Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att, såsom några häraf vilja sluta, ett hastigt förökadt Rörelse Capital , utöfver hvad en ökad produclion möjligen kan upptaga, icke skulle med liden verka till förhöjning af alla varu-pris, är utan tvifvel alldeles falskt. Emedlertid , och så länge icke allenast Egendomar och alla inhemska förnödenheter kunne erhållas for Pappers-myrit, utan äfven utländska varor deirned köpas, uppfyller detta Papper alla fordringarne på ett reelt mynt, ehuru, till ynätande af prisen, en större numeraire åtgår. Och ovedersägligt är således , att man genom utgifning af Pappers-mynt tillskapat en inbillad välmåga, hvarefter alla förhållanden man emellan sig rättade. Endast nödvändigheten kan rättfärdiga sådana operationer. — Erfarenheten utvecklar nogsamt, under lidens lopp, det sanna förhållandet, hvilket här var brist eller skuld, icke öfverskott eller behållning. Men det vore en motsatt ytterlighet, att, genom försöket af en stark indragning utaf det i omlopp satte Pappers-myntet, vidtagen i gemensamhet och nästar} på en gång med utgifvandet deraf, tillvägabringa en nöd, lilika falsk i sin grund, som välmågan det var; men hvilken indragning skulle, lill sina verkningar, medföra en än större våda och menligare följder, än den oreda, hvaröfver man klagar. J3et Papper, som blifvit utställdt i form af mynt,och hvilket, då det intog sin platts i ali - Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. lgi' manna rörelsen, skulle för fulla beloppet af sin numeraire representera Silfver, efter mynt-foten* liar redan, genom den nedsättning i värde, det mäste undergå, först, i följd af sin myckenhet , och emedan det icke utkom i jämn ordning, och derefter, i anseende till den egenskap, det saknar att mot Silfver kunna utbytas, förlorat så mycket uti sin ursprungliga natur af mynt, att en ytterligare minskning af dess qvantum , genom indragning eller amortissement, skulle förorsaka en allmän förlägenhet, enär man fåfängt vill söka bevisa, alt värdet af det återstående, till sin. verkan på rörelsen och produetionen, genast okas
Och nog blef han i tillfälle att göra henne allt hvad godt en son kan göra sin mor, och det hade han längesedan gjort, ty efter hofslagarens död och sedan dennes enka först bibehållit och sedan nedlagt yrket, och barnen blifvit utplanterade i verlden, hushållade hon för sin August, först då han som ung litteratör bodde vid Nybrogatan, och sedan under alla år han var herre i första våningen på Malmgården, innan han beträdde denna som egande herre och husbonde. Då var han längesedan författaren till lustspel och romaner. Men med undantag af gerantskapet öfver tidningen Freja, hade han ännu icke mätt sina krafter på allvar inom politiken, den kom sedan, när han var en sannskyldig man i staten och fick stora vyer och stora pligter. Men, som sagdt, ännu var han icke der. Och icke heller hade han ännu begynt den art af sitt skriftställeri, som var helt och hållet lif och själ med honom sjelf, nemligen alla serierna af sina taflor ur lifvet, ty om han gaf dessa serier olika benämningar, så voro de dock alla taflor ur lifvet. Det var en tidig mångsidig erfarenhet, som icke kunde utsina, emedan källan var lika outtömlig som berättelsernas i Tusen och en natt. Blanches författareskap. I skizzen öfver Almqvist blef det berättadt huru en hel del af författare engagerades att tjenstgöra vid nya svenska parnassen. Jag har sedan den dadagen kommit i tillfälle att få blicka på det gamla kontraktet, som den aftonen, då vi först voro samlade, underskrefs, och jag inför nu här fyra då af mig glömda namn (frånvarande): Olof Fryxell, Carl v. Zeipel, Per Sparre och Rosén. För denna samling, som fortgick under de från början bestämda två åren, skref Blanche »Första älskarinnan» och »Flickan i Stadsgården». Det är ingenting sannolikare än att han, ehuru han då ännu icke besökt Frankrike, likväl tagit ett starkt intryck genom den litteraturflod, hvilken just som lifligast inströmmade från detta land vid samma tid som han doppade pennan i bläckhornet för att börja sin första roman (jag tror det var Vålnaden).
Men deremot tror Utskottet sig böra väcka Riksens Högloft. Ständers upplysta uppmärksamhet på verkningarne af den i detta Moment tillåtna ändra pannerymd, utöfver 9o kannor, på egendomar till ett värde af 15000 Rd. och derutöfver. Denna pannas tillvarelse synes uppenbart motsäga sjelfva benämningen af husbehofsbränning5 och om man allvarligen vill återföra tillverkningen till en mot detta namn svarande betydelse, lärer någon utöfver 90 kannors sammanräknade belopp tillåten pannerymd på en och samma Egendom icke kunna dermed förenas. Med en dylik pannas oafbrutna gång under nio månader af året kan så mycket bränvin tillverkas, att visserligen personalen, äfven på den största egendom, Bes v, och Eko/t. Utsk. Betänhnnclen, 135 icke har af nöden mera till förtäring, och ändå icke så obetydligt öfverbl ifver till måttligt afsalu. Om någorstädes ett på jordfrugter rikare åkerbruk skulle tycka sig behöfva och med fördel kunna begagna en Större pannerymd, lära dessa fall åtmindstone för närvarande vara mycket sällsynta, och således ägarnes individuella intressen böra vika för det stora missbrukets förekommande, att utifabrikshus afverka er, störremängd spannetnål oftast af stridare slag, än med landets väl är förenligt. Utskottet tillstyrker derföre, att denna rättighet må försvinna samt ingen tillåtas, att uti ett och samma hus, eller på en och samma egendom af hvad storlek och värde som heldst, begagna mer än en panna om 90 kannor, eller flera mindre pannor med en sammanräknad rymd af högst samma belopp, då, i händelse af bifall till denna tillstyrkan, alla ställen i förordningen, hvarest denna tillåtelse medgifves, komma, att i likstämmighet härmed förändras. Likväl finner icke Utskottet skäl vara, att i detta afseende föreslå annan förändring uti 5te momentet, än den som directe af?er detta, nu föreslagna förbud utöfver 90 karinors pannerymd, på samma Egendom.
Konungen ville leka krig, icke allvarsamt göra det, hvilket ock öfverallt är bevist, då under Finska Arméens framträngande till närmare Tammerfors, gjordes några landstigningar med 2 à 3,000 man, som icke kunde framtränga 3 à 4 mil i landet, icke ens få fast fot der. Herr Holm citerar det Spanska Guerillakriget såsom bräckande Napoleons lycka; må han kasta ögonen på de 9,000 Polska och Lithauiska Bönder som af ett enda Ryskt Regemente sprängdes. Presten Holm tror icke att stridernas utgång beror af Försynens skickelse, men han tror att med platta predikningar kunna slå fiendtliga härar och eröfra länder. Ett enda tillfälle lärer gifvits, då Finska Fälttåget troligen kunnat få en annan vändning än det nu tog: det var då första och andra Brigaderne i Tavastehus hade sammanträffat. Till Generalen m. m. Friherre af Klerkers ära och af tacksamhet mot denne tappre Gubbes minne, må mig tillåtas att här anföra en anecdot, som af en aktningsvärd man nyligen blifvit mig meddelad, hvilken verkligen ägde tillfälle vara tillstädes då General Klingsporr anlände till Tavastehus och af Generalen Baron Klerker mottog Befälet, samt att åhöra deras första samtal. Innan Grefve Klingsporr anlände, hade redan General af Klerker vidtagit alla nödiga anstalter att följande dagen angripa den fiendtliga styrka, som hade förföljt oss på vägen åt Tavastehus, till och med var ett betydligt antal hästar och slädar upptagne för att dermed i händelse af en lycklig utgång, framkasta 2 à 3 Batailloner på vägen till Helsingfors och sålunda afskära fiendens tillflyckt och förening med Belägrings-Corpsen i Sveaborg. I och omkring Tavastehus var vår styrka fullt ut lika, om icke större än fiendens. Här skulle troligen Finska krigarens förmåga utvecklat all sin kraft. Det hade gällt här allt hvad som var oss heligt, ära, maka och barn. Den moraliska kraften var här fulkomligt på vår sida.
Oä skulle öen öubbla föröelen vinnas, att om Lanken någon gäng skulle beböfva afbända sig större eller minöre öel af öessa förbinöelser, äfven öen minöre Lapitalisten skulle öeri kunna nedlägga sin bebällning, oeb genom öen dymedelst uppkommande större tällan banken erbälla dessa förbindelser sä maekel bättre betalta. 2:0 lilot beslutet alt kapitalasbetalningen ä denna Ltatens skuld till Lanken eller öess rättsinnebafvare, skall ärligen verkställas a bvarje förbindelse serskildt. lag anser öetta li^viöalionssätt bade tor fordringsägare oell gäldenär besvärligt, oeb föreslår, att kela amortissementsfonöen bör i sin belbct använöas till inlösen af bela förbindelser, antiugen genom uppköp eller utlottning. ^f llr bUberre Ilmo! pluralitctens in om bitskotten beslut, i fräga om användandet af Länkens Länte-revenner, lar jag mig reservera, under äbero - 2^8 8tatsoell Lanco-bltskottens pande ris milt anförande vili X:o 3 ak 80 förut afgifne Letänksnden. lii' Orossliandlaren ^c^crma/r.- Högl. Utskottens lieslut, att Lanken ej sä,' bebälla meia ris sina Xänterevenuei, ii» 266,666^ X:dr, Kan jag ej biträda. Xnär Lanken för alltid niäste se sig I saknad af di» fordran bos 8tatsVerket borde väl aldrig räntan ä densamma undani^ckas Lanken, aldraminst nu, 85 Il 8t:r ät den I>eslulade äl^nlbestämningen med derupp» följande 8ilfve, utvexling, böra begagna »lia Alemel, som kunna gifva iVationen förtroende för företagets bestånd ocb lyckliga utgång. -Kk Hr OommereeXädet <7ronutv - lag förenar mig
Utlåtande, afgifne och den 6 dennes på bordet lagde Utlåtande Nio ijS, biföll Ridderskapet och Adeln Utlåtandet Nio 8r, med den förändring och tillägg, sorn i Utlåtandet Nio 148 blifvit tillstyrkte. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oecon mie-TJtskottens den, 6 dennes på bordet lagde>_Utlåtande, Nio 35, i fråga 0111 Passevolance-afgiflen. ' 30 Prot. V dr. d. i7 Nov. S. D. Å nyo föredrogs Allmänna Besvärs■ och Oeconomie-Uijc t• tels ytterligare Betänkande, W:o 134, i anledning af väckta motioner, angående' Gästgifverioch Postskjuts-väsendet samt Forvagns-Inrättningar, och stannade Ridderskapet och Adeln dervid i följande beslut: i:o Ut skottets förslag, i afseende 5 beredawdet och verkställigheten af Skjuts-entreprenader, afslogs; 2:o i/sta och 3:dje punkten af de utaf Utskottet föreslagne tillägg och förändringar i Gästgifveri-Ordningen afslogos, men dea 2 punkten bifölls; 3:o Med alslag å den af Utskottet föreslagne underdåniga anhållan, rörande förunnande af förrnoner för Diligenceoch Forvagns-iurättningar, beslöts, "att Rikets Ständer kos Kongl.
Var det inte det jag sa! Var det inte, var det inte, var det inte det — jag — sa!» O, hur det lättade! När jag kom in i sängkammaren igen, låg Ruffen, stackare, kvar på fulingen och såg alldeles förbi ut. »Var inte ledsen nu, gubben lilla», sa jag så nytert jag kunde åstadkomma, med själen gående i vågor. »Förlora i stort, vinna i stort, det är väl själfva grosshandelsskapets kärna, det! Nästa gång stiger nog kaffet — och då vinner du nog igen alltsammans och mer till, det känner jag på mig. Men vänta nu, så ska jag gå efter ett glas vin åt dig och en hafrekäx! Du ser riktigt blek ut!» Ja, så gick jag efter vin och hafrekäx åt oss båda två, bredde på honom en varm filt, satte mig bredvid honom och strök honom gång på gång öfver hufvudet, där håret börjat att tunna af. »Tänk Lovisa, hvad steg vi trampat för att få ihop de styfrarna —!» »Tänk inte på det nu», sa jag gladt, men måste bryta af i detsamma så att inte tårarne skulle komma i farten. Ja, det var just det! Den, som får trampa ihop sina styfrar öre för öre, lär sig älska dem — på ett helt och hållet annat sätt än den, som ärfver dem! De blir vänner; kära, senkomna vänner, som skänker glädje och sol — både åt en själf och åt andra. »Och så mycket — på en gång, du! Sex tusen!» »Åh, ännu är vi inte på fattighuset», sa jag käckt, »fast det förstås det, när man väl gifvit sig till grosshandlare, så är det —» Inte långt dit — höll jag på att säga, men häjdade mig lyckligtvis. Grufligt hvad det är svårt att vara ädel och storsinnad alltigenom, när det inte ligger för ens naturell! Senare: Lilla tyskan har rest till Stockholm för att roa sig några månader på Ungfraus bekostnad. »Det är det minste jack kan gere för min mans schöne und älskansvärde kusinsbarn », säger hon, »som giort hele den långe schvåre rese hit bara för att hälse på mick!» Fanny är öfverlycklig!
Var det inte Hedvig Stenbock, änkedrottningens grefliga hoffröken! Si, si, si, tänkte jag och bet i läppen, den där utländska sprätthöken spetar redan så högt! – Hedvig, mitt allra käraste på världen! – sade han. – Vi gå genast till din kammare. Intet resonemang, ma chère! Hedvig Stenbock var då bortåt fem och trettio år och hon gick honom så styf och stel till mötes, att jag inte skulle ha trott henne ha hvarken hjärta eller själ, om hon inte med ens blifvit alldeles förvandlad och fått blodet åt kinderna, när han omfamnade henne: Då glömde jag mig och utbrast halfhögt: – Jaha ja! Tessin vände sig om, men han var så het, att han endast rynkade ögonbrynen och spillde alla sina ord på att förklara min närvaro. – Någon hjälpare torde vi i alla fall behöfva, – sade han, – och Ekeroten kan vara lika god som någon annan. Förstår han att tiga, skall han inte bli utan lön. Sedan befallde han mig att taga blindlyktan och gå genom de tomma rådkamrarna – tackar för nåden! – och vidare den väg, som han beskref, ända till gången, vid hvilken änkedrottningens fruntimmer bodde – vacker sömn, mina finaste! Så snart jag försiktigt hade sett efter, att ingen spyfluga i hofkläder där surrade kring, skulle jag återvända och meddela det. Annat hade jag dock att mäla, när jag väl kom tillbaka. Jag hade hört nattjärsorna bulta innanför dörren till konstkammaren och sett dem springa med små eldgnistor i händerna utför trappan till arkivsalen, där riksens handlingar lågo i väggskåpen. Till sist hade jag i den angifna gången hittat en af änkedrottningens vaktmästare, som satt och sof öfver sin handlykta med ryggen mot muren. – Han har blifvit ditskickad, sedan jag gick, – sade Hedvig Stenbock och stod åter lika stel och rak. – Han anar inte att fågeln redan är flugen. Men hur komma tillbaka? Hon sköt Tessins armar ifrån sig och blef tankfull. – Länge har jag fruktat och anat. I natt kommer skandalen öfver oss. Hennes majestät är svartsjuk.
— Deremot komma de lägre graderne att vinna, om Kongl. Maj:ts Nådiga proposition går igenom, enär Den ig Februari! e. m. 217 sexton Generalslöner komma att fördelas på alla graderne. Den andra delen af Memorialet eller Motionen om Landtmätarne, har Herr Ribbing behagat kalla en utveckling af mitt förslag. Jag får dervid äran erindra, att jag aldrig framlagt något förslag i den delen. — Någon talare inom detta Hus ordade en gång om den sjssellöshet, hvaraf militairen skulle blifva besvärad, om boställena blefvo indragne. — Jag påminte då om de mångfaldige utvägar till nyttig sysselsättning, som för den finnas, och nämde dervid äfven landtmäteriet. — Att denna utväg finnes, och alt den ej blifvit lemnad obegagnad, derom kan hvar och en öfvertyga sig, som behagar titta uti CivilKalendern för Stora Kopparbergs och Jämtlands Län. — Men att vilja göra rättigheten att vara CömmissionsLandtmätare till ett monopolinm för Officerare, det har i sanning aldrig fallit mig in. — Jag tror det vara lika orätt, att bestämma ett vist antal CömmissionsLandtmätare, som t. ex. Läkare eller Byggmästare; emedan CommissionsLandtmätare egentligen ej äro Embetsman, utan snarare en art af konstnärer, sorn allmänheten anlitar, när den har behof af deras biträde; och rättigheten alt lemna detta synes mig böra tillkomma hvar och en, som visat sig ega erforderlig skicklighet och kunskap. — Ilvad som till pröfning af desse 2l8 Den 19 Februari i e. m. egenskaper finnes föreskrifvet i den sednast utkomne Landtmäteriförordning, anser jag vara mera tryggande för allmänheten, än de medel Herr Ribbing föreslagit. Sorn jag förmodar att Ekonomiutskottet, hvilket med denna motion lärer få befattning, ej kan godkänna principen, vill jag ej uptaga tiden med att ingå uti någon pröfning af detaljerne.
St:r är det bolag,som eger banken, åtminstone som eger alt besluta om bankens vinst och styrelse, kan jag dock ej medgifva, att detta bolag eger rättighet att fatta beslut af beskaffenhet, som det ifrågav:de. Ty bolaget bör väl i första rummet tillse, att värdet af de sedlar, banken utgifvit, uprättbålles, och detta syftemål vinnes ej derigenom att bankens styrelse söker alltför mycket intrassla sig med statsverkets affärer, utan i stället derigenom att banken helt och hållet söker skilja sig från statsverket. Man har sagt att statsverket verkligen är i behof af den ifrågav:de millionen, till följe deraf, att bränvinsskatten icke blifvit enligt K. M:ts förslag höjd från 60 till 75 öre pr lea. Men, M. Hrr! jag frågar Eder, om det icke är något i högsta grad rättsvidrigt. att, för det man icke ökar bränvinsinkomsten, söka taga igen skadan på banken; jag tror ej att man i längden blir hjelpt dermed, »att», som ordspråket säger, »taga der det finnes och lägga till der det fattas.» Som jag således icke kan finna något giltigt skäl hvarföre R. o. Ad. skulle frångå sitt förut fattade beslut, får jag tillstyrka R. o. Ad. att afslå Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning. Hr von Ehrenheim: Jag är egentligen upkallad af ett af Hr Nordenfelt fäldt yttrande, att R. o. Ad. ej ville taga föreskrift af ett RankoUtsk. huru vinstmedeln borde användas och derföre afslog R. o. Ad. Utsk:ts förslag om att en million af bankens sedan 1857 års början uplupna, hittills icke disponerade vinstmedel måtte från banken till Riksg.kontoret aflemnas. Jag tager mig friheten fästa Hr Nordenfelts och det Höglofl.
Vid beräknandet af det bidrag utaf Staten, som skulle erfordras för att kunna upprätthålla läroverket vid dess afsedda verksamhet, hade Direktionen alltså, med afseende dels derå att, enär lektorerne vid Chalmerska slöjdskolan hade lika trägna göromål som lektorerne vid rikets högre elementarläroverk, dock utan att såsom desse vara berättigade till pension, det syntes billigt att löneförmånerne för de förstnämnde bestämdes i någorlunda öfverensstämmelse med de sednares, samt dels äfven derå att anslagen till samlingarne behöfde något höjas, i underdånighet hemställt, att till grund för den nådiga framställningen till Rikets Ständer måtte läggas följande, af Direktionen upprättade underdåniga förslag till utgiftsstat : Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 43 Föreståndaren, förutom bostad i skolans lokal, lön 3,500: — arfvode såsom Sekreterare 400: — d:o såsom för närvarande lärare i tillämpad fysik 600: — ^ ggg. Lektorn i mathematik och beskrifvande geometri med tillämpningar Lektorn i teoretisk och tillämpad mekanik samt mekanisk teknologi *.•••••. Lektorn i organisk kemi, kemisk teknologi, mineralogi, geognosi och laborationer Läraren i fysik • Läraren i oorganisk kemi och laborationer Läraren i mathematik och praktisk geometri Läraren i husbyggnadskonst Läraren i vägoch vattenbyggnadskonst Läraren i frihandteckning och ornamentsritning Läraren i modellering Bibliothekarien Stipendiaterne (Repetitörer): en å 300 R:dr, 3 å 250 R:dr hvardera Yaktmästaren, förutom bostad i skolans lokal Premier och extra stipendier åt eleverne Bibliotheket Samlingar af instrumenter och råämnen Laboratorium Mekaniska verkstaden: Yerkmästaren, lön ., 2,500: — materialier 800: — Diverse utgifter för ved, kol och ljus, fastighetens underhållande, m. m „ 3,100: - Summa R:dr 33,050:
Hon var j u så gammal, att hon kunde vara mor åt illa frun. » Och så vidare ett ordsvall äf nedlåtande artigheter, som totalt förbryllade » lilla frun ». Slutligen kom det långa talets korta mening: » Skulle herrskapet ej vilja vara så goda och komma hem till oss i morgon afton? V i hafva några vänner hos oss för att öfverlägga om en försvarsfest. Min man skulle naturligtvis själf bedt herr Berglund, men han är så upptagen, som läkare j u alltid äro, och därför får det väl gå fruntimmersvägen. F å vi det nöjet? » Ja, fru Elise skulle tala med sin man och om han ej var hindrad, skulle de visst med största tacksamhet infinna sig, och kunde de sedan hjälpa till med något, vore det dem ett stort nöje. T y nu förstod hon ändtligen orsaken till den stora ära, som vederfarits henne. Vännen Tage blef på intet sätt hänryckt af bjudningen och de därmed förknippade följderna. Han förutsåg både tidspillan och utgifter, fastän » det inte skulle kosta deltagarne ett öre. Kassan får betala alla omkostnaderna. » Han förstod likväl att det skulle uppstå en del dylika, för hvilka man ej kunde fordra ersättning. Och något nöje väntade han sig ej. Men däri misstog han sig. Såväl på den stora sammankomsten hos doktorns som sedan vid alla komitésammanträden, som höllos än hos den ena, än hos den andra familjen, gick det gladt och trefligt till, och det var med en känsla af förvåning det unga paret tänkte på de flydda åren, då de jämnt varit för sig själfva och ej vetat om alla dessa angenäma människor, med hvilka de nu helt hastigt kommit på så vänskaplig fot. Festen skulle blifva midsommaraftonen, och i hela staden och dess närmaste omgifning arbetades af alla krafter för att få så mycket som möjligt till basaren. Det var nämligen i början af månaden, således ej mer än tre veckor kvar. Elise sydde på en stor matta, hvars ingredienser kostade » nästan ingenting », men som hon nog ej skulle behöfva skämmas för bland de andra ståtliga gåfvorna. För resten sade Forsblads, att det ej brådskade med betalningen vare för sig den eller de där småsakerna till hennes kostym. hon kunde betala dem, när det fölle sig lägligt.
Sundhets-kollegium en extra läkare att vid sjukvården inom Neder-Luleå socken biträda; men med oro emotser jag de betänkliga faror och olägenheter, som skulle uppstå, om Neder-Luleå socknemän åter lemnades i sitt öde, utan annan tillgång till läkare, än den i Boden stationerade; också har med anledning häraf bland socknemä.nnen varmt uttalat sig den önskan, att komma i erhållande af en särskild provincialläkare med station i gamla Luleå stad, helst Luleå nya stad, eller den nuvarande residensstaden, icke är i saknad af läkare, nemligen en gemensam för staden och lazarettet, då socknemännen gerna ville åtaga sig att till den nya läkaren bestå, jemte fri bostad, någon kontant ersättning. Det är mig derföre en pligt att hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte tillåta, det Neder-Luleå socken blifver ett särskildt provincialläkaredistrikt med station i Luleå gamla stad, såsom varande medelpunkten i socknen, samt att anslag af allmänna medel måtte utgå till den derstädes stationerade nya läkaren, med vilkor att socknemännen böra utom boställe tillägga densamma något årligt arfvode. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 18fi5. Aug. Danielsson, från Norrbottens län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 212. 301 Af Angust Danielsson från Norrbottens län, om ändring af 10 § i 12 Kap. Årfda-Balken. Vid tillämpningen af 12 Kap. 10 § Ärfda-Balken hafva å många orter uppstått tvifvelsmål om rättvisan af detta lagstadgande, isynnerhet då det bo, som skall skiftas, är af ringa beskaffenhet. Fall kunna inträffa, att bägge makarne samtidigt aflida och efterlemna barn af olika åldrar, t. ex. ett å 15 år och derutöfver och ett å 2 år. Enligt nu gällande lagstadgande skulle den fullvuxne eller den, som åtnjutit föräldravård och derigenom kommit på den ståndpunkt, att densamma kan sig sjelf försörja, dela arfvet i jemngoda lotter med sina yngre syskon, som ännu tarfva den noggrannaste vård.