Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf och sedan, efter af Commissariatet uppgjord calcul, sig visat, att nyssnämnde belopp, efter beräkning af 4| procents ränta derå, kan, med användande af de, enligt 55 §. af Riksgälds-Contorets nu gällande Reglemente, till ränta och amortering anvisade medel af 9,333 R:dr 1 <5 sk. vara till fullo, så till capital, som ränta, guldet före den 1 Januari 1860, och således inom den föreskrifne tiden af 20 år, hafva väl Fullmägtige funnit sig böra, jemlikt föreskriften uti Reglementets nyssberörde §., tillhandahålla den uppgifne summan å tillika bestämde tider, nemligen 90,000 R;dr vid innevarande års början och 3o,ooo R:dr vid början af år 1841, emot nyssnämnde ränta af 4| proc.; hvadan ock sådant blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt, med anhållan, att det till ränta och amortering på 4:de Hufvud-Titeln anvisade belopp af 9,333 R;dr 16 sk. måtte till Riksgälds-Contoret utgifvas, under loppet af Januari månad hvarje år, ifrån och med 1841 och intilldess fån et hunnit fullt inbetalas, så till capital sorn ränta; men då Riksgälds-Contoret, till följd af dess fördelagtiga ställning, har att disponera egna tillgångar för de ifrågavarande utbelalningarne, hvilket icke kunnat förutses, då föreskriften uti Reglementets ofvannämnde §. meddelades, hafva Fullmägtige, med afseende derjemte å Rikets Ständers, då Fullmägtige härom beslöto, snart inträffande sammanträde, för att icke genom upplåning betunga Contoret med ränte-utgift, sorn kan besparas, ansett sig böra, åtminstone till en början, utgifva den för innevarande år erforderlig© del af ifrågavarande lån, eller 90,000 R:dr, af de uti Contoret redan befintlige tillgångar; hvilket ock genom serskild skrifvelse varder till Högloft.
Då börja metiniskorna att betrakta sitt fädernesland blott i en matt och tvifvelaktig dager; de finna detta fosterland hvarken i den jord, som för dem icke är annat än en liflös massa, eller uti lädrens vanor, hvilka de begynna att missakta, icke Den 20 J un i f. m. 343 heller i religionen, hvarpå de tvifla, icke heller i lagarna, dem de ej känna, eller i lagstiftaren, den de frukta. De finna det ingenstädes. Om ett sådant samhällets tillstånd äger någon likhet med förhållandet i vårt land — och jag fruktar att så är — hvad är då att göra? Alt gå tillbaka? Men folken återvända icke till sina ungdomskänslor mera än enskilda menniskor till de oskyldiga tyckena, de glada lekarna under deras första ålder; de kunna sörja öfver försvinnandet af dessa sköna tider, men återkalla dem kunna de icke. Det finnes dock en annan fosterlandskärlek, än den jag nyss beskrifvit, mera än denna stödd på föinuftsgrunder, måhända mindre brinnande, mindre sjelfuppoffrande, men mera fruktbärande och varaktig. Denna sednare är ett barn af upplysningen, den utvecklas med tillhjelp af lagarna, den tillväxer under utöfningen af rättigheter och införlifvas slutligen på ett eller annat sätt med det personliga intresset. Medborgaren lär sig att inse den verkan landets välstånd kan utöfva på hans eget; han vet, alt lagen tillåter honom bidraga till frambringandet af detta välstånd, och han arbetar för sitt fäderneslands lycka, först såsom en sak, hvilken är honom nyttig, och slutligen såsom för sitt eget verk. Det är på denna väg man derföre måste framgå, och skynda sig att i folkets ögon förknippa de enskilda fördelarna med fäderneslandets, ty den fullkomligt oegennyttiga fosterlandskärleken har i allmänhet flytt och kommer säkert aldrig mera åter. Det är djupt beklagansvärd! att .så är, men man kan icke dölja för sig, att i vårt materiella, beräknande tidehvarf, hafva dessa folkens poetiska grundkänslor förstummat, och egoismen har blifvit den centralpunkt, kring hvilken alla deras tankar och handlingar gravilda.
J Jlllt var precis så, s o m det alltid är i dessa % förtjusande noveller, hvilka jag m e d största ' förkärlek läser, — jag k o m i sista ögonblicket till stationen, tåget satte sig redan i rörelse, stadsbudet skjutsade in mig i kupén, slungade min handkappsäck efter mig, slog igen dörren o c h så bar det i väg! Och den unga d a m e n? Hon satt midt emot mig i hörnet o c h drog sina fötter m e d en viss ängslan under soffan, för att icke k o m m a i kollision m e d min kappsäck. H o n var bildskönt vacker. » H o n far till Blairs; jag kan hålla vad o m det » — sade jag för mig själf. T y så måste det vara, så är det ju alltid; jag reste nämligen också till Blairs. Olyckligtvis tycktes h o n icke visa någon lust för konversation; h o n satt helt likgiltig i sitt hörn. Det var sommar o c h ingen resfllt till hands, s o m möjligen kunnat inleda bekantskapen. Den hulda varelsen hade snart n o g en tidning i handen o c h var helt o c h hållet fördjupad i den. Nå, något skulle h o n väl dock snart låta se sig. Och verkligen! Damen lät tidningen sjunka och blickade bestört på sin vänstra handske. Förstulet tittade jag öfver min sporttidning bort mot henne. Hennes blickar uttryckte förvåning och oro. Då märkte jag orsaken: en knapp i hennes vänstra handske hade gått upp. Nåja, jag är icke framfusig; jag inväntade lugnt min tid. Hon försökte knäppa ihop handsken, men s o m denna tydligen icke var tillräckligt rymlig, misslyckades försöket. Ofrivilligt rynkades hennes panna. Jag tycker o m täcka, graciösa fruntimmer, o c h ett, hvars sinneslugn kan blifva stördt af en envis handsk-knapp, är för m i g just den rätta. I nästa ögonblick skulle h o n vända sig till mig för att b e mig knäppa handsken! Nej, det gjorde h o n icke! Ett leende, s o m ett uttryck af en plötslig upptäckt, drog öfver hennes ansikte. Nu var h o n ense m e d sig själf: med den behandskade högra handen kunde hon j u icke knäppa handsken, nej, naturligtvis!
Om man nu skulle bibehålla 600 kannor såsom minimum, samt pålägga en skatt af J6 sk., skulle afgiften för en krog på landet blifva 200 R:dr, och detta synes mig vara för högt tilltaget. Må man derföre bibehålla kannlalet 600, men nedsätta skatten till 8 sk. per kanna. Ehuru jag gör Utsk. full rättvisa för det mödosamma och svåra arbete Utsk. förehaft, samt derföre att Utsk. tänkt sig in uti ett system, tror jag likväl — enl. min upfaltning af frågan — att Utsk., i afseende på förevar:de §, begått ett väsendtligt misstag, samt att Utsk., i st. f. att genom sitt förslag befrämja något godt, endast skall åstadkomma ondt, nemi. lönnkrögeriernas upblomstring. På dessa skäl anhåller jag vördsamt om propos. på Hr Braunerhjelms förslag, hvilket jag till alla delar gillar. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uprepande af de sköl, som af den siste värde talaren, med hvilken jag instämmer, blifvit anförde, utan jag vill endast tillägga ett skäl, som talar för erläggandet af bevilln. och som icke här har blifvit omnämnt. Det kan ju ganska väl hända i en stad, der rättigheten bortauklioneras, att konkurrensen är så obetydlig, att en person erhåller rättigheten emot det minsta 112 Den 8 Augusti. derför bestämda minimum, men att sedermera rörelsen blir så stor, att han säljer mångfaldigt Hera kannor bränvin än hvarför han skattar, och då synes det mig nödvändigt att, genom erläggande af bevillning, reglera detta missförhållande. Pä samma sätt på landet. Då det ganska väl kan hända, att den myndighet, som bestämmer kanntalet, icke träffar det rätta, torde det väl vara vigtigt att Taxerings-kommitéen kan jemna ett sådant förhållande. Jag anser således skäligt, alt bevilln. kommer att ega rum, isynnerhet som, om man tager bort bevillnrn, de kommu nala afgifterna torde, på sätt andra talare riktigt anmärkt, komma att försvinna.
Med godkännande af hvad Utskottet i Utlåtandena N:ris 149 och 271 tillstyrkt, beslöt Ståndet likväl, det må lån, hädanefter som hittills, beviljas till 75 procent af ullens värde. N:o 272, i anledning af ånyo väckt fråga om en Magazins-byggnads uppförande vid Mörbylånga köping på Öland. Bifölls. N:o 273, i anledning af 2:ne till Utskottet remitterade motioner om Vexel-controllörs-befattningarnes upphörande. Lades till handlingarne. N:o 274, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående aflöningen för deras Secreterare och Notarier. I sammanhang hvarmed föredrogs en af Höglofl. Ridderskapet och Adeln meddelad inbjudning i Protocolls-Utdrag af den 26 dennes att förena sig i Bih.. till R, St. Ut dr d. 2 g dug. 1840. det af samma Stånd faltade beslut, att aflöningen för Stånds-Notarierna bör utgå med 5 R.dr örn dagen för hvardera. Ståndet, som vidblef sitt i detta ämne fattade beslut, godkände de af Utskottet framställde Voterings-propositioner och lade nyssnämnde inbjudning till handlingarne. N:o 275, angående yrkad ersättning för forslingen af Presterskapets i Lappmarkerne lösnings-spanmål. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskottets memorial: N:o 26, angående en af Herr E. J. Westman anmäld anledning till anmärkning. Med godkännande af Utskottets åtgörande, lades memorialet till handlingarne. N:o 27, med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Lagtima Riksdagars återkomst hvart 3:dje år, samt om föremålen för Urtima Riksdagar. Memorialet, med afstvrkande af bifall Lill Kongl. Maj:ts Högstberörde Någa Proposition, godkändes. N:o 28, med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring i 109 §.
K0^6/>. tVdd/^cr /'ro^os/kmTr tr// /ir/reks 8,'ö/rder, rörande a/knänna KadA^anden »e/r ^/ns/aA' er/' ed/rnänna mede/ //// /ad/;-nnderrrsnrnAens Le/iä/n^ande,' 6r/een §ive/dr<dm8 8/v// den / /^e/n'. /8d9. ^.k de trän samtliga Oonsistorierna infordrade uppgifter jemte utlåtanden. rinau<le Kolk-undervisningen, kar Kongl. !!tlaj:t ined tillfredsställelse foruruunnt, alt, genom den mängd n^a 8kolor, l > vdfa unde,- de seuaie 30 arén tillkommit, folk-unklervisningen klifvit ket^dligt utvidgad oell förkättrad, sanit att denna vigtiga national-angelägeuket oiulättas med allt större omsorg oel> värma. Konsistoriernas ullätanden utvisa likväl liltilia, att undervisningen mångenstädes ännu är kristtällig oeti otilliäeklig, samt ieke motsvarande kvaiken sitt törnumsta s^-lte oell 8ndanläl,att utliilda oek förädla den religiösa ock moraliska känslan, elier tidens stigande kordt ingar pä laddning i allmänket. Omkiing liälften ak församlingarna i Iliket sakna ännu sä vät läst simla som ständig, med lön 1'örsedd, läiare. Nängenstädes är krist pä sliielilige skol-lärare, oell niänga sk de redan antagna salina de tor det sä vigtjga kallet nödiga egenskaper.
N:o 93, ang:de väckt fråga om underhållande af Hallsnäs bro; N:o 123, ang:de rättighet för brukare af mensalhemman att lösa desamma till skatte; N:o 124, i anledn. af föreslagna förändringar i sättet för markegåugstaxornes uppgörande och pröfvande; N:o 125, i anledn. af vackt fråga om kronotioadens inom Westerås och Orebro län lösande med penningar; N:o 126, ang:de vackt fråga om förstärkning af tullbevakningspersonalen samt om ökade och lill en del efter förändrad grund beräknade aflöningsförmåner för tullstaten; N:o 127, i anledn. af väckt motion, dels om ändring uti föreskrifterne, ang:de de tullafgifter, som inflyta i följd af anmärkn:r vid godsägares tullangifningar, samt dels om anställande af en Statens ombudsman vid packhusen i stapelstäderna; N:o 130, i anledn. af framställda förslag lill förändradt aflöningssäll för presterskapet i Riket; Statsoch Lag-Utskotten: N:o 131, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. N:o 107, ang:de väckt fråga om ersättning af allmänna medel lill vittnen i brottmål; N:o 132, i anledn. af väckt motion om öfvcrflyttning ii|| domaremakten af pröfningen och afgörandet af så kallade äldre kronofordringar samt om bestämmandet af en prescription, inom hvilken alla sådana fordringsanspråk skola göras gällande; Banco-Utskottet:
Mars 1855 förklarat sig icke kunna bifalla berörda ansökning, enär retroaktiv tillämpning af stadgandet om förhöjning af länsmännens pensions-rätt icke 30 Stals-Utskottcts Utlåtande M 167. linge ega rum, sä hade, enligt hvad i Kongl. Mnj:ts den 21 November förlidet år till Rikets Stander aflålna nådiga proposition (JV2 32) omförmäles, bemiilde Helleberg, uti en af Landshöfdinge-embetet i nämnda län till Kongl Maj.l ölverlemnad, med förord beledsagad skrift, underdånigst anhållit, att, då han, i följd af en origtig uppfattning af Kongl. Maj:ts nådiga beslut i anledning af hans första underdåniga ansökning om afsked, påskyndat sitt afskedstagande, men hans ansökning derom likväl först blifvit bifallen, sedan Rikets Ständer godkänt Kongl Maj:ts nådiga framställning om länsmans-pensionörnas förhöjning, hvadan, om Helleberg endast en månad uppskjutit att ingifva sin afskeds-ansökning, han skulle hafva kommit i åtnjutande af det nu bestämda högre pensions-beloppet, Kongl Majit, på det sökanden, som inom kort uppnådde 70 års ålder och således efter all anledning ej länge kunde komma att betunga Stats-verket. under sina återstående dagar skulle sakna lifvets oumbärhgaste förnödenheter eller falla fattigvården till last, måtte hos Rikets Strinder göra nådig framställning om anvisande af erforderliga medel till förhöjande af hans nuvarande pension från 100 R.dr till 200 R:dr Banko; och har, med afseende å sålunda förekommande särskilda omständigheter, Kongl. Majit nu behagat föreslå, att förre Krono-länsmannen Hellebergs pension å allmänna indragnings-staten må till beloppet af nuvarande länsmans-pension eller 200 R:dr Banko förhöjas.
Sedan nu förslaget blifvit genomgånget, får jag hemställa, att det måtte öfverlemnas åt det Särskildta Utsk. att, efter erhållen del af R. o. Ad:s beslut, göra de af detsamma påkallade rättelser i så väl §§:nas nummerordning som der förekommande citationer af andra §§. Uppå Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf framstälde propos. beslöts alt åt Särskildta Utsk. skulle öfverlemnas att, efter erhållen del af R. o. Ad:ns under pröfningen af förevar:de Mern. fattade beslut, göra de af dem påkallade rättelser i såväl §§:s nummerordning, som deri förekommande citationer af andra §§. Föredrogs ånyo Hederv. BondeSt:s d. 12 och 14 dennes på bordet lagda Prot.Utdr. N:o 280, innehållande inbjudning till MedSt:n, att deltaga i det, vid pröfningen af Särskildta Utsk:s Betänk. N:o 10 om inställande af pressjästberedning i sammanhang med bränvinsbränning under innevar:de år, af BondeSt. fattade beslut, att, med ogillande af Betänkrts Usta morn., antaga och godkänna Hr Hjärnes vid Betänk, fogade reservation. Gr. Sparre, Erik: Då Särskildta Utsk:s Betänk. N:o 10 härstädes behandlades och afgjordes, yttrade jemväl de ledamöter, som tillstyrkte Betänk:ts godkännande, att de funno obilligheten deraf, att pressjäst-tillverkarne utöfvade bränvinsbränning såsom ett monopolium, under det att andra medborgare voro derifrån afstängde, men att de likväl, med anledn. af ordalagen i de för pressjäst-tillverkare utfärdade Kongl, resolutioner, funno sig nödsakade att bifalla Betänk.
Det förekommer temligen besynnerligt, att Sverige, som såväl behöfver lättnad uti sina så tunga hemmans onera, aldrig kan komma i åtnjutande af någon fredsfot för arméen, till lättnad i landets utgifter. Det vore således att önska, det StatsUtsk. kunde, med anledn. af den nu yrkade utsträckning af bevätingsexersisen, föreslå R. St. alt begära landtförsvarels ställande på någon fredsfot, så att landet icke mätte befinnas under freden hafva blifvit sä utbloltadt att försvaret i behofvets stund derigenom blefve mindre kraftigt”. Då R. St. år 1812 enhälligt bi föl lo K. M:s vid det årets riksdag aflåtna nåd. propos-.n om allmänna beväringsmanskapets inrättning, skedde sådant af öfvertygelse om den slående arméens otillräcklighet till rikets värnande emot utländskt öfvervåld, såsom sladganderne i beväringslagen, hurusom beväringsmanskapet skulle användas till arméens förstärkning, ovedersägligeu ådagalägga. Man hade vid den tiden ännu i lifligt minne de bedröfliga följderna af försvarsverkets försummande, som nyligen hade beröfvat riket en tredjedel af dess område och man ville trygga fäderneslandet för framtiden. Att så försvaga den indelta armeen, som den värde Gr. antydt, och deremot fota försvaret hufvudsakligen på beväringen, skulle ovillkorligen fordra en total förändring af hela vårt beväringssystem, sålunda att beväringsskyldigheten icke allenast kornme att börja vid 22 års ålder, då i norden ynglingen försl kan anses vara fullt utbildad, ulan äfven blefve utsträckt betydligt utöfver nu bestämda 5 år, en förändring, hvilken säkerligen ej för massan af nationen vore behaglig. Men icke nog härmed. En sådan arméens inskränkning till ett antal, behöflig! endast såsom instruktörer för beväringen, skulle hafva till oundviklig följd att beväringsmanskapets öfningstid mäste utsträckas icke endast till 31 dagar, såsom K.
Under denna lid liar provincialiäkaretjensten icke mindre än nio gånger varit annonserad ledig, ulan alt någon sökande till tjernsten sig anmält. Orsaken härtill bör sökas i ortens aflägsna läge äfvensom den stora vidd detta distrikt, innefattande Ofveroch Neder-Kalix socknar, innehåller. Ståndspersonernas antal är ringa och inkomst af praktik till följd deraf obetydlig. Ofvanupptagne socknar ega en folkmängd af omkring 10,000 personer, hvilka för det mesta befinna sig i knappa omständigheter; dock hafva dessa förklarat sig villige att bekosta läkaren fri bostad, i händelse Staten skulle anslå så stor lön, att läkare kunde erhållas. Jag får på grund häraf föreslå: ”att lönen för provincialläkaren i Neder-Kalix distrikt af Norrbottens län mätte från 1,500 R;dr höjas till 2,000 R:dr IUmt.” Haparanda provincialläkaredistrikt innehåller en längd af omkring 48 mil. De mest aflägsna församlingarne Pajala, Jukkasjärvi och Enontekis, kunna till följd deraf högst sällan, snart sagdt aldrig, komma i åtnjutande af behöflig läkarevård. Pajala, beläget 18 mil från Haparanda, der nuvarande provincialläkare är bo - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. A'.-o 254. 379 ende, torde vara lämpligaste boningsplats för den nya läkare, för hvilken jag nu vågar anhålla om löneanslag. Till följd af de svårigheter, som redan uppstått, att erhålla läkare på närmare kusten belägna orter, får jag för detta aflägsna distrikt anhålla om ett anslag af ”Tre Tusen R:dr R:mt till provincialläkarens aflöning, med skyldighet för denne att bo inom Pajala sorken samt upprätthålla läkarevården såväl derstädes som inom Jukkasjärvi och Pajala lappmarker.” Stockholm den 26 November 1862. Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län. N:o V54. Af Paul Andarsson från Jemtlands län, om eli ärligt anslag af 50,000 R:dr R:ml lill myrutdikningar inom länet, Klöfver hvad Kongl. Maj:t för samma ändamål äskat.
Efter friikosteii promenerade de en stund i det vackra vädret, gingo genom trädgarden bort till björkhagen, som nu stod i sin vackraste vårskrud ined de friska, ljusgröna löfven och de livita stammarna. Jane följde dem hela tiden, ocli så snart Hedvig och Gerhard konimo att g&amp; bredvid hvarandra förstod den lilla flickan alltid att, smidigt och tyst som en kattunge, tränga sig em+an och skilja deni åt. Gerhard märkte ingenting, lian VW lika vänlig mot Jane. som mot Hedvig, plo.ckade blommor och skiiintade ined henne; den underliga skygghet hon visade honom, skref lian uteslutande på barmlig blyghet. Då de ätit middag slogo de sig ned på verandan, dar vestersolen gjorde luften varm som på sommaren, ocli drucko kaffe där. Sedan gick Hedvig efter sin sykorg och tog fram ett handarbete. Gerhard, som rökte en cigarett. den enda han brukade röka på dagen, satt tillbakalutad i en hvilstol ocli följde tyst och] ned halfslutna ögon hennes rörelser. sDu tycker jag blifvit mycket gammal, inte s a m t? sade Hedvig leende, då hon kände liur ' envist Gerhard fixerade henne. Nej, tvärtom. J a g satt just och förvånade mig öfver hur det ä r möjligt, att en människa förändras s&amp; litet p % tio ås. Det personliga, det individuella, sjalen i dragen, det där som för oss konstniirer ä r ett emditio sine qua non att träffa, om vi-vilja åstadkomma ett konstverk, det är orubbligt det samma hos dig, du ser ut som en människa, som inte lidit skeppsbrott på en endt illusion. 3Ien det kan jo hända, att ' detaljerna i ditt utseende äro litet rubbade; dei ar jn möjligt, att du har en och annan liten rynka, som jag inte. kan se.^ D J a, det är nog mycket troligt, srarade hon med en flyktig roiiriads,. det ar till och nied troligt, att jag har rynkor som dn Ilnn se. År, sidana som jag genomlefvat, g$ int6 furbi utan att lämna spgr efter sig.
Så hafva till exempel förekommit sockneslämniobeslut: att icke någon hemmansegare skulle lå antaga utsocknes brukare, torpare eller tjenstehjon (ifver 40 år ganda, vid ål ven tyr att sjelf underhålla dem när de blifva fallighjon, för hvilket ansvar hemmanet skulle anses iutecknadt; att de, sorn oiofligen sälja bränvin, skola plikta mera än och ända Lill dubbelt emot hvad allmänna författningar lör slik förbrytelse stadga; att icke någon fattig må gifvas mera än han kan förtära ptf stället, vid 1 Rrdr vite; att ransakning elter tjufgods må verkställas hvarest och af hvilken som helst, utan iakttagande af den ordning lag bjuder, med mycket mera dvlikt, tillräckligen vittnande, att denna kommunai-lagstiftning hvarken slädnät inom behörige gränsor, eller kan vara gagnelig såsom den nu utölvas. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har väl vid alla tillfällen, då sådana lagstridiga beslut kommit till dess kännedom, skyndat att undanrödja desamma; men emellertid har det icke kunnat annat än iörvilia mängdens begrepp om lag och laglydnad, att ordningar vid socknestämmor föreskrilVas, som antingen icke äro niltsenlige eller icke kunna göras gällande. Ordningsmanna-inrätlningen, för omkring 20 år sedan tillkommen och nu mera antagen i Länets flesta delar, synes vara ämnad att utgöra det lörsta stadium på municipalitets-banan och ordningsmännen bestämde att vara police-maglens medhjelpare, i hvilket afseende de äro berättigade alt med sin uppmärksamhet intränga i samhällslifvets flera förhållanden samt äro i utöfningen al sin tjenst ställde under det skydd, lagen tillägger dem, som Eders Kongl. Maj:ls Befalluingshalvandes bud och ärender föra, äfvensom medglfne handräckning af Kronobeljeningen.
Herr Hjerta har sagt, att de hetvdliga anslagen till materielen blifvit dragna till oss då först undersöka, om an* slagen varit betydliga; detta måtte endast kunna afgöras derigenom, att man jemförer dem med beliofvet, ty annars vet jag ej, hvad Herr Hjerta menat med ordet betydtiga. Ifrån år 1810 till år 1818 voro, såsom Herr Hjerta säkerligen sjelf känner, I,5i5,8g3 R:dr årligen tillgängliga för sjöoch landtförsvarct. Ifrån år 1819 till år 182g, har medelanslaget årligen till dessa båda ändamål utgjort 1,3y3,16y eller en skillnad af 142,726 IV.dr, som försvarsverket, på dessa år, fått mindre, hvilket aler på 10 år gör en summa af icke mindre än 1,427,260 R:dr. Men dessutom bör äfven afseende fästas derpå, alt under den tid vi ägde storsta tillgängarne eller till år 1818, förekommo icke flere utgifter, sorn nu från ett vida mindre anslag måste utgå. Yi hade då hvarken Beväringens excercice eller beklädnad att påkosta , som icke obetydligt ökar kostnademe. Wanås fästningsbyggnad var under de första åren ej påbörjad; den träffar nu tillgängarne årligen med 5o,ooo R:dr. Kungsholms fästningsrepara - personalen. Låtom Den 14 Octo ber e. m. 243 tion var likaledes då ej börjad, och träffar nu tillgångarne årligen med 34,000. För öfrigt bar genom myntets försämring, jern, läder, metallarbeten, ekevirke m. m. varit de sednare åren betydligt dyrare. Af allt detta torde således klarligen synas, att anslaget ej varit betydligt. Det återstår nu för mig att visa, det anslagen ej blifvit dragne från materielen till personalen. Anslaget, som år 1823 beviljades till Arme'ens materiel, var 780,000 R:dr. Sammandraget af hvad i medeltal årligen användts till materielen under 5 år gör: