Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den motsägelse som den siste värde talaren velat finna emellan kommiterades förslag, i fråga om de indelta räntorna och deras tillstyrkan i afseende på afgifterne för utarrenderade boställen, 28 Den 1 Augusti. grundar sig på ett misstag. Det är nemi. icke komiterade, som föreslagit att de utarrenderade boställena skulle undantagas från nu ifrågavar:de reglering och förblifva under vederbör:des värd och disposition på samma sätt som hittills, utan det är StatsUlsk. som framställt detta förslag. Komiterade undantogo endast de till bostäder anvisade boställena. Afkastningen af alla andra sådana egendomar skulle deremot enl. komiterades förslag ingå till Statsverket och vederbörande löntagare i stället undfå ersättning genom kontanta anslag. Slutligen får jag förklara, att jag helt och hållet instämmer uti den af Hr Sandströmer begärda propos. i anledn. af nu förevartde punkt af StatsUtsk:s utlåt. Hr von Hartmansdorff: Då jag förra gången hade ordet glömde jag att göra en anmärkn. vid den 20:de punkten i följande hänseende. Der slår nemi. ”att samma grund tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafves”. Man skulle således skilja de tunnor spannmål som innehafvas af en tjensteman, anställd vid en allmän inrättning, frän dera, som försäljas för hennes öfriga behof. Huru är det möjligt? Om t. ex. vid Upsala universitet en tjensteman har sig ett visst antal tunnor anslagne af all den spannmål som ingår till akademiens förvaltning i det hela, huru skall man veta om de härröra frän afrad, kronotionde, kronoräntor eller arrenden? Här behöfves således ett förtydligande. Det har blifvit sagdt, att då den ene räntegifvare!!, som betalar till kronan och slipper forsellönens erläggande, är bättre lottad än den andre, som betalar till indelningshafvaren och mäste godtgöra forsellönen, sä är skillnaden i utskyld en orättvisa mot den sednare, samt att han följaktligen äger rätt att från detta tillägg blifva befriad.
Inom Ridd. och Adeln att, på det skakningen i penningeförhållanderne ej måtte blifva alltför stark, maximi-beloppet af Upplåningen för hvarje år borde blifva högst 5:te-delen af hela Upplåningssumman, 2 Millioner R:dr; eller också den lefvereras på 4 särskilde terminer, med 5oo,ooo R:dr inom September månad detta år, lika Summor inom Maji och September månader åri83i, och de sista 5oo,ooo R:dr inom Junii månads slut i832. Såsom svar på den första af dessa anmärkningar, åberopar Utskottet de nya föreskrifter, som Utskottet i iotde Puncten af förändradt Förslag till Upplåningsgrunder tillstyrkt, jemte hvad angtde Utlåningen och dermed sammanhang ägande frågor i Utlåtandet N:o 4i5 vidare tillstyrkt blifvit. Ingen Långifvare torde utan motsvarande ersättning vilja underkasta sig vilkoret af det obestämda fall, att en del af Lånet koinme att lefvereras och en del icke. Sådant skulle ovilkorligen stegra priset på lånet och till intet göra den förmån som deraf är beräknad. Men, då ej mindre till lättnad för Utlåningen än förekommande af en större rubbning i penningeförhållanderne inom Landet, Utskottet anser lämpligast att bestämmandet af terminerne för lånets lefvererande, äfvensom Summan, som vid hvarje termin skall ingå, bör till RiksgäldsContoirets Fullmägtige öfverlämnäs; har i enlighet härmed föreskriften i 3:dje 5i6 Stats-Utskottets runden af förra Förslaget blifvit förändrad, (se 5:te Puncten, nya Förslaget). Emot /f:de Punden. Inom BorgareStändet: att Obligationernes Valeurer borde ställas på jemna iooidetal öfver, men ej under iooo H:dr, och inom BondeStåndet: att ett Maximum syntes böra utsättas, t. ex. iooo R:dr.
Om man likväl tager i betraktande befolkningens fördelning och arten af den rörelse, som till följd af de särskilda orternas olika naturalster och industri äger rum inom den del af landet, som är belägen emellan de stora sjöarne Hjelmaren, Wettern och Wenern, jemte närmast deromkring belägna trakter, och dervid tillika fäster uppmärksamhet vid de jernvägssträckningar, som Kommittéen, på sätt den statistiska kartan visar, föreslår att utgå från särskilda punkter på Vestra stambanan mot Norrköping, Orebro till förening med Köping-Hults jernväg, Askersund samt Wermland och Norge, så kan man deremot med visshet antaga, att ifrågavarande bansträckning emellan Katrineholm och Göta kanal, i den rigtning Eders Kongl. Maj:t förut i nåder föreslagit och Kommittéen ytterligare i underdånighet vågat tillstyrka, skall blifva ej allenast en af de mest trafikerade och följaktligen mest vinstgifvande, utan ock för hela landets industriela lif fördelaktigaste stambanor i riket. Denna inre rörelse utgöres förnämligast: af de landtbruksprodukter af alla slag, som från vestra delen af Södermanland, mellersta Nerike och äfven Westergötland afyttras till Örebro och Wermlands läns bergslager; af de betydliga qvantitet er malm och tackjern, hvarmed de norra bergslagerna förse bruken i södra Nerike, Södermanland, Östergötland, Westergötland och till en del äfven Wermland, jemte de brukseffekter, som från större delen af berörde bruk inom Nerike söka närmaste vattenväg till exportorten; af skogsprodukter, som från de trakter, hvilka banan genomgår, tillföras Örebro och bergslagerna; samt af den stora varurörelse, som från Norrköping och Göteborg äger rum på Nerike, bergslagerna och Wermland. Åberopande för öfrigt i detta hänseende de statistiska undersökningarne, som i det underdåniga bihangct till detta betänkande omförmälas, anser sig Kommittéen sålunda kunna antaga, att följande trafik måste tillgodokomma banan emellan Katrineholm och Göta kanal, nämligen: l:o. Hela persontrafiken emellan Stockholm och Göteborg, äfvensom på södra orterna och Skåne då södra stambanan till Falköping blifvit färdig, samt den så kallade transitohandeln. 2:o.
På dessa grunder afstyrker jag allt afseende å de väckta motionérne. Häruti instämde Heirar Contracts-Prostarne Forsslind, Grevillins och Dedekind. Af Herr Professor Gravander: Emot det Beslut, sorn Högloflige Utskotten nu fattat, anmäler jag min Reservation, och anhåller'vördsammast; att denna ma få åtfölja Betänkandet till de Respective Riks-Stånden. Hå man tillbakaser och besinnar, hurri ifrån ålder med all Tionde varit beskaffadt, är det väl bekant, att densamma både blifvit lemnad och emottagen in natura, denna tionde måtte hafva utgått under hvad namn som helst, och till hvad ändamål som helst, antingen Kronan behållen, eller förlänt till Militaire, Civile och Ecclesiastique Embetsinän, till inkomster för Kyrkor, eller till anslag för Fromma Stiftelser rn. m. Den längre obestämda tiden till dess lemnande och emottagande bestämdes efter hand igenom utkommande Författningar till i synnerhet gifvarens fromma; likasom tionden ifrån en större qvantitet nedsattes till en mindre, men bestämd; också hufvudsäkligast till Tiöndegifvarens förmon. Den tid var, då Afrads* och Krono-Tionden skulle forslas till hvad ort som helst inom Lagsagan, hvarest Tiondetagare!) fann afsättning för sin vara. Kongl. Kungörelsen af Bil. till StatsB ev.- s. Oee.-Utsh. Bet. ISoj gaf en inskränkning uti miltalet; härigenom vann också Tiondegifvaren. Rörande Uppsägningstiden till leverering in natura, mäste denna rättvisa i princip och tillämpning lika afse håde Tiondegifvare» och Tiondetagare» ömsesidiga samma rätt; eljest är afseendet skeft och tidsbestämmelsen ensidig. Stadganden kunna icke lagligen så göras* Kongl. Kungörelsen af 1803* den ao September 1815 och den I October 1823 stadga rigtigt och fullständigt om tiden och sattet till uppsägning.
Ty det har hon förblifvit, af själ och hjärta, om hon än med starka band är fästad vid den danska jorden. Det har gått henne, som det gick den stackars svanen i Andersens saga » Den grimme Elling ». 1 början förhånad och föraktad, kom han dock till sist åter för att intaga den plats, som tillkommer en hvar, hvilken bäres af svanevingar. * E y a. ^WÉmpm « c nåkterqaVn i ståltrådsburen, som pa spaliern en så pa sin tid den skälmska månadsros, Eoa begrep ej annat ån att lefoa var att se dagen fly sin kos. I hcarje hyllning henne skänktes, hon såg allenast skyldig gärd. Som mor och mormor förr, de kära, hon höll sitt näpna jag i åra, en nittonårig dam af värld. Men molnen började att I andra tankar Har Eoa skingras. gick. koaf nu drifhusoärmen kändes, hon af en häftig längtan brändes — Och törsten ock hon släcka fick. Och fågeln gladt flög ut ur buren. Från ljus och frihet stängd ej mer, nu .hjärtat vågrar att sig fästa vid smulor utaf godt — det bästa blott hennes sinne hugnad ger. Allt pjunk nu som en uroäxt I skråpvrån Eoa kastar klådning brådt. I morgonoakten stolt hon skådat, hvad glans den nya dagen bådat. • — En vilja fast som malm hon fått. Och känslor lika dalens liljor ur hjärtats gömmor spira opp, hon kan sig icke mer i vårlig fägring oemotståndligt, förställa, snart de svälla, knopp vid knopp. IDUN 1895 Når deras fina blomkalk en vacker dag af kärleks fårgas blod, det skall nog röjas hos den sköna, att liten Eoa i det gröna märkvärdigt vuxit, där hon stod. Lotten von Krcemer. * Vintern i barnkammaren.
Det har »vidare sökt at rigta deZa Magter til inbördes bewakriing, til inbördes äterhäll, utan at dem sammanblanda, utan at lemna den ätcrhällande nägot af den äterhällnas werkmnas förmåga. Pä detza hufwudgrunder af Statö-krafternas/är - Z40 Den 2 Iunik. Mia bestämmelse och ömsesidiga motwigt stall den Stats-Förfatrning hwila, som Utstottet föreflagit. Men det är icke blott af formens noggrannt beräknade sammansättning, icke blott af Magters sorgfälligt wägda förhållanden, som en Srats-Författnmgs wärde och, r följe deraf/ desi framtida bestånd bero. Om i besia särskilda former icke werkar en allmän kraftäro de och förblifwa intet annat än tomma former, som et yttre mäld förr ester senare stall bryta. Om besia emot hvarannan ställda con8titutionella Magter icke sammanhällas, icke hwar för sig ledas och dä styrkas af et allmänt tankesätt, sä stall under deras strider, Stats-Författningen förr eller senare uplösas. Sweriges gamla Lagstiftare synas icke hafwa nog beräknat werksamheten af detta allmänna tänkesätt. I stället at til stydd emot en blind och orättwis styrelse bereda den mägtigt äterhällande kraften af en yttrad dlacionai-wilja, hafwa de i förwäg lagt förhateliga fjättrar pä all styrelse, äfwen ben rättwisa och uplysta. Desia fjättrar, hindrande den jemna werksamheten af en Magt som owilkorligen mäste werka, hafwa nödwändigt blifwit brutne. Styrelsen, derefter icke länge bunden af Lagar soln ingen medborgerlig anda lifwade och stärkte, här under nägra ögonblick af en upwäckt Folk-ifwer, ryckt til sig enwäldet, och sist, under en allmän nations dwala, fort detta wälde til ytterligheten af egensinniga beslut och af nyckfulla magtspräk.
Denna recognilions-afgifi har numera, på sii tt ofvan är förmäldt, blifvit upphäfven genom Kongl. Kungörelsen den 26 October i838, derigenom också hammarskatten för nya verk eller för tillökad t smide vid de äldre, är bestämd till 1 J Skepp, af 100 Skepp:s tillåten tillverkning. För det intill nästlidne års slut privilegierade smidesbeloppet 896,280 Skepp., tillämpas de olika beskattningsgrunderne sålunda, att 17.3S8 S%£. äro under frälserätt befriade från all beskattning för 322,770 „ erlägges enkel hammarskatt, 1 proc., 3,227 S%. 14 LZL — , i65,i4o , — dubbel hammarskatt, 2 proc., 3,3o2 , 16 „ — „ 90,982 „ — ii proc 1,363 „ 4 >- 12 & 596,280 SU. 7,893 SU. \\ LU. 12 H. Denna skiljagtighet i beskattningen lärer icke kunna anses annorlunda än såsom godtycklig eller tillfällig, emedan den är helt och hållet beroende al de olika lider, då smidesrätten blifvit medgifven, och de skattebestämmelser, man vid hvarje period funnit för godt att stadga såsom vilkor för detta medgifvande. Man har till rättfärdigande deraf hört åberopas, att Bruksegarne frivilligt iklädt sig dessa vilkor; men deremot torde knappast en gång behöfva erinras, huru föga åtagandet kan anses hafva varit fritt, då en vägran varit förenad med påföljden alt utestängas från näringens utöfvande. Bergs-Collegii förslag om classification af tillvei kningsorterne åsyftar deremot en mera rättsenlig skatteberäkning, underdel» antagna förutsättningen, att tillverkningen gifver större vinst, i mon af den närmare tillgången å tackjern eller jernmalm; men detta förhållande inträffar ingalunda så allmänt, att det synes kunna antagas såsom grund fölbeskattningen.
Att som hos Kongl. Majit i Nådigt öfvervägande kommit, huruledes det så kallade Genuesiska eller NummerLottexiet då redan i de flesta Riken och Stater i Europa blifvit infördt och sådant dels i anseende till den inkomst det allmänna deraf kunde hafva, och hvarigenom stora och gagnelig» Inrättningar utan Statens belastande på flere ställen skedt, dels ock i anseende till de fördelar, sorn detta Lotteris serskildta beskaffenhet framför alla andia, af hvad art de vara måtte, skulle medföra for dem, som kunde finna sig hugade, att deruti försöka sin lycka, m. m., så hade i betragtände häraf, Kongl. Majit uppå Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande, i Nåder varit omtänkt, huru ett slikt Lotteri äfven här i Riket måtte, varda inrättadt och för Kronans egen räkning drifvet oå ett sådant satt, att icke alle - StatsUtskottets "Betanhandm. 629 nast Kongl. M'aj:t trogne Undersåtare, så val som de af främmande Nationer, hvilka uti detta Lotteri ville deltaga, måtte dervid finna all möjlig förmån och den fullkomligaste säkerhet, utan ock al} den inkomst, som deraf kunde falla, måtte Kongl. Majit och Riket utan afdrag tillflyta;— Och sedan, till detta Lotteris inrättande och deras säkerhet, som deruti ville deltaga, Riksens Ständer utsett en viss och tillräcklig Fond, hvilken af Lotteriets inkomst väl skulle ökas, men aldrig minskas; så hade Kongl. Majit till samma Lotteris styrsel förordnat en Direction af infödde Svenske Embetsman, om hvilkas kunskap och kännedom uti allt hvad dertill hörde Kongl. Majit gjort sig underrättad, och till hvilkas trohet och nit för Kongl. Majus och Kronans fördel, Kongl. Majit hade ett fullt förtroende Jemte Instruktion för Direklionen, blef jemväl utfärdad en af Kongl. Majit i Nåder faststäld serskild plan för detta Lotteri till hvar och en Lottagares efterrättelse och säkerhet.
Som sockenskrifvaren anmält det oreda i räkenskaperna och fleras missnöje uppstått deraf, att de af socknemännen som fått lösa krono-tionde spannmålen vägrat deltaga i forslingen deraf, så framställdes nu fråga huru dermed rättvisligen borde förfaras, då allmänt yrkades det envar borde i sin tour deltaga i forslingen af nämnde spannmål, ehvad han fått lösa sitt inslag eller icke. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid sockenstämman i Häggenås sockenstuga den 2 mars 1845. § 1. Efter derom från predikostolen skedd pålysning tillfrågades nu sockenmännen om de ville med contant betala sin andel uti kostnaden för sistl. vår skedd lagning å vägen emellan Liths kyrka och Skjör-bron eller på annat sätt denna lagning ersätta? samt om de för framtiden antingen ville hafva sin andel uti nämnde väg bestämd, för att densamma ensamma underhålla, eller om de ville förena sig med Liths boerne i deras fattade beslut, att desse väglagningar, genom sockenjämnads liqviderna contant godtgöra? Härtill svarade socknemännen enhälligt och bestämt, att de icke trodde sig vara skyldige deltaga uti nämnde vägs lagning och underhållande, emedan han, efter deras tanke, är att anse, dels såsom kyrkväg för en betydlig del af Liths sockens hemmansegare, dels såsom byaväg, hvarför de ville afsäga sig allt deltagande i kostnaden för redan skedd eller framdeles skeende lagning af ifrågavarande väg. 111 § 2. Tillfrågades Häggenås socknemän, om de ville med sin andel nu denna vinter deltaga, uti 100 r.d:r b:co, hvilka Liths och Kyrkås socknemän funnit för godt att sammanskjuta på tingslaget, till den ytterligare reparation som bör å Hårkbron verkställas? hvartill de genast samtyckte och skulle sockenskrifvaren den på socknen belöpande andel, vid nu förestående sockenjämnads liqvid upptaga och till behörig man aflämna. In fidem N. S. Edlund
»Hör! hör!» inföll Alie. »Vänta. Han lägger till något här det är för din räkning : »eller hvarför har, när jag älskade en af dem, jag ej varit i stånd att väcka hennes genkärlek?» »Nu vill han stryka öfver med hartassen», afbröt Alie. »Den där lilla lögnen hade han als inte behöft besvära sig med att kasta till mig som en allmosa.» »Åh, Alie!» »Nå, fortsätt, lilla barn» det var Alie som kallade fru Rode så, aldrig omvändt »låt oss nu inte uppehålla oss vid småsaker! Jag brinner af otålighet att få höra mer.» »Man skulle väl kunna tycka att kärleken framföralt borde uppstå mellan dem, som bäst förstå hvarandra, som kunna lefva ett helt och fullt själslif gemensamt. Men det är icke så; dessa utvecklade kvinnor, som förstå oss helt, dem vilja vi hafva till väninnor som sådana äro de ovärderliga, vi beundra dem, vi ha stor behållning af att utbyta tankar med dem, vi finna dem i hög grad intressanta, men vi älska dem icke.» »Nu är han litet ologisk», inföll åter Alie, som råkat i en mycket uppsluppen sinnesstämning. »Nyss älskade han dem ju men det gör det samma, gå på bara jag tycker om hans naiva själfmotsägelser. Således vi älska dem ej!» »Det är nämligen så, tror jag, att kärleken lyder helt andra lagar än hela vårt öfriga känslolif.» »Det är sant den kommer som en nysning utan att man egentligen vet af, att man förkylt sig.» »Alie då!» »Så ja, barnet mitt, blif inte stött! Din son är ju när alt kommer omkring inte så olik andra dödliga. Han kan väl också få snufva en gång. Nå, vidare!» »Det erotiska hör nämligen till ett helt annat område i själen än vänskap, tillgifvenhet, sonlig kärlek och dylikt. Det hvilar mest på motsättningarnas lag. Och därför fruktar jag, att när den modärna kvinnoemancipationen fått göra sitt verk » »Åh, alt bättre och bättre! Små reaktionära snärtar också! Mins tant hur vältaligt han för bara några få veckor sedan talade för kvinnans uppfostran till mannens jämnlike men det gör ingenting.
O, — förlåt mig! » arbete, grälade igen, som hon alltid gör, då jag tapFru v. B. l o g: pade ett par maskor. » » Fjelfkännedom, Cilly, är det första steget till för» Verkligen för så litet, Cilly? — Det skulle inte bättring! Håll ord, och må Gud välsigna dig! Nu vara vackert af dig, om du dermed sagt en osanär det tid, att du går. » ning! » Hon kysste henne på pannan, och Cilly skyn» Ja, det vill säga, » sade Cilly, i det hon roddade under tårar ut. nande bättrade på sin framställning, » jag hade inte Fröken Möller klagade efter detta aldrig mer heller gjort min stickning i ordning. » öfver Cilly. » Jaså, » och doktorinnan såg upp. » D a var alltså lat? » Hon öppnade brefvet och läste högt: » Nådig fru! Dess värre har Cilly ej heller till i dag utfört det henne ålagda stickningsacbetet. Då jag förebrådde henne det, svarade hon, att hon inte behöfde lära sig sticka, emedan hon var rik! Denna oskicklighet beder jag eder — o. s. v. Fredrika Möller. » o Litet gammalmodigt prat om huslighet. Hon såg strängt på Cilly. » Och det har du sagt, Cilly? F y, skäms! För det första ber du nu redan i eftermiddag fröken Möller om förlåtelse för ditt oskickliga beteende, och för det andra stickar du nu dubbelt så mycket och visar upp för fröken Möller i morgon! — Jag skall strax skrifva till henne om saken! — Tag nu din pall och sätt dig här bredvid mig; jag skall berätta dig en historia. » Cilly såg bäfvande upp till modern, men gladde sig i sitt inre att ha sluppit ifrån för så godt pris, ty fru Isabella var sträng. H o n lydde i tystnad, och doktorinnan började: » Det är nu aderton år, sedan en ung flicka af adlig familj plötsligt miste sina föräldrar, hvarför prinsessan S. tog sig henne an och anstälde henne som hoffröken, då detta var det bästa sättet att sörja för den stackars flickan. Fadern hade nämligen gjort sig förtjent om regeringen.
Bevillningsutskott uti dess den 3 sistlidne Junii aflätno Betänkande, angående de genom Stora Sjö T ullen inflytande Bevillningsmedel, sökt i ett sammanhang framställa sina åsigter och angifva de grunder, hvarpå Utskottet byggt sina arbeten, samt sedermera med anledning af de inom Respective RiksStånden gjorde anmärkningar, uti deröfver den 31 påföljande Julii afgifvet Utlåtande , och under alltid fästad uppmärksamhet å dess först, samt efter noga pröfning gillade grundsatser, dels oförändradt qvarblifva vid dess förra mening, dels åtes velat deråt gifva den tydlighet och fullständighet ämnets vigt med skäl påkallade , hafva Utskottets åtgärder och förslag varit föremål för Riksens Höglofl. Ständers upplysta granska 4,74 Bevillnings, Utskottets, Betänkanden, ning; hvarvid skiljaktige tankar uppstart i afseende på så val sjelfva grunderne för Tull Bevillningens utgörande, som den derföre upprättade Tariff. Då det, till följd af erhållen Rem iss, åligger Utskottet, att med vördnad för RiksenSj Höglofl. Ständers fatiade Beslut, och begagnande af vunne upplysningar It, detta, för Fäderneslandet och dess Handel , vigtiga ämne bereda en fullständig enhet, går Utskottet nu alt anmäla de olika meningar, hvaruti Riksens Höglofl. Ständer sinsemellan stannat, och. uppgifva de sätt, hvarpå Utskottet vördsamt förmodar dessa stridigheter skola kunna häfvas, utan rubbning af det hela, eller dess söndersplittring efter särkslda åsigter: I. Höglofl. Ridderskapetoch Adeln har, under den 25 förlidne månad, Högvördige PiesteStandet under den 20 föregående och, Heder varda BondeStåndet under den 11 i samma månad till pröfning förehaft detta ämne, hvarvid de 2:ne sednare RiksStånden till alla, delar gillat de af Utskottet föreslagne åtgärder, samt följaktligen lika med Höglofl.
För min del tror jag, att det hade varit väl, om vi kunnat slippa en diskussion öfver en fråga, som är af den beskaffenhet, att den tvifvelsutan alltid återkommer till dess den framkallar någon åtgärd; och som jag önskar att denna åtgärd icke måtte fördröjas, anhåller jag om bifall till detta beskedliga, hvarken för PresteSt. eller något annat Stånd sårande förslag. Frih. Cederström, Rudolf: Detta s. k. beskedliga förslag, som Utsk. afgifvit, kan jag för min del icke tilldela enahanda loford. Utsk. säger pag. 7, att det »anser Biskoparne i allmänhet vara, äfven om nuvande höga spanmålspris ej tagas i beräkning, så högt aflönade, att, om deras samtliga lönetillgångar sammanläggas och deraf sedermera tilldelas hvarje Biskop ett belopp, svarande mot den aflöning andre embetsmän af jemförlig värdighet åtnjuta, ett betydligt öfverskott derefter skall upkomma, att användas för andra angelägna ändamål.» För det första vet jag icke, huru man fullt bestämdt skall kunna anträffa normen för den värdighet, med hvilken Biskoparne skola erhålla lika lön Landshöfdingarne t. ex. hafva sinsemellan olika löner, och det med mycket skäl, emedan dels länens omfång är högst olika och dels lefnadsbehofven inom skiljda delar af landet kunna med betydligt omvexlande kostnad tillfredsställas. Men Biskoparne hafva jemförelsevis ännu mycket större distrikter att genomresa, än Landshöfdingarne hafva, och de förre äro dessutom skyldige att, vid hvarje Riksmötes början, i riksdagsorten, vanligen hufvudstaden, infinna sig och under Riksdagens lopp utan ersättning uppehålla sig derstädes.