Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, här hafva vi den första kåtan, o c h framför den sitter minsann en lifslefvande lapp. Han heter Nejrla och är från Frostvikens socken i Jämtland, upplyser han. Och så tillägger han genast: » Vill ni köpa renhorn af mig eller renhudar? » Han för oss fram till sin lilla primitiva expositionslokal och vill nödvändigt inleda några affärer med oss. Men det går ej, utan vi inskränka oss till att klappa den gula lapphunden, som ligger utanför kåtan, en riktigt vacker hund, s o m heter Hally. Och så skulle vi också titta in i den andra kåtan. Jag stack in hufvudet, men tvärstannade. Där satt en liten smutsig lapp på marken med kaffekoppen i hand. Min svägerska skrattade: » Genera dig ej för lappgubben, kära Ulrika! Det är bara en sådan där » uppstoppad människa », som jag en gång hörde en liten flicka här förklara för sin yngre bror. » Ja, minsann, det var blott en af de där allmogefigurerna från paviljongerna i staden, men i kåtans skymning var verkligen likheten illusorisk. Nu gingo vi till renarne. De lågo i en inhägnad strax bredvid, ganska rymlig och med ett stenkummel särskildt anordnadt för att bereda dem det högt värderade nöjet att klättra. De voro små och seniga liksom lapparne o c h ej just vackra, hälst nu i hårfällningen. Familjen hade nyligen blifvit förökad med en liten renkalf, som såg söt ut. Från Lappland komma vi, utan att alls behöfva taga några Lunkenlus-steg, på en minut direkte till — Blekinge, d. v. s. det fattiga Blekinge. Det rika väntar oss längre bort, representeradt af den ståtliga ryggåsstugan. Men nu stå vi vid den s. k. stenstugan, en liten, hälft i jorden inbyggd koja med väggar af grofva kullerstenar och ett litet, litet fönster, som sitter i det låga torftaket. O, hvad här ser fattigt o c h dystert ut! Men stugan får en gladare färg, då vi träda in o c h möta det vänliga o c h soliga anletet af en ung kulla, s o m reser sig upp från trästoln vid spiseln o c h hälsar på o s s.
Då likväl maniemanget i denna affär, för hvilken stats-skulden kom i fråga, skedde så skickligt, att det år svårt, om icke overkställbar^ att nn, på en gång, uphöra med det system, som då tog sin början, och det dessutom hår blifvit uplyst att konjunkturerna för når:de åro fördelaktiga för låns erhållande, sä bör man begagna sig deraf, att staten må göra så få förluster som möjligt. Det år ock ett annat skål, som talar för bifall till det väckta förslaget, att nemi. statslåne-affårerna må blifva reglerade med skyndsamhet och innan den ordinarie statsregleringen kommer i fråga. Sedan man beslutat sig för den summa, som skall lånas, blir man i tillfälle att hopsummera hvad som skall behöfvas för räntor och amorteringar, såväl för de gamla som de nya lånen. Om icke slutet på våra financiella åtgärder skall blifva ett ekonomiskt obestånd och konkurs, så tror jag det vara nödvändigt att sådana mått och steg komma att föregå den ordinarie statsregleringen och att man vid dennas stadfästelse må tillse att debet och credit komma att gå ihop och, framför allt, att statsregleringen icke till något ekonomisk oefterrätteligt tillstånd må komma att bidraga. Af nu uppgifne ani. anser jag att R. o. Ad. bör gifva sitt bifall till den från PresteSt. kommunicerade motionen. Af de yttranden, som hår anförts, vill jag nu blott uptaga ett af Hr Åkerman. Han tycks nemi. förutsätta, att R. o. Ad. skall bevilja antingen det belopp, som af K. M. blifvit yrkadt, eller också ett större. Jag för min del tror, att det finnes ännu ett tredje alternativ, att göra den ifrågv.de summan mindre. Uti hvilketdera fallet som helst, hvad som skall härutinnan ske, bör ske så snart som möjligt. Frih. Bonde, Knut: Oaktadt jag fullkomligt delar den åsigt, som Gr.
Den si ZebruSrii. 1027 Personer wid nu inträffade förhållande, sä mycket mindre nägon werkelig rättighet till deras Löners bibehällande, som de icke eller genom Konunga bref eller Resolutioner blifwit derom försäkrade; men för öfrigt och sedan Höglofl. Ridderstapet och Adeln redan nästs, dag afgjort och stadgat, att den som har en pension icke mä tilldelas, flere säsom ock att de, som hafwa pensioner eller Expectance Löner stola wid erhållande befordringar med Löner mista samma pensioner eller förut innehafwande expectance Löner, emedan ingen fä innehafwa sine Löner; allrsä och dä nu mera känt blifwit, att Hans Exellence Herr Friherre kamel Utom ofwannämnde Guwernörs Lön 2ZZZ R.-d. 16 si. njuter Riks-Räds Pension 066 R:d. g 2 si. sä anser jag för min del det wara genom Höglofl. Ridderstape s och Aoelns förberörde besiuk afgjort, att Hans Exellence likmägtigt min anmärkning bör ätnöjas blott och allena med desi Riks-Räds Pension, samt att följaktligen merberörde ozzr R:d. 16 si. böra frän f. d> Kron-Prinsens Star alldeles utgå och blifwa indragne Stuts-Werket till godo; Äfwen som jag widare och hwad angar f. d. KronPrinsens Cuvaillerer och Betjening jemwäl är af den rankan och yrkar, akt de som redan hafwa andra sysilor med Löner genast böra frän f. d. Kron-PrinfenS Stat mefliUas samt likaledes de öfrige sä snart de erhälla andra ljenster eller Beställningar med Lön; Men stulle emot hwad jag förmodar emot denna min motion något inwändas, sä underkastar jag densamma Höglofl. Ridderskapeks och Adelns decision, med förnyadt Åberopande af Ridderskapets och AdelnS vswanberörde beflut och förordande.
Sonen satt tyst ett ögonblick; han såg ned på sin stöfvelspets. »Jag visste det; du var inte stark nog att säga sanningen.» »Jo, men jag måste säga den i mina egna ord. Intet som har en låg eller dålig eller försliten klang har för mig tillämpning på honom ... När han alltid höll af mig, nar jag hade hans förtroende i allt, kan jag då säga annat än att han var mig trogen?» »I mina ögon skulle du hedrat hans minne bäst om du inte ansett dig behöfva ljuga bort eller förtiga något.» »Det behöfver jag icke heller», sade hon stadigt i det hon såg honom in i ansigtet. »Hans lynne var lifligt och han tog lätt intryck Jag vet att han hade ... Hon famlade efter orden och hon var mycket blek. »Förvillelser», ifyllde sonen. »Jag tror det är så den öfverseende moralen brukar kalla det.» »Det är ännu ett ord som icke passar. Han hade förbindelser – kärlek, vänskap och hvad allt det heter. Hans känslolif hade så många afskuggningar; det var som den tropiska vegetationen, som har så vackra blommor och så skarpa taggar. Den är icke gjord att mejas af som våra ängar häruppe. Jag hade lärt mig att älska honom sådan han var.» Sonen hade böjt sig framåt och der låg som en stråle af glädje öfver hans ansigte: »Kände du det aldrig som om du hade något att förlåta honom?» »Förlåta? Nej ... Jag har stått honom så nära som en menniska kan komma den andra, jag har fått dela hans glädje och jag har fått dela hans sorger. Jag har känt det som en stor tacksamhet eller en stor rikedom, hvilket du vill. Jag har aldrig haft något att förlåta.» Han såg på henne. De djuptliggande, grå ögonen hade en fuktig glans och hans röst fick sitt mjuka, vackra tonfall, då han svarade: »Jag får akta mig att jag inte kommer att bli stolt öfver dig. Du förefaller så hel och så harmonisk; det är som om ingenting smått och futtigt kunde klibba fast vid dig.» Han satt ett ögonblick liksom försjunken i begrundande; så tillade han sakta: »Jag skall skrifva upp dina två sista repliker.
Så framt det af Herr Friherre Wirsén gjorda förslaget antages, har detta ord förlorat sin egentliga betydelse, och skulle endast innefatta en nödvändighet för alla partiel-obligationerne, att vara ställde på lika summor, sorn synes mig vara ett mindre Dtn 2 Juia. 25 nödigt stadgande och dessutom åtföljas af flera verkeligen betydliga olägenheter. I 3. §:s 1. och 2. momenter torde böra utsättas: 1) att omsättningar på kortare tid än 6 månader böra få äga rum , om låntagaren sådant begär, och att de må åtföljas af i förhållande mindre afbetalning än 10 procent 2) Undcrställes, om icke i stället för stadgandet, att under de sista 9 månaderne ingen omsättning må ske, kunde anses tillräckligt hvad som Herr Friherre Cederström föreslagit oell som ansågs vara tillräckligt, så väl då sättet af Götheborgs Disconts upphörande 1815 bestämdes, sorn äfven, då detsamma skedde för RiksDisconten? 3) Saknar jag ailt af seende på de bypotheker af Canal-Bolagets egna actier, som enligt reglementet för Götha Canal Discont voro berättigade till 12 månaders belåning. voro i reglementet sär*. skilt förklarade berättigade härtill. En betydlig mängd är i följe häraf hypoticerad i Dis* contContoiren. Flera ägare torde, sedan lånen togos, hafva cederat bonis, och hypotheken vara den enda tillgången; Om en del icke cederat, utan kunna fullkomligen liquidera sin skuld, om de få tid på sig, men icke derföre till omsättningarne kunna anskaffa säkra cautionister, eller annan säkerhet, än de en gång gifvit, kan annullerandet af de nämnde actiernes värde tvinga dem att cedera och derigenom öka RiksgäldsContoirets förluster. Om Canal.
A f sårad fåfänga är kvinnan i stånd till Alltför svaga för att sedan neka sig något, mången oädel handling, till och med om hon ändra de ingenting i sitt vanliga lefnadssätt i grunden ej är dålig. A f sårad fåfänga beoch förskaffa sig de nödiga hjälpkällorna därgår mannen den största låghet, för hvilken till, antingen genom ett mer eller mindre gehan i lugn sinnesstämning måste blygas. Få- Enhvar utaf oss lefver regelrätt, så länge gynnsam vind gör färden lätt. Dock endast den är värd värt lof till slut, som utan vank höll stormens anlopp ut. fängan är den Achxlleshäl, i hvilken till och med den mest framstående man kan såras; genom fåfängan låter han sig till och med ledas af råa element, hvilka han eljes både andligt och etiskt är vida öfverlägsen. Genom fåfängan och det rökverk, som offras för densamma, förlora många annars kloka människor sin klara blick, se ting, som icke förefinnnas, och förbise sådana, som borde ligga dem nära. Ser man sig om i lifvet, grumlas ofta glädjen öfver de goda handlingar, man bevittnar, då man för tydligt genomskådar, att icke det goda hjärtat, utan fåfängan föranledt dem. Hunger, kärlek och fåfänga — dessa tre faktorer är det alltså, som från vaggan till grafven ha det största inflytande på människan; men som motvikt mot dem finnas också tre andra ting, som hvar för sig aldrig verka så välsignelsebringande som i ädel förening — arbete, förstånd, och hjärtats takt. För hungern — arbetet, som har existensmedel och glädje till följd; för kärleken — förståndet, att kärleken må blifva ädel, ren och upphöjd; för fåfängan — hjärtats takt, att fåfängan ej må antaga skadliga dimensioner, utan blott förbli den portion af själfkänsla, enhvar behöfver för att ej sjunka ned i dyn. Max von Weissenihurn. hafva lyckligtvis kommit så långt, att iBMZ rötmånaden icke mera väcker någon förskräckelse, utan passerar ganska tyst och stilla.
Förordningen den 10 April 1810, — hvarigenom, med upphäfvande af det i 19 Cap. 4 § Byggninga-Balken stadgade förbud för afgärda hy att söka skifte i skog och utmark, blifvit stadgadt, att egare utaf afgärda hemman skulle hafva lika rätt med bolby att söka sådant skifte med såväl bolbyn, som andre hemman, med hvilka afgärda hemmanet innehade gemensam mark, dervid detta hemman skulle, efter sitt öre eller hemmantal, erhålla hälften mindre än bolby, och att afgärda hemmanet derefter egde att å sine sålunda tillskiftade egor njuta bolbvs rätt, — efter motionärens förmenande innefattade ett våldsamt ingrep i eganderälten och tillintetgjorde det skydd; lagen borde en rättmätig innehafvare meddela, enär det kunde hända, att oaktadt å bolbyn funnes lagligen fastställd charta, och detta hemman hade godkända rågångar, samt egaren jemväl erhållit Domarens bevis, att egendomen vore ograverad, en angränsande hemmansegare likväl på den grund att hans egendom vore från den andra byen afgärdad, och ulan hinder derutaf, att sådant under seders förlopp råkat i glömska och ej fanns hvarken å chartan eller i andra handlingar anmärkt, kunde väcka lagliga anspråk å lott och del i bolbyns skog och mark, samt utan ersättning taga en tredjedel af sistnämnde hemmans afrösningsjord, hvilket skulle bragt mången på obestånd; tillförekommande af hvilka olägenheter motionären föreslagit: ”det Rikets Ständer ”måtte söka få en så beskaffad lag, som ofvannämnde författning, upp*'häfven och kraftlös förklarad, eller åtminstone mera rättsenligt ordf'nad.
Anslagen till reseoch traktamentspenningar samt ersättning åt vittnen och parter. a) I det förra af dessa anslag, hvilket för närvarande är upptaget till 7,500 R:dr, har Kongl. Maj:t äskat förhöjning till 12,000 R:dr; och då sistnämnda belopp ungefärligen motsvarar hvad under de sednare åren för ändamålet åtgått, tillstyrker Utskottet, att förslagsanslaget till reseoch traktamentspenningar må till 12,000 R:dr förhöjas. 14 Stats-( iskottets Utlåtande N:o 39. b) Beträffande åter anslaget till ersättning åt vittnen och parter, hvilket för närvarande jemväl är förslagsvis upptaget till 7,500 R:dr, men under de sednare åren utgått med omkring 13,000 Kalr, har Kongl Maj:t, under åberopande af Sin den '21 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna, af samtlige RiksStåndeu till Stats-Utskottet remitterade Proposition, angående ersättning i vissa fall åt domare och målsegare för deras resor till ransakningar vid häkten, belägna utom häradet, föreslagit Rikets Ständer att ifrågavarande anslag, hvilket, i händelse af bifall till berörde nådiga Proposition, skulle komma att starkare än hittills anlitas, måtte, under titel: Ersättning till domare, vittnen och parter, förslagsvis upptagas till 16,022 R:dr 50 öre. Utskottet, som ansett sig för pröfningen af omförmälda nådiga Proposition böra sammanträda med Lag-Utskottet, vill framdeles, sedan sådant sammanträde egt rum, meddela utlåtande, rörande det i samma Proposition framställda förslag, hvaremellertid Utskottet å närlagde tabell låtit uppföra ett förslagsanslag till ersättning åt vittnen och parter till enahanda belopp som tillförene eller 7,500 R:dr; kommande Utskottet att sedermera, vid upprättande af Riksstaten, derå upptaga det belopp, som, med anledning af Kongl. Maj:ts ofvanberörda nådiga Proposition, Rikets Ständer finna för godt bestämma. 20:o.
»Ni har ju åtminstone förstått att jag med min framtid också menade er?» »Hur?» sade hon skarpt. »Hvarför vill ni med all makt framkalla missförstånd? Ni synes vara ond, och jag kan icke fatta anledningen.» »Inte?» utbrast hon, och ögonen blixtrade genom tårar. »Ni har icke en skymt af aktning för oss qvinnor – ingen! Det skymtar mellan hvarje rad i hvad ni skrifvit. Vi kunna saklöst glömmas – öfvergifvas. Kärleken är det enda som med rätta binder en man och en qvinna vid hvarandra, kärleken är flyktig, ingen kan befalla sitt hjerta, tycket vexlar, och ett äktenskap sedan tycket svalnat är ett brott.» »Men ni harmas öfver edra egna åsigter.» »Mina! För det jag anser den redliga viljan vara hufvudsaken och vigseln blott en yttre form? För er fins det icke något innehåll i denna form, ni tror icke ens på viljan, stundens ingifvelse tror ni på, ingenting annat.» »Men Hildur», invände han med ett sista försök att lugna henne, »bästa beviset på att jag tror på äktenskapets innehåll är ju att jag ber er blifva min hustru.» »Hustru?» upprepade hon; sjelfva hennes fruktan att vackla dref hennes vrede till kokpunkten. »Sedan ni sagt att allt hvad äktenskap heter är humbug – en ohållbar orimlighet? Tackar! Ni är icke ens sann i edra så kallade åsigter, icke ens emot dem är ni trogen, hvad kunde då jag vänta? Den som icke sjelf tror på de läror han förkunnar, är en stackare.» »Ni är ju utom er, sök att vara lugn ett enda ögonblick.» »Nej, jag kan icke. Alla de låga, orena tankar, som ni trott er kunna inlägga i er hjeltinnas själ, röja tydligare än ord edra verkliga åsigter om oss qvinnor. Tror ni att vi skulle vara sådana? O, det är en skam, det är en skam!» Kastande sig framstupa mot bordet och döljande ansigtet, brast hon i gråt. Kandidaten såg brydd ut. Han kände sig sårad, och dock gjorde det honom ondt om henne.
Preste-slåndet den 31 — —- Borgare-ståndet den 31 Bonde-ståndet den 4 iVov. — /likets Ständers underdåniga Skrif velse, angående den skatteköpta torplägenheter åliggande dagsverksskyldighet till kungsgårdar och boställen. (Stats-Utsk.s Uthde N:o 140.) S. A. K. Enär vid Hjelmshult kungsgård i Malmöhus län funnes åtskilliga med arbelsskyidighet betungade skatteköpta torplägenheter, hvilkas innehafvare icke fått tillgodonjuta den öfrige dagsverks-skvldige vid samma egendom genom E. K. M:ls och Rikets Ständers beslut medgifna förmån att med en viss afgift i spanmål afbörda sig detta besvär; och då berörda skatteköpta torplägenheter sannolikt vore likartade med de s. k. gatehusen under Löfvestads kungsgård, hvilka kommit i åtnjutande af nyssnämnda förmån, samt det tillika vore att förmoda, att sä beskaffade lägenheter funnes äfven under andra boställen, har hos Rikets Ständer blifvit framstäldl del förslag, att alla med dagsverks-skyldighct belastade skatteköpta torplägenheter under så val Hjelmshult som andra till boställen anslagna kungsgårdar mätte ställas i enahanda förhållande med de s. k. hofveri-hpmmanen, och således få genom en viss spanmåls-afgifts erläggande afbörda sig detta åliggande, så framt de icke kunde derifrån belt och hållet befrias. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Sedermera justerades följande voter:s-propos. i hufvudfrågan: »Den som afslår Borgare-St:s inbjudning ang:de nedsättande af ett särskildt Utsk. för läroverksfrågans behandling, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. den ifrågav.de inbjudningen.» Voteringen försiggick och efter dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 61. Nej — 45. Föredrogos och begärdes på bordet följande från de öfriga Riks-St:n ankomna prot.-utdr., nemi. N:o 66, från Högv. Preste-St:t, med kommunikation af en utaf Doktor Lindgren väckt motion N:o 65, om understöd af allmänna medel åt Artisten N. Mandelgren; 304 Don 3 December e. m. N:ris 56 och 57, från Vällofl. Borgare-St:t, med kommunikation dels af en utaf Hr Witt väckt motion N:o 54, om åtgärder för en förbättrad skogslagstiftning, och dels afen utaf Hr vice Talmannen Murén väckt motion N:o 55, i fråga om medgifvande af en i möjligaste måtto oinskränkt näringsfrihet ; samt N:o 48, från Hederv. Bonde-St:t, med kommunikation af en utaf Jonas Andersson från Ostergötlands län väckt motion ang. skjutsnings-skyldigheten. Slutligen anmäldes och bordlädes följande från Utskm inkomna Utlåt:n och Mern., nemligen från Banko-Utskottet: N:o 3, i fråga om afskrifning af låne-kontorets i Göteborg återstående fordringar hos afvikne förre Ombudsmannen W. M. Stenberg; N:o 4, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid låne-kontoret i Göteborg upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån; N:o 5, i fråga om afskrifning af tvenne vid låne-kontoret i Malmö upptagna diskontlån; N:o 6, i anledning af förre vaktmästaren J. Johanssons ansökning om understöd från Bankens pensions-stat; Lag-Utskottet:
Län, utsträckt på Rikets vestra kust, innehåller från Götheborgs till Christianstads Lånegräns 18 mil i längden, med en bredd af 3,4 å 5 milHuivudorten Halmstad , der ProvincialLäkaren har sin station , är såsom vetterligt, belägen i Länets södra del. Länets norra del, på ett varierande afstånd från Halmstad af 14, 13, 12, 'i till 8 mil, hvars starka befolkning väl också enligt naturens ordning icke mindre än andra orter i Riket måste erfara sjukdomars allmänna verkan, kanner deremot läkaren, blott till namnet, men så mycket mera saknaden af honom, i förening med omöjligheten att på dagsresors afstånd kunna anlita Dm r 5 Feiniar ii, snlita hans biträdeDetta förhållande är o* bestridligt, likasom de härifrån sig härledande olägenheter och bekymmer för Norra Hallands hela folkstock vid minsta eftersinnande ligga för öppen dag. Halland är indeladt i 3:ne Jurisdictioner, den södra, medlersta och norra. Den förstnämnde omsluter hufvudorten och bjär således en lätt tillgång för Läkarevård, Den medlersta, inom hvars teritoir Warbergs stad och fästning är belägen, saknar icke eller denna förman, dels emedan der alltid finnes en Slottsoch StadsLäkare, dels emedan i svårare fall ProvincialLäkaren utan särdeles tidsutdrägt kan tillkallas, oberäknadt att denna del af Länet i anseende till härinom varande städer, Falkenberg och Warberg samt ett större antal possessionaten, erbjuder tillfälle för enskild iäkarepraktik Ett vida skiljagtigt förhållande inträffar med Hallands norra Jurisdiclicn; ehuru densamma innefattar en ganska betydlig folkmängd, som längesedan kunnat göra ett rättvist anspråk, på enahanda helsovård med andre delar af riket har likväl ortens väntan, att -i detta vigtiga hänseende mötas af Regeringens icke opäkalltde uppmärksamhet hittills förblifvifc fruktlös.
Skulle emedlertid detta icke antagas, så, enär enligt § 4 åtal icke få anställas med mindre än ait Just,Kansleren sådant finner nödigt, kommer åtminstone icke jag att tillämpa stadgandet annorledes än jag nu upgifvit. Den vigtigaste anmärkmn angår § 5, emot hvilken blifvit ledan så mycket, sagdt, att jag icke vill tillägga mycket. Jag anser denne § öfveiflödig då §§ 3 och 4 finnas. Att straffa dem, som hålla föredrag i närvaro af några Evangeliska lärans bekännare förefaller mig besynnerligt. Hade ett sådant stadgande redan varit gällande, så skulle jag hafva gjort mig skvidig till ansvar efter densamma, åtminstone skulle hvarje Länsman och hvarje ung Auskultant, som håller Ting, så tillämpa g. Som många ledamöter torde erinra sig. höl los för några år sedan andliga föredrag, sådana som kunna kallas ändliga, af en prestman, tillhörande Reformerta bekännelsen. Vid dessa föredrag var jag närvtde och jag såg äfven en annan tjensteman, som säkerligen icke var fallen för några ii rläror nemi. aflidne Presidenten von Hartmansdorff. Afven K. M:s' öfverllofPredikant bevistade denna sammankomst, men ingalunda anade vi, att vi genom vår närvaro derstädes skulle göra oss skyldiga till något, som få år derefter hlef belagdt med böter'från 50 Rdr till 200 Rdr. Denna g såsom öfveiflödig bör utgå. Skulle detta icke kunna ske utan förslaget i sin helhet antagas, så anser jag att, för att göra § mindre skadlig, man i 2 mom. 10 § intager det stadgande, att åtal icke får anställas, såvida Just.Kansleren sådant befallt. Denna ändring synes mig oundgänglig, hvarföre jag ock påyrkar densamma. Sedan jag nu framhållit de väsendlligaste anmärkn:r emot förslaget, vill jag till” besvarande i största korthet uplaga några af de anmärknrr som blifvit af andra talaie på f. m. gjorda.