Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Och det der flyttade sig på väggen jämt — jämt — upp och ner — riktigt dansade framför mig ... Här kunde Junot icke berga sig längre. Han brast ut i gapskratt. Eugène och de andra stämde i. — Herregud — han hade naturligtvis druckit för mycket af det heta, orientaliska vinet! Hvem har ej sett röda prickar, som flyttar sig på en tältvägg? — Ja, jag har sett sjelfva väggarne flytta sig! En ny skrattsalfva. Nu blef det Rapp för mycket — han nekade värdigt att fortsätta historien. Damerna togo hans parti och voro indignerade på det öfvernaturligas vägnar. Junot, som beständigt var en af de mest vantrogne, föreslog — med en häntydning till en för icke så länge sedan utkommen parodi på de moderna spökromanerna — att de ju allesammans kunde gå upp i «vestra tornet» och försöka få fatt i några spöken. Slottet hette väl icke «Malmaison» — mala mansio — för intet. För att vara någorlunda respektabelt måste det verkligen ha sig ett husspöke. Madame Bonaparte, som förstod att inrätta allt så förträffligt och tidsenligt, hade förmodligen icke heller underlåtit att anskaffa detta oumbärliga inventarium till ett slott o. s. v. o. s. v. Medan de sålunda höllo på att prata och skämta öfver Rapps tarfliga och misslyckade spökhistoria, som icke ens fick något slut, var Edmée den enda, som — genom det att hon oupphörligt följde honom med ögonen — hade märkt, att Förste Konsuln sakta, från platsen der de sutto, gick in i sin egen privata trädgård och derifrån förmodligen in i sitt arbetsrum, ty han kom icke mer igen. Nu var det helt mörkt och Madame Bonaparte föreslog på sitt alltid förekommande och älskvärda sätt, att man skulle gå in i salongen, höra litet gladare musik och dansa bort spökhistorierna. Sällskapet spridde sig i biljardsalen, i salongen och galleriet. Tjenarne hade redan tändt alla ljus. Madame de La Valette satte sig till spinetten och spelade en kontradans. Paren togo plats på det långa, glatta golfvet, lysande blankt i skenet från kronor och lampetter — herrar och damer på hvar sin sida. Caroline
N:o 16- 39 Nybyggen i Lappmarkerneårligen tilltaga, hvaraf följden synes blifva, att merberörde Landsorts sålunda förbättrade skick skall allt mer och mer bidraga till ökande af de öfverklagade oiägenheterne för nästgränsande Provincer, hafva Rikets Ständer alltså trott sig höra hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en allmän undersökning må företagas, till u trönande af de uti Lappland från Svenska Församlingarne inflyttade Nybyggares eller den så kallade Lappska Allmogens större eller mindre förmåga att utgöra de skyldigheter, som andra Svenska Medborgare åligga, samt att Eder Kgl. Maj:t täcktes derefter, med afseende på uppdagade förhållanden, vidtaga de förändringar deruti, som på Eder Kongl. Maj:t bero och af Eder Kongl. Maj:t kunna anses med billighet och rättvisa öfverensstämmande. Rikets Ständer framhärda etc. 40 Expedition»- Utskottets Memorial, N:o 17, N:o 17. Memorial, angående väckt Motion om ex~ pediering af Rikets Ständers Beslut, i afseende på Kongl. Cancellie-Styrelsens Hand-Cassa. Medelst Protocolls-Utdrag af den 2g nästlidne December, har Högloft.
Maj:t äskade löneförbättring för befälet vore af högsta angelägenhet påkallad; att sammanslagning af begge Gardes-regementena till fot skulle medföra svårighet att vid infallande krig hålla Regementet fulltaligt och i tjenstbart skick, samt göra det alldeles omöjligt att, på sätt Utskottet längre fram yrkat, Beväringsmanskapet skulle af Gardes-befälet exerceras; att all indragning af Armeens befäl vore, enligt förut anförde grunder, skadlig och för ett krigs-tillfälle af i6 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 202. verklig våda; att om Regementena sammanslås, det i tjenst qvarblifvande befälet vore, i följd af ökade göromål, berättigadt till en bögre aflöning; att då Grundlagen, genom dess 36 §. försäkrar alla embetsoch tjenstemän, sorn. ej innehafva förtroende-sysslor, att icke, utan eget begifvande, kunna afsättas eller jlyttas till annan tjenst, de af Utskottet föreslagne bestämmelser, i afseende å de Officerare, som genom sammanslagningen blifva öfvertalige, ej kunde vinna tillämpning; att Gardet till häst ej kunde beröfvas en del af sine hästar, utan en skadlig inverkan] på truppens tjenstbarhet; att befälets indragning skulle komma att betunga de i tjenst qvarvarande till den grad, alt de blefvo commenderade till tjenstgöring hvarje dag hela året om, utom det att, hvad serskildt beträffade Ryttmästare-graden, Utskottets förslag skulle föra derhän, att endast 3 Ryttmästare komme att finnas för 4 Esqvadrolier, hvarigenom en af dessa skulle blifva i saknad af Esqvadrons-Chef; att manskapet ej kunde fördelas på 4 Esqvadroner i stället för 5, emedan Regementets caserner voro så inredde, att de måste ombyggas, för att kunna på de återstående 4 Esqvadronerne fördela manskapet vid den indragne femte; hvarjemte af enskilde Ledamöter blifvit väckte förslag, dels att aflöningen vid nämnde
Skall Svenska Konungens ord hafva någon vigt i Europas politiska vågskål, så bör Han, på en framställd fråga om Svenska folket är villigt att underkasta sig alla de uppoffringar som erfordras för att värna rikets ära och intressen, af representationen erhålla ett enhälligt och obetingadt ja till svar. Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Frih. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen: När fråga är om alt Svenska folket skall samla medel till ett krig och Konungen medgifvit R. St. att äfven i fråga om sjelfva kriget yttra sig, då är det en pligt för hvarje Svensk riksdagsman, alt fri från hänförelse af alla sympatier och äfven från grollet, i första rummet se på Sveriges blifvande bestånd och derefter, utan fruktan och utan öfvermod vid hågkomsten af våra fäders bragder yttra sin öfvertygelse. Må vi högt uppskatta Sveriges oförgätliga minnen och dess ära. — Må Svenska fosterlandskänslan lefva i våra bröst, så länge blodet genomströmmar våra hjerlan, och må vi anse det vara en af hvarje lefvande generations heligaste pligter, att rättfärdiga det anborna Svenska namnet, med att rista någon outplånlig runa i Sveas ärofulla minnesbok. — Men under detta erkännande böra vi förklara, att, om vi af dessa skäl alltid äro färdige, om det 540 Den 11 Maj. gäller, alt med lif och blod försvara Kung och fosterland, dess gränsor, ära och sjelfständighet; så är det just af samma skäl, det bör vara oss omöjligt, att med en enda röst vilja bidraga till en sak, hvars nödvändighet vi ej känna och hvarigenom vi blott frukta något möjligen kunna förloras för Sverige. Sverige har skurit lagrar på Tysklands jord under deltagandet i 30-åriga kriget, det har upplifvat minnet häraf 1813; må detta ej nu hänföra oss till öfvermod.
Jag anser nemi., att om den blifvande bräimvinsförfattningen skulle byggas derpå, att Konungen skulle kunna utfärda lörbud mot brännvinsbränning, så skulle också bela ideén alt af denna industrigren utbilda en fabriksrörelse ramla, ty trygghet är första villkoret för att kunna förmå någon att ingå i hvilken speculalion som helst. Ku fabriksrörelse fordrar i allmänhet ett stort capital, men ingen skall våga använda ett så stort capital sorn erfordras, så länge det beror på Styrelsens godtycke att förbjuda fabrikanten att under längre eller kortare tid bedrifva sin rörelse, hvarigenom denne urståndsättes alt draga ränta af sitt capital Jag tror således, att brännvinsbränningsförbud aldrig böra existera. Jag är äfven fullt öfverlygad, att ingen våda derigenom skall uppstå, om nemi. en fix lagstiftning lör spanmålshandel!! tillika varder införd, så att de handlande på förhand äga en fullkomlig öfvertygelse derom att Styrelsen ej ens tänker på att rubba dessa förhållanden. Jag tror nied full visshet, att brist på säd då ingalunda skall, kunna uppkomma; ty bristen har uppstått hittills just af den orsak, att några spanmålshandlande aldrig kunnat uppkomma. Skulle Konungen bibehålla rättigheten all kumm utfärda brännvinsbränningsförbud, så skulle detta blifva skadligt, så väl för den fabrikation man vill befrämja, som för uppkomsten af all spannmålshandel, och, i sammanhang dermed, äfven för all beräkningsgrund för landtmaniien, och på sådan grund vidhåller jag milt yttrande inom Utsk., att hos Konungen borde framställas eli lind. anhållan, att pä samma gång som en fri brännvinsbränning tillätes, borde äfven en fix lag för spanmålshandel utfärdas. Det är en punkt i min reservation, hvarom ingen af föregtde talare yttrat sig, men hvarpå jag anhåller att få fästa uppmärksamhet, ifall någon skulle vilja understödja ulin åsigt, alt genom exportpremier, eller s. k. drawback, bereda utförsel af brännvin.
Inga Exemplar behöfva gå förlorade, om Riksdagsmännen vårda sina inom hvarje samling, och derutöfver ett antal fCr Bokhandeln och blifvande Ständers Utskotts. Ledamöter afdrages. Om här och der någon sida Iblir blank, gör intet. Formatet vare 'det samina, åtminstone för den del af Bihanget, som är Utskottets samling. Numereringen bringe ordningsföljd, och slutligen gifve Registret fullständiga anvisningar. Det är, jemte dess egen Samlings redigerande, detta slutliga samlandet Och fullbordandet af Bihanget, och dess registrerande, som Expeditions - Utskottet åligger. Dess beredvillighet att åtaga sig detailerna i ■allt befarar jag misslyckas. Kyrkoherden Ahlqvist^ som tillkännagnf, «tt Motionahrem afsigt icke undfallit Utskottet* 115 Trot, Vt dr, d. s Dec, mg, uppmärksamhet, upplyste, att Utskottet icke ansett sig mot 5g i Riksdags-Crdningen kunna bifall till förslaget i denna del tillstyrka. Biskoppen m. m. Doctor Faxe, som medgaf, att tryckningen må ske under allmän uppsigt af Expeditions-Utskottet, trodde dst icke vara för bemäld.e Utskott möjligt att medhinna en skyndsam tryckning af alla Utskottens BetanRanden. Kongl. Öfver Hof-Predikanten m. m. Doctor Hedrén: Kyrkoherden sd/ilqvist har redan an fört Expeditions.Utskottets betänklighet, att mot föreskriften i Riksdags-Ordningens 5g §. föreslå, att hvarje Utskott besörjde tryckningen af sina Betänkanden, ehuru detta synes vara lättare att verkställa. Såsom Grundlags-stiidig Lief ock denna fråga af Vallöf!, Borgare-Ståndet, i anledning af Expjeditions Utskottets Betänkande den 20 "December 1823, afslagen, sedan trenne Stånd till förenämnde Betänkande lemnat sitt bifall.
Alla visste, att denna framgång var förtjänt, och de tackade Lindberg, för att han, med ett ord stält till en zvyck, där de ätit och druckit och blifvit glada. Ty dagen var glad, och natten var till spillo gifven. Och därför, mina herrar, en skål för Lindberg, lefve han. Fyrfaldigt hurra. Hurrah etc. Grane kände sig uppspelt. Brefvet var glömdt, det låg i lådan, och ingen människa kunde nu göra det gjorda ogjordt. Han kände sig varm och mätt, hans hjärna var en smula omtöcknad, och en mild dåsighet lade sig försonande öfver hans brännande tankar. Det föreföll honom, som om hvad han gjort, endast var helt naturligt, och som om det ej häller för andra kunde synas annorlunda. Det var, som om han hade svept in sig i något mjukt och varmt, som höll alt obehag, all ledsnad på afstånd. Han åt och drack, som om han bara behöfde mer bränsle för att underhålla värmen, han kände sig till mods, som om han bara längtade efter ett tillfälle för att få vara verksam och energisk, och samtidigt var han rädd att bli ensam med sig själf, emedan tviflet kunde bryta opp igen, som när höstvågorna svalla upp öfver nattgammal is. Han tog in sherry till deserten och drack nervöst ett par glas. Efter detta blef han munter, och när de kommit tillbaka upp på rummet, och kaffet burits in, var det han, som slog i punschglasen och föreslog, att man skulle sjunga visor med refräng, så att alla kunde få vara med. Allesammans ... Han var också glad i dag ... Han hade visserligen inte tenterat, men det var detsamma! Han hade fattat ett beslut. – Hvad var det för slag? – Ja, det var detsamma. Det ville han inte säga nu. Men framdeles skulle han tala om det ... – Inte säga nu. Hvad är det för prat? Hade han sagt A, skulle han väl säga B också. De voro ju gamla vänner allihop. – Ja, det förstås. Men tillfället var inte riktigt lämpligt. – Var det inte lämpligt? Hvarför var det inte lämpligt? – Ja, om de nödvändigt ville veta det, så ... Han hade beslutat sig för att slå presten ur hågen.
Då man till bakning och dylikt vill begagna deraf, tager man litet af det ihopblandade sockret och blandar i degen, som häraf får en fin vaniijsmak. Källaren. För att länge kunna hålla potatis god och skydda den för att gro, bör man hålla källaren mörk samt tidtals bränna svafvel i den samma, sedan man väl tillslutit alla källarfönster och dörrar. Svaflet är af god verkan i fuktiga källare på den grund att svafvelsyran upptager mycken fuktighet. Potatisen får for öfrigt icke förvaras på blotta källargolfvet, utan på ett underlag af halm. Hvarjehanda. Akta, svart sammet, som nedsolkats af regn, återfår sitt nya utseende, om man drager den med rätsidan öfver vattenånga samt derefter utbredei dem till torkning. Flugsmuts aflägsnar man från polerade möbler med tillhjelp af petroleum, som man häller på en yllelapp, hvarmed man gnider de angripna ställena. Polityren tager som bekant icke skada af petroleum, utan blir tvärt om mycket vackrare deraf. Ett annat medel är 1 del salmiaksprit oeh 2 delar vatten, med hvilken blandning man gnider af de smutsiga ställena. Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet for platssökande och platsutbjudande annonsorer, äfvensom för alla öfriga slags Läkareråd. Mary. Paula E — m. M e d edert kaffesurrogat kan n i fortfara. d o k t o r Ulmgrens tandpulver? Sömnlös. V. i K. P. J. Tack för välmeningen! IÅ % %i, S t h l m. P. E. A. S. S t h l m. % Moder och vännen » torde M. Y. Se N. N — n. P o e m a f Erik Modin. — V å r t h e m. A f Mathilda Langlet. — Apropos pianospelning. A f Dolly Roon. A f Guido. — V å r t sällskapslif. I I I. A f Clara Smitt. P o e m af Octavio Beer. Unga flickor! A f Lena — ck. — Toaletten. — Bostaden. — Fönsterträdgården. — Köket.
Jag menar för den del af borgerskapet, sorn icke erlägger minimi-afgift, utan de förmögnare, sorn taxeras för behållen inkomst. Jag har sjelf såsom ledamot i Pröfnings-comite' funnit, alt de rikaste voro de som proportionaliter komino alt betala aldraniinst. Om nu R. o. Ad., vid pröfning af dessa bevillningsgrunder, och då den fråga, sorn Frih. Cederström väckt, icke varit från början inom Bevilln.Utsk. behandlad eller följaktligen der utredd, likväl skulle antaga Frihtns förslag; så och enär han icke ens uppgifvit något förslag till redaction, hvartill B. o. Ad., i händelse af votering, kunde hålla sig, fruktar jag att vi konune att stanna uti det obestämda, och alt vi måhända hlefvo ensamme 0111 vår mening, samt derigenom tillintetgjorde vår, egen röst. Utan tvifvel komme de öfriga Stånden att vidblifva den gamla beskattningsgrunden. Jag får erinra R. o. Ad. derom , alt ett försök att införa en sådan beskattningsgrund i England föranledde upplopp på åtskilliga ställen, så att man måste öfvergifva försöket. Om en theori är aldrig så riktig, men befinnes overkställbar eller föranledande till olägenheter, hvilka öfverväga fördelarna deraf, så måste man efterskänka densamma. Icke heller vet jag hvad sorn skulle blifva contra-propos. mot Frih. Cederströms förslag. När Bevilln.Utsk. tyckes hafva tagit saken så, att ingen särskild bevillningsgrund skulle förekomma , och när mig veterligen ingen bevillningsgrund är i betänk, uppgifven, torde del blifva nödvändigt för Ståndet alt vid hvarje Dc n 3 O c to Ij c r f ra ■särskild ariikel inom sig öfverenskomma om vissa ordalag såsom stadgad bevillningsgrund. Da skulle jag förmoda , att contra-proposm mot Frih. Cederströms förslag skulle blifva andra artikelns öfverskrift eller något dylikt. Jag vet visserligen, ali Frih.
Vi d ytterligare föredragning af Stats-Utskottets den 13 i denna rnänad på bordet lagde förnyade utlåtande, om kostnadens bestridande till Iryckningen af Riks-Ståndens Protocoll, med dertill hörande Bihang, beslöt Ståndet, under förklarande , det Prest-Ståndet, som redan åt dess Secreterare uppdragit att oin tryckningen af detta Stånds Protocoll besörja, för denna Riksdag icke fann sig böra Staten med några afgifter eller förskott till tryckningen af Prest Ståndets Protocoll betunga, att i öfrigt lemna sitt bifall till Utskottets förnyade utlåtande, i så måtto, att kostnaden till tryckning af de Respectiva Medstånderis Protocoll och Bäti änget må, emot framdeles skeende redovisning, af Stats-medlen förskjutas och bestridas; anseendes Ståndet "upplagan af Bihandet lämpligen kunna nedsattas till 1000 Exemplar. Ut Supra. Ex Protocolio J. U. Almgvist* S. D. Då Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottets den 13 i denna månad uppläste utlåtande i anledning af flera till Utskottet remitterade Memorial, angående ändring i Presterskapets aflöning, nu å nyo föredrogs, pröfvåde PrestStåndet skäligt, att med bifall till hvad Utskottet i hufvudsaken yttrat, i afseende på Utskottets hemställ - Den 17 April. stal
Lag-Viskottets Betänkande M 19. I N:o 19. Anie. till Exp.-Utsk. den 28 Febr. 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om antagande af ny lag angående skilnad i äktenskap. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr Pehr Staaff, uti ingifvet memorial, anmärkt, att, ehuru på sednare tid mycket blifvit gjordt till förbättrande af våra lagar och borttagande af onödig stränghet i desamma, någon uppmärksamhet likväl ej blifvit egnad åt den del af lagstiftningen, i följd hvaraf en stackars qvinna, fastkedjad vid en rå, utsväfvande och våldsam man, vöre urslåndsatt att göra något för att skydda sig sjelf för misshandling samt att för sig och barnen rädda något af boets egen dom, utan tvärtom ofta vore den, som ensam finge underhålla äfven sin lastbare make. »Hvilken domare» , yttrar motionären, »har ej mångfaldiga gånger upprörts vid anblicken af två makar, mötande hvarandra inför domstolen, qvinnan nedtryckt af misshandling, svält, arbete och nattvak, mannen försupen och rå,— qvinnan fruktande och rädd, mannen fräck och våldsam!» Domaren nödgades likväl ofta, i anseende dertill att de många i lagen stadgade varningsgrader ej blifvit genomgångna;, afvisa qvinnans klagan, huru upprörande han än funnit mannens behandling af henne och barnen. Han måste säga till henne: »sedan du, efter att förgäfves hafva haft din man inför församlingens prest, förgäfves låtit honom varnas inför Consistorium, ytterligare mot honom vunnit tre rättegångar å rad, så kan du, derest du ännu lefver, några ar härefter påräkna alt, — icke genom min åtgärd, men af Kongl. Nåd — befrias från vidare misshandlingar och undfå skilsmessa.» Det läge dock ett hån mot den värnlösa qvinnan i den lagstiftning, som ej medgåfve annat svar; och många tusende vore de qvinnor, som hvarje år gjorde en bitter erfarenhet Bih. till R. St. I andra länder kunde
Mörner begärt återremiss af samma propos., med förständigande för Utsk:t att upgöra och inkomma med förslag till voter.-propos. ronde ej mindre den 47:de §:n, utan äfven den dermed sammanhang egande 46:te §:n, i afs:de hvarå R. 0. Ad. fattat ett från Utskrts förslag afvikande beslut; Och finge H. Exc., med ani. af sistberörde yrkande, förklara, att då, vid förehafvandet af Utsk:ts Mern. N:o201, någon anmärkning ej blifvit framställd emot Utsk:t« 358 Den 26 Oktober. i början af samma Mein. afgifna yttrande, aft af förslaget till förordning om landsting hade, med undantag af §§:na 13, I 9, 35. 39, 47 och 49, alla öfriga delar blifvit dels genom samtliga RiksStms och dels genom tre Stånds sammanstämmande beslut af R. St:r godkända, utan samina yttrande blifvit af B. o. Ad. lagdt till handlingarne; ansåge H. Exc. för sin del, att det numera vore för sent att väcka fråga om votering i förstärkt Utsk. ronde den 46:te §:n, hvarföre propos. på Gr. Mörners yrkande om återremiss af Utskitsnu föreslagne voter.-propos., endast i den syltning, att från Utsk:t bekomma förslag till voter.-propos. jemväl om den 46:te §:n, ej kunde af H. Exc. framställas. Härefter framställde H. Exc. först propos. på antagande af Utsk:ts ifrägav:de inbjudning, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag å samma inbjudning, då svaren utföllo med många ja och några nej; Och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Jordbruk. toi'de kunna antagas vara uppskattad i motsvarigt förhållande till hafren, synes utan fara för öfverdrift den uppgifna afkastningen af länets åkerjord, sammanlagd, kunna beräknas minst 30 procent högre.» »Frågan hvad årliga utsädet per tunnland utgör har, såsom det kunnat förutses, blifvit för olika sädesslagen mer och mindre skiljaktigt besvarad, alldenstund förhållandet härvid bestämmes icke blott af olika sedvänjor, men framför allt af jordens beskaffenhet. Så visa sig i uppgifterna följande minimioch maximiutsäden, nemligen för Hvete —1 tunna, Råg i—11 t:a, Rom f—11 t:a, Hafre få—2 t:r, Blandsäd £—2 t:r, Arter, i förening hvarmed här i länet åkerbönor temligen allmänt odlas, 1—11 t:a, Potates |—10 t:r. Andra rotfrukter, som här ganska obetydligt odlas, 2 5 t:r, och Lin f—11 tunna. Hvarken Raps eller Hampa är i detta län föremål för någon nämnvärd odling. Allmännast kan utsädet per tunnland antagas vara för Hvete och Råg | t:a, Korn 1 t:a, Hafre 11 t:a, Blandsäd 1 \ t:a, Arter och Bönor 1 t:a, Potates 6 t:r och Lin en half tunna.» »Beträffande frågan om jordens alstringsförmåga eller afkastning i korntal, så hafva många socknar uppgifvit förhållandet härmed icke hafva undergått någon förändring under de 25 sista åren. Tre socknar hafva antagit, att afkastningen snarare minskats, och en och annan har inskränkt sig till förklarandet, att tillökningen är obetydlig. En socken uppgifver afkastningen af stråsäden hafva ökats, men af potates minskats. De öfriga socknarnas uppskattning af tillökningen har utfallit nästan i lika mångfaldiga gradationer, som beräkningen af utsädets tillökning, eller från 1 procent ända till 25 procent och från 1 korn ända till 4 korn.
M. måtte täckas genom en komité eller på annat sätt verkställa fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde som om Ständernes och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera, samt sedan i Nåder förelägga B. St:r resultaten af denna undersökning för att tjena Utsk. till ledning vid bevillningens bestämmande» eller med andra ord man begärde att K. M. skulle uprätta nya grunder till fastställande af den s. k. allmänna bevillningen. Denna fråga rörer val en af de titlar under hvilka bevillningen utgår i landet. Egentligen kan denna särskilda omständighet icke innebära något skäl för B. St:r att på en sådan förändring i Grundlagen som Const.Utsk. här föreslagit. Jag får således förnya min anhållan om afslag på ifrågav:de punkt. Erih. Paykull, Joh. Gust.: förklarade sig instämma med Hr Printzensköld. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Att Hr Printzensköld motsatt sig detta förslag är af honom ganska konseqvent handladt, emedan han vid föregtde tillfälle, då detsamma varit föremål för öfverläggning, handlade på samma sätt. Men då Hr Printzensköld varit konseqvent, hoppas jag också att Ståndet å sin sida skall vara det, och B. o. Ad. har vid alla de tillfällen, då detta förslag utgjort föremål för dess behandling, utan undantag godkändt detsamma. Det skulle således vara högst besynnerligt om B. o. Ad., sedan dess tanke att förslaget är riktigt, gång efter annan stadgat sig, nu vid detta enda tillfälle skulle afslå detsamma. Under sådana forhållan - Den 25 J ali f. m. 515 den vore det orätt att uptaga R. o. Ad:s tid med att uprepa hvad sorn förut blifvit yttradt för förslagets antagande. Att R. o. Ad. skulle afslå detsamma derföre att något annat Stånd icke tycker om detsamma lärer väl icke komma i fråga, så mycket mindre, som någon grundlagsförändring i alla fall icke kan påtvingas något Stånd emot dess vilja.