Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Santesson jemväl yrkal ’’införande af likadana inrättningar med dem , som i andra länder gjort sig kända för högst välgörande, under namn af Notarii Publici-Contor, lämpade efter vårt lands förhållanden, och att, om saken ej genast kunde tillvägabringas, den åtminstone måtte på allt möjligt sätt varda förberedd Och har Herr Santesson, i afseende på dessa inrättningars nytta vid de flesta samhällsförhållanden, och isynnerhet genom det biträde och den trygghet de lemnade menige man i dess affairer och lagliga värf, hänvisat till Herr Grefve Löwenhjelms förlidet år härstädes tryckta afhandling om hy po t heksföreningar. Lug-Ulskoltet har tagit detta förslag i öfvervägande; men då, efter gällande lag och författningar, del i allmänhet är hvarje välfrejdad person 0 be lage t, att å landet nedsätta sig, för att gå allmänheten tillhanda med ski illers författande och de flere biträden, hvarom här är fråga, finner Utskottet ytterligare stadgande af en så beskaffad tillåtelse icke erfordras; och 1 händelse åter meningen är, att få någon större giltighet inför lagen tillerkänd åt de föreslagne Nötariernes, än åt andra trovärdige personers, intyg och åtgärder, kan Utskottet destomindre understödja densamma, som Utskottet icke inser, hvaruti en sådan skiljaktighet egentligen skulle bestå, och Utskottet för öfrigt, i betraktande af den otillräckliga bergning, dylika befattningar i våra glest befolkade landsorter kunde lemna, och det deraf föranledda äfventyret, att dessa tjenstemän ofta skulle komma att öka de personers antal, hvilka gjort sig till födkrok den lägsta advocatur, tror dessa yrken icke böra uppmuntras genom lagens autoi isa tion; hemställande således, att Herr Santessons ofvanberörde förslag ej måtte bifallas. Stockholm den 23 Maji i834- Bi knnt till R. St. Vr»t »834. 7 $tml1 AJi. tåste Häftet. i SIOCKHOLM, 18345 hos J. A. Wa l r, i) e i». LagUtskottets Utlåtande IV:o jg. r N:o 79.
Hr Dalman har åberopat Lagberedningen, men denna har ett helt annat stadgande. Den säger att konkurs är börjad den dag gäldenären derom ansökning gjort. Hr Dalman åter föreslår den dag Rätten dertill gifvit sitt bifall. Utsk. kunde omöjligen tillstyrka en sådan inkonseqvens, att i ena fallet konkursen skulle börjas när ansökningen vore ingifven, och i den andra, då Rätten dertill gifvit sitt bifall. Den 22 April. 349 Motionären har påstått att den princip, som han förordar, är antagen icke biott af Lagberedningen, utan äfven af andra länders lagstiftningar. Jag har redan visat huru förhållandet är med Lagberedningen, att Hr Dalman icke har reda på Lagberedningens stadganden eller gjort sitt förslag derifrån i väsendtlig mån afvikande. Men icke nog härmed, Lagberedningen har dessutom flera andra stadganden. Om man skulle, såsom Hr Dalman yrkat, föreskrifva att konkurs skall anses börjad då ansökningen vore ingifven, blefve deraf också en följd, att om boupteckning icke afcessionanten inlemnades, skulle Rätten kunna förordna att boupteckning verkställdes och tillika lägga egendomen i qvarstad. Båda dessa stadganden finnas äfven uti Lagberedningens förslag, men Hr Dalman har icke brytt sig derom. Ett nytt skäl hvarföre LagUtsk. icke kan tillstyrka motionen. Slutligen har Hr Dalman sagt, att den af K. M. år 1850 t. f. komité, i och för författande af en ny konkurslag, har antagit denna princip eller gått ännu längre. Den yrkade att konkurs skulle anses börjad lång tid förut eller vid den tid då, i följd af granskning af cessionantens böcker, man finner att iian redan är på obestånd. Denna grundsats är en helt annan och har alldeles icke något sammanhang med den nu ifrägavide. Det är en helt ny princip, som icke beror på hvarken om konkursen anses börjad då ansökning är ingifven eller uptagen, utan der går man långt tillbaka för att undersöka när hans affärer äro så dåliga att han kan anses insolvent.
Spannemåls-behofven samt till hvad pris och qvantitet desamma af ortens invånare kunna anskaffas, sådant bör, genom anitonce i Allmänna lidningarne, ti likännagifvss, på det alt anbud af hugade specuianter må kunna gbrgs om lefvgrering til! större eiler mindre del af det erforderliga Spannemåls-beloppet, inom •viss fdreskrifven tid, på bestämd plats och iorbtst rundt pris, emot erhållande af dertill nödigt förskott utaf Credit!v-fonden, om så nödvändigt på lord ras, och fullgod säkerhet för återbetalningen kan ställas; hvarefter I-efverantören, vid Sädens aflemnande, utbekommer sin betalning, så vida c-j anstånd blifvit på längre elter korrtare tid betingad!; och må afhandlingarne ura slik© Spannernals-lefveringar for nödstalde örter uppgöras emellat! E. KMus Befallningshafvande och vederbörande Lefverantörer, utan att desse senare hafva att skaffa tued uthorgningen till undsättningstagarne. Vid de tillfällen, då ifrågavarande Creditiv kunde komina att begagnas, Underdåniga Skrif vilter, 3^1 torde E. K. M. i Nätter finna den föreskrift nödig, att upphandlingarne verkställas af Eandets egne Sädes-behållningar, och endast i nödfall ulom Riket, eller då verkliga behofven öfverstiga tillgångarne inom landet; Och i sammanhang härmed få Riksens Ständer äfven hos E. K. Mv i underd; anhålla, att sådane band, som lägga hinder i vägen för Sjötransporters fortkomst inrikes, varda i möjligaste måtto undanröjde, och en friare Cotmnunication Provir.cerne emellan derigenom befordrad; äfvensom Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att Stats-Contoiret kunde varda i Nader anbefaldt, att för Creditivet afgifva årlig redovisning, till gransknings undergående i Kamminar-Ratten , samt af Riksens Ständer eller deras Revisorer, 5.0
Const.Utsk. har nemi. lörtde en af BondeStts Talman vägrad propos. på StatsUtskts tillstyrkande om Nummer-lotteriets upphörande, och den deraf härflylande statsinkomstens uteslutande från statsverkets inkomster, äfven i den händelsen, att K. M. skulle afslå R. St:s önskan om lotteriets afskaffande, på ett 1840 års Const.Utsk. ensamt förbehållet sätt, uppställt en förklaring öfver rätta förståndet af 55 §:n Riksd.Ordn., hvarigenom Landtmarskalk eller Talman icke skulle kunna vägra propos. annat än å motioner (frågor) i Stånden, ej från Utskott; och detta har Utsk. med förbiseende af 83 och 84 §§tna Reg.Ftn gjort, samt sålunda grundlagsstridig! ålagt Talmannen i BondeSt. att framställa proposition. Skulle detta Const.Utskts tilltag att i Ingstridig ordning införa förklaring öfver grundlagen få gälla; så skulle ock de i StatsUtskts betänk, rörtde 3 hufvudlileln på flera ställen förekommande nya frågor, deraf Hr von Hartmansdorff har fästat uppmärksamheten på 2:ne, anses lagligen väckta, ehuru i rak strid med grundlagen. Jag ber att få erinra om ännu ett. Utsk. har nemi. 486 D e n 9 Maj e. m. tillstyrkt, att medlen för de 2,800 man af indelta armeen, hvilka Utsk. velat indraga, icke böra gå till försvarsverket, utan komma rustoch rotehållarne till godo. Med hvad rätt kan Utsk. tillstyrka ett sådant beslut, som afser förskingring af Statens medel till enskildes fördel? Har fråga derom genom motion blifvit väckt? Har K. M. föreslagit något sådant? Det är ju på samhällets bekostnad, sora rustoch rotehållarne skulle erhålla en sådan fördel! Vi mäste, mine herrar! upphöra att biträda banan af den ända till löjlighet gående serie af försök att åtkomma Statens medel för att lägga dem i enskildes fickor.
— Det af OeconomieUtskottet åberopade skäl, som förmått Utskottet at,t; frångå t^ess första Betänkande, är egenteligen, att Extra Roteringens utgörande var ett hufvudsakligt vilkor för Beväringen, Men detta vilkor uppfylles ju i alla fall,; antingen Rotehållarne utskicka häst eller karl: och i öfrigt är Ridderskapet och Adeln så mycket mindre fästad genom detta vilkor, sorn troligen icke något Stånd, i jemförelse till antalet af dess Ledamöter , bidrager med så mångå combattans till Rikets forsvar, som Adeln, Jag får således, afstyrka Utskottets förevarande Betänkande, och tror det vara lämpe ligast, att förblifva vid hvad Utskottet första gängen löre - gen 7 October J m. 137 slog, att nemligen, efter' Rotehållarnes hörande, det må stå hvar och en /ritt, att, till fullgörande aj Extra Roteringeni lemna häst eller karl. Herr Riben, Carl Wilhelm: Då O.econom ieUtskottet forsta gången utlät sig öfver frågan , föseslog Utskottet icke allenast, att de redan med Extra Rotehållare uppgjorde contract om hästars lelv^rerande i stället för Soldater skulle stadfästas, utan ock att till Kongl. Majit måtte öfverlemna, att för framtiden ytterligare ingå dylika contract. Jag var då den förste, som har talade emot Utskottets BetänkandeUtskottets senare Utlåtande skiljer sig från det förra, och är rät. tadt efter de åsigter, jag hade äran framställa. Jag utber mig derföre, att till försvar för detta stst^ämndf Utlåtande, få ropta några af de anmärknin. gar, man deremot framdragit. Jag tror till en början, att si^iljaktigheten emellan Utskottets och de sist talande värde Ledapiöternes åsigter är ganska lätt funnen. Friherre Björnstjerna liar betraktat frågan utur en helt och hållit mililairik synpunkt. Ut. skotten har ansett den såsom en rättsfråga.
Örn för öfrigt, hvilket jag tror icke vara förhållandet, utan hvila på ett missförstånd, det enskilda intresset härigenom blefve mindre tillgodosett, så bör detta i alla fall vika för det allmänna, och detta bjuder att utländskt jern må af den, sorn behöfver och använder sådant, kunna fås till så billigt pris, som möjligt. Att vilja utöfva hvad nödigt är, fördyra en nyttig och ofta nödvändig produkt, är ett grundfel, som vidlåder hela det s. k. skydds systemet, och gör detsamma skadligt. Slutligen måste det också vara en förlust för den enskilde att tvingas till användande af ett dyrbarare material, än som behöfves. Det är likasom skulle man tvinga en egendomsegare, hvars jord är lämplig för odling af hvete, att på densamma odla hafre till foder för kreaturen, blott för att ej nödgas genom utbyte skaffa sig detta från annat håll. Jag anhåller på dessa nu anförda skäl att R. o. Ad. ville, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, förena sig i de öfriga Stms, och antaga Utsk:s inbjudning. Hr "Hjerta, Lars: Jag är fullkomligen af den siste tala rens åsigt, hvilken alltsedan 1840 års Riksdag äf mig fasthållits, och jag tror att Svenska folket har anleda, att vara tacksamt mot Regeringen för antagande af en sådan grundsats, ty det blir ett medel att lyfta näringarne, om landtmannen och industri-idkaren kunna få jern för bättre pris. Jag vill icke inlåta mig på den frågan, huruvida det låter sig göra att helt och hållet kasta skyddssystemet öfver bord; men detta står icke heller i så nödvändigt sammanhang med denna fråga, emedan, som Hr Gripenstedt nämnt, det Svenska jernet är en export-artikel, som säkert alltid skall hålla sig uppe på verldsmarknaden, antingen utländskt jern får införas eller icke. Den 24 Oktober. 229 Gr. af Uggljas, Carl Fredr. Ludv.: Då Hr Gripenstedt icke deltagit i discussionen öfver denna fråga förra gången densamma förevar, vill jag nämna, att jag då, med de krafter, som stå mig till buds, sökte att motverka det beslut, som blef R. o. Ad:s, samt visa nyttan af att antaga K. M:s förslag.
För min del tror jag, att om endast exempel fordras, kunna de tagas, dels från andra länder, ocb dels från RiksgäldsConloi els obligationer sedan sista Riksdagen; ocb då Ilen Hjerta vidare sagt, att låneanstalt®!) vore tjenlig för att indraga utländska capitaler bär han endast underlättat min bevisning; emedan införandet af ett skuldsättningssystem hos utländningen otvifvelaktigt vore det olyckligaste, som kunde finnas. Att söka de utländska capitalerne, sedan man förgäfves utLömt de inhemska, vet jag ej, hvartill det skulle gagna. Jag hoppas ock, att utländningen skall akta sig att gifva oss större credit, än vi förtjena, det vill säga, på mer än hvad vi äga, heldst sedan pia' nu mera gått i författning om en åtgärd som innefattar ett: gif akt! för ovännen Jag fortfar alltså att yrka afslag å den ifrå ga varande upplåningsrörelsen. Friherre Cederström: Då tidell redar är långt framliden, vågar jag hos Iler 206 Den 3o November f. m. Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln underställa, om icke diseussionen nu kunde få afbrytas, för att i eftermiddagens plenum åter fortsättas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då tiden redan långt framskridit, samt 8 Ledamöter, hvilka anmält sig, ännu icke haft tillfälle tala öfver ämnet, ansåg Haus Excellence sig böra hemställa, om Ridderskåpet och Adeln behagade bifalla Friherre Cederströms förslag, att diseussionen nu finge afbrytas, för att i eftermiddagens Plenum fortsättas. Ropades Ja. Högloflige Ridderskåpet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Måndagen d. 3 o November 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen.
Men det kan förlikoas med en person, som befinner sig på ett ställe, hvarest andra äro i slagsmål. Annu är han icke sjelf anfallen, men om han under stridens hetta kan råka att blifva förnärmad och af hvem, är ännu oafgjord!. När Sverige befinner sig i en sådan ställning, buru otillbörligt vöre det icke, att på förhand vilja veta, mot hvem man skall försvara sig? Hr Hjerta önskar, att Konungens Rådgifvare måtte säga om än aldrig så litet mera, än hvad de redan yttrat, och han har haft ilen godheten uppgifva eli slags formulär, efter hvilket de kunde utan fara utlåta sig. Jag deremot önskar och anhåller, att de icke måtte säga ett enda ord mera om denna sak, utan öfverlåta åt Ståndet att, utan vidare förklaringar, besvara Konungens Propos. Det siiges, att nationen bör veta, huruvida Regeringen handlar i öfverensstämmelse med hennes mening och vilja. Men hvilka skola uttrycka Svenska folkets tanke? Månne tidningsskrifvarne och deras anhängare, eller R. St., hvilka enligt 1 §:n R. O. äro Svenska Folkets representanter? Hafva dessa någon befogenhet att intränga i den yttre politiken? Aldeles icke. Den år Regeringens ensak. Hvartill tjena då alla dessa förfrågningar? Man har framkastat, alt det skulle ligga något oriktigt deruti, att det s. k. lilla kreditivets belopp blefve större än det storas. Ja, om man har lust att roa sig med en ordlek, så är anmärkn. rik tig. Men håller man sig till verkligheten: så är det klart, alt om en summa skall anvisas för att kunna af Ilegeringen, utan Ständernas sammankallande, användas, till Rikets försvar, bör bon vara så tillräcklig, att Konungen ej hehöfver genast låta utblåsa Riksdag för att få mera. Ar det klokt att vi, efter ett helt års sammanvaro, sluta våra arbeten med en åtgärd, som nästan skulle tvinga Regeringen att åter sammankalla oss. Det stora kredilivet kan vara mindre, derföre att det icke får begagnas utan Ständernas sammanträde. Om det då befinnes otillräckligt, kupna de gifva mera, hvilket deremot icke är händelsen med del lilla kredilivet, som åsyftar
Utsk:s upgift visat sig vara alldeles otillförlitlig, och som äfven måste vara det i så måtto, att prsebende-pastoraten blifvit, på sätt förr skedde med boställen i allmänhet, upskattade efter 4 proc. af taxeringsvärdet, hvilket vill säga, att om ett hemman t. ex. varit upskattadt till 2,000 K:dr, har det ansetts gifva en inkomst af 80 R:dr. Nu veta vi, att en stor del af Sveriges jord icke är taxerad till eller |:del af sitt rätta värde, och deraf måste jemväl följa, att äfven boställena fått ett taxeringsvärde, som är ganska lågt, hvaraf åter är klart, att den upskattning, som skett af ofvannämnde prsebende-pastoraters boställen är otillförlitlig för ett sanskyldigt bedömmande af biskopslönerna. Härtill kommer att vid beräkningen af dessa boställens afkastning, 1842 års markegång legat till grund, vid hvilken tid varuprisen voro helt olika med de nu gängse, hvaraf allt måste slutas att dessa upgifter äro af den missledande beskaffenhet, att de icke förtjena afseende. Det är dessutom, hvad Biskopen i Lund beträffar, ådagalagdt, att hans inkomster sådane de nu utgå stiga till 23,428 R:dr 22 sk. b:ko; men en annan person har till och med beräknat, att om alla de tillgångar, som finnas under denna biskopsstol anslagne, blefve med omtanka tillgodogjorda, skulle lönen säkerligen stiga till minst 50,000 R:dr. Ytterligare har man sagt, att om prsebendena borttoges, skulle Biskoparne bringas nära nog till ingen lön. Ett sådant förhållande kan likväl uppenbarligen icke inträffa; ty visar det sig, att någonstädes Biskoparne icke kunna vederbörligen aflönas utan dessa praebenden, så förfaller ju frågan, eller också erhålla de svagast aflönade, ersättning för praebende-pastoraten, från de stift, der inkomsterna äro större än som Biskopens aflöning skäligen kan erfordra.
Dessutom förevar icke länge sedan ett mål om Den 4 Mars f. m. 05 om afskrifning af 3 falska 3 r:dr lncosedlar, sammansatta af icke gällande sedel-delar, och sorn bankofullm. afslagit att inlösa för prejudikatets skull; men vid närmare efterseende upplystes, att inom banken hade dock flera sådane sedlar förut blifvit emottagne såsom riktiga, emedan förfalskningen var så väl gjord att den icke utan allra största uppmärksamhet kunde upptäckas. Således har man bevis på lättheten för det närvar, att förfalska sedelmyntet. I afseende på siifvermyntet, har man åtminstone alltid klangen att tillgå, hvilket åtminstone i andra länder anses utgöra ett bevis på myntets äkthet. Den värde talaren sade, all banken nu icke äger mera än 1,000,000jr:dr silfver utöfver hvad den hade då den förut stod på sin bästa punkt, och att om detta betänk, nu bifölles, så skulle bankens ställning nu icke vidare blifva bättre, än då; men straxt derefter erinrade den värde talaren, att då voro ännu icke de i Finland utelöpande sedlarne invexlade; och om man tillägger det silfver som åtgick till dessa sedlars invexling, så lär förhållandet blifva, att banken nu äger 4 millioner r:dr mera än den någonsin ägde då den stod på sin bästa ståndpunkt. Det måste väl gifvas någon gräns för silfverköpandet i banken. Banken äger för närvar, en ute löpande sedelstock af ungefärligen 43,000,000 r:dr ngds, hvaremot den äger i reel valuta 34,000,000 r:dr ngds, om deruti inberäknas ännu icke indragne vexlar samt Östgötha hypoteksförenings å utländskt mynt ställde obligationer. Emellan förenämda 43,000,000 r:dr utelöpande sedlar och den metalliska valutan af 34,000,000, tyckes sannerligen vara en proportion, som kan tillåta att utgifva dessa 800,000 r:dr b:co i silfver.
Utan att fästa uägot förtroende til! mina egna insigter, i detta wigtiqa ämne, har jag dristat framställa mine tankar till Högloft. Ridderstkapet och Adclnä högst uplysta granskning i den fulla förtröstan att Högloft. Ridderffapct och Aöeln täckeö wisa ett benägik öfwer» Den 19 December. öfwerfeende med deras, ofullkomlighet, och deraf anta» ga hwad m öjel igen finnes anwänddart.— IagbörlikN'äl i ödmjukhet tiliana, att jag hyser den mäst bestämda öfw.rkygelfe on> rä twisan af bylcsniälens utarbetande och bringande till ett fullkomligt flur; Och skulle Riksens Högloft. Stander fatta det beslut, att nu genast lata BytcEonroirrt uphöra och lara alla bytesmäl förswinna, sa utbeder jag mig, för mig och mine efterkommande, art i Sen händelse, jag eller de, Mille finnas uti Dyleö Contolret Mfldige till ersättning af någon Krono qravauon, eller bytesbrist, mig och dem dä ma wara tillätik, atl sedan maler blifwit behörigen iitredt, pröfwad! och asdvmdt, sä genast derefter ersättningen godtgöra. Önskades jag att dymedelst jemte mitt samwctes rilfredsställclse, bereda ät mine efterkommande en säkerhet i deras besittning, som ingalunda kan up> rvägas genom dcn nlsälliga winst, som för dek närwarande kunde erhällas pä Statens bekostnad. Desin mina anförda tankar tager jag mig frihet wördsammast hemställa tili Högloft. Ridderflkapet och Adelns ompröfwande; utbedja!,des mig, alt detta Memorial warder med de öfrige Rcspec.ive RikS-Standen communiccradt. Friherre Wrangel, Larl hade nlämuak ett Memorial, hwilket upläsies sä lydande: Ödmjukt Memorial!
Det fröken Benner gick en smula bredvid sanågra dagar efter den, då fru Haraldvar blott anstaltens föreståndarinna samt ningen och att något förefallit, som gaf en son hållit sitt första — hon sade hennes närmaste biträde, hvilka tycktes lida annan förklaring öfver min väns återvändande till barnen. då sjelf sitt första och troligen sista — af samma dåliga lynne som de små. föredrag, erhöllo hon och jag en vänlig inMin ledsagarinna antog visst detsamma, » De äro blyga och försagda, det ger sig, bjudning att deltaga i en utfärd tillsammans bara leken kommer i gång! » hviskade en af ty med ett raskt: » Vi två hemta henne med barnen i den förr omnämda välgörenfruarna. hit! » drog hon mig med sig i riktning mot hetsanstalten. Målet för utfärden var en Men ingen lek ville komma rätt i gång, barnens lekplats. » Jag hör till anstaltens skog, dit man kunde komma på jernväg. hur vi äldre än ansträngde oss. Barnen styrelse, » upplyste hon, » och det är min Under den ett par timmar långa resan tillkastade hvar andra fiendtliga blickar, slöto skyldighet att se till hur fröken Thora komsågo vi ej en skymt af barnen; de voro insig i grupper, så de i röda bomullsklädmer till rätta med barnen. Jag anar att hysta i en kupé, innan vi anlände till staningarna stodo i en klunga, de rutiga i en, der varit bråk och att fru Haraldson stannat tionen, och med vänligt våld och en glädtig de i » peppar och salt » i en o. s. v., och för att hjelpa henne att skipa rättvisa. hemlighetsfullhet blefvo vi af vårdanstaltens det var blott på föreståndarinnans uttryckBarnen äro ovanligt krångliga i dag, » tillbeskyddarinnor hindrade att närma oss liga befallning, som en af dessa senare bjöd lade hon småleende, » men så är det ju alltid, när man vill visa sina plantor för denna jernvägsvagn. Det var fråga om någon upp en af de röda i ringdansen. öfverraskning, det syntes tydligt.
Komp:s anbud angående utförande af kanalens ombyggnad icke väsentligen afvek från de i detta afseende uti Kongl. Kungörelsen 34 262 den 9 December 1836 fastställda åligganden och förmåner, gifvit anledning till den anmärkning å min sida, att omförmälda uppgift varit mot verkliga förhållandet stridande i så målto, som det till Schön & Komp. utlofvade bidrag af 60,000 R:dr årligen under en lid af 25 år skulle utgöra, för hela tiden af 25 år, 250,000 R:dr större bidrag, än det i Kungörelsen omförmälda vilkorliga bidrag af 50,000 R:dr årligen, förutsatt att äfven detta skulle i 25 år men icke längre behöfvas. Sedan riktigheten af denna beräkning blifvit bestridd och med företedda uträkningar äfven sökt vederläggas, har jag uppgjort bilagde specifika kalkyl med iakttagande dels af de grunder, som Rikets Ständers Statsutskott uti Memorial till Rikets Ständer den 19 Mars innevarande år, N:o 481, följt vid beräkning af kostnaden för Trollhätte kanals och slussverks ombyggnad, jemte gamla aktiernas i nämnde kanal inlösen, samt årliga inkomsterna af kanalen och slussverket, dels ock af de föreskrifter, som uti ofvanberörda Kungörelse lemnäs rörande aktieägarnes fördelar i afseende å anslag från Statens sida samt utdelning å aktierna; utvisande denna kalkyl, att det i Kungörelsen utlofvade Statsbidrag af 50,000 R:dr årligen skulle efter det 20:de året icke vidare vara behöfligt för amortering, till kapital och fem procents ränta, af hvad Bolaget inom ett maximum af En million R:dr för företaget successive tillskjutit eller upplånat utöfver 700,000 R:dr och de tillgångar, som öfverskott å inkomsten af farten genom Trollhättan och Götha eif lemna; hvarföre ock, jemlikt föreskriften i den Kongl. Kungörelsen, nyssberörda Statsbidrag borde vid ofvannämnda tid, eller 20:de året, hafva upphört. Och då häraf inhämtas, att det bidrag från Statens sida, som ovilkorligen, enligt Handelshuset Schön &