Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den närmare fördelningen af ärendena, Departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en särskilt utfärdad, offentligen kungjord stadga. Bland de Tre Stals-Råden utan Departement böra minst Två hafva förvaltat Civil Beställning. Anm. Om den af Kongl. Majit i Nådig Proposition af den 6 Oktober innevarande år (N:o 126) föreslagna ändring af 5 oell 6 §§ Regerings-Formen i afseende å Ståts-Rådets sammansättning, hvaröfver Konstitutions-Otskottet uti Mein. N:o 52 till Rikets Ständer algifvit utlåtande, skulle vid nästa Riksdag af Rikets Ständer varda antagen, kommer ofvanstående förslag alt förfalla. Stockholm den 17 November 1857. STOCKHOLM, trjekt hos Isaac Marcus, 1857. Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Nov. 1857, kl. 2 e. m. Memorial lill Rikets Ständer, med voterings-propositioner rörande det af Konstitutions-UIskottet uti Memorialet N:o 35 föreslagna tillägg vid i § 9 mom. Tryckfrihets-Förordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift. Sedan Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden såsom hviiande till vidare grundlagsenlig behandling antagit det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 55 framställda förslag till tillägg vid 1 § 9 mom. Tryckfrihets-Förordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift, och Borgare-Ståndet såsom sin gemensamma tanke till Konstitutions-Utskottet hänvisat den uti Utskottets Memorial N:o 49 anförda lydelse af det af Utskottet föreslagna tillägget, samt Utskottet, uti sistberörda Memorial, till Riks-Ståndens behandlande anmält den oförenliga skiljaktigheten i deras beslut och tillika till Borgare-Ståndet hemställt att det ville sig efter de öfriga Irenne Stånden foga, så hafva samtlige Riks-Stånden, enligt
Det kan så mycket mindre falla mig in alt uplaga alla de anmärkmr, som mot bifall till denna punkt 400 Den 14 A pr il. i öfrigt under diskussionen blifvit gjorda, sorn denna egenteligen icke har omfattat den fråga, som utgör öfverläggningsämne för R. o. Ad., utan fastmer rört Hypotheks-föreningarnas mer eller mindre gagn. Jag anser mig likväl böra uptaga det kardinal-skäl, som blifvit användt mot bifall till betänk., det nemi. att om kreditiv-rätt beviljades Hypotheks-föreningarne, så skulle delta sannolikt komma att så användas att den ena dagen uttogs sedlar, för hvilka den andra dagen silfvertackorna utvexlades, att sedan föras om bord på en ångbåt och transporteras till utlandet. Jag hemställer till den värde talaren, som yttrat denna tanke, om i hufvudsaken det icke kan anses vara detsamma, om det silfver, som måste uttagas för att föras utomlands, utbytes med sedlar, hämtade på ett kreditiv, eller på sedlar, uplånade i landsorten, och jag hemställer vidare, om icke ett fall skulle bunna inträffa, som vore vida sämre, det nemi. om elt tillfälligt behof skulle föranleda till den åtgärd, att Hypotheks-föreningarne vore nödsakade att uptaga nya lån utomlands för att dermed betala sina räntor. I öfrigt vill jag begagna precist samma skäl för att hos Ståndet tillstyrka bifall till betänk., med undantag likväl af lista mom. som Hr von Hartmansdorff användt, för afstyrkandet, nemi. ali det icke torde vara skäl att återremittera betänk., på det man må undvika nya och långa diskussioner. Samma skäl anväuder jag till fördel för bifall, ty bifalles betänk, så undvikes jemväl ofvanantydde olägenhet. Frih. Raab har sökt att för R. o. Ad. redogöra för beloppet af de utomlands gjorda uplåningar, och anfört ett af Hr Schwan hållet föredrag, hvaraf visar sig, alt uplåningen icke gör 21 utan 19 mill. Mark Hamb. b:co.
Herr llisrlllelm 0)'IIcn5c:däIä) Larl, uppläste till Pros tocollct följande: Wid en fräga hwars afgörande stall bestämma SwcLiges framtid, befaller Fosterlandskänflan sitt fria och öppna uttryckande; pä detta rum gertzon wältalighetenSrätt om hon ej ersätter dest saknad Urgamla fördomar, rättigheter r ärhundraden njutne och besästade hafwa under detta Riksmöte blifwit uppoffrade; de siora magter, som maga Europas oden kunna es 26 Ven 2 April. ej annu döma, öm Fäderneslandets wäl, eller ognablickets twäng warit driffjädrarnc. Desin magter afbida en utgång, som stall stapa begäret och wisi^eten att undcrkufwa ett förswarslöst land, eller nödwändighcten och interesict att at ett fritt Folk med högaktningens hälsning bjuda wanstap och förbund. Af Nationens Representanter beror denna utgång. Fäderneslandet har lidit störa och smältande förluster, men ännu äger det i sitt sköte armar och järn — ännu kunna besia krafter, rätt anwända, mot främmande mäld skydda Sweriges gränsor. Huru uppfylla detta stora ändamål? Huru sätta en lika kraftfull som högtidlig stämpel pä Swensta Folkets wilja att förswara sitt sjelfbcständ, dä Rikets penninge-tillgängar icke medgi wa ökandet af desi regulier» krigsmagt och dennes instränkra antal icke mcdgifwcr landets skyddande? Endast genom ett National-förswars beslutande, endast genom ett pä grunderne af den för alla gemensamma skyldigheten emot ett gemensamt Fosterland upprättad National-Förswar, färdigt dä faran päkallar lika warmt för känslan af den heliga pligt att förswara fin Fädernejord, som säkert att under styggd af en b" swurcn grundlag, aldrig till andra ändamäl nppfodras. I detta upplysta
”Som du vill!” sade han kallt, ”jag skall då föra dig till ett ställe, der du kan hvila ostörd.” Med dessa ord återtog han hennes arm och vände sina steg inåt skogen. Snart kommo de till en liten äng, bakom hvilken låg en åker och invid denna ett litet torp, öfver hvars låga tak några stora, uråldriga lönnar höjde sina lummiga kronor. Det hela såg så fridfullt ut, upplyst af den nedgående solens sista strålar. Elisabeth längtade dit bort, att söka hvila för sitt trötta hufvud. Då de kommo på den lilla gården, satt der en ung flicka, mjölkande en ko, men då hon såg våra båda vandrare, steg hon opp och helsade med en höflig nigning. På Ferdinands fråga svarade hon, att hon var dotter på torpet, att hennes föräldrar rest till den två mil derifrån belägna sockenkyrkan, för att i morgon bivista gudstjensten och tillika helsa på en nära slägting i den nejden; men att deras enkla stuga stod till tjenst och att ”frun” icke skulle bli störd der, ty sjelf skulle hon (flickan) gå till byn för att tillbringa natten vid lustelden. Ferdinand och Elisabeth följde således sin vägviserska. Den unga bondflickan var redan klädd i sina helgdagskläder; en kort rödoch grönrandig halfylle kjortel med en halftqvarters tvärskarf i fållen, hvita bomullsstrumpor, svarta grofva, illa gjorda läderskor, ett scharlakansrödt kamlots lifstycke, ett svart förkläde af samma tyg och en upp till halsen gående, med långa ärmar försedd, snöhvit, såkallad öfverdel, utgjorde hennes baldrägt. Med hjertlig välmening, strålande i de ljusblå ögonen och ett vänligt leende utbredt öfver det frodiga ansigtet, införde hon Elisabeth i den lilla löfprydda stugan. Dess väggar, golf och tak voro svarta af rök, men bänkar, bord, stolar och sängar hvita och skurade. På en liten hylla stodo trädkärl och några fat af lera ordentligt uppstädade, friskt doftande granris var strödt på golfvet, och i den toma spiseln och kring väggarne voro stora löfqvistar stuckna. Allt hade ett högtidsklädt utseende, som innerligen behagade Elisabeth.
Direktionen eller ordres ställd förbindelse, betalbar efter 6 månaders uppsägning, samt Banko-Utskollels Ullålande, M 65. 21 åtföljd af hypothek, bestående af myntadt kontrolleradt guld eller silfver eller publika papper, beräknade till det värde, hvartill de i Rikets Ständers Bank belånas, eller inteckningar inom %:delar af 1846 års taxeringsvärde i fastighet å landet eller hälften af brandförsäkringsvärdet i stad; e) Säkerheten pröfvas och godkännes af Direktionen inför aktie-egare och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet; skolande förbindelserne, med åtföljande hypothek, i ränteriet i den läneresidensstad, der Direktionen har sitt säte, förvaras uti brandfri kassakista, hvartill Direktionens ledamöter samt Landt-räntmästaren hafva hvar sin nyckel; f) Från Rikets Ständers Bank undfår Filialbankens aktieegare, genom dess Direktion och emot Direktionens till Riksbanken ställda förbindelser, den del af teckningssumman, hvarföre säkerhet blifvit af delegare ställd, sålunda att tvåtredjedelar deraf utgå såsom lån uti riksmynt, samt en tredjedel å kreditiv genom assignations-blanketter, ställde på Riksbanken att der inlösas, och att af Filialbanken efter behof begagnas, dock ej sammanräknadt till högre belopp än 500,000 R:dr banko; g) Uti den förbindelse, som afgifves, pantförskrifver Direktionen till Rikets Ständers Banks säkerhet de förskrifningar med hypotheker, hvilka Filialbankens aktie-egare till Direktionen aflemnat, för så väl det från Rikets Ständers Bank bekomna lån, som äfven för beloppet af de genom Riksbanken utlemnade blanketter till assignering å Riksbanken, och uti denna förbindelse utfäster sig
Den häri framträdande åsigt af ämnet, att anmärkningar öfver medlens förvaltning först dä vore behöriga, när redovisningsskyldighet vore för hand och antingen tid dertill försummad eller redovisningen felaktig, har efter nogasle öfvervägande synts mig äga sin goda grund, i brist hvaraf jag ej ens kan göra mig ett bestämdt begrepp om uppbörd och kontroll af allmänna medel. Enligt allmänna uppbördsförfattningar måste alla uppburna medel, som icke finnas qvarliggande i Kronans kassa, kunna hvarje ögonblick redovisas. Hvad som ej styrkes vara för sina -rätta ändamål utgifvet, måste alltid finnas i kassan qvarliggande. Redovisningstiden efter allmänna uppbördsförfattningar är således alltid för hand; och derföre äger kassabrist (balance) rum, 145 rum, Så snart, vid inventering befinnes, att en deri saknad tillgång icke är för sitt behof använd. Vore denna regel tillämplig på de bär i fråga varande medel; så hade deli tilltalade Landshöfdingen ej bordt från balauce frikännas, då medlen icke, hvad stund som helst, voro af honom antingen lefvererade eller fullt redovisade. Ty hade de alltid bordt vara ettdera; så var, i brist deraf, ba lauce för hand, ehvad det kunde eller icke kunde visas, att medlen blifvit af Landshöfdingen tillgripna och lill hans nytta använda. Men det kan i detta afseende icke hafva förhållit sig alldeles lika med de i fråga varande, som med uppbördsmedel i allmänhet. De voro beviljade för ett behof, för hvilket de svårligen kunde på det sätt användas, att ingen ting utlemnades annorlunda än mot full redovisning i samma stund, utlemnandet skett*); och ehuru vid sjelfva beviljandet ingen ting särskildt om tid eller sätt for redovisning var föreskrifvet; kunde dock af sakens natur anses följa, att vid medlens förvaltning och redovisning borde så forfaras, som för ändamålet bäst och lämpligast kunde vara. I öfvertygelse härom yttrar den tilltalade sig hafva både i egenskap af Landsliöfdinge och af Ordförande i länets Uudsättningskommitlé, med uppdrag af öfriga ledamöterna att upphandla spannemål, funnit denna handel böra ske i aflägsna orter och penningar dertill böra kunna efter behof och omständigheter användas; och då Kongl.
Dock anser Utskottet svårigheten härvid, då skeppsmätaren måste förutsättas vara en i sjömansyrket kunnig person, ej vara serdeles stor och lemnande en långt mindre grad af osäkerhet än, om det fält, som är lemnadt till hans omdöme skulle fordra en djupare vetenskaplig insigt, än praktisk sjömansvana. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 28. Härtill kommer vidare, att forfattningen föreskrifver, att på 3:ne ställen, nämligen Stockholm, Götheborg och Carlskrona, mätningen skall kontrolleras af konstruklions-officer; och da de två förstnämnde platserne äro hufvudstationer för landets sjöfart, dit de flesta fartyg åtminstone någon gång ankomma, tyckes man genom författningen äfven härvid hafva sökt åstadkomma behöfliga garantier mot felaktiga mätningar, ehuru önskligt vöre, att sådant kontroll på flere ställen, t. ex. Gefle, kunde erhållas, hvaremot likväl det hinder förekommer, att ingen del af Kongl, konstruktions-korpsen finnes förlagd på andra platser, än på de förstnämnde 3:ne. Slutligen vill Utskottet på förhand besvara en anmärkning som kan göras, nämligen, att hvar och en sorn bygger fartyg, hör efter projektritningen uppgifva dess blifvande lästetal, till ledning för skeppsmätarne. Häremot kan dock invändas, att många fartyg, och kanske de flesta, hvilkas mätning ofta är minst tillförlitlig, nämligen' de mindre kustfartygen, byggas utan ritningar, att ritningarnes kopierande och insändande skulle medföra ej ringa kostnader, samt att säkerligen skeppsegaren i de flesta fall är nöjdare att få betala afgifter efter hvad fartyget mätes till, än efter den drägtighet, man för detsamma föreslagit. Af alla ofvannämnda skäl får Utskottet vördsamt hemställa att motionärens ifrågavarande förslag ej må till någon åtgärd föranleda.
Jag skulle önska allmänt bifall till föremålet för Herr Montgommeries Motion, men skulle denna Motion icke i hela dess vidd af samtlige RiksStånden antagas, vågar jag dock till Eders Excellences samt Högloft. Piidderskapets och Adelns bepröfvande vördsammast underställa, om icke, enär Kongl. Majit icke utan Ständers begifvande kan efterskänka Kronans rätt, Rikets Ständer skulle finna skäl, att, genom underdånig Skrifvelse, till Kongl. Majit öfverlemna rättigheten, att för hvarje särskild händelse, uppå derom gjord underdånig ansökning, pröfva och efter omständighet bernes föranledande i Nåder besluta om eftergift af Kronans Bytesfordran hos enskild man, antingen till hela heloppet eller endast i afseende på efterräkningen. Slutligen anhåller jag att detta mitt anförande måtte få åtfölja Herr Montgommeries till vederbörande Utskott, samt med de öfrige Respective MedStånden communiceras. Hans Excellence, Herr Grefve De la Gardie: Jacob: Jag instämmer så mycket häldre i den siste värde Talarens klagan öfver utkräfvandet af Kongl. Majits och Kronans bytes-fordringar, som äfven jag för ig år sedan på detta rum, utan att likväl deri inblanda någon enskild klagan, var den förste, som väckte Motion i ämnet. Jag 452 Den a5 November. medgifver dock, att betydlig förändring i de Bytesbrist-skyldiges förhållande inträffat, sedan Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt stadgat viss praescriptionstid för byles-fordringarnes utsökande. De se nu åtminstone möjligheten af ett slut i desse efterräkningar. Det har likväl inträffat och kan ännu inträffa, att personer, hvilka icke fått något arf efter sine Förfäder, få betala efterräkningar, som öfvei’stiga mångdubbelt den egenteliga Bytesbristen, hvarföre Förfädren häftade. Detta hade undvikits, om Kronan genast gjort sin rätt gällande. Nu äro handlingar, hvarmed enskifte möjligen kunnat försvara sig, förkomne, eller som är det samma, gått i köpet med försålde hemman.
ADOLF. Inte jag heller! Men jag måste erkänna, att också jag har lite svårt att förstå henne. Det är som om mekanismen i våra hjärnor icke kunde kugga i hvarann, som om det gick något sönder i mitt hufvud när jag skall söka fatta henne! GUSTAF. Du kanske är idiot, du också? ADOLF. Nej, det tror jag inte! Och jag tycker nästan alltid, att hon har orätt. Vill du läsa det här brefvet, till exempel, som jag fick i dag. (Tar upp ett bref ur plånboken.) GUSTAF (läser flyktigt). Hm! Den där stilen förefaller mig så bekant! ADOLF. Manlig, nästan? GUSTAF. Ja, jag har åtminstone sett en man, som haft en liknande! Hon titulerar dig »bror». Spela ni komedi ännu för er själfva! Fikonlöfven sitta kvar, fastän vissna! Kallar du inte henne du? FORDRINGSEGARE. 37 ADOLF. Nej, jag tycker respekten går bort då! GUSTAF. Jaså, det är för att inge dig respekt, hon kallar sig syster? ADOLF. Jag vill respektera henne högre än mig själf, vill att hon skall vara mitt bättre jag! GUSTAF. Nej, men var ditt bättre jag själf; det kanske är obekvämare det än att låta någon annan vara det! Vill du stå under din hustru då? ADOLF. Ja, det vill jag! Jag njuter af att alltid vara lite sämre än hon! Så till exempel har jag lärt henne simma, och nu tycker jag det är roligt att hon skryter med att hon är skickligare och djärfvare. Först låtsades jag vara underlägsen och feg för att ge henne mod, men hur det gick, så, en vacker dag var jag den underlägsne och den fegare. Det föreföll mig som om hon tagit mitt mod ifrån mig på allvar! GUSTAF. Har du lärt henne något annat också? ADOLF. Ja men det är oss emellan jag har lärt henne stafva, för det kunde hon inte. Men nu ska du få höra. När hon så tog an husets korrespondens, så upphörde jag att skrifva; och FORDRINGSEGARE. 38 kan du tänka dig nu har jag af brist på öfning under årens lopp glömt bort grammatikan här och där.
Hr Ca r 1 h e i m-Gy 11 e n s k j ö 1 d, Henrik Adolf Oscar: Utskit säger i sitt Betänk, och dess Ordfide har här uprepat, att det icke i ringaste måu ingått i Utskits tanke att underlätta äktenskapsskillnader. Jag kan likväl icke hnna annat än att så är förhållandet, och tycker att sjelfva den utredning af nuvido förhållanden, som Grin gjort, visar, att om också med afside på tid någon större skillnad icke eger rum, så finnes dock en sådan med hänsigt till de många omgångar, som nu erfordras i jemförelse med hvad som efter Utskits förslag skulle blifva händelsen. Då jag icke kan tro att meningen är att sålunda underlätta äktenskapsskillnad och då jag i detta fall stödjer mig på Gr. Sparres åsigt, Pbu 4 AttguBtl. B 9 så torde endast en erinran om hvad nu gällande lag innehåller i jemförelse med Utsk:ts förslag vara tillräcklig. Enl. nu gällande lag är det allra minst 2:ne gånger som makarne instämmas till rätta och erlägga böter, och då ting på flera ställen å landet endast hållas en gång om året, måste i sådant fall 2 år åtgå. Derjemte skola de varnas inför Kyrkoherde och Domkapitel och slutligen dömas till skillnad till säng och säte. Enl. Utsk:ts förslag skulle nu bötfällandfet och inställelsen inför domkapitlet försvinna» Skilnad till säng och säte dömer domstolen vid 3;dje tinget; detta stadgande har Utsk:t bibehållit och bestämt ett minimum af tid, under hvilken den skall ega rum. Således har Utsk:t borttagit instämning för 2:ne ting och varning inför domkapitlet. Grin yttrade att instämning till domstol bidroge att öka miss-sämjan mellan makarne. Detta tror jag också och derföre är jag mycket för hvad Utsk:t föreslagit och för hvad Utskit säger att icke något Stånds ledamöter motsatt sig, nemi. dess borttagande.
Hvilkendera tydningen, man än antager, stöter man på svårigheter, enligt hvad här ofvan blifvit antydt. Sådant har ock blifvit insedt af föregående Konstitutions utskott. Såväl 1840—1841 årens som sistlidne riksdags Konstitutionsutskott hafva afgifvit förslag till denna motsägelses undanrödjande. Dessa tvänne förslag hafva dock varit sins emellan något skiljaktiga. Det förra af dessa åsyftade ett tillägg till 76 § af följande lydelse: ”Dock må en af Konslitutions-Utskottet verkställd granskning af Statsrådets protokoll för en viss förfluten tiderymd icke hindra upptagandet af de anmärkningar, som vid Statsverkets för samma tiderymd, men senare, afslutade räkenskaper varda gjorda af del Stats-Ulskolt, till hvilket dessa räkenskaper vid påföljande Riksdag öfverlemnäs. Äfvenledes bör, oaktadt — tillkommer.» 6 Konstitulions-Utskoltets Memorial N:o 8. Sistlidne riksdags Konstitutions-Utskottet ansäg att i detta förslag borde göras den inskränkning, att anmärkning mot ett Konungens rådgifvares rådslag under en tid, som varit föremål för föregående riksdags Konstitutions-Utskotts granskning, icke i andra fall måtte till någon åtgärd föranleda, än att rådslaget förut varit af Konstitutionsutskottet lentnadl utan anmärkning och att anmärkningen blifvit af Rikets Ständers Revisorers berättelse föranledd. Och framställde Utskottet, i enlighet med dessa åsigter, förslag till ändring i 76 §. Detta förslag, som antogs af trenne Riks stånd, men förkastades af Preste-Ståndet, blef, efter omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, förklaradt hvilande lill innevarande riksdag, då det likaledes godkändes af tre Stånd, men förkastades af Preste Ståndet. Uti en till Konstitutions-Utskottet ingifven motion har Ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr Grefve II.
Dessutom har pä sätt Hr von Troil omnämnt, inom staden blifvit i senare tider anlagd en badinrättning och något hvar känner nogsamt, att vid badorter badgästerne särdeles upmuntras till barmhertighetsverk och jag har ingen anledning att förmoda, det undantag härifrån eger rum vid badinrätttningen inom Norrtelje. Jag tror äfven, att såsom badgäster böra R. o. Ad:s medlemmar vara särdeles ömhjertade, men såsom representanter af Svenska folket tillkommer dem att i främsta rummet tillse Statens bästa och i andra rummet en kommuns fattige. Man bör icke låta förleda sig af skenbart ömmande omständigheter till åtgärder, dem man i framtiden kan fä ängra. En annan omständighet talar äfven för bifall till Utsk:s betänk. Ifrån Finland hafva nemi. arfvingar lill Enkan Sandelin sig anmält, hvilka, i saknad af Postoch Inrikes-Tidningar, icke varit i tillfälle alt erhålla kännedom om arfvet. Nu är det väl gifvet att det är mycket lättare för dessa arfvingar att, såvida de icke försulit sin rätt, (jag känne icke lagens stadgande i detta fall) af Staten utfå arfvet, än om de skola tvista med en kommun, den der icke lärer underlåta att upställa alla möjliga hinder deremot. När nu tvist har upstått, örn egenskapen af Enkan Sandelins tillgångar, sä hemställer jag, om Staten bör vidtaga någon åtgärd, som möjligen kan försvåra lagliga arfvingens rätt. Pä dessa nu anförda skäl yrkar jag bifall till betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Såsom skäl för återremiss å ifrå— gavar. betänk, eller bifall till K. M:s propos. har man anfört, att Norrtel je stad skulle vara särdeles betryckt, i följd af de fattigvårdsutgifter, staden fått vidkännas i ock för arbetarne vid det numera nedlagda faktoriet derstädes. Antingen måste nu staden på denna grund ega ett rättsanspråk på ersättning för nämnda fattigvårdsutgifter, eller också eger staden det icke. Eger staden icke ett dylikt anspråk, bör den icke heller på sådan grund åtnjuta något utaf detta arf.
Undertecknad Hof-Cancelier uppläste i underdånighet elt, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts den 2 Junii 1824 i Stats-Rådet fattade Nådiga Beslut, uppsatt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående utnämnandet af Bonde-Ståndets tvänne Notarier; hvilket Förslag, sådant det vid detta Protocoll Annes bilagdt, af Kongl Maj:t, uppå StatsRådets samtlige Ledamöters underdåniga tillstyrkande, i Nåder gillades; och skulle den Nådiga Skrifvelse!!, af undertecknad Kongl. Maj.ls Nådiga. Propos. N.o 10. 21 Hof-Canceller contrasignerad, Rikets Ständer, på vanligt sätt, tillställas. Ut supra. ‘In fidem D. v. Schulzenheim. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående förändrade grunder förLegooch Salu-Sågars samt Valkoch StampVerks beskattning; Gifven Stockholms Slott den i3 November 182.8. Bonde-Ståndet, som serskildte gånger, dels hos Kongl. Majit, dels hos Rikets Ständer väckt fråga om förändring och nedsättning uti Piäntorne för Mjöloch Såg-qvarnar, har senast, genom dess Talman, vid 1S23 års Riksdag hos Kongl. Majit ytterligare klagat öfver de olikheter, som, till de skattskyldiges förmenta alltför stora betungande, i beskattningen af dessa inrättningar skola ega rum, samt derföre i underdånighetanhållit, dels att de orter, der behof och omständigheter så fordrade, må, efter vederbörandes hörande och anställda behöriga undersökningar, komma i åtnjutande af skälig jémnkning eller nedsättning i den efter nu gällande skattläggnings-grunder påförde ränta för Mjöloch Såg-Qvar - 23 Kongl. Maj.-ls Nådiga Propes. N/o 10. nar, dels ock, att en ny och mera tjenlig Qvarn-skattläggnings - method i allmänhet mätte, genom Kongl.