Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 20 K o vern b et f. ro» 24<3 Frib erre Sprengtporten„ Jacob Wilhelm: Hvarje Lagstiftning måste naturligen hvila på vissa i och för sig sanna theoretiska gr under, och såsom sådane anser jag så väl den satts, hvilken af Herr Grefve von Schwerin blifvit framställd, alt det är enligt med en Banks inrättning och syfte, att upplåna capitaler, för att åter i utlåningsväg göra dem frugtbara, som den grundidee, hvarpå Herr af Lefrens motion synes mig vara byggd, att Statens mellankomst vore nyttig och nödvändig, för att tillhandahålla fa stighetsägare lån emot billigare ränta, än sorn derföre nu i allmänhet måste erläggas; särdeles om med denna ymnigare tillgång på capitaler åsyftas, att åstadkomma en allmän nedsättning af räntefoten, hvars höjd utgör, som jag tror, ett af de största hindren för industriens utveckling inom vårt samhälle. Men om jag sålunda gillar hvarje af dessa sattser för sig, följer ej, att jag anser det sjästern riktigt, sorn man bildat genom deras förening. För att ej upprepa hvad som redan blifvit sagdt, får jag således endast korteligen yttra, alt jag hyser mot förslaget flere af de betänkligheter, som redan blifvit angifne af Friherre Rantzou och Herr von Troil; hvarföre jag under närvarande förhållanden, och i det skick förslaget uppträdt, måste afstyrka dess antagande. Skulle man framdeles såsom följd af den redan 1 200 Den 20 N o veni ber f. m. verkställde realisationen söka att bilda en sådan liypotheks-inrättning, som detta förslag går ut uppå, blir detta en belt annan fråga, men jag anser då, lika med en annan värd Talare, att det bör blifva Staten eller RiksgäldsContoiret, och ej Banken, sorn deråt bör låna sin credit. — Förslaget innebär, såsom jag tr<?r, sin egen overkställbarhet deri, att Banken troligen ej erhåller några lån till 4| procent.
Vördsamt Memorial! Regeriugs-Formens 37 §, som bibehåller Konungen vid dess urgamla rättighet att upphöja till adligt Stånd och värde män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente, har genom den inskränkning den dervid gjort, att Adelskapet hädanefter ej tillfaller flere än den, som adlad blifvit, samt efter honom hans (äldste) manlige bröstarfvinge i rätt nedstigande led efter led, och efter denna grenens utgång stamfadrens närmaste manlige afkomling och så vidare, beredt så inom Ståndet som inom dessa, nya adlade slägter hittills okände förhållanden, som för ingendera skola i längden blifva nyttige, tvärtom leda till oreda, missnöjen och ledsamheter. Härigenom hafva inom Riddarhuset Glassér åter blifvit stiftade med olika förmoner och rättigheter. Adeln före den 6 Junii 1809, som vi nu få kalla den gamla, är med söner och döttrar Adel, den efter samma dag, som vi deremot få kalla den nya, dess söner och döttrar äro ofrälse; den gamla Adeln kan inom Ätterne representeras af hufvudmannens söner och alla den famillens ättemän, den nya Adelsmannen har inga sådane, han är ensam, kan ej representeras af söner, så gamla de må vara, antingen måste han icke hafva fullmägtig eller taga den bland den gamla Adeln. I de fäll, 7 och 8 §§ af Bilaga A till Exped. N:o 10. 643 Riddarhus-Ordningen omtala, blifva de nya adliga nummer vid Riksdagarne ledige. I alla förra tider har Adelskapet varit en belöning, som sträckt sig till alla den adlades barn och efterkommande. Hvilken förbrytelse har väl kunnat vålla denna hårda dom öfver den nya Adeln? Är förtjensten nu mindre ansedd, eller hafva våra Konungar missbrukat, eller fruktar man, att de skulle kunna missbruka, denna deras urgamla rätt? Sådant lärer ingen påstå eller är dertill anledning. Är Adelns antal för stort? Visserligen icke, och i intet Stånd gifves flere ogifte, och är folkökningen mindre.
Gullander^ enka, Jacobina Christina Nobelius k) till Vaktmästaren vid Banko-diskontverket, Erik Sjöbergh enka, Catharina Christina Sundgren 1) aflidne Bokhållaren vid Banko-diskontverket, Hans Abraham 01Ier’s dotter, Hendrika Fredrika m) lill aflidne Banko-ombudet vid Länekontoret i Malmö, Carl Adolf Nordström’s enka, Clara Sofia Nordström 200: — 200. 75: — 40: — 150: — 333: 16. 50: — 200: — 200: — 50: ■— 66: 32. 316: 32. Summa B:ko R:dr 1,881: 32. Till bestridande af dessa anslag, jemte de utbetalningar, som för enahanda ändamål kunna under innevarande år, i enlighet med hittills gällande föreskrifter, af Fullmäktige beviljas, må en summa af 2,500 R:dr, vid hvarje års utgång, på sätt hittills skett, från Bankens för - Banko-Utskottets Memorial, N.-o 59. 11 valtnings-kostnadsräkning till ofvanberörde dispositions-räkning öfverforas, under iakttagande likväl, att de tillfällen till besparing af det ena eller andra af nämnde anslag, som möjligen kunna sig yppa, icke försummas. Till pensions-anstalten för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Lånekontören och Tumba bruk utbetalas vid slutet af hvarje år från och med 1852 och tillsvidare samt intilldess samma anstallt vunnit full stadga och säkerhet de besparingar å meranämnde räkning, som icke äro till andra föremål afsedde, till belopp af högst 600 R:dr B:ko årligen. Och kommer renskrifvet aflemna.
Han handlar här i den dubbla egenskapen af Majestätets upprätthållare och den förolämpade, och är således, i ordets egentliga bemärkelse, rätter målsegare; och då han påbjuder nedläggandet af omförmäldte åtal, utöfvar han följaktligen ej annan rätt, än den, hvarje målsegare, enligt lag, eger. I denna omständighet ligger vederläggningen af motionärens uppgift om ifrågaställde författnings rät Lsvidrighet, derföre de af motionären uppgifne förhållanden ingalunda innefatta bevis; men i anledning af uppgiften i denna del anser sig Utskottet emedlertid böra tillägga: att då domaren och Jury handla efter ed och samvete, har man icke rätt att misstänka, det någons vilja kan inverka på deras omdömen; att icke Konungens Majestät, utan angifvarne, comprometteras, i händelse en angifvelse icke kan bevisas eller finnes falsk; samt att domares skiljaktiga begrepp om en lag,icke utgör giltig grund för lagens upphäfvande. Då således de af motionären anförde skäl för upphäfvande af 1777 års oftanämnde Kongl. Bref, etter Utskottets åsigt, icke förtjena afseende, och då samma författning icke allenast åsyftar att bevara Majestätets helgd, utan ock, enligt hvad deri anförde grunder utmärka, är föranledd af omsorg för enskildes väl och säkerhet, och således har så väl allmänt somenskildt gagn till föremål, anser Utskottet sig hafva tillräcklig anledning att vördsamt tillstyrkaj ilet måtte Friherre Cederströms ifrågavarande motion 1 emuas utan afseende. Det återstår således för Utskottet att afgifva utlåtande, i anledning af Justi t i te-Om buds mannens ofvanberörde hemställning, angående utfärdande af en författning derom, att ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 § Missgernings-Balken, förr än efter det
N:o 66. — om anslag till löneförbättring åt tio ordinarie. Motion N:o 343. Stats Utsk. Utlåt. N:o 66. om tillägg till instruktionen för dessa. Motion N:o 300. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Provinsbanker, sedelutgifvande, angående nedsättning af en komité för utredning af frågan om inrättande af sådana, i ändamål att erhålla amorteringslån på billiga återbetalningsvilkor. Motion N:o 339. BankoUtsk. Meni. N:o 5 och Utlåt. N:o 23. 53 Pukaviksfjorden, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, för erhållande af nådig förklaring om rättighet att idka fiske i viss del deraf. Motion N:o 54. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 22. a. Qvinna, Svensk, om rättighet för sådan att vid universiteten i riket undergå vissa examina, samt att dessutom tillerkännas rätt till inträde och befordran i vissa rikets embetsverk. Motion N:o 313. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 39, Utlåt. N:o 75, Mern. N:o 84 och 93. R. St. underdån. Skrifv. N:o 74. il Ramsele sockengräns och Tåsjö kyrka i Wester Norrlands län, om statsanslag för anläggning af ny väg mellan. Motion N:o 56. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. R. St. underdån. Skrifv. Regementen, om jemnare fördelning af roteringsskyldigheten vid Elfsborgs och Westgöta-Dals. Motion N:o 282. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Representanthus, om uppförande af ett sådant samt om anvisande af dertill erforderliga medel. Motion N:o 359. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 75 och Mern.
Jag har i detta afseende under den 26 Maj i843 hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet gjort en framställning, åsyftande, att ett sådant ransakningsoch straffängelse af erforderlig storlek måtte för de 2:ne norra fögderierne, jemte städerne Westervik och Wimmerby anläggas i sistnämnde stad, och jag har dervid i underdånighet sökt, på grund af uppgjorde, i möjligaste måtto noggranna beräkningar ådagalägga: att transporlkostnaderne för fångar från nämnde del af Länet, som under 5 års tid utgjort tillsammans 6,278 R:dr 22 sk. 6 r:st B:ko, skulle, om ett dylikt fängelse hade funnits i Wimmerby, icke hafva under samma tid uppgått till mera än 2,i52R:dr 34 sk. <5 r:sl. B:ko, d. v. s., att en besparing skulle uppstått af icke mindre än 4,125 R:dr 35 sk. g r:st. för 5, eller 825 R:dr 7 sk. r:st. B:ko för hvarje år; varandes tillika i underdånighet uppgifvit, alt, till den årliga utgift, som erfordras till aflöning åt fångbevakningen i Wimmerby, der för träns - 48 porlfångarnes bevakning redan finnes anställd en Vaktmästare med iooRxlr lön, skulle medel kunna beredas genom indragning af den, till följd af föreslagne nya fängelseregleringen, öfverflödige fånggevaldigertjensten i Ishult. Häradsfäugelserne äro i allmänhet små och illa inredde, med beräkning alt hysa och förvara fångar endast under en eller ett par dagar, som åtgå för ransakning hvarje gång.
Nar Lag-Utstottet, föranledt af ofwannämde framställning, fäster stn uppmärksamhet pa de swarigheter, som skulle bliswa en nästan säker följd, om den särskildta skyldigheten förenades med Domare, Embetet, alt gransta Boupptecknings-wärdén in, nan fraga derom uppstått, emellan »vederbörande arf, wingar, synes det wara för narwarande olämpeligt, att tillstyrka en sadan Domares pröfning, hwilken skulle merendels under wcrkställigheten förswaraS ge, nom dess behof att bedöma lösöre-persedlar och kreaturs warde endast efter den ofullständiga och ofta as biafsigter styrda bcikrrfning, som »vederbörande kun, de lemna inför Domstolen; äswensom i afseende pa den af Herr Justitia - Ombudsmannen WärderingA mannen förestagne answarsfkyldighet, den grundade sörhaga helt naturligt uppkommer, akt ingen »nera wille ätaga sig ett beswar, som wore förmat med den Den z Junis. 425 den obehageliohet, att efteråt ställas till answar för ofta obilliga msattn ngs påståenden, att t vingas pa ed och såmedelst se en stadgad önvertygelse misskänd; och da efter Utjkottetö kanka de inkomster, som af Sterbhus tillfalla socknens fattige, och stundom Justitia-Slaten, ärv ttUfällige, och af sa föga betydenyet i det hela, att grunden »or dessas erläggande efter högt beräknade »värderingar icke bör föranleda, till nya stadganden, hwarigenom inccn allmän ber» delia »vinst kunde paräknas, som öfrverwäger ostvan, nämnde olägenheter; sinner Lag-Utskottet, att sa län, oe rättigheten ar för wederbörande bewarad, attin, gifwa förseglade Exeinplar af Bouppteckningar, och för Allmogen, att till Warderingsoch Bouppteck, ninoslnan antaga hwilka personer de hälst behaga, som äga skicklighet; bör förhållandet i desse fall för yärwarande bliswa oförändrat; hwarföre vck>a Ut, skortet »vördsamt får till Riksens Högloft.
Men erfarenheten har nogsamt ådagabgdt att i dessa trakter produceras Korn, Potatoes, och äfven Råg till en icke obetydlig grad, och är vidt Den 7 April e. m. imer gifvande an i de södra orferne. Frosten är äfven mera sällsynt der än t. ex i jemtland. Dessutom är det genom väganläggningar söm odlingar blifva lättare och genom odlingar corn klimatet förmildras* Också medgifver Utskottet sjelf, att de norra provincerna påkalla all uppmärksamhet i afseende på Statsbidrag och uppmuntran i odlingsväg. Åtminstone hade Utskottet i öfverensstämmelse med detta deas omdöme bordt äga skäliga anledningar i synnerhet med betraktande af hvad jag dessutom i ämnet andragit, att åtminstone hänvisa min nio ion till StrömrensningsComiténs skäiskådande, och tillstyrka att densamma skulle lör detta ändamål j/ilja använda en mindre summa. Slutligen anför Utskottet såsom motskäl en befarad smyghandel, hvartill denna väg skulle kunna gifva anledning. Då prohibitivsystemet undergår, såsom man hoppas en behöflig jemnkning om ej totalt upphäivande, så finnér jag inga skäl hvarföre denna lösa, att icke säga falska farhåga, skulle hindra ifrågavarande väganläggn'ngJaK tror tvärtom att en lättad commu* nication äfven öfver dessa orter med BrödraRiket sä mycket mera vore önsklig och nyttig som en ny liflig byteshandel, nemligen vintertiden, redan äger rum på denna ort imellan Norrige och Sverige, samt dessutom samma tid al året postgång är etablerad öfver nämnde trader. Allt detta synes mig klarligen tala för ifrågavarande vägs anläggning, hvartill jag medger det, jag i min första framställ?
Då det emedlertid är nyttigt, att Kongl. Stats-kontorets memorial-böcker, hvilka sedan år 1845, då förslaget om meranämnde hufvudbok väcktes, redan undergått åtskilliga förbättringar, ytterligare, och så vidt möjligt är, göras än mera fullständiga i samma riktning, hemställa Revisorerne, att uti dessa böcker måtte införas, efter från Konungens Befallningshafvande i länen erhållna erforderliga uppgifter, sammandrag för hvarje år öfver de särskilda hufvudtitlarnes besparingar, brister och reservationer, till lättande af öfversigten å samma titlars ställning; hvarförutan slutligen tillstyrkes, att sådana konti, som Öfver^kommissarien Fredin föreslagit för spanmålen i Kronans magasin å Skeppsholmen och dé statsverkets bergseffekter, sorn ligga å jernoch metall-vågen i hufvudstaden, måtte inrättas, och hvilket kan äga rum, fastän med frågan om Stats-kontorets liufvudboks uppgörande, vare sig efter ena eller andra methoden, till någon tid anstår. Beträffande Kongl. Stats-kontorets memorial-böcker, hvilka äro löpande journaler öfver de beslutade anordningarne och derjemte upptaga Kongl. Räntekammarens inkomster, anse sig Revisorerne, med anledning af de anmärkningar om bristande noggrannhet i anteckningarne, som vid tvänne föregående revisionstillfällen blifvit emot vederbörande bokförare framställda, böra omförmäla, att Revisorerne funnit memorial-böckerna för nu ifrågavarande tvänne år vara med ordning och redighet förda. Öfver statsverkets tillstånd på det hela hafva Revisorerne låtit upprätta devid denna berättelse, såsom bilagor under N:s 1 och 2, fogade sammandrag af rikshufvudböckernas kapitalberäkningar för åren 1850 och 1851, äfvensom Revisorerne ansett sig böra för berörde år meddela följande utredning öfver mera speciella delar af statsreglerin gen, hvarvid märkes, att den vid 1847 och 1848 års riksdag fastställda stat ifrågavarande båda år var gällande: (se bilagorna Litt. A. och B.). Restantier: år fl»5©. år *S5«.
Hade åter Utsk:s mening varit den, förenämnde Hrr omförmält, afhjelpas olägenheterna till en del, ty då kunde en livar få sin vilja fram, så att den, sora hyser mera förkärlek för kopparmyntet, kan få det. Gr. Lagerbjelke har sagt, att BondeShs beslut i frågan är det bästa svaret. Det är i sanning sällsynt, att höra Gr:n yttra sådana tänkesätt. Samme talare har äfven sagt, all Skåningarne icke måtte vara nog dumma, att utbyta vårt lands mynt, som emotlages i upbörden, emot det Danska, hvilket icke åtnjuter denna förmån. Så dumma äro de visserligen icke, men det föres emedlertid utom landet och genom dess lina silfvervigt blir det tjenlig! till upsmältning. En värd talare har äfven yttrat, att myntet hade så ringa silfverhult, att man deraf icke kunde få en plants. Jag får likväl uplysa, att jag från tillförlitligt håll fått den uplysning, att smått silfvermynt blifvit sändt lill Malmö och af Guldsmeder der upsmäldt, och på denna upsmältning förlorat mera än 0111 Specierne dertill användas, ty deri ingår tillverkningskostnaden, hvilken för de små mynten med 6 proc. öfverstiger den för Specie r:drn. Såsom bevis på hehofvet af detta lilla silfvermynt, har man sagt, alt om det icke införes, kommer 4 sk. i koppar alt sändas med posten. Visserligen är silfvermyntet lättare än 4 sk. styckena, men i alla fall hindrar icke silfvermyntet, att ju icke kopparmyntet kommer att belasta posten såsom vid remisser af 3 och 5 sk. b:co. Man har förevisat mynt från Konung Sverkers tid. Jag hoppas, att vi blifvit något klokare sedan denna lid och icke införa i landet sådane bruk, som då funnos. Slutligen har man sagt, att äfven i andra länder finnas sådane små mynt. Jag har redan baft äran visa, att de icke äro omlöpande mynt utan endast kuriositeter. Mindre mynt finnas visserligen i andra länder, men de äro underhaltiga och Statsverket gör ingen förlust utan snarare en vinst derpå.
För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagne personer, skall han ansvara, så som vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. § 54. Hvad till förekommande af oloflig bränvinsförsäljning är förordnadt, må icke tillämpas å den, som under påstående tåg, med vederbörande befälhafvares eller Bevil InLagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 63 kronobetjenings vetskap och tillåtelse, ilig ifver bränvin åt dem af manskapet, hvilka blifvit hos honom inqvarterade. Till förekommande af utländskt bränvins insmygande, bör å bränvin, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerar saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edelig förpligtelse utgifne, tillverkningsbevis j äfvensom, när bränvin fores ifrån skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis bör varan åtfölja. Äfven bör, då bränvin föres landvågen i större parti än 60 kannor, detsamma åtföljas af ett lika beskaffad! tillverkningsbevis. Uraktlåter någon hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt till fyra kannor på man, ej inbegripes, vare bränvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tillverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, att detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort tillverkadt, slralfes förbrytaren såsom för oloflig införsel. § 56.
Allt mer och mer inseende det fruktlösa i vår förbidan, utropade jag till sist tröstlös: » 0, det är förfärligt att på detta sätt nödgas vända till baka. » » Vill ni då så gerna gå på konserten », yttrade en röst bredvid mig. Jag vände på hufvudet och såg, att rösten kom från en äldre, ståtlig herre. » Ack j a », svarade jag på hans fråga. » Vet ni någon utväg? » » Ja, om ni behagar öfvertaga min biljett; jag har flere gånger förut hört Jenny Lind », och härvid räckte han mig inträdeskortet till paradiset. » Mycket nöje », tillade han, då jag, strålande af lycka, nickade afsked till mina följeslagerskor, som med afundsamma blickar följde mig uppför trappan. Under aftonens lopp fick jag emellertid äfven den glädjen att få höra, det mina väninnor befunno sig i konsertsalen. De hade, tack vare vaktmästarens svaghet för klingande mynt, skaffat sig tillträde strax efter konsertens början. Den, som gaf mig denna hugnesamma upplysning, var just samme vän, åt hvilken vi uppdragit att skaffa oss biljetter. Han hade, då vi först träffade honom, ej heller lyckats förskaffa sig någon sjelf. Min första fråga, sedan jag berättat, genom hvilken lycklig omständighet jag befann mig i konsertsalen, gällde derför, huru han sjelf lyckats vinna inträde. Han omtalade då, hur han sett biljettförsäljaren öppna ett fönster för att få frisk luft. Blixtsnabbt hade han hoppat in genom fönstret, ryckt till sig en af de biljetter, man reserverat för några höga gästers eventuella ankomst, lagt pengarne på bordet och hoppat ut genom fönstret, innan vaktmästaren ens hunnit sätta sig till motvärn. i I r^v U I I U M IN användas och marginal lemnas. Om det nu var » Monat Mai » eller » 1 ' objet de vos pensées » eller bådadera, som vållade det, der låg dock ett trolskt behag öfver denna bok, som så väl förstod att tyda eder » Sehnen und Verlangen ». Apropos realistiska tendenser så faller mig en anekdot om Heinrich Heine just nu i minnet.
Operan af Calderons poesimättade drama » Lifvet en dröm » hade fulltaligt församlat den publik, s o m m e d förtjusning omfattar de sällsynta tillfällen, hvilka nutilldags bjudas, att njuta af verkligt stor o c h klassisk konst. Det var också närmast en stämning, vi kunna säga af andakt, som hvilade öfver salongen, när ridån gick upp för den spanske skaldens högstämda riddarsaga, hvars symboliska innebörd Atterbom i korthet sammanfattat i dessa o r d: » Allt jordlif är en d r ö m; må kring oss finnas All lyckas glans — vi få det dock ej glömma. Bäst är därför så rent o c h skönt att drömma, Att när vi vakna, gladt vi d r ö m m e n minnas. » Hufvudrollen, prins Sigismund, utfördes af hr Hillberg m e d lyrisk glöd o c h kraft o c h i den rätta stora stilen samt verkade också högst im• Stilleben. JIDJJN 120 hemmavarande förestodo. åt de öfverraskningar, sad, och Hans med tunga, g a r d i n e r Men nat Dinah fingo de sjuknade. krasslig under många sängen, och kunde att nu drig händt Men Berntine var då kom; den annat tog död, saken, än det ännu k o m m a till Dinah turligtvis åt var Didrik när allt var var, just därför var, som centrerat antalet att att efter afskräckande. en Något konmåste j u företaga en n y alla fall i c k e blifva ena mer Didrik, s o m nog kunde gjort Berntine en för sin del k u n d e hushållerska, o c h två, uppnådde och då Redigeras af Sophie Linge. tacksamhet. Netta hade den om impertinenta i källarvåningen, där finns kräk! » alldeles icke en helt vanlig uppdet var ett hade kapten Hans en gen den genast formligt uppror, g å t t ut, skulle haft en hon visste, att skjuta g o d lust hans Didrik som af därom. (Slut i nästa n:r.)
Den tredje fasen i deras förhållande inleds hösten 1887, när Victoria Benedictsson ger sig åt Brandes. I detta fall är uttrycket ”ger sig” helt på sin plats, och hon har efteråt en känsla av att ha givit ut sitt sista mynt för att hålla honom kvar. Men den utveckling hon fruktat blir allt tydligare, och Brandes börjar alltmer visa sitt ointresse. I januari 1888 försöker Victoria Benedictsson ta sitt liv men misslyckas. Under det halvår hon har kvar att leva, den fjärde fasen av deras förhållande, försöker hon på nytt få fotfäste i sitt arbete men tvingas erkänna att allt utom Georg Brandes blivit henne oväsentligt. Han visar henne under denna tid både omtanke och medlidande: ”Du har ju verkliga sorger”, men även förakt och likgiltighet. Den 22 juli 1888 tar Victoria Benedictsson sitt liv. Det är årsdagen av hennes andra lilla dotters död, tolv år tidigare, en händelse som ristat oläkliga sår i Victoria Benedictssons personlighet. Så kan man kort sammanfatta de nästan två år, som dessa båda begåvade undantagsmänniskor stod varandra nära och som ledde fram till katastrofen – hennes självmord. Men vad kan man då utläsa för mönster i det psykologiska spelet mellan Georg Brandes och Victoria Benedictsson? Något som tydligt framträder är hans överlägsenhet och hennes alltmer ödmjuka underkastelse. Detta överoch underordnade förhållande är kanske inte helt tydligt från början men accepteras så småningom av dem båda. Det är på ett komplicerat sätt knutet till deras uppfattningar om begreppen kvinna–människa–man. I dagboken och brev från tiden före mötet med Brandes framhåller Victoria Benedictsson som ett av de mest utmärkande dragen hos sin tids kvinnor att de är ofria, bundna. Kvinnorna hålls i ytlighet och okunnighet och saknar oftast vilja och ambition att uträtta ett gott arbete. ”Så afundas jag Axel hans kön och därmed följande frihet”, skriver hon hösten 1886. Och lite senare: ”Det är orätt att uppfostra unga flickor så, som nu oftast sker. Han [Strindberg] förbiser att ofrihet alltid alstrar svekfullhet, lika mycket hos ofria män som ofria qvinnor.” Och i december samma år – ”Hvad är detta? Ett långsamt förtvinande utan att någonsin ha känt sig fri. Sådant är lifvet för qvinnorna. – Bah!