författningen, om Kongl. Majit gillar Rikets Ständers åsigter. Jag hyser icke den förmätna tro, att den mening jag inom Utskotten yttrat, är den rätta. Jag Den 6 April e. m. 379 bör snarare tro, att de Herrar, som utgjort pluraliteten, förstått saken bättre än jag, nien just denna skiljaktighet inom Utskottens egne Ledamöter synes mig bevisa, att frågorna varit af så invecklad beskaffenhet, att det må vara förlåtligt, om ett eller annat misstag skett i Författningen, Jag vill icke vidare upptaga liden, utan anhåller om proposition till återremiss af Betänkandet, då det skall blifva Utskottens största bemödande alt söka, så vidt det af dem beror, sammanjemka de olika meningarne. Det har emedlertid varit tillfredsställande för Utskotten, att se, huru många af de anmärkningar, som starkast uttryckts emot Stadgan vid remissen, nu mera bortfallit. Den vigtigaste må hända af dem, att domsrätten i skiftesärenden blifvit fråntagen Konungens Befallningshafvande och lämnad till EgodelningsRätt, har nu af ingen mer än af Hans Excellens Herr Grefve
Ijäraf, ed) forn 9lifets ©tanber, tneb bifall tili ©täts? Utffottets f)är ofman åberopabe iltlåtanbe O?:o 3oo, fiabgat, att $lrfmoben od) Sbagtractantenten Ilfola beräfnas od) utgå till ben bag, meb Ijmitfen tjenjlgörin* gen uppfört, fatnt £attbtmarf¥alfen, jemte borgare? od) Q3onbc Gyllenhaal. O. Nordenfeldt. G. Odencrantz. J. IV. Hagströmer. på ^ogwovbige Preftes©t!nbets u»ågtt«tr E. S. Ödmann. Georg Stolpe. Joli. Gust. kV ald en st rom.. N. H. Wimmerstedt. Joli. Norrmann. J. G. Klingvall. på tPålloft. SorgareäStånbets roågnar E. G. Hedberg. P. Strömbäck. P. H. Lindström. M. W. Collén. H. Lundberg. C. G. Kjerrström. på »Sebmvårbft 23ottbesSt«ttbet8 wågtiat Joh. Bengtsson. N. Strindlund. Joli. Svensson. O. Olsson. And. Johison Brissman. Eric Pehrsson. C. Sylvan. ÖSilaga, Litt. A, tilt 5ft:é St:é, år i835, férfantlabe JRelnforeré af ©tatés S3attCO* Capital
Om ock de två förstnämnda bristerna, dock alltid med betydligt större kostnader, än i Stockholm, kunde i Upsala afhjelpas, så återstår dock alltid den sistnämnda bristen såsom ohjelplig, enär invånarnes antal i Upsala är så obetydligt och sjukhusen äro i proportion derefter ringa. Stockholm deremot eger Serafimer-lasarettet, Barnhuset och Barnbördshuset, tre stora sjukvårdsanstalter, med dervid redan fästade kliniska lärare. Dertill komma kurhus och barnsjukhus samt snart äfven ett väl ordnadt sinnes-sjukhus, vid hvilka alla tillfälle gifves till klinisk Bill. till H. St. Något motsvarande hvarken finnes i Upsala eller kan der tillvägabringa* fbrr än tilläfventyrs i en långt aflägsen framtid. Vidare torde Utskottet få fästa Kikets Ständers uppmärksamhet derpå, att Stockholm mer än någon annan stad i riket erbjuder föremål för rättsmedicinska undersökningar af alla slag, hvilka lör den blifvande läkarens tillkommande verksamhet såsom statens embetsman äro af så utomordentligen hög vigt, äfvensom att Stockholm är det enda ställe, der för närvarande undervisning lemnäs och fullständigare kan lemnäs i detta ämne. Slutligen finnes i Stockholm ett museum för normal och patologisk anatomi, så fullständigt och så ordnadt, att det, efter hvad Utskottet tror sig veta, kan anses för ett af de bättre i Europa och hvars tillvaro för undervisningen är af stort gagn. Hela denna betydliga materiel utgör, såsom Utskottet redan nämnt, ett nödvändigt vilkor för en efter tidens fordringar lämpad medicinsk undervisning; och är antingen, såsom hvad sjukhusen beträffar, anskaffningen deraf i Upsala omöjlig, eller skulle sådan, såsom hvad museum angår, erfordra lång tid, mycket arbete och stora kostnader, om dess bildande ens vore möjligt. Häruti ligger, enligt Utskottets öfvertygelse, det vigtigaste skälet, hvarföre den medicinska undervisningen är och måste förblifva ofullständig i Upsala. Men den materiel, Stockholm sålunda besitter framför Upsala, är, enligt Utskottets öfvertygelse, ännu icke, till den grad, det kan ske, för den medicinska undervisningen tillgodogjord.
Vid de genom klimatets stränghet ofta inträffade och vidare befarade missväxterna fordras naturligtvis större införsel, då Staten måste anlitas om lån och undsättning utan återbelalningsskyldighet, medan binäringarna icke förslå till dessa skulders betäckande, åtminstone innan ladugårdarne vunnit en betydlig tillökning. Sädesslagen äro höstoch vår-råg, korn, utgörande ortens hufvudsäde, halia, blandsäd, bestående af vår-råg och korn, samt potates; utvisande tabellen det ungefärliga beloppet utaf utsäde och äring. Linodlingen, sorn hufvudsakligen idkas i södra delen af Länet, har tilltagit, så alt något deraf föryttras utom orten, hvaremot hampa och humla produceras i norra socknarna, utan att afkaslningen likväl motsvarar landets behof. Boskapsskötseln, som ifrån uråldriga tider varit en af ortens betydligaste näringar, har tilltagit efter det fodertillgången förökats genom ängsodling, sjöars aftappning, myrors utdikning och svnnerligast medelst vallenöfversilning å gamla ängar och all slags mark, deribland äfven sådan som förut ansetts alldeles oduglig till odling. Sistnämnde förelag, hvartill ofantligen vidsträckta lägenheter finnas, har härinlills mest och hufvudsakligen ägt runi inom Lappmarken, enligt de af agronomer under några förflutna år gifna undervisning, men i anseende lill bristande tillgångar hos invånarne och den inskränkta 6 lid sorn ifrågavarande undervisning fåtl begagnas, är framgången härintills mindre än den eljest kunnat och bort, hvarföre det vore mycket nyttigt, dels att vatlenöfversilningsarbeten till beredande af äng understödjas genom räntefria statslån eller anslag, såsom för sjöars aftappning och myrors utdikning beviljats, dels att en ständig agronom anställes för Westeroch Norrbottens Län, sedan Rikets Ständer vid sista riksdag redan anslagit medel för en sådan persons aflöning; hvarjemte jag, i afseende å de fördelar som af ängsberedning genom öfversilning påräknas, underdånigst vågar åberopa Landshöfdinge-Embetets hos Eder Kongl.
Ridderskapet och Adeln väckt och derifrån till Utskottets behandling remitterad motion, hvaruti bland annat blifvit föreslaget, att, enär Kamererare-tjensten i Bankens Cassa-afdelning vore en af de mödosammaste, ansvarsfullaste och vigtigaste befattningar inom Bankoverket, arfvodet för Kamereraren i nämnde afdelning, måtte förhöjas från 200 till 3oo R:dr, samt dessutom för honom anslås 3oo R:dr i missräkningspenningar. Utskottet har, vid pröfning af dessa framställningar, ansett sig böra instämma uti hvad bancofullmägtige i ämnet anfört och hemställt, samt får således hos Rikets Ständer tillstyrka, att Kamereraren i Cassa-afdelningen, G. TV. Schutzer crantz, måtte tilldelas en personel löneförhöjning af 400 R:dr B:co årligen, att, från och med 3:dje qvartalet af innevarande år och så länge han nämnde befattning innehafver, till honom utgå samt påföras ”indragnings-staten.” Stockholm den 26 November 1844* Riksdngsfullmägtigen Pehr Saldström från Stockholms Län har reserverat sig mot förestående beslut, under förmälan, att, då en ny aflöningsstat för Bancoverkets embetsoch tjenstemän vid sednaste Riksdag fastställdes, det nu vore nog tidigt att medgifva en åtgärd, som framdeles troligen komme att medföra rubbning i samma aflöningsstat. Häruti hafva Riksdagsfullmägtige Johannes Andersson från Westergöthland, Henrik Andersson från Nerikes Län, Petter Martenssoti från Jönköpings Län, Anders Jotisson från Östergöthland, Jon Olsson från Gefleborgs Län samt Johan Andersson Lundberg från Norrbottens Län instämt. 4 Banco-Utskottets Memorial, N.-o 32. Ank. till Exped. Utsk. d. 30 Nov. kl. 1 e. m. Memorial, med hemställan om godtgörande af 2:ne frän Banken till Kongl. Myntverket ntgifne förskott.
Men sedan allt tystnat och månen steg upp på fästet för att ensam hålla vakt vid de dödas lägerstad, kommo stundom flere besökande till de vida kullarne, der de döda sofvo i hög, än till de små – ty kring soldaternas och landtvärnisternas hjertan hade ett starkt brödraband slutit sig, bildadt dels genom gammal förtrolig bekantskap, medan de ännu gingo på åkern och skötte sin plog och dels genom det gemensamma lidandet, som de utkämpat efter det de blifvit kallade till landets försvar. Och lyckliga de, som med dödens segerkrans kring pannan afslutat lifvets räkning! Der borta i de stora salarne, liksom i den ihåligt ljudande kyrkan, ligga otaliga bröder qvar, brinnande lika mycket af febern som af oron. Så ljuda de matta rösterna om hvarandra: ”Heder och tack, herr major, för besöket! Men jag pinas så gräsligt, att jag hellre vill höra att det snart blir slut än bida på bättring. Jag har blott gumman mor min i lifvet, och henne helsar majorn med ett Guds frid och att vi träffas i uppståndelsen ... Ville majorn vara så hederlig och betala den tobaken, jag fick låna af korpral Petterson, och den tredalern, som gamle Flint tjenade mig med, så är jag utan skuld och vill be godt för majorn och hanses och dö för kung och land, fast kung och land inte brytt sig stort om oss.” ”O, herre Kristus”, jemrade sig en yngling, ännu i lifvets första vår, ”låt mig hålla tillsammans tills jag får ihop hela brefvet ... Skref, fänriken riktigt att jag älskade henne intills det skymde för ögonen in i bleka döden? Visst hade hon sant i det, som jag inte då trodde, att vi aldrig mer skulle träffas, sedan vi skildes. När kungens bud kom, gick vi i fred och gladt hopp på giftermål och lycka, men nu är det i stället döden som skall föra oss tillsamman. Och vår helige frälsare och herre, som jag alltid älskat och som bättre förstår hvad han gör än jag förstår det, vill visst förlåta att jag så ofta tänker på min hjertans vän, då jag borde tänka på honom.”
Majds den 10 sistledné April till Riksens Ständer aflåtne Nådiga skrifvelse med öfverlemnande af Förordningen deri i 2 Februari 1820 emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, uti hvad ahgår de derstädes stadgade straff och ansvar» Herr Grefven och Landi Marskalken an-’ hiodude Hans Excellence Herr HofCanzleren, att till Kgl, Majd framföra Ridderskapets och Adelns Underdåniga vördnad jemte försäkran, att Kongl* Majds Nådiga propositioner och skrifvelse skulle ttied första varda till handläggning företagne. Sedan Hans Excellence Herr Grefven och HofCanzleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, anmälte sig Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus] Samt anförde skriftligen: (Se Bilagan N;0 i.) Friherre Bjårn/ijerna, Magnust Villrådig i min åsigt öfver detta vigtiga ämne, och hoppandes att af Utskottet få någon ledning för 8't Den 7 Maji /. ni» min opinion, kan jag icke neka att jag deruti blifvit bedragen, och att mera villrådighet hos mig uppstått icke allenast af minoritetens skål, utan äiven af majoritetens beslut. Jag vill dock söka att reda mig ur denna labyrint af skål och motskäl. Om Bankens ställning verkligen vore en hemlighet, orri den icke vöre sä till' sågandes le secret de la comedle, känd af hela publiken, skulle jag befara att en båttre eller sämre tanka om Bancosedelns värde, skulle genom publiciteten uppkomma, som Verkande på dess gångbarhet, skulle vara olycklig för alla enskildta transactioner.
Maj;ts Nådiga Proposition åtföljande Berättelse från mer. hterörde Gille, ej kunnat slutas ti l någon egentlig grund för beräknandet af nedsätiningen i årliga anslaget från 19,400 Bd.' till §,400 Bd., enär de af olika srdespriser härrörande förändringar i inkomsterne kunna så val hädanefter, spm hittills inträffa, och in kom sterne något 3r äfven möjligen of. vers iga livad de under sednare åren utgjort, hemstälies om icke dé‘ Utskott," till 'hvilka Frågan klefve remitterad, -borde derom inhemta närmare kännedom och förslaget må hända föregås af en fullständig granskning af Kongl. SeraphimerOrdens Gillets samtlige fonder, hvarefter först lär-er kunna bestämmas, om en viss alltid lika stor, eller en öfter tillgångarne förändrad bidrags-surnma till Eäns-Eazaretterne kan till antagande förslås oöh tillstyrkas. Me erkännande af den mångfalldiga nytta, som den för veneriska smittans hämmande utgående 3 sk:s afgiften sä till dess syftning, och ändamål, sorn till dess nödvändighet rnedförer, har Herr Johan Ehinger framställt icke allenast, det borde de besp tringar, sorn pä de ställgn, hvarest sjukdomen är mindre utspridd, tillkomma med hätt* S t a t-s - U t s Jc o t t .e t s B e t ä n k a n d e n. 2<)g »ettide till elen allmänna fördelen af detina sjukdoms utrotande, användas till andra af detta onda mera besvärade orters gagn, qch 3 sl;:s afglften således från hola Riket; ingå i en gemOnsamjCassa, stäilel under vard oell tillsyn, af Song!.
Och då förslagets ifrigaste förfäktare ännu medgifva, alt det är behäftadt med många fel och brister, hvilka de ofördröjligen ville hafva i laglig ordning afhjelpte; men det oaktadt önska förslaget, sådant det är, nu antaget, emedan de frukta, att det eljest icke skulle på kanhända flera tiotal af är kunna genomdrifvas: så synas de ju sjelfve, just genom denna fruktan, tydligen medgifva, att tänkesättet derom, äfven om det i denna stund vore nära nog ”allmänt,” skulle likväl endast vara det för tillfället, och ingalunda kunna sägas vara stadgadt, icke ens folden närmaste framtiden, eller pä långt när sådant, som grundlagen sjelf fordrat för hvarje dess minsta förändring. Jag, som i 30 år sökt såsom riksdagsman förnämligast verka för bevarandet af våra grundlagars helgd, kan derföre icke medgifva, att de nu må tillintetgöras, under andra villkor, än de sjelfve bestämt, nemi.: ”när ett mer än tillfälligt, allmänt tänkesätt derom hunnit stadgas ” Hr von Troil, Samuel Gustaf: Den vigtiga fråga, hvaröfver R. o. Ad. nu går att besluta, har så länge utgjort föremål både för tänkarens forskningar och för mängdens vägledning, genom upplysande ströskrifter, att det troligen ej gifves någon bland medlemmarne af detta Hus, som ej redan bestämt sig för det votum han kommer att afgifva. Att derföre genom en vidlyftig sakdiscussion söka inverka på öfvertygelsen, är i min tanke lika så ändamålslöst, som det vore orätt att dermed upplaga R. o. Ad:s lid. Deremot anser jag det för en oeftergiflig pligt af hvar och en, som, i huru ringa mån som helst, vill uppträda såsom offentlig man, att, i ett så vigtigt ämne som det närvar., öppet tillkännagifva den åsigt han tillhörer; och det är med anledn. deraf jag anhåller få förklara, det jag kommer att rösta emot förslaget, derföre att jag anser det vara olagligt till sin uppkomst, oredigt till sin uppställning, orättvist till sina grunder och olycksbringande till sina följder.
Att du också kände dig främmande för mig. LOUISE sträcker ut sin hand efter honom. Det gör jag inte, Viggo. Men jag kan inte tala om det. Jag tycker, du borde förstå mig ändå. Jag vill ingenting dölja för dig det fins ingenting att dölja. Jag skulle önska, att jag vore af glas, och att du kunde se allt, som rör sig inom mig allt det der, som jag har så svårt att profanera med ord. VIGGO. Nu förstår jag. Böjer sig ned och kysser henne på pannan. Kära lilla syster! LOUISE. Det fins en gammal saga om en jungfru, som blef bergakungens brud. Jag mins den mycket dunkelt men jag tror, hon dårades af glansen i trollens verld; och se’n hon en gång sett den, längtade hon alltid dit igen. Jag är som den jungfrun i sagan – bländad af glansen i en verld, som icke är min det stolta, fria lifvet derute ... VIGGO. Också jag har känt något liknande LOUISE skakar på hufvudet. Inte som jag. Du är lycklig, du. Du är en riddare, som stiger ditner och hemtar sin brud Jag? Hvad är jag? – En skugga, bunden till en annans tillvaro dömd att fjerran ifrån honom föra en sjelfständig och derför overklig existens VIGGO. Det der förstår jag inte. LOUISE. Förstår du inte, att denna känsla måste bryta mig loss från mitt föregående derför att den strider mot mina grundsatser, min uppfostran ja, mot sjelfva min naturs egendomligheter Derute ha de friare tyglar der ger man sin kärlek för stunden – icke för lifvet. VIGGO stirrar framför sig ett ögonblick under tystnad; derpå säger han sakta. Jag borde inte ha rest ifrån dig derute. Jag borde ha stannat hos dig. — Nu efteråt kommer det för mig, hvilken underlig beklämning, som grep mig, då vi skildes det var en så bestämd aning om, att en olycka hotade dig LOUISE. Den olyckan hade du inte kunnat afvärja och för resten ... är det en olycka att en enda gång i sitt lif ha fått erfara, hvad det är att älska och vara älskad tillbaka? VIGGO vänder sig bort för att dölja sin rörelse.
Härtill kommer att allmogen på södra Dahlsland, hvilken mest hemsöktes af anmärkte penninge-förlägenhelen, af nästföregående års goda penninge-konjunktur förleddes inlåta sig i köp om fastigheter, hvaribland åtskilliga större egendomar vid denna tidpunkt, till ett värde af omkring 300,000 R:dr banko, komtno i allmogens händer. Dessa omständigheter måste naturligtvis i sin mån bidraga till öfverklagade missförhållandet, hvilket redan börjat jemna sig, men ännu icke fullkomligen upphört. Enär dessutom under år 1850 blifvit bragt å bane Hypoteksförening emellan jordägare inom Elfsborgs samt Götheborgs och Bohus Län, torde denna inrättning, hvilken under detta år vunnit oktroj och träd t i verksamhet, hufvudsakligen bidraga till afhjelpande af det penningebetryck, hvilket jordbrukaren allmännast iråkat. Enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadga den 18 Juni 1842, äro folkskolor inrättade i alla Länets socknar, med undantag af Istorps pastorat, der särskild skola blifvit organiserad af dertill, genom framlidne Härads-skrifvaren G. A. Frölich, donerad fond. Dessutom finnas särskilda uppfostringsanstalter, nemligen Östads barnhus i Östads socken af Åhle härad, inrättadt 1774 af framlidne Kommerse-Rådet N. Sahlgren medelst donation af Östads säteri, 7 mantal med l afhyst rå och rör, 12fg mantal frälse och frälseränta dessutom af ett mantal samt en i Rikets Ständers Bank insatt kapitalfond af 16,666| R:dr specie. Antalet barn, som af barnhusinrättningen underhålles, uppgår årligen till omkring 100, hvilka njuta vård och uppfostran af åhoerne å de barnhuset underlydande hemman samt undervisning uti en på säteriet uppförd och efter vexelundervisnings-melhod inrättad skola.
Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor af den 12 Be c. 1833. Enligt ankomne Prolocolls-Utdrag, har Utskottens förenämnde Betan» kande blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet; hvaremot Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Presle-Ståndet samt Vällofliga BorgareStåndet, oagtacft äfven flere 'Ledamöter af dessa Riks-Stånd yrkat bifall lill Betänkandet, återremitterat detsamma, på grund af dervid framställda anmärkningar, hvilka Utskotten nu, i den ordning, anmärkningarnes beskaffenhet samt de anmärkte punkterna i Betänkandet föranleda, få till besvarande upplaga nemligen: i:o Emot Utskottens åtgärd alt till granskning företaga de serskilda stadgandena i Kongl. Förordningen den 12 December i835 och att deruti föreslå de ändringar och tillägg, Utskotten efter en sådan granskning funnit vara af behofvet påkallade, har, under åberopande af de skäl Herr Hallings vid Betänkandet fogade reservation innehåller, blifvit erinradt, att Utskotten bordt, på sätt vid sistförflulne Riksmöte egde rum, tillstyrka Rikets Ständer att, utan alt fördjupa sig uti en delaillerad lagsliflning, hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställa de hufvudgrunder, Rikets Ständer ansåge böra göra sig gällande vid öfverseende och utarbetande af de lagar, hvilkas utfärdande kunde blifva en följd af de lullbestämmelser, Rikets Ständer vid denna Riksdag fastställa och Kongl. Maj:t kan finna lämpligt att vidtaga. Då likväl de uti återremitterade
Omständigheter, som sig förctedt, haswa warit wällande, ak denna Riksnyttiga sak icke blifwit pa et afgörande satt fullföljd. Likwäl syneS det som detta ären. de kraswer de öfriga Trenne Riks-Standens utmärkta argärd wid denna Riksdag. Mänga skäl kunna anföras för at wisa nyttan och nödwändigheken at aäjungers bemälke Ständ, såsom delägare och garant,^af blanco». Werket. Ibland dem will jag endast nämna, at det är Rikets Allmoge, som innehaswer den mesta jorden i,Lan^ 2^0 dct; at dek ar densamma som drager en tung börda as beskattningen, som.gllwcr eli sa bckydelig del af de medel, hwilka erfordras lil Statens uprätchallande; och i synnerhct at Rikets Allmoge haswer lika med de Trenne andra Riks>Ständcn, ätagit sig Riksskulden oell psronkerar Samhällets Goldenärer full betalning af deras fordringar: och da Riksens Stander nu aro samlade äfwett för den högst angelägna orsak, ak uti ordning föra samt förbättra Fäderneslandets Penninge-ärenden, och sadant omöjeltgen kan ste, ehwad utwäg som häldst tagas ka», utan ak stiwgucn uti mer eller mindre målto bertil skall bidraga eller medwcrkg; sa synes dec ock blinva en fölch at wid sa beskaffade omständigheter, nu algöra denna wigtiga sak och erbjuda merbemäldta Arbara och H?derwärda Stand pariieipgiion i st-MHULN och den sig deraf ledande AarsnriLN. strnstusns framtida bestånd, säkerhet och Lreclir kan härigenom es annat än winna. Samtes liga Riks-Standen haswa et lika inreresle i Rikets wal^ de haswa alla et lika föremal, och ibland befordrande medlen bertil kan wisierligen Kangnsn i flera afseende» anses för et af de berydeligaste. Förbigångna lider hafrva stera resor gistvik lyckeliqa wedcrmälen häraf.
Men en oerfaren turistglop är sämre än ingenting. Han uppträder allsom oftast i den mindre lyckliga rolen af konfusionsråd och kan bringa sina qvinliga följeslagare i de största förlägenheter. Jag uppställer följaktligen icke herrsällskap så- som ett absolut vilkor, men i en punkt ger jag icke med mig: en erfaren — helst litet äldre turist — manlig eller qvinlig skall vara sällskapets anförare. Att skicka i väg en hop unga menniskor utan erfarenhet o c h utan urskiljning är att sätta både lif och helsa på spel. Så högt jag än ställer fotvandringar såsom styrkande o c h utvecklande i många riktningar, så kan jag icke underlåta att erkänna, att många af de förkastelsedomar, man fält öfver sådana turer, varit berättigade. Jag har nemligen på mina egna färder sett så mycket oförstånd, oförsigtighet och tanklöshet, att jag till fullo kan förstå många föräldrars absoluta veto i denna sak. Men gör fotvandringen med omtanke och försigtighet — och föräldrarne skola blifva de första att erkänna dess gagn. Hur talrikt bör ett turistsällskap vara? Icke färre äii 3, icke flere än 5 personer, helst 4 — 2 damer och 2 herrar eller 3 damer o c h 1 herre. Större sällskap riskera att icke få plats i turisthyttorna, söm icke äro beräknade för gräshoppssvärmar. Hvilken route hör man välja? Det lemnar jag till den personliga smaken att afgöra. Blott en inskränkning: ingen som medför större strapatser. Låt — utan afundsjuka — herrarne behålla bergbestigningarnes triumfer. Detta sagdt i allmänhet! — Men ingen regel utan undantag: jätteqvinnor med ett öfvermått af kraft må gerna konkurrera med sjelfve mr Slingsby. Men hvilken resplan du än väljer, så studera den noga i förväg. Spar ingen möda för att inhemta alla möjliga upplysningar angående afstånd, qvarter, vägvisare, befordringsmedel o. s. v. Resehandböckerna gifva all önsklig upplysning. Skrif så upp, hvad du har att gå för livar dag, o c h beräkna minst en hvilodag i hvar vecka. Damer böra för en längre fottur icke göra anspråk på i medeltal mer än 2 eller 2 mil pr dag.