Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 43 sk. 2 r:st , hvaremot någon tillgång för gäldande af återstoden, R:dr ia3g: 35 sk., vid år 1826 anställd lagsökning, hos Friherre Lilljecreutz icke funnits; vid hvilket förhållande, och då Friherren alltid gjort sig förtjent af Medborgares aktning och välvilja, men genom åt andra lemnadt biträde sjelf råkat i förlägenhet, Johannes Svensson, efter anmodan att uppgöra denna affaire, och på det Friherren på sin ålderdom måtte blifva fredad från vidare kraf för ifrågavarande Borgens-förbindelser, erbjudit sig att, emot det Friherren vunne eftergift och afskrifning för skuldens återstod, och mot utbekommande af de för lånen afgifna förbindelser, af egna medel förskjuta och till Discont-Yerket genast inbetala 200 R:dr Banco, utgörande vid pass 16 procent af berörde återstod. Efter öfvervägande häraf, och sorn i Ombudsmanna-berättelsen finnes upplyst, att hos Friherre Lilljecreutz saknas annan till - 58 Taneo-Utskottets Betänkande lY.-o 72. gång än afkastningen af ett Fidei-Commiss, hvilken afkastning blifvit för flera år till annan person förskrifven, får Banco-Utskottet, med Protocolls-Secreteraren Dahlströms begifvande, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att Riksdags-Fullmägtigen Johannes Svenssons gjorde anbud må antagas, under vilkor, att den utfästa inbetalningen varder verkställd inom en månad, sedan han af beslutet erhållit del. Dock att Johannes Svensson vid samma tillfälle, i och för utbekommandet afLånehandlingarne må vara försedd med vederbörlig fullmagt af Friherre Lilljecreutzsåsom bevis, att han, till ingående af dylik afhandling med Discont-Verket, erhållit Friherrens uppdrag och begifvande. F. d. Riks-Discont-Verket, hvilket redan vid i8a3 års
Län jemväl anfört, det af hemmanet 1111 ulgående arrende, 81 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften koin, synes varn så högt, att, vid en blifvande arrende-auclion, något anbud utöfver delta belopp svårligen torde vara att förvänta, samt då Lannge, under den tid, han innehaft Lunda hemman, eller från den 2 April 1835, på ett ändamålsenligt sätt besörjt egendomens förvaltning och åliggande arrende-skyldigheter ordentligen fullgjort, får Ulskoltet, som för sin del anser bibehållandet af en driftig och pålitlig arrendator tillskynda Statsverket en fördel af vida mera vigt, än Bih. till R. St. Prot. 1S40. 4 Sami. 1 Af d. 32:drn Ilåftet. 2 10 Stats-Ulskottets Ullålande, N.-o 82. den vinst, som, genom en stegrad arrende-afgift, möjligen Ian uppstå, på sådan grund hemställa, att arrendatorn Lannge må på ytterligare 3o årstid, räknadt från den 14 Mars 1846, undfå prolongation af dess innehafvande arrende af Lunda kronohemman, emot skyldighet att derföre utgöra nu belöpande arrende-afgift, 81 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn. Stockholm den 28 April 1840. N:o 82; Ant» lill Exp. Utsi. den 29 April, kl. 1 e. nr.. Utlåtandej, i anledning af arrendatorns af Edeby hemman pä Lofön j A. Odelbergs ansökning om prolongation af arrendet. (I. A.) Sedan Ståthållaren m. m„. Grefve G. F. Taube, hvilken, efter år 1833 erhållen öfverlåtelse af gällande conlract, på arrende innehaft kronohem manen Edeby i Lofö socken, Färentuna Härad af Stockholms
Hudiksvalls stad, belägen vid en vik af Östersjön, har en folkmängd af 898 mankön och 1,118 qvinkön, eller tillsammans 2,016 personer. Folkmängden, som vid 1847 års slut bestod af 2,064 personer, har under sednast förflutne tre år, till följe hufvudsakligen af skedde utflyttningar, således minskats med 48 personer. Stadens lmfvudsaklige näringar utgöras af handel med någon sjöfart, fabriker och handtverk samt fiske. 1 staden finnas 32 män och 2 qvinnor, som idka handel och hos sig hafva anställde 27 betjenter. Handeln drifves både i gross och minut, förnämligast med så kallade Helsingeväfnader, beslående af buldan, segelduk, hollster vii f, gröfre lärfler och foderväf, hvilka försäljas hufvudsakligen i Slockholm och Sala, men äfven, uppå skeende reqvisitioner och efter åtagandet af leveranser, till en del afsäudas till åtskillige andra inrikes orter. Af dessa varor, som stadens handlande inköpa ifrån landtman, dels dä de al' dem införas till staden, och dels å marknader i norra Helsingland, är dock någon uppgift om beloppet icke möjlig, emedan betydliga qvantiteter deraf försändas landvågen till södra orterne och äfven på ångfartyg så väl dit som äfven till Westeroch Norrbotten, samt någon kontroll derå icke kan äga rum. Att likväl denna handel på sednare åren icke blifvit förbättrad, bör med så mycket större sä - 22 kerhet kunna antagas, sorn icke allenast en mängd i orten luingspridde landthandlande numera med stadens köpmän i berörde hänseende dela lörtjensternc, och dessutom många bland allmogen sjelfve till samma afsätlningsorler, sorn Hudiksvalls stads handlande, utföra sina egne och grannars tillverkningar al väfnader samt derigenom nedtrycka priserne lör samma handlande.
För att förlika dessa stridiga meningar, var det som Fullmägtige beslöto, att hos StatsUtskottet förfråga sig, om de kunde och borde utbetala medlen, innan sistnämde vilkor blifvit fullgjordt. Fullmägtige hafva således icke åtnöjt sig med något, utan endast förfrågat sig, huru förhållas borde. Skulle Ridderskapet och Adeln nu antaga den föreslagna Den 4 Maji f. m. jg Contrapropositionen, så Liefve följden, att man uppehölle sig vid en förfrågan, istället för att afgöra hufvudfrågan. Den är, om man tills vidare vill åtnöja sig med Direclionens förbindelse allena, eller först utbetala penningarne, sedan Bolaget blifvit bordt, och kommit i tillfälle att afgifva den äskade förbindelsen. Sedan jag såsom .Riksdagsman blifvit i förskottsfrågan öfverröstad, har jag, såsom Fullmägtig i RiksgäldsContoret, ställt mig pluralitetens beslut till efterrättelse. Nu, då jag tycker mig finna, alt Ridderskapet och Adeln är på väg, att begå ett misstag vid uppsättandet af Contrapropositionen, har jag till rättelse deri trodt mig böra upplysa förhållandet, på sätt, som skedt. Friherre Cederström, Jacob: Det må visserligen vara Grefve Frölich förbehållet, att tyda Riddersl^apets och Adelns sista beslut i denna fråga efter den tolkning lian deråt vill gifva, men få lära de blifva ibland Ridderskapet och Adeln, hvilka deruti instämma. Ridderskapet och Adeln har förbehållet sig, att framdeles besluta, om, och i sådant fall, huru återbetalningen af Bolaget skulle ske. Det vore besynnerligt, om man dessförinnan kunde veta tiderna för återbetalningen, och ett serdeles sätt att behandla transactioner mellan Staten och enskildte. Det har blifvit yttradt, att vi uti Contrapropositionen borde upptaga 3o Den 4 Maji f. ra.
Efter dessa förklaringar får ändteligen Utskottet nu till Riksens Ständer öfverlemna följande förslag till nytt Moment i 56 § RegeringsFonnen: »Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarne varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Constitutions-Utskottet, hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit ; eller utlåter sig Utskottet med tilleller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition, varder Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till Riksens Ständer, hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga, men icke vid densamma besluta. Göras Memorial N:o 9. 429 i Riks-Ståndens Plena icke några anmärkningar emot Constitutions-Utskottets yttrande, hvile detsamma såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas, och gälle då föreskriften i 75 § Riksdags-Ordningen. Göras åter i Riks-Ståndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje Riks-Stånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till ConstitutionsUtskottet hänvisade. Utskottet åligge då att samtelige Riks-Ståndens tankar till ett helt Utlåtande i möjeligaste måtto sammanjemka och, om oförenlige skilj aktigheter finnas, dem derjemte till samtelige Riks-Ståndens behandlande anmäla. Förena sig derefter samtelige RiksStånden om ett enahanda Utlåtande, hvile det till sluteligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifne äro.
Fönsterrutorna skimrade i bröllopshuset; därutanför hade en mängd af byns småfolk samlat sig, tåligt väntande, att festmåltiden skulle taga slut, då brudparet skulle ropas fram. Och det blef afton; det snöade icke längre; mörkret bredde sig öfver jorden. Ute på den isbelagda sjön hade en väg blifvit utstakad med granar och enar; nu tändes beckfacklor längs med denna väg, som förde från Granudden till stranden vid Aspinge, där godsets underhafvande byggt en äreport åt sin husbonde och hans unga brud. Natten kom; den väntande folkhopen försvann. Det hördes bjällerklang, och den första släden körde fram. Casimir lyfte sin hustru upp i en bädd af mjuka, varma fällar och tog själf plats vid hennes sida; kusken slog klatsch med piskan och det bar af i sakta mak. Efter dem följde alla gästerna för att ledsaga brudparet och låta vinterluften svalka blodet. Från andra stranden lyste alla slottets fönster som eldslågor i natten, äreportens lyktor tändes, och ordet Välkomna framstod i eldskrift mot fonden af den mörka skogen. Godsets underhafvande, som samlat sig vid äreporten, blottade sina hufvuden, när Casimir och Maria foro förbi, och ett par bastanta hurrarop ljödo ut öfver sjön. På en improviserad vinterväg längsmed vallgrafvarne och öfver bryggan, som också blifvit kantad med facklor, gled släden in i porthvalfvet, där medarnes gnisslande mot stenläggningen blandade sig med ekot af bjällerklangen, som återkastades af borggårdens murar. Förbi de nigande pigorna gingo de unga uppför trapporna till den våning, de skulle bebo. Casimir öppnade dörren och lät Maria stiga in; därpå följde han själf efter, stängde dörren och öppnade sin famn; och alldeles som han gick och stod i björnskinnspäls med skärp kring lifvet, slöt han henne i sina armar och kysste henne. »Välkommen i ditt eget hem!» sade han. Därinne var det varmt och ljust, alla dörrar stodo öppna, och i hvarje kakelugn fanns det glöder efter en nyss utbrunnen brasa.
Cap. 4. §. Utsökkings Balken skall sökas inom en manad ejler den Z? 5 första, ma wara fulländad inom den nu stadgade lagaständs-riden til andagar, och Jordägaren likmäcigr föreslagna förändringen i IX. Cap. Z. §. Jorda' Balken kunna äga.öppet, lösa jorden arer inom nämnde rid med fulla penningar, eller i annan händelse Nordeman hastva wald, ar inlösa arswejorden inom elier wid nästa Ting derefter: ar, pä der ril betvarande af Bördemannens räll, afflmade köp a lauder mage göras allmänt kände, Häradshöfding!! wid sinret af hwarje Ting icke allenast ä RärrenS dörr, bör lara ansta en Förteckning ä alla de derunder första gang meddelke Ilpbud, >ämrc Köparens och Säljarens namn samt köpesummans belopp, hwjiken Förteckning wid den i XXIV. Cap. 5. §. Rättegångs-Balken stadgade påföljd icke får bon kragas torr än Lagfarten bljfwit fulländad, utan afwcn föranstallka ar enahanda förteckning kundgöreS frän Predikostolarne i det Härad lorden ligger: at pä fält och wid den påföljd, Lag - Utskottets Betänkande innehåller, Köparen bör kaga Upbnd a den Fastighet hgn sig rilhandladt i Staden inom ers mänader, och a landet sist wid det Ting, fom infaller efter sex monader, sedan köpet stukat är, dock med förbehåll, at sadan päsöld ej ma gälla ä redan stumde köp, förr an efter Sex mannder fran lagförändriugens kundgörande, och at, hwad den i IV. Cap. s. §.
In.’ rättning blott har till föremål att säkraretransJ portera Arrestanter ifrån det ena Länet till det andra, hvilken förbindelse allena synes blifva alltför inskränkt och alldi les intet motsvarande de kostnader derföre fordras, då vården af Arrestanter i de flere föreskrifne fall, härefter som nu, skulle KronoBetjente åligga, i hvilka fall likväl vården af grofva Brottslingar är för allmänna säkerheten af lika stor angelägenhet, sorn vid Arrestanters transport terande Länen emellan, men hvilken tillsyn dock icke lämpeligen kan Gevaldigerne uppdragas, då de på ett längre afstånd endast vid LandshöfdingeResidencerne äro att tillgå, och upplyser detta förhållande ytterligare, att de af Utskottet åsyftade ändamål icke fullständigt ernäs, så framt icke de beväpnade Fångfötv.rne alltid äro i Otterne, icke i LänsResidencer-’ ne boende. Vidare, och då jag vid en flygtig genomläsning så fattat Utskottets Betänkande i fjerde Momentet, som skulle Fångskjatsande Ridd. 0. Ad, Prot, IV. B, II. Afd. 41, 42. 323 Den 24 Martit 9 }. m. härefter befrias ifrån allt ansvar för vårdett af Fångar; tnen de föreslagne Gevaldigerne blott vid Restdencerne, icke i Landsorterne, blifva att träffa, med förbindelse blott att Arrestanter genom Länet tran portera; så synes mig d?rai uppsta den följd, att vid tillfälle af den obetydligaste Fångskjutsning af Tiggare, oförpassade Lösdrifvare elier dem , som böra undergå Bysittning eller Fängelse vid Vatten och Bröd , mäste vid alla tillfällen KronoBe.’ tjenten Arrestanten å1 följa 9 och dess besvär skall derigenom blifva större, än om han ålägges, att beväpnad uppfylla hvad honom redan åligger, att nemligen utan serskild betalning vara vid gröfre Brottslingars transporterande följagtig.
Af samma skäl böra ock alla sådana utländska varor, hvilka behof och vana gjort nästan oumbärliga för landets invånare , till införsel frigifvas, och deribland äfven sådana Manufacturoch Fabriksvaror, hvilka i Riket tillverkas Det är en national förlust att gifva monopolisk afsättning åt sådana inländska varor, då de icke kunna med de fördelar, som Tull, Transport med flera kostnader gifva dem framför de utländska, bära täflan med dessa. Arbetsstyrka och capitaler ledas ifrån Jordbruket, hvilka utan sådana monopoliska fördelar blifvit derpå använde. Hvarje Land bör idka de näringar och den handel, so,11 passa för dess local. National-industrien och konstfliten, lemnade åt sin egenverksamhet, utvisa då, hvilka yrken som fortkomma och böra uppmuntras. Frihet och täflan luva ett Lands handel och näringar i allmänhet, mer än alla möjliga reglementariska föi fattningar. I enlighet med dessa grundsatser, och då jag anser tidpunkten nu vara inne att taga nä - 53* T)e n 19 April. got stort steg till National-productionens och välmågans upphjelpande, samt att lägga grundvalen till ett förbättradt osconomiskt systeme, utber jag mig att, såsom förberedelse dertill, vördsamt få föreslå: 1:0 Att en allmän näringsfrihet införes, så att hvar och en Svensk man, i Stad och på Landet, äger att idka hvilket lofligt näringsfång sora helst, emot fullgörande af de allmänna skyldigheter och de afgifter till Staten, som dermed äro förenade, samt att allmogen må utan särskildt afi gift idka handtverk och slöjder. 2:0 Att handel och sjöfart inom och utom Riket må af hvilken som helst obehindradt idkas, samt stapelfrihet lemnäs ät alla de hamnar i Riket, derifrån fartyg kunna till Inoch Utrikes orter afsändas, och der Tullbevakning finnes eller kan med säker controll inrättas, samt att alle Svenske Män må äga rätt att reda skepp. 3:0
Att härvid dock icke bör förblifva, synes sakens vigt fordra. Redan genom det i 1 i; 26 Kap. Byggninga-Balken förekommande generela stadgande, att »alla, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla,» har lagstiftaren tydligt uttalat den grundsats, att ifrågavarande byggnadsskyldighet borde drabba cn hvar församlingens medlem, som förmådde densamma fullgöra; och då någon annan näring, än jordbruket, vid tiden för stiftandet af denna lag, icke hunnit särdeles utveckling, blef helt naturligt hemmantalet lagdt till grund för utgörande af sådant, som ansågs endast af den i ekonomiskt hänseende mera behållne kunna åstadkommas, nemligen byggnadsvirke, körslor och annan kostnad, hvaremot dagsverken skulle af samtlige socknemännen efter matlag utgöras. I öfverensstämmelse med ofvannämnda princip blef ock, sedan qvarnverk och bruk börjat något allmännare anläggas, genom Kongl. Resolutionen den 1 September 1741, skyldighet för dem stadgad att i kyrkobyggnad deltaga, och grunden derför bestämd. Likasom Utskottet icke kan annat än gilla den grundtanke, som härutinnan ledt framfarna tiders lagstiftare, så måste Utskottet ock uttrycka sin öfvertygelse 4 Santmans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 1. om nödvändigheten att icke allenast fortgå på den en gång beträdda vägen, utan äfven söka att, utan förnärmande af någons rätt, afhjelpa de missförhållanden, sorn alltid måste uppstå, då ett lands lagstiftning icke häller jemna steg med dess utveckling. För att åtminstone i någon mån härutinnan lyckas, anser Utskottet till en början nödigt att en annan grund bestämmes för sådana verks och inrättningars deltagande uti ifrågavarande byggnadsskyldighet, som antingen af ålder varit densamma underkastade, ehuru genom förändrad lagstiftning i andra grenar grunden för deltagandet upphört, eller ock, i nyare tid tillkomne, icke kunna till någon klass af de, enligt lag, byggnadsskyldige hänföras. Till den förra af dessa kategorier höra qvarnar, för hvilka, sedan, genom Kongl. Kungörelsen den 30 December 1863, qvarnräntan blifvit borttagen, grunden för deltagandet bortfallit.
Jag anser således som jag nämnt, att det är de lägre klassernas af samhället uppfostran, och ett närmare behjertande från statens sida och deras behandling och tillstånd, ändrade polisordningar och ändamålsenliga lagar och inrättningar, som skola minska brottslingarnes tilltagande och att vi deråt böra egna oss i första ordningen; kunna vi sedan förbättra brottets barn, må det vara en glädje, men för detta bör ej det första ändamålet åsidosättas; ty när vi kunna förbättra en brottsling, fä vi 10 nya åter, om orsaken till deras tillkomst ej först upphäfves; och att vilja föreslå och bygga fängelser för en fängpersonal, man hoppas skall blifva och efter lagar, som ej finnas, mine Hrr! det måste vara ett misstag, som endast kan komma att begås i Sverige. Jag kan derföre ej med min röst bidraga alt rösta för anslag lill yllcrligare cellfängelser, lika så biel som för den lag, sorn skulle vara befolkningslag för desamma; men ville man vidtaga åtgärder för hufvudstadens, som lärer lemna det största antalet af brottslingar i förhållande till sin befolkning, ändamålsenligare bevakning och de der m. fl. städes nödlidandes bispringande m. m., vill jag rösta för anslag derför, alldenstund bättre mäste vara, att staten uppoffrar något för dessa olyckliga för alt bereda dem bröd genom arbete, förr än de blifva brottslingar, än sedermera. Men leinnar man delta åsido och endast tänker på att uppbygga och kolonisera cellfängelser, hvilka såsom vi sett befolkas såväl inifrån som utifrån, måste man bäfva tillbaka för det fasansvärda af följderna af dc åtgärder, hvilka man vill hvälfva öfver oss och slå ögonen ned af blygsel öfver de rådandes oförmåga att inse det enkla och utföra det rätta. Jag anhåller om återremiss, på det StatsUtsk. må afstyrka den K. proposm och lemna R. St. tillfälle, att erfara nyttan af de åt fängelsebyggnaderna anslagna milionerna, förr än man föreslår, att de skola uppoffra (lere.
Då återgår det hit, ehvad vi hafva silfvervexling eller ej; enda skillnaden är, att i sednare fallet de verka en hastig coursstegring, med dess oro, vexelskulder Den 17 Februarii f. m. 203 på utländsk ort o. s. v. Månne vinsten af den ytterligare nedsättning i valuta, våra fordna bröder då skulle få för vårt mynt, och hvaraf äran är tvetydig, icke uppväges häraf, och månne det ej vore bättre att låta en ofruktbart i Banken liggande silfvermillion — om så invcket behof des — vandra ut till Iiqviden af denna skuld? Man har sökt ett synnerligt skäl mot silfverutvexlingen efter 128 sk. i den menliga verkan, coursens fall skulle hafva på våra jernpris och således på den för oss så vigtiga jerntillverkningen. Men månne denna verkligen tillgodpnjutit fördelarna af hög cours och månne äfven, om så vore, den i längden kunde fortfara att åtnjuta en sådan förmån? Jag bestrider begge delarna. Med undantag af ele mera gynnande stämplarna, som äga bestämda contract i reelt och utländskt mynt, har den, som uppköpt jernet, varit nödsakad bestämma sina priser efter den möjligen lägsta cours, när han indrager betalningen; och hvilken börsklokhet, eller till och med börsstyrka, har under denna tid kunnat förutse coursens omvexlingar, äfven under få månader? Också försäkrade Götheborgs största exportör mig, att lian i Svenska sedlar afslutade sina contract med sina Amerikanska afnämare; och huru mycket iner böra ofvanstående förhållanden hafva verkat nedsättning i prisen under cours, då beräkningarna måste utgå från så aflägsna orter? Häraf torde man finna skälet till det phenomen, att i Petersburg, med dess längre transporter, det sämre Ryska jernet, efter dagens cours, varit vida högre noteradt, än i Götheborg det bättre Svenska.
Nov. PA 654. —- med åtföljande Tableauer öfver BancoVerkets liela ställning, upprättade enligt dess räkenskaper från och med 1776 till och med 1822. Aug. 2 A. P. i3o, 257. angående den af Bankens Tjenstemän på extra-stunder besörjde småseaelssk rifning, samt Commissariernes extra befattning att slutligen granska och öfverkorsa förslitne smärre sedlar, som i Bankens Cassör blifva inlöste. Maji P. 706, 768, 793. *— angående de i Banken emot deposition af 44 Bancosedlar lyftade Piastrar. Junii P. \i, 125, 165. BancoUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående bestämdt stadgande huru i sådane fall, då en å Bankens auctioner försåld fastighet inropas af förre ägaren, vid liqviden bör förhållas. Junii P. 3o2, 4^6, 5o2. Aug. P. ion. •— rörande vilkoren för återbetalning af Götheborgs Stads vid sista Riksdag från Banken erhållne lånebiträcjp. Aug. P. 942. angående någre anordningar af de medel, som under benämning: Herrar BancoFullmäktiges dispositions-räkning N:o 2, finnas i Banken för tillfällige bebof afsatte. •— öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Bankens lånebiträde till Skara Stads Consistorium. Julii P. 1240. Aug. •— öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande en och annan fråga, i afseende på Bankens odlingslån. Julii P. 1240. Aug. P. i35, 199. — öfver anmärkningar vid Utskottets yttrande angående skedd inhibition af den mot Rådmannen i Carlstad Kellander anställde lagsökning för en till Konungens Befallningshafvande från Banken afsänd Odlingslåne-andel, som ej kommit den först - 45 nämde tillhanda. Tulii P. ir>4o. Aug.
Att vården om den fina Får-afveln, står ej i bredd med omsorgen att tili Riket inskaffa fina Får-racer, hvarföre med undantag af några få Egendomar, ifrån de öfrige ej fås en så vårdad ull, som den kunde vara och motsvarande Fabrikanternes behof, hvarföre den äfven i allmänhet blifver mindre betalt, än hvad den i annat fall borde och Säkert skulle betalas, Denna omständighet anger jag förtjenat uppmärksamhet oeh att nå^ot medel bort föreslås , att allmängöra en förbättrad fårskötsel och att derföre lifva hågen och uppmärksamheten, samt att framföra en önskan, om dess tillvägabringande, i den underdåniga skrifvelsen ^tilL Kongl. Maj:t, rndra Puncten, rörande Arméens beklädnad med Svenskt kläde, hade väl äfven förtjenat mera uppmärksamhet, än den Utskottet deråt egnat. Visserligen 4 jo Stat s-Ut skot tets Het änkan den. auvises till Betänkandet N:o gg, rörande Directioner för det indelta Cavalerieta beklädnad, hvaruti förekommer, att detsamma lika med Landt-Arméen , lieldst bör beklädas med Vadmal eller i Provincerne tillverkadt kläde. Detta lösliga uttryck i ett Betänkande, af hufvudsakligen annan rigtning, kan jag likväl ej anse, som något bestämt afgörande tillstyrkande, i egenskap af medel, att bereda Svenska Klädes-Fabrikerne en säkerafsättning, hvarförutan allt utlåtande om den Värfvade Arméens beklädnad saknas. Hade Utskottet deremot tillstyrkt Riksens Höglo fl. Ständer, att till Kongl. Maj:t framföra den underdåniga önskan: att tidiga Beställningar af Cominiss-kläde hädanefter måtte göras inom landet och en successif leverering deraf medgåfves, skulle det säkert medföra möjligen billiga priser för Staten och en bestämd rigtning för ifrågavarande Narings-Idkare, hvilka nu deremot ej kunna vara fournerade med hvad, sorn, för tillfället påkommande större behofver af Commisskläde kan erfordras.