Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida löftesman, i följd af proprie borgen, bör förpligtas att under gäldenärens konkurs inlösa skuldförbindelse, innan den blifvit i konkursen bevakad 104. Hvad rätt bör tillkomma innehafvare af skuldsedel, ställd till viss man eller ordres, men icke öfvcrlåten? 105. Om pantsatt skuldförbindelses utgifvare må lagsökas, när pantsättaren är under konkurs, innan fordran hos denne blifvit bevakad 106. Om förfalskning af prestbetyg, för att blifva antagen i tjenst, är att anse för ett brott, som störer allmänna säkerheten — Ordningsstadganden af lokala myndigheter 108. Särskildt om dylika rörande tryckfriheten 114. Uppsägning af borgen för Kronans uppbörd 115. Föreslagen anstalt för vårdande af vissa allmänna handlingar och andras afskiljandc derifrån 117. Tillsyn öfver vissa försvarslösa personer 119. Iakttagelser under detta års embetsresa 121. Rättelser. Sid. 78 rad. 6 ordet slutligen utgår » 93 » 42 står: molus läs: malus i115 » 42 » deruti » deruti Om det val, hvarigenom jag för andra gången erhållit uppdraget att vara Rikets Högloft Ständers Justitiä-Ombudsman, ina af mig betraktas såsom ett vitsord, att jag i min förut gående förvaltning af detta uppdrag icke missförstått meningen af den instruktion, jag dervid har att efterlefva; så kan jag dock dermed icke anse mig befriad från förbindelsen att redogöra för grunderna till mitt handlingssätt. Ty om jag än får antaga, att hvad jag för detta ändamål redan anfört, icke saknat framgång; så har dock detta icke hindrat, att de inkast, jag sökt vederlägga, blifvit äfven efteråt upprepade, utan att upptaga motskälen. Bör jag nu likaledes antaga, att detta förfaringssätt icke saknat en sällan alldeles förfelad verkan på mera lätt hänförda läsare; så får jag ej misskänna min pligt att tillse, hvad ännu kan återstå att göra, till utvicklande och belysande af dessa grunder, från hvilka mitt handlingssätt härflutit.
Men då diskussionen tvärtom till största delen rört sig om principer, och då till och med en af mina motståndare grundat sin bevisning för tull på landtinannaprodukter på just samma grundsatser, från hvilka jag kommit till motsatt öfvertygelse, så har jag känt mig uppfordrad att med några ord söka uppvisa det föga bindande i denna talares slutledning. Den ärade talaren utgick från följande tvenne principer 1) att man borde tillgodose och värna den fattige och förtryckte mot den mägtige, som missbrukade sin makt, och 2) att man borde befordra och skydda de högre och sannare intressena mot de lägre och lumpnare, då dessa hotade blifva dominerande. Dessa ha varit de gemensamma grundsatser, från hvilka både den ifrågavarande talaren och jag utgått. Men härifrån fullföljer han nu sitt räsonnementpå följande sätt: landtbrukaren, säger han, är i vårt land den förtryckte — han är den, som bär landets alla tyngsta bördor, på samma gång som landtmannens samhällsklass utgör landets ädlaste kärna: penningen deremot är nu för tiden allherrskande, för denna måste börd, intelligens, moral, allt lemna platsen; derför bör landtmannens ställning höjas och de!ta ske genom införande af tull på landtmannaprodukter. Så ungefär var tankegången i hans anförande. Om det närvarande tillståndet verkligen är det af honom sålunda skildrade, vågar jag ej bedöma: detta bör han känna bättre än jag. Men att den dragna slutsatsen derigenom skulle framstå såsom följd af de uppställda premisserna, vågar jag på det bestämdaste bestrida. Ty, hvad den första grundsatsen beträffar, eller att den betryckta borde värnas mot sin förtryckare, så frågar jag, hvem det väl vore, som komme att mest lida af de föreslagna tullarnes införande, om icke just den, som af alla är i den mest betryckta ställning, nemligen dagakarlen, som har intet förutom sin arbetskraft, för att dermed försörja sig och familj, men likväl är i samma behof af lifsfornödenheter för sig och de sina, som den störste kapitalist.
Vid denna stam stodo två unga människor och kysste hvarandra. Och jag såg, att den ena af dem var den unga flickan, som doftade af barrskog och ljung. Men den andre var farmaceuten, och det var en helt vanlig farmaceut med hvit väst. Och han höll henne tryckt mot björkens hvita stam och kysste henne. Men då han hade kysst henne tre gånger, gick jag bort och grät bitterligen. DUGGREGNET ÅTER är det höst och mörka dagar, och solen gömmer sig i rymdens skummaste vrå, för att ingen skall se hur blek och åldrad och tärd hon blifvit denna sista tid. Men medan blåsten hvisslar i fönsterspringorna och regnet porlar i takrännan och en våt hund tjuter framför en stängd port där nere på gatan, och innan höstens första brasa ännu brunnit ned i vår kakelugn, vill jag berätta er en saga om duggregnet. Hör nu på: Den gode guden blef för någon tid sedan så förtörnad öfver människornas dålighet, att han beslöt att straffa dem genom att göra dem ännu dåligare. Allra helst hade han i sin stora godhet velat dränka dem allesamman i en ny syndaflod: han hade icke glömt, hur angenäm den synen var, då allt lefvande förgicks i floden. Men tyvärr, han hade en gång i ett sentimentalt ögonblick lofvat Noak att aldrig göra så mera. »Hör på, min vän,» sade han därför en dag till djäfvulen. »Du är visserligen icke något helgon, men du har stundom goda idéer, och man kan resonera med dig. Människorna äro dåliga och vilja icke bättra sig. Mitt tålamod, som är oändligt, har nu tagit slut, och jag har beslutat att straffa dem genom att göra dem ännu dåligare. Jag hoppas nämligen, att de då allesamman skola förgöra hvarandra och sig själfva. Det förefaller mig, som om våra intressen – eljes så vidt skilda – här för en gång skulle kunna finna en beröringspunkt; hvilket råd har du att gifva mig?» Djäfvulen bet eftersinnande i spetsen af sin svans. »Herre,» svarade han slutligen, »din visdom är lika stor som din godhet.
De naringsidkare, sorn åren 67 och 68 anropade högsta Magten om hjelp, ägde uti Commerceoch BergsCollegierna samt uti JernContoiret constitutiouella auloriteter, enkom tillsatte att vår - Den 17 April, e. nt. 357 da deras interessen; till dessa autoriteters befattning och pligt hörde, att taga kännedom af de klagandes belägenhet, att gifva form åt deras orediga klagoljud, att till orsaker och verkningar deducera förhållandet och att genom allt detta gifva sådan vigt åt den allmänna . klagan som kunde mana till uppmärksamhet. Då deremot de sorn nu klaga äro Jordbrukare, spridde öfver hela Riket, ägande ingen föreningspunkt, intet Coliegium som vårdar deras interessen, i fall sådana interessen, som i Bergsoch CommerceCollegierna äga före. språkare, invid Thronen skulle komma i col lision med deras intet Institut svarande e mot JernContoiret, ingen rättighet att i Banken beläna oförsålda tillverkningar, och finnande nästan ingen rom vill höra och förstå dem, när de påstå att det förhåller sig med Jordbrukets tillverkningar som med annan fabrication, att nemligen försäljningspriset bör vara högre än tillverkningskostnaden. När härtill kömmer, att hvarje vid Riksdag väckt ceconomisk fråga eiler framstäldt besvär skall innehålla förslag till antingen förändring, förklaring eller upphäfvande af existerande Lagar och Författningar, sorn Rikets allmänna hushållning röra, eller ock förslag till ny Lag, Författning eller inräitning; att mången, ehuru lifligt han känner sitt lidande, dock derföre icke förmår bestämdt uppgifva käMan hvarifrån det flyter, och än mindra botemedlet deremot; att i följe deraf och alltid under discussioner öivcr sådana mindre full - 35S
Godkändt: 1 betyg, Godkändt med beröm: 2 betyg, Berömligt: 5 betyg; g) Organistoch kantorsexamen bör hållas af Kongl. Svenska Musikaliska Akademien, som deröfver meddelar betyg, antingen öfver begge examina på en gång eller hvar för sig, allt efter sökandens önskan; h) Dylika examensbetyg böra, efter de grunder, som af Kongl, Svenska Musikaliska Akademien föreskrifva», utfärdas i stiftsstäderna, hvarest läroanstalter böra finnas, der undervisning meddelas i ofvanskrifne kunskapsämnen, och dessa från stiftsstaden vid offentlig examen erhållna betyg böra gälla i likhet med Kongl. Musikaliska Akademiens betyg, dock så, att de, som äga Akademiens betyg, tillgodonjuta 5tne tjenstår framför dem, som blott hafva betyg från vederbörlig examinator i någon al stiftsstäderna. Betygen skola, här som vid Akademien, gradueras; i) Äro flera tjenster förenade, skola sökanderne förete de examensbevis, sorn för hvar och en af dem särskildt äro föreskrifna; inga betyg mer, än de som fordras till den sökta tjensteu, få företes eller fästas afseende på. 2:o An - Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18. 9 2:o Annonser om organist-, kantors-, klockareoch skollärare-tjensters ledighet intages ej mindre i Postoch Inrikes-, än Stiftstidningar, de sednare inom hvar sitt stift, med utsättande af sextio dagars ansökningstid samt tillkännagifvande, med hvilken dato ansökningstiden tilländagå^ I Postoch Inrikestidningar införes annonsen 3:ne särskilda gänger med 8 dagars mellantid hvarje gäng. 3:o Musikdirektörer, filosofie magistrar, prester och studenter, som söka någon af ifrågavarande beställningar, skola såsom uppmuntran för dessa kunskaper särskildt hafva sig tillgodoräknade trenne tjenstår, såvida de eljest kunna förete de examensbetyg, som till den sökta sysslan fordras.
Vissa ■Spannemåls-slag må till införsel alldeles förbjudas, såsom Hvete, Arter, Hafre, och, efter min enskilda öfvertygelse, äfven Korn, på det odlingen af detta för vår jord och vårt luftstrek ijenliga Sades-slag må uppmuntras. 5:0 Införseln af Båg inskränkas endast till ritorr Båg. 3:0 Införseln af alla Spannemåls-Fabricater, Malt, Mjöl, Gryn, Öl och Bränvin alldeles - 'Den 2o Juni'. les förbjudas; ett stadgande, det jag önskade se utsträckt jemväl till Rumm, emedan denna är till bruk o eli pris jemförlig med [Bränvin. 4:0 Ett minimum af 3 R:d., och ett maximum af 5 R:d. i Silfver, bestämmas för inhemska Rågens pris; och tullen efter detta modereras, så att den ökas när priset närmar sig till Minimum, men minrlskas när det höjer sig till Maximum, Jag har föresett, att man i afseende på des-' sa förslag skall mota mig med det inkast, att flera af våra inhemska Näringar, och i synnerhet den, hvarpå vår export hufvudsakligen hittills grundat sig, Jern-lillverkningen, icke skola kunna bestå vid höga Spannemåls-pris.
Häröfver råkande i förvirring, ämnade hon lemna rummet, men hejdades af Haralds bedjande röst. – Gå inte bort nu, just nu. Min fröken, bästa fröken Irene. Ja hans röst var bedjande och sjelfva detta titulerande, som eljest plär afleda förtroligheten, föll sig nu så bra, fast det ändå var sagdt så utan beräkning. Vandraren, som har skyndsamt till det kära hemmet och plötsligen vid öppningen af en djup underjordisk grotta får höra en sakta, underbar, öfverjordisk musik, stadnar och blir bunden så som Irene nu blef det af Haralds röst. Ja, Irene stadnade der såsom fastvext vid golfvet, icke nu förstenad eller förisad, såsom af namnlös fasa, utan för det hon var helt och hållet veknad och försmält, såsom af namnlös värme. – Ni har ju ingenting att säga mig – sade Irene bemödande sig att skämta och afbröt den tystnad, hvilken Harald icke tycktes vilja bryta. – Om jag har, nej jag har ingenting. Men om jag med min nyfikna fråga gjorde er det minsta emot, blott det allraminsta, så ber jag er nu af hela min själ om tillgift. – Nej, nej, inte så – svarade Irene. Drifven af en oemotståndlig känsla tillade hon: – herr Thalberg, är det ondt i, att en ung flicka, som hittills haft ingen, vill förtro sig åt den, på hvilken hon tycker sig kunna lita? Nej, ser jag er säga. Hvad jag vill säga, kan vara af obetydenhet, men ni är ändå den enda, åt hvilken jag kan säga detta. Förstå mig derföre rätt och ... förlåt mig. Och nu omtalade Irene nattens händelser, utan att bifoga några kommentarier eller hypotheser, utan att göra saken ljus eller svart. Harald tog hennes hand och tryckte den varmt, och som han visste, att Erik snart skulle komma för att åhöra hans spel, men Harald nu allsicke hade lust att spela, gick han åter upp till sin vindskammare. Den alfvarlige prestmannen var der sysselsatt med att på ett papper pluttra ett namn; han höll upp pappret och visade det åt Harald. Men då denne icke antog en sådan min han bordt vid detta tillfälle, frågade Erik, hvad han nu tänkte uppå.
Stockholm den 11 April 1834- Reservationer: 1:0 Af Herr Grefve Sparre: "Kongl. Förordningen den 5 Mars 17461 innehåller, alt enär den, hvilken clofligen uppbryter andras bref och derutur tager penningar, ej är mindre straffbar, än den, som inbrott föröfvar, hvilken åter, enligt då gällande Lag, skulle varda hängd, sfi blef genom nämnde Förordning stadgadt enahanda ansvar för förslberörde förbi ytelse. Detta var således att bi inga påföljden för brefstöld i öfverensstämmelse med den för inbrottsstöld , men ej ett skärpande af Lagen i allmänhet. Då sedermera dödsstraff för stöld med inbrott borttogs, blef det dock qvarstående för breftjufnad, dertill orsaken synes mig varit den, att tillgrepp af ett å posten inlemnadt bref med penningar vöre ett groft våldförande af den säkerhet, som med postinrättningen åsyftats, ett brott emot Stateu; 3 Lag-TJcsfottcts Bet. N:o lj. ©eli af det i Kongl. Brefvet den 23 April 1762 åberopade motiv, att nemligen en breftjuf jemväl heginge en förbrytelse emot Kongl. Förordningen den to Julii 1645, angående den som på Posthuset olofligen uttager andras bref och dem undansticker, visar sig ock tydligen, att straffbestämmelsen endast hade afseende å bref, sorn varit å Post-Contor inlemnadt. Numera är likväl genom Kongl. Brefvet den 26 Maji 1827 bestämdt förklaradt, att ehvad penningebref varit å posten ingifvet eller icke, skall olofligt tillgrepp deraf straffas enligt 174Ö års Kongl. Förordning och 1752 års Kongl. Biel. Motionairerne hafva ej föreslagit någon ändring i samma Författningar, så vidt de afse stöld af bref, medan det är under Postverkets vård; sådant torde ock varå vådligt, då möjligen Statens och Postverkets säkerhet derigenom kunde äfventyras.
Inför i näsan litet bomull bestruken med en salva af 1 del borsyra och 1 del zinkoxid på 10 delar vaselin. Ombytes morgon och afton och helst en gång under dagens lopp. Har ni ofta snufva? Se i så- dant fall svar till L. S. i Idun för den 31 maj. S. Om ni hvarje dag ordentligt använder eder såpsprit på föreskrifvet sätt och en ä två gånger i veckan kramar ut de pormastar, ni ser, så blir ni säkert qvitt dem. Men ni måste fortsätta länge och börja på nytt, om de vilja komma igen. retito Maj, Dieten tyckes ju vara ganska förståndigt vald. Gif henne ett spetsglas Carlsbader (kall) 2 — 3 gånger dagligen under nägon lid. Mycket sannolikt Ur dock, att någon förträngning förefinnes — vänd er derför till läkare. Jag sjelf. Fortsätt med edra jerndroppar. Om ni gör någon tids uppehåll med intagandet, så skadar det visst icke — tvärt om. 2,) Se svar till Prenumerant i n:r 5. ) - Nej. ' ' ^ _ D:r — d. Med anledning af svar » 119 » i mr 39 af denna tidning frågas: Kan man taga lappar af hvad ylletyg som helst, t. ex. doffel och vadmalslappar, eller skall det endast vara lappar af tunnare tyger? Hur mycket kostar förfärdigandet af ett dylikt tyg? » Siri ?. Hvad menas med rafFeltyg, och hvartill kan sådant användas? * » Siri ». Med nöje har jag läst uppsatsen » Om sättet att läsa » i n:r 4 Ville någon af Iduns läsarinnor gifva mig anvisning derpå, vore jag mycket tacksam. » Siri ». N:r 303- Huru mycket kostar musikstycket, » En morgon på Alperna » af Th. Oesten? Likaledes » Morgonklo ekor ", och af hvem är detta utgifvet? Hur skall jag förfärdiga mig ett vackert och ej för vanligt gungstolstäcke? Hur beredes en god och vacker julgranskonfekt? Hur binder man in böcker? » Siri ».
Jag har med fruktan och oro väntat efter dig.» ’Jo,’ svarade prinsen, ’jag kommer ifrån din faders gård, och har jag i dag märkeligt nytt; ty prinsessan din andra syster har fått en friare, och skall gifta sig med en främmande konunga-son. Om det nu lyster dig, skall du få fara hem till brölloppet och taga alla dina små barn med dig.’ Detta tycktes konunga-dottern vara ett godt förslag, och hon kunde icke fyllest tacka sin man, att han alltid unnade henne glädje. Prinsen återtog: ’ett måste du likväl lofva, att du icke sviker din tro emot mig; ty deraf månde komma en stor olycka för oss begge.’ Ja, prinsessan lofvade hon skulle visst icke svika honom, och dermed slöts deras samtal för den gången. Andra dagen redde prinsessan sig till, med kläder och kosteliga prydnader, för att fara till bröllopps. När så allt var i ordning, körde den förgyllande karmen fram, prinsessan satte sig uti med sina tre små barn, och sedan bar det af öfver berg och dalar, ända tills de voro vid kungs-gården. Men i konunga-salen voro gästerna redan samlade, och brölloppet dracks med både lust och gamman. Som nu prinsessan trädde in med sina små barn, kan man veta hvad der blef för en glädje. Den gamle konungen steg upp ifrån sitt högsäte, och omfamnade henne med stor hjertans fröjd; sammaledes ock hans gemål, drottningen, och bruden och brudgummen och gästerna; alla bådo henne vara välkommen, och gladde sig att ännu en gång få se henne. Sedan nu första helsningen var förbi, begynte drottningen åter sina spörsmål om Prins Hatt, hvem han var och huru han tedde sig emot sin unga brud; men konunga-dottern svarade föga till hennes frågor. När styf-modern nu såg att prinsessan var på sin vakt, gick hon åt saken med list, såsom ränkfulla qvinnor icke gerna afstå från hvad de satt sig i sinnet. Till den ändan begynte hon orda både vidt och sidt om prinsessans små barn som lekte på sals-golfvet, huru snälla de voro, och huru lycklig konunga-dottern var att ega sådana barn.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Constitutions-Utskottets dnn 3 dennes under N:o 13 aflåtne, samt d. 12 derpå följande e. m, på bordet lagde Memorial, angående verkstäld granskning af Justitia Ombudsmannens Diariium och Registratur. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 5 sisth April, under N:o 44 afgifne samt den 12 dennes e. m. på bordet laggde Betänkande, angående väckt fråga om ändrin-g uti 30 Cap. Rätjeg. Balken; blef samma Betänkande af Ridderskap pet och Adeln afslaget. S. D. f. m. Föredrogs å nyo och bifölls Stats.Utskottets den 3 dennes under N;o 143, afgifne samt den 7 derpå följde e. m. på bordet lagde utlåtande, om lindring i In - Fröt. Utär. å. 15 Maj 1523. £58 quarterings-besväret för Städerne i allmänhet samt särskildt för Götheborg, Malmö, Varberg, och Vadstena. S. D. f. m. Föredrogos ånyo och biföllos, följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 12 dennes e. m, på bordet lagde Utlåtanden: Från StatsUtskottet: af den 9 dennes: N:o 14$, Angående större frihet i Jerntillverkning och försäljning. Njo 148, I anledning af Kongl. Majjts Nådiga Skrifvelse, rörande Löfås Silfververk. N:o 149, Om nedsättning utaf ControllsStämpel-afgiften å Metaller. Från BancoUtskottet af den 6 dennes: N:o n Om präglande af en Skådepenning i anledning af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående Biläger. Angående tillökning, dels i de föt Bankens Cassörer bestådde missräkningspenningar och dels uti 2:ne från längre tid tillbaka för Extra-befattoingar anslagoe arfvoden. Fröt. Utdr. d. 15 Maj 1823. £59 S. D.
Svar af den 4 December i8a3 angående villkoren för lilla Creditivets lyftande blifvit intaget i Riksdagsbeslutet, och der in för dt såsom tjenande till rättelse; utan StatsUtskottet, hvaraf Herr Hjerta då var Ledamot, nämner i sin skrifvelse till RiksgäldsContoirets Fullmäktige, och den Instruction, sorn lemnades Fullmäktige, ej ett ord om några andra vilkor, än dem Grundlagen föreskrifver. Så väl då varande Expeditionsutskott, som Ständerna, trodde sig förmodligen ej böra lemna några föreskrifter, hvilka stodo i strid med den, på Grundlagen byggda, nådiga skrifvelsen. Den 19 Mars f. m. således icke, att någon förklaring i detta afseende behöfts af StatsUtskottet; och hvilka Ständernas afsigter vid förra Riksdagen voro, kan jag ej sluta af annat än de handlingar dessa Ständer leninat efter sig, och äro dessa handlingar det enda, som i detta afseende kan tjena nuvarande Statsutskott till ledning. Friherre Anckar swärd: Det är, i anledning af det förtroende, Ridderskapel och Adeln behagat lemna mig att biträda vid 1827 års Revision, som jag tagit mig friheten följa förevarande ämne med en närmare uppmärksamhet, och jag anhåller derföre, att ytterligare få besvara de anmärkningar en Ledamot af StatsUtskottet afgifvit emot mitt förra yttrande. Hvad först Lotterimedlens aflemnande till RiksgäldsContoiret beträffar, så har jag ännu icke blifvit öfvertygad, att icke Rikets Ständers beslut vid senaste Riksdag åsyftade, att Lotteriinrättningens fonder skulle öfverlemnas till RiksgäldsContoiret, äfvensom de årliga öfverskotten på Lotterivinsten. Men det är i synnerhet det motsägande i StatsUtskottets uttryck, hvarigenom Utskottet synes säga, att Revisorerne haft både rätt och orätt på samma gång i sin anmärkning, hvilket föranledt mig att anse Utlåtandet fordra en omarbetning.
N:o 4% år 1827 , vid deil norra Inrättningen så vida fullbordade, att, den i3 Julii samma år, Correctioiisb jonens qvinno-persönal från Långholmen blifvit ditflyttad, och nu derstädes hålles till nyttig verksamhet; att, ehuru de förslag, som upprättades i afseende pa verkställigheten af den forst uppgjorda planen för användandet af Långholmens local till Corrections-Inrättning, utvisade en kostnadssumma af 3a5,ooo R:dr, det likväl, genom antagande af ett senare förslag, lyckats Eder Kongl. Majrt att, med ernåendet af de fleste utaf de fördelar, det förra förslaget erbjöd, kunna förena icke allenast en snarare verkställighet, utan ock eli högst betydlig minskning i kostnaderne; att, till bestridande af erforderliga utgifter i och för ofvannämnda nybyggnader och reparationer, Styrelsen öfver Fättgelserne och Arbets-Inrättningarne i Riket fått disponera: öfverskotten å 'det Stockholms f. d. Cor rectionshus beviljade anslag Behållning af Arbetshus-Fonden 7?l^p • 34. 3, Behållning å anslagen för Götheborgs och Norrköpings Spinnhus, uppkommen, under den tid då fång-antalet derstädes var mindre betydligt 11,201: Tillsammans R:dr 58,3<3o: 34* 3; att, enär fortgången af de för GorrectionsInrältningarne nödiga byggnadsoch inrednings ar - Éxp. tJtsk. Försl, till uncl. Skrif v. N:o 47. lo5 arbeten fordrade ytterligare anslag, men, i brist af beviljadt Stats-anslag, Allmänna Correctionsänstalterna icke kunde försättas på en bättre fot, samt då härtill kom, dels att medel för ändamålet ej eller stodo att erhålla af allmänna Byggnads-anslaget, såsom till andra behof disponeradt och i allt fall otillräckligt, dels ock att de så kallade fångmedlen egentligen äro anslagne till fångars vård, underhåll och transport, Eder Kongl. Maj:t funnit