Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär, såsom nyss är anfördt, anledning saknas att betvifla , det ju Comiterade opåmint söka att, med all skyndsamhet, som skäligen kan äikas, fullgöra det åliggande de sig åtagit, så och då föröfrigt det granlaga värf, som blifvit dem anförtrodt, ej är af den egenskap, att mattet af tid och ansträngning, som till dess utförande må erfordras, kan förJ ut beräknas eller bestämmas, anser Utskottet det yrkade föreläggandet af visa tid vara hvarken nödigt ellet lämpligt. 6:6 Huruvida underdånig anhållan hos Kongl. Mayl må göras om författande af en sådan allmän Öfversigt af Lagförslaget och dess grunder samt skiljaktigheterf rån nuvarande Lag, att Ständernes ejter erhållen del af denna Öfversigt , må vid nästa Riksdag kunna bestämma sin mening örn förslagets beskaffenhet i dess helhet, innan granskningen «/ arbetets serskilda delar företages. Då Utskottet, såsom redan här ofvan i Utlåtandet öfver 3:dje punkten är yttradt, a.n* Lo gUt skottets BetiinkantU N:ö 74^ "45 #pr cl et vara ej allenast nyttigt, utan äfven oundgängligt, aif en lätt åskådlig allmän öfversigt af hela Lagförslaget , eller en korrt uppställning af elen plan, efter hvilken arbe. tet blifvit utfördt , jemte uppgitt af de grundsattser oell åsigter, från hvilka Lag-Comitén utgått , förbereder, leder och sammanhåller granskningen af detailerne, får Utskottet på ilet sätt tillstyrka bifall till den härom väckta motionen , atp Utskottet föreslår, det måtte Rikets Ständer hos Kongl.'
Enligt hvad kommitterade jemväl yttrat, (sid. 90) voro öfriga till nyssnämnde rubrik hänförliga auslag af skiljaktig beskaffenhet samt, vid fråga om indragningens verkställande och ersättningen derför, i så måtto olika löneanslagen, som rättigheten till de förras uppbärande icke upphörde med vissa personers afgång; och syn tes det kommitterade, att, om än staten, med begagnande af sitt målsmanskap, förordnade om dylika indelningars upphörande, det dock, vid betraktande af deras tillkomst och ändamål, vore både lämpligt och billigt, att sådana grunder för ersättningens beräknande stadgades, att ersättningen, äfven i den händelse af varuprisernas omväxling, blifver motsvarande den inkomst, samma anslag skulle hafva lemnat, derest de oförändradt bibehållits, och att således de inrättningar m. fl., som nu vore deraf i åtnjutande, icke genom förändringen tillskyndades någon förlust. I afseende på tionde-anslagen ansägo kommitterade indragningen lätt kunna verkställas på sätt, hvilket ock af dem tillstyrktes, att hvarje dylikt anslag till qvanBih. lill It. St. Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Baft. ^ 54 Stals-Ulskollets Utlåtande, N:o 242. titeten bibehölles och ersättningen derför beräknades till enahanda belopp, som enligt stadgad grund af vederbörande tionde-gifvare i den ort, der anslaget utgått, för året kommer att till staten erläggas, och följaktligen, efter ett för S år i sender faststäldl medelpris, grundadt på 10 nästförutgångne års markegång, samt att derjemte anvisades ett oföränderligt kontant anslag, motsvarande den belöpande forsellönen; dock ansågo kommitterade, att, till beredande af möjligaste förenkling vid framtida beräkningar och liqvider, hvad af dylika anslag inom hvarje serskildt markegångsdistrikt öfverstege fullt tunnetal, borde efter enahanda medelpris, som vid ränteförvandlingen koinme att följas, utsättas i penningar, och således tilläggas nyssnämnda kontanta anslag.
Bäst det så var, kommo de till ett rinnande vatten som lopp emot norr. Öfver vattnet gick en spång. Då stadnade hela brud-skaran; den lilla råttan vältrade sig ur midt på spången, och ropade till Aske-pjesken: »räck ut ditt svärd, och hugg skaftet af skeden!» Detta tycktes prinsen vara en sällsam begäran; men han var nu en gång så till mods, att han föga aktade uppå någonting; han drog derföre sitt svärd, och gjorde såsom hon bad. Men nu skedde en underlig ting; ty vid prinsen högg till, föll skeden ned i vattnet, och rätt i detsamma kom der upp på andra sidan en karm, som var den allra grannaste man någonsin ville se. Den glimmade af både guld och silfver, tolf apelkastade fålar voro spända för tisteln, och fjorton bruda-småsvenner, klädde på det allra kosteligaste, redo framföre. Knappt var det färdigt, förr än den lilla råttan sade åter igen: »räck ut ditt svärd och hugg hufvudet af mig också!» Men se, detta ville Aske-pjesken inte göra, ty han höll henne mycket kär, ändock att hon inte var annat än en liten råtta. Likväl måste han omsider efterkomma hennes begäran, fast det var med sorgset sinne. Vid han nu åter högg till, föll den stora råttan och alla de andra små råttorna ned det rinnande vattnet, och se, i samma stund kom der upp på stranden en prinsessa, hon var fager som Guds klara dag, hennes kläder voro af silke och skarlakan, på hufvudet bar hon en gull-krona, och i handen ett gull-äple; men sex fagra brud-tärnor voro omkring för att passa henne. Nu kan man veta huru Aske-pjesken blef till sig; han visste på en lång stund inte om han drömde eller var vaken, så fagert och sällsamt tycktes honom allt hvad han såg. Men han fick inte länge besinna sig; ty den väna konunga-dottern gick fram, och tog honom i famn med stor kärlek, och tackade honom att han frälst henne: hon vore ingen annan än hans egen allerkäresta, den lilla råttan, som varit förtrollad af en elak styfmoder.
Den skulle då mångå gånger vara ändrad hos oss; ty våra lagar se annorlunda ut, än våra förfäders. Hufvudsakliga förtjensten måtte vara, att de äro begriplige. Utskotten felade häremot, då det stod ett GrundCapital, till det belopp som af Rikets Ständer «ivid denna Riksdag blifvit bestämdt. Derigenom var ej utsatt, om man menade de 4>400>000 Rrdrne, eller silfverfonden. Det är kanske fel i mitt sätt att fatta, men jag tror, att orden kunde tydas så. Det är derföre nödvändigt, att ca H. 8* Den i3 Januarii e. m. pitalet utsattes till sin ziffra, och hvarifrån det härflyter, så mycket mera som den motsägelse, hvilken StalsObligationerne här funnit, annars kunde lämpas på denna sak, men bör förfalla, då det är fråga om StatsYerkets skuld till Banken. Jag tror derföre, att Herr Skogmans förslag innehåller allt hvad vi önska; det innehåller, hvaruti ca pitalet består, huru stort det är, att det icke är något nytt, utan endast hvad Statsverket är skyldigt att betala till Banken, och slutligen att det ej får tillgripas för annat än för att underhålla realisationen. Det försvinner då ej, ty då användes det att skaffa silfver, och detta silfver måste innehålla så stor del af grundcapitalet, att Bankens ställning blir densamma som den förut varit, hvarigenom grundcapitalet ej är rubbadt. Ett grundcapital åsyftar ej, att det alltid skall vara i öfverskott, utan blott att Bankens böcker skola utvisa, att den äger ett sådant öfverskott. Derföre är det antydt, att om det någon gång skulle minskas, Bankovinsten bör användas till dess fyllande. Jag tror således, att Ridderskapet och Adeln bör antaga Herr Skogmans förslag, såsom bättre än Utskottens och Herr Hjertås. Herr Hjerta:
Det är icke nog i min tanka att afslå den första och bifalla den andra punkten; ty det sednare förslaget är af den beskaffenhet, att det blott i vissa hänseenden tillstyrker indragning af Bergs-colhii tjenstemanna-personal men det sätter alldeles icke i fråga hvad som, i min tanka, vore rigtigare, nemi. att indraga liela colbm och förena dess göromål med Commerce-colhii. Jag har yttrat denna mening vid sisth riksmöte och jag vidblifver den. Commerce-colhm behandlar redan en del af rikets närings-ärender. Månne icke samma verk äfven kunde behandla förevar, näringsgren, eller bergshandteringen? I andra stora Collegier finnas serskilda divisioner. Så var det tillförene jemväl i Commerce-colhm. Hvarföre må icke detta, man må kalla det Industrieller Närings-colhm eller hvad som helst, — äfven hädanefter kunna hafva 2:ne divisioner, af hvilka den ena sköter Commerce-colhii nuvar. ärender, och den andra handlägger dem, som Bergs-colhm hiltills behandlat? en gemensam President vore då tillräcklig och Presidenllönen kunde besparas. Åtskilliga andra tjenster, som nu finnas i begge verken, torde då kunna uphöra att vara dubbla och blifva gemensamma för begge divisionerna; men detta kan icke upgöras af R. St. omedelbart, utan derom måste framslällning komma från Regeringen och ärendet derefter hos dem pröfvas. Det är derföre jag anhåller att R. o. Ad. icke malle åtskilja de båda förslagen, utan återförvisa punkten i sin helhet, på det att han målte hos StatsUtsk. undergå den ytterligare handläggning som vederbör, eller, om StatsUtsk. vidblifver sitt beslut, Stånden må vara oförhindrade att deruti göra de rättelser, som de anse behöfliga. Gr. Lagerbjelke:
Här har af några talare omfattats ett af Hr Cederschiöld gjordt påstående att man icke bestämdt vet huruvida icke SlatsUtsk. har för afsigt att behandla motionen, och blott ansett att det finnas flere ärender mera angelägna att förut behandla. Jag vill i detta afside fästa upmärksamheten på det öpna erkännande som Ordfiden i StatsUtsk. afgifyit, att nemi. han anser den af Hr Gripenstedt till honom ställda skrifvelse vara af natur att frågan hör förfalla, hvaraf synes tydligen antydt huru StatsUtsk. hommer att handla. Detta sätt att se saken håller således icke streck. — Visserligen kunde åtskilligt vara att tillägga, men jag har ansett mig höra, hvad först sjelfva saken angår, endast med ledning af Grundlaaen behandla frågan. Jag har gjort detta efter i öfverensstämmelse med den åsigt som jag anser vara den enda rätta. I afside på föregide motion har jag uptagit till besvarande det hufvudsakliga af hvad som här blifvit anfördt. Jag vili blott tillägga: att då en person här klandrat åberopandet af Norges exempel, är det ledsamt för mig att nödgas till denne person framställa frågan: hvem är det som mest yrkat på att formulera Sverige efter Norge? — Jag begär fortfarande propos. på bifall till min motion. Gr. Löwenhjelm: Gr. Lagerbjelke har behagat meddela Ståndet en skrifvelse hvari Konungens Rådgifvare i Finansärenden tillkännagifvit för StatsUtsk. Kronprinsens åsigt angide ifrågavide ämne. Jag hembär Grin nfin stora tacksamhet för detta meddelande, jag har likväl icke sagt att något officielt papper på saken ej förefanns, ty det visste jag, och jag är icke van att säga annat än hvad jag idnker och vel, men jag har sagt att jag icke hört Keil 20 Februari. 345 ett ord yttras hvarken att K. M. eller H. K. H. Kronprinsen afsatt sis; ett sådant erbjudet apanage, och det papper llr Gr. Lagerbjelke upläst bestyrker således hvad jag sagt, hvarföre jag anser frågan slå lika öppen här sorn i Norge, hvarom jag nu får äran vidare tala.
Vidare påstår samme värde reservant att den sysselsättning med forsling af effekter, som vår allmoge hittills haft och Den 29 Juli e. m. 355 sorn hos dem skall utvecklat omtanke och krafter, skulle genom jernvägars anläggande försvinna. Detta påstående torde jag få besvara med den erfarenhet jag sjelf varit i tillfälle att inhemta såväl under föreg:de resor i utlandet, som sednast i år under en resa som jag i tjensteärender företagit och hvarunder jag äfven ansåg min pligt fordra att skaffa mig del af den erfarenhet som man om jernvägarne vunnit. Dervid har jag erhållit den högst frappanta upplysning att öfverallt der jernvägslinier öppnats har priset på hästar varit i stigande och stått ganska högt, äfven der jernvägar endast ett år varit begagnad. Hvad vill detta såga an nat än att behofvet af forsling ökats i starkare proportion än antalet af formän och dragare medgifvit. Hvar och en torde oskså finna att pä sätt en talare redan före mig anmärkt, det nuvar:de forslingssättet i Sverige ingalunda kan lida något verkligt afbräck genom jernvägars anläggande, enär transporlerne till dessa komma att lemna full sysselsättning åt den forslande allmogen. Den omförmälde reservanten säger ytterligare att jernvägarne skulle skapa rikedom blott på ändpunkierne, men icke på mellanliggande eller aflägsnare punkter. Afven detta är oriktigt. Ty erfarenheten öfver allt har visat att jernvägar spridt välmåga, ej blott till de mest aflägsna orter, äfven om dessa icke i samma mätt, som de närmast liggande orterna, kunnat immediale deltaga i de välsignelser, som jernvägarne åstadkomma. Ty den lifligare rörelsen och ökade afsättningen har framkallat ökad produktion, hvaraf följden blifvit att innevånarne kunnat berga sig bättre än förut. Samma erfarenhet lärer äfven att icke blott vid ändpunkterne utan äfven vid mellanliggande stationer är rörelsen liflig. Der sammanhopas nemi. en mängd landtmannaprodukter, för att på jernvägen bortföras lill sin bestämmelseort.
Majit Befallningshafvande: att, inom sex månader från det uträkningarne sedermera till Häradsskrifvarne återkommit, jordeböcker för år 1858, således utvisande det förhållande, som vid det årets ingång eger rum, skola, med undantag lör vissa delar af Kopparbergs län, vara af Häradsskrifvarne upprättade uti fyra exemplar, hvilka böra aflemnas och förvaras, ett exemplar i sockenkyrkan, ett å Häradsskrifvare-kontoret, ett å Lands-kontoret och ett hos Kammar-kollegium; att Lands-kamereraren skall inom ett år, efter det jordeboken till Lands-kontoret inkommit, hafva densamma granskat; samt att, sedan denna granskning i Lands-kontoret blifvit fullbordad och vidare föreskrifna åtgärder egt rum, jordeboken, åtföljd af Landskontorets anmärkningar med flera handlingar, bör af Kongl. Majits Befallningshafvande, jemte eget utlåtande och vederbörandes yttranden, öfverlemnas till Kammar-kollegium för att slutligen pröfvas och till efterrättelse fastställas. Då det var att förutse, att alla dessa för både allmän och enskild rätt vigtiga och grannlaga arbeten, — om hvilkas mödosamma och tidsödande beskaffenhet ofvannämnda, vid Kammar-kollegii Kungörelse den 27 Oktober 1856 fogade formulärer, jemförda med det förhållande, att i Riket finnas, med uteslutande af bråk, 65,878 mantal, ofta styckade i särskilda hemmansdelar, och ett lika stort, om ej större antal andra lägenheter, lemna ett ungefärligt begrepp, — icke kunde, med erforderlig både skyndsamhet och noggrannhet, utföras af de tjenstemän, som ansvaret derför åligger, utan anlitande af skickliga och pålitliga personers biträde, förklarade Kongl. Majit i Nåder det ankomma på de särskilda länens styrelser att hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla hvad de, hvar för sitt län, ansåge oundgängligt till aflöning af biträden, så väl åt Iläradsskrif - Kongl. Maj-.ls Nåd. Proposition
Hall ännu vistades i Götheborg i utfattigt tillstånd, utan hopp att i framtiden kunna afbörda sig skulden. Då ringa anledning sålunda finnes, alt denna balance någonsin varder betald, men afskrifning ej under gäldenärernes lifstid lärer kunna ifrågakomma, anse Revisorerne att förenämnde 4,832 R:dr 42 sk. 2 r:st. böra i räkenskaperne tills vidare föras inom linien. Genom skrifvelse den 20 Februari 1836 hade Kongl. Maj:t behagat i Nåder förordna, att af de besparingar, som kunde uppkomma så väl på det till oförutsedda utgifter uppförda anslag 16,000 R:dr, som på öfriga Stater, en summa af 2,000 R:dr borde användas och utgå såsom arfvoden åt två Extra Rese-Inspectorer, med 1,000 R:dr för hvardera, hvilkas åliggande skulle blifva att, efter General-Tull-Styrelsens föreskrift, besöka sådane orter i Riket, der Tull-Verkets fördel påkallade en särskild uppmärksamhet. Kongl. Maj:t täcktes ytterligare, uti Bref den 26 påföljde Mars, gifva tillkänna hvilka personer sorn blifvit till denna befattning antagne. I afseende på sättet huru ett dylikt arfvode utgått inhämtas, att General-Tuil-Styrelsen den 20 Februari 1837, under benämningen: ”discretioner, gratificationer, enligt upprättad fördelning,” anordnat 7,161 R:dr 32 sk. B:eo, alt utgå af Exlra-Medels-Anslaget för 1836, så att samma summa jemväl nyssnämnde dag finnes afförd i Special-Räkningen öfver Extra Utgifter.
SD?aj:t fan fnna tjenligaf, införfajfaö upgifter på be allmänna arbeten, bwilfa inom bwarje £än funna lämpligen företaga^, famt om be utwägar, forn funna anfeö änbamålöenliga för upmuntran od> unberlättanbe af binäringar, hvarefter odj bå, meb lehning af befa upgifter, unberföfntngar blifroit anfällba ont möjligbeten af bmarje företag od) be förbelar, font beraf äro att påräfna, famt i bu)ilfen mån enfilba inom I)tt>arje lanböort funna ftnna* fpugabe att bertill lemna biträbe, må, wib inträfanbe mifmäpt eller annan allmän olpcfa, be bel/öfmanbe lentnaö unbfdttning bufmubfafligcn på bet fätt, att bern erbjubeö utföranbe af något fåbant allmänt arbete» §. 20. 4i §. 20. SDieD affeetiöe « förefomna ömniaitDe omftänDiglfeter, fafroe <28t goDtfun? nit hermija Sarl Sofyanö förfamling inom ©ötfyeborgö od) Q3of)Uö
Statsverket hade sedan lång lid tillbaka gjort stora uppoffringar för anskaffande af kavallerioch lyxhästar och underhölle för sådant ändamål särskilda stuterier. Dessa åtgärder syntes visserligen ännu vara nödvändiga, så vida landets behof af sådana hästar skulle kunna fyllas utan import från utrikes ort; men billigheten fordrade ock att det allmänna lemnade sitt biträde för anskaffande af det djur, som utgjorde jordbrukets vigtigaste drifkraft, arbetshästen. Då emellertid den Jemtländska hästracen vore för berörda ändamål särdeles passaude, vore dess uppdragning efter rationela grunder och i tillräcklig mängd de enda åtgärder, som nu voro af behofvet påkallade; i följd hvaraf motionären föreslagit alt Rikets Ständer måtte, i enlighet med ett motionen bifogadt kostnadsförslag, till upprättande af ett stuteri i Jemtland för uppdragande af arbetshästar anslå dels för en gång 78,000 R:dr och dels årligen i fem års tid 7,500 R:dr. Hvad molionärerne sålunda anfört, äfvensom innehållet af åtskilliga vid remissen af Herr Lagerhjelms motion hos Ridderskepet och Adeln afgifna yttranden, har Utskottet tagit i öfvervägande och, lika med motionärerne, anser Utskottet det vara af stor vigt att ål hästafvelns uppehållande och befrämjande egnas den omsorg, alt ej mindre kavalleriets än jordbrukets behof af sådana djur må kunna inom landet fyllas; men då Stalsverket redan, förutom öfriga för berörda ändamål vidtagne åtgärder, underhåller tre stuterier och vid sistlidne riksdag en summa af 50,000 R:dr för inköp af racehingstar blifvit ställd till Kongl. Maj:ts disposition, har Utskottet, funnit sig förhindradt berörda motioner understödja, och får derför hemställa, alt Herr Lagerhjelms och Riksdagsfullmägtigen Paul Anderssons ifrågavarande framställningar ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 45:o. E) Teknologiska Institutet.
Utskotten få nu anföra den på Bankens och Riksgälds-Contoirets afslutade Böcker grundade uppgift, hvårs autenticitet sålunda icke vidare torde i fråga ställas, att Bankooch RiksgäldsSedelstocken den 31 December 1817 öfversteg beloppet af samina Sedelstock den 31 December a38 Statsoch Hanlö Utskottens Betänlandeni lgi'5 med B:ko R:d 3,300,0000 och det af det enkla skäl, att, 1 den mon Disk ont-papperen uc rörelsen bortgått, hafva Creditiven p,å Banken i alla yägar blifvit strängare ålitade, och behållningar samt anslag disponerade. Varande detta Rörelse-Capifal under loppet af innevarande år annu något ökadt, men ingen anledning till dess minskning. Om nu dertill 1 ägges Utskottens Förslag, att contant tillösa Assignationerne circa - 700,000^ hvartill nya penningar i fråga komma, som sedan qvarblifva till nästa. Riksdag i Diskont-rcirelsen (se pag. 29 och pag. 38 af Betänkandet); gå finnes redan af denna korta och enkla jernnförelse, att, oberäknade gila vidare ålitanden, blir Borelse-Capitalet lika stort, eller minst Fyra Millioner mer, än Samfäldta Bankooch RiksgäldsSectelstocken var år 1815, då Riksens Ständer ansågo den böra antagas till rörelsens maximum. Detta gäller i generel jemföiing af Rörelse-Capitaiet mellan 18*5 och nu. Uti sjelfva Betänkandet hafva Utskotten i denne del tagit till beräknings-grund det närvarande förhållandet med Diskont-papperen, och deras andel i det representativa myntet, som lemnar enahanda ut-[ slag på det hela, med iakttagande af de särskilta epokeme; och ytterligare förblifva Utskotten sålunda vid deras anförande, att massan af det representativa myntet, genom den föreslagne regleringen, ingalunda blifver mindre, än den var år 1815.
Oro eller strid inom kyrkan äro farliga, och att, der de icke uppstå såsom en oundviklig följd af händelsernas tvång, obetänkt frammana dem, är alltid ett afvikande från statsklokhetens reglor. Hufvudsakligen af detta skäl och då vår gamla bibel-öfversättning ej är behäftad med sådana brister, som göra en ny nödvändig, anser Utskottet en sådan icke heller böra ske, utan den gamla endast öfverses och rättas, der sådant oundgängligen fordras. Härvid torde ej böra lemnäs oanmärkt, att ledamöterne i Utskottet af det Hederv. Bondeståndet, jemte tillkännagifvande af sin egen innerliga öfvertygelse om den nuvarande svenska bibel-öfversättningens lättfattlighet och det deri begagnade språkets makt att intränga och fästa sig uti själen, yttrat den önskan, att densamma måtte varda bibehållen i så oförändradt skick, som med tidens fordringar kan öfverensstämma. Motionären och pastoral-afdelningen uti sitt utlåtande öfver motionen samt de ledamöter af Presteståndet, hvilkas yttranden i ämnet delgifvits Utskottet, hafva äfven samtlige, på af dem här förut anförda grunder, förklarat sig vara ense derBih. till B. St. Besvärsoch Ekon.-Vtslc. Betänkande, N'.o 38. om, att vår gamla bibel-öfversättning bör för närvarande bibehållas, och endast en revision deraf ega rum.
Denna Direction, äfvensom Riddarhusets öfrige Tjenstemän, ställa sig till efterrättelse de för dem af Ståndet utfärdade särskilte Instructioner och Ståndets öfrige beslut. §• 46. Har RiddarhusSecreterare-tjensten blifvit ledig, kan densamma endast vid Riksdag åter tillsättas; hvilket sker sålunda, att RiddarhusDirectionen förelägger Ridderskapet och Adeln alla de ansökningar till den lediga tjensten, som till Directionen inkommit, hvarefter Ridderskapet och Adeln genom omröstning in pleno utser den, för hvilken Ståndet hyser största förtroendet. §. 47- Yäckes fråga om ändring eller tillägg uti denna Riddarhusordning, skall en så - Den g April f. m. dan fråga alltid remitteras till RiddarhusUtskottet, som med sitt betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkommer ; och blifver den Redaction af Riddarhusordningen, hvilken Ridderskapet och Adeln beslutit och Konungen i Nåder sanctionerat, gepast efter slutad Riksdag gällande. §, 48. TJti allt öfrigt ställer sig Ridderskapet och Adeln Rikets Grundlagar till efterlefnad, äfvensom den särskilta Ordningsstadga Ståndet finner för godt i öfverensstämmelse med nämnde Grundlagar och denna Riddarhusordning stadfästa. §• 49- Sedan Kongl. Maj:t på RiksSalen åtskiljt &c. (§. 54 i nuvarande Riddarhus ordning. ) Herr Bruncrona> Gustaf Adolpha anförde skrifteligen: Vid upprättandet af förslag till en ny Riddarhusordning har jag såsom Ledamot af RiddarhusUtskottet ansett mig föranlåten, att i några omständigheter skilja mig från Utskottets pluralitet. Jag har hufvudsakeligen varit af olika tankar i de ämnen, som 21 och 45 §§. upptaga, och får nu, till följe af min reservation, dessa tankar närmare utveckla.