Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Hvem talar om dam; mamma, mamma! » Dörren till sängkammaren öppnas, och mamma visar sin breda figur ännu iklädd morgonrock. » Hur ä ' det fatt, kära barn? » » Åh, kom hit, ska ' du få, se, hur den här ser ut! » » Ja, skinnbrämet är litet nött, men det går väl an att få ett nytt. » » Ja, om det bara vore det. Men titta, så den grinar i sidsömmarna, och så ä ' den ju alldeles stött i kanten, och så ä ' knapparna söndriga och • — jo, det va ' just vackert — der sitter en stor tjärfläck! » » Men, kära lilla barn, den kan väl tagas bort, och när det så blir nytt garnityr och kappan för öfrigt omrustad, så blir den alldeles som ny. » * Ny, säger mamma, ny! » Fröken Elise gl ' orde en åtbörd af outsägligt förakt. Föremålet för dessa öfverläggningar hängde nu emellertid helt menlöst öfver gungstolskarmen, sedan jungfru Lotten till sin icke ringa förargelse måst afdunsta. » Mamma kan du verkligen på fullaste allvar vilja, att din egen Elise skall gå med en så- dan kappa? » » Men Elise lilla, kappan är ju ännu så utmärkt vacker, och pappa har haft så mycket utgifter i höst, så jag tror aldrig det ä ' värdt att be honom. » » Åh, söta lilla mamma, vi ska hjälpas åt att be, bara du vill så. » » Ja, men nu jag inte, Elise, det ä ' att riktigt vräka ut pengar. » Elise vid faderns dörr: » Pappa, lilla pappa! » » Si så, hvad är det nu? Jag har brådt med posten. » » Ack, kom hit ett litet tag, så ä ' du rysligt rar. » Pappa lyder order. — » Nå-å? » » Jo, ser du, jag har upptäckt, att min vinterkappa ä ' i ett miserabelt skick, jag kan omöjligt ha den utan att väcka anstöt. » Elise kastar en blick på modern i hopp om hjälp, men mamma har i hast fått så mycket att syssla med solfjädrarne och makartbuketterna öfver hörnsoffan, att Elise sjelf måste löpa till storms.
Utredningen är klar, och den förer mig till minnes mine senare, tjenste-år i Jönköping, då jag, tärd af långvariga mödor och bekymmer mäste intaga sjuksängen, och lemna den angelägna vården af Hands - Contoirs - Arendema åt en Under-betjening, som troligen, efter hvad jag nu erfarit , icke alltid med mig delade lika rena grundsatser. Mitt förtroende missbrukades. Eöljden deraf röner jpg nu med smärta. Allernådigste Konung ! En af mensklighetens skönaste förhoppningar är visserligen den, att, efter öfverståridna mödor, fa omsider, i kretsen af en kär familia, stilla och lungt tillbringa ålderdomen. Men detta JDen 2 Julis detta och nästan allt hvad som ljuft fäster menniskan vid verlden blef mig förvägradt. I Stället för att, i min hembygd, njuta hvilan, sorn mina är, och mina af arbeten medtagna kroppsoch själs-krafter päkallade, tvungo mig omständigheterne att söka en mindre verkningskrets , och slet mig pä samma gäng frän menniskor, med hvilka jag , genom ett förtroligt umgänge och en långvarig vänskap, blifvit förenad, hit till denna Ö, dit jag kommit en främling bland okände, endast för att stapplande uppsöka mit en gra'f) och här hotas jag nu med ett nytt missöde. Mitt Iilla bo skall skingras för en Uppbörds-brist, sorn jag icke uppsätéligen vallat; men detta sista slag värdes Édérs Kongl. Maj:t af Nåd och misskund afbända frän en gråhårig , som snart tillsluter sina ögon. Jäg har en älskvärd makay sorn täres af ^org och en Son, sorn skall uppfostras. Deras nödrop och böner örn Eders Kongl. Maj:ts medlidande äro med mina förenade. Med djupaste unrlersåtelig vördnad, nit och trohet framhärdar till dödsstunden Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste och underdånigste tjenare och undersåte C.' E. Tinnerholm. Litt. G* Dm 2 Juli.
Erkänsla och Trohet böra i dag ihågkomma vår Hjeltes fall, och göra oss en glad pligt af en sorglig åminnelse. Fordna tiden har upphöjt sina aflidna hjeltar bland Gudarna. Hvarför skall då icke Carl, ett inbegrepp af all förtidens frejd, och ett efterdöme för all framtidens tapperhet, i Svears och Göters minnen blifva odödlig? Odens rykte har höjt hedna knän, och Cæsars namn har hedrat hans efterträdare. Hvad skulle de icke gjort, om de ägt Carls dygd? — Icke upphöjdes han deraf, att hundrade Konungar prydde hans anor. Han var jemnhög med alla sina Förfäder; men större i dygd: ty alla deras dygder brunno i Honom allena. Hans vett gaf dem slugom häpnad. Hans tapperhet hade mer än Tre Kronor förtjent. Hans mod ansåg döden och hela verldens motstånd för öfvermagar. Hans trohet var de Yfverbornas hälleberg, som icke svek i löften, eller förrådde den som derpå byggde. Hans gudsfruktan gjorde honom till hjelte. Hans lagvördnad var glansen af hans envälde. Kort sagdt: hans ädelmodighet trampade vällusten under fötterna; visade hans makalösa höghet i en makalös ödmjukhet; härdade honom i buller och motgång, hunger och törst, köld och hetta; gaf hans lemmar hvila på hårda marken, och lärde honom taga den goda dagen som den onda. Hvem undrar då, att hans lif var: Romariket en bestörtning? Frankrike en förundran? Spanien ett nordbloss? Italien ett järtecken? England en rörelse? Holland ett tvifvelsmål? Polen en omkastning? Turkaland en rysning? Ryssland ett vågspel? Danmark en bäfvan? Sverige en ära? hela Europa ett underverk? Store Carl! Förr lärer Karlavagnen aflåta att hvälfva sig öfver de Redliges hufvuden, än Din ära aflåter att lefva: ty hon har lyst så klart, att man icke skulle undra, om hon dig förblindat.
God morgon, Clara! DEN FÖRRA. ANNA (från höger). CLARA (vänder sig om). Det är du Anna God morgon! (de omfamna hvarandra) Hvad du alltid är snäll ... du, min enda vän Den enda som jag ville se nu, var du, och just då kom du också! ANNA. Så mycket bättre att jag var välkommen, ty jag behöfde också se dig, Clara! (vemodigt) Vi ha' nu inte många stunder qvar att vara tillsammans! CLARA. Det är således fullkomligt afgjordt att du lemnar pensionen? ANNA. Ja, oåterkalleligt! CLARA. Gud vare lof för det! ANNA. Ack ja, så sade äfven jag till en början, ty jag har lidit mycket under de många år jag dväljts härinom ... men medan tiden gick, kom också eftertanken, och jag är nu mycket mindre glad än förut då jag tänker på skiljsmessan härifrån. CLARA. Hvad säger du, Anna Kan du sakna detta? ANNA. Ja, sådan är vanans makt! CLARA. Det kan jag inte fatta! ANNA. Jag förefaller mig sjelf som en stackars burfågel! Under många år har jag rastlöst och oroligt som den, blickat ut genom mitt galler ... nu öppnas ändtligen dörren till min bur, och som fågeln skyggar jag tillbaka för friheten. ANNA. Jag vill svara dig med att omtala fogelns öde Ser du, när han slipper ut ur sitt fängelse, så har fångenskapen förslöat hans instinkt, och förlamat CLARA. Men hvarföre? 56 hans vinge! Han har förlorat förmågan att kunna lifnära sig som förut; förvekligad af fängelsets qvalm kan han icke uthärda den friska luften i skog och mark; han har lärt sig sjunga på annat sätt än hans bröder i det fria; de träd i hvilkas kronor han förr hvilade förefalla honom nu som hotande jättar ... han söker snart åter upp sitt fängelse, och är dess dörr stängd, så dör han af hunger såvida icke en af hans fria bröder, af harm öfver den vanslägtade ättlingen, hackar honom till döds. Ser du, sådant är den frigjorda burfågelns öde och hvad är jag annat än en sådan?
Lugnt i natten syns sig resa Slottet högst pä klippans stup, Men der rassla svärd och hväsa Blixtar ner i dalens djup. Bröder äro de som svinga Glafven der i vredesbrand; Säg, hvad vill du, skarpa klinga, Blottad i en broders hand. Fröken Lauras ögon tände Denna strid på lif och död, För den hulda flickan brände Begge samma kärleksglöd. Ack, men hvilken af de båda Anser hon sin ynnest värd? Ingen, ingen kan det skåda, DerfÖr ut, du skarpa svärd. Blodet utaf vrede glöder, Klinga slår mot klinga ner, Men för nattens makter, bröder, Ondskefulla akten Er. Ye dig dal, du blodbestänkta, Ye dig vilda^kärleksliarm, Bådas klingor falla, sänkta Uti hvarsin kämpes barm. Sekel ha sen dess förrunnit, Slägten gått sin tysta led, Slottet ensamt ej försvunnit, Skådar än i dalen ned.Och när midnattstimmen slår der Flyr ännu som förr dess frid, Och af mörkret skyddad står der Än den gamla brödrastrid. Lyriskt Intermezzo. På sångens glänsande vingar Från nordens snö och is Med dig, o min älskling, jag svingar Till Ganges paradis. Der ljufvaste dofter sig sprida I månens stilla glans Och lotusblommorna bida Dig i sin syskonkrans. Yiolerna glänsande friska Der skåda mot himmelen opp Och glödande rosorna hviska Om kärleks rusande hopp. Der lyssnar på vind som susar Gazellen i hejdadt språng Och långt uti fjerran brusar Den heliga flodens sång. Der sjunka vi ned, min flicka, Yid skuggande palmens fot Och kärlekens fröjder blicka I drömmande lugn emot.Ätcrkomst. Jag helsar dig, du stora Och dystra stad igen, Som slöt uti ditt sköte Min flicka för längese ’ n. Men sägen, tom och bommar, - Hvar är min älskling nu, I skolen för henne svara, Er gaf jag henne ju. Dock ingen skuld ha tornen, De kommo från stället ej, När flickan med kistor och askar Ur staden skyndade sig. Men bommarne de dumma, De hjelpte naturligtvis till;
N:o 1. i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständer Justitieombudsmans embetsberättelser och allmänna redogörelse, jemte embetsdiarier och registratur för den sedan sista Riksmöte förflutna tid. I. B. 274, 327. A. 450. — N:o 2. i anledning af väckt motion angående bestämmande af ansvar för så kallade husdjurs misshandling. II. B. 338. A. 505. IV. U. 235. A. 334. 11 ( 82 ) LagUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 3. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordäganderätt till de s. k. kyrkohemmanen i Halland. I. B. 471. A. 602. — N:o 4. om arfvoden för ökad Cancelli-personal. II. B. 180. A. 301. — N:o 5. i anledning af väckt motion angående skärpning i ansvaret för förskingring af i qvarstad satt gods. II. B. 338. A. 506. — N:o 6. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition an gående tillägg i 3 Gap. 5 § IlandelsBalken, samt förklaring öfver 32 § i Ridderskapets och Adelns privilegier den 16 October 1723, i afseende på der stadgade afgifler vid utflyttning tilt utrikes ort. II. B. 338. A. 506. lil. E. 62. — N:o 7. i anledning af väckta motioner, angående befordringsförfaltningarne för prester. II. B. 338. A. 507. — N:o 8. i anledning af väckt motion om förändring i 12 Gap. 1 § GiftermålsBalken och 15 Cap. 24 § Kyrkolagen. II. B. 470. Å 513. IV. U. 235. A. 334.
Att äga kunskaper i dessa öfriga ämnen , skulle så mycket mer fordras af Chefen , som han enligt Utskottets förslag skulle enväldigt meddela de upplysningar, som Kongl. Maj:t, eller Domstolarne eller andra myndigheter äska. Jag förbigår härvidden omständighet, att Styrelsen icke vill veta en persons öfvertygelse , utan hvad vetenskapen har att förete såsom allmänt antagit, och vill blott nämna, att för dem, som ämna gå Bergs-vägen, åtgå merendels tre år Vid Universitetet, ensamt för Bergs-Examen, samt två år vid den practiska Bergs-Skolan j och slutligen delar sig Bergväsendet i tre så skiljda grenar, af hvilka hvar och en fordrar sin man för sig på lifstiden , att jag öfverlemnar till hvars och ens bedommande , huruvida mankan vänta sig fullständig kännedom i Smält, konsten , Grufve-brytningen och den Mechaniska Byggnads-konsten förenad hos en enda person. Således kunde man säga, att från kunskapens egen synpunct, (hvilken Utskottet icke jäfvat, utan fast mer velat tillägna sig), dess förslag icke håller pröfning. Att Närings-frågor på olika sätt afgöras i 3l2 Dm December J. m. olika länder, bör icke förvåna , enär dessa Länder skilja sig uti antingen Natur-alsternas beskaffenhet eller Närings-idkarenas industriella eultur eller Närings-tvisternas mängd, Englands Jern-tillverkning är anlagd på ett fattigt malmslag , flolägrigt med bränslet och derigenom befriad! från Transport-kostnad. Deraf följer, att vid jernhaltens utbringande , mindre är fråga örn besparing af Malm och bränsle än arbetskostnadens fördelning pä en stor Jern-tillverkning. Deraf härleder sig Jern-tillvcrkningens hopande till stora qvantiteter vid hvarje verk. Sveriges Jern-tillverkning hvilar uppå rika bergmalmer, aflägse från bränslet, som är fördeladt på stora ytor, och kan alltså icke concentreras uppå få poncter , utan idkas såsom FolkNäring , utbredd öfver hela Landsträckor.
Stals-minislern Törnebladh, hvilken under en läng följd af är, på det mest berömvärda sätt, såsom domare innehaft och sorgfälligt vårdat en af Sveriges folkrikaste domsagor; en för sina redbara egenskaper, sitt flärd fria väsen, sina ovanliga iusigter så allmänt och så rättvisligen vördad man, sorn varit i åtnjutande af Ständernas förtroende att bekläda Jnst.-ombudsmannaembetet; som sedermera af Konungen uphöjdes till Just.-kansler, Statsråd och Just. Statsminister; som, under utöfningen af detta höga kall, atled och i högst obemedlade vilkor efter sig lemnade enka och en oförsörjd dotter. Hans enka är nu jemväl afliden, och dotlren qvarlefver, men är, enl. bevisliga upgifter, alldeles utan tillgångar, sä alt, om Fröken Emilie Törnebladh icke hade en syster och halfsyskon, som af godhet försågo hennes nödvändigaste behof tills vidare, finge vi se dotlren lill en af fäderneslandets mest aktade män, Sveriges f. d. Just. Statsminister, frami. 11. Ex. Törnebladh, iida nöd. Ständerna kunna icke med likgiltighet laga della förhållande på sitt samvete. I alla fall gäller icke det skäl StalsUtsk. åberopat, alt nemi. pensioner ej må öfverflyttas från enkor till barn, ty här är ju blott fråga om en ganska liten andel af det belopp, frami. Enkefru Törnebladh innehaft, och alldeles icke om att dotlren må åtnjuta enahanda fördel som modren. Jag är öfverlygad, ali om de förhållanden, som i della hänseende blifvit anförda, föranleda lill denna punkts återremitterande, skola SlatsUtskts respektive ledamöter, — helst då den af K.
Icke heller bör det lemnäs ur sigte att möjligen någon gång skulle kunna inträffa, att Riksbanken, som aldrig kunde emottaga enskild banks sedlar till högre belopp, än som motsvarade denna banks för tillfället hos Riksbanken egande behållning i vexelkassa, blefve nödsakad att vägra emottagande af samma banks sedlar intilldess nämnda kassa blifvit förstärkt, och om äfven tiden för detta vägrade emottagande inskränktes inom en ganska kort tidrymd, skulle dock blotta vägran verka skadligt för icke allenast en enskild bank, som vore i fråga, utan äfven för de andra enskilda bankerna, hvilkas sed - 8 Banko-Utskottets Utlåtande Jfs 18. lar snart nog sökte vexlingskontoret, isynnerhet då detta funnes inom Riksbanken ; hvarigenom alltså en starkare tryckning på samtliga enskilda bankers vexlingskassa skulle uppkomma, än som eljest varit att emotse och möjligen tvinga till inställd invexling af jemväl annan eller andra bankers sedlar. “ “Väl må det medgifvas att, derest för allmänheten beredes den fördel att få, om ock blott undantagsvis, vid insättningar och liqvider i Riksbanken, begagna enskilda bankers sedlar, Riksbanken derigenom komme att ådragas bestyr, föranledande kostnad, som icke ersättes, och äfventyr, sorn icke komme i fråga, om Banken innehade förskottsvis aflemnade yexlingsmedel; men Fullm.ägtige tilltro sig likväl icke att nu tillstyrka det
Enligt till Utskotten ankomne Protokolls-Utdrag, hafva de Respektive Riks-Stånden öfver nämnde Lagförslag stadnat i beslut, som dea Memorialet bifogade Tablå ulvisar. Deraf inhämtas, att Vällofl. Borgare-Ståndet bifallit det af Utskotten uppgjorde Lagförslag i dess helhet och att Högloft. Ridderskapet och Adeln äfven godkänL detsamma med endast några få ändringar och rättelser; men att Högv. Preste-Slåndet och Hederv. Bonde-Ståndet, hvilka utgått från den grundsats, aLt Enskilde Banker icke böra vara berättigade att bedrifva sin rörelse med egne tryckte eller graverade creditsedlar och följaktligen afslagit i §. i Lagförslaget, hvar för sig uppgjort serskilde Lagförslag, som i åtskiJlige delar sammanfalla med Utskottens förslag, men i andra äro så väl derifrån, sorn från hvarandra mer och mindre skiljagtige. Då samtlige Riks-Stånden således antagit, att en fullständigare Lagstiftning för enskilde Banker, än den, som för närvarande finnes, är af behofvet påkallad, och jemväl samtlige beslutat en Lag för dylika Banker, ehuru de serskilde Lagförslagen i vissa delar äro från hvar annan skiljagtige, finna Utskotten sig, af föreskriften i y3 §• R. O, att når RiksStånden i sina beslut öfver någon fråga, hufvudsakligen eller lill vissa delar, stadna i skiljagtige meningar, desamma så nära som möjligt sammanjemka, vara förpligtade att söka bringa de skiljagtiga besluten till enhet, och att, för den händelse, att Utskottens sammanjemknings-förslag icke antagas, derjemte framställa propositioner till sådan allmän omröstning öfver frågan i Förstärkt Utskott, sorn i Riksdags-Ordningens nyssnämnde §. förestå. till R. St. Prot. i8rfSj 6 Sami. 2 Afd. 3 Haft, 1 2 Bancooch Lag-Utskottens Memorial, N:o 3. skrifves, till hvilka åtgärder Utskotten anse sig desto mer förbundne, som det af Utskotten uppgjorde
Hvad Friherre Sparres anmärkning beträffar, förtjenar den samma svar, han lemnat mig, men anhåller vördsammast, att Friherre Sparres mot Grundlagarnes helgd gjorde påyrkande, om denna min underdåniga önsknings-mo-^ tions förfall, ej måtte gå i verkställighet. För festen får jag försäkra, att det alltid skall vara Den 24 FchruartU 655 mig en kar pligt att svara med moderation, om än jag skulle blifva bittert anfallen. Herr Silfverskjöld, Carl, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande; (Se Bilagan N:o ig.) Friherre Ridderstolpe, Fredric: Jag har ej med stillatigande kunnat åhöra Friherre Anekarsvärds liypothes, att Brigad-Generalens mel. lankomst skulle vara ett hinder för Regementschefen att kunna verka till sitt Regementes basta. Att klaga öfver Brigad-Chefs tillvaro, kan endast den Regements-Chef, som saknar kraft att sjelf styra det honom i Nåder anförtrodda Regementet. Hvad befordringsmål, inom Regementet^ angår, har det val handt, att Brigad-Chefen ej varit af samma tanka som Regements-Chefen men då infordrar General-Befälhafvaren grunderne för Regements-Chefens åsigt, hvilka alltid rättvisa vederfarits. Grefve Mörner, Hampus : Utaf den af Herr Montgommerie i sista Rleno gjorde motion. har jag uppfattat meningen vara den, att såsom ett Rikshushållnings-förslag framställa nedsättandet af national-Arméen. Principen måtte vara den, att, om man vill hafva lugn, måste man sätta sig i stånd, att med kraft agera i .krig. Det lugn, den säkerhet, den trygghet 656 Den 2 4 Felmar ii. Svenska medborgaren njuter under sitt tak', livilar på National Arméens jemna fördelning inom landets alla Provincer. Den står som en granit-mur emot alla händelser.
Och jag talade allt detta, till Zedekia, Juda Konung, och sade: Böjer edar hals under Konungens ok i Babel, och tjener honom och hans folke, så skolen I blifva lefvande. Hvi viljen I dö, du och ditt folk, genom svärd, hunger och pestilentie; såsom Herren sagt hafver öfver det folk, som Konungenom i Babel icke tjena, vill? Derföre hörer de Propheters ord intet, som säga eder: I varden intet tjenande Konungenom af Babel; ty de prophetera eder lögn. Och jag hafver intet sändt dem, säger Herren, utan de prophetera lögn i mitt Namn på det jag skall utdrifva eder, och I förgås samt med Propheterna, som eder prophetera. Och till Presterna, och till allt detta folket talade jag, och sade: Detta säger Herren: Hörer edra Propheters ord intet, som eder prophetera, och säga: Si, de kärile af Herrans hus komma nu snart ifrå Babel hem igen; förty de prophetera eder lögn. Hörer dem intet; utan tjener Konungenom af Babel, så blifven I lefvande. Hvi skulle dock denna staden varda till ett öde? Äro de Propheter, och hafva Herrans ord, så låt dem det Herranom Zebaoth afbedja, att de qvarblefne kärilen i Herrans hus och Juda Konungs hus, och i Jerusalem, icke också till Babel förde varda. Ty så säger Herren Zebaoth om stodarna, och om hafvet, och om stolarna, och om de tyg, som ännu qvarblefna äro i denna staden,
När tu will kiöpa, tag lort i tin hand Och åkalla så mig till hielpesman, Så skall iag lagha thet så synes, Som the wore penningar 4; Men när thet kommer i hans taska, Skall thet åter warda träck och aska. Glorela. Åh, kierer Karich lär mig thetta! Iag gifver tig både hatt och hätta. Karich. Giör thet iag nu böd tig om, Ästu min tienarinna from; Hvad tu af mig äska will, Skall tu bekomma, iag säger tig till. Glorela. Huru skall iag på watnet gåå Att iag eij borta wara må. Karich. Med then smörielse tig om smör, Sedan tu eij fruchta töhr. Honom bruka så länge tu leffwer, Then iag tig för intet giffwer, Och uppå ryggen skrijff tin namn, Så skall tu komma oskadd fram. Glorela. Smör tu mig, iag kan ej skriffwa. Karich. Så moste tu stilla bliffwa. Glorela. Åh skiende tig Gud, så tu mig hijar, Utaff näslor min ars fast klijar. Karich. Thet will iag snart boota tigh; Hålt up särcken hasteligh! Glorela. Hi, iu längre, iu wärre tu med mig far, Een elak broder iag i tig har. Lät mig gå och proffwa then konst, Som tu mig nu lärde umsonst269. Karich. Eija, nu går det, som iag will, Att kiäringen giör sitt bästa till. Så plägar jag monga förföra Och uti helvetets eld nedkiöra. Tu kiäring skall och få tin dehl, Om min konst ej slår fehl.” Sostrata, landsherrens fru på ön Scharioth, går med sin piga Thorela vid stranden och finner barnet i skrinet.
Värdinnans syster satt och spann ännu på helgdagsqvällen, men det var sista rullen som gick. Ingen rörde sig i stugan. Juuso från Aatari steg midt på stugugolfvet, sen han först en stund stått och stampat vid tröskeln, der en knippa granris låg utbredd. Sakari stannade qvar vid dörren, litet sned i synen och med blicken rigtad på en ung tupp, som uppsökte torroakanynglet mellan väggspringorna och med stor aptit uppslök dessa bruna delikatesser. Leena sjelf satt vid väfstolen och sorterade sina spolar. Vid gästernas inträde rodnade hon, men såg ej upp. Hm! började Juuso hm! Han hostade, tog upp sin blårutiga söndagsnäsduk, bearbetade näsan, torkade sig om pannan och började: Far, ni! Det är väl Guds mening att mannen inte skall gå allena! Han behöfver en hjelp. Till att sköta hus och hem. Sakari, han står här. Se på honom! Ni vet att han inte är någon fattig stackare. Nog duger han åt Leena. Qvinfolket skall väl nu bortgiftas, det är en evig lycka för henne att få en ordentlig man. Hon har lika mycket som han, det är således Herrans Jesu Kristi vilja att de båda ska komma tillsammans. Den heliga andas ... hm ... nåd, vare delagtig ... hm, af ... hm! Sakari har två kor och fyra får, han har stor förtjenst af sitt arbete i byn, ni vet nog att ingen mer går till gamle Tintta-Matti, Sakari har alla kunderna! Han hostade åter. Efter ännu några religiösa utvikningar från ämnet fortsatte han: Så frågar jag dig nu, Antti från Kalliola, om du vill hafva denna välbergade skräddare till måg och om du ger din dotter Leena en ordentlig, på stämpelpapper utskrifven hemgift, när hon som värdinna föres in i hans nya gula hus i Riisimäki by? Antti såg ännu ej upp. Men han spottade betänksamt, och en menskokännare sådan som Juuso kunde förstå att han med synbart välbehag emottog frieriet.