Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majk iundcrdänighot anhällas, att för Läkare betyg ä Pap för de till Gärd, sari - Den i4 Fpekk. fari-handels drifwande utsände ynglingar och tjenstedrangar nu bestämd lindrig taxa mätte utfärdas, pä det ej desse ynglingar och tjenstedräng-»:' mätte med en altföt dryg utgift försädane betyg kunna belastas. Herr Grefwe» och Ordföranden propollerade gillande af Utskottets Betänkande med de i dess sednare utlätande gjorde förändringar, samt det af Herr krintz rrkölä föreflagne tillägg. Bifölls. Företogs till afgörande Allmänna Beswärs - och OecdAvmie-Utstottets den 6 April pa bordet lagda Betänkande» i anledning af Herr Grefwe ^xel llsmllton» Memorial» innefattande fyra serssilta ämnen; Härjemte uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hällit uti Borgare-Ställdets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den rr April rörö. S. D. Wid äter föredragande af Riksens HögloftStänders Allmänna Beswärs - och Oeconomic-Utskotts den ra nästledne Marti! gifne Betänkanade öfwer Herr Rytt, mästaren Grefwe >^xsl ULmiltsns fran Högloft. Ridderstapet och Adeln remitterade Memorial, angående förpant»ingar mm. fann Ständet stäk, att med gittands af Utstöttets yttrande, rörande första, andra och fjerde piincter. Ne, aldeles förkasta hwad Utstottet, i anseende till tredje puncten deraf, föreslagit, säsom oförenligt med ägande rättens helgd och det owilkvrliga beställd af lagligen uprättade vfwereuskommelser, som, icke utan contrahenterneI friwilliga begifwande bör kunna häfwas. Och stulle de Skes Den 14 April, Zl? Mspective Med-Ständer, wördsamt och wänlrgen härom underrättas.
Jag anser mig vid detta tillfälle hvarken behöfva eller böra förlänga discussionen, ronde ifrågavande fråga, då K. M:s Propos. om Statverkets tillstånd och behof i dag lärer blifvit utlemnad, och jag i mitt yttrande till StatsKåds-prot:n yttrat mig i denna fråga, hvarföre jag anhåller, att här få upläsa detsamma. Der står nemi., pag. 123: »Dervid må ste i första rummet tagas i betraktande, att. sedan ångan blifvit flottornas rörelsemedel, är den på landsidan öppna hufvudstaden ständigt blottställd för ett oförmodadt anfall; ty om ock befästningarne i skärgården, när de blifva fullbordade, hindra fiendtliga fartygen att gå rakt in i Stockholms hamn, sätter likväl ångkraften dem i tillfälle att hastigt öfverföra och landsätta en för öfverrumpling tillräcklig härafdelning, på någon af de många punkter på kusten, hvarifrån den med en enda dagsmarsch kan förflytta sig i närheten af hufvudstaden. Ett sådant företag, i synnerhet om kriget dermed förklaras och böljas, är, fruktansvärdt nog, möjligen utförbart; och då besittningstagandet af hufvudstaden är af största vigt för fienden, icke allenast i militäriskt och strategiskt afseende, enär Stockholm tillförsäkrar förbindelsen emellan Mälarens norra och södra omgifningar, utan äfven i moraliskt, skulle han ganska säkert företaga det för honom, under sådana förhållanden, föga äfventyrliga försöket. Ehuru det öfriga landets försvar hvarken är förintadt eller fullt beroende af hufvudstadens förlust, kan det dock icke döljas till hvad grad verkan deraf kan blifva nedslående och 361 Den 26 November f. m. förlamande; ty utom den skada försvaret i allmänhet lider, genom förlusten af en så strategiskt vigtig punkt, komme den allmänna sinnesstämningen att deraf djupt nedtryckas, icke ensamt inom, utan kanske lika mycket utom landet, hvilket i ett sådant ögonblick kan hafva svåra följder; ty en Stat, som beklagligtvis för sin politiska trygghet behöfver främmande makters stöd, bör icke, vid påfordran af deras biträde, redan hafva rönt en så betänklig motgång, som förlusten af sin hufvudstad.
Inventarii-instrumentet bör, såsom verifikation, bifogas försäljningsmannens årsräkning, hvilken, jemte qvittenserna å aflemnade penningar, insändas till Lands-konloret den 15 derpåföljande Januari, vid vite af 25 öre för hvarje öfverskjulande dag. Till denna lid bör äfven all återstod för försåldt stämpelpapper ofelbart vara i ränteriel eller hos Kronofogden i orten aflemnad, vid äfventyr för uraktlåtenhet deraf, alt försäljningsmannen anses såsom hade han försålt allt det stämpelpapper, han emottagit : i följd hvaraf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande låter genast lagligen indrifva det häremot svarande penningebelopp, med laga rönta, och förordnar i stället annan försäljningsman. Uti hvarje redogörelse hör det vid inventeringen befunna beloppet stämpelpapper balanseras till upptagande i näst afgifvande räkning. 3:o Hvar och en, som är skyldig att hålla allmänheten tillhanda stämpelpapper, bör tillställas ett exemplar af denna författning, till egen och andras efterrättelse; och då en köpare fordrar upplysning om det stämpelbelopp, som erfordras för en viss handling, skall den, som slämpelpapper försäljer, åligga att en sådan upplysning meddela, ulan alt derför ega fordra eller emottaga någon särskild vedergällning. § li Försåljnings-provision. l:o Vid redogörelses afgifvande för på kredit emottaget stämpelpapper, vare sig till försäljning eller till användande i och för utöfningen af embete eller tjenst, ege den redovisande att, såsom ersättning för möda, skrifmaterialier, postporto m. m., beräkna sig lill godo i Stockholm fyra och i landsorterna fem procent af det försålda eller använda beloppet af stämpelpapper. 2:o Hädanefter, såsom hittills, erlägges för stämplade vexelblanketter icke någon betalning utöfver stämpelbeloppet; men för ostämplade vexelblanketter, hvilka af allmänheten begäras och erhållas, utöfver de till sekunda-vexlar afsedda blanketter, skall erläggas betalning med 3 öre för hvarje sådan blankett. § 12.
Med ogillande af Utskottets yttrande, rörande de här ifrågavarande depositions-medlens förvaltning, beslöt Ståndet, att säkerhetsliandlingarne för samma medel borde till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, för att der förvaras, hvarom en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t skulle afgå; men deremot godkändes Utskottets förslag, om en underdånig framställning i afseende på bestämmandet af en viss prasscriplions-tid för berörde medels återlyltning. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets utlåtande, JNd® 54, i anledning af Rikets Ständers åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, angående samma år verkställd granskning af StatsVerkets samt andra af Allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1838, 1839, 1840 och 1841: Maj:t må anbefalla vederbörande, att för nammie medel till Rikets Ständer afgifva redovisning; Vid Utskottets i 43 och 50 §.§, äfvensom i 54 § 1 mom. och 55, 59, 06 oell 81 §§ afgifna yttranden lät Ståndet bero; hvaremot 21, 29 och 75 §§ till Stats-Utskottet återremitterades; hvarjemte Ståndet i öfrigt ansåg de uti 19, 20, 24, 37, 45, 46, 48, 49 §§ 2 morn., 60, 62, 82, 84 och 90 §§ afhandlade ämnen icke föranleda någon åtgärd till beslut å Ståndets sida. S. D. Föredrogos och biföllos följande Stats Utskottets utlåtanden: N:o 56, i anledning af Kongl.
I många fall kan det visserligen vara tjenlig!, att tillsättningen beror af Sekret., men det synes mig bättre att denna tillsättning sker efter flere personers pröfning. Man måste väl dessutom kunna förutsätta, att Ridd.Direktms ledamöter blifvit så valde, att de ega förmåga att pröfva sökandes skicklighet, sä alt Ståndet erhåller en kanslipersonal, som lill Ståndets nöje upfyIler sina åligganden. Jag tillstyrker på dessa skäl antagandet af Utsk:s förslag. Frih. Toll: Jag är förekommen af den siste talaren och får tillägga, att jag tinner Frih. Cederström hafva nöjaktigt förklarat det emellan honom och mig upkomna missförstånd. Hr Brakel, Mauritz Gust.: Gr Lagerbjelke har utgått från en ganska riklig princip, alt den, i hvars tjenst en person är, bör tillsätta tjensten, men Gr-.n har från denne princip kommit derhän, att han ansett Landtm, böra ombesörja tillsättningen. Jag kan icke fatta detta. Kansliljenstemännen äro likasom Sekret. Ståndets tjenstemän. Alt Ståndet tillsätter Sekret, är principenligt och skulle Ståndet följaktligen äfven tillsätta kanslibeljeningen. Men af flera skäl är som Hr Grin äfven nämnt detta Ogörligt och tillsätter derföre Ridd.Direkt., som emellan riksdagarna representerar Ståndet, på Ridd.Sekretms förslag kanslibeljeuingen. Ridd.Sekret, är chef för kansliet och bör hans förslag, såsom nu sker, derföre alltid följas. Landtm, är Ståndets ordf:de ej kansliets chef. Om Hr Grms princip konseqvent tillämpades skulle först Ståndet tillsätta Landtm., så Landtmm Sekret, och sist Sekret. Kanslister. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavande §, ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. § 12. Bifölls. Då nu H. Ex.
Bevisen i dessa mål äro till form och resultat lika beskaffade, som inför hvilken annan Domstol som helst. Det har ock blifvit yttradt, att stockstraffet icke står tillsammans med Sven-] ska folkets lynne. Det är likväl besynnerligt, då Författningen om KyrkoRåd står qvar, och man icke kan visa, hvarföre stockstraff för fylleri är mera skändligt. Det utgör ett straff för felsteg, icke för brott, om man jemför det med straff af spö och ris. Den som gör åverkan på ett planteradt träd, får sitta i stocken roed en qvist i handen, och jag inser ej, hvarföre det icke äfven kan ske för fylleri. Grefve von Schverin: Då jag nämnde, att vid FandsCancellierne ingen bevisning äger rum, rnente jag, relatift till den bevisning, som vid Domstolar äger rum. Man torde medgej att det icke är detsamma, att der höra personer, som blifva inkallade för att vittna, som Ridd. och Ad. Fröt VIII ]pand« .2* ben 2 5 September e. ni. att höra dem vid HäradsTing i en hel Allmoge! närvaro. Om någon skulle frestas, att i utöfningen af sitt Embete rn3nquera Publiqueri, så vöre det den, sorn icke har någon publik omkring sig. Det har blifvit sågclt, att jag skulle yttrat, det Svenska folket icke tål stockstraff. Det tolde instämma med allas erfarenhet, sorn uppmärksamt följa gången af menniskans utbildning, att straffen successift kunna mildras, der hederskänsla hunnit bildas, och när de kunna mildras, mäste de mildras ; godtycket får ej lägga hinder i vägen derföre. Ingen Skolmästare begagnar nu mera det straff, som nyti jades för 100 år sedan, att hänga en målad åsna på gossen, och gossen skulle icke tåla det. Visserligen har Lagstiftaren tillagt Kyrkoledet rättigheten att tillämpa stockstraff, men jag åtminstone känner ingért ort, der detta Straff af KyrkoEådet användes. Lagen säger ock, att en Hållkarl, som understår sig att besvära en förnäm resande med anhållan om drickspenningar skall ha sex par spö.
Aminoff, har ett arbetshus blif^ inrättadt, der 5q fattiga underhållas, och sysselsättas med arbete, hvil' — 19 ~ ket äfven är för andra i staden boende fattiga tillgängligt emot viss betalning. Till statsverket har ingått tullafgifter till ett belopp af g3,477 R:dr 11 sk. 3| rst. beräknadt såsom medeltal af tull-uppbörden från och med 1828 till och med i832. Stadens inkomster, som bestå af de i förra Berättelsen uppräknade särskilda artiklar, äro uppgifne för i832 till 42,554 R:dr 43 sk. 8 rst. Banko. Denna betydliga inkomst användes till stor del att Uppföra nödiga allmänna byggnader, äfven som till andra anstalter sorn bidraga till stadens försköning, nytta eller beqvämlighet. Under de sist förflutna fem åren äro byggde, ett lazarett af sten, som innehåller 16 sjukrum, och dessutom ett för dårar som ock kostat i4,65o R:dr utom inventaiåer, som uppgått till 2,4o3 R:dr Banko; En jernbro med ett hvalf öfver Motala ström som kostat 44*987 R:dr och en quai vid strömmen på Saltängs-sidan för 2,923 R:dr 20 sk. 8 rst. Banko. År 1828 uppmuddrades på stadens bekostnad ett grund öfver Pampus i segelleden uti Ernviken, hvilket arbete uppgick till 748 R:dr 33 sk. 3 rst. Banko. Söderköping, som har 881 invånare står ungefär på samma stånd-punkt som då sista Berättelsen afgafs. Sjöfart idkas ej, men från lastage-platsen Waldemarsvik äro förlidet år till Flensburg utförde 1318 tolfter bräder och plank, samt i33 S\U. stångjern. Fabriker finnas icke, och handel samt handverkerier äro i ett tillstånd sorn ingalunda kan kallas blomstrande.
Reservationer: Af Herr Domprosten iBjörling: ;:Emot Utskottets beslut angående testa*» ments-rätten får jag reservera mig af följande skäl: l:o) Emedan Utskottet inskränkt den fria dispositions-rätten öfver förvärfvad egendom och lösegendom, ehuru en större pluralitet inom Stånden vid återremissen yrkat bibehållande af denna frihet. 2:o) Emedan Utskottet, genom tillåtande att borttestamentera arfvejord äfven utom börde-ledet, borttagit den återstod af arfvejords-principen, som fanns qvar i det förra Betänkandet, ehuru endast en högst ringa minoritet inom Stånden vid återremissen yrkat något sådant. 3:o) Emedan jag ej kan gilla den inkonseqvens, som röjer sig deruti, att Utskottet helt och hållet borttagit arfvejords-principen, men bibehållit börds-rätten och Lag-Utskottets Utlåtande N:o 32, 25 och derföre nödgats utsträcka densamma äfven till arfvejord, som genom testamente eller gåfva blifvit bortgifven; hvarigenom Utskottet med ena handen återtagit hvad det med den andra gifvit. På grund af dessa anmärkningar anser jag Utskottet bordt hafva föreslagit Rikets Ständer, att de, för sin del, måtte antaga en Författning, som icke gör någon annan förändring uti nu gällande lagar om arfvejord på landet, än att den ena maken må ega rätt att åt den andra för dess lifstid testamentera arfve jord, men som för öfrigt, med upphäfvande af alla nuvarande inskränkningar i Ustaments-rätten, lemnar denna rätt fri, vare sig å land eller i stad.» Af Herr Prosten Ljungdahl. Af Herr Iiislner, med hvilken Herr Wennerström sig förenat: »Vid behandlingen inom Lag-Utskottet af det från samtlige Riks-Stånd till sagde Utskott återremitterade Betänkande, angående testaments-rätten, har jag med Utskottets pluralitet varit af skiljaktig mening.
Min motion åsyftar endast att, för åstadkommande af den största möjliga besparing i anläggningskostnaden för våra jernvägar, framhålla den mening, att jernbanorna ej böra byggas större eller kostsammare, än som erfordras för den rörelse, som kan supponeras på dem uppstå. Jag är för öfrigt tacksam för alla de upplysningar i detta ämne, jag kan erhålla. Man har velat att vi vid våra jernvägars byggande skola taga de praktiske Engelsmännen tili mönster. Man får likväl icke jemföra vårt vidsträckta, sparsamt befolkade land med ett annat, som eger mångdubbelt så stor befolkning på en flera gånger mindre areal, der jernvägarne böra vara beräknade för en vida större trafik, än här i landet kan blifva möjlig. Hvad Engelsmännen särskildt beträffar, hafva de dessutom varit nog praktiska, att icke bygga jernvägar i Skottska Högländerna och endast sparsamt i den vestligare delen af England, fullkomligt Den 5 December. 323 riktigt inseende att sådane på dessa trakter icke skulle betala sig. Den af Gr. Gronstedt gjorda deduktion om större lokomotivers företräde framför mindre på längre sträckor, har jag icke kunnat följa, men i afseende på olägenheterna af omlastning af gods, när en bana af annan spårvidd tillstöter, tror jag erfarenheten visat att densamma ganska lätt och utan stor kostnad låter sig göra. Man har genom uppfinnande och användande af ändamålsenliga methoder vid omlastningar lyckats nedbringa kostnaden till \ öre per centner, hvilket icke betyder mycket på sådant gods, som kan bära en långväga jernvägstransport. Om statens banor kosta med den spårvidd, som på dessa begagnas, per mil 800,000 rdr, och de smalspåriga skulle kosta på samma väglängd 500,000 rdr, uppkommer derigenom en besparing af 300,000 rdr på hvarje mil. Huru mycket längre bansträckningar skulle ej derigenom kunna byggas, och huru mycken vinst skulle ej deraf beredas landet! Hvad som onekligen vinnes genom dyrbarare banor, är möjligheten af en hastigare fart. Men för oss, som förr varit vana att åka 1 mil på H limme, anser jag det redan vara en stor vinst, om vi kunna komma 2 h 3 mil i timmen.
I anledning häraf upplästes Högvördige PresteStåndets, Yälloflige BorgareStåndets samt Hedervärda BondeStåndets, rörande ifrågavarande ämne den 10 och 17 dennes allåtne ProtocollsUtdrag, hvaraf inhemtades, att Lagoch EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande blifvit af bemälte 3:ne RiksStånd bifallit; dock hade BondeStån - a4o Den 29 Augusti f. rn. Jet, i afseende å i3 §. af 2 Capitlet fattaf det beslut, att samma §. icke må äga retroactif verkan eller kunna lämpas till de före utfärdandet af 1827 års Förordning ingångne afhandlingar om afsöndringar af jord, utan samma afhandlingar bedömas efter de vid afslutandet gällande Författningar; äfvensom, i afseende på föreskrifterne i 1 och 3 §§. af samma Capitel, så vidt de angå rättigheten till jordafsöndring på viss tid, Ståndet gjort den förändring, att det må vara Jordägare, som innehar Hemmansdel, på hvilken han är besuten, tillåtet att derifrån, på lifstid eller viss bestämd tid, högst 5o år, till en eller flere personer afsöndra till och med en tiondedel af Hemmanets hela egorymd, och det utan afseende på hvilket Tunnlandstal, som denna tiondedel kan innehålla, samt om den afsöndrade jorden är belägen nära intill, eller längre ifrån stad, hvilken rättighet jemväl får sträcka sig till odal-ägor, som äro belägna inom andra Byars områden; och hade Ståndet för alla så beskaffade jordafsöndringar, eller dem, som ske på lifstid eller viss utsatt tid, ansett de i 4 och 5 §§. af 2 Cap. stadgade vilkor och föreskrifter icke böra äga rum.
Ärliga räntan för berörde obligationer, skulle Banquen utbetala, samt Capitalet wid förfallotiden; men att till undwikande af Jnterctze-utgift Silfwer hälst borde upphandlas, emot Banco,sedlar, och skulle Banqucn i öfrigt z:o säsom säker inkomst ärligen fä uppbära 6 a 700,000 R:d. intill dep derigenom, jemte winsten af Discont - Werket, BanquenS engagement till CreditsedlarneS Realisation, blifwit till fullo godtgjord. Wangsén skulle deremot ätaga sig att realisera en Credit-sedelstock af 15 Millioner med 11,250,000 Riksdaler. Dock sä att högst fem Millioner Riksdaler i Credit - sedlar kunna indragas emot obligationers ställde pä femton är med fyra procents ränta utan rabatt. Obligationerne komme att accepteras af Banquen som för dem betalte Räntan och Capitalet efter rs ärs förlopp, dä, i händelse 5 Millioner pä detta sätt Den M October. 4323 sätt ifrän Credit-Sedelstockm afgä, skulle äkerstoden, 10 Millioner, komma att Realiseras med 7,500,200 R:d. Om och inom hwad tid Banquen uti desse nu uppgisne wilkor möjcligen skulle kunna ingä, eller un. der hwad andra wilkor Riket, till winnande af förstnämnde högst wigtiga ändamäl, af Riksens StänberS Banque skulle kunna biträdas, därom förwäntade Hem. liga Utskottet Banco»Utskottets yttrande.
De 6:te och 7:de aumärkms-punkterna handla om tillsättande af Presidents-embetet i Bergs-Col!:m och fastställande af lönestaten för samma Colhii tjenstemän. Att det varit Konungens rätt att tillsätta President i Bergs-Colhm, har icke kunnat bestridas, och alt tillsättningen skulle varit stridande emot rikets sannskyldiga nytta, torde äfven vara svårt att ådagalägga. Utsk:s anmärkande ledamöter hafva visserligen velat finna sådant, men jag tror icke, att de utaf opartiska domare skola få något understöd. Det är ju klart, att så länge detta verk skall finnas, så måste del äfven hafva en Chef, han må nu heta President eller något annat, och när för öfrigt alla ledamöterna, Chefen inberäknad, icke äro flera än 3:ne, torde väl detta också vara det minsta möjliga. Huruvida detta verk framdeles skall bibehålla formen af ett Riks-Colhm eller icke, är en sak, som vid detta tillfälle icke på något sätt blifvit afgjord, ty uti den utnämnde Presidentens fullmakt är del vilkoret infördt,' alt han skall underkasta sig de möjliga förändringar, som i afseende på verkets organisation uti framtiden kunna komma i fråga. Alt således ingenting blifvit lill hinder eller skada gjordt för de åtgärder, som i detta afseende kunna finnas nödiga att vidtaga, torde för en hvar vara tydligt och klart. Att nya aflöningsstaten för Bergs-Colhm och Bergslags-staterna blifvit fastställde, har äfven blifvit anmärkt, men hvad först beträffar Bergs-Colhm, kan jag så mycket mindre dertill finna någon grundad anledn., som åtgärden står uti fullkomlig öfverensstämmelse med R. St:rs egen begäran i detta hänseende, först vid 1823 års Riksdag, och äfven sedermera. Att Staterna för detta verk hafva blifvit utan R.
KAMRATERNA jag som haft förbindelse med dessa damer skulle uppträda som deras riddare. BERTHA. Hvad för slags förbindelse? CARL. En tillfällig, sådan man har med sådana damer! BERTHA. Sådana damer! Det ljuger du! CARL. Jag brukar inte ljuga! DOKTORN. damer att skaffa? Men jag förstår inte: hvad har jag med dessa BERTHA. dina öfvergifna barn! Du ville helst icke ha något att skaffa med DOKTORN. det här! Det var inte mina barn. Jag förstår inte BERTHA. hustru. Det var dina två döttrar med din frånskilda DOKTORN. gången och göra mina familjeförhållanden till föremål för offentlig granskning, så ska jag svara dig Efter som du anser dig ha rätt att vara när TREDJE AKTEN offentligt! Du tyckes ha tagit reda på att jag icke är enkling, utan en frånskild. Godt! För tjugo år Sedan har jag ingått en ny förbindelse och har i sedan upplöstes mitt äktenskap, som var barnlöst. densamma ett barn, som nyss fyllt fem år. Dessa har du reda på det! två vuxna flickor äro sålunda icke mina barn. Nu BERTHA. Men din hustru kastade du ut i verlden... DOKTORN. eller raglade om du så vill, och så fick hon halfva nog sagdt. Kunde du ha ett begrepp om hvad hålla två hushåll, skulle du besparat mig denna Nej, så var det inte heller. Hon gick sin väg mina inkomster ända tills jag fick veta att hon det kostat mig i arbete och försakelser att underobehagliga stund, men det kan inte en sådan som du komma sig för att tänka ut. Mera behöfver du inte veta, helst hela denna sak inte angår dig! BERTHA. hustru gick ifrån dig! Det skulle roa mig veta hvarför din första DOKTORN. var stygg, småsinnad, lumpen, och att jag var för god emot henne! Tänk nu, du ömhjertade, finkänsliga Bertha, tänk om det verkligen hade varit mina döttrar, dessa dina och Carls gemensamma väninnor; tänk huru mitt gamla hjerta skulle ha som jag burit på mina armar under sjukdomens Jag tror inte det skulle roa dig höra att hon gladt sig åt att efter aderton år se igen dessa barn långa natt. Och tänk om hon, min första kärlek,
Söm efter delning proräta faller på desse Fonder, äfveh är en nationabföriust. Det ät sålunda blott fråga om den skall uppfatta* i Räkhingen A. eller i Räkningen Ä Då man alltså tror sig handla val med sitt tillstyrkande» att Bankan bör dräga ingen förlust, derföre ått det är detsamma, söm att Nationen skulle den dragas bör man ej glömma, att, i dsti mati Förlusten pro rata på ds insatte allmänna medlen härigenom blir ökad, träffar äfven deh, måhända ännu mera Omedelbarligen, eller åuninstona lika, Nationen. Hvad nu åter artgår allmättrlå Inrättningar! Fonder* torde exempelvis BrandföröäkringsVerkets behof för inrättningens ändamål af en rörlig Fond, göta det icke allenast ursägtllgt» Utan ock lofligt, att vederbörande , för att dermed tillika förbinda en skälig reVenue för en gagnelig inrättning, insatte degna Fond uti ört Discont, åt hvilken Banken, äfvén för vinst» anförtrodde sine Capitalei-, oth corn Staten med sine tillgångar Understödde i än iner som Stäh-; derne sjtlfve inrättat acil låtit controllhra. Jag Vill härigenom bevisa, att icke allt, meri måhända blott minsta delen, kan lemnäs titan afseende eller hjelj), Utari att detta underlåtande återverkar i samma riiåh menligt för det alltiihang till Rihs-St. Fröt, tsij isis. i jos Sta'soch Bänko-Utskottetis Betänkandeni "-»T männa tillbaka pä andra vägar, oberäknadt följ* derne af den fortfarande oredan. Jag vägar härvid en liknelse. Ett fartyg har stött på grund, och ar i fara att sjunka; Hvilket är då bättre antingen att alla hjelpas åt rned förenade krafter att först arbeta sig i hamn och* frälste* sedan undersöka orsaken till händelsen; eller* vid upptäckten af vådan * så länge uppehålla sig med tvister om det var Styrmannen, Lotsen eller Besättningen, som vållade olyckan* att rådrum icke återstår för bärgningen.