Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets öfrige invånare, hvilka genom kostnadens öfveiflyttande på bevillningen, finge dertill bidraga, ehuru de redan äro med utskylder tillräckligt betungade; alt således, om, hvad icke bestriddes, rustoch rot-hållare funnos i behof af någon lättnad uti deras skattebördor, sådan icke borde beredas, med mindre än att enahanda förmon medgåfves äfven öfriga samhälls-classer; att dessutom icke borde förbises, att rusthållare, såsom ersättning för rustnings-skyldigheten, ega icke allenast befrielse från egen ränta, utan äfven augments-ränlor sig anvisade, hvilka ofta äro så betydliga, att alla rustnings-koslnaderne deraf godlgöras, hvadan och då dessutom serskildta hemman äro i väsendtligen olika behof af skatte-lin» dring, en dylik åtgärd borde föregås af fullständig undersökning, om hvad behof vet i detta hänseende må fordra; att lindring visserligen kunde vara af nöden, men alt den icke skäligen borde sträckas längre, än till afgiftens nedsättande till sådant belopp, som ungefärligen må motsvara kostnaderne för de vanliga mötena inom provinsen, hvaremot utgifterne för öfnings-läger, hvartill rustoch rot-hållare icke vore förbundne att bidraga, kunde genom Stats-anslag bestridas, hvadan den af Herr Reutersvärd, i denna syftning väckte motion borde af Utskottet lagas i närmare öfvervägande; alt det vöre obilligt, att afgifterne för Infanteriet finge till kostnader för Cavalleriets möten användas, utan skulle de för hvarje olika vapen inflytande afgifter, på sätt Herr Reutersvärd föreslagit serskildt användas och redovisas, samt om,i sådant fall,tillgångarne förCavaileriet blefve olillräekliga, bristen fyllas genom Stats-anslag, men Infanteriets rot-hållares bidrag nedsättas till hvad ensamt för detta vapen vore erforderligt; alt då nuvarande mötes-passevolanceafgift utgår, enligt contract, bestämdt för viss tid, Ständerna icke ega att deruti göra rubbning, och att, äfven om nedsättning skulle finnas lämplig, densamma icke borde vidtaga förr än efter slutet af år 1844» då nuvarande contract tilländalöper, hvilken senare mening äfven blifvit biträdd af någre ledamöter, som i öfrigt uti Utskottets förslag instämt; hvarjemte af någre TaBih, till R St.
Men jämte rypsfröet kan man och bra, men de ur boet tagna ungarna blifva fjädrade ungar tagits ur boet, men deras matande, gifva vallmofrö, kanariefrö och grönt. klena och lefva i bur högst tre ä fyra år. tills de själfva kunna taga sin föda, är besvärligt. Under ruggningen måste fågeln vårdas väl, ty Ett oeftergifligt villkor för de inburade fåglarnas den medtager hans krafter betydligt. Grönfinken. Irefnad är, att de hafva stort utrymme, så att de, Domherrarne häcka gärna i fångenskapen, men Man har gifvit denna fågel benämningen » svensk oftast uppföda de ungarna dåligt, så att de redan i öfverensstämmelse med sin natur, kunna öfva kanariefågel ». Han har en rätt behaglig sång och efter några dagar dö, ett bevis på, att de icke sina vingar. är ganska läraktig, så att han kan lära sig efter fått passande näringmedel. Bäst lär det lyckas, En del insektätande fåglar, såsom näktergalar, pipa små vis-stycken. Men han har en olrefligt om de erhålla myrägg, vallmo, ryps och kaåtskilliga sylvia-arter med flere, hållas i bur, men bräkande lockton, som hau låter höra allt som nariefrö. deras skötsel är svårare än de fröätande fåglarnas. oftast. Hanen är ganska vacker, hvaremot hoDet är några af de sistnämnda, som här skola blifva nans färger äro mindre lifliga. föremål för vår uppmärksamhet. Vi börja med Tages grönfinken som unge ur boet och uppfö- Steglitsen. des med rypsfrö, hvetebröd och äggula, blir han utomordentligt tam, sätter sig gärna på sin vårKnappast torde någon annan af våra vilda fågdares finger eller axel och kommer, när han rolar ägna sig så väl för buren eller kunna påräkna pas. Mot främmande visar han däremot ingen damernas gunst i så hög grad som steglitsen. förtrolighet, men ej heller någon fruktan, utan Hans praktfulla fjäderskrud och vackra figur, hans han försvarar sig mot dem med sin starka näbb, muntra, nästan koketta rörelser, hans höga, fylom de närma sig honom.
Andra förde apor omkring, hvilka de läto rida på hundar &c. Sådana ungefär voro förlustelserna om dagen, de voro blott för pöbeln. Om aftnarne var det egentligen som man firade profetens fest och natten genomvakades till hans ära. Skriftlärda och andra fromma moslims samlade sig dit omkring maghrib eller 'esha, bildade kretsar i de uppslagna tälten, läste ur en bok, kallad Delail, om deras profet, höllo 'esha bönen i sällskap och stämde derpå upp en Zikr. De stodo i ring, i hvilken hvem helst som kände sig kallad kunde inträda, upprepade oupphörligen och oföränderligen Allah med en djup dåf röst, medan en eller flere, som stodo öfverst i ringen, sjöngo till denna kör strofer ur Koran, allt med då och då iakttagna pauser. I andra tält mumlade kören la illaha illa lallah, och i andra accompagnerades solo recitationen af den Arabiska milda flöjten. Härunder gjorde alla assisterande beständiga rörelser, än blott med sitt hufvud, än med hela öfra delen af kroppen, ansträngande sig och sålunda späkande sin lekamen på det strängaste. Detta mödande frambragte på de flesta en viss, den hektiska liknande, rodnad på de bruna kinderna, hvilken tillika med det fromma, allt jordiskt glömmande, blott Allah och hans profet ödmjukt hängifna uttrycket i deras ansigten (eller kanske hellre det helt och hållet uttryckslösa ansigtet med slutna ögon) gaf dem ett utseende, som särdeles contrasterade med deras ofta trasiga och smutsiga kläder. Kören, hörd på afstånd, liknade mumlet af brummande björnar eller suset af det efter en storm småningom lugnande och mot stranden flämtande hafvet; jag kan ej neka att allt detta gjorde på mig ett djupt intryck och att jag sällan sett någon religiös ceremoni, som behagat mig mera. Då vi i de mest utarbetade, utkrånglade körer bjuda till att med orgel och annat sjunga Herrens låf, sjunger eller rättare mumlar Araben det med ett oupphörligt och oändligt upprepande af hans namn, utan melodi och utan harmoni, så lärd troligen af den entoniga vind, som drar genom Arabiens öknar.
Hr Gedda, Gustaf Georg, hade inlemnät följande: Att mitt anförande vid StatsUtskts utlåt. N:o 52, ang:de mötespassevolancens utgörande med de öfriga resp. RiksSttn blifver communiceradt, får jag ödmjukast anhålla, då det nödiga antalet exemplar af samma anförande härmed aflemnas. Denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Ehuru jag anser det högst obehagligt att nödgas ånyo upptaga en fråga, som uti ett föregående plenum varit discuterad och afslutad, finner jag mig dock dertill nu föranlåten, för att rätta en misstydning af hvad jag anfört under discussionen, rör:de 3:dje hufvudtiteln. 2:ne ledamöter af StatsUtsk. yttrade, vid slutet af discussionen ronde ifråga var. titel, den tanken, att de med tillfredsställelse hade hört under den långa discussionen, att åtminstone ett löfte hade blifvit gifvet om uppfyllande af den utaf StatsUtsk. framställda önskan, att Styrelsen måtte lill en kommande riksdag framställa en fullständig plan för krigs-administi ationen och Rikets försvar i allmänhet.
Utan att ingå i undersökning, huruvida vårt försvar bör grundas på en betydande Sjömagt, torde jag icke af någon sakkunnig blifva motsagd i det omdöme, att omtankan snarare och längre behofver rigtas att förskaffa oss Skepp till våra Sjömän, än de sednare till våra Flottor, och ehuru de Sjömän, som egentligen erfordras till ÖrlogsFlottan, dertill särskilt bildas, är det icke tänkbart, att på Sveriges vidsträckta kuster Sjöfolk skulle saknas till den största Flotta, som vi möjligen kunde bygga och underhålla. Om Utskottets Betänkande återremitteras, torde dessa Anmärkningar dervid få medfölja. Det: 21 Maji. 77 Herr af Wingård, Johan, uppläste föl» jande: Anförtrodd Styrelsen af en Province, i hvilken finnas de betydligaste Rikets Skogar, och der Trädvaruhandein utgör ett vilkor för tusendetals Familjers bestånd, fordrar min pligt, att jag söker fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af förevarande ämne. Det är allmänt kändt, att i Skogstrakten finnes föga Åkerbruk; när härtill kommer, att Hemmansklyfning-en der vanligtvis är drifven till den största höjd, så att från 20 till 50 Hushåll, och äfven ej sällan derutöfver, finnas på ett Hemman , hvar skola dessa olyckliga varelser, sorn, i stöd af Författningar tillkommit, och som localen anvist blott ett enda Näringsfång, hämta sin föda och penningar till sina Skatters liq viderande, om detta dem från. tages? Ty att kunna afyttra så 6nart transporterade varor, som Skogseffecter, då de äro belagde med en Exporttull från 25 till 75 procent af varans värde, jemte en mängd andra tryckande föreskrifter, gränsar till omöjlighet. Oeconomi® och BesvärsUtskottet har uti premisserne af dess Betänkande upptagit alla de skäl, som kunna anföras för en friare Trädvaruhandel; jag tror mig derföre ej vidare böra upprepa dem ; men jag finner frågan dock icke vara bestämd i Resultatet.
De tillstyrka företaget och kunna hafva sitt samvete fredad!, då de veta att det i alla fall beror på R. St. att bevilja eller afslå det erforderliga anslaget, och då alltid någon nytta mäste uppkomma af det arbete, sorn Staten på så sätt bekostat. Deraf slutar jag, att vid alla sådana tillfällen måste man snarare tro något för litet än något för mycket af hvad en sådan undersökning innehåller. Detta har jag endast tvelat nämna , såsom en ytterligare utveckling af hvad |ag redan haft äran anföra. Hvad angår Hr af Wingårds yttrande rörtde nyttan af större bolag, så kunde jag visserligen inlåta mig uti svar derå; men dä en vidare utveckling af den frågan skulle föra oss förlängt utom gränsen af ämnet, så afstår jag derifrån, under förklarande, att jag i visst hänseende erkänner riktigheten af hvad den värde talaren yttrat, men på det liela skulle hafva åtskilligt att deremot invända. Gr. Frö,! i ch; För fullsländighetens skull anser jag mig böra tillägga något till mitt förra yttrande. De fleste värde ledamöter inom detta Hus, som talat för bifall till anslaget, hafva sjelfve tillkännagifvit deras obekantskap med localen. Det är endast Hr af Wingård och undertecknad, för hvilka ett sådant evasivt yttrande icke får gälla, ty det bör icke betviflas, att han och jag äga en viss grad af localkännedora, för att kunna fälla elt omdöme i saken. Hr af Wingård har tillstyrkt och jag har icke afstyrkt anslaget, men jag har lemnat upplysningar. Jng finner mig likväl nu uppkallad att afstyrka anslaget, och får derföre ytterligare redogöra. Hr af Wingård har visat nyttan af företaget för de i orten befintliga brukspatronerna , och jag instämmer fullkomligen i delta yttrande. Det är otvifvelaktig!, att icke blott Uddeholms bolag, utan äfven flera i orten befintliga bruk, till omkring 3o,ooo skeppid smide, hafva fördel af slussinrättningarna. Orsaken , hvarför jag ingått i någon upplysning och bevisning i fråga om den sjelfständigt allmogens intresse uti företaget, är den, att den värde ledamoten, som öppnade denna discussion, nemi.
Detta hade sin rot och näring i en mythisk hjeltelära, hvars krigiska tro ansåg hela verldslifvet för ett på samma gång tragiskt och segersällt gudaspel, der innehållet vore Gudars och Menniskors gemensamma pligt, att ärofullt genomkämpa Ljusets och Mörkrets, Lifs-eldens och Döds-eldens, det Godas och det Ondas långa tids-strid. I trogen öfverensstämmelse med sådan verldsåsigt stodo äfven de yttre form-egenheterna hos det skaldskap, som derur framgick. En genom allitterationer och assonanser starkt betonad rhythm, i sin gång sammanträngd, skyndsam, slående, – ljudande liksom af taktmessiga svärdslag på sköldar; en egen diction, skarpt åtskild från den prosaiska, än genom täta hänsyftningar på mytherna, med en stor förkärlek för gåtaktig sinnrikhet, än (mestadels just i följd häraf) genom nyttjandet af många ord och ordasätt, som ej annars voro brukliga – ofta sådana, som genom sjelfva sin föråldring syntes upplyfta språket öfver det hvardagliga, och göra det mera högtidligt; en ofantlig och ej sällan till öfverdrift urartande djerfhet i bilder, omskrifningar och ordställningar: se der, hvad våra fornfäders smak fordrade hos den skaldesång, som ville erkännas för äkta och behaga. Det låter sig lätt begripas, till hvilken konstlande själlöshet en slik form skulle förfalla, såsnart den uppfattning af lifvet, hvarigenom hon erhållit varelse, försvunnit ur verkligheten, utan att man ändock ville låta skenet fara. En tid kom, då Asarnes herrliga gudasaga hade upphört att tros; då betraktelsen hade mottagit ett annat innehåll, och handlingen andra syftemål, än hennes. Huru skulle det från henne utgångna skaldskapet då kunnat på allvar fortsättas? Det fortsattes likafullt – eller utan allvar; såsom ett slags lärdoms-lek, som dessutom ännu kunde begagnas att säga artigheter åt furstarne och de förnäma.
När han såg, att det var hustrun, stannade han för att i hennes utseende och sätt söka upptäcka, om hon märkt något eller icke. När han icke kunde urskilja något ovanligt, vände han om och gick tillbaka igen. Malin – så hette flickan – hade ej varit i Karlsons tjänst längre än ett halft år. Hon hade ett slags utseende, som ej just är vanligt bland bondfolk. Hon var liten och späd till växten, ansigtet var fint och regelbundet, läpparna voro bugtade och fingo ett retande uttryck, när hon log. Ögonen voro små och glänsande, och hyn hade en hvithet, som föga syntes stå i samband med den klass, till hvilken hon hörde. Ansigtsuttrycket var djärft, stundom elakt, och det hviskades, att hon en gång förr födt ett barn, som ingen sedan fått se eller hört något om. Anna hade i början ej velat taga henne. Men det stod ingen annan att få, och hon trodde sig vara säker på sin man. Flickan hade ej varit där länge, förrän Karlson märkte, hur ungkarlstidens begär började vakna inom honom. Båda hade de dessutom hört ett och annat om hvarandras föregåenden, och detta gjorde ett närmande ändå lättare. Deras förhållande hade räckt ungefär en månad, och ännu hade ingen märkt något emellan dem. Men altsom tiden gick, förstod Karlson, att han misstagit sig på sig själf. Han hade trott, att begäret, en gång tillfredstäldt, snart nog skulle slockna ut och förhållandet afstanna af sig själft. Men han lärde sig snart, att det snarare blef tvärtom. Hans passion växte dag för dag. Han skulle hälst hafva önskat, att han kunnat komma ifrån altsammans. Men det gick icke längre. Det var som en främmande makt inom honom, hvilken blifvit lössläppt, för hvarje dag växte i styrka och gjorde hvarje annan föresats eller tanke svag och kraftlös. Han var som fjättrad af osynliga band. Han sökte upp flickan, hvar han kunde komma åt, han blef häftigare och häftigare i sina ömhetsbetygelser, han tänkte på medel att råka henne midt under sitt arbete, och han kände en ovilja mot sin hustru, som var dels fysisk, emedan hon var gammal redan, aldeles för gammal för honom, dels också härledde sig af, att hustrun stod honom i vägen.
VI -V'/»' * S. D. Föredrogs och bifölls förenade Statssa ml. ydllv\ä npi a Besvärsoch Ekonomi-utskottens memorial N , angående antagande af en sekreterare och en notarie. 300 Prot.-utdrag den 4'2 April i848 De n 12 Api il Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse lill Rikets Ständer al den 10 dennes med tiilkännagifvande, alt sedan slals-rådet ni. m. friherre O. IV. Stael von Holstein, sorn variL i nåder förordnad alt under innevarande riksdag utöfva den befattning med riksdags-ärenden, sorn enligt 36 och 42 §§ al riksdags-ordningen en ledamot af Stats-rådet tillkommer, numera blifvit utnämnd till justitie-råd, Kongl. Maj:t i nåder förordnat Stats-rådet, riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstierne-orden Nils Fredrik IVallenstein att förrberörde befattning utöfva; ocb beslöts, det skulle denna nådiga skrifvelse läggas till handlingarne samt vederbörande Utskott meddelas underrättelse om densammas innehåll. S. D. Föredrogos i ett sammanhang Konstitution s-utskottets den 29 sisth Mars och den 5 dennes på bordet lagda memorial N:o 6, med förslag till ändring af 68 § riksdags-ordningen, rörande tiden för revisionerna af stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, och samma Utskotts sistnämnda dag bordlagda memorial N:o 7, om rättelse af ett uti ofvanberörde memorial N:o 6 förekommande misstag; och fann Ridderskapet och Adeln delta memorial N:o 6 icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarna; samt blef det i memorialet N:o 7 framställda förslag till ändring af riksdagsordningens 68 § af Ridderskapet och Adeln anlaget att hvila till nästa riksdag för att då i grundlagsenlig ordning företagas till afgörande.
Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Maj 1841, kl. 8 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skilj agtiga beslut, angående ett lån till Carlskrona Stads Pastorat. (R:gs Afd.) Vid föredragningen af Stats-Utskottets under N:o 455 afgifna Utlåtande, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, angående ett föreslaget låneunderstöd för Stadsförsamlingarne i Carlskrona, liar Borgare-Ståndet ”med afslag å livad Utskottet i denna fråga yttrat, beviljat ”till Carlskrona Stads Pastorat, af Statsmedel, ett Jan af 12,000 R:dr, ”med vilkor, att det återbetalas med 5 procent årligen å det primitiva ”Capitalet; kommande af denna årliga inbetalning 3 procent att beräknas ”såsom ränta och återstoden att afgå å capilalet;” uti hvilket beslut de öfriga Riks-Stånden blifvit inbjudne att sig med Borgare-Ståndet förena. "Varande denna inbjudning dock, enligt Utskottet meddelade Prolocollsuldrag, endast af Ridderskapet och Adeln anlagen. Preste-Slåndet har åter beviljat ^Carlskrona Stads Pastorat ett lån af 20,000 R:dr mot 5 J’procenl årligen, hvaraf 3 procent beräknas som ränta och 2 procent ”capitalafbetalning.” Deremot bär Bonde-Ståndet bifallit Utskottets Betänkande, deruti det föreslagna lånet blifvit afstyrkt. Då nu 3:ne Riks-Stånd således beviljat förenämnde Pastorat ett lån, hvarå 5 procent böra årligen inbetalas; så oell ehuruväl dessa Riks-Siånds beslut icke öfverensstämma, i fråga om samma låns belopp, måste med tillämpning af den vid dylika fall förut godkända och iagttagna grundsats, Carskrona Stads Pastorat anses hafva, i följd af Rikets Ständers nu fattade beslut, erhållit ett lån af allmänna medel emot ofvanberörde vilkor.
Detta är den ekomiska sidan af saken, visserligen ännu provisionel uppfattad, mea innebär dock grunden till en exactare beräkning. Hvad den egenteliga militairiska och po; litiska beräkningen angar, och hvarå torde vara nödigt att äfven den strängaste Rikshushållare gör afseende, så siknäs visserligen icke inom detta rum, män af en alltför stor fömåga i denna väg för att, ett försök af mig deruti kan fordras, eller ens vågas. Jag skulle emedlertid begärligt lemna min uppmärksamhet åt en diskussion, mellan sakkun-. nige, öfver följande omständigheter, 1:0. Förhållandet, eller fölgden af ett krig mellan, till exempel, vår östra granne; försedd med bade örlogsoch skärgårdsflotta, och Sverige utan örlogsflotta, men deremot en talrik skärgårdsflotta. Om Sveriges kuster äro så beskaffade och belägna att en fietitelig örlogsflotta eller Escadre, kan, genom defencen af CanonSlupar och Johar, derifrån afhåliss, eller communication mellan hamnarna försäkras handeln skyddas och, manne icke dessa kuster innefatta nog öppna sträckningar, der ett ringa antal örlogsfartyg, med stor fördel skulle bjuda spitsen åt en, i annan locd belägenhet, öfverlägsen 6tyrka af Canonslupar. Jhn 6 Martii. S?3 3:0- Fienteliga örlqgsflottan, utan ali fara för suprice i öppna sjön , således mästare af ?tt dela sig i Escadrar; verkan deraf på con* centrtringen från våra skärgårds-ttationer dit faran som mäst hotade, möjligheten eller omöjeligheten att, i sadane fall, frånhålla fiendens tentation att verkställa landstigningar, Otn än med lindrigaste föremål, att endast här’ ja och utarma. Månne icke en, i godt stånd, under klokt och driftigt befäl, fast ringa talrik örlogsflotta, dock tillräckligt skulle imponera på en större, för att hindra den senare att de^ la sig qch Escadersvis verka och allarnwa öfver allt. 5’.o. Änteligen behofvet af ett centralförsvar.
Frih. Raab: Jag ber att få uplysa Hr von Hartmansdorff derom, att hvad jag ansett böra sältas i st. f. det 7:de mom. i Utsk:s liva förslag är det sista mom. af 36:te §:n i den gamla författn:n. Hr von Hartmansdorff: Ja, det är sanni, och detta mom. har följande lydelse: ”Vid dessa tillfällen få reseoch traktaments-penningar icke af förseglare beräknas.” Uppå härefter framställd propos. beslöts, att det nya 7:de mom. skulle utur §:n uteslutas; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då R. o. Ad. förut bifallit 36:te §:n af Utsk:s förra förslag, deraf måste blifva en följd, att, om nu icke någon förändring beslutades, det vöre R. o. Ad:s beslut, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Raab yrkat, sista mom. af nämnde § borde i förordnm qvarstå. Efter det de nästföljande §§:ne till och med §:n 46 blifvit upnämnde, anmälde sig och anförde Hr Braunerhjelm: Med anledn. af R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, att pä ett lämpligare ställe i författnsn införa stadgandet, att afgift för bränvins distillering skall i förskott erläggas, får jag vördsamt föreslå, att efter nu föredragne § en ny § måtte inflyta af följande lydelse: ”Afgift, som för distillering, enl. 20:de §:n, utgå bör, skall för minst en half månad i sender förskottsvis erläggas till den, sorn eger kronoutskylder upbära i den stad, der distillering skall utöfvas. Dervid bör öfver anmälan, som enl. 2 l:sta §:n skett, företes bevis, innefattande tillika de uplysningar, som för afgiftens beräknande erfordras.” Frih. von Kraemer: Som R. o.
Behållningen af samtliga ifrågavarande medel utgjorde vid 1858 års utgång R;dr samt inkomsterna under år 1859 » Summa R:dr hvaremot utgifterna, bestående af premier, stipendier och arfvoden, reseunderstöd åt fabriksoch handtverks-arbetare, aflöning till tjenstemän i Eskilstuna fristad m. m., uppgingo till » 15,880: 24 hvadan vid 1859 års slut en behållning förefanns af R;dr 6,732: 78. Ibland de af manufaktur-medlen utgående anslag förekommer äfven ett belopp af 300 Riksdaler Riksmynt, sorn, jemlikt Kongl, brefven den 12 Februari 1805 och den 10 September 1828, bör utgå till General-Löjtnanten, Kommendören med Stora Korset af Kongl. Svärds-Orden m. m. C. Akrell såsom hushyre-ersättning för den så kallade globverkstaden, och hvilket belopp årligen af Kongl. Kommersekollegium utbetalts, sedan styrkt blifvit, att nämnda verkstad fortfarande behörigen underhölles. Då, efter hvad Revisorerne inhemtat, värdet af de arliga tillverkningarne vid ifrågavarande verkstad under loppet af flere år föga öfverstigit omförmälda årliga anslag, anse Revisorerne sig böra hemställa, att samma anslag må upphöra. Såsom premier för inom Wester-Norrlands län tillverkade finare lärfter, har, jemlikt hvad den bland förberörde räkenskaper befintliga redogörelse utvisar, en summa af 3,530 R;dr 24 öre blifvit under år 1859 utbetald. 12,695: 88. 9,917: 14. 22,613: 2. — 8 — Revisorerne hafva vidare genomgått 1859 års räkenskaper rörande dels de medel, till belopp af högst 2,700 Riksdaler Riksmynt årligen, hvilka Kongl. Kommerse-kollegium, på grund af Kongl, brefvet den 30 Januari 1830, är berättigadt att från Kongl. Statskontoret uppbära till godtgörande af Svenske och Norske Konsulers förskotter till nödställdt