Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några svenska nyare operaföreteelser, sasom » Harald Viking » (Hallén), » I ungdomens vår » (Behrens Junior}, » I Fireuze » (Munktell) återkomma vi till i höst, om anledning dertill yppas. Visserligen hålla vi före att upptagandet af någon äldre opéra-comique, här ej uppförd, af den stora opera-comique-periodens koryféer i musikaliskt och estetiskt hänseende hade varit mer riktande för vart musiklif än denna Offen-bachska » syndabekännelse », som gör ypperliga ansträngningar att slå in på högre banor, stundom rent af upp till le grand opéra, men hvars faktur i sin helhet ej bär samma helgjutna, lugnt och snillrikt beherskade pregel som kompositörens mönster och förebilder på och för Opéra-Comique. Dock — förra regimens nyheter ha ej gjort oss dif-ficila! Operan inleddes i Stockholm af en ouverture, om hvars öfverklagade längd vi ej skola lamentera af det giltiga skälet att vi derigenom kommo i tid till första akten, i hvars början balettmästaren och hr Nordqvist kunde ha funnit ett passande och motiveradt tillfälle för sina koreografiskmusi-kaliska inspirationer, hvilka äro illa på sin plats i andra aktens final, der den häpne åskådaren oförmodadt far till bästa hurusom en hederlig gammal italiensk professor i fysik bjudit Stockholms lilla operadambalettkår att i toiletter från Karpater-rosen m. m. förnöja gästerna på scenen och i salongen med en mazurka, hvars koreografiska värde är lika med noll, men hvartill musiken onekligen är rätt nätt. Första och andra akterna äro ganska lyckade, bjudande pä Offenbachs gamla stil, men tempererad, polerad, retoucherad. Säväi | som | takterna sätta lif i spelet, men skojet är städadt, ehuru skoj. Såväl barytonsom tenorkupletterna visa mycken fransk verve, men tenorarian i akt II är för arbetad, dertill imiterande Gounod och än värre Gounods fel i att skrifva erotik som ande-allokution, exempel: Romeos Serenad, här af Offenbach ytterligare förvärradt.
Man mä äfwen sorgfälligt »vakta sig att den hederskänsla, som hos mängden af det första nuwarande Niks-Ständet är ett outplänligt caractersdrag, och hos de andra alstras genom behofwet af Ständsbröders aktning och förtroende, att, säger jag, den genom sjelfwa organlsakionen af en ny Representation icke »nätte frän direct nyttig »verkan pä allmänna ärcndernes gäng utträngas, för att lemna rum för den kalla och slugt »verksamma egennytta»» samt införa penningc-aristocratien, den mest tryckande af all magt, och helt wist den swäraste att bryta eller mildra. Bereder man ät de rika i Landet lätthet att inflyta pä walen och Bilaga till Meni. N:o 36. 645 wid allmänna Riksmöten, utan tillräcklig motwkgt, sa mä man taga afsked af frihet och ärlig medborgerlig dygd. Hollands olyckor och Englands öfwerklagade corruption kunna härom lemna tillräcklig upplysning och warnande efterdöme». Detta mitt wördsamma yttrande anhaller jag matte wid Högloft. Utskottets Betänkande biläggas. Carl von Rosenstein." Och skulle dche anföranden åtfölja det Betänkande rörande Representationen, som Utskottet kommer att till Riksens Högloft. Ständer ingifwa. Ht supra. Lx I^rotacallo D. Va^rrts. Bilaga till Mem. N:o 36. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskotts Protokoll den 26 Martii 1810. S. D. Herr Biskopen och Commendeuren Doctor Nordin förklarade: det han wäl icke kunde skilja sig ifrån de flere betänkligheter, hwilka wid frägan om en Representationsförändring sig företedde, men da Högloft. Utskottet ansäge nödigt, att underställa Riksens Högloft. Ständer något Förslag uti ämnet, sä förenade sig Herr Doctorn och Biskopen med Herr Doctor Wijkman uti dest afgifne utlåtande. Riksdagsmannen Anders Jansson Hyckert yttrade:
Dannemanna-kraften till afgörande segrar, är det ock R. o. Ad:s, genom dess högre bildning och allmännare deltagande i Statsförvaltningen, förvärfvade förbindelse, att med värdiga anvisningar och föredömen lifva och föra Allmogens välmenande Ombud till säkra segrar öfver bristerna, oredorna och behofven. BondeSt. vet, att H. R. o. Ad. nitälskar för dessa förbindelsers uppfyllande, — förbindelser, hvilka på det närmaste stå tillsammans med de pligter BondeSt. delar med R. o. Ad., såsom gemensamma deltagare i fosterjordens odling och lika kännande odlarens anledningar till belåtenhet eller missbelåtenhet med tidsförhållanden, lagar och förehafvanden. Erkännande sitt behof att vägledas af Konungens vishet ock upplysta MedSländers råd och föredömen, s Den a4 Januurii f. m - vill BondeSt. med sannt nit och värma omfatta hvad, efter det sunda, oförvillade omdömet, den rena afsigten, den vunna erfarenheten, synes vara säkrast ledande till ordnandet af ett älskadt Fosterlands angelägenheter; och då BondeSt. derom kan med trygghet försäkra, kan ock, i följd deraf, BondeSt. göra sig försäkradt om H. R. o. Ad:s välvilja och bevågenhet, deri BondeSt. lifligt önskar att fortfarande få vara inneslutet. H. Ex. Ilr Gr. och Landtm, besvarade detta tal, i följande ordalag:
Kammar-Collegii Circulairebref den l Februari 1819, antaga de grunder för brödprisets nedsättande, som finnas öfverensstämmande med allmänna förhållandet vid brödbakning i enskildta hushåll, samt de i orten gällande priser: Att ersättningen till inqvarteringsgifvare för dagportioner hädanefter må be - Eesv. och Ekon. Utsh. Bctänkanden. 751 Stämmas enligt de af Deputerade för Markegångs-sättningen i hvarje Län derföre utsatte priser, hvilka i sådapt fall oförändrade, och utan någon slags jemkning, borde tjena till rättelse, samt att inqvarterings-gifvaren må ifrån skyldigheten till Fouragets anskaffande befrias, och, med upplifvande af 22 §, 4 Art. uti Kongl. Tåg-Ordningen af den 15 December 1791, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega, att, på Kongl. Maj:ts och Kronans bekostnad, anskaffa hästfoder och fourage för tågande trupper, på hvad sätt det med Kronans minsta kostnad och största förmån kunde ske. Hvad åter angar den väckte frågan, att inqvarteringar på landet hädanefter må verkställas, icke efter matlag, utan efter hemmantal, samt att äfven på afstånd boende Hemmans-egare borde deruti deltaga, gå förekommer deremot, hvad äfven Ekonomi-Utskottet uti dess vid 1817 och 1818 årens Riksdag afgifne Betänkande anmärkt, att en åbo med större gårdsbruk ändock sällan har större utrymme i afseende på boningsrum, än den, som innehar en mindre hemmansdel, hvaraf följer, att, i fall inqvarterings-skyldigheten skulle fördelas, på sätt föreslaget blifvit, ofta måste inträffa, antingen att nödigt utrymme alldeles saknades, eller ock att allt för mänga personer blefvo inqvarterade i en trång och lag stuga, hvilket kunde medföra menliga 732 Btiv. peli Ekon. Tjuk.
Med afseende på hvad Hr Westfelt, såsom jag tror af välvilja för mig, yttrat om hvad som möjligen i förstärkt StatsUtsk. skulle kunna inträffa, så är det mig omöjligt att veta hvad som der kan ske, men jag har svårt att tro, att fråga kan uppstå om en sak, som StatsUtsk. en gång tillstyrkt, nemi. sjelfva summan, då här nu endast är fråga om summan skall utgå i låneväg, eller såsom anslag. Det synes mig, som det vore ett misstroende till det förstärkta CJtsk., örn jag skulle säga, att jag tror Utsk. om att par de'pit i en fråga besluta annorlunda, än det i andra likartade frågor förut gjort. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Då Gottland är afsedt ibland de öfriga södra länen, för hvilka R. St. beslutat ett anslag af 100,000 r:dr, alt af K. M. anordnas antingen såsom låneunderstöd eller såsom direct anslag, så lärer väl icke något hinder kunna möta för K. M., att af dessa medel göra direct anslag äfven för Gottland, och af detta skäl finner jag för min del ökad anleda, atti detta speciella fall yrka, att denna summa af 5o,ooo r:dr må användas i låneväg och ej såsom direct anslag. Hr von Hohenhausen: Jag är ledsen, alt jag så mycket nödgas upplaga R. o. Ad:s lid. Jag skall nu vara ganska kort. För den händelse, alt Gottland af det andra anslaget möjligen kunde få påräkna något direct anslag, så har jag visserligen icke skäl att fortsätta milt yrkande i detta afseende, men jag har ej ansett mig tillständig! att tro, att möjligen någon del deraf skulle kunna komma Gottland till godo, Skulle detta likväl, enligt hvad här blifvit yttrndt, vara StatsUlskts mening, så har jag visst icke något emot, att ifrågavar. 5o,ooo r:dr må beslutas att utgå såsom lån och ej såsom anslag. Hr von Hartmansdorff: Jag tror ej, att man kan taga StatsUtskrs utlåt, i annan mening, än ordalagen utvisa, och hvilka äro föremål för R. St:s beslut.
Deras nu pågående vackra utställning hade nämligen gifvit oss en lika osökt som kärkommen anledning att störa dem i deras privatlif, och vi hade under vägen förberedt oss på att möta deras eventuella invändningar mot vårt fotograferingsförslag med hela styrkan af vår journalistiska bevisföring. Efter en älskvärd skärmytsling, ty älskvärdhet är något, som utmärker konstnärs folk i allmänhet och det artistpar, hvarom här är fråga, i synnerhet, erhöllo vi det önskade raedgifvandet, och därefter bar det af uppför många trappor till ateliern, ty den rätta milieun skulle vi förstås ha kring porträtten. A, isiuiuDcr^ IOLO. HANNA PAULI HÄR BORDE K U N N A trifvas konst, men det gör den faktiskt inte, » sade Georg Nordensvans » Figge » — denne sorglöse och käcke artisttyp, hvilkens ' tankar och löjen ' voro karaktäristiska för åtskilliga målare inom 80-talets svenska konstnärsfalang — då han en vårkväll för tio år sedan vände ryggen åt sitt kråkbo i Kungsholmsbergen och hufvudstupa V I D STAFFLIET. reste med Pelle ned till Barbizon för att dricka chablis och måla pumpor. Ja, den tiden hade artisterna ännu emigrationsfeber i blodet; det var svårt att hålla ut hemma, fast svensk natur låg fager och lockande för penseln vid alla årsens tider, ochoaktadt Birger Jarls stad då som nu, vandaliserande nivelleringar och » försköningar » till trots, var lika outrotligt vacker, lika älskad Därinne dansade oktobersol mellan väggarna, och sol lyste från den stora, ännu ej färdiga midsommartaflan — hvitklädda flickor, i färd med att smycka majstången — på hvilken duk Georg Pauli för närvarande målar, och hvars smekande motiv är hämtadt från de båda artisternas sommarbostad i Mälaren. Medan kameran som bäst höll på att riktas, öppnades dörren och en af de små Paulisterna stack in hufvudet och uttalade önskvärdheten att få. veta, hvarför pappa och mamma egentligen skulle fotograferas.
Samma lag vare, der hustru öfvergifver mannen. § 7- Har mannen rest utom Riket i veterligt ärende, såsom för Konungens eller Rikets tjenst, handel eller annat lofligt företag, och kommer han ej åter inom år och dag sedan ärendet slutades, eller vet man ej om ärendet slutadt är, och har mannen ej på fyra år låtit af sig höra; då må hustrun det hos Rätten anmäla; och låte Rätten tre gånger i allmänna tidningarne införas kallelse å mannen att sig inställa eller förfall visa: gör han ej någotdera och vill hustrun från honom skiljas; döme då Rätten till skilnad, sedan år och dag förflutit, ifrån det kallelsen sista gången kungjordes. Har, enär lysning ågått efter hvad i 6 § sägs, make, som den andre öfvergifvit, visat giltigt skäl att utrikes sig uppehålla, men kommer sedan ej åter; då må ock så förfaras, som nu sagt är. 4 Lag-Utskottets Betänkande M 19. Faller ene maken i vansinnighet, då kan skilnad af den andre sökas; Ratten kalle den vansinniges närmaste skyldeman, eller förordne, der skyldeman ej finnas, god man; och imdersöke sedan, huru makarne sammaniefvat: finnes det ej, att sökanden genom hardt bemötande eller annat sådant vållande, beredt eller påskyndat vansinnigheten, och har den i fulla tre år oafbrutet fortfarit, utan att läkaren gifver förhoppning, att den vansinnige bättras kan; då må skilnad beviljas. § 9. Angifver den ene maken den andre för våldsam behandling eller annat förolämpande och söker förthy skilnad i äktenskapet; då skall Rätten, der dess egne föreställningar ej hjelpa, förvisa makarne till Kyrkoherden i församlingen, alt varnas. Ar varning skedd, och fullföljes ändå klagan hos Rätten, ransake Rätten huru makarne sammaniefvat; finnes det, att hat och bitterhet dem emellan råder, och att den ena är skuld dertill, genom ofta upprepade utbrott af våldsamt sinnelag eller annat hardt bemötande, så att våda vore för den oskyldiges lif eller välfärd, der deras sammanlefnad fortfore; döme då Rätten till skilnad i säng och säte på ett år.
Åtminstone kan jag icke finna, att det vore bättre att uppgöra bestämda detailföreskrifter; utan måste det vara fördelaktigare att fritt få rätta sig efter omständigheterna i hvarje särskildt fall, än att nödgas följa på förhand uppgjorda reglementen. Jag tillstyrker bifall till betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet afStatsUtskrs utlåt. N:o 4*9 och detsamma således böra återremitteras. Ropades starka nej, blandade med ja. StatsUtsk:s utlåt. Nio 4*9 blef derefter af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda memor. A:o 4ao) ’ anledn. af fullmägtiges i Riksgtscont. hemställan om en årlig nådegåfva till förre t. f. Öfvercominissarien Åhman. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anser de af Utsk. anförda skäl icke vara fullt gällande för det resultat, hvari Utsk. slädnät. Jag tror det icke vara rätt, att staten träder emellan med uppoifringar för att lindra följderna af hvad någon person genom uppenbar försummelse eller brottslighet sig sjelf ådragit. Jag tillstyrker altså afslag å Utsk:s förevar, betänk. Hr von Troil, Emil: I anledn. af Hr Dalmans anmärkn. får jag upplysa, att Utsk:s tillstyrkande liärledt sig ao0 Den 12 Mars c. m. från hemställan i ämnet af R. St:s fullmägtige i Riksgrscont. Det förhållande, hvarom Utsk. upplystes, är, att den ifrågavar. personen ägt lön på Riksg:scont:s indragningsstat af 800 r:dr b:co årligen och afseende hela lifstiden. Sedan samma person, f. d. Öfvercommissarien Åhman, undergått concurs, hvari han dömdes såsom försumlig gäldenär, uppstod fråga, huruvida han borde fortfarande få åtnjuta sin innehafvande expectancelön.
Detta oråd företog han sig väl egentligen ej, för att få, med uppoffrande af allt hvad Österns underbara verld erbjöd åt en så poetisk fantasi, fortfarande öfverlemna sig åt sin skötesynds råa och – i sig sjelft, eller när det njutes på fullt allvar – högst prosaiska nöje. En slik bevekelsegrund förebrår honom Franzén, med beklagande undran. Men det var i allmänhet friheten, den obegränsade, otyglade, hvars besittning han ville återvinna. Han lyckades – men på hvad villkor? Den bedröfligaste belägenhet; i hvilken han tillbragte ett helt år, bland ett vildfrämmande folk, på Afrikas yttersta udde. Ömsom irrade han på Taffelbergets klippor, der han, åt hvad väderstreck han än vände sig, ej såg framför sig annat än ett ändlöst verldshaf eller Hottentotternes öcknar; ömsom sökte han, i den vid bergets fot belägna Cap-staden, hos invånarnes barmhertighet allmosor och härberge. Det är tvifvelsutan intrycken från detta lefnadsskifte, som genljuda i den ryktbara rörande begynnelsen af hans namnkunnigaste dikt: På Nova Zemblas fjäll, i Ceylons brända dalar, Hvarhelst en usling finns, är han min vän, min bror; Då jag hans öde hör, med tårar jag betalar Den skatt jag skyldig är, Natur, dig, allas mor! Nej, Himmel! icke jag ditt delningssätt anklagar. På blomman af min vår du hagelskurar sändt; Men om jag tälja fått en mängd af sälla dagar, Att jag ett hjerta har, jag kanske än ej kännt. Bland ödens ebb och flod min lefnads julle kastas, Af svaga hoppet styrs, med plågor öfverlastas: Jag ingen hamn för töcken ser. Ändtligen såg dock äfven han Hoppet på denna udde uppgå. En hemfarande seglare från Ostindien kom, och tog honom med sig till hans födelsestad. Af sina anhöriga blef han mottagen med förlåtelse. Man ansåg honom nu rättad genom hårda erfarenheter.
Det blir en dubbel omgång, ty Uppbörden kommer då att gå först till Tull Directioneri, sedan till RiksgäldsContoiret, och derifrån till Statsverket. Om nu intet öfverskott inträffar , %å har RiksgäldsContoiret ingen fördel deraf , och hela det ändamål man åsyftat, vinnes ej. Vidare står i öbfte om man behagar läsa den tili slut, ”att Riksens Ständers Riksgälds”Contoir förblifver såsom hittills under Riksens ”Ständers styrelse, inseende och förvaltnings ”och då Riksens Ständer åtagit sig ansvar för deri ”Rikets gäld Contoiret ombesörjer, så komma ”Riksens Ständer, sedan SiaisUtskottet öfver Con”toirets tillstånd och behof sig utlåtit, att?genom ”sdrjkilt Bevillning tillskjuta de medel, sorn] för ”betalande af denna gäld, till Ränta och Capi”tal oumbärlige finnas, så att Rikets credit var”der bibehållen och vårdad. Det är således ej dessa allmänna Bevillningar, hvilka skola fylla Statens behof, utan den särskilta Bevillningen , hvilken utgår till Riksskuldens betalande, sorn skall ingå till RiksgäldsContoiret och som det skall förvalta. När nu Grundlagen så'" mångfalldigt stadgar att den makt, som har styrelsen af Rikets Uppbörd och ansvaret för Controiien, äfven skall hafva dispositionen af de medel som för dess behof äro anslagne , så hemställer jag , om det är rätt instämmande med Grundlagen , om det är nyttigt och ändamåls-eniigt att deruti göra någon förändring. Om nu 3 RiksStånd bifallit Betänkandet utan att gifva akt derpå , tror Den 17 October f m. 47 jag ej det bevisa annat , än att de ansett »aken som en likgiltig förändring, vid hvilken de ej fästat någon uppmärksamhet. Men jag tror det vara Ridderskapets och Adelns högre upplysning värdigt att fatta ett beslut , sorn ar rigtigt och. öfverensstämmande med Grundlagen, det allmännas fördel och sakens natur, Herr Lefren:
Borgareståndet. Bondeståndet. Anmärkningar. 0., äng. Ordförande vid Riks-Ståndens gemensamma sammanträden. 17:o. Alltså förfallet. Rådet för dess åtgär/ der vunna decharge. 18:o. Förslag till tillägg i 1 § i mom. Alltså förfallet. ter, att anställa borgen för böter, kost, nad och skada. 19:o. Förslag till tillägg vid 1 § 9 mom. Alltså förfallet. 20:o. Förslag till ändring af de i Tryckfrihets förordningen genom hänvisning till 8 Kap. M. B. fastställda straff10, 14 Dec. 1859 bifölls. 10, 14 Dec. 1859 bifölls. 10, 14 Dec. 1859 bifölls. 14 Dec. 1859 bifölls. Af Kongl. Maj:t bifallet. bestämmelser. — 6 — Memorialets Memorialets behandling hos JK Kubrik. Datum. Ridd. och Adeln. Presteståndet. Borgareståndet. Bondeståndet. Anmärkningar. 3. med uppgift å dt af samtlige Riks-Stånden godkända grundlagsändringsförslag. 19 Dec. 1859 28 Dec. 1859 till handl. 28 Dec. 1859 till handl. 4 Jan. 1860 till handl. 28 Dec. 1859 till handl. 4. med utlåtande angående Talmannens Borgare-St:det vägran af proposition på en inom Ståndet framställd anmärkningemot en ledamots behörighet att vara Riksdagsman. 23 Jan. 1860 8 Febr. 1860 till handl. 8 Febr. 1860 till handl.
Af Rikets Ständers år 1858 församlade Revisorer har i Revisions-berättelsen hemställan blifvit gjord, att den bevakning, som å Riksgälds-kontorets vägnar egt rum i handelshuset Johns & Comp:s vid Stockholms Rådstufvurätt anhängige konkurs, med hänseende till det vite af 500,000 R:dr Rmt, hvartill nämnde handelshus i kontrakt den 11 November 1857 sig ulfäst, måtte, derest dom i konkursen icke derförinnan mellankomme, af Rikets Ständer återkallas. Enligt hvad Utskottet rörande i detta afseende förekommande förhållanden inhemtat, har, efter anbud af sagde handelshus att öfvertaga det vid sednaste Riksdag för statens jernvägsbyggnader beslutade lån, kontrakt härom blifvit nyssnämnde den 11.November 1857 afslutadt, hvars hufvud-bestämmelser finnas i revisions-berättelsen intagne, och hvaraf särskildt 1:a och 12:te §§ innehöllo följande: «§ 1. Handelshuset Johns & Comp. tillförbinder sig: a) att öfvertaga hela beloppet af ifrågavarande statslån Tjugu millioner Riksdaler Riksmynt; 8 Stats-UIskottets Utlåtande, M 15. b) att verkställa inbetalningen deraf sednast inom följande terminer, nemligen: före medlet af nästkommande Maj månad Två och en half millioner R:dr R:mt 2,500,000, före medlet af påföljande Juni månad Två och en half millioner. 2,500,000, under återstående delen af år '1858 Sju millioner 7,000,000, under loppet af år 1859 Sex millioner 0,000,000. under första hälften af år 1860 Två millioner 2,000,000. Tillhopa Riksdaler R:mt 20,000,000. dock ega långifvarne, om de så för godt finna att tidigare än nu sagdt är verkställa lånets inbetalning, med iakttagande deraf att minst Etthundra Tusen R:dr Rmt hvarje gång erläggas.
Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm,. F. d. Presidenten Poppius, Jlof-Cancelleren Friherre von Scluilzenheini, Sta ts-Secre lera ren von Hartmansdorff. Stats-Secreleraren uppläste i underdånighet till justering ett, jemlikt Kongl. Maj:ts förut meddelade höga beslut, författadt Förslag till Nådig Proposition till Rikets Ständer, rörande afskrifning af Upsala Academies återstående skuld till Riksgälds-Contoret för ett erhållet lån, tili fullbordande af den nya Bibliotheks-byggnaden i Upsala. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla nämnde Förslag, sådant det vid Protocollet finnes bilagdt, och befallde, att Nådig Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Stander i vanlig ordning öfverlemnas. Er ProtocoJio, Gust. Brandel KonglMaj\ts Nådiga Proposition N:o 7, I\T:o 7. Ankom i afskr. till Exp. Utsk. den n Febr. kl. 6 e. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer„ angående Generalsoch Amirals-Pensioners uppförande ä Allmänna Indra gnings-Staten; Gifven Stockholms Slott den 9.5 Januarii i834- Uppå Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition vid förra Riksdagen om nio pensioners anslående för Generalitetet å Allmänna Indragnings-Staten, biföllo Rikets Ständer då endast, alt arne Generalspersoner, lika med Landshöfdingar och i enlighet med hvad Författningarne om afskedstagande Civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, finge, efter erhållet afsked, till pensions åtnjutande, för den öfriga lifstiden i berörde Stat uppföras.
Jag skulle icke dervid fästa någon vigt, om BancoOrdningen ännu vore i kraft, men för det närvarande gäller den föga. Det finnes till exempel en § i densamma, sorn stadgar, att inga Creditsedlar få utgifvas; likväl hafva vi i ioo år ägt sådana. I § stadgas, alt Banken skall upplåna penningar, för att sedermera utlåna dem; likväl har sådant icke förr kommit i fråga än vid denna Riksdag. BancoOrdningen är en förskräckligt svag grundmur att stödja sig vid. Sedan Herr Lefren bevisat, att Ridderskapets och Adelns beslut öfver Herr Lagerhjelms motion tjena till intet, måste jag förblifva vid min anhållan om proposition på det af mig föresiagne tillägg. En förlorad votering kan ej öfvertyga mig, att jag har orätt. Herr Cederschjöld: Friherre Cederström har i anledning af mitt förra yttande anmärkt, att de penningar, som insättas af Statsverket i Banken, ej få af Banken användas, utan skola der vara ett orubbadt depositum. Jag fruktade verkligen, att så var; men då jag besinnar att BancoOrdningen, om jag rätt minnes, säger, att Statens medel skola insättas i Banken till dess nutriment; så kan jag ej föreställa mig an - Den 4 De er mb er e. ni. nät, än alt de skulle få disponeras, Mott motsvarande summor alltid höllos Statsverket tillhanda; ty hvad nylla skulle Banken eljest hafva af dylika insättningar? Friherre Boje: Om den af mig föreslagne bordläggning ej kan bifallas, förenar jag mig uti Friherre Cederströms anhållan, att vi ju förr dess häldre måtte få proposition och votering, på det Ridderskapet och Adeln må få sysselsätta sig med. något annat, än digression på digression. Herr Hjerta: Jag förenar mig med den siste talaren, och vill endast tillkännagifva min förundran deröfver, att Herr Rosenblad icke vet, alt BancoOrdningen ännu är i full gällande kraft. Den är ännu icke ändrad hvarken af något hemligt eller offentligt Utskott. Grefve von Schwerin: