Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alars tillkännagisvit, bebagat i Asader uppdraga st Oammiltcrade, slt öfverse nu gällande lag om besättning ocb (leri föreslä den förändring eller jemnkning, som, ulan att rubba längifvares billiga anspråk, oell ulan slt skudda ockraren, kan ined menskligbetens rättigbeter förenäs, sä fä, i anledning liäraf, llammitterade afgifva följande underdåniga yttrande: ''bliuru de sladganden, I,villigs grgnslining salunda blifvit ät Lommitterads uppdragen, slä i nära samband med öfriga, angående utsökning gf fordringar gilus föreskrifter, liafva dock Lommitlerads trott sig öfverskrida gränsen af berörde Afädiga uppdrag, om granskningen till de senare utsträcktes vidare än som är oundgängeli gen nödigt, för ernäende gf det as^ftads ändamälet, linilring i b^sältningslagc.is nuvarande strä»gl>et. binder förutsättning, att Lreditlagarne i öfrigt börg i allniänliet foiblifva oförändrade, är alllsä förevarande ämne laget r öfvervägande, ändamälet med besättningen liar ursprungligen varit blott alt försäkra sig om gäldenärs person, intill dess Iian kunde inställas för rätta ali svara 5 borgenärs påstående om betalning. Oä sadant sätt beskiifvös besättning i I/j bap. böpmäla-balken, bandslagen, som tillika utmärker, all, om gäldenär ej ägde gods skulle Iian med arbete aftjena skulden. föreskrifter i cnalianda svltning linnas upptagna i kädstulvu-balken, 8tadzlagen, med tillägg, att den besatts kunde, genom I,ergens anskaffande, befria sig frän bakte. bliuru besättning till sin fortina betydelse ocb verkan bibebölls ej mindre i 11 blap. 8kipmala-balkc» 8jölagen, än äfven, i bxeculions-stadgan af den 10 dulii 1669, undergick likväl begreppet derom genom sistnämnds författning en väsendtlig förändring.
De fleste godsegare hafva insett den ekonomiska förlusten att drifva jordbruk med hofverier-godsarebönder och derföre mestadels afskaffat detta slags arbete; de hafva vidare måst ekonomisera med arbetskrafter och vinnlägga sig om att väl använda dem de måste hafva; må Staten också göra så med de arbetskrafter, som hon tager i anspråk, samt afskaffa de hofveriarbeten, som med ekonomisk förlust utgöras af enskildte till samhället. Våra få armar skola då bättre räcka till. Sedan jag nu sökt framhålla närvar:de vägbyggnadssystemets brister och olägenheter, återstår att söka visa huru de kunna afhjelpas. Min önskan hade varit, att någon annan person på detta rum, med mera erfarenhet, hade uptagit detta ämne; i det längsta har jag derföre dröjt, men då sådant icke skett, och motionstiden snart är slut, så har jag, i känslan af sakens vigt, isynnerhet för de södra provinserna, der vägunderhållningen är svårare och mera känbar för jordbruket, icke längre tvekat att våga ett försök till frågans lösning. Se vi till andra länder, så finna vi, att äfven der vägars rödjning och underhåll öfverallt från början varit lagdt på jordbruket; men att i den mån, som samhällena vaknat till inre lif och rörelse, d. v. s. näringar, handel och industri utvecklat sig till mera betydenhet, så har i samma mån jordbruket ensamt befunnits otillräckligt att kunna bära omkostnaderna för de vägförbättringar, som blifvit tidens kraf. Behofvet af en ändamålsenligare, på mera rättvisa och billighet — alla samhällsklasserna emellan — grundad fördelning af vården om och bördan af vägars rödjning och underhåll har sålunda gjort sig gällande, och har tillämpningen deraf redan skett i de fleste civiliserade länder. Denna tillämpning har dock blifvit ganska olika gjord; ja, hvad sjelfva systemet beträffar, så hafva rakt motsatta åsigter gjort sig gällande. De olika systemen, som StorBritannien och Frankrike hvar för sig härutinnan följt, äro härpå lärorika exempel. Så har i förra landet kommunikationsanstalterna betraktats som kommunal och ortlig angelägenhet, och kommunerna ensamma, från äldre tider sedan, haft vården om dem; hvaremot Frankrike adopterade den grundsatsen, att Staten ensam borde hafva detta åliggande.
Ilan har föreslagit alt Const.Utsk. skulle nu genast utarbeta förslag till sådana vallagar, och att dessa vallagar, ifall hela förslaget antoges, skulle blifva af civil-lags natur. Om vi tänkte oss att det sker såsom jag hoppas, eller att detta Const.Ulskts förslagfblir hvilande, så är ju gifvit att endast sådant kati blifva hvilande som är af grundlags natur. Om Const.Utsk. utarbetar aldrig så vackra saker af civillags natur, så blifva desse icke hvilande utan endast utarbetade, ocb kunna vara rätt vackra alt se på, men de hafva ingen legal kraft vid nästa riksdag. För den händelse att Sländerne skulle vilja innan de gä att afgöra sjelfva grundlagsförslaget, först se de valordningar upgjorda, hvilka skola antagas för de särskilda Stånden, skulle det vara vida lämpligare, att Ständerna vid början af nästa riksdag beslöto att hvardera Ståndet skulle upgöra sin vallag och antaga densamma eventualiter för den händelse att det hvilande representationsförslaget antoges och att Ständerna då upskjöle afgötandet af sjelfva gruudlagsfrågan till dess att Ständerna fått se dessa vallagar upgjorda. För min del anser jag icke att dessa valfagar behöfva vara på förhand upgjorda men för den händelse man skulle vara af den tanken alt så bör vara, då anser jag det rättast alt det sker vid början af nästa riksdag, och jag anser det så mycket mer omöjligt att nu kunna upgöra dem, som de statistiska upgifler, hvilka dertill fordrades, ännu icke finnas alt tillgå. Det blefve för Const.Utsk. vida svårare att upgöra dessa vallagar förr än upgifler från orterna inkommit, och om detta förslag till ny grundlag blir hvilande, skulle jag föreställa mig att det blir nödvändigt att hos K. M. i underddiet anhålla det K. 412 Den 31 Maj e. m. M. täcktes anbefalla infordrandet af alla nödiga upgifter i oell för uprätlande af Ståndens valordningar, så att vid nästa riksdag
Och Konungen gick in till en stod, och gjorde ett förbund för Herranom, att de skulle vandra efter Herranom, och hålla hans bud, vittnesbörd och rätter, af allt hjerta, och af allo själ, att de skulle upprätta detta förbunds ord, som skrifne stodo uti desso bok; och allt folket trädde uti förbundet. Och Konungen böd öfversta Prestenom Hilkia, och Prestenom af det andra skiftet, och dörravaktaromen, att de skulle utkasta af Herrans tempel allahanda tyg, som till Baal och lunden, och all himmelens här gjordt var; och de brände det upp utanför Jerusalem i Kidrons dal, och stoftet deraf vardt buret till BethEl. Och han afsatte de Camarim, hvilka Juda Konungar stiktat hade, till att röka på höjderna uti Juda städer, och omkring Jerusalem; desslikes Baals, solenes, månans, planeternas och all himmelens härs rökare; Och lät föra lunden utu Herrans hus, ut för Jerusalem, i Kidrons bäck; och brände honom upp i Kidrons bäck, och gjorde honom till stoft, och kastade stoftet uppå det meniga folks grifter. Och han bröt bort de roffarehus, som voro vid Herrans hus, der qvinnor uti vofvo tapeter till lunden. Och han lät församla alla Presterna utu Juda städer, och orenade de höjder, der Presterna rökte, ifrå Geba allt intill BerSeba; och han bröt bort portaltaren, som voro uti ingångenom i Josua stadsfogdans port, hvilken voro på venstra sidone, der man går till stadsporten. Dock offrade icke höjdernas Prester någon tid på Herrans altare i Jerusalem, utan åto af de osyrade brödena, ibland sina bröder. Han orenade ock Tophet, uti Hinnoms barnas dal, att ingen skulle låta gå sin son eller sina dotter genom eld för Molech;
Riksdags-Ordningen, vackt motion, med förslag lill Folk-skolors inrättande dislrictvis öfver liela Riket, blef till Stats• samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten remitterad. S. D. Banco Uttkottets Memorial N:o 3o, med anmälan om RiksStåndeus beslut, i afseende på Utskottets i Utlåtande N:o 16 framställde förslag till hufvud-grunSer för Bankens rörelse och förvaltning, föredrogs å nyo; hvarvid, utom det alt inbjudningarne till instämmande i Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut vid ^:de punkten sista momentet och Litt. b. 24 punkten, samt i Ridderskapets och Adelns och Preste-Siåndeis vid i^tde punkten, blefvo af Ståndet afslagne, Ståndet antog och godkände alla andré, af Utskottet till Ståndets ålgård anmälde inbjudningar och förslag, äfven som hvad Utskottet i öfrigt framställt, så vidt pröfning deraf från Ståndets sida erfordrades; dock att, i afseende på den af Staldet vid Litt. a, mom. 4 i 22 punkten, rörande Cassa-creditivembeslutade förändring, ”att ulassigneringar och afbetalningar må vérkslällafe med minst 5oo R:dr och på tal af jemna hundrade deröfver, då det ej är fråga om en rest,” —- Ståndet fann för godt alt vördsamt och vänligen inbjuda respective Med-Stånden, att i detta beslut med Bonde-Ståndets sig förena. ;S. D. Till Banco XJt kottet remitterades Anders Danielssons från .Elfborgs
Med hänseende härtill få Rikets Ständer, enär de till hämmande af ifrågavarande oskick meddelade stadganden dels icke ensamt af kronobetjeningen kunna behörigen hållas i helgd, utan biträde af allmänheten, som åter för sådant ändamål har behof af att känna sina rättigheter, dels ock, såsom spridda i serskilda äldre och nyare Författningar, icke äro tillgängliga för den större allmänheten, i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M:t i nåder låta författa och af trycket utgifva ett fullständigt sammandrag af de föreskrifter, som äro gällande i afseende på vilkoren för gesällers och andra icke bofasta personers kringvandring i landet, samt anbefalla uppläsning af berörde sammandrag från predikstolarne två gåuger om året i de kyrkor, hvilka äro belägna vid större vägar, och en gång om året i alla öfriga kyrkor. i 2 Expeditions-Utskottets Förslag till uncl. Skrifvelse, N:o 9. Vidkommande derefter frågan om utfärdande af pass från Norge till svenska orter; så enär, jemte hvad här ofvan i detta hänseende blifvit anfördt, Rikets Ständer tillika inhemtat, ej mindre att E. K. M:s befallningshafvande i Hallands län, med anledning af två utaf norrska auctoriteter för svenska undersåter utfärdade, endast på förevista prestbetyg grundade pass, under den 20 Fehr. 1846 till E. K. M:t ingått med underdånig hemställan om erinran till vederbörande att iakttaga mera noggranhet vid meddelande af pass åt Svenskar, än ock att, enligt ett från Norrska Justitie-departementet den 2 November berörda år aflåtet cirkulär, klagomål i enahanda afseende blifvit anförda, hafva Rikets Ständer, som anse ett lika förfarande böra af auktoriteterne i Sverige och Norge vid utfärdande af pass till det andra riket iakttagas, funnit sig böra å ifrågavarande förhållande fästa E. K. M:s nådiga uppmärksamhet, med underdånig hemställan, alt enahanda föreskrifter, som äro för svenska embetsmyndigheter gällande i fråga om meddelande af pass till Norge, jemväl måtte af Norrska auktoriteter vid utfärdande af pass till Sverige iakttagas.
Har den gjort det genom att sanktionera friheten i enlighet med Marslagens högtidliga löfte, uprättliåller den den urgamla lagprincipen af solidarisk ansvarighet för Bolag af denna art, så har den, Regeringen nemi., sedan i sitt skön att hålla Ständernes bankrörelse, om den skall fortfara, inom grundlagens gränsor, och hela nationen skall, när den en gång öpnat ögonen och tillika finner sig fri att begagna sin kredit under lag, välsigna Konungamakten, som icke bör längre tillåta att hela landet skall skatta till Moloch, hvilken, likt den Österrikiska örnen, säges upfräta guld och silfver lika fort som den dermed matas, men återger — bara papper. För sista gången, kanske, ber jag än en gång få uprepa: Om sedelrörelsen af enskildas associationer fått utveckla sig fritt, som andra näringar, under lag, så hade en öfverdrifven vinst, på sin höjd icke öfver 8 å 10 proc., aldrig kunnat vankas och väcka förargelse. Ej heller hade någon Bank kunnat sätta sina sedlar i omlopp utanför sina närmaste grannars krets, emedan dessa alltid, af eget intresse, skulle hafva skickat dem höfligt tillbaka. Folket hade funnit sig kunna få tillfälliga förlag till billig ränta och, som ordspråket lyder, icke hafi längre lill Banken än till Bagaren. Det är icke sagdt att alla Banker då kunnat pretendera bli SedelBanker; man må hafva så försökt, ja till och med misslyckats, men utan att störa allmänna säkerheten mer, än då en vanlig konkurs inträffar och hvarje fordringsägare får full betalning. Solidariska ansvarigheten i en inskränktare krets verkar kontrollerande vida mer, än i en så vidt utsträckt, som t. ex. Smålands och Mälareprovinsernas, der den onekligen blir på det hela formell, mera än reel. Folket hade då fått lära sig först att spara på kontanter, och sedan inse skillnaden emellan rörelsekapital och bytesmedel, deremot det visat sig att man ännu sväfvar i ett jemmerligt dunkel. Ingen kunde ha haft skäl att klaga deröfver, att R.
Någon förteckning i detta hänseende kari, efter mitt förmenande, ej komma i fråga; ty jag skulle tro, att då sjelfva föi budsfrågan blifvit af R. o. Ad. förkastad, så borde icke heller någon förteckning här ifrågaställas. Frih. Ced erström: Jacob: Annat är att besluta directa förbud, och annat är att hafva en förteckning på de förbjudna artiklarna, hvilket i alla händelser ur högst nödvändigt. Hr von Hartmansdorff: När uti tulltaxan upplgifves, särskildt för hvarje vara, hvad som är förbjudet eller ej, så ser jag ej hvartill den särskilda förteckningen skulle tjena för andra än dem, som icke uro med tulltaxan bekanta. R. o. Ad. fann ingen annan åtgärd vara att vidtaga i anleda, af det nu föredragna yttrandet, än att lägga det lill handlingarna. Slutmeningen i Utsk:s memorial. Hr von Hartmansdorff: PresteSt:s yttrande vidkommer väl egentligen icke R. o. Ad., då ej de öfriga Stånden deruti instämt. Men jag måste dock anmärka, ali den förra delen af frågan i PresteSl:s framställning an*år för - 2 i H. > D «n 5 April c. m. budén, som vi äro ifrån. Den andra delen innefattar, att R. St. skulle ”till K. M. öfverlåta rättigheten att, efter sig företeende omständigheter, äfvensom för beredande, i afseende på utländska makter, af en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta tull.” Intet Stånd kan öfverlåta sin rättighet lill K. M. utan att grundlagen förändras. Sålunda lärer R. o. Ad. finna, att detta uttryck är olämpligt. Förklarandet att R. o. Ad:s beslut, i afseende på landtmannaproducler, hvilket öfverensstämmer med Utskzs förslag, skulle vara af alla 4 Stånden gilladt, derföre att de tre öfriga ej yttrat något ogillande, vill jag lemna derhän. Detta rör ej R. o. Ad., hvars beslut öfverensstämmer med Utskzs förslag, utan blott de andra Stånden.
Nådiga skrifvelse/ täckts tillkännagifva angående liquiden af Krigsskulderne och förre Kongl. Farriillens af Riksens Ständer vid sista Riksdagen medgifne årfs-ford ringar samt enskildte förmögenhet, har Stats - Utkottét härmed skolat Riksens Högloft» Ständer meddela. » Beträffande den af Kongl. Majit i Nåder til Stats-Utskottets Öfvervägande hänskjutne fråga, huruledes de af Kongl. Majit uti Götha Cana Isoch Malmö Discont-Verk placerade KrigsFonds-medel 596,400 Ridr måga återvinnas, för att blifva disponilfté till den termin, då Krigs Cornmitéens af Riksgälds Gontoiret accepterade och den rista nästkommande Juli till betalning förfallne invisningar till ett belopp af Nio Hundrade Tusende Ridr Råneo böra inlösas. ; så förekommer härvid, att, enligt 1815 års Riksdags-beslut, skulle desse invisningar betalas med tie så kallade Preusiske medlen, som Kongl. Majit härtill behagat anvisa och hvarutaf den. erforderliga Summan nu i Nåder förmäles vara afsatt sålunda, alt den utgör i Contant - Ridr 124,600; Bihang till Riks-St. Prat. i$j7-i8iSi: de Sund. N:r au, nu j.68* Sta :s-Utskottets Betänkanden. Xnvisningar af samma slag, sorn nu äro i fråga 179,0005 I Götha Canal Discont innestående * $22,300; I Malmö Discont likaledes » - » 74,10 0; —„—,—- 596,40-0: Tillsammans R:dr 900,000 B:cO» Då Stats-Utskottet anser det Vara af myo ken vigt och angelägenhet att erforderlige medel till inVistiingarnes inlösen hållas i beredskap, Dien Riksgälds-Contoirets tillgångar icke medgifva det behöfliga förskottet härtill, får Utskottet tillstyrka Riksens Höglofl.
Då klädpenningfrågan i Idun började dryftas, tänkte jag, att jag icke hade några erfarenheter att framlägga, enär jag icke fört räkenskap öfver mina personliga utgifter. Visserligen hade jag mången gång tänkt, att det skulle vara roligt att hafva reda på huru m y c k e t s o m går åt o m året för hvarje familjemedlem, m e n min man har alltid afstyrkt det, sägande: då man inte ger ut mer, än man behöfver, kan man n o g i alla fall ej draga in på utgifterna, o c h då tjänar vidare bokföring ingenting till; vi ha j u för öfrigt alla personliga utgifter upptagna i hufvudboken. Som jag i alla fall får syssla tillräckligt m e d bokföring o c h skrifgöromål för affären — min man är handlande — har frågan därmed fått falla. Men när jag nu läser o m andras utgifter för sin toalett o c h jag drar mig till minnes, h v a d jag gifvit ut för min blott under den gångna delen af detta år, gripes jag af en obehaglig känsla af att vara slösaktig i stället för sparsam, hvilket jag hittills trott mig vara. Fast jag b o r på landet (dock i ett stort stationssamhälle), kan jag ej finna att man kan gå sämre klädd än i staden: jag tycker tvärtom, att mina kläder taga sig bättre ut, när jag är i Stockholm, än då jag är hemma. D e enda besparingar i klädväg, s o m landet i mitt tycke erbjuder, äro å handskar o c h flor, hvilka här lätt kunna undvaras, åtminstone o m sommaren. Som vi umgås mycket litet o c h min samhällsställning ej fordrar elegans, gör jag ej anspråk på sådan, dock köper jag alltid endast goda varor o c h lå- ter sy mina kläder modernt o c h välsittande. Jag trifves ej i tvättklädningar, hvilka jag dessutom finner besvärliga « c h opraktiska, eller i hemväfda yllekläder, s o m jag tycker äro tunga att gå med. Förr höll jag alltid någon modetidning o c h lärde mig däraf att sy kläder, såväl åt mig själf som åt mina närmaste, o c h finner jag att detta var betydligt billigare än att s o m nu låta sy borta, enär jag då kunde få en treflig klädning för 15 — 18 kr.
Fåglarne hade nu börjat sina morgonsånger, solstrålarne spelade i trädtopparne, och vassen bugade för den lätta sjövinden, öfver Apollo-salens gröna hvalf höjde sig liksom eu töckenskepnad, sväfvade sakta ned och mottogs i omfamning af mälareböljorna, som i nymorgnad brusning slogo mot Fullerö strand. o Askledare. Af Josefine Gullberg. Ib. et är ej en vetenskaplig afhandling öfver åskledarne, som här framlägges för läsaren. Egentligen är det icke alls någon afhandling, och icke heller blir den vetenskaplig, om den nu ens handlar om åskledare. Den åskledare, hvarom bär är fråga, fanns långt före Benjamin Franklins tid. Den är nästan lika gammal som världen, och dess förste upptäckare var fader Adam. En åskledare är ett föremål, mot hvilket dunderguden urladdar sin vrede, och det första föremål, mot hvilket vår jords dundergud, mannen, urladdat sin vredes åskor, var kvinnan. Då allas vår fader, Adam, förbrutit sig mot, jag vet icke hvilken paragraf af jag vet icke hvilken lagstadga, hvem var det, som fick uppbära skulden därför? — kvinnan. Hon var den första åskledare i världen, och åskledare blir kvinnan hela sitt lif från vagga och till graf, så länge världen står. Hvem är det, som redan i barnkammaren blir tuktad, kujonerad och tyranniserad? Hvems hår är Vid den lysande fest, som Publicistklubben då längst och mest tjänligt för ett riktigt karlahärstädes anordnade i Cirkus den 1 1 dennes, tag? — Lilla systers förstås, det faller af förekom på det rikhaltiga programmet bland sig siälft. aodra nummer en tidoingsbalett, som väckte Men utanför barnkammaren finnes äfven åskallmänt bifall. En af vårt lands mest framstå- ledare, oeh där äro de kanske ännu mera nödende representanter för Terpsichores vackra, äkta vändiga. Hvem får uppbära manneDS dåliga kvinliga konst hade komponerat och ledt denlynne, om soppan är för varm eller för kall, samma. Hennes namn läses här ofvan.
Maj:ts Befallningshafvande i landsorterna, det för utöfningen af deras embeten erforderliga stämpelbelopp; och på det stämpelpapper till erforderlig myckenhet ej må saknas i landsorterna skola, uppå Lands-kontorens anmälan, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande så tidigt hos Stats-kontoret reqvirera ytterligare förråd deraf, att tjenligt tillfälle till papperets afsändande, helst sjöledes, må kunna begagnas, vid äfventyr att den högre kostnad, som genom en uteblifven tidig reqvisition åstadkommes, Kronan ersätta; men, om icke desto mindre någon gång, af oförutsedda orsaker, en större åtgång af stämpelpaper af en elier annan värdesort skulle inträffa, och behof deraf så hastigt uppstå, att sjölägenhet ej hinner afbidas, må, när Kongl. Majrts Befallningshafvande sådant begära och tillfälle lill försändning å jernväg icke är för handen, afsändning med kronoskjuts genom Stats-kontorets försorg verkställas. Då stämpelpapper till landsorten afsändes, böra vederbörande Embetsverk eller Embetsmän, till hvilka stämpelbeloppet skall afgå, derom underrättas. genom skrifvelse, som bör åtföljas af tvefaldt upprättade reversaler, hvaruti stämpelbeloppet till antal och värden behörigen specificeras. Af dessa reversaler förblifver det ena i Landt-ränteriet till verifikation af årsräkningen, men det andra, qvitteradt och i Lands-kontoret annoteradt, insändes till Stats-kontoret, för att tillställas Stämpelpappers-kassören.
Majit, uppå underdånig framställning, tillåtit, att den vanligen under 5 å 6 månader af året underhållna enkla postfarten emellan Böda hamn på Öland och Klinte hamn på Gottland finge från 1846 års början förändras till dubbel i hvarje vecka och postföringen emellan Klinte och Wisby under samma tid på lika sätt ordnas; att Kongl. Majit, genom nådigt Bref af den 4 7 Juni 184-5, beviljat Bolaget för Diligence-inrättningen emellan Stockholm, Götheborg och Helsingborg fortfarande årligt understöd af postmedlen till enahanda belopp, som dittills utgått, eller 8,000 Ridr, under ytterligare 2:ne år, eller åren 484-6 och 1847; att Post-ångfartyget ”Sverige", sedan det blifvit till försäljning utbjudet, utan att något antagligt anbud å detsamma försports, till postfart emellan Ystad och Stettin innevarande år blifvit begagnadt; samt att Kongl. Öfver-Post-Direktörs-Embetet, för att förebygga stölder och poströfverier från de mindre stora eller snällposterna, för dem låtit förfärdiga koffertar af träd, besmidda med tunna jernplåtar och beslag, att till dessa posters förvarande i stället för läderväskor användas; hvilken anstalt Kongl. Majit, uti skrifvelse af elen 5 December 4 845, i nåder gillat. §. 2. De hvardera af Kongl. Postverkets hufvudböcker för ifrågavarande båda revisionsåren bifogade Balans-berättelser upptaga fortfarande Postverkets, sedan åren 1815—1817 tillkomna, fordran hos Norska Statsverket till ett belopp af 4 6,485 B:dr 34 sk. 2 rist Banko, såsom återstående transito-porto för berörde år, uppkommet deraf, att Norska brefven till och från Altona blifvit i räkenskaperna påförda Hamburger-porto, å En Ridr lodet, men af Norska Postverket endast godlgjorda med 9'/a skilling per lod, eller såsom för Danska bref. Jemte åberopande af hvad Rikets Ständers sist församlade Revisorer omförmält, rörande ej mindre Kongl.