Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt. 1844, 4 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 1 2 Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 11. fa Andreas Ben^tsso'i, följande stadg-anlen: 1:0 brefbäringsskyldigheten bör åligga all jord, med undantag af Kungsladugårdar och boställen; 2:0 denna skyldighet skall bestridas af vissa dertill anslagne hemman, hvilka äro beqvämligast och närmast att tillgå, vare sig af kronoskatte och frälse eller säteri natur; hvilka hemman, efter tour, der så ske kan, brefbäringen bestrida, efter de grunder, Kongl. Brefvet den 4 December i83o föreskrifver, i afseende på den tid, då brefven böra afgå, samt för öfrigt efter hvart och ett läns eller härads egen öfverenskommelse en ersättning bestämmas af minst 4 D;co för milen; 3:o Kronofogde uppgöre i samråd med Länsman årligen vid den tid, de finna lämpligast ”en ordinarie brefgång,” emellan och till alla de ställen, der bref böra forlskaffas, och läte sedermera densamme kungöras; 4:o vid årets slut upprättas af Kronofogde, efter uppgift ifrån Länsmännen, eller alla de inom häradet, som fribrefsrätt ega, förteckning öfver det förflutna årets postgång, hvari upptages miltalet, som hvarje hemmansåbo bestrid t brefbäringen, hvilken förteckning bör ligga till grund för afgiftens debiterande; 5:o kronobrefbärings-afgiften bör utgå efter oförmedlade hemmantalet; 6:0 der ordinarie postgång finnes, bör alltid kronobrefbäringen genom densamma bestridas, der så möjligt är. Hvad sålunda blifvit föreslaget, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår det af Riksdagsfullmägtigen Johan Fredric Dahl/of väckte förslag, att en del af den behållning, Postverket inbringade, måtte anslås såsom ersättning till dem, som utgöra kronobrefbäringen; så, enär Postmecllen äro påräknade såsom en bestämd stats-inkomst och finnas upptagne i Kongl.
r 4 F ri Bolus, hvit eller röd, samt Ter4 — ra Sigiilata 1 Skålp. i 3 16 — Bomull 1 Skålp. 6 24 1 Skålp. 100 B:dr v. 2 6 „ Borstar 33 l6 Fr i a 2 — Bouillon de Poche 1 Skålp. — 32 — b' ri Broderier af Guld och Silfver: 2 4 — äkta 1 Lod — 3o — lFr ia I 20 oäkta Broderduk, Marle och Stramaille om högst ett qvarters bredd: 1 Lod 20 3o — af silke och bomull af bomull, lin eller hampa, 1 Aln — 6 — 10 enkla eller blandade . För ölverskjutaude bredd komma tullviirden och afgifter i proportion att ökas. 1 Aln 2 20 — Brundier 1 Skålp. — 2 —- 5 Brunsten Bränvin och Sprit: af Säd och Potatoes eller an1 Skepp. 1 3 6 dra Jordfrugler: Genievre, Nederländsk af lill och med 12 graders Fr 2 styrka 1 Kanna 1 Ht Bombasette, se Väfnader af Ull. Bombasine, se Väfnader, Halfsiden. Borst, se Hår. Bouteiller, se Glas. Bredoch Plattlisfe, se Fisk torr. Bresilja, se Färger. Bron/e, se Metall. Brynstenar, se Sten. Rik. till R. St. Förslag till und. Skrifvelse IV.-o 3oS. Tullvärde. Qvantitet för tullbevakning. Införseltull. Utförseltull. Bränvin och Sprit: af Säd och Potatoes eller andra Jordfrukter: Genievre, Nederländsk 2 — deröfver t Kanna I 34 \ Alla andra slag, odistilleradt eller distilleradt: Fr ilt af till och med 12 graders I 16 — styrka 1 Kanna I 2 - deröfver t Kanna I 3 4 — / af Frugt:
Enligt stadgandet uti Ärfda-Balken 17 Cap. 5 §., jemfördt med Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, egde Prest och Borgare, när de hafva bröstarfvingar, endast rätt att, enligt stadsrätt, i testamente bortgifva en sjettedel af förvärfd rörlig eller orörlig egendom, då deremot Adelsman eller Bonde egde, jemlikt Ärfda-Balken 17 Cap. 4 §.» rättighet att efter landsrätt borttestamentera till hvem de vilja , skyld eller oskyld, all aflingejord och ärfda eller förvärfda lösören, med det enda förbehåll, att, i fall omyndige barn finnas, skall, lill deras uppfostran, efter stånd och värde, så mycket lemnäs, som Domaren pröfvar, till dess de sig sjelfve nära kunna. Orättvist syntes det att, då alla borde vara inför Lagen lika, Prester och Borgare skola sakna öfver sin genom ogen flit och omtanka förvärfda egendom samma fria dispositionsrätt, sorn Adel och Bönder ega. Detgåfvesock mångå händelser, i hvilka nuvarande inskränkning vore obillig och skadlig. Om någon t. ex. har tvänne barn, det ena fåkunnigt, litet vetande eller illa artadt, det andra välartadt och hoppgifvande, så kunde man till det senare, som för sin framtida utkomst hade större behof, ej gifva mer än blott en sjettedel öfver hvad det förra erhåller. Det kunde ock hända, att det ena barnet blefve rikt och barnlöst, det andra fattigt med många små barn, och då åtkommer man, för det senares behof, icke mera än nämnde en sjettedel. Föräldrars pligt att sörja för sina barns underhåll är i naturen så grundad, att man, äfven om dem lemnades full frihet att genom testamente disponera öfver deras egendom, borde i allmänhet kunna 4 Lag-Utskottets Betänkande IV:o fs3. påräkna, att denna frihet ej skulle af dem begagnas till barnens förfång.
Då tillverkades ett betydligt parti ”marknads-vin” – eljest kändt under det humana namnet af Malaga – och en icke mindre betydlig qvantitet run-pepparkakor. Ty i ett köpmanshus på den tiden, der öppen bod fanns, skulle all kommande och gående allmoge, antingen af gammal eller ny relation till huset, trakteras – sådant befrämjade godt förstånd. Hvad beträffar det märkvärdiga vinet, så hörde det till bodgossarnes fack. Men run-pepparkakorna utgingo under min mors eget hägn. De bereddes af honungsdeg och formerades genom en träpress, ett qvarter lång och en tum hög. Denna press var från början till slut utskuren med runor, så att pepparkakan, hvilken i vår tid skulle göra stor furor, såg ut som en fullskrifven skifva. I öfrigt bereddes i förråd en ofantlig mängd mat för herrskapsbordet, emedan det alltid var ovisst huru många gamla herrar från Dal – majorer, kaptener eller löjtnanter, slägtingar och gamla vänner – kommo ned till marknaden för att sälja oxar, prata politik och inköpa sin sill, sitt salt och sina specerier till kalas eller bröllop. Sjelfva marknadsaftonen var det herrligt att se intåget af hela flockar med ”tatare” (Sverges zigenare) ridande på de grannaste med lysande betsel försedda hästar, med hvilka de, sittande såsom fastvuxna vid sadeln, tumlade om och gjorde alla möjliga volter. Och fick man se dem ridande i skarpaste traf liggande än bakut, än på sidan, tänkte man sig beduinen i öcknen – en illusion så mycket lättare att fästa sig vid som dessa söner utaf afkomlingar från gud vet hvilken stam i österlandet alltid voro bernstensfärgade, smidiga och mörkhåriga, med former att modellera och ögon att tända eld. Qvinnorna, som, i likhet med indianernas sqvaus, hade besväret af bagaget, gingo bredvid vagnarne, hvilka voro fyllda af glaskärl i kistor och af korgar med små gula tatarbarn, uppstickande sina hufvuden här och der på ett högst roligt sätt emellan halmkärfvar och röda dynor.
Han föreslår att Riksens Ständer i Den 21 Maji e, mi 275 & underdånighet skulle begära, att ett nytt Reglemente för Judarne måtte blifva uttardadt och att i detsamma alla sedan nu varande Reglementes datum utkomne serskildte stadganden rörande judarnes rättigheter och skylldigheter deri borde intagas. Hvar och en lärer finna, att denna grundsats är högst ändamålsenlig och borde gälla för all Lagstiftning. Om den blifvit följd sedan Konung Carl X;s tid, så hade vi nu ej en så ofantlig mängd osammanhängande spndde Författningar, att föga någon Tjensteman finnes, som med visshet kan påstå att han känner de föreskrifter, som för dess befattning äro gällande. Bevis derpå att spridda Författningar äfven i förevarande fall förorsakat misstag behöfva vi ej söka längre än i sjelfva motionen, som påktllat Betänkandet, emedan Motionären ej känt den af Utskottet citerade Förordning, som berättigar Judarne att begagna Svenskt Tjenstefolk. Jag anhåller om återremiss och att dessa mina anmärkningar må, i händelse den medgifves, få densamma åtfölja* H»o 8. Grefve Gyllenborg, Johan Henning'. Det har stundom infräffadt att, genom re-^ miss till obehörigt Utkott, mål blifvit hos Riksens Ständer anmälte i annan egenskap* än de rätteligen bordt framställas, och sådant ar äfven förhållandet med de flere Motiönéfc i 21 Maji e. m. äf Riksdagsman i Hedersvärds BondeStändet, i afseende på avskaffande af de mångfalldige Ar^etsComineaderingar, hvarmed Landet nu besväras; Detta amne, isnefattande en rättsfråga, huruvida Hemmansbrukare skola bibehållas vid deras rättigheter att begagna Soldater till arbete, särdeles under bergningstiden, har otvifvelaktig! tillhört StatsUtskottets handläggning, och anser jag, för min del, att ärendet bör till StatsUtskottets Utlåtande öfverlämnäs, som jag till Höglofi. Ridderskapetsoch Adelns bifall får vördsammeligen hemställa.
Hr Ribbing, Bengt, uppläste följande; Den märkvärdiga dagen är nu ändtligen inne, på hvilken Svenska folkets representanter, hvar inom sitt Stånd, skola, genom att uttrycka en gemensam tanke i det vigtiga ämne, vi nu förehafva, grundlägga detta folks framtida öden, så vidt som det beior af menskliga åtgärder. Flere mera erfarne män än jag hafva så viii inom som utom Const. TJtsk. utvecklat ämnet oell framlagt förtjenstfulla förslag i della hänseende. Det oaktadt har äfven jag, uppmanad af min varina åtrå att i någon aldrig så ringa mån kunna bidraga till fäderneslandets väl, vågat, vid de gemensamma RiksSttns sammanträden härstädes, kortligen antyda mina åsigter i allmänhet öfver detta maktpåliggande ämne. De flera tänkvärda yttranden, som både då och sedermerahär blifvit alshia, hafva väl i afseende på de samfällda valen något skakat Ulin öfvertygelse; men den står dock fast dervid, att, om icke fullt samfällda val till representanter nu kunna vinnas, de dock icke kunna alldeles uteslutas, såvidt nemi. man genom ilen föreslagna representationsförändringen vill vinna något mera än en enklare och mera skyndsam behandling af v i k. sd. ärendena. Detta för sig sjelft vore visserligen en stor vinst, men en större vore det likväl alt ur alla Stånd och classer få oberoende och erfarne riksdagsmän. Huruvida detta ändamål vinnes genom val inom R, o. Ad., utan gemensamhet med de andra Stånden, beder jag eder besinna, mine herrar! Hvilka de blifva, som komma alt inverka mest på dessa val, som till flertalet skola bestämmas af i tjenst varande embetsman, hvars ofta enda utväg till lifsbergning består i den lön de uppbära och den befordran de vänta, lärer icke vara särdeles svårt att förutse. Nära nog samma förhållande synes mig äfven blifva inom det 5:le Stånd, som man vill bilda af i tjenst varande och afskedade embetsman. Till följe af dessa betraktelser och ehuru besynnerligt det förefaller — gifvet säges vara, att grunderna för Const.
För den händelse, att inom socknen icke finnes till ordförandeskap och berednings-ärendenas föredragning lämplig person, ege K. M:ts Befide att, på derom från sådan socken gjord anmälan, med undantag af kronobetjent, till ordförande förordna annan person, som anses ega kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriella förhålanden;”—af Gr. Lagerbjelke m. 11., att §:n måtte bifallas endast med den förändring, att de i början af tredje meningen förekommande orden ”kronofogden eller annan af” utbyttes emot orden ”någon utaf”; samt af Gr:ne Mörner och Hamilton, att §:n i dess helhet skulle återremitteras. Härefter framställde H. Exc. först propos. å bifall till §:n med den af Gr. Anckarsvärd deri föreslagna förändring, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på antagande af §:n med den redaktions-förändring, Gr. Lagerbjelke föreslagit, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd, hemställde H. Exc. huruvida E. o. Ad:n till kontra-propos. vid den blifvande voteringen antoge Gr. Anckarsvärds ofvanomförmälde förslag, dervid svarades många nej och några ja; hvaruppå H. Exc. föreslog, att kontrapropos:n skulle innefatta återremiss af den ifrågavarande §:n, och, då svaren derå utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarade ja haft öfvervigten. Härefter upplästes och godkändes följande voterings-propos.: ”Den som bifaller 32:dra §:n i Bev:s-Utsk:ts förslag till bev:s-stadga med den förändring, att de i tredje meningen förekommande orden ”kronofogden eller annan” utbytas emot ordet »någon», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde §, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitterad.” Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—21. Biföllos. § 35. Gr. Mörner:
Med svenskarne inbegripas likväl i denna sak icke Strömstad och trakten till inemot Qvistrum: dessa bohuslänningar hade ingen delaktighet i den fiendtliga kamp, som efter affären vid sistnämde ställe bröt ut hemligen och uppenbarligen, och ändå stodo de händelserna närmast i första hand Men om denna förrädiska fiendskap längre fram. Danske befälhafvarens enskilta tankar om de svenske krigarnes beteende vid Qvistrum är för hedrande att icke här få ett rum. ”Jag kan icke”, heter det, ”med tystnad förbigå de norska dragonernas vackra uppförande, hvilka alla brunno af begär att bryta in i svenska retranchementet och likväl stannade vid första order, hvilket frälste lifvet på hela denna fiendtliga trupp, som eljest aldrig kunnat undgå att blifva massakrerad, emedan den tillika blef anfallen i ryggen. Jag bör tillägga att detta retranchement säkert följande dag blifvit satt i stånd att kunna göra ett mycket starkare motstånd. För öfrigt kan jag icke underlåta att gifva de svenskes tapperhet och köld allt möjligt beröm. Deras batteri blef ganska väl serveradt, och skjutningen upphörde intet ögonblick, fastän ammunitionsvagnen flög i luften, hvilket blesserade många. Infanteriet gaf eld liksom på en exercisplats. Med ett ord: mig tycks att de gjort allt hvad man kan vänta af tappert folk.” Emellertid hade alla de fångna officerarne begifvit sig till Qvistrums gästgifvaregård, dit prinsen af Hessen snart ankom. Till hvar och en återgaf han då dess värja, försäkrande att de ingenting förlorat vid att lemna sitt öde i hans händer. General Hjerta infann sig äfven der. Men enär han, som vanligt, uppgaf sig hafva kommit för att komplimentera kronprinsen å hans maj:ts vägnar, utan att likväl hafva något bref med sig, inbegreps han icke bland krigsfångarne. Officerare och soldater erhöllo derefter frihet att återvända hem, sedan de förstnämde på sitt hedersord, gällande för både dem och manskapet, lofvat att icke tjena emot hennes kejserliga ryska maj:t och hennes allierade.
Jag vet, attén blodig revolution '4 H. 7 5o Den 6 October f. m. tillvägabragte ansvarighet hos ministrar i Frankrike; men jag tror ej, att folket vann derpå; och i alla fall skulle jag hellre afstå från all ansvarighet, än förvärfva den för det blodiga pris, Franska folket derför erlagt. Det är rätt bra, att ansvarighetslagar finnas, och må hvem, som behagar, tro på dem; men må man bättre bestämma, huru ansvarigheten skall framkallas, förrän ninn får mig att tro, atl denna phras betyder något. Slutligen och likasom för att sammanfatta a:ne afskiljda ämnen i ändamål att, medelst begagnande af opinionens riktning för den ena, på köpet insmyga den andra nyheten (jag säger icke, att sådant varit ändamålet, men sådan visar sig saken, då jag här finner, att XJtsk. harlen och samma fråga sammanbragt och i ett och samma betänk, framställt 2:ne så alldeles afskiljda ämnen, sorn Statsrådets organisation och Allmänna Beredningens afskaffande: alne ämnen, sannerligen hvart för sig så vigtiga, att de kunnat behöfva ett betänk, hvart för sig; men det hade kanhända, i fall ett särskildt betänk, om Allm. Beredningens afskaffande blifvit framlagdt, varit svårt att så knapphändigt komma från frågan som här, eller utan ett enda skäl,-hvarken klokt eller oklokt, hvarken tillräckligt eller otillräckligt), slutligen, säger jag, tillkännager Utsk:s betänk, helt simpelt, att Rikets' Allmänna Ärenders Beredning bör afskalfas. Jag tror, att hvardera af dessa ämnen fordrar en särskild behandling; och jag skall också, såvidt mina krafter tillåta, afskilja dem. Af hela förslaget ser jag ingen nytta; men jag ser, att derigenom införes i Svenska regeringssättet en alldeles liv bureancratisk oligärchi, fullkomligen främmande för Svenska folket intill denna dag. Lagstiftaren är i första rummet förpligtad att beräkna menniskans medfödda anlag, menniskans i arf bekomna passioner. Bland dessa visar sig säkert en viss hersklystnad, när mennisian kommer i tillfälle att utöfva den.
Jag instämmer visserligen med Hr v. Qvanten deruti, att fastighetsbelåningen är olämplig för Banken i anseende till lånens ouppsägbarhet och deu långa betalningstiden; men jag kan ej instämma deruti, att en viss ordning borde följas i de åtgärder, som af Utsk. blifvit alternativt föreslagna. Mig synes, att Utsk. handlat riktigt, då det ej uppgifvit någon annan rangordning dem emellan, än som i 8 punkten förekommer, nemi. att af alla de uppgifna utvägarna till den erforderliga proportionens underhållande lånerörelsens förminskning är den, som i sista Den 5 Maj e. iji. rummet bör tillgripas, och det endast då, när Bankens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar. Ständerna Lunna ej vinna på att binda händerna på Fullmägtige, och Banken kan endast derpå förlora. En värd ledamot har förblandat begreppen om Fullmägtiges rättighet att för brist på antaglig säkerhet neka lån och den bär ifrågasatta rättigheten att minska eller inställa lånerörelsen, oberoende af säkerhetens tillräcklighet. Fullmägtige kunna väl neka Paul ett lån, emedan hans handlingar ej äro i behörig ordning; men Pehr eller Nils, hvilkas handlingar äro riktiga, hafva i stället rätt att få de tillgängliga penningarna, t. ex. i disconlväg, så långt de 8 millionerna räcka. Deremot åsyftar Utsk:s förslag, att i stället för 8 millioner blott så eller så mycket skulle kunna utlånas, om än Nils elier Pehrs säkerhetshandiingar yore aldrig så förträffliga. Hr Rosenblad: Hr v. Hartmansdorff har redan tillräckligen upplyst det misstag, Gr. Cronhjelm begått, då han ej skiljt emelian discontstyrelsens rätt att afslå lån, för hvilka de föreskrifna vilkoren af säkerhet m. m. ej blifvit uppfyllda, och de allmänna föreskrifterna. Discontdirect. kan pröfva, om en lånesöknnde enskild lemnat nödig säkerhet peli nödiga handlingar, och afgörandet beror endast af dess omdöme; men anse vederbörande, att dessa vilkor äro uppfyllda, äga de ej rättighet att neka lån, om medel finnas. Det ar den grundsats, att
Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtandei Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 20 sistlidne Junii under N:o 182 afgifne, och den 9 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o g5 förut meddeldte Berättelse, om den af Utskottet förrättade granskning af RiksgäldsContoiret, GeneralAssistanceContoiret samt f. d. FilialDiscoutlnrättningarne, fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Ex - Dan i3 J u I i i e. m. Excellence Herr Grefven och LandtMar» skalken gjord framställning, alt, enär sistnämde berättelse redan blifvit den 4 sistlidne Maji e. m. af Ridderskapet och Adeln godkänd, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Företogs till pröfning StatsUtskottets den a3 sistlidne Junii under N:o i83 afgifne, och den 9 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af begärd upplysning, rörande verkställighet å ett Rikets Ständers beslut. Herr Hjerta_, Gustaf: StatsUtskottets Utlåtande företer två så märkvärdiga besynnerligheter, att det förmodligen ej kan annat än återremitteras; den första är, att Utskottet alldeles icke tagit under öfverläggning, den delen af min Motion, som varit föremålet för densamma, nemligen att Kongl. Maj:t icke lemnat någon uppmärksamhet åt Ständernes Skrifvelse förleden Riksdag. Jag har föreslagit en förnyad Skrifvelse i ämnet vid denna Riksdag, för att i densamma uttryckligen påminna Kongl. Maj:t om Församlingarnes rätt att sjelfve administrera sine Kyrkomedel. Utskottet har med Cursiv stil upptagit början af Motionen, men endast med vanlig stil hufvudsaken af densamma.
R:dr årligen under fyra år från 1867 års början, då den nya regleringen borde träda i verket och Statsverket jemväl med l:del inträda i de förpligtelser, som, enligt då ännu gällande skjuts-entreprenad-kontrakt, ålåge skjutslagen mot entreprenörerne; att för tiden efter 1870 års slut, då skjutsväsendet borde vara fullständigt ordnadt enligt grundsatsen att resande betalade hvad skjutsen kostade, alla tillskott borde upphöra från jordegare och andra nu skjuts-utgörande, samt jemväl från Statsverket, derest icke för i obebygd eller mindre bebygd trakt inrättad skjutsanstalt något understöd af allmänna medel pröfvades nödigt. Sedan ofvannämnda motioner blifvit till behandling af Sammansatta Utskottet öfverlemnade, får Utskottet, som åt de deruti framställda frågor egnat den sorgfälliga uppmärksamhet, som desamma onekligen förtjena, sitt utlåtande deröfver afgifva. Dervid anser Utskottet sig först böra meddela yttrande rörande gästgifverisamt hålloch reservskjutsen. Huru detta besvär ursprungligen tillkommit och sedermera småningom utvecklat sig till dess nuvarande skick, har redan blifvit utförligt ådagalagdt vid före - Sammans. Statasamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 5. 5 gående riksdagar. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet afgaf derom vid 1856—1858 års riksdag, i sitt Betänkande N:o 110, en utförlig redogörelse, af hvilken kan inhemtas både sättet, hvarpå skjutsväsendet uppkommit, samt dess utveckling intill närvarande tid.
Jag är nästan hela dagen i sällskap med Araber och talar högst sällan något annat språk. Af Abdolkhalik hade jag dessutom blifvit rekommenderad som en god läkare, och då han i sitt hus hade en syster som var sjuk, bad han mig ordinera åt henne något efter hans beskrifning om hennes sjukdom. Jag sade att en läkare ovillkorligen måste se den sjuka och han förde mig till henne. Hon var naturligtvis beslöjad och visade åt mig blott det ena af sina svarta ögon; när jag fordrade att hon skulle visa sin tunga, var det löjligt att se huru hon vred och vände sin slöja, för att betäcka hela det öfriga ansigtet. Men då jag följande dagen, enligt hennes brors önskan, var närvarande vid applicerandet af kopphornen, blygdes hon ej det minsta att låta mig se hela sitt fulla bröst. Sedermera har jag gjort många sjukbesök, såväl hos qvinnor som karlar, och har hittills lyckats väl i de få kurer jag hunnit göra, alltid ösande ur den receptbok jag under Törnroth och Ilmoni gjorde hemma hos oss på Clinicum. Jag tror att jag hos mina grannar i Gemelijeh står i rop såsom god läkare och kunnig i vetenskaper. Jag gäller hos alla för en moslim, ger och får Selam helsningen; men flere, isynnerhet shekh Sha'rawi, plåga mig, isynnerhet om fredagen, med anmodan att komma och hålla bön med dem i deras moské. Jag har ännu ej kunnat besluta mig dertill och vet ej huruvida det nu kunde vara rådligt; ty jag kunde i början ej undvika att komma i relationer med Européer och blefve sålunda af många känd som kristen. Vore jag här alldeles oberoende, och om intet konsulat här funnes, så skulle jag ej tveka i valet, ty jag är säker på, att om jag blott en gång hållit min fredagsbön med dem i en moské, jag utan minsta tvifvel skulle gå och gälla för en from rättrogen moslim. Nu fruktar jag att många af mina bekanta hemligen tvifla på renheten af min Islam, i anseende till min vägran att gå med dem i deras moskéer.