Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 binder förutsättning, utt ett vederlug ester minst dennu värdering vurder vederböiunde slufegure pä 8t. ltuitbelem^ beviljudt tor innebulvunde slulvur, oeb utt nugot derutöfver pä sumnlu gäng eiliälles tilt inruttunde uf uppfostrings - oeti försörjnings-unstulter tor sudune lrigitne, som deielter ej törmä etet sjellve oeb ej butvu nägon utt derom tillitu, t summunbung mell förut untyddu reglementurisku föreskrifter i utseende pä cle trigilnes bumtidu ställning octi förbällunde, vägur jug med säkeibet päräknu, utt desse eguie, sou» läugesedun till» med mig böijut inse vunskligbeten oell töidlutl iglloten ut det existerunde slufs^stemet, futsän de ut sig sjeltve ej löinuä u^lpbätvu det, skolu temm, bärle sitt suiut^eke oell medverkan till det storu steget, eburu det visserligen i ullu tält ej kun utlöpu, utun enskild uppodling tor männen. bippgiften tor utt kommu till det ut ullu nienliiskoklussei', ätmintone pä 8t. Lurtbelein^, bögst önskude niälet, torde 8älede8 egeiltligen bestu uti utt, genom lyders Kongl. j>lujt8 Md, ut moderlundets ädlu frikostigbet erbällu den erforderligu ofvunnäiunde ersättningssummun. Kun dennu ujlpgiftpä ett tillfredsstullunde sätt lösus, vore det önskeligt utt emuneiputionen kunde verkställus ju torr desto beldre, oeb lrumtor :,IIt omedelbuit sedun trägun derom ur väekt, utun den pä de tlestu Kngelsku öurne törsöktu ötvergängen medelst ett su kulludt lärlingstillständ, ("^pprentiusliip").
Enligt 4727 ärs riksdagsbeslut, hade Rikets då församlade Ständer, oaktadt de följder, det långvariga kriget för alla rikets inbyggare medfört, och de landet öfvergångna svåra missväxtåren samt minskningen af näringsmedel, funnit oundvikligt att, till rikets försvarsverk och styrka samt hvar och ens så mycket mera tryggade säkerhet, åtaga sig en sådan extra ordinarie kontribution och utgift, som innefattades i Ständernas bevillning till en allmän kontribution för 4727 och följande år till nästa riksdag, hvarom förordningen är daterad den 24 Juli förstnämnda är. Genom denna förordning nedsattes den dittills med 10 procent utgående bevillningen af alla löntagare till 5 procent för sådana löner, som vore bestämda i och utbetaldes med penningar. Kapellaner, Adjunkter och Klockare i mindre städer äfvensom i landsförsamlingar, hvilkas hemmantal icke öfverstege 50 mantal, blefvo frikaliade från denna afgift. För oskattlagde torpare och husmän nedsattes afgiften tili hälften af dess förra belopp. Städernas kontingent minskades till 83,600 d:r, i anseende till medgifven fullkomlig befrielse från kontributionsafgift för alla de ruinerade, afbrända och förstörda städerna. Dä Finland, ej allenast under den längre tid, detta land varit under Ryska väldet, kommit mycket af sig, utan sedermera blifvit hemsökt af svår missväxt och andra 43 olyckor, skulle dervarande befolkning intill nästföljande riksdag endast erlägga hälften mot deras vederlikar i Sverige. För öfrigt förklarades, att, utan afseende å stånd och boningsort, de, som genom olyckliga händelser och landsplågor råkat i fattigdom, icke vore under kontributionen inbegripna.
Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 734 — 737, gill. af Adeln, IX. s 215, af BorgareStåndet, IX s 219, af BondeStåndet, IX s 221. MunicipalStyrelsen. Förvaltningschefen. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s i5o. MyntCapitalet, det representativa, II s t5o, 7Öi. — om gångbarhet af Norrskt, i Sverige. BancoUtskottets Betänkande, VI i. s io5 — no, bif. af Adeln, IX s 212, afsl. af BorgareStåndet, IX s 218, af BondeSlåndet, IX s 221, af PresteStåndet, IX s 229. ■— Verkets iståndsättande, om anslag till kostnaderna för; StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 106—110, bif. af BorgareStåndet, IX s 564, af Adeln, IX s 598, remitt. till BancoUtskottet af PresteStåndet, II s i346. BancoUtskottets Utlåtande, VI 2. s 7 — 9, bif. af PresteStåndet, IX s 922, af BorgareStåndet, IX s 954» af Adeln, IX s 968. Myror, om delning af på utmark belägne; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 386 — 388, bif. af Adeln, IX s 217, af BorgareStåndet, IX s 220, af BondeStåndet, IX s 221, af PresteStåndet, IX s 229. Myrs uttappning, om medel till en; Stalsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 2. s 987—'989, bif. af Adeln, IX.
Jag tror för min del, att man bör tillåta Banken att hafva säkerhet för åtminstone en del af sina fonder, må man sedermera använda den återstående delen till så beskaffade lånegrenar, att man kan få det nöjet att se en eller annan låntagare stå i skuld hos Banken för en, två, tre eller 400,000 Rdr. Visserligen har en ledamot erinrat om rättigheten för vederbörande Styrelse att afslå dessa stora lån, emedan reglenntet sådant icke förbjuder; men så mycket liar jag varit med, att jag nogsamt inser omöjligheten för BankodiskontStyrelsen, att, när fråga är att utgifva lån på namnsäkerhet, vara till den grad försigtig, att ju ej ganska betydliga förluster kunna upkomma, och det i den mån mera, som lånerätten blifvit utvidgad. En Styrelse, som tillstädjer en sådan lånerätt, som jag omförmält., kan icke, utan att begå orättvisa, så uppenbarligen afvika från regleimtet, att den kan säga: »Vi tro er icke; ni får ej mer än en tiondedel af hvad ni begärt» o. s. v. Jag tror således ieke att man på något sätt iakttager Bankens fördel genom att leman stora fonder i händerna på en Styrelse för att efter dess åsigtcr i låneväg mot personlig säkerhet utlemnas; dermed kommer Banken, hvad säkerheten beträffar att stå på vida sämre fötter, än om man bibehölle åtminstone en del af Bankens Den 11 Juli f. m. 249 medel på en sådan rörelsegren, att de icke kunna efter alltför godtyckliga principer utlemnas. Jag förblifver således vid min anhållan, och som jag icke yttrat mig angående en återremiss, hvilket en annan talare gjort, så får jag instämma i lians begäran, att denna punkt måtte varda till BankoUtsk. återremitterad. Hr Mannerskantz, Adolf Fredr.: Ehuru jag för min del iir öfvertygad derom, att BankoUtsk. vid upställningen af förev:de Betänk, utgått från ganska goda och sunda åsigter, anser jag dock att det härutinnan gjort sig skyldigt till en inconseqvens.
Protooolls-Utdrag. 1133 Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Ett af Contracts-Prosten Doctor Svedelius uppläst anförande om medel till förekommande af det skadliga landstrykeriet; tillika med de tillägg, hvilka af flere Ledamöter inom Ståndet blifvit, rörande detta ämne D. I anledning af väckt motion beslöt Ståndet, att Stats-Utskottet borde erhålla del af Kongl. Majrts d29 nästlidne Jan. uppläste Nådiga Skrifvelser , angående: 1:0 Dahlby och Flyinge Kungsgårdar; 2:0 Löfås Silfververk, 3:o Skedd undersökning, om Kronans förpantade Hemman och Lägenheter i Paket. Från Fällqfl. B or gare-Ståndet. S. D. Remitterades följande Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser och Propositioner: Till Stats-Utskottet: Af den 18 sisth Januarii om Löfås Silfver-Verk. 2:0 Af samma dag, om Arrende-Spannemålens utgörande af Kongsgårdar, samt derunder lydande Hemman och Lägenheter; 3:o Af samma dag örn provisoriska Läne-Styrelsen på Öland. 4:0 Af den 17 Januarii örn Stat för särskild Provincial-Läkare i Herjeådalen. gjorde. S. j 134 Riks-Ståndens samt till Statsoch Be v il 1 ilin gs-Utsko tt en: 5:o Af den 17 Januarii om Treskillingsafgiften til Veneriska smittans hämmande. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Remiterades Till Statsoch Bevillnings-Utskotten. Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående fortfarande af den såkallade Treskillingsafgiften, till Veneriska smittans hämmande. Stats Utskottet. 1:0 Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående de så kallade Sclilegelska Köpegodsen i Halland, jemte Pehr Bengtssons från nämnde Län afgifne anförande i ämnet. 2:0 Kongl.
Under sådant förhållande, anser Utskottet att, i händelse Borgare-Ståndet icke skulle finna för godt att, med frånträdande af sin mening, i Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets instämma, omröstning i förstärkt Stats-Utskott böra äga rum öfver följande voterings-proposition: »Den, som bifaller ett anslag af 600,000 R:dr att med Veidel under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853 från Riksgälds-kontoret utgå för att användas till kompletterande af förråderna samt de skepp och fartyg, hvilka Kongl. Maj:t anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståndsättande oundgängelige mindre arbeten,» voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, »hafva Rikets Ständer beviljat 500,000 R:dr att med Vs under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853 från Riksgälds-kontoret utgå, för att användas till kompletterande af förråderna, samt de skepp och fartyg, hvilka Kongl. Majit anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståndsättande oundgängelige mindre arbeten.» 8:o. Uti Utlåtandet J\s 163, tredje •punkten, som Utskottet uti Utlåtandet JVa 226 vidblifvit, har Utskottet hemställt, att det af Kongl. Maj:t till förbättring af hamnen vid Landskrona äskade anslag, 34,736 R:dr 32 sk., icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Denna hemställan hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet godkänt, hvaremot Presteoch Borgare-Stånden, med ogillande deraf, för ifrågavarande hamnbyggnad beviljat det äskade anslaget, med vilkor att, innan anslaget lyftes, full säkerhet ställes derför, att hamnbyggnadsarbetet varder, efter uppgjord och af Kongl. Majit fastställd plan, utan vidare bidrag af Statsverket, vederbörligen fullbordadt.
Bruksrörelsens understöd använda en l«lftera större Summa, än den fordran för hvilken betdning med ränta nu sökes, icke skäligen synes bordt .unna Lia gas öfver uteblifvandet af allt skadestånd frat Kronans sida; hvartill Lomme, att ersättningen f<r den ifrågavarande förlusten egentligen var bestämd och påräknad att utgöras af de öfrige Hemmanen i Socknarne, hvadan och emar det af Curatorerne berott, att vid de derifrån influtne ersättningsmedels utdelning, boets rätt till andel deri bevaka och iagttaga, något godtgörande af merberörde förlust icke syntes böra komma det allmänna till last. I anledning häraf har K. M:t, efter det Sökanderne med påminnelser i underdihet inkommit, medelst Nåd. Resol. af d. 3 Aug. 1826 förklarat, att som R. St:ri betragtande af det Norrbottens Län under Ryska kriget öfvergångne lidande, betydligen eftergifvit 1810 års Krono-utskylder, hvilken förmån frami. Frih. Hermelins inom Länet belägne Egendomar jemväl tillgodokommit, samt K. M:t, derjemte, under den 16 Mars 1814 i Nåder beviljat anstånd till påföljande året med betalningen af de å berörde Egendomar för år 1809 återstående Krono-utskylder, funne K. M:t icke skäl att till den underd. ansökningen lemna Nådigt bifall. Vid öfvervägande af hvad sålunda i ämnet förekommit, anser Utskottet frågan om förevarande ersättning böra förfalla. Utlåtande, angående Anslag af Medel lill Stockholms Stads Storkyrka. (U. A.) Jemlikt ankommet ProtocoIlsUtdrag från Högv. PresteStåndet af d. i5 December näsllidet år, har till Utskottet 122 S t a t s - U t s k o 11 c t s blifvit remitteradt ett af Herr Biskopen.
Fullmagt eller Öppet Bref uppå högre namn, heder och värdighet af Embete eller Tjenst - — - cent, efter samma beräkning, som för Fullmagt å verklig tjenst. ©iplomer för Consul' -• — -r General-Consul •— •— Agent ehvad med dessa beställningar erliålles tractamente och andra förmoner eller icke; men Diplomer för Consuler i Afrikanske Staterne, och för de Agenter, General-Consuler och Consuler, hvilka annars benådas med traktamente eller lön, till det belopp, att fern procent deraf öfverstiga ofvannämnde afgift, beläggas med stämpladt papper till 5 procent, af den. beställningen tillagde aflöning. Conslitutorial på behaglig tid, eller Förordnande tills vidare med tillagde löne-inkomster, enär tjensten icke endast på detta sätt tillsattes Resolution på tjenstebyte, elim* Transport-Fullmagt från en corps till en annan cent, efter samma beräkning, som för Fullmagter. Constitutorial eller Resolution uppå transport inom samma grad eller corps — Afsked med eller ulan pension -y men om med Afskedet tillägges förhöjning i caracteren, 7 VJKPr°- 7 'f2 Pro* roo Rdr. 15o •— 200 *— 6 *» 71/2 pro s ■ 3 Rdr, ,3 -T Bevlllhings-Uiskottéts Betänkande N;o 36» erlägges dessutom samma afgift er derföre, sorn för Caracters-bref utgå» Öppet Bref eller Resolutioner uppå Pension Justitiae-Cancellerens Fullmagter för Landsfiscaler Stadstiscalér i de större städerne —. i de medelmåttige - — i de mindre Kongl. Maj:ts~ Resolutioner och Utslag å hvarjehanda ansökningar och besvär Kongl. Maj;ts Dom, Deserlions-Dom, Gonfirmalion på förlikning och Resolution af 3000 Rdr:s värde - ~ Cooo Rdr:s >— 10.000 Rdr:s — ^ 20.000 Rdr
1 afseende på obligationernas uppsägbarhel och säl let för amorteringens verkställighet samt öfriga hithörande bestämmelser, hafva Rikets Ständer funnit sig böra meddela hufvudsakligen enahanda föreskrifter, som blifvit läslsliillda genom ofvan förut anförda E. K. Ma j:ls nådiga Kungörelse den 3 Februari 1855, dock att, i anseende till den fördel, som, då kapitalrabatt å obligationerna egt rum, vid amorteringens verkställighet efter ullottning berndes vederbörande obligalionsinnehafvare genom tillfället att kunna återbekomma hela det kapitalbelopp, hvarå obligationerna lyda, förr, än som blefve fallet, derest amorteringen skulle vara af uppsägning med iakttagande af viss serieoch nummerföljd beroende, Rikets Ständer ansett amorteringen, lör den händelse tillfälle icke erbjuder sig att med fördel under hand in fria obligationerna, böra verkställas genom ullottning af det antal obligationer, som vid hvarje särskildt tillfälle skola inlösas. Rikets Ständer hafva alltså, i och för medels anskaffande för nedannämnde ändamål samt med afseende å införande och framgent fortfarande tillämpning af ett inhemskt slalslånesystem, meddelat följande beslut och stadganden: l:o. Genom upplåning för Statens räkning, enligt här nedan angilna vilkor och bestämmelser, anskaffas inom riket medel, alt användas dels till inlösen af obligationer å utlanskt mynt, utgifna för de åren 1858 och 1860 för Statens jernvägsbyggnader upptagna lån, dels till bekostande af allmänna, produktiva arbetsföretag, hvilkas utförande eller understödjande af Rikets Ständer beslutas. 2:o.
Men detta får ej verka på förhållandet emellan silfverfond och Bancosedelstocken, mäste alltså lyda på annat än silfver, det vill säga betekna öfverskott af vahror, emedan allt mynt representerar producter icke producerande kraft, hvarken egendom, arbete eller speculation. Detta mynt skiljer sig från Bancoinynt derigenom att Bancosedeln föreställer en vara, sorn'äger högsta användbarhet i handel, då deremot det förrå föreställer varor, hvilka ej genast äro lyftbara och i allmänhet sakna samma användbarhet i handeln. Deraf följer att detta varurrtynt (om så tillätes mig säga) bör tilläggas någon serskilt fördel sorn Bancosedeln icke äger för att finna tillträde uti rörelsen; till exempel att jöpa med ränta. Varumyntet skiljer sig från Statsobligationer derigenom, att dessa sednare antyda pgenteligen hvarken mer eller mindre än Statsbehof, vare sig till verkställande arbete, som kän vara både productift och icke productift, eiler till efterkommandes godsgö. rande, och äro således icke mynt. Statsobligationerne behöfva också vanligen högre ränta, och torde hafva sin a"vändbarhet vid andra tillfällen, t. ex. inträffande krig. Jag anmärker härvid den framställning Sorn jag i första motionen gjordt, nemligen att nationens öfverskott af spännemål borde belånas och magasineras förmedelst V procents re-’ ferser, ställda på inlösen efter i å 3 mån&defå -$48 Den a 8 Februarii. presentation. Jag anser denna åtgärd såsom ett försök i smått, till utrönande ej allenast af den fördelaktigaste form på varumynt. man äfven af den grad af förtroende hvarmed detta mynt emotiages af vår inrikes rörelse. Skulle detta försök, lyckas, så torde deraf kunna härledas sättet huru en LäneBank i riket kunde upprättas, hvarigenom Riksens Ständers Bank kunde återställas till blott växel-Bank, hvilket återställande torde vara ett bland vilkoren för en alfvarlig realisation. En sådan Länebak skulle endast meddela lån på varor som kunna pantsättas, des,s mynt således antyda varubehållning, löpa med ränta, samt den utställande myndigheten äga disconträtt i växelbanken under vissa omständigheter och för kortare tider.
Kronobrefbäringen är nu öfverallt ordnad i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts nådiga föreskrift d. 30 November 1849, och Fjerdingsmanna-bestyret regleradt i syftning att lindra detta besvär. Fiir allmänna ordningens och sedlighetens upprätthållande vidtagas fortfarande nödige åtgärder. Kronobetjeningens uppmärksamhet och nit att vaka öfver ordning och skick inom sina distrikter förtjenar att vitsordas. På folkets sedlighet i allmänhet är ej att klaga. Sockennämndens verksamhet att dertill mana är nödig och nyttig. Berättelse öfver Kronobergs Län för åren 1851—1855. 2 10 Folkundervisningen å landet är nu öfverallt reglerad efter fastställde grunder och undervisningens handhafvande är ålagd presterskapet, sorn genom Stiftets Biskop afgifver årlig berättelse om dess framgång. Det vore önskligt om i förening med folkskolan undervisning kunde bibringas i nyttiga slöjder. Hvad Staten för detta ändamål kunde uppoffra skulle i tidens längd bära goda frukter. Drottning Josephinas räddningsanstalt för vanvårdade eller vanartige barn, som, med bidrag af enskilda välgörenheten och årligt understöd af Sparbankens enskilda fond, blifvit bildad inom Länet för snai’t 10 år sedan, har, ehuru med inskränkta tillgångar, likväl räddat många varelser från olycka och förderf. Inrättningens kassabehållning utgjorde vid sistlidne års slut 9,105 R:dr riksgälds, och af de 30 barn som varit deri upptagne och till lämplige fosterföräldrar utackorderade hafva I i utgått, alla sedan de blifvit admitterade till H. H. Nattvard, utom två, hos hvilka någon bättring icke kunnat åstadkommas. De öfrige hafva erhållit tjenst, halfva antalet hos fosterföraldrarne. För helsovården är gjordt hvad göras kan. Det i Wexiö befintliga Länslazarett rymmer 60 patienter med särskild bostad för Lazaretts-läkare. Dessutom finnas tre Provincial-läkare i olika distrikt af Länet, utom Regementsläkaren vid Kronobergs Regemente och i särskilda delar af Länet stationerade Bataljons-läkare.
Förkasta mig icke ifrå ditt ansigte, och tag icke din Helga Anda ifrå mig. Tröst mig igen med dine hjelp, och den frimodige anden uppehålle mig. Ty jag vill lära öfverträdarena dina vägar, att syndarena måga vända sig till dig. Fräls mig ifrå blodskulder, Gud, som min Gud och Frälsare är; att min tunga må lofva dina rättfärdighet. Herre, upplåt mina läppar, att min mun må förkunna din pris. Ty du hafver icke lust till offer, eljest ville jag väl gifva dig det; och bränneoffer behaga dig intet. De offer, som Gudi behaga, äro en bedröfvad ande. Ett bedröfvadt och förkrossadt hjerta varder du, Gud, icke föraktandes. Gör väl vid Zion, efter dina nåde; uppbygg murarna i Jerusalem. Då skola dig behaga rättfärdighetenes offer, bränneoffer och heloffer; då skall man oxar uppå ditt altare offra. En undervisning Davids, till att föresjunga; Då Doeg den Edomeen kom, och bebådade Saul, och sade: David är uti Ahimelechs hus kommen. Hvad högmodas du, tyrann, att du kan skada göra? efter dock Guds godhet ännu dagliga varar. Din tunga far efter skada, och skär med lögn, såsom en skarp rakoknif. Du talar heldre ondt än godt, och heldre falskt än rätt. Sela. Du talar gerna allt det som till förderf tjenar, med falska tungo. Derföre skall ock Gud med allo förderfva dig, och sönderkrossa dig, och utu hyddone rycka dig, och utu de lefvandes lande utrota dig. Sela. Och de rättfärdige skola det se, och frukta sig, och skola le åt honom. Si, det är den man, som icke höll Gud för sina tröst; utan förlät sig uppå sin stora rikedom, och var mägtig till att göra skada. Men jag skall blifva såsom ett grönt; oliveträ i Guds hus; jag förlåter mig på Guds godhet alltid och förutan ända. Jag tackar dig evinnerliga, ty du kan väl görat, och vill förbida ditt Namn, ty dine helige hafva der fröjd utinnan.
Alla moln voro med ens skingrade; Mary fick göra allt hvad hon behagade utan att minsta hinder lades i vägen för hennes infall. Lorden hade emellertid så införlifvat sig med tanken på den blifvande lyckan, att något annat aldrig föll honom in än att det skulle blifva en son som komme att skänkas honom, och skulle någon hafva tviflat derpå, hade han ansett det som en dårskap. Ju närmare tiden för den väntade arfvingens ankomst nalkades, desto större tillrustningar gjordes det för hans emottagande. Dyrbara barnkläder förskrefvos från London, läkare tillkallades, kyrkan iordningställdes till dopet och blott den väntade lilla lorden saknades ännu för att allt skulle vara fullkomligt. Lord Suffridge hade gifvit befallning om att man genast skulle underrätta honom om den vigtiga stundens annalkande. En natt väcktes han derföre af underrättelsen att Mylady låtit väcka läkaren. Hans glädje kände inga gränsor, ty icke ett ögonblicks tvifvel om en lycklig utgång hade ännu uppstått uti hans själ, och nu stod han bakom dörren till den sjukas rum, lyssnande efter den nyföddes första skrik. Snart uppfångade äfven hans öra det efterlängtade ljudet och öppnande försigtigt dörren, frågade han om gossen var stor och frisk. Men vid det lika oväntade, som förkrossande svaret att det var en flicka, bäfvade hela hans varelse tillsammans och som en vansinnig rusade han under hotande åtbörder fram till sin hustrus säng, hvarvid hon uppgaf ett hjertslitande nödrop. Men de kringstående, som märkte hans raseri, lyckades snart med förenade krafter bortföra honom. Hade lorden blott kunnat beherrska sin otålighet skulle allt detta kunnat undvikas, ty en stund sednare förkunnade åter ett nytt skrik att en ny verldsborgare sett dagen, och denna gång var det verkeligen en gosse. Olyckligtvis hade Ladyn blifvit så uppskrämd af sin makes vilda uppförande att hon blott några dagar öfverlefde de små tvillingarnes födelse, och sålunda förlorade lord Suffridge åter sin tredje hustru. Hans eget lif sväfvade i stor fara och hans förstånd var så förvirradt, att underrättelsen om den så efterlängtade sonens födelse af honom icke kunde fattas.
Fafner tog allt guldet och vägrade att gifva Regin hans andel, hvarefter han, Fafner, lade sig i ormham å Gnitaheden med Ögerhjelm (skräckhjelm) å hufvudet och rufvade skatten. Regin, som var skicklig smed, begaf sig till konung Hjalprek och smidde hos honom. Hjalpreks son Alf var gift med Hjördis, som förut varit maka till konung Sigmund och med honom födt sonen Sigurd (Fafnersbane). Sigurd uppfostrades hos konung Hjalprek. När han vuxit upp och kommit till krafter, eggade honom Regin att uppsöka Fafner å Gnitaheden, döda honom och taga hans skatt. Regin gaf honom för detta ändamål ett utomordentligt svärd, och Sigurd lyckades med detta att dräpa Fafner. När det var gjordt, kom Regin, som under striden hållit sig undan, fram och lyckönskade Sigurd till den utförda bragden. Men Regins uppsåt var att lönmörda Sigurd och göra sig till ensam egare af Fafners skatt. Regin skar ut hjärtat ur ormen, drack af hans blod och bad Sigurd steka hjertat, medan Regin hvilade sig. Medan Sigurd gjorde detta, tog han med fingret på hjärtat, för att känna, om det var stekt. Då brände han fingret och stack det i munnen. Så snart Fafners hjärteblod kommit på den unge hjältens tunga, vardt denne »vis» deraf och förstod hvad fåglarne, som sutto i ett träd i närheten, sade. De läto honom veta, att Regin hyste förrädiska tankar, och att han borde döda smeden och sjelf taga allt guldet. Denna saga bildar inledningen till diktcykeln om Sigurd Fafnersbane i dennas nordiska form. Sagan är diktad i kristen tid med tillhjälp af fritt ombildade mytiska element. Angeja, Angöja (Angeyia, »hon som gör öarna trängre»), en af de nio jättemör, som kringvrida världskvarnen, »skärens kvarn». De andra äro Gjalp, Greip, Eistla, Ejrgjafa, Ulfrun, Imd, Atla och Järnsaxa.