Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta hänseende gifva de af Kammar-kollegium meddelade upplysningar vid handen att ifrågavarande intagor visserligen häfdas under redan i äldre tider skattlagda hemman och utjordar, men att det icke kunnat utredas huruvida samma intagor ingått och beräknats i hemmanens och lägenheternas skatt; och ehuru sålunda det synes tillhöra vederbörande innehafvare att åvägabringa den bevisning, som till värjande af deras innehaf kan erfordras, anser likväl Utskottet, då åsigterna i denna del af frågan visat sig delade och Kronans rätt härutinnan således icke kan antagas uppenbar, Kronans anspråk härutinnan icke bör i laga väg fullföljas. På grund af det ofvan anförda och änskönt det för upphörandet af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter, enligt Rikets Ständers beslut vid 1859 —1860 årens riksdag gjorda reglerings-förslag, af vederbörande icke funnits antagligt, anser Utskottet skäi saknas att frångå de genom Rikets Ständers omförmälda beslut rörande dispositionen af sjelfva allmänningarne förut uttalade åsigter, till förringande af hvilkas rigtighet några giltiga anmärkningar icke blifvit framställda. Vid sådant förhållande och då likväl, för den händelse bruksegarne numera skulle finnas villige, att antaga det en gång gjorda anbudet, rättigheten dertill ännu torde böra lemnäs dem öppen, föranlåtes Utskottet hemställa, a) att Rikets Ständer måtte medgifva, att det redan beviljade anslagsbeloppet, 88,587 R.dr 80 öre, må fortfarande ställas till Kongl. Majits disposition för att användas till ersättning åt Dylta bruksegare för de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, samt derjemte hos Kongl. Majit anhålla, att, derest bruksegarne på en sådan uppgörelse ingå, Östra allmänningen och Hålahult genast måste ställas under Kronans omedelbara disposition; och b) att Rikets Ständer dessutom måtte hos Kongl. Majit anhålla, att, derest under nästa statsreglerings-period uppgörelse på förberörda sätt icke kommer till stånd, Kongl.
Betänkandet för andra gången år under öfverläggning, och flera Ledamöter föreslagit en 7®4 Den 13 September t. m. ändring i maximibeloppet; så möter intet hinder, att Herr Hjertås förslag kan blifva den andra propositionen. Herr Grefven och Landt Mar/kalken yttrade, att då den af honom sist framställde proposition, blifvit med Ja och Nej, samt anhållan om votering, besvarad, syntes berörde proposition', hvarigenom frågan oin maximi beloppets bestämmande skulle till det regiementariska förekommer, uppskjutas, böra intagas i Ja-propositionen, samt maximibeloppets fastähande till 1000 R;dr åter innefattas i Nejpropositionen. Herr Tham: Enligt det af Herr Grefven och LandtMarskalken nu framställde förslag till voteringsproposition, skulle vi ej komma att votera om Utskottens Betänkande. Herr Hjertas Jag har icke under loppet af discussionen hört någon försvara Utskottenä Betänkande oföråndradt, utan man har antingen velat hafva en högre, eller en lägre maximisuinma, ån den Utskotten föreslagit, eller ock att frågan om maximi-beloppets bestämmande måtte tills vidare uppskjutas. Enär således ingen yrkat bifall å Utskottens Betänkande utan förändring, vet jag icke, hvarföre Utskottens förslag skulle i voterings - propositionen upptagas. Herr Tham: Jag brukar ej vanligen tala så lågt, att hvad jag yttrat bör kunna hafva undfallit - Den 13 September e. m, 705 fallit Herr Hjerta. Jag har likväl flera särskilta gånger begårt bifall å Utskottens förslag, och jag yrkar votering derom nu, såsom en min ovilkorliga rättighet. Herr Uggla, Göran Gujtaf: Jag torde vål ej behöfva vitsorda riktigheten af hvad Herr Tham nu yttrat. Jag har likväl tydligen hört honom begära proposition på Utskottens förslag ; och till undanrödjandé af allt tvifvelsmål gör jag det nu äfven. Friherre Cederflröm: Det låter sig vål göra, att begära bifall å Utskottens Betänkande; men man får derigenom icke påtruga Ståndet sin (enskilda mening.
Prat. 1828 ock l82£)- 7 Sani. 2 Band, 4:e H:t. 2 18 Lag-Utskottets Betänkande N:ö 73. säkrare än ett nied svagt utanlås ellet miri» dre väl fästade fönster försedt rum; så, enär det handt, att tjufvar, som brutit sig in i dylike jordgrafvar och tillgripit hvad der funnits inlagdt, ej blifvit ansedde hafva iii* brott föröfvat, har Motionairen yrkat, att den, sorn. hädanefter med dylik stöld beträdes, matte förklaras skyldig till straff enligt Lagens föreskrift i 40 Gap. 6 § Missgernings-Balken. Detta bar Utskottet öfveivägat; men då, enligt det i Lagen antagna begrepp, med inbrott förstås den händelse, att någon, med utöfvande af våld, genom vägg, mur, golf, tak, dörr, lucka eller fönster öppnar sig ingång i annans med las försedde och igenläste eller eljest igenstängde rum eller hus, eller ock betjenar sig af dyrkar, eller falska nycklar, eller annan list, för att i sådant hus eller rum inkomma, eller genom våld eller list sönderbryter eller öppnar skåp, kista eller skrin, eller annat dylikt, som med lås försedt och igenläst är, och detta begrepp ej eger tillämplighet i det af Anders Ericsson omförmälde fall, att stöld sker utur täckt jordgraf, enär sådant förvaringsställe ej kan under benämningen af läst eller eljest igen» stängdt hus eller rum hänfcfras, anser Utskottet det af Anders Ericsson yrkade förklarandet ej vara med Lagens mening förenligt} hvarföre Lag-Utskottets Betänkande N-.o 73. 19 Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion ej må bifallas; Ea Ledamots serskilda mening bifogas. Stockholm den 17 Junii 1839. Reservation af Herr Professd? Bexell'. ”Utgående från den rättsprincip, att för lika brott lika straffbestämmelse bör tillämpas, har jag reserverat mig mot detta Betänkande.
Angående hvad med Skifteslag förslås hör. Utskottens yttrande i denna del blef af Ridderskapet och Adeln godkändt. Angående den anmärkningsom blifvit gjord vid första Capitlet 6 Friherre Wrangel: Jag kan icke finna annat, än att Utskottet misstagit sig om det yrkande, som jag vid återremissen gjorde, angående Tångtägt, och behandlingen af denna fråga vid enskifte. Mitt påstående var, att der samfäld rättighet till Tångtägt äger rum, denna rättighet icke må fråntagas ägarne, när enskifte öfvergår by, utan rättigheten härtill jemväl gå i delning vid skiftet emellan alla delägarne. Jag anhåller således om proposition på detta af mig yrkade förbehåll. Jag anser visserligen icke Tången vara af så ovanlig nytta för åkerbruket, dock -tror jag den kan vara mycket nyttig, om man repeterar gödningen dermed livart enda år. Herr Hjerta: 6 § i 1 Cap. SkiftesStadga lyder så bär: ”Ägare af hemman, som l34 Den 37 Augusti f, m. ”har rätt, att samfäldt med hemman i an”nat skifteslag å dess mark skogsfång eller ”mulbete begagna, eller torf, sten, grus, hen "eller dylikt taga, eller i dess vatten fiska, ”må ej fordra, det sådan rättighet genom ”laga skifte utbrytas skall, der ej jordägarne ”i andra skifteslaget sjelfve skifta vilja,” Jag kan icke finna annat , än att i följd af den-, na § man under orden: eller dylikt, äfven måste innefatta Hafstång, och att sålunda alla må äga fortfarande begagna denna rättighet, i fall man kommer öfverens om skifte. Herr Danckwardt; Jag tror, att en annan § i SkiftesStadgan är tillämpligare för det fall, Friherre Wrangels framställning afser, än den Herr Hjerta citerat.
Någon torde anse pluralitetens dervid förklarade tanke böra minoriteten förbjuda; någon annan, att tystnad och uteblifvande från sammankomsten innebar Den 11 Maj t. ml ett bifall till hvad som var föreslaget; och ehuru de fleste alltid skulle anse, det utan bestämd föreskrift ingen kunde för någon annan än sig sjelf förbindelse företaga, kunde likväl skiljaktiga resultat vid enahanda förhållanden uppkomma, som icke utan anledning lämnade en ovisshet i det hela, i hvad mohn besluten innefattade en mer eller mindre vidsträckt förbindande kraft. Det kunde ock hända, att benägenheten att efterkomma hvad som blifvit föreslaget, kunde bereda intrång i efterkommandes rätt, och der enskildta åtaganden kunde komma i stridigt förhållande med allmänna rättigheter och leda till inskränkning i de sednare, hvilka likväl, utöfver gränsen af Contrahentens lifstid, icke kunde för en arfvinge till ärfd egendom medföra någon förbindelse. Då härtill kommer, att i ärender af vigt befullmägtigade Läns* Deputerade ofta icke erhålla och icke gerna emottaga ett vidsträcktare obestämdt uppdrag, men kostnader för sådana Deputerade blifva i alla fall för orterna icke obetydlige, så, med afseende å alla förenämnda skäl, tror jag mig äga anledning tillstyrka den underdåniga anhållan, att provincieile sammankomster i ämnen som röra allmänna skyldigheter och förande till utgifter i synnerhet icke må äga rum, samt att de upplysningar, eller yttranden, som från Orterna kunna nödige anses, måga, genom Sockne - stämme - Protocoll Landshöfdingarne meddelas, med rättighet föf Den 11 Maj e. ml hvar och en att till Landshöfdingen särskildt yttrande afgifva, utan att de afgifvande medföra någon förbindelse för dem, som sig icke utlåtit. Provincielle sammankomster hafva i .äldre tider redan varit mindre behaglige, och derföre äfven under Envålds-tider sällan ägt rum, och att man så tänkt för meia än Ett hundrade år sedan, upplyses af Riksens Ständer* underdåniga skrifvelse till Konung
I förra "afseendet må erinras, att denna förändring skulle ''blott mångdubbla liqviderne, samt att det måste ängses oformligt, om medel, som äro påräknade, anvisade och oundgänglige för StatsVerkets utgifter, och ”hvilka för sådant ändamål uppbäras af en Admini"strationsgren, sou» Ätår i närmaste sammanhang med "StatsVerkets förvaltning på det hela, först skulle der"ifrån aflefvereras till ett R. St:rs Verk, sorn icke har ”att någon controll på TulIStyrelsens iefverevingar iakt"taga, och intet annat, att med desse medel utföra, "än att, så fort de ingå, till ett annat Verk åter in"lemna, och i senare fallet åter förekommer, att då "missväxt eller andre inträffande händelser kunna ver"ka, att Ordinarie räntor och utskylder icke på rätta "tider ingå, men de eventuella inkomsterne deremot, "hvaribland Stora SjöTullen är den vigtigaste, kunna "på samma tid utfalla med Öfverskott, så blir derigenom ett tillfälle, alt med det senare kunna uppehålla "en tillfällig brist, under det rådrum lemnäs de skatt"skyldige, att småningom afbörda sine bidrag. I förening med StatsUtgifternes behöriga gång skulle det "blifva en omöjlighet, om efter en dylik Zifferafskäring, "sorn här åsyftas, ovilkorligen blott den förslagsvis "påräknade delen af denna Statsinkomst skulle lefve"reras till StatsContoiret, och öfverskotta, om något "sådant inträffade, genast stanna i RiksgäldsContoii et.” "Då utslaget på det hela af öfverskott och brister "icke kan bestämmas förr, än andra året efter upp - B « t ä n k a n de n, N:o 35o. x65 "börden, så saknades i ena fallet anledning, att utan "behörig utredning och verification dessförinnan af "RiksgäldsContoiret kunna äska fyllandet af möjlig "brist, ehuru de couranta utgifterne fordrade det, "och för K.
Det strider emot hittills följda grundsatser, att bevilja statspensioner åt personer af det presterliga ståndet, men Utsk:t har vid öfvervägande af denna fråaa funnit skäl vara för handen att tillstyrka R. Shrs bifall till K. M:s framställning, dock så, alt det föreslagna pensionsbeloppet blifvit något nedsatt. Emellertid torde en pension af 5,000 rdr kunna anses temmeligen hög, synnerligast för en person, som icke är gift. Jag tror också, att de, som vilja att någon pension skall beviljas åt Biskop Bergman, göra rättast i att förena sig om Utsk:ts hemställan, enär visserligen en reservant af det Höglofl. Ståndet ansett den af Utsk:t föreslagna summan vara för låg, men deremot en ledamot af Bonde-St. reserverat sig, emedan han ansåg att alldeles icke någon pension borde beviljas Biskop Bergman. Frih. Stjernstedt: Afven jag anser att Utsk:ts förslag bör vinna bifall, enär ett pensionsbelopp af 5,000 rdr är så höet, att det skulle räcka till pensioner för ett icke ringa antal tjenstemän, som hafva ganska vigtiga embeten. Ben 28 September f. m. 415 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels hi fall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt, dels ock afslag derå samt bifall till K. M:s nådiga framställning i ämnet, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ls hemställan, hvartill svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K. M:s framställning i ämnet, då svaren ut föllo med mångå nej jemte åtskilliga ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 38:de—43:dje punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 44:de punkten. Lades till handlingarne. 45:te—52:dra punkterna.
Efter Vice Amiral af Klints år 1840 inträffade död, blef oftanäinnde chartverk ånyo erbjudet K. M. och Kronan till inlösen, nemi. för 50,000 r:dr b:co. Detta högre belopp grundades dels på en af bemälde Vice-Amiral redan år 1835 upprättad testamentarisk disposition, genom hvilken 45,000 r:dr bestämdes såsom det lägsta pris, hvartill arbetet då kunde försäljas, dels ock derpå, att värdet af chartverket blifvit sedan nämnde tid ökadt med vida mer än 5000 r:dr, så väl genom betydliga rättelser, nya sjökort och förbättrade upplagor af de tillhörande beskrifningarna, sorn ock genom från åtskilliga länder tillkomna dyrbara materialier för dess fortsättande. K. Förvaltningen af Sjöärendena, häröfver hörd, tillstyrkte i und. ”att berörde chartsamiingar, såsom oum bärliga för Sveriges sjö-atlas, hvilken åter är af högsta behof påkallad, måtte varda för K. M:s och Kronans räkning till det begärda priset 50,000 r:dr b:co inlöste, samt att K. M. alltså om anslag dertill läcktes till rikets då församlade Ständer nåd. propos. aflåta”; anförande ibland andra skäl: ”att arbetet i annat fall kunde såsom en framlidne Vice-Amiralens enskilda egendom, till oberäknelig skada, hvilken derefter icke stod alt ersätta, genom försäljning till utländningen, gå förloradt för fäderneslandet, äfvensom att den vigliga fördel vunnes, att sjöchartverket, såsom Statens egendom, förblefve samladt, vårdadt och fortsatt, utan beroende afen enskild mans förmåga i framtiden att dermed fortfara.” K. M:s resol. härå i nåd. bref af d. 10 Sept. 1840, innehåller: ”alt då R. St:s sammankomst sedan eu längre tid fortfarit, samt fråga om extra staisreglerm till öfverläggning företagits, har K. M. icke i nåd. pröfvat lämpligt att vid dåvar. riksmöte föreslå R.
Man skulle till och med kunna påstå, att denna anordning under dåvarande förhållanden var den bästa möjliga, emedan kyrkans målsmän, framför andra, både mäste känna sig manade att omfatta skolan med uppmärksamhet oclt omsorg, samt tillika, med afseende ä undervisningens omfång och syfte, egde all nödig förmåga att densamma anordna. Efterhand hafva dock dessa förhållanden betydligen förändrats. Hvart och ett af de lefnadsyrken för hvilka elementarläroverken äro ämnade att lemna den förberedande undervisningen, kräfva numera ej blott vidsträcktare, utan äfven specielare kunskaper än tillförene: och detta har väsendtligen omgestaltat läroverkens undervisningspinn. Nya läroämnen, hvilka för den presterliga bildningen äro af ringa eller underordnad betydelse, hafva vunnit inträde och undanskjutit flera af dem, som af nämnda skäl fordom voro de mest framstående; med ett ord, elementarläroverkens bestämmelse är icke längre öfvervägande kyrklig, utan rent pedagogisk, och det är häraf en tydlig följd att tillsynen öfver läroverken kräfver en vidsträckt pedagogisk insigt och erfarenhet, samt omöjligen kan rätt och kraftigt handhafvas af någon, som ej är i tillfälle att åt skolan odeladt egna sin tid och sina krafter. Den styrelse och uppsigt öfver elementarläroverken, sorn af ålder och ännu tillhör Biskoparne i egenskap af Ephorer, kan således numera, åtminstone om den, såsom hittills, skall vara den enda. icke på ett fullt tillfredsställande sätt af dem utöfvas, dels emedan kyrkans högste målsmän endast undantagsvis kunna ega den sakkännedom, som härtill erfordras, dels ock emedan mångfaldiga embetsgöromål af annan art i främsta rummet taga deras tid i anspråk. Svårigheten ökas ännu ytterligare deraf, att läroverken sä betydligt tillvuxit både i antal och omfång, att, då fordom det egentligen var endast stiftsstäderna, som egde högre elementarläroverk eller gymnasier, sådana numera förefinnas i alla städer af någon betydenhet.
Europas Lärde, som hade åt Swedenborgs äldre skrifter egnat högaktning, ja beundran, måste dock i allmänhet hafva läst dem på ett temligen ytligt vis, när de funno hans sednare – eller theosophiska – åtskilda från de förra genom ett svalg, som blott kunde fyllas medelst antagandet af en i hans inre timad fullkomlig omhvälfning. Har man sig bekant, hvilken den verkliga grundåsigten i hans äldre arbeten är, så finner man icke språnget från dem till dessa sednare så stort; eller man skönjer då fastmer, att det i sjelfva verket ej är något språng, utan blott en ur den synliga verlden in i den osynliga sträckt fortsättning af den väg, som hans forskning redan hade tagit; en fortsättning af Analogiens och Motsvarighets-kedjans väg till fullständig omfattning af Naturverld, Andeverld och den ännu högre tredje, som lifvar, beherrskar och till ett med sig gemensamt Helt sammansluter de tvenne nyssnämnda. Hufvudskillnaden är, att hvad han i de äldre skrifterna hade ställt på en mathematisk, logisk, philosophisk grund, uppflyttade han i de sednare på en bibliskt-mystisk, – af honom sjelf ansedd för likartad med Apocalypsens; hvadan han ock, i och med detsamma, ansåg sig, i likhet med Apocalypsens författare, genom särskilda öfvernaturliga meddelningar (omedelbart gudomliga befallningar, ande-syner, engla-samtal) uppmanas och undervisas till de nya framställningar, i hvilka hans lära antog sin förändrade skepnad. Det myckna förvånande, hvari denna var inklädd, bragte snart den förra i förgätenhet; och – i fall man här får dömma efter utseendet – nästan lika mycket hos Swedenborg sjelf, som hos alla andra. Också måste visserligen erkännas, att hans lära, under sitt sednare stadium, höjt sig till utvecklingar och tillämpningar, på hvilka hon icke tänkt under sitt förra. Men likafullt kan man i den nya skepnaden med lätthet igenkänna en från den äldre bibehållen schematism, som till den nu fulländade utbildningen förhåller sig såsom embryo.
Majit i Nåder medgifvas för längre tid än intill nästpåföljande Riksdag, då hvarje fråga af omförmälde beskaffenhet kom me alt RikeLs Ständers pröfning underställas, dels att indragen behaglig tids förlänings-spanmål mätte företrädesvis användas till Jöne-förbättringar vid Stats-Utskoltels Utlåtande, N:0 18J. 15 pastorat inom det Stift, hvarifrån densamma lill Statsverket influtit, men, sedan Stiltets Lehöf i detta afseende blifvit uppfyldt, jemväl liligodokomma utom Stiftet varande pastorat. Hvad slutligen angår det af Riksdagsfullmägtigen F. von Zweigbergk framställde förslag, alt af de pastorat, hvarvid inkomsterne öfverstiga värdet af 3oo tunnor kronotionde, öfverskotta måtte användas till löneförbättringar åt svagt aflönade kyrkoherdar och comministrar; så har Utskottet, enär föreskriften, att inkomsterne vid ett pastorat icke skulle få öfverstiga 3oo tunnor spanmåls värde, måste i väsendtlig mon försvåra möjligheten att, i framtiden åstadkomma sammanslående af mindre pastorat lill ett enda, äfven om ett dylikt sammanslående eljest skulle finnas lämpligt och ändamålsenligt, men deremot kunde komma att inverka lill större pastorats fördelning i smärre, ansett sig sakna anledning att, lill ifrågavarande förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 26 Juni 1840. Ankom till Exp.-Utsk. den 27 Juni, kl. 9 f. m. Utlåtande^ i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betän-* kande N:o 8ij rörande S. F. Lannges ansökning örn prolongation af arrendet å Lunda Kronohemman eller skatteköp derå. (I. AO Ifrågavarande Betänkande, deruti Utskottet hemställt, att arrendatorn Salomon F.
K huru sannolikt är, att felen gå i motsatta rigtningar, så att de i slutsumman för hela riket skulle till stor del utjemna», hafva dock dessutom, i följd af luckor för ett och annat län, de hithörande kolumnernc ej kunnat nedsummeras i sammandraget. Beträffande kol. 20 och 21 torde uppgifterna deremot ligga ganska nära sanna förhållandet. Mera afvikande från detta torde väl kol. 22 och 23, fattigvårdens inkomster och utgifter för fattigförsörjningen, få antagas vara, särdeles hvad beträffar vissa delar af landsbygden, der naturaprestationerna ej så lätt kunnat rätt uppskattas. Likväl synes tydligen, att afvikelserna gå i så motsatta rigtningar, att slutsummorna för hela riket torde komma sanningen nära nog. O O Fattigvårdens inkomster för hela riket äro uppgifne till 3,408,787,65 R:dr R:mt, och då utgifterna uppgifvits till 3,360,055,60, sä utvisas häraf ett öfverskott af 48,7 3 2,05 R:dr Runt för året 1860. Afdrages från ofvanstående inkomstbelopp det, som för städerna uppgifvits, med 1,137,3 2 9,00 Rrdr, så återstå för landsbygden 2,271,4 57,75 R:drs inkomst, och det uppgifna utgiftsbeloppet, fördeladt mellan städer och landsbygd, gif ver för de förra 1,070,759 R:dr och för den senare 2,289,296,60 R:dr. Uti Statistiska Central-Byråns underdåniga berättelse för åren 1851—1855, Litt. A, Befolkningsstatistik, 3:dje afdelningen, sidan 59 o. f. har jag med ledning af då tillgänglige uppgifter, eller de af Presterskapet utarbetade folkmängdstabellerna, bland annat lemnat en öfversigt öfver uppgifna antalet fattighjon, ända från 1805.
I hvarje af desse stadganden påskiner ofullkomligheten: den allmänna , att något ansvar för försummelse och underlåtenhet af honom ej finnes stadgadt , kanske derföre att man af förhastande trodt Gudalärans alla förkunnare lika ofelbare, som sjelfva läran i sin renhet, Betragtar man åter serskildt hvardera af dessa puncter, så röjer sig snart samma ofullkomlighet; ty hvem har gifvit Jernhref derföre, att hvarje Prest vill och kan föra ett ordentligt Protocollj att han icke upplöser en Sockneståmma, för att afbryta en öfverläggning som synes få en obehaglig vändning; att han icke afslår en anhållan om Socknestämma , sorn borde bifallas, och således, under det Besvär deröfver anföras, förmår uppleta nya hinder emot det gagneliga företag, någon vårdig medlem af Församlingen ville föreslå; att han icke förändrar författningens åsigt af möjejjgheten Utaf ProtocolIs-justering å samma, åttonde eller fjortonde dagen till lämpligheten och beqvåmligheten för honom att justera, då de åro fiånvarande, hvars emot hans, stridiga tänkesätt han befarar eller att han utom något stadgadt ansvar, skall städse ihogkoinma, huru dyrt Den 5 Martil, hans ball bjuder, att i den minsta omständighet föra en riktig sanningsenlig anteckning öfver alla förekommande ämnen, Vid Socbnestämma förekomma bland mycket annat, frågor om byggnader af Sochnens hus, hvaribland uppräknas PresteFattigoch Socknestuga, och så h ter det i 7 §. att rösterne beräknas såsom vid Prestval. Nu finnes väl få, som åro obekante med en slik beräkning, eller vid jemförelse icke inse, att då Prestön, som skill tillsättas, icke deltager uti val af sig sjelf, förhållandet icke år enahanda med det, då Presten har decisions-rått vid lika röster. Han deltager uti sednare fallet i någon mån i det beslut om sin egen fördel, som exempelvis, vid de oupphörlige Prestegårdsbyggpaderne och reparationerne, eller sorn är detsamma , han år Domare i sin egen sak.