Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LandtmäteriContorets hus, om reparation af. V. 287. VIII. R. 253. XXIII. Landtmäterilnstructionen, om tillägg uti. XVIII. 13. 3.96. XIX. 120. XX. A. i43. Landtmäteri-Taxan, 0x11 jemnkningar och rättelser uti. XVIII. LandtRäntmästare, om ersättning åt, för förluster genom cassering af sedlar. XXVII. B. 218. XXVIII. A. 11. LandtRäntmästarne i Götheboi’gs och Bohus Län samt Malmöhus Län, om löneersättningar för. XXVII. B. 218. XXVIII. A. 11. Lapparne, om åtskillige anstalter till förmån för. Lappmark, Åsele, om skyldighet för, att deltaga i Allmänna Beväringen. Se Åsele. Lappmarks-Ecclesiastik-fonden,om verkställd granskning af. LII. B. 190. LIV. A. 2x5. LXIV. E. 81. — Ecclesiastik-medel, om revision af. V. 151. VIII. 13. 251. LII. B. 190. Laxfiske, om öfverseende af Författningarne rörande. Lazarettslms, om uppförande af på Gottland. XI. B. 176. XII. Å. 342. XXIII. B. 110. XXIV. A. 12. XXX. E. 65. Lazarettsräkenskaperne, om verkställd granskning af. Se HospitalsFonden. Lediglieter bland Bänkmännen, Electorerne och UtskottsLedarnöterne. Se Åfsägelser. Legostadga för Tjenstehjon. Se Tjenstehjonsstadga. Lejonbacken, angående medel till ombyggnad af. XXIII. B. 32 2. XXIV. 67. XXVI. Å. 32. XLI. U. 260, 335. XLV. A. 187. L. E. 69. Lejonflyckt, Carl Albrecht, yttranden.
Tablå, utvisande den ordning, hvari Flottans krigsfartygsmateriel skulle, i enlighet med uppgjord plan, komma att underhållas, förbättras och genom nybyggnader omsättas och utvidgas, under en tidföljd af 15 är (1858—1872), såvida erforderliga medel dertill beviljas. lista Stats-Regleringsperioden (1858—1860). 2:dra Stats-Regleringsperioden (1861—1863). 3:dje Stats-Regleringsperioden (1864 —1866). 4:de Stats-Regleringsperioden (^1867—1869). 5:le Stats-Regleringsperioden (1870—1872). R:dr R:mt. ll:dr Knnt. li:dr R:mt. R:dr R:mt. R:dr R:mt. l:o Linieskeppet Skandinavien koml:o Det under l:a perioden påbörl:o Ett nytt ånglinieskepp för mal:o Det under tredje perioden på- l:o Det under fjerde perioden på- pletteras till bristande invenjade ånglinieskeppet fullborchin om cirka 400 h. kr. på- började ånglinieskeppet afslutas började ånglinieskeppet fulltarier, (enligt Bilagan X) med das med årl. 374,548 börjas, afräkningsvis, med årl. 100,000 med årl. 400,589 bordas med årl. Den under andra perioden på- 2:o Ett nytt ånglinieskepp för ma2:o De under fjerde perioden på- 2:o Linieskeppet Gustaf den Store ses med ångmacliin om 300 å började ångfregatten fullborchin om cirka 400 b. kr. började 6 st. ångkanonsluparne förses med ångmacliin om 250 550 h. kr. samt ny inreddas med årl. 578,242 påbörjas, afräkningsvis, med årl. 50,000 fullbordas 211,198 å 500 hästkrafter samt ny inning m. m
Samt siuteligen följande tillägg wid flutet af 14- §- i Jnstructionen för Riksens Ständers Iustitie-Ombudsman: Justitie Ombudsmannen äligqe äfwen, att wid hwarje Riksdag för Riksens Ständer upp. gifiva, hwilka af Deras wid sist förflutne Riks. möte fattade beslut och gjorda hemställningar blifwit af Konungen gillade, utfärdade och i werket stälda. §. »4. Genom enhällig öfwerenskommelse hasme Wi upptagit, och säsom Märt ansett, samt Kongl. Majis Nädiga Sanction erhällit pä det beslut, af Riksens Ständer wid sistlidne Riks. dag blef faltadt, att, dä genom Rikets nya Grundlagar Förenings, och Säkerhets Acten till sin kraft och werkan blifwit upphäfwen, och dermed de Författningar, hwilka derpä sig grun. dadé, den, genom 1789 ärs Kongl. Förordning an. gäende Skatteköp, tilldelta »vidsträcktare disposi. tions-rätt öfwer Skattehemmans Skog, än ytterli. gare mä bibehällas, hutils utksmna Författningar, i detta afseende tillägga Skattemän, till oryggelig kraft och bcständ för framtiden blifwa försäkrade och befästade. §. 15.
Och då upphörde allt larm med ens. Det blef en stor underbar stillhet omkring mig, och jag såg en grön äng, där Guds moder satt ibland blommor och i hennes knä låg Jesusbarnet och lekte med liljor. Men jag skyndade fram med stor glädje och lade mig på knä för barnet och var med ens full af frid och ro, och då satte det heliga barnet en ring på mitt finger och sade till mig: ’Vet det, Caterina, att i dag firar jag med dig min trolofvelsefest och binder dig vid mig med den starkaste tro’.» »O, Caterina!» Den unge perugiern hade vändt sig på golfvet, så att han nu kunde borra ned ansiktet i hennes knä. Det var som om han ej uthärdade att se hur hon strålade, medan hon talade, och huru ögonen blefvo som klart skinande stjärnor. Det gick rysningar af smärta genom hans kropp. Ty medan hon talade, hade en stor sorg uppkommit inom honom. Den lilla jungfrun, den lilla, hvita jungfrun skulle han aldrig vinna. Hennes kärlek var en annans, kunde aldrig bli hans. Det var inte ens lönt att säga henne, att han höll henne kär. Men han led, hela hans varelse skälfde af kärlekskval. Hur skulle han kunna lefva utan henne? Då blef det nästan som en tröst för honom att tänka, att han var dömd till döden. Han skulle ej behöfva lefva för att sakna henne. Så drog den lilla kvinnan bakom honom en djup suck och vände tillbaka från himmelens fröjder för att tänka på de stackars människorna. »Jag glömmer att tala med dig om din själ,» sade hon. Då tänkte han: Se den bördan kan jag dock lätta för henne. »Syster Caterina,» sade han, »jag vet ej hvad himmelsk tröst, som är fallen öfver mig. I Guds namn, jag vill förbereda mig till döden. Du kan låta kalla präster och munkar, och jag skall bikta för dem. Men en sak måste du lofva mig, innan du går. Du skall komma till mig i morgon, då jag skall dö, och hålla mitt hufvud mellan dina händer, såsom du gör nu.» Då han sade detta, intogs hon af en sådan glädje, att hon började gråta. »Nicola Tungo, hvad du är lycklig!» sade hon. »Du kommer före mig till paradiset.»
Utan alt ingå i speciella stadganden för controllér, vill jag blott erinra, att hvarje lag kan göras gällande, så snart den ställes i förening med något enskildt intresse, hvilket alltid i nödfall, och i brist på annat, kan blifva åklagarens, samt dessutom, att den författning, som i nuvarande § åberopas till bevarande af Statens rätt vid der uppräknade fall, lika väl borde kunna leda lill ändamålet i de, sorn af mig blifvit föreslagne. Mig synes på intet vis svårare att ulfå Statens andel vid närmare, än vid fjermare arfs-förhållanden. Vidare har man in vändt, att det vore orättvist att icke oafkortadt få bortgifva sin förvärfvade egendom, och att det vore hardt att icke lill sina barn eller närmaste, vid sin bortgång, få öfverflytta hela frukten af sina arbeten. Hvad rättvisan af principen vidkommer, så skulle jag tro, att för den, som, just till följd af denna lag, under liela sin lefnad, mera fritt och med mindre uppoffringar, åtnjutit alla samhällets fördelar, måste det också vara en moralisk skyldighet, alt vid sin bortgång återgälda en ringa del af det goda, han under dess skydd haft tillfälle att förvärfva. Hvad som åter angår obilligheten, eller del för ömhetskänslan smärtande, att icke veta sina barn komma i besittning af ali den förmögenhet, man samlat, så tror jag äfven detta inkast icke vara så väl grundadt. Först och främst emedan jag anser, att det finnes ett högre mål för föräldrars sträfvan, än att efterlemna en lätt förskingrad materiel vinst, och att en vårdad uppBih. till R. St. 5 Sami. i Afd. 6 Haft. 5 34 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N'.o 12, fostran oell en-, genom goda föredömen, uppväckt båg lill arbete och kunskaper fast mer vore det bästa ari', man kunde lemna sina barn. Möjligheten åter tili barnens försörjande och uppfostran befrämjas naturligtvis också i den nion, man underlättar förvärfvandet af medlen dertill.
Stundom sammanflyter moderns skugga med en annan bild som inträngt i hans hjerta, den femtonåriga Aretes. Det är renheten han söker, id6ernas renhet, och han tror sig främst finna den personifierad hos Artemis, den tysta, hemlighetsfulla stjernenattens gudinna, till hvilken han beder att lian må blifva ren som Enclymion och att han i stilla sjelfbegrundning m$ öppna sin själ för hiinmelska inflytelser. Efter tio år återfinna vi Adeimantos, Paralos ' son, som en inognad filosof, färdig, att för sin mästare uti boken om " Artemis eller själens renhet " frainbära resultatet af sina mångåriga forskningar. Vid lians sida star hans maka, men det iir icke Arete hans ungdoms älskade. Under samtal med en gaminal vän, på en resa, upprullas dc gångna arens händelser och i dem alla skönjas verkningarne af de dunkla orden på pergamentslappen, hans m o d e m testamente. Vid resans slut skall han hinna sitt mål och med sina skrifter för verlden tända ljuset af en ny dag, men dessförinnan möter honom ett eldprof, hvaruti han förlorar allt livad han hittills skattat högst. Ensam räddas han efter skeppsbrottet på Patlimos strand af Johannes, Guds sons sändebud, och först här finner han i Kristus det renhetsideal han så länge sökt. Nu kan han tyda de dunkla orden i sin moders testamente, men den plats han sedan vinner blir ej i raden af nienskliglietens store tänkare, utan bland kristendomens martyrer. I den följande skizzen Allt eZler i n f e t, tv % blad ur en panteists dagbok, torde vi delvis läsa skildringar ur Wikners eget barndomsocli själslif omspunna till en sa småningom klarnande lifsbild, der den pröfvade gamle slutar med att af denna verld icke fordra mer än att hon skall vara en förgård till den eviga, emedan det blott är den eviga verlden förbehållet att på ett fullkomligt sätt gifva allt.
Då financebelänk. discuterades, yttrades af de fleste ledamöter den åsigt, att en strängare crediliagsliftning vore af behofvet påkallad. Här är just ett af de fall, då det förekommer att skärpa creditlagstiftningen. Om man nu vidtager sådana åtgärder, som underlätta möjligheten af bedrägerier, på samma gång, som de inskränka möjligheten att göra lån, så hemställer jag hvart det skall taga vägen. Jag är deremot af den åsigt, att man bör söka befrämja möjligheten af låuetillgången för den idoge och arbetsamme, men deremot skärpa ansvaret för den, som icke återgäldar hvad han har lånat. Jag tror, alt samhället på den vägen går bättre framåt, än på den andra. Frih. Tersmeden har anmärkt, att ifrågavar. lag af Konung och Ständer vore så nyligen antagen. Ja, det är sant; men verkningarna af denna lag hafva beklagligtvis redan visat sig sådana i landet, att de böra på det varmaste behjertas. Det är ett kändt förhållande, alt man ser personer, som lyckas att förvärfva sig förtroende, emottaga förmynderskap etc., emedan allmänheten icke ser på deras inre sinnelag, utan blott på deras förmögenhet. De begagna sig af detta förtroende och lefva i en öfverdrifven lux, göra lån, måhända dela äfven med sig åt sina barn, skänka åt dem sin förmögenhet, men lefva icke desto mindre, under full disposition, efter 1835 års författning, af sin lösegendom, ganska godt på sina creditorers bekostnad. Här gäller frågan, månne philautropien bör göra sig gällande mot den, som bedrager, eller mot den, som varder bedragen? Vi skola erinra oss, att mången, som varder bedragen, har hustru och barn, och behöfver skydd hos den lagstiftande makten. Det är icke min afsigt att framhålla en omensklig lagstiftning; men jag önskar, att correctiv måtte finnas emot de missbruk, som i sednare tider hafva uppenbarat sig i detta afseende. Vi böra erinra oss, alt BorgareSt., som denna fråga så nära rörer, har återremitteradt detta betänk., i hopp att få strängare bestämmelser.
Hennes eget uppförande komrae då att bestämma hennes öde, liksom nu det tyst medgifna offentliggörandet i tryck af våra förhandlingar drabbar Tidningsutgifvare!!, om t. ex. han anför något ansvarigt, som sedan kan komma att icke i Protocollerne återfinnas. Emedlertid synes mig att de, som önska publiciteten, icke borde gifva till skäl emot sig att hafva sökt den på orätt väg; och de, som icke vilja hafva henne, ej eller borde lemna henne ett misstänkt bifall. Den Lag man stiftar på ett laglöst sätt, retar sjelf till öfverträdelse!' och motverkar all Lags ändamållaglydnad; och ett blindt nit förutsätter brist på upplysning eller god vilja; och visar mera en barnslig önskan än mognad att emottaga denna önskans uppfyllelse. Friherre Anckarswärd_, Carl Henrik: Jag hemställer, huruvida någon discussion om sättet att antaga publiciteten nu kan vara i fråga. Jag tror, att för närvarande något annat icke kan komma i fråga, än huruvida ProtocollsUtdraget rätteligen uppfattat den proposition, som Herr Grefven och Ordföranden vägrat att till Ridderskapet och Adeln framställa, och i hvilken jag icke kunde finna, att det på något sätt ingår, 186 Dan 6 Februari i f. jn. huru publiciteten skail tillvägabringas, utan endast huruvida Ridderskapet och Adelil önskar proposition derå eller icke. Jag anhåller derföre, att Herr RiddarhusSecreteraren behagade ännu en gång uppläsa den del af ProtocollsUtdraget, hvaröfver egentligen ConstitutionsUtskottets yttrande kommer att begäras. I anledning häraf upplästes å nyo sednare delen af ifrågavarande ProtocollsUtdrag. Friherre Sparre, Sixten: Jag är af den tro, att Herr Ribbing haft fullkomlig rätt, att här afgifva sitt yttrande, äfvensom att det bör få åtfölja frågan till ConstitutionsUtskottet; och jag begagnar detta tillfälle, att nämna, det jag betraktar detta ämne ur samma synpunkt sorn han, nemligen: att frågan öm publiciteten är en Grundlagsfråga, och hade bordt såsom sådan behandlas. Herr Ribbing:
— Isynnerhet anser jag i,o:skillingen, svarande mot i5 sk. kurant, väsendtlig, då den på en enda skilling när närmar sig Riksgäldsplåten, som vid all vexling är så beqväm. När man medgifver de öfriga skillings-sedlarnes bibehållande, så synes det mig föga conseqvent att derifrån undantaga de på 10 och 14, helst omkostnaden derpå redan är gjord, och jag ej kan inse, hvad fördel man har af att heldre låta dem förmögla i Banken, än komma ut bland folket och underlätta rörelsen. Ju flere underafdelningar man har under den antagne räkne-en,beten, ju lättare g.å omsättning och liqvid.:’’ Uti denna reservation förenade sig Herr Doctor Hvasser och Herr Prosten Berlin, den senare med tillägg, att lian endast ansåg nödigt, att Kungörelse utfärdades derom, att Bankens sedlar å 14 och 10 sk. kopparmynt icke voro aflysle, på det allmänheten icke längre måtte förblanda dem med de aflysta sedlarne å Daler kopparmynt.’’ Af Herr Brukspatron Langenberg'. ’’Jag hade ansett, att frågan om indragning af Bankens sedlar å 14 och 10 sk. kopparmynt bordt hos Banco-Utskottet hvila, intill dess Rikets Ständer pröfvat Utskottets förslag till ett förändradt myntsystem. Skulle detta förslag icke vinna Rikets Ständers bifall, så böra nemligen, enligt min tanka, nyssnämnde sedlar fortfarande, likasom hitintills, från Banken utgifvas.” Häruti instämde Herr Prosten Lyth och Herr Borgmästaren Helleday. 6 Bane o-Utskottets Betänkande, N.o 22. Ank. till Exp. Utsk. den 2 Maj, kl. 8 e. rn. Betänkande, angående afskrifning får en, vid hällen inventering, yppad brist i Lumpförrådet vid Tumba Pappersbruk.
Innan jag går vidare i framställningen af realisméns skildringssätt, jemfördt med den föregående riktningens, ber jag att få anmärka, att de i det sista stycket använda ve-tenskapliga termerna icke äro så allvarligt menade. Realismen är nämligen icke att inregistrera bland de discipliner, som sprida vetande, utan använder endast såsom dekorationer Vissa uttryck och vändningar, som på det hela taget ingénting betyda. Det ger stilen färg, och detta är huf-vudsak. Mot denna bakgrund af natur aftecknar samhället sig, representeradt af en hjelte eller en hjeltinna med åtföljande infattning af skiftande personligheter. Vi antaga, att frågan gäller huru en hjeltinna skall vara beskaffad, och företaga oss derför att närmare ange hennes qvalifikationer. En hjelte kan lätteligen bildas i enlighet med henne. Den omoderna riktningen skildrade romanens hjeltinna sålunda: “ Hon var i sin fagraste ungdom. Hufvudet, som kunnat tjena till modell vid framställandet af en Okeanid, bars högt af den smidiga halsen; hennes växt var smärt, gången elastisk. Pannan var hög och klar, ögonen djupa och kring munnen låg ett löje, rent som en solstråle och ljust soili en majdag. De fina, penslade ögonbrynen antydde en energisk natur, och den lätt krökta näsan bar vittne om blått blod. Det hela utgjorde en bild af ungdom och skönhet. “ Realismen åter: “ Ellen Bärne hade redan sin ungdom bakom sig. Ingen kunde säga, att hon var skönr ty munnen var bred, näsan groft bygd, och en stor lefverfläck vid högra ögat gaf henne ett gammalt utseende. Hennes händer voro stora, ibland smutsiga, och i hennes ögonvrår lurade någonting, som kunde innebära dolskhet. Men när hon, dekolleterad och varm, trädde, ut i balsalongen, skeno hennes hvita skuldrpr, och hennes svarta hår ringlade sig trolskt ned öfver axlarna. Man såg, att hon visste hvad kärlek var. “ Hjeltinnan måste lida af någon sjukdom, som antingen kan vara tidehvarfvets verldssmärta eller ' en specificerad åkomma såsom “ Gengångare “ - sjukdom eller morfinism. Skilnaden mellan riktningarna framgår af följande exempel-Den omoderna:
Sf. D. Återremitterades Allmänna Besvärs - och EkenomiUtskottets nu å nyo föredragna Betänkande N:o 17, af d. 24 Martii, angående skyldighet for Postmästare, att emot ersättning hålla Postbok med Landtboer. S. D. Ånyo föredrogos Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottets Memorial, N:o ig, d. 26 Martii, med återlemnande till Högv. PresteStåndet a£ tvänne derifrån remitterade Anföranden om de förökade afgifterne till KrigsmansCassorne; och fann BorgareStåndet nämnde Memorial endast böra läggas til4 Handlingarne. S. D. Föredrogos ä nyo och biföllos följande Betänkanden; Stats-Utskottets N;o 92, den 29 Martii, i anledning af ea Motion, om belöning till Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret för deras möda vid utredningen af förra FilialDisconterne. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 16, den 24 Martii i anledning af gjord hemställan, om Ön Tjörn befrielse frän KronoSkjutsning. S, D. Upplästes StatsUtskottets Utlåtanden \tpr Trot. Utdr. d. 14 April 1323. af d. 10 dennes, N:ris 97 och 98, i anledning af de hos BorgareStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkanden: 1:0 Om sökt anslag till aflöning för Kyrkoherden i Strömstad. 2;o om uppförande på allmän bekostnad af en Bro öfver Färgesundet vid Sigtuna. Och emedan nämnde Betänkanden blifvit, af de öfriga RiksStånden, bifallne, lät och BorgareStåndet dervid bero. S. D.
Hastigare än dessa hsr i Berlin uppstått ett som täflar med de nämnda, och utom andra länders inrättningar, dem jag förbigår, har man nu äfven några år varit sysselsatt, att grundlägga ett sådant i Köpenhamn, hvartill liksom hos oss, privata vetenskapsman lemnat de först* bidragen. Hvarje Nation h?r i dessa fall, lemnst anslag efter sina olik» tillgångar och sitt intresse för siken. Museum i Paris säges äga ett årligt Den 7 Julii e. m'. 113 anslag af 300,000 Francs. Visserligen kan SveJ rige aldrig i denna del påtänka någon täflan med dessa riken, men torde dock behöfva göra något, för att ej komma att stå allt för långt efter, i afseende på resultaten af dessa inrättningar. Om man endast i minnet återkallar de talrika upptäckter, de upplysningar, oväntade nya åsigter, och ej mindre för vettenskapsmannen än den bildade medborgaren i allmänhet vigtiga resultat, som t. ex. en enda man, en Cuvier, hämtat ur Museum i Paris, så torde man lätt finna, att det icke är ensamt Frankrike, utan hela den civiliserade verldeo, sora skördar frukterna af det anslag nämnde Mu-. seum njuter. Bibliotheker och samlingar äro för vettenskapliga bildningen Capitaler, hvars räntor äro de upplysningar, som af dera hämtas, EttNa-s tionalMuseum är att anse såsom en Bank, där 6ådana Capitaler, nemligen samlingar i hvad vettenskapliga ämnen som hälst, kunna deponeras, med visshet, att de där både äro i säl ker vård, och tillgänglige för alla dem, sora deraf vilja skörda kunskap. Till inrättandet af ett Svenskt Museum äro redan genom enskildtas frikostighet materiaiierne samlade; här är således egenteligen ej fråga om anslag till dessa materialiers förökande, utan för att kunna på ett ändamålsenligt sätt vårda och handhafva hvad som redan influtit, eller framdeles kan komma att inflyta. Bil, till Ridel, o, Ad. Brot. VI Bandi 8 1 Den 7 Julii t. m.
Finnes nu icke en Taxerings-comite' såsom förmedlingsmakt, der man kan jemna olikheterna mellan socknarna i ett fögderi och der landsh. kan vara tillstädes för att bevaka rättvisans iakttagande, så ser jag ej, huru han skall kunna i Pröfn.comite'en , sin pligt likmätigt, jemka mellan alla fögderien i länet. Såsom inrättningen nu är, kan han vara tillstädes vid alla Taxer.- pomite'er och derigenom fullgöra hvad meningen med hans närvaro är. Anlages Utsk:s förslag, så kan man vara förvissad, att det åtminstone i skogstrakter blifver en Taxer.- pomite' för hvarje pastorat, derföre att de personer, som skola vora tillstädes, i allmänhet påräkna att hinna hem till natten för att undvika de kostnader och besvär, som från Den 59 Maj. 4°7 nattqvarter hos främmande äro oskiljaktiga. Med detsamma Taxer.comitier hållas i hvart pastorat, blifver det äfven ogörligt för landshtn att vara tillstädes på flera an alltför få ställen. —Utsk. har afstyrkt det förslag, sorn Malts Pehrsson och Ephraim Larsson gjort i afseende på laxering af hemman. Hr Sandelhjelm har redan fästat herrarnes uppmärksamhet på den ojemnhet, som redan råder länen emellan; huruledes somliga rika och fruktbärande län, såsom Östergöthland och Nerike, äro alltför lågt taxerade, jemförelsevis med andra egentliga skogsbygder, såsom Blekinge och Calmar län, som äro för högt taxerade i jemförelse med andra län, ehuru taxeringen af jord äfven der är för ringa emot författningens föreskrift. Detta borde först jemkas länen emellan. Derefter borde man tillse, huruvida de grunder, som äro lagda i bevilln.förordntn, verkligen utföras i tillämpningen, hvilket icke är förhållandet. Tillämpningen visar, att då det är fråga om att taxera borgare, så få de ringare, hvilka erlägga bevilln. efter vissa classer och för dem utsatta belopp, erlägga fullt ut hvad de verkligen böla utgöra.
Öfver-Intendents-Embetet, för sådane Böckers eller Liggares upprättande och sedermera fortsättande från och med instundande år i835; kunnande såsom hufvudsaklig ledning för desse Formulairens upprättande hänvisas till den Liggare, som vid Tull-Verket föres öfver dess byggnader, och anser Utskottet derjemte, att desse Liggare hädanefter alltid, i den mon sådant låter sig göra, böra vara att tillgå för Rikets Ständers Stats-Utskott eller Revisorer under deras granskning och förrättningar. Ankom till Exp.-Utsk. å. 10 Dec. Utlåtande, i anledning af erhållen åt er remiss å Betan Icandet N:o 314, i frågan om Pensions-understöd för Enkor och Barn efter Läkare, hvilka aflida i Cholera-farsoten. (TJ. A.) Detta Betänkande, innefattande afstyrkande af den i ämnet utaf Friherre Palmstjerna, C. O., väckta motion, har blifvit återremitteradt från Ridderskapet och Adeln samt Pr este-Ståndet med föranledande af den vid Betänkandet fogade, af Domprosten Doctor Heurlin afgifne Reservation, innehållande det tillstyrkande, att af Cholera-Creditivet må kunna meddelas Gratificationer för en gång i sådane fall, då Läkare, som under Cholerafarsoten utmärkt sig för synnerligt nit och fallit offer för sjukdomen, i fattigdom efterlemnat Enka och Barn. Men enär Utskottet, vid frågans behandling förra gången, redan tagit under öfvervägande de skäl, som ligga till grund för berörde, från Utskottets beslut skiljaktiga mening, kan, då några nya sedermera icke tillkommit, Utskottet icke heller nu å samma mening göra något afseende, utan vidblifver sitt af Borgareoch Bonde-Stånden bifallna utlåtande i ämnet. Stockholm den 10 Dec. i834- Stats-Utslottets Utlåtande Nto 3^4' Ankom till Exp.-Utsi. den io Dcc. Utlåtande, ofver Riks dags-Fullm ägt i gen E.