Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När pengarna togo slut, började han bortskänka kronjuvelerna. Nu får gunstig herren stafva på en annan läxa. Axel Fredrik sköt tillbaka sin tallrik och satte sig lojt framåtlutad med armbågarna på bordet, medan mostrarna och den förgråtna Ulrika dukade af. Morfar nickade och hostade och fortsatte att tala. – I alla dessa fredens år har här endast varit fråga om snikenhet och prejeri, och de sämsta karlarna ha knuffat sig närmast upp till tronen. Nu lära dessa gödoxar stå sig slätt, menar jag. Haha! Ni skulle bara ha sett fordom, när morfar var ung och kallades under adelsfanan. Lifstandaret, som stått förvaradt i kungliga klädkammaren, rullades ut, och pukhästen, som varit stallad hos öffersten, munderades i sitt långa schabrak med kronor i hörnen, och så församlades vi i våra snäfva galonerade rockar, medan hornen begynte spela. Morfar tog garnet och försökte knyta men kastade det igen och steg upp. – Du skulle bara ha sett, Axel Fredrik! Ännu i månljuset, när vi stodo uppställda på ismarkerna och sjöngo psalmen före anmarschen, ingenkände jag nerkingarnas röda liveré med hvitt på, som liknade strimmiga tulipaner, och de gula kronobergarna och de grå gossarna från Kalmar och det muntra blå dalregementet och västgötarna, som voro gula och svarta. Det var en fest att skåda men stilla som i Herrens hus. – Nå, det har kommit andra män och andra rockar. Allt skall nu vara så stramt och simpelt. Det blef en stunds tystnad i rummet. Därefter sade Axel Fredrik för sig själf: – Vore mina plagg och don i god ordning, kunde det kanske bli lustiga dagar i ett fältläger. Morfar skakade på hufvudet. – Du är klen till sundheten, Axel Fredrik, och det blir svåra marscher hela riket ned igenom ända till dansken. – Ja, gå vill jag inte, men jag kunde ju få Elias med mig och bruna långvagnen. – Det skulle du ju förstås alltid få, men du har inte något buldantält med stänger och kroppås och pinnar och hvad det nu allt skall vara. – Det kunde ju Elias upphandla åt mig på vägen.
Uti litte §:n har Utsk:t äfven afvikit från nu gällande grundsats, jemlikt hvilken jordegaren är den som röstar för den jord han innehafver; landtbo åter endast i det fall att jordegaren icke förbehållit sig rättighet dertill. Så väl komiterade som Utsk:t hafva ansett, att arrendator och landtbo skall rösta för den fastighet, som af dem innehafves. Jag kan verkligen icke finna något skäl härtill. Det händer nemligen ganska ofta att ett hemman delas emellan torpare, hvilka deraf ofta innehafva endast ett åttondedels mantal. Till följd af detta stadgande skulle nu äfven desse torpare utöfva rösträtt vid sockenstämma. Det är således min bestämda öfvertygelse, att jordegaren bör sjelf få rösta för sitt hemman. Jag kan icke inse någon rimlig anledning, hvarföre man i detta fall skall göra en afvikelse från nu gällande lag; ty aftalets frihet synes mig i detta afseende, som i andra, böra respekteras. Jag anser mig nu icke behöfva gå längre i denna granskning, utan att de af mig anförda skäl torde vara tillräckliga, för att ådagalägga, att den genomgripande omarbetning af förslaget, hvilken torde erfordras för att bereda någon möjlighet för detsamma att erhålla K. Mits Nåd. sanktion, i ans:de till riksdagens annalkande slut icke kan medhinnas. Att R. St. skulle lättsinnigt godkänna ett förslag, ehuru de icke gilla detsamma, — ett förslag, hvilket för samhällets framtid är af så stor vigt, som det ifrågav. de, — lärer ingen kunna finna vara representationen värdigt. Om i någon fråga Reg:n har anspråk deruppå att erhålla en rigtig och säker kännedom om representationens åsigt, rå är det väl obestridligen i denna fråga, sorn rör koramunal-lagstiftningen. Man kan icke ifrågasätta att Reg:n hyser den förmodan, att representationen framkastar detta förslag, utan att i allo gilla de grund satser, hvilka i förslaget uttalas. Efter min åsigt måste representationen hafva den aktning för sig sjelf och, i följd deraf, äfven respektera sina egna beslut tillräckligt, för att icke till K.
Vid vite af 6 r:dr 32 sk., som tillfälle läns-lazarettet, och i Stockholm någon fattigförsörjning, skall det åligga protts-föranden uti hvar och en af de Irenne Bevillnts-comitcerna, att, inom tre veckor efter det hvarje comité' slutat sin förrättning, till Konungens Bef:h;de eller Öfver-ståthållaren inkomma med förteckning på derstädes försutne böter. § 168. Försummar den som debiteringen åligger, alt i rätter tid och föreskrifven ordning fullgöra hvad § 184, Art. XII stadgar, rörtde debetsedlars författande och tillhandahållande, bote 16 rtdr 32 sk. Vid enahanda bot åligge magistrat fullgöra hvad förenämnde § uti mom. 4 stadgar , i afseende på kungörandet. Här nämnde böter tillfälle, vederbör, läns-lazarett. § '%• Skattskyldig, som underlåter att, i föreskrifven tid och ordning, vid uppbördsstämma betala sina krono-utskylder, bote, utan afseende på skattsedlens större eller mindre belopp, 12 sk. b:co till tväskiftes emellan uppbördsmannen och lättig-cassan i den församling, der den bötesfäilde är i6S Den i Februari. skattskrifves Dock äge dessa böter icke ruin, der i laga ordning utskylderna gå till afkortning. I afseende på stämmoböter iakttages för öfrigt, att å hvarje ställe, der uppbördsmöte hålles, skall, efter slutad förrättning, förteckning genast upprättas öfver alla dem sorn derstädes till slika böter gjort sig förfallne; hvarefter, och sedan densamma inför allmänheten blifvit uppläst, samt till riktigheten bestyrkt af den som uppbörden annoterar, ett exemplar deraf ofördröjligen till Konungens Bef:h:de i länet insändes. Beträffande Stockholms stad, förhålles, hvad stämmoböter angår, jemlikt K. brefvet d. ii Augusti i8i3. § 171. fr. § 46 Bev:s-förordn.
Stats-Mskott, sär jag betyga min wördnadsfulla tacksägelse, för deras gorda försök, alt pä bil. liga grunder upställa antagninas-principer för framtida pensioners utdelningar. Med Herrarnes gracieusa tisiständ torde mig tillätas fa afgifwa nägra vsörgripeliga tankar i ett ämne, som oflasi bidragit lill ett bedagadt misinöje och lill beständig ätalan, Den 2S ZebruariL. 933 wid gorda jämnförelser, emellan Förtjenst, Billighet och Behof; och hwilken Casus, om den också adrager mia, de wältaligas och högre Mans misinöje öfwer en mindre lycklig framställningsgäfwa, wid detaljerandet af denna sa,ens kinkiga na ur, hwilken ingen garna ser cm den widröres, sä ar sanningen aldrig mera än en, och jag kan aldrig förandra min Mängäriga öfvertygelse om Pensioners orältwisa utdelning; twenom simier jag mig pligtig öka de bedröfweliga anmärkningar, som fordna magtspräkenS dräpande frikostighet för Riker i sa mänqfalldiga är, pä wärk arma Fäderneslands bekostnad, ärligen äsamkada, men ej afffaffada eller mildrada Rikspläga, bland andra förorsakat; och menar jag härmed be raktelscrne öfwer NBde mest obehöriga och större pensioner.
Om derföre Riddcrffapet och Adeln innan nästkommande ärs ingång, fastställer den sista delen af bewillningcn, nemi. liden frän hwiiken densamma bör räknas, har NidLcrskapet och Adeln med behörigt iakttagande af 61 H:S fö, reskrift förekommit följdecne af tröjsmälrk kill desi Snmmans belopp framdeles kan komma att fastställas. — As Vesta ffäl hemställer jag ödmjukeligen om ej Högloft. Nid» dcrssapet och Adeln nu täckes fakta det bestnk, ut? till»varelscn för den bewillning, som wid denna Riksdag, sa rval till belopp som bewillningsgrunder kommer att bestäm, ruas, bör räknas ifrån början as nästkommande är igro. Grefwe vo la 6aräis, ^acob. Fullkomligen instämmande med den wärde Ledamoten Friherre klannerbein, wägar jag äswen anhälla om ben af ho» nom förestagne proposition. Jag gör det sä mycket heldre som aila syra Sländen redan antagit de af Bewiknings, Utffollet sörestagne grunder till be< willningens utgörande, sä att den nya kommer att utgå med mera räktwisa och mindre runga för de mindre be» medlade, än den gamla. Stals-Utffottet har tilräckligt adagalagt, att Statens behof äco, större, än att de med den nu warande bewillningen kunna fyllas. Till Statens understöd mäste således ett steg tagaS, och när Riksens Ständer icke nu bestämma beloppet, och äswen fördelningen förbliswcr dem öppen , kan jag i dm gjorda motionen ej finna nägon wäds, Utan synes dm mig kwärtom maxa nyttig och nödwaudig, hwursöre jag förnyar hos Herr Grefwen och Landt-Marffalkm min anhällan, att proposition mätte göras till Bewill» mngstidens fixerande frän början af nästkommande är. Friherre 8t»e1 von l-Iolrteio, OsrkitL H42 Den ly December. r. ullvix.
3:o att i större skala befrämja uppkomsten af icke sedelutgifvande så kallade Filial-banker, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdag i denna del beslöts, anfört, bland annat, följande: »Den första utvägen att ersätta upphörde sedelutgifvande banker, genom lån-afdelningar af Rikets Ständers Bank, skulle vara för allmänna rörelsen mindre förmånligt, för banken skadligt.» »Det ligger nemligen i sakens natur, att allmänna låne-inrältningar, som äro föga egnade att handhafva annan utlåning än emot real-säkerhet, och mäste förvaltas i öfverensstämmelse med bestämda reglementariska föreskrifter och af dertill ståndsvis valde ombud, med biträde af offentlige tjenstemän, ej kunna lemna samma lättnader vid försträckningar, som enskilda banker, hvilkas styrelser handla fritt och bättre förstå att bedöma de mångfaldiga förhållanden, hvaraf personlig kredit beror. Delta hafva Rikets Ständer jemväl förut erkänt, då de, i underdånig skrifvelse af den 23 November 1823, hos Kongl. 31 aj:t anmälde deras åsigt, att förlägenheten i allmänna rörelsen skulle kunna minskas, genom upprättande af enskilda bolag, till bestridande af en sammansatt upplåning och utlåning, hvilka, oberoende af Rikets Ständers penningeverk, skulle förena de kapital-egandes och kapital-behöfvandes intressen och småningom göra den vidsträckta utlåning umbärlig, som hittills varit för allmän räkning bedrifven; hvadan Rikets Ständer ansågo diskont-rörelsen heldre böra öfverlemnas åt den enskilda omtanken, än utgöra föremål för stats-förvaltningens omsorg. Rikets Ständer afgåfvo ock förslag till den författning om enskilda banker eller diskonter, som Kongl. Maj:t, med gillande af deras åsigt, elen 14 Januari 1824 utfärdade och hvilken ännu tjenar till efterlefnad. För Rikets Ständers Bank skulle utvidgade utlåningar genom afdelnin •
På denna sidan af frågan torde jag särdeles få åran fästa R. o. Ad:s upmärksamhet. Om nu Sverge och Norge skulle finna en lönande fraklförtjenst i de Engelska hamnarne, så måste onekligen denna förtjenst äfven öka dessa båda Nordiska länders konsumtionsförmåga, och såmedelst kunna de köpa stora qvantiteter af de Engelska manufakturerna. Härigenom blefve vinsten, såsom den bör vara i all handel, ömsesidig. England skulle erhålla billig frakt för en del varor, som icke kunde skeppas i egna fartyg, (ty särskildt må här nämnas att förlidet år öfver 100,000 utländska fartyg gingo till och från England). De Skandinaviska redarne skulle åter derigenom erhålla medel att förse sig med sina behof af manufakturer. Jag måste lägga särdeles vigt på den omständigheten, den obestridliga sanningen, att Sverges konsumtionsförmåga f. n. icke är så stor, att den eger något inflytande på verldsmarknaden, eller all vi derigenom kunna föreskrifva några lagar åt andra nationer i afseende på handel och industri. De Nordiska folkens handelsfördel måste hufvudsakligast sökas deri, att genom billiga navigationskostnader kunna förskaffa sig betydliga fraktinkomster, likt Holland i fordna dagar. Må man icke glömma att Sverge f. n. icke kan i verldsmarknaden tillhandla sig om året för öfver ett värde af cirka 25 mill. r:dr b:co, då t. ex. en enda handelsplats i utlandet, sådan t. ex. som Hamburg, årligen omsätter inom sitt lilla område, genom import och export ifrån sina nederlag, för öfver 500 mill. samma mynt. Man erkände äfven i debatterna öfver uphäfvandet af den Engelska navigationsakten de Nordiska ländernas företräde i denna punkt, och rederierna i England stödde sitt motsånd på fruktan för denna, för den Engelska navigationen farliga medtäflan. Men rederiernas agitationer oaktadt, och oaktadt talare, sådana 480 Den 4 Juni f. ro. sorn lord Georg Bentink, (VIsraeli, Herries m.
Majit icke funnit skäl att i berörde hänseende till Rikets Ständer göra någon framställning, har likväl Utskottet, med fästadt afseende ej mindre å det välgörande inflytande ifrågavarande läroanstalt utöfva t på Farmaciens studium, an äfven å de bemödanden och uppoffringar, denna vetenskaps idkare sjelive gjort för anstaltens tillvägabringande och uppehållande, samt dä billigt är, att denna institution, lika med andra vetenskapliga inrättningar, kommer i åtnjutande af tillökning i dess na varan de stals-anslag, ansett sig böra i så måtto förorda motionärens förslag, att, med antagande deraf att, såsom ofvan nämndt är, för läroanstaltens upprätthållande och utvidgade verksamhet, en summa af 5,500 R:dr årligen erfordras, utom det belopp af 2,000 R:dr, hvarmed Apothekare-socieleten erbjudit sig bidraga, eller tillsammans 7,500 70 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 448. R:dr, hälften af sistberörda stimma, eller 3,750 R:dr af Staten anslås, emot det att nämnde Societet tillskjuter den andra hälften. ['(skottet hemställer således, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 3,750 R:dr R:ont, att under den tid, för hvilken nu förestående stals-regle ring blifver gällande, utgå för den i Stockholm stiftade farma ceutiska läro-anstalt, dock med vilkor, att Apolhekare-societeten med lika belopp dertill årligen bidrager. Beträffande åter frågan om anslag till inrättande af eli farmaceutisk); labora torium, så saknas upplysning icke allenast om platsen, hvarest delia laboratorium skulle förläggas, utan ock om sjelfva planen för laboratoriets uppförande; och dä det för öfrigt synes Utskottet mindre lämpligt, alt uti en så beskaffad fråga, uppå enskild motionärs framställning, tillstyrka anvisandet af medel, får Utskottet å motionen i denna del afstyrka Rikets Ständers bifall. Kai'o lins k a
»Har man väl bara sett hvad en Faun är, och det har jag händelsevis, så är det inte alls svårt föreställa sig hvad slags fruntimmer en Fauna ska vara. Hvilket särdeles snyggt fruntimmer en Fauna ska vara. Du borde just blygas att vilja dra en sådan där — riksdagslektyr i din oskyldiga hustrus hem!» Därmed seglade jag honom magnifikt förbi ut i köket, dit barnet genast sprungit för att säga till om kaffe, så snart hon såg mig i refleksjonsspegeln. Beda är inte alls så vacker som Ada, hvilken är stans erkända skönhet, men hon är så söt och mjuk — just en af de kvinnor som männen tycker om att bära på händerna — att man ibland tycker hon är vackrare än Ada, och så ligger det ännu någonting af knopp öfver henne. Kanske är det det som gör, att man så lätt ursäktar de små törnen som finns. Beda tog vid sig lika mycket som Ada, ja mycket värre, alldeles som jag hoppats. Hon är mycket mindre beherskad, Gud ske lof! »Mamma blir alldeles tvungen stöta på hela stan, eljest blir de så onda att vi aldrig får dem goda mer», sa hon riktigt energiskt. »Nå, än idéerna, då?» sa jag. »Hur ska vi komma åt att utbyta idéer i en sådan smälta, och hvar ska man få några idéer ifrån, om man inte kan skaffa sig andras? Det kunde Beda inte svara på, men hålla i sig med att jag skulle bjuda »hela stan», det kunde hon, den älskade ungen. Också kände jag mig som en riktig martyr för min sak, när jag slutligen reste mig upp för att gå, och en mer stärkande och lyftande känsla kan man då inte erfara, det är visst och sannt. Medan Beda sprang in i skafferiet för att lägga in några smak-pepparkakor af sitt sista bak åt Maja, var jag några ögonblick ensam i salen. Axel var gången, men Faunan låg kvar på bordet. Ingen kan afsky osedlig lektyr mer än jag, det tror jag säkert, men fasligt ondt är det om den för oss fruntimmer, och bra intressangta måste dåliga böcker vara, efter som de utmärktaste människor inte kan låta dem vara i fred. Såvida de inte läser dem af plikt!? Men hvarför kunde i så fall inte också jag göra min plikt?!
Nu var hon i gången — en underlig lukt af granris nådde henne — hon studsade, tog med båda händerna o m hufvudet o c h gled ljudlöst framåt; instinktlikt öppnade hon dörren till det yttersta rummet; där inne var granlukten starkare; gardinen var nedfälld, o c h midt på golfvet stod en säng — så konstig idé — hon stirrade hälft fånigt på den, utan att förstå något; hon stod stilla i dörren med hufvudet framsträckt och ögonen vidt uppspärrade; slutligen gled hon ljudlöst närmare, oemotståndligt drogs hon bort till denna underbara bädd, öfver hvilken ett hvitt lakan var utbredt; de hvassa grankvistarne på golfvet stucko FörloJEJo.1 hennes fötter — hon kände det e j; febern rasade i hennes ådror, köldskakningar genomforo hennes kropp — hon gaf ej akt därpå; hon endast böjde sig ned, djupare och djupare ned öfver bädden, hennes heta andedräkt nästan hväste fram, hennes hand fattade i lakanet, drog det undan — ett ögonblick stirrade hon andlös på det vaxbleka lilla ansiktet, hvars stjärnögon aldrig mera skulle le emot henne — o c h ett gällt, vansinnigt skri ljöd i rummet, ut i gången och gaf genljud genom dödstystnaden: huset. Då de alla förskräckta ilade dit, funno de henne liggande på golfvet bredvid kistan. Strax trodde de henne vara död, men läkaren som skyndsamt anlände, förklarade, att det endast vore en djup svimning, men tillade han, o m uppvaknandet blefve till lif eller död, det vore ovisst. Idun Stockholm. N:r 35 (245) Prenumerationspris Fredagen den 26 augusti 1892. pr B y r å: Klara v. K y r k o g a t a (Aftonbladets nya är: Idun med Modetidning och kolorerade planscher ir. I d u n m. pl. • Idun ensam » 8 B i 50 Redaktör och 7, 2 tr, hus.) P r e n u m e r. FRITHIOF A l l m. Telef. född t HELLBERG.
Hvad åter angar stadgandet i 3 Art. 12.‘te och i3:de §§• af Kongl. Förordningen den 19 Maji 1824, om rättigheten att innehafva bränvinsredskap, samt om densammas försegling, så lärer det vara oemotsägligt, att blotta innehafvandet af sådan redskap icke ur någon synpunkt kan i och för sig sjelf anses innefatta någon brottslighet, så vida ej dertill kommer, att redskapen på ett olofligt sätt begagnas* Det är således i ändamål att förekomma ett dylikt obehörigt begagnande, och för alt bereda lättnad i vederbörandes a6 Bevilln.- Lag■ och Oecon.'UtsJt. Bet> N;o 6. åliggande att häröfver hålla hand, sora ifrågavarande stadgande, äfvensom det för öfver» trädelse deraf i 4 Art. 8 §• bestämda ansvari tillkom mit; ra en, då erfarenheten torde hafva V. visat, att nu mera de fleste, som för så beskaffad förseelse blifva lagförde och dömde, felat icke af uppsåt utan af okunnighet och oförstånd; då det i allmänhet är för samhällsordningen vådligt att, till förekommande af befarade brottsligheter eller för vinnande af större Controll deremot, stifta stränga förbudslagar emot det, som annars i sjelfva verket icke kan vara otillåtlig!, och dymedelst så till sägande tillskapa brott och förbrytare; då ofta svårigheter och hinder torde möta innehafvare af bränvinsredskap att i föreskrifven ordning få den förseglad; och slutligen, då det tvifvelsutan i allt fall skall lyckas den nitiske och verksamme tjenten att upptäcka, om någon inom dess district. utöfvar oloflig bränvinstillverkning, och honom till ansvar derföre befordra; så anse Utskotten det icke vara för det allmän* na vådligt, att enskild person innehafver utan försegling och inlägger i eget förvaringsrum den bränvins-redskap, som icke begagnas, och att stadgandet om försegling således bör inskränkas endast till pannor med fast bröst, eller om löst bröst dertill finnes, å detta£sistnämnda. För Bevillnf Bag* och Oecon,‘TJt$k.
1 öfrigt har Utskottet tillstyrkt bifall å Directionens Förslag, att Stenhus i Stochkolm 28 Den 3 October c. W - må belånas afven i det fall, då de icke agas af Adelsmän. Hvilket allt jemte sine Ledamöters yttrade serskildta meningar till Ridderskapets och Adelns vidare pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 29 Augusti 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar Polycarpus Cronhjelm. N« Snoilsky. Utdrag af Protocollet, hållit i RiddarhusUtskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 29 Augusti 1823. S. D. Vid granskning af det till Utskottets utlåtande remitterade Förslag till ett nytt Reglemente för Låns beviljande från de under RiddarhutDirectionens förvaltning ställde Cassör, voro Herr Grefve Spens, Carl Gu« Staf, samt Herr Treffenberg, Curry Gabriel, i afseende på 2, 3 och 4 §. §. uti samma Reglemente af ikiljagtige meningar och yttrade: Herr Grefve Spens'. För min del reserverar jag mig mot Utskottets beslut i afseende på ?:dra och 3-dje §4ne af LåneReglemeqtet. Andraes sista Moment föregkrifver värdering efter Bancomethod. Hvar och en kans uer denna methoda orimlighet. Hvar och en Den 3 Öctober e, m. 99 vet, att enligt den summeras varuvärden, beräknade efter det ena århundradets skick, med varuvärden efter det andra; en Bancovärdering ger just då, när ban är ärligt uppgjord af värderingsmännen, ett lika confust begrepp, 60m de Förslager till Riksstat, der man summerat ziffror efter kronovärdi, efter statspris, efter Riksmarkegång och efter verkligt saluvärde. Det är orimligt af ett Riksstånd, att såsom grund för sina Deputerades omdömen fastställa sådana reglor. Det är ännu mer opolitijkt, ty ju mer Orimlig en Författning är, ju lättare är den att eludera. Ändamålet med värdering ar en Sann egendoms beskrifning.
Utom osäkerhet i controllen, kan äfven härvid uppkomma sammanblandning af tvenne års afgifter. Då, t. ex., 1827 års skatter böra uti summariska räkningen vid uppbörds-årets slut d. 1 Maji 1828, redovisas, har redan arrende-afgift för detta år bordt vara lefvererad. Har denna lefverering redan då, såsom sig bör, blifvit verkställd, underlåter ej en noggrann redogörare att densamma i sin summariska räkning för år 1827 upptaga. Är afgiften åter ej lefvererad kan den, utan att det så noga märkes, ur samma räkning uteslutas och den förekommer ej då till redovisning i räkenskap förr än ett helt år derefter och mer än ett år efter den tid, då den bort vara lefvererad. Till vinnande af reda och ordning härutinnan, har blifvit föreslagit, att alla sådana prenumerations-arrenden der de hittills ägt rum, rnå debiteras i räkenskaperna för det näst föregående året och, såsom hörande till dess skatter och afgifter, anses, då de äfven kunna vid den i Februari eller Mars månader inträffande andra årliga Uppbördsslärnman erläggas, eller, i annat fall, såsom rester, indrifvas före uppbördsårets utgång. Vid öfvervägande af detta förslag har Utskottet Bet änkan den. 121 i öfrigt inhemtat, att den i BiksStaten årligen påräknade sammanlagda summan af contanta arrenden utgör 32,ooo R:dr; att denna summa ej hel och hållen består af prenumerations-arrenden, men att, om äfven fallet vore sådant, det för StatsVerket ej vore af serdeles vigt om med incasseringen deraf till de vanliga uppbördstiderna årligen fördröjdes.