Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Art. § 2 i 1808 års Jagt-stadga lyder, sorn följer: “Till rofoch skadedjur räknas björn, varg, |o, filfras, räf, bäfver, mård, hiller, utter, lekatt, skäl med flere-, samt ibland foglar: örn, pf, uggla, hök, glada, falk och andre dylika rof-foglarö 1 detta stadgande finnes icke bestämdt uppgifvet, hvilka slag af vilda djur böra anses för rofdjur. Detta är emellertid af behofvet påkaliadt; ty eljest har man skäl befara, det månget för menniskan nyttigt djur, som räknas för rofdjur, såsom sådant blir förföljdt och utrotadt. Benämningen “rofdjur", som stödjer sig på vetenskapliga grunder, innefattar under sig flera slag af djur, hvilka äro för den menskliga ekonomien mera nyttiga än skadliga; sä till exempel hafva nyare vetenskapliga forskningar ådagalagt, att ugglan, som enligt 1808 års Jagt-stadga räknas lill de djur, hvilka böra förföljas, i sjelfva verket är för jordbruket och trädgårdsskötseln särdeles gagnande. Då fråga icke kan blifva att söka utrota rofdjur af denna beskaffenhet, hafva Rikets Ständer, för att tillika undvika den otydlighet, som kunde blifva en följd af kollisionen med det vetenskapliga begreppet af “rofdjur", i stället för detta ord, i fråga om de fridlösa djuren användt benämningen “skadliga rofdjur", hvilket föranledt ändring i 2, 6 och 10 §§. Stora svårigheter möta vid afgörande! af frågan, hvilka rofdjur företrädesvis äro skadliga, och hvilka nyttiga, och har det vid sådant förhållande ansetts rådligast alt, så vidt möjligt är, inskränka antalet af de djur, som borde lemnäs till pris åt allmän förföljelse och utrotning.
Utskottet, vid tullbestämmelserne af 33i till 100 proc. af varans värde, de facto uttalat ett förbud, som bestämdt skulle hindra ali import, om det åtlyddes och mer än allt annat skydda näringarne, om en enda slöjdidkare funnes, som trodde på dess tillämpning. Af lurendrägerioch tullförsniliningsbrolten sker det senare lättare derför, att det kan utöfvas både i connivence med Tull-Tjenstemännen och nästan utan all fara, utom denna samverkan, emedan inga controler dervid äro ti 11 fyllest förande eller ens tänkbara; bevisen derför igenfinnas deri, att inga tullförsnillningsbrolt blifva åtalade, då deremot lurend'ägeriet någon gång ertappas. Del sker äfven säkrare, emedan den tullförsnillade varan, sedan den fått sig påtryckt det ärliga inseglet, går, ehuru verkligen förbruten, oantastad öfver hela landet, då deremot den lurendrägade är sin egen angifvare, hvar helst den träffas. Ått Höglofl. Utskottet sjelft icke har förtroende till det system det uppställt, förspörjes äfven tydligen deraf, alt den önskan, som serdeles af det Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter blifvit uttalad, att tullen å öf - H Hor till Bevillningsutskottets Utlåtande IV:o 4-'> ■ vcrflödsvaror mål te uppsättas så högt, att derigenom den directa bevillningen skulle kunna lindras, endast måste gifva vika för den öppna förklaringen af omöjlighet att förekomma tullförsnillning. Det är sålunda för några få lurendrägare, som nationen skall, efter Utskottets tillstyrkan, uppoffra sina dyrbaraste interessen, sina näringar och sin konstflit och med dem sin nationalitet; för desse, som ett skyddssystem skulle antagas, som egentligen bättre skyddar förbrytaren än slöjd-idkaren.
Springer ut i farstun. Fru Vörsky, fru Vörsky, vänta, kom tillbaka. FRU VÖRSKY. Ni anstränger er förgäfves. Fort, Matti, först till Vappu och sedan hem. JOHANNA kommer tillbaka. Nu berättar hon också åt Vappu allting på tok. Nej, af det här blir en menniska snart alldeles galen. YRJÖ. Hvad har händt er, Johanna? Jag måste komma för att höra det af er sjelf, ty Leena-Kajsas tal var så besynnerligt att jag inte kunde tro allt. Men det måste väl ha varit sant ändå, eftersom ni är i en sådan ångest. JOHANNA. Allt är förloradt. Jag förmår inte tänka mer hvarken hit eller dit. YRJÖ. Lugna er. Kanske vi kan reda den här saken, om vi rådslår tillsammans. JOHANNA. De tror mig vara en tjuf. Hitintills ha alla litat på mig, nu ingen mera. Det här förkrossar mig. Jag uthärdar det inte. Mitt stackars barn. YRJÖ. Men så hör då, Johanna. Menniskan får inte låta sorgen öfverväldiga sig på det sättet. Det skadar helsan. JOHANNA. Nu är hon säkert redan hos Vappu och grälar på henne. Det är den lön hon får för sin godhet. Hvad skall hon tänka om mig? YRJÖ. Ingenting. Hon känner ju er så väl. Jag skall gå och tala med henne om saken. Nej, sannerligen, det här går an. Ni måste försöka att återhemta er, Johanna. Lägger sina händer på hennes axlar. Här är egentligen ingen fara å färde, om ni tänker närmare efter. Jag ger pengar; ni betalar väfvens fulla värde, och då ha de ingenting att säga. Hör ni? JOHANNA. Jag hör. Men kan jag ta emot pengar af er, när jag inte vet hur jag skall kunna återbetala dem? Jag kan det inte. Nej, nej. Må de hellre föra mig i fängelse. YRJÖ. I fängelske ska de inte föra er i någon händelse, det kan ni vara lugn för. Och hvad betalningen vidkommer, så behöfver ni inte oroa er det minsta öfver den. Jag blir inte fattigare af det, om jag också aldrig skulle få de pengarna igen. Böjer sig öfver Johanna.
Hr Cederschiöld har sjelf medgifvit, att valet af Ordf:de kunde upskjutas till en obestämd framlid, och således den främste ledamofen af E. o. Ad. blifva Ordf.-de, samt frågar mig, huru jag kan hafva något deremot, när jag ogillar förslaget i sin helhet. Jag frågar, huru Hr Cederschiöld kan gilla ett förslag, som gör något sådant möjligt, då Hr Cederschiöld vill hafva val. Dessutom får jag fästa upmärksamheten på ytterligare en annan inkonseqvens i detta förslag. Der står att Ordf:de skall tillsättas genom val, men der står icke, huru stor pluralitet han skall hafva. Det kan hända att inom Utsk. framslälles lika många kandidater, som der finns ledamöter. Skall det i så fall lottas dem emellan? äfven kan det hända att en person lyckas skaffa sig röster inom Utsk. och alt han der blir satt till Ordfide, äfven om alla St:n äro af annan tanke. Sådant är möjligt med detta förslag, och så länge sådant är möjligt kan jag icke tillstyrka E. o. Ad. att antaga det. Hr Munck, Bror Gust. Reinh.: På samma sätt som Frih. Stael von Holstein får äfven jag säga, att jag icke ämnar följa Hr Bildt i hans bevisning; ej heller kan jag gilla hvad Gr. Liljencrantz och Frih. af Ugglas yttrat, utan jag får förena mig med Gr. von Platen, Frib:rr Stael von Holstein och Baab samt Den 13 December e. m. 673 Hr Cederschiöld; och i likhet med dem ämnar äfven jag rösta för det nya förslaget. Hr Mannerskantz, Adolf Fredr.: Föreg:de talare hafva som skäl för afslag af Betänk:t anfört att R. o. Ad. här vore församladt till följd af sjelfskrifvenheten. Jag anser det vara rättvist, att i hvilket fall som helst val sker vid tillsättande af Utslcs Ordf:de, och kommer således att rösta för del förslag, hvarigenom sjelfskrifvenheten icke ligger till grund derför. Hr von Seth, Joh. Aug.:
Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit att PresteSt. afslagit denna punkt, yttrade Hr Tham: I afseende på denna punkt förefaller det mig såsom en inkonseqvens, att Utsk. har tillstyrkt blott bestämmandet af det kunskapsmått, som fordras för vitsordet godkänd. Skolstadgan har likväl 2:ne andra, nemi. berömligt godkänd och berömligt. Att fordringarne för vitsordet godkänd blifvit bestämde, anser jag riktigt, men då måste äfven fordringarne för de 2:ne andra bestämmas i förhållande derefter. Jag skulle derföre helst se, att R. o. Ad. ville afslå denna punkt, men om så icke sker, önskar jag, att de 2:ne sistnämnde vitsorden måtte tilläggas. R. o. Ad. afslog den ifrågavar. punkten. 6:le punkten. Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit att PresteSt. bifallit förevar, punkt med den ändring, att uti den föreslagna förändrade lydelsen af Folkskole-stadgans 6 § 2 mom. orden ”eger skolstyrelsen, der den så nödigt finner, förelägga de sökande läseprof” 544 Dea 21 Juli. blifvit utbytte emot dessa ord: ”åligger skolstyrelsen förelägga de sökande läseprof”, yttrade Hr Tham: Först får jag anhålla, att R. o. Ad. i fråga om denna punkt ville förena sig med det Högv. Ståndet och godkänna den föreslagna förändringen: dernäst önskar jag, att ur förslaget måtte utgå orden: ”minst en dag”, och alt efter orden: "befattningen är ledig” tillsattes meningen: under en vecka eller derutöfver allt eftersom skolstyrelsen kan finna lämpligt. Orden: ”minsten dag” anser jag böra uteslutas af det skäl, att Skolstadgan säger, att det säkraste bevis på en lärares duglighet är, att han vikarierat i en skola, och derunder visat, att han är en användbar skollärare. O Hr Rosensvärd, Joli. Henr.: A det af Hr Tham föreslagna tillägg, och hvilket blifvit af PresteSt. antaget, får äfven jag anhålla om bifall.
Jag har åtminstone hört motsatsen, äfven af prester, som hlott på den sednare vägen tjenstgjort, att nemi. skolkarlar, som kommit till presterliga befattningar, skött dem fullt såväl som de, hvilka i flere års tid varit i kyrkans tjenst. Jag skulle således tro försigtigheten fordra, att man iakttoge resultaterne af den K. förordn. af år 1842 och afvaktade hvad verkan den redan nedsatta befordringsrätten kan medföra, innan man vidtoge ytterligare åtgärder. Finner man sig dock dertill befogad, vill man tillstyrka ytterligare åtgärder, så bör man söka förskaffa skollärarne betydlig förökning i deras aflöning; eljest tror jag att resultatet blir, att skolan förlorar mycket, men kyrkan kanske vinner mindre än förlorar. Skulle man kunna, utan att någon dervid förlorade, skilja kyrkan från skolan, vore det visserligen det bästa. Hr Lagerhjelm: Det har blifvit anmärkt, att man försökt det sättet, att först anslå penningar och sedermera verkställa förändringen, men enligt hvad jag kan minnas, då anslaget gjordes, vid 1828 och 1829 årens riksdag, af 42,000 r:dr b:co, så fästades dervid i detta afseende intet villkor, utan anslogoS 60,000 r:dr för skolverket och universiteten gemensamt, hvilken summa sedermera så fördelades, alt 42,000 r:dr tillföllo skolverket. Men om äfven ett sådant villkor dervid hade blifvit fästadt, så tror jag likväl, att principen då ännu icke var så allmänt erkänd, att den ansågs böra bringas till verkställighet. Jag anhåller vidare att få fästa uppmärksamheten på det förhållandet, att om äfven erfarenheten en eller annan gång visat, att personer, som utgått från skolverket, såsom kyrkoherdar betraktade, icke varit jemförlige med dem, som i kyrkans tjenst fått samma befattning, så har den likväl å andra sidan ganska ofta visat, att skolverkets tjenstemän, då de hafva erhållit dylika platser, hafva varit desamma fullt vuxne.
R:dr 69 öre, ett belopp af*369 R:dr 43 öre, sorn reserverats för framtida behof, samt å anslagen till pensioner och stipendier i Fältläkarekorpsen tillsammans 391 R:dr 68 öre, som efter 1859 års utgång blifvit till Kongl. Räntekammaren inlevererade. § 4. Den i Götheborg anordnade undervisningsanstalten för barnmorskor har i statsanslag under revisionsåret åtnjutit 3,441 R:dr och från nästförutgångna året ägt en behållning af 1,457 R:dr 27 öre, hvadan anstalten, som således haft en tillgång af 4,898 R:dr 27 öre till bestridande af de för aflöning, underhåll åt frielever samt materiela behof under året till 2,949 JR:dr 9 öre uppgående utgifter, alltså vid 1859 års slut ägde ett öfverskott af 1,949 R:dr 18 öre, som för framtida behof reserverats. 7 — 50 - § 5. De, enligt Kongl, brefvet den 23 Augusti 1845, anslagna 750 R:dr, för användande af elektricitet och galvanism vid sjukes behandling, äro behörigen disponerade tillika med 120 E:dr, utgörande ränta för ett år å ett af enskilde personer till förenämnde ändamål skänkt kapital af 2,400 R:dr, hvilket belopp jemväl blifvit i öfverensstämmelse med gifvarnes föreskrift användt. § 6. Redogörelsen för Carolinska Mediko-kirurgiska institutets underhållsmedel under revisionsåret visar, att Institutets fordran från år 1858 utgjorde 455 R:dr 76 öre samt att Institutet uppburit af statsmedel 3,662 R:dr 58 öre och hyresmedel till belopp af 725 R:dr, eller tillsammans 4,843 R:dr 34 öre; hvadan, när härifrån afräknasutgifterna för år 1859, 3,671 R:dr 80 öre, Institutet vid detta års utgång ägde en tillgång af 1,171 R;dr 54 öre. § 7.
De i Högste Domstolen och Stats-Rådet hällne protokoll bifogas; Och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra OSCAR. C. C. Gunther. Maj:ts Nåd. Prop. Jfö 106. Utdrag af särskildt Protokoll öfver ett Justitie-ärende, hållet uti Kongl Maj:ts Högste Domstol Onsdagen den 22 Oktober 1856. Närvarande: Justitie-Råden: Engelhart, Backman, Schmidt, Alexandersson, Gyllenhammar, Qvensel, Roy. Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig remiss den 29 sistlidne Juli till Högsta Domstolen, för afgifvande af utlåtande, öfverlemnat, utom annat, jemväl ett i Justitie-Stats-Expeditionen upprättadt förslag till förordning angående förändrad lydelse af 19 Kapitlet Ärfda-Balken, jemte andra lagrum, föredrog Revisions-Sekreteraren Berg i underdånighet nyssnämnde förslag; Efter granskning hvaraf Justitie—Rådet Roy yttrade: att han för sin del i underdånighet tillstyrkte, att Nådig Proposition i aila de ämnen förslaget innehåller måtte till Rikets Ständer a (låtas, men hemställde, att med afseende å den blifvande uppställningen af 19 Kapitlet Ärfda-Balken öfverskriften dertill, som nu i förslaget saknades, måtte erhålla samma lydelse som öfverskrilten till 11 Kapitlet i LagBeredningens förslag till Ärfda-Balk, eller: »Om den, som myndig vara må.»
Stadga till ordnings vinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, uppläst. I. 10. IV. B. 663. V. A. 108. P. U. 142. E. 634. Stamtaflor, om complettering af de i Riddarhus-Archivet befintlige. I. 78. Stapelstadsrättighet, angående, för Köpingen Döderhultsvik. III. B. 731. A. 794. P. U. 797. Stat, angående, för H. K. H. Hertigen af Södermanland, i fall han sig förmäler. II. 642. R. 722. IV. B. 657. V. A. 34. P. U. 55. E. 5i3. Statsbrist-summan, angående. IV. B. 492* A. 510. V. B. 979. A. 1135. P. U. 1146. Stats-Oeconomisk Journal, angående en. VI. E. 11 o. — Regleringen, angående skyndsamt inkommande dermed till Riks-SLånden. III. 652. project dertill. V. B. 709. A. 817. P. U. 841. — Rådets Protocoller, om fulländad granskning af. V. B. 707. P. 757. U. 902. B. 904. P. U. gg5. A. 1106. P. U. 1171. E. 126g. 191. angående tryckning af discussionerne inom Ridd. och Adeln om. VI. 13. — Utskott, förstärkt, om val af. V. 628. 664. — val till. V. 738. i499* VI. 177. —* Utskottet, om ökad betjening för. V. B. 533. A. 643. P. U. 661. Stats-Utskottet, om renskrifvarelijelp för. V. B. 533. A. C42. P. U. 661.
M.t i underdånighet anhålla om utlärdande af den Nådiga förklaring, att stadgandet uti 1 § 8 mom. af 1812 års afskrifnings-reglemenle bör vid uppbörds-lörvaltningen å Kronans magasin och sjukhus tillämpas och förslås på samma sätt, som genom lil § af 1841 års reglemente är i afseende å sjö-expeditioner föreskrifvel. t&zsrrjter t» Uti Krigs-kollegii, med anledning af Revisorernes nyss omförmälda anmärkning afgifun underdåniga förklaring är, bland annat, äfven upplysning meddelad rörande orsaken till det betydliga öfverskott å a/tikeln hö, som uppbördsmannen vid Carlsborgs krono-magasin fått sig tillgodo beräkna, hvilket öfverskott, enligt den underdåniga förklaringen, skall hafva härrört deraf, att allt hö för Carlsborgs fästnings behof, efter gammalt i orten gängse bruk, levererats med beräkning af 25 skålpund på lispundet, ehuru uppbördsmannen från förrådet utlemna! och uti sin redogörelse debiterat nämnde artikel endast efter 20 skålpund på lispundet.
Den folkfattigaste trakten är den emellan Ljungby, Köping och Halländska gränsen och denna trakt består till stor del af vidsträckta ljungbeväxta fält, som i anseende till deras sterila beskaffenhet svårligen kunna odlas. StatsUtsk:t har lagt vigt på mina upgifter i 1838 afgifna femårs-berättelser att orten skulle i sädes-produktion kunna täfla med öfriga härader etc. Sjösänkningar och mossodlingar hafva visser), verkställts i de af komiterade omnämnda trakter af häradet, men i de socknar, der af mig nyss åberopade ljungoch sandhedar framgå, der blifver alla odlingsförsök onyttiga, då deremot komitéen, sid. 12 i bihanget till Betänk:det, rättel. upgifver att inom Allbo härads nästan alla socknar odlas högst betydliga vattendränkta områden, äfvensom i öfriga härader af Kronobergslän, hvarigenom och hvarintill södra banan efter verkställda undersökningar är af komitéeu föreslagen att passera. Odlade fält omkring Ljungby köping hade 'otvifvelaktig! blifvit ödelagde af flygsand, om icke för omkring 30 år sedan dess verkningar, genom af Staten beviljade frikostiga anslag till skogs-sådd, kunnat hämmas. Omkring 130 tunnland äro besådda och nu med rätt vacker skog beväxta. Inom Sunnerbo härad kunna 14 socknar afyttra skogs-produkter, men 9 äro så skoglösa, att deraf måste inom de skogrikare köpas. Skogs-effekter afyttras på Helsingborg, Laholm och Halmstad, dit mängden ej har öfver 3 å 4 mils väg, och till hvilka städer dessa tunga effekter lättare transporteras än på jernväg. I en både folkfattig och af naturen så missgynnad ort som Sunnerbo härad kan produktionen af ladugårdens alster hvarken vara eller under decennier blifva hvad man så gerna önskade och unnade dess idoga befolkning, och äfven i detta afseende är denna trakt af Småland så långt efter de öfriga i östligare riktning. Af binäringar och fabriker är väfskeds-tillverkningen af egentlig betydenhet. Deraf föryttras både inom och utom landet till värde af omkring 40,000 rdr.
Deremot kunna dessa invisningar, hvilka, huru man vill benämna dem , äro verkliga penningar, och endast äro skyldige sin egenskap af mynt, sin gångbarhet, genom en efemerisk credit hos utgifvaren vinna vidsträckt omlopp, utan förmåga hos den stora mängden af innehafvare att 6o Den 3 November c, m. confrollera utgifvarens ställning. Deras missbruk hafva således ofta skakat mångfaldiga familjers väl. För de Herrar, för hvilka endast erfarenheten är talande, torde det vara tillräckligt, om de förgätit catastrophen af våra enskildte Disconter , erinra om de många Engelska och i synnerhet Americanska Landt-Bankernas fall de sednare åren , och verkningame häraf. Jag önskar således införandet af de föreslagne assignationerne, men med förbehåll af stränga försigtighetsmått mot möjliga missbruk, försigtighetsmått , som under närvarande tids uppmuntran för credilen^ torde vara så mycket oundgängiigare. Jag hemställer äfven vördsamt till de Herrar, som , inseende nyttan, ifrigt förfäkta införandet af ifrågavarande invisningar, om de icke underlätta bifallet, i händelse de genom vidtagande af nödige försigtighetsmått 6Öka undanrödja de vådor deras motståndare befara, och jag hemställer lika vördsamt till dessa , om cle icke säkrast vinna sitt ändamål, vådornas undvikande, genom att på samma sätt gå andra sidan till mötes. Jag får således anhålla om proposition till bifall å Utskottens Betänkande med följande förändringar: att 4'.de §. sålunda förändras, att minimi-summan, hvarå anvisningar må utgifvas, fastställes till 66 R:dr 32 sk. B:co , och att tilI 13 §. tillägges följande: ”Vare ej tillåtet emottaga dessa Assigna’’tioner, hvarken i allmän uppbörd , eller för ”någon under allmän vård stående Cassas räkning. Detta oundgängliga stadgande måtte af glömska vara i Utskottens Förslag utelemnadt. Ståndet skulle för godt finna att Den 3 November e, m, 61 gilla, hvad jag föreslagit, får jag anhålla, att de öfrige Stånden måtte inbjudas att sig med Ridd. o. Ad. förena.
Det skulle åtminstone jag vilja afstyrka, helst derigenom skulle införas ett splitter nytt förfaringssätt, i just detta, så vigtiga ärende. Jag anser således, att Utsk:t, på grund af det bifall, dess förra hemställan ernått hos tvenne Riks-Stånd, och i enlighet med Utsk:ts förfaringssätt i alla de föregale punkter i detta Betänk., der enahanda förhållande' egt rum, hade bordt till de tvänne Stånd, som icke biträdt Utsk:ts förra gången afgifna hemställan om begagnande af vissa ordalag vid det slutliga öfverlenmandet, nu aflåta inbjudning att förena sig i det af de andra Stånden fatlade och med Utsk:ts förra hemställan enliga beslut, och derjemte uppställa voteringspropos., för den händelse Utsk:ts inbjudning icke antoges. Frill. Klinckowström, i hvars åsigter jag för öfrigt instämmer, har icke begärt en sådan inbjudnings aflåtände i främsta rummet, utan endast yrkat uppställning af voteringspropos.; jag hemställer derföre, om ej Hr Frilen skulle vilja sig med mig om begge dessa förknippade fordringar förena. På grund af hvad af honom och mig yttradt blifvit, yrkar äfven jag uppå återremiss af nu' föredragna punkt; och täcktes Hr Gr. o. Landtm, härå gifva oss propos. — Bevilln.-Utsk:t, sorn vid denna riksdag aflåtit så många välgrundade förslag, torde vid ett sorgfälligt öfvervägande af våra åsigter, derest de vinna R. o. Ad:ns bifall, benäget finna dem icke sakna sin goda grund. Att Utsk:t i sådant fäll egnar dem sin upplysta medverkan, är min vördsamma hemställan. Frill. Klinckowström: Jag måste hafva uttryckt mig mindre tydligt, när jag förra gången hade ordet, enär Frih. af Ugglas icke rätt uppfattat mitt yttrande1.1 Min begäran om återremiss är nemligen framställd just för att bevara helgden af 2 Stånds beslut, som Utsk:t lemnat utan afseende.
Här är dessutom ej fråga om att inlocka en främmande anda i en tom form, likasom man lockar en fogel i bur, utan man åsyftar att återgifva den städse lefvande fosterländska andan de urgamla former, inom hvilka den fordom så fritt och kraftigt rört sig. Om denna anda beklagligtvis förlorat något af sin fordna styrka, hvems är felet om icke deras, hvilka nu uti 170 är träget och lyckosamt arbetat på de naturenliga formernas förstörande? Att nu, med invändningen om bristande kommunal-anda, söka tillbakavisa de billiga anspråken på en reform i denna rigtning, förekommer mig nästan som om en läkare skulle till en patient, hvars lifsfunktioner kommit i oordning, icke genom organernas uplösning utan till följe af deras försvagande, säga: edia naturliga organer duga icke; köp er artificiella! de äro väl något dyra, och upfylla just ej ändamålet, men det faller mig besvärligt att laga de gamla. Det skäl, som Utsk. hämtat af ökade kostnader utan ersättning, synes måhända det vigtigaste af alla. Alt kommunalbestyr genom sjelfva sin natur äro och måste vara lönlösa har sin vigtighet ; men då de båda Stånd, som här hufvudsakligen komma i fråga, hittills icke undandragit sig deltagandet i dessa bestyr, så saknas skäl att befara, det de ju icke äfven hädanefter skulle åtaga sig något ökade göromål, hvartill må läggas att, genom de enskilda förmyndareskapernas öfverfiyttande pä sockennämnderna, tillgångar medelst arfvoden kunde beredas att godtgöra det mödosamma arbetet. Att länsstyrelserna hafva rättighet att i enstaka fall höra menigheterna, kan jag icke anse såsom ett skäl emot kommunalnämndens inrättande, utan snarare såsom en olägenhet, enär just genom dessa tillfälliga kommittéer kommunal-andan splittras, och de nyss befarade kostnaderna redan finnas till, endast ofta återkommande i st. f. bestämda till vissa tider. Utsk:s slutskäl, att nemi. kommunerna svårligen skulle vilja åt länsnämnderna öfverlåta den allmänna beskattningsrätt, utan hvilken de sednare icke skulle kunna något väsentligt uträtta, innehåller åtskilligt, som jag nödgas bestrida.