Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de få betydligare fastighetsinnehafvarne i landet, äro de fleste i anseende till ett redan öfver Löfvan drifvit lånsystem att förlikna vid Inspectorer, hvilka skola, i behörig tid indrifva landets frukt åt deras husbönder, de allmänna Cassorne och Låneanstalterne. Desse Inspectorer stå dock under en strängare, ej sällan tillämpad, tjenstehjonsstadga, i händelse de försumma detta sitt åliggande; jag menar Bysättnings-och Concourslagarne. För ringare jordbrukare tyckes skuldsättning blifva ännu mera oläglig, i anseende till deras mindre vana, att bedrifva upplåningsrörelsen. Månne det då är lån, som jordbrukaren i allmänhet behöfver; hafva de icke skuld *) Factiska bevis härpå äro under denna Riksdag nog ofta anförde, 53 If. 10* i48 Den 15 December f. m. nog, och är det icke egenteligen penningar till lånens och räntornes betalande, som erfordras? Finnes det icke någon annan utväg För jordbruket, att erhålla desse penningar, utan genom ytterligare skuldsättning? Månne de 3 å 4 millioner, efter blot* ta tullvärdet, hvilka årligen utgå för landt* mannavaror, att icke omnämna de genom Fabrikerne förädlade producter deraf, icke kunde komma landets egne jordbrukare till godo, och på hvad sätt, eller skall man an* taga, att Svenska jordbruket är oförmöget att åstadkomma detta varubehof? Skulle icke från andra näringar, som lemna öfverflöd, kunna ledas någon tillgång för production af victualie varor? När blotta införseln af Bränvin här i Stockholm för i år redan varit 2,783,573 kannor (utom hvad sorn inkommit, utan att man fått uppgift derå, och i sprit); huru många millioner kannor öfver hela Riket kan man då antaga vara tillverkade, och kunde icke fidei eller fidei deraf anses, så* som tillräcklig för behofvet, i ett land, der man förr nästan undvarit denna artikel?
Friherre Cederström, Jacob: Om Ridderskapet och Adeln nu skulle afslå Utlåtandet, och BorgareStåndet jemväl skulle afslå detsamma, när det till sistnämnde Stånd åter inkommer, skulle ett afslag å ett afstyrkande innefatta ett bifall till sjelfva saken, och jag tror ej att det vore öfverensstämmande med rigtiga former, att på detta sätt komma till ett sådant resultat. I öfrigt får jag fästa Herr Munck af Rosenschölds uppmärksamhet derpå, att det är första gången Utlåtandet är inne hos Stånden, och att det således, enligt den grundsalts han flere gånger yttrat, icke lämpligen bör afslås. Herr Munck af Rosenschöld: Jag ser nu först, att det är första gången Utlåtan(io H. 6 82 Den i F c b r u a r i i f. ra. Jet är före, och jag önskar derföre icke afslag annorlunda, än genom återremiss; men som Ridd. och Åd. ej hunnit taga nog kännedom af Utlåtandet, enär det så nyligen inkommit, kan jag ej påräkna något biträde för min tanka om nyttan af en återremiss, utan afstår från begäran derom. Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Statsoell BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja. Å nyo föredrogs Statsoch Banco-Utskottens den 3 sistl. December under N:o 39 afgifne och den 25 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Låneunderstöd af allmänna medel till Hamnanläggning vid Jönköpings Stad. Herr Rosenqvist af Åkershult, Fredrik Leonhard: Om det är sannt att hvarje menniska har en så kallad kittelpunkt, eller svag sida, så har visserligen Borgmästaren Lindqvist träffat deli hos de sammansatte Utskotten.
Af dessa skäl, och då inskränkningen af Rikets mångfalldiga slag serskilda vigter, till Victuaiievigten allena, e| vora med så mångå och stora svårigheter förknippad, som fördomar och okunnighet torde afmåla, hafva C.ommitterade 1 underdånighet tillstyrkt Kongl. Majit att samma vigtförändring i Nåder antaga och till allmän efterrättelse påbjuda; men på det denna förändring, som endast hade för ändamål, att införa redighet, ordning och säkerhet i Allmänna Rörelsen, ej må på något sätt mindska Bruksägares rättigheter eller förorsaka tillökning i de, jern och andra varor påförda afgifter, hafva Committerade derjemte i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit täcktes anbefalla Dess och Rikets Bergscollegium, att, vid hammarskattens förvandling till Viktualievigt och Bråkens jemrande, enligt Kongl. Brefvet af den 17 Juni 1755, på det nogaste iakttaga, att inga Bruksägares Hammarskatt eller smidesrättighet mindskas, utan tvärtom efter omständigheterna så okas, att ej annat än hela Lispund i Hammarskattslängderna inflyta, samt att för öfrigt alla vederbörande, högre och lägre embetsman, skulle vara skyldige så reglera alla utgifter efter Victualievigten, att jernet eller andra varor ej må med någon större förhöjning belastas, än efter en rätt proportion sig belöperj och om, vid afgifternas uträknande efter Vi - JtesvA och Ekon* TJtsk. BetÄnkandcn. Ctualievigten, små och obetydliga bråk af rim* $tycken förekomma, då icke måtte vara tillåtet, att, till bråkens jemhande, någon tillökning iern och varor påföra, utan borde i sådant fall, för Kronans och Städernas Yågars räkning, eftergift ske, och kunde, innan Vigtförändringen skulle gå i fullbordan, Taxor upprättas, och af vederbörande Kongl.
Jag kan ej hjälpa, att, då jag kommer in i ett nybildadt hem och ser det så fullfärdigt, ja, öfverfullt med allt hvad nu hörer eller anses höra till det nödvändiga, ända från soffor, bord och stolar, buffet, piano m. m. till lampor på fot, prydnadshyllor, makartsbuketter, urnor med konstgjorda blommor och » blombollar » eller andra grannlåter under taklampor o. s. v., ja, så känner jag mig icke 1899. tillfredsställd. Hvad skola dessa människor vidare kunna önska sig, och om de vilja ge hvarandra en gåfva, hvad skola de kunna hitta på, som icke finns här förut? Och då man har eller helt lätt kan få hvad helst man önskar sig, huru bortskämd blir man icke i själfva verket och huru litet värderar man det goda man äger! Nej, det är just, då man länge önskat sig en sak och så slutligen får råd att skaffa sig den, som dess ägande tillfredsställer en. Äro de unga, som skola förena sina öden, rika, ja, då är det ju icke underligt, om de sätta bo därefter. Dock, de rika ha ingenting att skaffa med » väntanstider ». Det är till dem, som gå och vänta på att få råd att gifta sig, jag talar och förutsätter förstås, att de äro för förståndiga att taga sitt bo » på krita ». Men jag manar dem så hjärtligt: » slån ej på för stort! » Som jag förut sagt, är vår tid fallen härför och svenskarna icke minst. Huru många bankrutter och huru mycket obestånd föranledas ej därigenom, att man, af lutter fåfänga, vill synas vara rikare än man är! Skulle icke unga, kraftiga viljor, ytterligare stärkta genom makten af ömsesidig kärlek, kunna bryta med tidsandan? Jag tror, att folk vid sin bosättning tar allt för mycken hänsyn till sällskapslifvets fordringar, men man borde väl ej anse detta som hufvudsaken, ty man gifter sig väl inte för att ha kalaser heller! Nej, I unga, som tillsammans gån in i lifvet, söken att något litet omgestalta det! Två unga, friska viljor här, två där, och så flere och nere alltjämt!
Återbetalningen af det för reparation af Linköpings Domkyrka, under sednast förflutna Riksdag beviljade och år 1850 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Tjugutusen R:dr skall, före hvarje års slut, verkställas med sex procent å denj ursprungliga lånesumman, hvarvid fyra procents årlig ränta beräknas och godtgöres for det lånebelopp, som vid hvarje liqvid återstår, samt öfverskotta anses utgöra kapital-afbetalning; börande, i fall denna betalnings-skyldighet icke skulle inom bestämd tid fullgöras, dessutom för det belopp, som till liqvid förfallit, erläggas fern procents årlig ränta intilldess detsamma varder vederbörligen inbetaldt. Såsom ränta och kapitalafbetalning å del Carlskrona stads pastorat, vid 1840 och 1841 års Riksdag, tillerkända låneunderstöd af Tolftusen R:dr, inbetalas årligen feni procent å denna summa, deraf räntan för det vid hvarje inbetalning återstå - Det af Rikets vid 1823 års riksdag församlade Ständer beviljade lån af Tvåhundratusen r:dr för återuppbyggande af den del utaf staden Norrköping, som år 1822 nedbrann, liqvideras fortfarande på samma sätt, som hittills, medelst årlig inbetalning af sex procent å de ursprungliga lånebeloppen 5 hvarvid tre procents ränta å låntagarnes återstående kapitalskulder beräknas, samt öfverskottet afgår å lånesummorna. A de låneunderstöd, utgörande Etthundratusen R:dr, som, jemlikt Rikets Ständers beslut vid 1823 samt 1828—30 års riksdagar, från Riksgälds-kontoret utgått för återuppbyggande af staden Borås, efter de nämnde stad åren 1822 och 1827 öfvergångna eldsvådor, återbetalas årligen sex procent, beräknade efter de häraf utdelade lånens ursprungliga beloppj af hvilka 6 procent 3 procents ränta afdrages för hvad som å lånen återstår, hvarefter öfverskottet å lånekapitalen afskrifves, intilldess desamma äro till fullo godtgjorda. Bih. till B. St.
Men ehuru jag medgifver att ordalagen äro sväfvande, tror och hoppas jag att, med någon vaksamhet från offentlighetens sida, sådana missbruk lätt kunna förekommas. Väl har en person, som velat öfvergå till Katholska läran, hos Justitie-kanslers-embetet fört klagan deröfver, att han blifvit allt för länge uppehållen; meri jag får tillika säga att, så snart vederbörande presterskaps uppmärksamhet derå fästes, klaganden blef af detsamma förhulpen till sin rätt och vann sin åstundan. Jag är icke beredd att bedöma om det vore lämpligt att ändra denna förordning, men möjligen skulle en omredigering af 14:de §:n komma klagomålen öfver denna förordning att afstadna. Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte till Utsk:t få åtfölja den återremiss af detta Betänk., å hvilken jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om propos. Gr. Hamilton: Ehuru jag hufvudsakligen blifvit före kommen af den siste värde talaren, föranlåtes jag dock att begära ordet för att göra några erinringar vid Gr. Sparres anförande. Hr Gr:n yttrade, att han, beträffande 1860 års förordning, visserligen vore af den åsigt att den vore felaktig, men att nämn - 568 Den 22 Juli. da förordning dock skulle vara för ny för att nu underkastas en omarbetning. Hvad innebär detta i sjelfva verket annat än ett undanskjutande af frågan? Lagen har icke tillämpats och kan icke tillämpas utan att stöta. Och likväl vill man bibehålla deni De med tusentals namn försedda petitioner, som sedan sista riksdag blifvit till K. M. aflemnade, äfvensom det förhållande, att redan 2:ne Stånd återremitterat Betänk:t, torde dock vittna om åsigten i landet. Beträffande 1858 års konventikel-plakat, är det hufvudsakligen förbudet mot att sammankomma till gemensam andaktsöfning å tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas, som förefaller mig orimligt och som måste synnerligen såra den religiösa känslan. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Stedt, Gustaf:
Om jag tar en större öfversigt öfver verldshändelserna, så finner jag, att de störste grundläggare af Dynastier fallit derföre, att de icke stödt sig på sin egen tid, utan återgått till föregående förhållanden. Jag har här en anmärkning att göra mot Ministeren, att då det utom al!' 8o De n 21 J111 i i f. ra. tvifvel är dess åliggande, att genom bestyret med allmänna hushållningen gifva tillfälle till allmän förkofran, det är mig oförklarligt, att under en 15-årig fred man så hushållat med Statens medel. Jag menar härmed icke viljan att förslösa medel tvärtemot författningarna, utan den bristande förmågan att organisera Staten så, att någon besparing uppkommer. Likasom detta utgör förnämsta problemet och omtankan för hvarje enskild hushållning, så måste frånvaron af denna omtanka ligga Ministeren till last. Denna hushållning går synbart ut på ett utmattande försvar i stället för förkofran, och innefattar i dessa få ord hela systemet, då jag icke finner det riktadt till annat än ett bedrägligt sträfvande efter ett skugglikt yttre politiskt anseende, i stället för bemödandet att såsom rätta grunden derför bereda någon inrestyrka. Den historiska tafla, som här af en talare blifvit framställd öfver Riksdagarna 1786 och 1789, och hvilken visat oss i perspectif, såsom följd af motsägelsen mot Ministeren, en ny säkerhetsakt, afbröts för snart, då den icke upptog, huru det var 1800 års Riksdagsuppträden, som lade grund till 1809 års Statshvälfning. Jag kan vid detta tillfälle icke afhålla mig från en betraktelse i afseende på Ministeren.
Följderne häraf hafva varit, dels att åverkningen å oafvitlrade skogar föröfvats i ganska betydlig mån — så till exempel tiilvaratogos vid en våren 1850 anbefalld undersökning utefter endast ett af Länets vattudrag omkring 20,000 åverkade sågblockar — dels ock att de besigtningar och utsyningar, som legat till grund för af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillåten skogsafverkning, icke alltid torde hafva blifvit verkställda med behörigt afseende å skogstillgången och den sena återväxlen. När nu dertill kommer att vid afverkningen vanligen förfares så, att alla gröfre träd å en trakt fällas, det till sågtimmer, bjelkar, skeppsvirke eller sparrar användbara af dem bortföres och återstoden qvarlemnas till förruttnelse, utan att någre fröträd få blifva stående å rot eller i öfrigt någre åtgärder vidtagas för återväxten; att flere nya hemman anläggas och folkrp ängd en ökas år från år, hvilka förhållanden föra med sig ökade behof på 3/ed och byggnadsmaterialier, vid fyllande hvaraf något tecken till förnuftig 'hushållning visst icke hittills uppenbarat sig, och att exporten af skogsprodukter jemväl tilltagit, så att den, under de fyra ar denna berättelse omfattar, uppgått till 270,598 stycken sparrar och bjelkar, 286,570 tolften plank och bräder samt 91,804 tunnor tjära, då den deremot under de fem föregående åren endast utgjort 189,413 stycken sparrar och bjelkar, 130,374 tolften plank och 8 bläder, samt 78,070 tunnor tjära; så har man äfven, utan att äga tillförlitlig kännedom om skogarnes beskaffenhet, grundade anledningar att befara, att skogarne blifvit anlitade och anlitas på ett sätt, som med deras framtida bestånd icke torde vara förenligt.
Jag hade nyckeln i fickan — jag hade ju kommit för att studera det gamla bibliotekets skatter — och beslöt gå in. Den första solstrålen, som silade sig in, då dörren öppnades, sköt fram och pekade på en cahier, hvars guldornament i det samma började glöda, flamma, liksom dragande mina blickar till sig. Jag öppnade den, och det tredje, fjärde manuskriptet jag fann — ett original manuskript med fru Nordenflychts vackra piktur — var just: j j p u l l o til Minerva eller Herskarinnan. Den Högwälborna Fru Grefvinnan Margareta Beata Cronstedt, f. Gryndel, på dess födelsedag den 24 Junie 1745. Minerva, kom här in, din täcka lund är prydd. De nio systrar stå här redo att utvisa, hur lyckliga de ä ' inunder ditt beskydd, sin ' offer ha de här at sin gudinna prisa. När hon sig hvilat har i denna vishetssal; som henne invigd är och h o n för sin täcks kalla, hvad höga tankeslut, hvad vist och ädelt tal har Hon här icke fört bland sina nympher alla! J kvicka fåglar, J, s o m lystrat häruppå, han J ej något lärt utaf gudinnans lära? Ach, samlen hvad J hör och fören härifrå til andra kvinnor hän, det skall dem nytta göra. I löfbevuxne trän, som pryden denna lund och kiempas o m at gie er härskarinna skugga, i eder täta bark o c h vid er ' rötters grund skall man gudinnans namn, dess dygdelof uthugga. Så länge någon saft i edra stammar fins, skall hennes minnes ros mot tidens ilar växa. I skolen vitne gie, o m rycktet icke mins, at hon har delat här så mången vishets läxa. Gripen af en egendomlig känsla, skyndade jag åter ut i parken.
Domsagan eller brunnlid, om tillgäng derrill finnes, eller i annor händelse någon annan, och hwilken dä komme, att under förrättningen, af allmänna medel åtnjuta stjuls för tiva hästar sann En Riksdaler r dagkractamenle, men som pa Gottl-md och i de Nor. ra Domsagorne uti Westerbotten, Ångermanland och Jemtland, hörande under Swea HofRätt, samt dea af Lagmannen Lanäslin innehafmande Domsaga uti Wermeland under Götha HofRatt, dels communicationen emellan NnderDomaren och HofRätten gär längsanmare, dels Domsagorne aro synnerligen wid. sträckte, hwilket ej inträffar med de öfriga, will Kongl. Majit söresiä, det HofRatten mätte tillätas, att derest Personer af förenämde egenstap uti berörde Domsagor finnas, eller ock moro hugade, att begifwa sig dik, samt äkaga sig akt derstädes qwarblifwa, förse dem med förordnande, au nar Ordinaire» Domaren är hindrad , dä hälla Urtima Ting i brottmål, om den anklagade är häcktad, emot ätnjurande af stjuts och traclamente, pä sätt förberörd! är, dock borde OrdinaireDomaren wid hwarje sädan händelse gifwa det, jenne de hinder som för honom uppstått, tillkänna hos HofRatten, som ägde tillse, att missbruk derwid icke fledde. De hos Högste Domstolen samt StatsRädek i detta ämne förde Protokoll bifogas; och Kongl. Maj:t förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest wälbewägen. e ^ k i.. P 6. björkman» Ut - sZ Den Z Zebrukrik.
Tjufvarne få fritt stjäla bort hvad man eger, ty gudbevars, polismästaren håller på att skrifva vers, och den döende får gå utan sakrament ur verlden, ty presten skrifver en afhandling om verldens skapelse, eller predikar på grekiska eller hebraiska för bönderna, och domarn talar nu minst latin om ej något ännu lärdare språk med parterna. Ja det blefve en hygglig verld! Betänka då ej karlarne sjelfva, att de endast skulle förlora på rättigheten att idka studier. Hvad är mannens skönaste utmärkelse? Är det icke hans kraft, hans styrka! Nåväl, vill man göra honom till en blek bokmal, en usling. Det lär, väl då vara meningen, att vi qvinnor i stället skola bli soldater efter männen vilja bli qvinnor. Vi måste väl då sjelfva försvara oss, plöja våra åkrar, tröska och så vidare, sannerligen jag eljest ser, hvem som skall göra det, när karlarne skola studera. De lära väl då ock erna komma och sköta barnen och ta sömmen i hand, som äkta qvinnokarlar anstår!" "Ja", utbrast ett annat fruntimmer, "obegripligt är det visst, att ej männerna förstå, att de skulle bortgifva sin skönaste arfvedel, sin styrka, sin herrliga mannakraft, då de vilja göra sig till qvinnor; och annat än halfqvinnor kunna de ändå aldrig bli; qvinnans mildhet och gratie vinna de ju ändå aldrig. Roligt vore ock att veta, huru de goda herrarne tro, att det, till exempel, skall bära sig för en sån der läsande herre, att sköta ett stort jordbruk med en mängd drängar och underhafvande (förlästa naturligtvis de också)". Den fremmande qvinnan satt förbryllad. Hon tyckte sig väl ha funnit, att det jemkade sig allt bra nog ihop i hennes hemland, och att hon ej märkt alla de der svårigheterna, ehuru dock karlarne der egde rätt att veta just jemt så mycket, som de kunde förskaffa sig af vetande; men öboerne förutsade med sådan säkerhet all den villa, som skulle uppkomma af en sådan rättighet, att hon blef alldeles öfverflyglad och nästan osäker om hon mindes förhållandena rätt.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag får vördsamt anhålla, att ingen proposition till afslag å Betänkandet nu må framställas, ulan antingen lill bifall eller till återremiss, enligt 56 §. RegeringsFormen. Jag vet att, enligt sistlidne Riksdagens praxis kunde ett Utskotts första Betänkande genast afslås; men ända dittills hade dylika Betänkanden, som icke funnits antagliga, så vidt jag erindrar mig, alltid blifvit återremitterade; och vid 1817 års Riksdag fann Ridderskapet och Adeln, efter en utförlig discussion öfver denna principfråga, Grundlagen böra så tillämpas, som jag nu yrkar. Orden i 56 §. lyda sålunda; "Utskottens ”Förslag skola först i Ståndens Plena ' framställas till antagande eller förkastan"de utan förändringar eller tillsatser. Gö”ras dervid i Ståndens Plena sådane an”märkningar, som hindra antagandet, er~ ”hålle Utskottet del af desse anrnäkningar, ’för att derefter förslagen ytterligare gran» Den g Januarii. ”ska och jemka. När ett sålunda heredt ”Förslag till Stånden återkommer, då åge ”de magt, att detsamma oförändradt eller ”med förändringar antaga eller ock allde”les förkasta.” Här är sålunda bestämdt stadgadt, att Betänkandet måste första gången antingen oförändradt antagas, eller icke antagas. Men blir det icke antaget, så måste det återremitteras. Och först då, när det för andra gången ifrån Utskottet inkommer, kan Ståndet förändra eller alldeles förkasta det, om så behagas. Jag får derföre till Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt hemställa, om det går an, att nu cathegoriskt afslå ifrågavarande Betänkande? Och jag gör denna hemställan med så mycket större tillförsigt, som det vid denna Riksdag visat sig en större ömtålighet för Grundlagarnes helgd än någonsin förut. Grefve Posse: Den siste värde Talaren har sjelf uppläst den del af 56 §. RegeringsFormen, som innehåller, att Utskottens Förslag skola i Slåndens Plena först framställas till antagande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser.
De öfriga inkomsterne, såsom härflytande ifrån skogarnes förvaltning och således mycket föränderliga, kunna deremot icke lämpligen blifva föremål för ett dylikt utbyte; och hvad angår frågan derom, huruvida de ändock, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom år 1845 framställda begäran, böra upptagas på Riksstaten, emot det att å samma stat uppföres allt hvad som erfordras, ej mindre för Jägeristatens aflöning, än till öfriga utgifter, som af Skogsplanleringskassan böra bestridas, så, enär den reglering af Skogsoch Jägeristaten, som blifver en följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdagen lemnade bifall till Kongl Maj:ts framställning om allmänningarnes ställande under publik vård, ännu icke hunnit fullbordas, och den väckta frågan om uppförande å stat af Jägeristatens hela aflöning således ännu icke kan till afgörande förekomma, har Kongl. Majit funnit äfven förstnämnde fråga böra till behandling i sammanhang dermed uppskjutas. Uih. till R. Prop. N:o 27.
Vidare har, i afseende på denna HufvudTitel, E. K. M. i Nåder yttrat, att, då för de, i senare tider, i följd af Riksens Ständers beslut, till Residence-hus i åtskilliga Län, inköpte enskilda Egendomar, fastställde Stats-afgifter böra af Kronan utgöras, för så stor del af samma Egendomar, som icke af Boställs-Innehafvarne för deras enskilda räkning begagnas, det alltså nödigt vore, att medel härtill blefve å denna Hufvud-Titel uppförde; Men som någre sådane afgifter för de Slott och Residence-huS, hvilka af ålder tillhört Staten, icke erläggas samt icke eller skäligen kunna ega rum för de, i senare åren, till Residence-hus i någre Läa inköpte Egendomar, enär desamma, genom detta inköp, förvandlats till publika hus, för hvilka alltså böra åtnjutas de friheter och förmåner, sådane i allmänhet åtfölja, alltså finna Riksena Ständer något anslag å Stat för så beskaffade afgifter icke kunna beviljas. Slutligen förekommer hvad, uti den E. KJ Mfts Nådiga Proposition bifogade berättelsen, af Kongl. Stats-Contoiret hemstäldt blifvit, att nemligen någon reglering måtte verkställa» med de personelle arfvoden och ersättningar, hvilka Underdåniga Skrifvelser'. 675 blifvit anvisade, att utgå af denna Hufvud-Titéis besparingar, enär densamma på det hela utfaller med brist. Riksens Ständer hafva i anledning häraf ir.hémtat, ätt desse utgifter äfo följande: ilo; Årfvodén m. m., somj i följd af E. K. Mits Nådiga Bref af den ia junii 1816, utgå till de i Ståckholm och Götheborg förordnadé fcöntrdllöurer af Wexel-Noteringen, tillsammans S606 lR:dr årligen. 2:0.