Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande denna fråga, så har Kongl. Majit den 12 Juli 1834 i Nåder befallt, att densamma skulle, i sammanhang med ett af aflidne CanzliRådet Nicander afgifvet förslag till förändrad indelning af Län, Härader, Domsagor m. m. inom Riket, lill Nådig pröfning förekomma. Statssamt Allm. Besv,- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N',o 35.. 23 Då sålanda delta ämne redan utgör föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga omtanka, så anse Utskotten öfverflödigt att förnya den i detta hänseende af Rikets Ständer vid sisllidne Riksdag till Kongl. Maj:t allålna underdåniga skrifvelse; hvarföre Utskotten tillstyrka, att Herr Ekholms motion äfven i denna del måtte förfalla. Utskotten anse visserligen Herr Bagges förslag, att Landshöfdingeresidenset i Götheborg nråtle förflyttas lili Uddevalla vara ledande lill större beqvämlighet för en del af invånarne i Götheborgs och Bohus Län; men tro dock, att, vid ofvanomförmälde förhållanden, residensets flyttning från Götheborg ej bör ifrågakomma förr, än i sammanhang med frågan om en allmän ny indelning af Länen, helst det är troligt, att dessas områden komma att vid denna indelning undergå betydliga förändringar, och det sålunda kunde inträffa, att, efler samma indelning, Götheborg ansåges böra fortfarande utgöra residens-slad. Dessutom torde med de under senare tider lättade communicationer och förbättrade post-anstalter, verkställandet af motionärens förslag, som otvifvelagtigt skulle medföra betydliga kostnader, icke vara serdeles af behofvet påkalladt. Af sådane skäl tillstyrka Utskotten, att Herr Bagges motion i denna del ej måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Näringsidkarens behof af skydd emot främmande concurrence , ej skulle tjena till något annat, än att förvandla lurendrägeriet till Tull, försnillning. Hvad man vid sådant förhållande trott sig med säkerhet kunna förutse, har varit att en fri införsel af utländske tillverkningar skulle oundvikeligen leda till en mer och mer utvidgad förbrukning deraf och i samma mon till förökade införskrifningar från främmande orter; och då man vidare funnit det vara stridande emot Statens sanna intresse att söka främja en tillökning i dess inkomster beräknad på en med inhäraske^näringars bestånd oförenlig tillökning i Rikets importer, har man ej tvekat yttra den öfvertygelse, att lurendrägeriet, så vidt det möjligen ej kan afvärjas, är, oaktadt Statens saknad af Tullinkomsten dervid, likväl af vida mindre förderfliga påföljder, än en anstalt, hvarigenom utlänningen skulle inbjudas, att påföra landet sine tillverkningar, oförhindrad i sitt bemödande, att omsider bereda de Svenske Maaufacturernes undergång. Skulle ej enahanda considerationer äfven för det närvarande föranleda till enahanda re - Den 2!? Junii j. m. sultat, serdeles i en tid då Sverige är så nära att uppnå det ceconomiska oberoende, som af Manufacturernes patriotiske stiftare åsyftades, och som fram färne regeringar genom betydliga uppoffringar af allmänna medel under en lång följd af år sökt befordra? Det lärer ej utan orättvisa kunna bestridas, att de inhäm, ske Fabrikerne, med få undantag , gjort sig förtjente af den omvårdnad de hittills åtnjuti;. Sedan i sednare tider åtskillige förbättrade redskap och förut okände kostbara mechaniske machiner blifvit införde och vid Fabrikerne använde samt utmärkt skicklige Utländske Manufacturister med kostnad införskrifne, hvilka här etablerade , inöfvat Svenske arbetare i flere grenar af Fabriksrörelsen , hafva i synnerhet sådane tillverkningar , som allmännast behöfvas och förbrukas, uppnått den grad af fullkomlighet, att de i godhet och anseende kunna jemföras med de bättre utländske. I förlitande på helgden af uttrycklige
Afskrifning af förskottsvis utbetalde ersättningar, för hvilka godtgörelse icke kunnat Riksmyut 102 8 Balans till år 1862: Till Konsuler förskottsvis utbetalde ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt sjöfolk, om hvilkas godtgörande af vederbörande rederier Advokat-fiskalsembetet fått sig uppdraget att besörja 6,944: 77. 7,627 30 Summa R:dr 7,729 38 Kammar-kontor den 13 Oktober 1863. E. G. Leyonmarck. Utdrag af / VY»'/ års räkning öfver det, genom Kongl, brefven och Sjöfarts-fonden beviljade anslag till godtgörande af Sven - Riksmynt. Debet. Balans från år 1860: Behållning i kontanta medel 830 76 Inkomster: Af Kongl. Konvoy-kommissariatet anordnade medel för år 1861 Insänd ersättning från General-konsulatet i Amsterdam å det förskott Holl. Court. Floriner 83. 43 cents, hvarmed Konsulatet blifvit godtgjordt för utgifvet understöd till Svenske sjömannen C. J. Pettersson 2,000: — 22: 79. 2,022 79 Summa R:dr 2,853 55 Stockholm af Kongl. Kommerse-kollegii den 24 September 2S43 och den 6 Augusti 2SJ$, af Handels• ske och Norske Konsulers utgifter i ii r Svenske undersåter. Credit. Afskrifning af de till Svenske och Norske Konsuler gjorda utbetalningar, för hvilka någon ersättning icke erhållits, Riksmynt 2,843 89 Balans till år 1862: Behållning i kontanta medel 9 66 Summa R:dr 2,853 55 Kammar-kontor den 13 Oktober 1863. E. O. Leyonmarck. BERÄTTELSE TILL RIKETS HÖGLOFT. STÄNDER, ANGÅENDE BANKO-VERKET AP RIKETS STÄNDERS REVISORER, ÅR 1§63. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCHS, 1863. fee Till llikets llöglofl.
485 och tjenstemän, hvilka enligt fullmakter eller konstitutorialer äro i åtnjutande af så heskgftäde löner, utan att serskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmakten eller könstilutorialet gjordt, förändringen först med deras afgång från emhetet eller tjensten må träda i verkställighet, såvida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklara sig önska, att den derlorinnan må försiggå. b) Att innehafvare af ränteoch tionde-anslag för upphörandet så väl af deras hittills åtnjutna optionsrätt att utfordra dessa anslag in natura, som af rättigheten att utaf räntegifvarne uppbära forsellön, då lösen med penningar eger rum, hållas skadeslösa på det sätt, att de af Statsverket årligen erhålla ersättning till samma belopp, hvartill forsellönen för närvarande författningsenligt tillgodonjutes. c) Att alla räntegifvares nuvarande rättighet att uppsäga räntorna och tionden till leverering in natura må, så snart den i mom. litt. a) omförmälda förändring träder i verkställighet, inskränkas endast till spannmål och lill de år, då årets markegång är lägre, än det för lösen af spannmålen bestämda medelpris, med skyldighet likväl för räntegifvarne alt, vid spannmåls leverering in natura, erlägga skillnaden emellan spannmålens värde efter årets markegång och det högre medelpriset. d) Alt i de fall, då, i afseende å den kronan icke behållna spannmål, räntegifvare åstunda begagna sig af förenämnde uppsägningsrättighet, men räntetagaren icke vill spannmålen emottaga, densamma, jemte hvad som enligt förestående mom. bör i kontant erläggas, må, lika med kronans behållna spannmål, efter behörig uppsägning, få aflemnas till kronans uppbördsmän, för att til! Statsverket ingå, emot det att lösen för spannmålen, efter medelpriset, af Statsverket till vederbörande räntetagare utbetalas; börande den räntegifvarne tillhörande forslingsskyldighel af tionde-spannmål jemväl i afseende å afradseller ränte-spannmål dem åligga.
Directionens ändamål med detta tillskott, förannat än hvad det verkligen var, nemligen Canal&rbetets verksamma befrämjande; och, vid ett sådant sakens förhållande, ser jag hellre på afsigtens obrottslighet, än på formens noggranna uppfyllande, och om föreskriften är tvetydig, om j.ig nödgas tolka, så lägger jag snarare vigt på den urskuldande, än på den strängt dömmande meningen, så snart ändamålet för afvikelsen var ädelt och godt. Ännu mera 6tadgas jag i denna åsigt af ämnet, då jag ser den person, hvarom nu fråga Den 18 Junit f. m. är, blottställd för en del af Nationens och dess Representanters ovilja; kan jag ej lyckas att tjena honom genom mina bemödanden, så skall jag åtmindstone icke öka bördan af hans bekymmer. Äfven jag känner dessa stora ord af oblidkelig rättvisa, af Nationlig stränghet, af personliga considerationers otillbörlighet i tillämpning på allmänna ärender, ord, som gny i mängdens öron, och lätt uppröra redan af passioner eller stadgad öfvertygelse hänförda sinnen ■, man under högtidligt erkännande af min aktning för andras meningar, tvekar jag ej att förklara, att mitt förnuft och mitt hjerta gemensamt mana mig, att ej frånvika min darj emot skiljaktiga tanka. — Lord Chatam sade i Engelska Parlamentet, i en af Amerikanska beskattningsfrågorne, före kriget mellan England och dess Colonier: ”Jag hade icke kunnat sofva lugn i min säng, ej sofva lugn i min graf, om jag ej sagt det mest bestämda Nej emot den fråga, som nu är ä bane.” Jag säger detsamma, i afseende på Götha CanalDirectionens befordrande till laga ansvar; ty utom det overkställbar i beslutet, hade det, i mintanka, varit hårdt och orättvist. Då nu, genom votering Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut om detta ansvar, hvarföre å nyo inträda på samma område, genom bifall till BancoUfskottets Betänkande, hvaruti yrkas ett ogillande af Directionens redan här omtvistade åtgärder.
Den för är 1840 af Riksgälds-Kontoret, under samma års lopp, mottagna eller vid länteliqvider derstädes innehållna Allmänna Bevillning har, med afdrag af de från Riksgälds-Kontoret utbetalda kostnader för årets bevillningstaxeringar inom Stockholms Stad , utgjort ; R;dr 47>3og: 8. 6. häruti inberäknad den arfsoch testamentsbevillning, som , utöfver hvad deraf restituerats, under året influtit. Under år 1841, hafva levereringarne af 184© års bevillning uppgått till ett sammanräknadt belopp af „ 2,408,697: 36. 10. och under år 1842 till 46,553: — samt under de 3:ne första qvartalen af innevarande år, med tillägg afl 838 och föregångna års restantier, 3,757: a3. 9. Summa lUdr 2,506,317: 46. 1. - 14 Såsom Bevillning för år 1841, hafva till Riksgälds-Kontoret ingått eller derstädes innehållits: under loppet af sagde år , efter afdrag af omförmälde taxeringskostnader samt restituerade tastamenis-bevillningsafgifter, men med inberäkning af ali sådan derutöfver under samma år influten bevillning, . 2. och under de 3:ne förflutna qvartalen af detta år ,* 20,636: 28. — Summa Rtdr 2,517,570: 12.
Hvad sjelfva saken beträffar, så har jag lika frugtlöst gjort anmärkningar i vissa delar emot 72 §. af RegeringsFormen, sådan den af Utskottet blifvit föreslagen. Jag har trott, att Bankens utvexlings-skyldighet endast borde få rum i Banklagen. Att, såsom en Motionair yrkat, bestämdt uttrycka denna skyldighet i Grundlag, är äfventyrligt, ty i Grundlagen bör ej utfästas mera än hvad säkert kan uppfyllas, och dess helgd bör icke sättas på spel. Att, med en annan, endast vilkorligen omnämna sedlarnes fortfarande myntvärde, och i Grundlagen derigenom förutsätta bristande inlösningslörmåga, skulle mera uppskrämma än trygga allmänheten. Utskottets eget förslag synes åter innefatta biott erkännandet af en moralisk förbindelse å Bankens sida att inlösa sina sedlar,' utan att inlösen ovilkorligen deraf behöfde följa, i händelse omständigheterna sådant förbjöde, en obestämdhet och tvätydighet, som icke eller för någon del skulle gifva Bankens sedlar det förtroende, sorn med ifrågasatta stadgandes införande i Grundlagen .varit åsyftadt. På en annan väg har mig syntss 6 Bil. till Constit. Utsk:s Memorial N:o 56é att den önskade garantien bättre kunde vinnas, ehuru älven genom ett Grundlagsstadgande. Jag har trott, att man borde uppsöka roten till det onda, som vid så många tillfällen, under serskilda tidskiften, nedsatt Bankens sedlars myntvärde, att man borde fästa sig vid orsak , icke vid verkan, och derigenom förebygga följder, hvilka icke med rnagtspråk kunna afböjas, sedan orsaken obehindradt fått uppkomma. Jag föreslog derlöre, att, i stället att Bankens förbindelse att med mynt inlösa sina sedlar i 7'2 §. af RegeringsFormen skulle intagas, derstädes måtte stadgas, alt Banken egde rätt att utgifva sedlar, hvilka för mjmt i Riket borde erkännas, dock icke till högre belopp än som öfverensstämde med de för realisationen bestämda grunder, så att dessa icke derigenom måtte rubbas. Då har man gifvit all den garantie åt myntförskrifningarne, som är nödig och möjlig.
1 och 2 säges, gore derom skriftlig anmälan hos Yår Befallningshafvande i länet, med uppgift å stället, der handels-rörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som till styrkande af sökandens behörighet, jemlikt nämnde §§, erfordras; och åligge det derefter Vår Befallningshafvande, att genom delgifvande af ansöknings-handlingarne lemna sockenstamman i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att inom en månads tid yttra sig såväl i fråga om sökandens behörighet, som rörande behofvet och nyttan för orten af den sökta handels-rättighetens beviljande. Efter nämnda tids förlopp bör, i fall sockenstämman å ansökningen tillstyrkt bifall, Yår Befallningshafvande densamma ofördröjligen till pröfning företaga och bevilja; egande Vår Befallningshafvande, i händelse af bifall till ansökningen, att för ifrågavarande närings utöfvande å uppgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda. Den som erhåller rättighet, att å landet idka handel i öppen salubod, på sätt i § 4 mom. 2 samt § 6 mom. 1 och 2 oinförmäles, skall vara bosatt samt mantalsoch skattskrifven å den ort, der bandels-rörelsen af honom idkas; och må dylik handel ej af samma person samtidigt idkas på två eller flera särskilda ställen.» Tobias Lind, med hvilken L. Rasmusson från Götheborgsoch Bohus län instämt, har yrkat, att som ibland alla för menniskan brukliga lifsförnödenheter icke någon funnes, som mera allmänt erfordrades än salt, det måtte tillåtas hvarje fri medborgare, utan afseende å huruvida han förvärfva! sig handelsrättighet eller ej, att till salu hålla större eller mindre partier af denna vara, vare sig å landet eller i fartyg, af hvilka dimensioner som helst, vid den station utom städernas område, han ansåge fjenligast, och utan hinder deraf, att på samma ställe kunde finnas tillåten landthandel eller ej; hvarvid dock skulle iakttagas, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 99.
Cederströms nit vid completteringen af genealogierna, allt sedan General Medins död. General Mellin hade en förkärlek för delta arbete. Han kunde sitta här flera timmar och läsa i genealogierna för att gå igenom dem och skaffa sig underrättelser. Hans efterträdare uti directionen kunde icke lemna samma tid deråt. Frih. Cederström åtog sig det och har verkligen förtjenst derom. Äfven det register, hvarom jag nyss talat, är hans verk, och då jag föreslog ett arfvode åt en cancellist, kan jag icke neka, att jag dermed afsåg den, som, nu bepröfvad, redan visat, att han äger skicklighet dertill, och som med mycken framgång skulle fortsätta detta verk. Jag förklarar öppet, alt jag i directionen talat emot förhöjning af a:a cancellislens lön. Detta hade varit en orättvisa emot i:a cancellisten och flera andra, och sådant söker jag så mycket som möjligt att förekomma. Dessa eviga begär efter högre löner, som alla menniskor öfverhopa R. St. med, äro mot mina principer. Detta har verkligen ingen gräns, och derför var och är jag ännu deremot. Deremot tror jag, att ett arfvode hör beslås åt den, som sköter genealogierna, och jag är saker, att directionen i första rummet anmodar Frih. Cederström derom, hvarigenom således ändamålet skulle vinnas, att hans lön blefve förökad, då han nu haft den grannlagenhet att icke vilja mottaga ett arfvode, sorn var honom personligen tillslaget. R. Den 4 Juni f. m. R. o. Ad. gillade hvad Ridd.Ltsk. i i4 5:n Lill. A. anfört. i4 §:n Litt. B. Hr Lefre'h: Jag får vördsamt hemställa, om icke det vore skäl alt öka denna lön till jemtll 200 ridtbroo. Delta är en obetydlig sak, men det är angeläget, att förste vaktmästaren vid Riddarhuset är så lönad, att lian icke alltför mycket behöfver se sig om efter extra förtjenst. Frill. B ove:
I anledn. af Frih. Boyes yttrande, att han väckt en motion, får jag vitsorda, att han gjort motion om urskrijande emellan de civila och osconomiska delarna af frågan, hvilken dock ej blifvit uppförd å fö'redragn:slistan, dä samma motion ej blifvit skriftligen aflenuiad. Hr Cederschjöld: Man har sagt, att inbjudn, nu vore nödvändig, för att vinna sammanhang i beslutet; men jag lier att få erinra, att härigenom skulle tvärtom större oordning kunna åstadkommas. Gr. Horn torde minnas, att R. o. Ad. vid elt tillfälle inbjöd ett Stånd att instämma i sitt beslut; men under tiden, på inbjudn. af ett annat Stånd) frångick R. o. Ad., hvad de inbjudit det förra Ståndet alt antaga. Jag kan ej finna annat, än att sådant är olämpligt ao H. 63 498 Den a3 Mars. och^Sedande till stora oordningar. En talare liar sagt, att inbjudntr ej strida mot grundlagen; men denna lag har stadgat, huru RiksSt:ns olika beslut skola sammanjemnkas, och då måste alla andra utvägar vara olagliga. Hr Stråle: De betänkligheter, den siste värde talaren hyser mot inbjudnlr i allmänhet, förtjena visserligen afseende; dock har jag ej hört dem anses såsom bestämdt grundlagsvidriga, och ingen talman har vägrat propos. derpå. Jag tror derföre, att deras beslutande bör bero på hvars och ens omdöme i hvarje särskildt fall. Hvad den af Hr v. Troil väckta inbjudnrsfråga beträffar, så uppstår, i händelse den bifalles och PresteSt:s inbjuda, derefter antages, ett besynnerligt förhållande; och derföre anhåller jag, att den sistnämnda må först föredragas, hvarefter jag torde få ordet för att fullfölja mitt och Frih. Boyes förut gjorda förbehåll, som ej var en motion till Utsk., utan endast innehöll att få vår åsigt under pröfning efter hufvudsaken. Frih. Klingspor, Mauritz: Jag beklagar, att inbjuda:!' genom vana vunnit häfd.
Då arméens behof af underläkare uppgår för den mindre krigsfoten till 294 och för den större till 332, men tillgången inskränker sig till endast 60, så visar sig bristen derpå vida större än på legitimerade läkare. Den bör dock lättare kunna afhjelpas och kommitterade anse, lika med Kongl. Sundhetskollegium i dess utlåtande af den 12 Maj 1839, »att bland studerande ynglingar, hvilka vid infallande krig äro i beväringsåldern och således förpligtade att i krigstjenst ingå, många finnas, som ega mera håg för läkarens än för krigarens yrke och som genom den särskilda undervisning, hvilken Carolinska institutet och universitetens medicinska fakulteter under sådane omständigheter äro pligtige att meddela, inom kort tid kunna inhemta kunskaper, hvarigenom de blefvo ganska användbara biträden vid sjukvården i fält, och att äfven för detta ändamål nytta bör kunna dragas af mera försigkomna lärlingar från fältskärsstugorna.» Kommitterade tro äfven, att många andre unge män med någon bildning, än studerande vid universiteten, skola, antingen af fallenhet, eller manade af hågen att biträda lidande vapenbröder, finnas villige att fullgöra sin beväringspligt i egenskap af underläkare, och nyttigt vore derföre, om vid inträffande krig och under dess lopp äfven å andra orter än vid universiteten och Carolinska institutet anstalter vidtoges för underläkares bildande Det lider intet tvifvel, att en läkare med ett tillräckligt antal intelligente och pålitlige biträden kan vårda ett mycket större antal sjuke, än då sådane biträden saknas, och han sjelf, antingen ensam, eller illa understödd af en för sjukvården föga passande personal, skall med eget öga se och med egen hand utföra allt. De fysiska krafterne, likasom de intellektuela, hafva sin gräns; och då denna är uppnådd, framträda öfveransträngningens oafvisliga följder: slappheten. 15 En tredje omständighet, ledande till förminskande af de olägenheter, det ringa läkare antalet måste framkalla, anse kommitterade slutligen ligga deri, att man befriar läkaren från sådana göromål, som egentligen äro främmande för läkareverksamheten, men egentligen tillhöra ekonomi-tjenstemän eller kunna öfverlåtas åt pålitliga biträden.
Förslaget lill voterings-proposition gillades. och N:o 37, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af KonslilutinsUtskotlet i Memorialet, N:o 25, framställda förslag lill tillägg i 109 § Regeringsformen och 80 § Riksdags-ordningen. Lades till handlingarne. S. D. Vid denna dag, i följd af förut falladt beslut, anstäldt val, utsågos af Rorgare-Ståndet lill Deputerade vid Deras Majestälers, Konungens och Drottningens Kröning i Norrige: Vice Talmannen, Herr Grosshandlaren, Kommendören af Kongl. Vasa Orden och Riddaren af Kongl. Nordsljerne Orden Johan Gustaf Sclnoan, V. Audilören, Herr Aug. T. Blanche, och Handlanden, Herr Carl Jöran Kock; om hvilket val underrättelse skulle genom utdrag af Protokollet meddelas. Frän Hedera. B onde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stals-Utskollels Utlåtande N:o 120, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamn - Prot.-Utdrag den 27 Juni 1860. 49 i byggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra valtenaftappnings-företag m. fl. dylika föremål, godkände Ståndet allt hvad Utskottet tillstyrkt och föreslagit, med undantag af de punkter, hvilka här nedan omförmälas. Punkterna 20 och 22 återremitterades jemte dervid gjorda anmärkningar. Vid Utskottets yttrande i 28 punkten lät Ståndet hero. Med afslag å hvad Utskottet uti 32 punkten tillstyrkt och föreslagit, beslöt Ståndet, alt det i nämnde punkt af Utskottet tillstyrkta anslag skulle höjas till och utgå med 300,000 R:dr It:rot eller 100,000 R:dr för hvartdera af åren 1861—1865. Hvad Utskottet i slutet af Utlåtandet anmält, lades till handlingarne. S. D.
Jag vill ej ingå i någon pröfning, huruvida det är Hr Dalman eller Hr Stuart, som har ratt i frågan, om det må bero af stämningens utgifvare, af domaren, att pröfva, huruvida det är rättér målsägande, som kärar; men jag får förklara , att jag anser i hög grad betänkligt att underkasta käranden en skyldighet att ställa Dtn 9 April e. m. 93 borgen för den ersättning, som af domaren kan blifva författaren tillerkänd. Det skulle hindra den fattige parten att göra sin rätt gällande, på ett sätt som vore stridande emot de allm. grundsatserna för Svenska lagstiftningen, och jag skulle anse det så mycket mindre lämpligt, som det är allmänt kändt, att den förlust, författaren af en skrift gör derigenom, att den belägges med qvarstad, är högst obetydlig, enär det s. k. piquanta i en skrift ökas genom rättegången, isynnerhet om skriften frikännes, i följd hvaraf den förlust, författaren lider derigenom, att skriften under rättegången blir osåld, ersättes derigenom, att allmänheten blir begärligare efter skriften, då försäljningen deraf frigifves. Dertill har författaren, enligt Utsk:s förslag, rätt till ersättning, då skriften förklaras obrottslig, 'så att han har samma rätt som i hvarje annat käromål inför Svensk domstol, att nemi. få ersättning i den mån, tillgångar dertill finnas; hvarförutan han i alla fall förlorar mindre, än som ofta sker i mångfaldiga andra enskilda rättegångar, hvarunder skogar och mera sådant, som lemna betydlig afkastning, flera år kunna vara under qvarstad, tills tvisten är afgjord. Då kan ersättning blifva utdömd; men om ingen tillgäng finnes, blir förlusten på intet sätt ersatt. Jag skulle således anse, att Constit.TJtskts förslag är ganska välbetänkt, och att det bör oförändradt qvarstå, samt att icke mer i detta enda fall, än i alla andra, den i vår lagstifning okända principen om borgens ställande vid sequestrering hör blifva gällande. Hr Hjärne: Den siste värde talaren har hestrid t den förändring, som af flera talare jemte mig blifvit begärd.