Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den i5 dennes; I anledning af de hos BondeStåndet gjorde Anmärkningar vid Ut kottens Betänkande, om en stadgad afgift af hva je mantals-skrif. Ven Person till den Veneriska Smittans hämmande; tillkännagivande Utskotten hufvudsak keligen, att de trenne öfrige RiksStånden sam-’ ma Betänkande bifallit. Ifrån sammansatta Statsoch Banco-, Utskotten: Af den 16 i denna Månad: Öfver de innom RiksStånden gjorde Anmärkningar vid Utskottens under den 3 April detta år afgifne Betänkande, i anledning af Kgl. MajRs Nådiga Proposition den 10 December 1817, angående Allmänna Penningerörelsen' och Myntvärdets upprätthållande; i hvilket ämne flera Utskottens Ledamöter yttrat olika meningar, hvilka vid ifrågavarande Utlåtande blifvit bifogade. 128 Den 23 Maji. Ifrån Banco Utskottet-. Af äen 22 i denna Månad: Med förmälan, att Utskottet af de hos Ridders.kapet och Adeln, samt BorgareStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande i fråga om allmänt kungörande af BanoOSedelstockens belopp för hvarje år, icke funnit anledning, att frångå dess i samma Betankande yttrade tanka Fran Banco> och LagUtskotten: Af den 6 dennes \ Med anmälan, det Utskotten vid pröfning af väckt fråga om hvad af Riksens Ständers Banque, i anledning af föreskriften i 20. §. r. Mom. af Concours-stadgan, bör tillgöras i afseende å Skuldebref, för hvilka till erhällan* de af Lån i Banquen Inteckning blifvit i fast Egendom sökt, ansett denna fråga böra paan* förde skäl förfalla. Ifrån Bevillnings■ Utskottet: Af den 22 dennes: 1:0 Med öfverlemnande af Förslag till eti blifvande Bevillningsförordning} hvarvid flera Ledamöters i ämnet yttrade särskilda meningar blifvit bifogade. 2.‘0 Den 23 Mrf.
Det är väl sannt, att hans siulliga hemställan åsyftar ett anslag till förmån för Prins Carls inrättning för fattiga och vanvårdade barn, men den förutgående åtgärden måste tillhöra Bevilln.Utsk., emedan åläggandet af sjelfva skatten utgör ett vilkor för den sednare åtgärdens verkställighet. Jag anhåller derföre att, så vida Hr Gr. o. Landtm, delar min nu framställda åsigt och IL B. o. Ad. jemväl finnér densamma riktig, ifrågavande motion måtte remitteras till Bevilln.Utsk., hvilket Utsk. det naturligtvis står öppet att öfver ärendet, i afseende å motionens sednare del, konferera med StatsUtsk. Frih. Alströmer: Då jag vid motionens väckande begärde remiss deraf till StatsUtsk., skedde det under förutsättning, att frågan skulle behandlas af nämnde Utskott gemensamtmed Bevilln. -Utsk., men då Frih. Cederström ansett det vara formenligare att remittera motionen i första rummet till Bevilln.Utsk., har jag destomindre något deremot att invända, som frågan i alla fall sannolikt kommer att af båda Utskotten handläggas. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag är i detta fall af fullkomligt motsatt tanke med den förste värde talaren. Det är väl sannt, att Bevilln.Utsk. eger att bestämma, huruvida den ifrågasatta beskattningen skall åläggas eller icke, men det måste ovedersägligen tillkomma StatsUtsk. att afgöra, hvartill den sålunda anskaffade inkomsten skall användas, eftersom detta Utsk. behandlar alla öfriga frågor och förslag ronde rikets Den 4 Januari f. m. 31 inkomster och utgifter. Då här icke är fråga om annat än användandet af den utgående skatten, anser jag motionen böra till StatsUtsk:s behandling hänskjutas.
Remitterades till StatsUtsk. 4:o. Redan vid Riksdagen år 1847 väckte jag motion om anslag till stipendier åt Officerare af Landtarméen, som önska erhålla och kunna beredas tillfälle att ingå i utländsk krigstjenst. Denna motion förnyades af mig vid Riksdagen år 1850, på så sätt att den ingick uti mitt då afgifna förslag till förändrad organisation af Dandtförsvaret. Af flerfaldiga änledn:r, ibland hvilka äfven den, att åtminstone för framtiden kunna såsom ledare och vårdare af arméen och dess angelägenheter påräkna män med icke allenast theoretisk bildning utan äfven sann praktisk erfarenhet i krigare-yrket, och I)en 31 December e. m. 335 linder förhoppning att R. St:r vid innevande Riksdag, af de rikliga tillgångar som lyckas hopa sig till deras disposition, måtte lemna sitt bifall till den skärf, som för det nyttiga och fosterlandets bästa afsedda ändamålet är af nöden, anser jag mig upmanad att ånyo uptaga berörde till sina följder maktpåliggande ärende. Jag tillhör lika litet dem, hvilka antaga att ett krig kan falla öfver en nation lika oväntadt som en tjuf om natten intränger, och härpå i otid bygga sina tilltag, som dem, hvilka vilja upskjula alla försvarsåtgärder till dess faran står för dörren och Nemesis uttalar det olycksbådande domslutet: ''del är för sent''1; men jag tillhör dem, som, rör.-de Rikets försvar, anse sädane åtgärder — dock endast sådane — utan ringaste tvekan och upskof böra företagas, hvilka fordra tid lör att kunna mogna och bära frukt, och till denna kathegorie kan väl ingen vägra att hänföra krigsbefälets bibringande af de kunskaper och insigter, som erfordas för att samma befäl, då det gäller dess egentliga bestämmelse, d. v. s. icke blott exsercis-patroner och på förhand upgjorda samt med all möjlig konstfärdighet utförda simulacrer, utan verklig strid, må kunna upfylla sin pligt såsom ledare af fäderneslandets och det nationella oberoendets försvarskrafter.
Jag tror att man bör se på det allmänna bästa, och skulle olyckan vålla att ordentlig inbetalning af ett eller annat lån, äfven på Gottland uteblef, så vore det visserligen ingenting annat eller värre än hvad som ofta inträffar på fasta landet. Deremot anser jag fördelarna blifva så öfvervägande, att hvarken farhåga eller förmynderskap böra komma i fråga, att här göra sig gällande. Man har äfven yttrat att det vore fördelaktigt att den summa, som föreslås af BankoUtsk., skulle förvaltas af ett bolag: jag lemnar derhän huruvida man skulle kunna få kunniga och nitiske personer i delta bolag vid dess första organiserande, och om icke lånerörelsen skulle af detsamma drifvas efter godtycke; huru 414 De Q 14 April. skulle väl Banko-ombudet 1 början åtminstone kunna känna förhållandena på Gottland och de föreslagna bolagsmännen, att det icke i det hänseendet vore tvunget att rälta sig efler de npgifter, bolaget behagar gifva, och svårt blefve det alltid att kunna önna personer, sora i allmänhet kände Gottland och alla förhållanden der så fullständigt och intimt, som de 4 personer, sora skulle väljas inora RiksStånden på ön. Dessutom är det en omöjlighet, att der tillvägabringa en sådan association, ty det önnes få herregårdar på ön, tillsammans ej utgörande stort mer än 5 a 6 mil; det blefve omöjligt, säger jag, att få personer all i bolaget inträda med solidarisk ansvarighet för den penningesumma, som är i fråga ali från Banken ullemnas och att för densamma låta inteckna sin jord. På de skål jag nu anfördt, — ehuru måhända öfverflödigt, då jag har hört att quseslio an redan var afgjord, och att således endast qua;stio quomodo återstår, — anhåller jag icke destomindre om bifall lill BankoUtsk:s tillstyrkande. Många ledamöter ropade på propos. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag är visserligen till största delen i hvad jag ämnade anföra, förekommen af den siste talaren, vågar dock med några ord uptaga R. o. Ad:s tid.
St:r framställt förslag till ändringar i instruktionen och som visserligen ej sparat på anmärknuderemot, hafva ej heller funnit densamma i nu anmärkta hänseende tvetydig, utan visar fastmera referatet utaf EiksArkivarien Nordströms motion, pag. 6 i Ekon.Utsk. Betänk., att han just såsom anmärkningsvärdt uptagit att medel, som genom testamente eller annat förordnande tillfallit omyndig med det uttryckliga vilkor, att de icke finge till FörmyndareKammaren ingå, skulle likafullt komma att vidkännas afdrag, men att stadgandet skulle kunna tydas derhän att afse andras, än omyndiges medel, synes han ej ens hafva tänkt sig möjligheten utaf. Utsk. har vidare yttrat att den omnämnde afgiften vore en verklig beskattning, hvilken det icke berodde på den enskilde att undandraga sig och att den ej utgjorde ersättning för någon åt Den 18 J uli. 399 den betalande erbjuden fördel eller bevisad tjenst. Äfven i afs. på detta yttrande nödgas jag bestrida riktigheten af de gjorda förutsättningarne och till stöd härföre åberopa dels instruktionens innehåll, dels de förut omnämnda motionärernas upfattning deraf. Instruktionen bestämmer på intet ställe att* förmyndare skola till FörmyndareKammaren aflemna laneoch säkerhets-handlingarne för de omyndigas genom deras försorg förräntade medel, och så väl Const.- som Ekon.Utsk. omtalar att aflemnandet af låneoch säkerhets handlingar till FörmyndareKammaren härleder sig, icke från någon derom meddelad allmän föreskrift, utan från ett inom FörmyndareKammaren småningom utbildadt bruk, hvilket väl ej kan tilläggas kraft eller helgd af lag. Då således instruktionen ej lägger hinder i vägen för föräldrar eller förmyndare att med den rätt lagen dem tillerkänner och i den utsträckning, som, enligt densamma är dem medgifven, förvalta de omyndigas medel, lärer ej kunna påstås, att den enskilde ej kan undandraga sig den ifrågavide afgiften.
Innan utskottet yttrar sina egna åsigter angående förevarande högst maktpåliggande ämne, torde utskottet böra anföra de i riksgäldskontorets nu gällande reglemente införda bestämmelser i afseende på den för bestridande af kontorets utgilter redan medgifna upplåning. Ofvanåberopade 132 § i detta reglemente innehåller nemligen härom följande stadgande: ”1 händelse sådant, för verkställandet af riksgäldskontorets ”förestående utbetalningar, finnes oundgängligen nödvändigt, ega fullmäktige att upplåna härtill erforderlige medel emot detta verks obligationer, som skola lyda å svenskt ”mynt och vara ställda till inlösen, antingen efter föregången uppsägning eller efter ”viss bestämd förfallotid, hvilken sednare dock icke får bestämmas öfver 10 år från ”obligationernas utgifningsdag. Fullmäktige skola dervid företrädesvis söka begagna ”det af ofvanberörde lånesätt, hvarigenom den lägsta räntan beredes, och får denna ”icke i något fall öfverstiga fem procent, eller rabatt å obligationernes kapitalbelopp ”medgifvas”. Derjemte är i samma reglementes 105 §, rörande anskaffandet af de medel, som, i händelse af det s. k. stora kreditivets lyftning, kunde erfordras, stadgadt, att dessa medel skola anskaffas ”genom upplåning emot riksgäldskontorets obligationer, ställda att, efter minst ett och högst tre års förfallotid, inlösas med de ”medel, som af rikets näst sammanträdande ständer varda härtill anvisade”.
Luxe, mot kontant ersättning till boställsinnehafvare!!: VII. 354. — N:o 86. angående den för Hennes Maj:t Enke-Drottning Josephina under innevarande statareglerings-period auslagna Hofhållnings-summa: VII. 354. — N:o 87. angående upphäfvande af den, allmogen i sju härader af Elfsborgs Län samt städerna Rörås och Ulricehamn beviljade särskilda handelsfrihet: VII. 354. — N:o 88. angående rätt för legostadd dräng, som till båtsman antages, att genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman: VII. 354. — N:o 89. om upphäfvande af de stadganden, enligt hvilka båtsman, sedan han i tjenst i n träd t, förverkar sin lön till AmiralitetsKrigsmans-Kassan: VII. 354. — N:o 90. om förändring i Kongl. Förordningen angående handelsböeker och handelsräkningar den 14 Maj 1855; VII. 354. — N:o 91. om upphäfvande af förbudet för gemenskapen att gifta sig utan vederbörande befäls samtycke: VII. 354. — N:o 92. om befrielse för rotehällarne vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten att bidraga till sadelmuuderingens anskaffande och underhåll m. m.: VII. 354- — Nio 93.
Jag vidblifver den öfvertygelsen, att det endast tillkommer domaremagten att för hvarje särskildt fall pröfva, huruvida lag är öfverträdd eller ej, och att ett af Regeringen utfärdadt b:coreglemente skulle försvaga, i stället för att stärka, helgden af i83o års banklag, hvilken nu äger en ytterligare garanti för sitt bestånd uti den större oföränderlighet, som den har, i jemnförelse med stadgandena i ett reglemente, och hvars tillkomst endast från en sådan synpunkt kan rättfärdigas. Hvad angår sjelfva redactionen, så är det visst sannt, att en sämre tilläfventyrs kunnat erhållas; men om meningen är, såsom några talare här synas förmoda, att nemi. blott sådana beslut eller stadganden i reglementet, som genom Regeringen skola för allmänheten kungöras, borde underkastas Regeringens pröfning, så bekänner jag uppriktigt, att denna mening är särdeles illa uttryckt; ty då det heter, ”att R. St. borde hos K. M. anhålla, det K. M., i händelse han finner de af R. St. be - D c n 4 M a j f. m. slutade stadgar och reglementen för Banken icke strida med grunderna i i83o års banklag, i nåder täcktes desamma, i hvad de röra allmänheten, låta på vanligt sätt kungöra;” så torde någon annan slutsats af denna ordställning icke kunna dragas, än att R. St. anhålla, det K. M. måtte granska hela reglementet, men att, om K. M. funne något deruti, sorn stridde mot i83o års banklag, han icke måtte promulgera ett enda stadgande. Vore åter meningen så oskyldig, att man endast ville anhålla om K. M:s pröfning af reglementet i de delar, som erfordra Regeringens promulgation, så ser jag icke, hvarföre ej Gr. Frölich gjort sig deri mödan att utplocka sådana stadganden, som erfordra promulgation, de der, efter hvad man sagt mig, lära inskränka sig till antalet af 4 elier 5. Men spelet är nog icke så rent, och jag fortfar derför att yrka afslag å betänk. Frih. af Nordin, Garl Joh.:
I öfverensstämmelse med de åsigter, jag förut uttalat, och då jag icke kan förmå mig att belägga 438 Den 23 April f. m. ost, sorn under tio år varit fri, med någon tull, anhålier jag att it. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, ville bibehålla den nuvarande tullfriheten. Jag ber äfven att med några ord få vidröra ett par förhållanden, sorn icke torde vara bekanta för It. o. Ad:s alla ledamöter. Man säger att man bör åsätta tull till förekommande af alltför stor import. Jag vill då exempelvis framdraga Danmark, som har tull på ost. Der importerades år 1864 af denna artikel 821,350 danska skålpund, mot en export af 111,000 skålpund, hvilket visar en import, som är nära 8 gånger så stor som exporten. Gå vi nu till Sverige, så finna vi att under de sista tio åren, som tullfrihet egt rum, endast omkring 12,000 centner — sedan jag afdragit exporten af omkring 550 centner — blifvit importerade. Häraf synes att vår import endast varit omkring ^ större än Danmarks, oaktadt vår folkmängd är omkring dubbelt så stor som grannrikets. Genom dessa upplysningar tror jag mig hafva ådagalagt att några tullsatser icke kunna verka på en större eller mindre import, såvida de icke sättas mycket höga, och på denna grund anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Betänk, behagade bibehålla tullfrihet å artikeln ost. Gr. Liljencrants: Det är alldeles otvifvelaktigt att hvar och en, som har någon erfarenhet af att tillgodogöra sig mjölk, måste erkänna att det endast är genom tillverkning af skumost man kan få densamma betald. Sedan tillverkningen af smör egt rum, är nemligen osten, som vi veta, den enda form, i hvilken mjölken kan lörvandlas. Detta är också för jordbruket af sådan vigt att jag är förvissad om att meningen icke skulle vackla angående tullens åsättande, i händelse R. o. Ad:s härvarande ledamöter till större antal, än nu är förhållandet, utgjordes af jordbrukare Men det är icke nog med denna slags ost, utan sötmjölksosten behöfver äfven skydd.
Detta sednare tror jag dessutom icke heller blifva händelsen i detta fäll. Afscr man nemligen att sammanbinda Stockholm, Upsala, Sala och Westerås, så utfalla väglängderna sålunda, enligt Utskottets egna beräkningar: Vestra rigtningen. Stockholm-Kålhammar-Upsala 1 M mi, 17,410 fot ål hammar—Uran—Sevalla—Sala | Sevalla—Westerås, onligt Kapten Nermans förslag 1 „ 24,287 „ Summa 16 mil 5,697 fot Statt-Utskottets Utlåtande N:o 87. Östra rigtningen. 77 Stockholm—Upsala—Sala Sala—Westerås Den östra rigtningen blifver sålunda 31,097 fot kortare, än den vestra, som Utskottet föreslagit. — Dör den oinvigde synes det eget, att, då östra linien mellan Stockholm och Upsala är beräknad till 811,000 R:dr och mellan Upsala och Sala till 750,398 R:dr pr mil, kostnaden för linien från Gran till Sevalla och Sala endast upptages till 561,000 R:dr pr mil. Väl uppgifves den särdeles gynnsamma terrängen å sistnämnda linie såsom skäl för detta billiga pris; men då det af Major Adelsköld upprättade kostnadsförslag för Landskrona—Eslöf-banan i Skåne, hvilken väl eger ännu gynnsammare terräng, enär medeldjupet af genomskärningarna derstädes endast uppgår till 3,'i fot och af bankarne till 3,8 fot, hvarförutan ingen kostnad för expropriering af jord der inberäknas, ändock uppgår till 605,000 R:dr pr mil; så synes verkligen Gran—Sevalla—Sala-banan blifvit beräknad att byggas för ett, såsom man säger, ”sjungande pris”. Förvåningen deröfver förminskas icke heller af den omständigheten, att samme ingeniör, som 1859 uppgjorde dessa billiga kostnadsförslag för hela vestra rigtningen, beräknade jernvägsbron öfver segelleden vid Stäket till endast 44,816 R:dr 80 öre, sorn samtidigt härmed en landsvägsbro på samma ställe till 82,494: 37.
r Reservationer: Af Herr Grefve Sparre, Eric: »Upphäfvandet af den, enligt gällande Författningar, till förmån för bergsoch brukshandteringen medgifna rättighet att inmuta kalk-, fältspat-, qvarts^ och ställstens-brott synes mig i flere afseenden betänkligt. De i ämnet hörde Embets myndigheter, hos hvilka den största sakkännedom i detta afseende bör förutsättas, äfvensom Bruks-Societeten och Bergslagernes Deputerade hafva förordat dess bibehållande, och alla de skäl, sorn af Utskotten blifvit anförda för bibehållande af inmutningsrätten till metaller, synas mig tala för en sådan rättighet i fråga om berörde för bergsrörelsen oumbärliga mineralier. Med afseende å den svåra ställning, hvari denna handtering för närvarande sig befinner, till följd af konkurrensen med den, med jättesteg sig utvecklande industrien i främmande länder, hVilka genom lättare kommunikationer befinna sig i en förmånligare ställning än Sverige, synes mig tidpunkten icke vara rätt vald alt beröfva bergshandteringen en sådan förmån, som vid skedda anläggningar tilläfventyrs varit tagen i beräkning. Det lärer icke kunna bestridas, att den nuvarande inmutnings-rättigheten, äfvensom föreskriften om den för dess bevarande årliga bearbetning, bidrager till ökad tillgång och nya upptäckter af dessa mineralier; och upphörandet af en sådan rättighet torde således kunna verka Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, 28, 29 verka till ett fördyrande af varan, som för denna, för vårt land vigtiga handtering, komme att verka menligt och förlamande, särdeles vid betraktande deraf, att forlönerne, till följd af ökad industri, under loppet af några år betydligen stigit, och vi ännu äro långt ifrån att hafva åstadkommit hvad som till motverkande af de svåra följderna deraf är att göra i fråga om kommunikalions-anstalter. Deremot torde åt inmutnings-rätten till dessa mineralier icke böra gifvas större utsträckning än för närvarande, då den varit tillämpad och, enligt gällande Författningar, ansetts kunna tillämpas endast inom Bergslag.
Justerades pleniprot. för d. 21 sistl. Maj. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda mern. N:o 147, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 82, ang:de regleringen af utgiflerne under Riks-statens Första bufvudtitel. Den 14 Juni. 35 R. o. Ad. vidblef sina, rörande 2:dra oell 4:de punkterne af utlåt. N:o 82, förut fattade beslut samt ansåg förevar:de mern. i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo StatsOtskrs den 4 och 13 dennes på bordet lagda mern. Nio 148, i anledn. af erhållne återremisser å allat. Nio 83, angide reglering af utgifterne under Riksstatcns Andra hufvudtitel. R. o. Ad. vidblef sina, rör:de 2:dra och 3:dje punkterne af utlat. N:o 83, förut fattade beslut och ansåg förevar, mern. i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagde mern. N:o 149, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Nio 84, ang:de reglering af utgifterne under Riksstatens Tredje hufvudtitel. Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda mern. Nio 150, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. Nio 85, ang:de reglering af utgifterne under Riksstatens Fjerde hufvudtitel, företogos serskildt till afgörande följande enl. ordningen i utlåt. Nio 150, benämude punkter. lista punkten. Lades till handlingarne. Gite punkten.
Hvad Utskottet, å sidan 29 af betänkandet, tillstyrkt, i afseende på kyrkoböckers förande: blef af Ståndet gilladt; deremot förklarade Ståndet, att det ansåg utfärdandet af den Författning, hvartill Utskottet i slutet af betänkandet lemnat förslag, vara obehölligt, enär Preste-Ståndet vid sistförflutne Riksdag i dess till Rikets Consistorier utfärdade circulär gått i författning om vidtagande af den åtgärd, som med nyssberörde författningsförslag afses; N:o 34, i anledning af väckt fråga om förtydligande af de i Lag och serskilda Författningar innefattade bestämmelser, angående straffet för inbrotlslöld: Bifölls; N:o 35, i anledning af väckt motion, angående förklaring af 18 Gap. Ärfda-Balken: Bifölls; N:o 36, i anledning af väckt motion om förlängd tid för besvärs anförande öfver Under-Rätts utslag vid busesyner å Prestebohl i Helsingland: Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets betänkande, N:o 37, i anledning af väckt motion derom, att Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, som innefattar förbud att, vid försäljning af fast egendom, göra förbehåll om rätt till densammas återlösande, måtte tilläggas retroactiv verkan: Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Hederv. Bonde-Ståndets i meddefadt proto - Prot.-Utdrag, den 5 December i844' 383 eolls-utdrag af den 30 sistlidne November gjorda inbjudning till MedSlånden alt förena sig i Hederv. Ståndets beslut, dels om antagande af 11 § i BeviUnings-, Bagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 1, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, dels angående upphörande af bränvins-bränningsredskaps försegling och dels beträffande brällvins-brännings-rättigheten efter den tariff å jord värdet, Ståndet fastställt:
Sig icke kunna lemna bifall lill Rikets Ständers förenämnde underdåniga anhållan, men derjemte, — under förmodan, det hufvudsakliga af sigton med den af Rikets Ständer begärda undersökning varit icke egentligen att tillvinna Kongl. Majit och Kronan en ringa, opåräknad, fördel, utan snarare att betrygga åboerne å kyrkohemmanet] emot alltför höga och betungande afgälder, samt bereda dessa åboer en möjlighet alt till hemmanen förvärfva jordegandeoch disposilions-rätt, hvilket ändamål Kongl. Majit funnit kunna vinnas på en enklare samt mindre besvärlig och kostsam väg, — af sådan anledning till Rikets Ständer vid 1844-—1845 års Riksdag a flå ti t Nådig Proposition af det hufvudsakliga innehåll, alt nu varande åboer och arrendatorer å meranämnde hemman tillförsäkrades orubbad och oqvald besittning af sina pä grund af uppgjorda afhandlingar innehafvande hemman, emot förpligtelse att till kyrkorna och presterskapet fortfarande utgöra den afgäld, hvarom ömsesidigt vore öfverenskommet. Då emellertid det i detta förslag upptagna vilkor i afseende å afgäldens erläggande lill kyrkorna skulle föranleda dertill, alt äfven den afgäld, sorn, genom det i sednare tider anbefallda auklionerings-syslemet, blifvit åtskilliga åboer till öfverdrifvet belopp i jemförelse med de förut erlagda städjepenningarne ålagd, förklarade Rikets Ständer lili underdånig Skrifvelse den 5 April 1845 all de ej kunde till den Nådiga Propositionen lemna bifall. Vid de sednaste 2:ne riksdagarne hafva jemväl hos Rikets