Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr årlig förlust för Svenska Postverket, efter derom meddelade serskilda Nådiga befallningar, upphört med den i:sta April 1834- 4:o Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådigt förordnande af den 29 April 183o fastställt, att, från och med år 1831, 7,000 R:dr årligen skulle af Postmedlen i Banken insättas för att utgöra tillgång lill bestridande af större reparationer å Postångfartygen och nybyggnader af sådane, äfvensom för andre kostnader vid PoslCommunicationen med Ångfartyg, oell Kongl. Maj:t derefter, uppå gjord underdånig hemställan, under den 8 December 1882 i Nåder tillåtit, att, utan afseende på de större eller mindre utgifter, sorn för Postångfartygens betydligare reparation under året möjligen ägt rum, till fonden årligen må, af Postverkets öfverskottsmedel, lills vidare ingå ofvannämnde belopp och att hvad uti detta insättningsbelopp del ena året kan brista, må ett annat år fyllas; så har jemlikt dessa Nådiga förordnanden, för åren 1831, 1882 och 1833 en sådan insättning bbfvil verkställd, hvars saldo vid 1833 års slut utgjorde 21,000 R:dr. 5:o Hvad slutligen vidkommer den med Postverket förenade PaketPostlnrättning, hafva särskilde deröfver upprättade Redogörelser för åren 1882 och 1833, hvilka befunnits vara i Kongl. KammarRätlen granskade utan anmärkning, varit för Revisorerne tillgänglige. Enligt dessa, har utgiften för Paketpostfarten uppgått: 1. hvartill kommer understödet till DiligenceBolaget — 4,000: 2. utom understödet till DiligenceRolaget . 4,000: K011 gl. Seraplii 111 er-Ordens-Gillet.
Besv.o.Oec-Utsk.UtlN:o 83. 15 ställd, ansett sig böra, utan hinder af berörde Betänkande, företaga detta ärende till ny pröfning, hafva till Rikets Höglofl Ständers uppmärksamhet och granskning vördsamt skolat anmäla hvad dervid förekommit. Vidkommande således först sjelfva hufvudfrågan: huruvida med billighet kan blifva öfverensstämmande, att de Rotar vid Båtsmanshållet, hvilkas karlar, pä ett eller annat sätt, under krig afgå, böra åläggas att till Krigs-fonden betala Beklädnads-vacanceafgift så länge kriget Jortfar, hafva Utskotten funnit, att, då, enligt de om Båtsmanshållet i serskilde Provincer af Riket afslutade Contract, Kongl. Förordningen den 23 Maji 1690, Kongl. Rescriptet den 11 September 1773 och Kongl, Kungörelsen den 10 September 181 6, samtlige Rotar äro förbundne att, vid uppbrott till krigstjenst, förse sina Båtsmän med fullständig uppsättningaf Utredningsoch Beklädnads, persedlar, samt att dessa persedlar, efter tilländagången slitningstid, med nya ersätta; då den, genom 1812 års Kungörelse om Beväringsmanskapet, i 20 §., Bustoch Rotehållare förunnade befrielse från recrutering, under krigstid, icke innefattar någon frikallelse från den Rotarne, i stöd af Contract, åliggande beklädnadsskyldighet; då den tillfälliga händelsen af Båtsmannens afgång under kriget icke bör för Roten medföra befrielse 16 Stats-samt Allm. Besv.o.Oec.-Utsk. Uti.
M. begärt, ingenting hufvudsaklig! skulle kunna vinnas, i afseende på såväl den nödiga löneförbättringen, som för skollärarne är behöflig, liksom äfven i afseende på hvad som behöfdes att bringa skolverket framåt i allmänhet; emedan med detta anslag endast var afsedt att sälta några färre skolor i gång efter den nya metoden, hvilken R. M. i Sitt förslag hade ovilkorligen bundit vid anslaget. SlatsUtsk. har ansett, att icke något sådant ovilkorligt samband borde förenas med anslaget. SlatsUtsk. har ansett alt skolreformen borde 124 Den 6 Maj e. m. fä fritt framgå, och alt öfverlygelsen om hvilketdera sältet vore bättre sålunda skulle göra sig gällande; men StalsUtsk. liar trott att det vore R. St. värdigt, äfven i en lid då tillgångarne ej äro mycket stora, alt R. St. då concentrera sin kraft för eli så vigligt ändamål som skolundervisningens framgång. Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, alt skollärarne i allmänhet äro ganska klent lönta, så illa, att för alt få dugliga personer in på den banan, det har varit nödvändigt, alt meddela dem en förhöjd tjensteårsberäkning inom kyrkan. Alt detta ej i allmänhet verkar förmånligt på våra församlingar, det torde numera vara temmeligen erkändt. Klagomålen deröfver hafva blifvit större år från år. Det är således nödvändigt, alt så mycket som möjligt skilja skolan från kyrkan; hvilket dock ej kan ske, utan alt man ställer skolorna pä en oberoende punkt i den frågan. De flesta unge män som egnal sig åt skolundervisningen hafva gjort det för att vinna framgång inom kyrkan. Derpå kan hvarken skolundervisningen eller kyrkan vinna. Delta är således ett vigtigt motiv för StalsUtsk. alt hafva tagit steget fullt ut och tillstyrka hvad som i det den K. proposm bifogade statsråds-prot. är uttryckt såsom behöflig! för att vinna delta resultat. Enl. delta prot. skulle, för alt komma till denna normalslat (som äfven är utlåt, bifogad) fordras cn summa af 125,000 r:dr tillökning i anslaget.
Det måtte väl vara hvarje representants rätt och pligt att af grundlagen söka inhemta rätta begreppet om formernes riktiga iakttagande. Att i detta fall uttala sin mening, lär väl ej kunna anses vara ett större fel än om det sker vid andra frågor. Det är ju i alla fall majoriteten som skall afgöra saken. Jag insisterar för ingen del på något beslut öfver den väckta anmärkmn, ty jag inser mycket väl att det vore orimligt att begära det hela den nu försiggångna voteringen skulle göras om igen, emedan resultatet af en ny votering förmodligen blefve detsamma. Emedlertid har jag icke kunnat neka mig att hafva biträdt Hr von Hartmansdorffs anmärkn., då jag ansett det vara tvifvelaktigt, huruvida det varit lämpligt att i den nyss anställda voteringen en person deltagit, som af sakens utgång bestämdt varit intresserad, såsom hittills varande den enda synliga delägaren i det bolag, hvarom fråga varit. Uti uttalande af en sådan åsigt kan väl ej ligga någonting så särdeles fördömligt, aldraminst Stånds-ledamöter emellan, dervid man borde kunna vänta någon fördragsamhet emot olika tänkande och åtminstone att icke beskyllas för oädla motiver, hvilka beskyllningar dock frän visst håll så frikostigt och med en sådan öfverlägsenhet i tonvigt nu meddelats. Man borde väl dock respektera olika länkandes öfvertygelse. Emedlertid öfverlemnar jag frågan helt och hållet till Hr Gr. o. Landtnäs bedömande, linder protest emot det af flere ledamöter gjorda påståendet att jag och Hr von Hartmansdorff varit obefogade att göra den framställda anmärkn. och att vi dertill saknat anledn. af grundlagens ordalydelse. Hr von Hartmansdorff: Afven jag öfverlemnar gerna åt Hr Gr. o. Landtm, att afgöra denna sak, men beklagar att fördragsamheten är så ringa hos dem som hafva segren i sina händer.
Enligt Riksens Ständers, i fråga om tillökte Medel för Försvars-Verket, sista Riksdagen uti deras underdåniga Skrifvelse den 23 Maji 1818 meddeldte yttrande, voro behofven under Hufvud-Titlarne då genom bestämde anslag fyllde och den för tredje Hufvud-Titeln utöfver förra Statsanslaget af en million till Försvars-Verket, anvisade Summa 3oo,ooo R:dr att påräkna blott för Bevärings-Inrattningens kostnader och såsom tillökning för utgifterne till Försvars-Verket; hvarföre Riksens Ständer förmodade, att beloppet måtte finnas tillräckligt, 4g4 Riksens Ständers samt Kongl. Maj:t i Nåder täckas, för hvad i en eller annan del af den Militaira omfattningen kunde finnas nödigt vid utförandet af Försvarsplanen, söka tillgång inom de redan varande anslag*en för densamma, och anmälte Riksens Ständer slutligen den underdåniga önskan och hopp, det Kongl. Maj:t täcktes, till lättande af Dess undersåtares hördor och i anseende till Rikets knappa tillgångar, så reglera Militaire-Staterne och Försvars-Verket med hvad dertill då vore anslaget, som nödigt och nyttigt pröfvades. I anledning häraf och som Revisorerne vidare af Riks-Staterne inhemtat, att utaf de Kongl. Majrts Nådiga disposition för Militaireutgifter tillhörande Öfverskott och Besparingar å Statsmedlen till i8i5 års slut, vid 1819 års Början fanns en Behållning af 5o8,6g5 R:dr 3o sk.
Lyckligt wo° re om sädane upptäckter icke wärkade mer än de borde, men den manliga gängen är att wista hufwuden utan att rätt inse grunderna för de af mera tankande fundna Resultater, utropa såsom fördomar icke blott det, som med skäl klandras, utan allt som dermed har någon likhet: och som det yteliga all. männare fattas, än det grundeligare, sä blir flutcllga följden af den med sakens natur ej nog inliga ^ Lagen att den förordsakar ett större ondt, än det goda den äsyftade och i början till äfwentyrs ocksä wann. Utskottet tror af desta anledningar att, om ock, i fölgd af de förra Lagar eller sedwanor, någon qwar lef - rr Den 2 November. lefwa af en »vacklande ricklning i känflorne kan wara afl påräkna more det dock rädeligare, att genom LagarncS äterförande til! enlighet med hivad m-umistors okonstlade sedekänfla astar, göra deras »verkan allmän och warak-ig, än att bibehålla sädant, som, i synnerhet sedan mänga och märkbara afwirelfer derifrån bliswit sedde och gillade, snart nog torde icke blott förfela den äsyftade werkan, utan ock möjcligen förswaga känslan för helgden af de mera wigtiga förhäilanden.
Fröken Gustafva var ensam qvar, och ofta undrade hon, hvarför hon, som var en så onyttig varelse, skulle sparas, då de andra, som så saknades, som sörjdes så bittert, togos bort. Sigrids lycka hade icke varit långvarig. Hennes man dog inom några år och lemnade sin unga hustru och sina barn i knappa vilkor. Gustafva visste ej, hvad det blifvit af barnen — de voro visst döda, de också. Ingen — ingen af hennes slägt fans nu qvar; det kändes så ödsligt och tomt, och en ofta återhållen känsla af ånger, öfver att hon så alldeles dragit sig bort från halfsystern, öfver att hon så oförsonligt hatat henne för något, som hon ej rådde för, en bitter ånger öfver allt detta kom upp i hennes själ och sved i hennes hjerta. Hon hade icke det ringaste förändrat sinnelag, då hon en dag fick veta, att hon hade en halfsyster. Ännu en som inkräktade på det område, der hon förut ensam herrskat, änuu en att hata och harmas öfver! Den lilla döptes till Sigrid, och fadren kallade henne redan » Sigrid den fagra. » Det var klang i det namnet, och motsatsen mellan detta och det tarfliga » Gustafva » föreföll rent af motbjudande. Och sedan — hur man höll tal om hennes många fullkomligheter, långt innan hon ännu var årsgammal, huru bortskämd och bortfjäskad hon blef a f alla, innan hon ens kunde tala! Icke af Gustafva. Hon hade föresatt sig att » hata » den lilla, men det var något, som hon icke gick i land med. Sigrid var så genomgående » snäll » och älskvärd, att man skulle varit ett odjur för att kunna » hata » henne, och Gustafva var alldeles icke något vidunder — hon hade tvärtom ett ömt oeh godt hjerta, när hon blott ville låta det tala. Och hon förmådde ej tysta det gentemot den lilla täcka ungen, som tydligen kände sig dragen till henne framför modren. Detta kunde Gustafva ej motstå, och det dröjde icke länge, innan hon på halfsystern slösade den kärlek, som hennes far — så trodde hon — numera försmådde. Åren gingo. En, två, tre gånger kom ett anbud till Gustafva ätt utbyta fädernehemmet mot ett eget bo.
StatsUtskottets betänkande, bif, af Preste - Presteståndet, s. 43?. af Bondeståndet, s. 437. af Adeln» S. 437- af Bondeståndet, s. 444. Inqvarteringsbesväret» öm lindring i för Städerne Helsingborg och Engelholm Borgareståndets yr. leande om särskildt Dtlåtande, s. 6lo. StatsUtskot. tets betänkande bif. af Presteståndet, s. 805. af Bondeståndet, s. 815. återrem. af Borgareståndet, s. 875. ytterligare Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 1147. Inquarteringsbesväret, om lindring i, för Städerne i allmänhet; StaJtsUtskottets betänkande, bif. af Ade]n, s. 338. återrem. af Presteståndet, s. 354. af Borgareståndet, s. 256. Ytterligare Utlåtande i anledning hvaraf Borgare, ståndet stannat i särskildt beslut s, 610—612. bif. af Bondeståndet, s. 619. Presteståndet instämt med Borgareståndet, s. 625, 626. Voterings Propositioner, lagde till Handlingarne af Adeln, s. 1069. •— skyldige Städer, understöd för någre; StatsTJtsk. Anmälan om Ständernes olika beslut i afseende på bif. af Presteståndet, s. 944. af Adeln, s; 595- >— penningars anslående, om, för befälet vid inde. lade BåtsmansCompagnier. StatsOtskottets betänkande, bif. af Borgareståndet, s. 413. af Preste, ståndet, s. 422. af Bondeståndet, s. 426. af Adeln, s. 437. Tredje B:d. ’ 10 74 Inqvarteringspenfnngars anslående, örn, till Warfsstatetne.
Det är sannt, att i Norrige är ett minimum af SOO k:r per dag bestämdt; men också hade Norrige redan genomgått åtskilliga stadier af inskränkning i sin , brännerilag, då den sista beslöts; och antalet af brännerier i hela Norrige var redan då reduceradt till 101 på landet och 45 i städerna, hvarjemte någon olikhet torde erkännas i motiver för ett sädes-införande och ett sädes-utförande land alt söka tvinga in rörelsen i ett ringa antal verk. I Danmark är minsta tillåtna mäskekar 401 sv. k:r, motsvarande en daglig afverkning af högst 50 k:r bränvin om dagen; i Preussen 395 k:rs mäskrum, eller cirka 49 k:r; i Irland och Skottland hade man förut ett högre minimum, men nedsatte det år 1821 till 40 gallons pannor, just för att, om möjligt, få tillverkningen spridd i flera mindre verk. Den för utarbetande af förslag lill ny bränvinsförfatlning i Riket år 1846 tillsatta Kommitté, i hvilken jag hade äran att vara ledamot, yttrade, i fråga om fortfarande tillvaro af mindre brännerier, i sitt underdåniga betänkande: »Att fordra det ett så stort antal jordbrukare skulle helt och hållet förändra sin hushållning, somliga nedlägga sin bränvinsbränning, andra utvidga den till fabriksrörelse, vore hvarken öfverensstämmande med rättvisa mot dem eller af något öfvervägande Bil. M 2 till Särsk. Disk. Bet. M 8. 7 gagn för det allmänna. Kommittéen har i det föregående redan angifvit de hufrudsakliga skäl, hvarföre Kornmittéen måst erkänna, att denna bränvinsbränning, om också mindre ändamålsenlig, än den, som drifves i fabriksväg, dock kan i vårt land uthärda täflan med fabrikerna.
U. 33o. XIX. A. 349. — N:o 68. med fortsatt förslag, i afseende på Nationalrepresentationens ombildning och de i sammanhang dermed nödiga grundlagsändringar. XVIII. — N:o 69. i anledning af återremisser på memorialet N:o 45. XVIII. B. 33o. XIX. 349. A. 447. XXIII. U. 426. XXIV. A. 438. — N:o 70. i anledning af två Stånds återremiss på memorialet N:o 55, och med förslag till delning af 25 § Regeringsformen, samt ändrad ordningsnummer af 22, 23, 24 §§ och 25 '§ 1 perioden Regeringsformen. XVIII. B. 33o. XIX. 349. A. 44y. — N:o 72. med förslag till ändring uti 1 § 9 mom. Tryckfrihetslagen. XVIII. — N:o 73. med föreslående af ett tillägg i 1 § 9 momentet Tryckfrihetslagen. XVIII. Tryckfrihetslagen. XVIII. U. 209. A. 235. — N:o 76. med förslag till ändring i RiksdagsOrdningens 76 §. XIX.
Direktions-ledamots särskilda åliggande, intagna 267 § i 1858 års reglemente för Riksgälds-kontoret icke blifvit i det nya reglementet öfverflyttad Likaså och till följd af Rikets nu församlade Ständers beslut, i fråga om aflöningen för den vid Riksgälds-kontoret anställda personal, har ej heller den 278 § i hittills gällande reglemente intagits i det nu föreslagna nya reglementet. Stockholm den 26 Oktober 186*0. Stats-Ulskoltets Memorial JM 224. 8 Förslag* lili Reglemente för Riksgäldskontoret. (Fortsättning.) Angående Styrelsen öfver Riksgalds-lcontoret. § 239. Riksgälds-kontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (66 § Regeiings-formen). Styrelsen öfver detta Verk är af Rikets Ständer uppdragen ål Tre af hvarje Riks-Ständ, enligt 67 § Riksdagsordningen, valde Fullmägtige, vid hvilkas sammankomster ordet föres af den Ridderskapet och Adelns Fullmägtig, som, jemlikt Riddarhus-ordningen, dertill berättigad är. § 240. Genom dödsfall eller af andra tillfälligheter, bland Fullmägtige, mellan riksdagarno, uppkomna ledigheter ersättas, när så fordras, medelst nya val, på sätt af det Stånd, för hvilket sådan ledighet inträffat, är föreskrilvet (69 § Riksdagsordningen). Då någon Fullmägtig algått, bör dess Stånds Kansli-direktion, genast efter det sådant blifvit hos Fullmägtige anmäldt, derom underrättas samt anmodas foga anstalt om ny Fullmägtigs inkallande i den afgångnes ställe. § 241. Enär, i anseende till samtidigt inträffade förfall för flere Fullmägtige, göromålens oafbrutna gång sådant fordrar, eger Fullmägtiges Ordförande att, under tiden, i den af hvarje Riks-Stånd bestämda ordning, inkalla erforderligt antal Suppleanter.
I anseende till de väsendtligen olika slag af våld, som vid ett rån kunna utöfvas och som stundom göra gränsen emellan rån och annat tillgrepp svår att uppdraga, har Utskottet i 1 § infört ett nytt moment, hvarigenom, vid synnerligen mildrande omständigheter, nedsättning af straffet medgifves. För öfrigt är, i analogi med hvad i föregående kapitel egt rum, straffmildring af Utskottet föreslagen i 2, 3, 6, 7 och 8 §§; hvarjemte Utskottet ansett sig böra i 10 § föreslå den ändring att den, som gjort sig skyldig till straff efter 1, 3, 4 eller 5 §, icke ovilkorligen skulle förklaras förlustig medborgerligt förtroende för alltid, utan att sådan påföljd blott för viss tid jemväl i dessa fall skulle kunna ådömas. Då det i 4 § omförmälda brott icke eger de karakterer, som genom den i 1 § å rån gifna definition blifvit uppställda, har Utskottet funnit den i 4 § förekommande ordställning dörnes för rån vara mindre egentlig, hvadan Utskottet förändrat densamma till “dömes såsom för rån.“ 22 KAP. Orri bedrägeri och annan oredlighet. I likhet med hvad i Kongl. Förordningen den 7 September 1858 finnes stadgadt, innehåller 2 § 2 mom. af detta kapitel, att såsom bedrägeri skall anses Bih. till B. St. Prot. 1862 $ 1863. 7 Sami. 1 Afd. 13 Baft. 5 34 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. och efter 1 § straffas, om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brandeller sjöskada eller annat. Häremot har dock uti en till Borgare-Ståndet ingifven motion (N:o 295) Herr J. Brun anmärkt, att stadgandet vöre ofullständigt och att dertill borde göras ett tillägg al innehåll, att såsom bedrägeri jemväl skulle anses och straffas, om någon efter timad skada sökte, att, på veterligen falsk uppgift, skaffa sig högre ersättning än rätteligen utgå borde.
»Kors! för att handhafva och hushålla med alltsammans, nu när nådig frun är frisk!» sade Märtha förvånad. »Och för hvem?» frågade åter Elfrida, icke just Märtha, men lifvet, det likgilltiga lifvet som hon nu återgått till. O! det är förfärligt när denna skänk som man aldrig bad om, när detta lif som man fått, med förbehåll att icke gifva det bort – när det blir en föresats och icke mera ett behof. Föresatsen vill så ofta försjunka, försmälta, förrinna. Alla hårda föresatser äro af is, och den menskliga naturens element är eld, och eld och is förstöra hvarandra. Med korslagda armar, och mot bröstet sänkt hufvud, satt Elfrida i sitt lilla förmak. Detta var solbeglänst och gladt, det låg ut åt gatan, och på denna kördes raskt och muntert. Gladlynta fotgängare ilade med snabba steg fram och åter i det ljufliga sommarvädret, gatpojkar sprungo med hårdt klampande steg, och sjöngo stumpar ur Lucie och andra operor, bryggarkärror slamrade, och man hörde de förklingande tonerna af ett positif, på hvilka den skällande hunden just kanske skällde. – Men Elfrida hörde intet, såg intet af allt detta; nickade likvisst så klokt och fullt af sin föresats, när Märtha stack in hufvudet och frågade om hon ville hafva lamfrikasé, kersberssoppa och pannkakor till middagen. Kort derefter kom någon med tunga steg upp för trappan. Det var karl-steg. Elfrida for tillsammans. Hon urskiljde icke nu mera som förr. Men hastigt hörde hon den betofflade Märthas små snabba steg, som skyndsamt nalkades förmaket. »Nådig frun! nådig frun!» halfhviskade Märtha med häpenhet, »professorn (den skråen) är här. Hvad skall ja säga’n?» »Hvad du vill, bara jag slipper honom!» genmälte Elfrida. »Högtärade Jungfru!
Emot Utskottens i delta ämne, under N:o 3a, förut afgifnä Betänkande, liar af åtskilliga Ledamöter inom Högvördige PresteStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit anmärkt: t:o att öfverensstämmelse saknades emellan Utskottens förevarande Betänkande celi det beslut Utlåtandet ]N[:o 3i innehåller, enär Utskotten i det sistnämnde afstjrkt underdånig Skrifvelse, angående utfärdande af de vid sista Riksdagen afgifna fötslag till nja Handelsoell Handlverks-Ordilingar, men i det förra besvarat åtskilliga motioner genom hänvisning till dessa Förordningar, hvilka ännu icke vunnit Kongl. Maj:ts fastställelse, och att, på blotta förutsättningen deraf, Utskotten icke bordt grunda deras afeller tillstyrkande af de väckta frågorna; 2:0 att de i Betänkandet föreslagne underderdåniga Skrivelser rörde ämnen, sorn i sig sjelfva vore af föga vigt och för hvilka Administrationen må reglementera, om den så funne nödigt; Bilt. lillRi/ts-Sl. Af d. 2 Band. 5:te Haft. 1 2 Lflg$■ Mtm• Besv.- o, Oee. UtSÅ. ZJtl. N:0 65» samt 3:o att då de frågor, hvilka i Belänkandet afhandlas, vöre af oskiljaktigt sammanhang med de om förmälde Handelsoch Handtverks-Ordningarne, hade ock Utskotten bordt öfverväga, huruvida, i anledning af de väckta motionerne, och bland dem serdeles Herr Lefréns„ något tillägg erfordrades i berörde Förordningar, till befrämjande af de välgörande följder, som en utvidgad Näringsfrihet måste medföra.
Under en sådan åsigt och i saknad af den ledning man bort' kunna hoppas att finna i uppställningen af Krigsadministrationens förslag, samt af en oblidkelig naturnödvändighet tvungen att jäfva en generel tillämpning af den princip Stats-Secreteraren för Krigsärendena framställt, då han yrkat, att ”matsäcken skulle rättas efter mun,” eller med andra ord, alt tillgångar borde skapas efter de behof som upptänkas, har jag, för min ringa del, känt mig förbunden, att så väl vid den här förevarande, som andra militairfrågor, i möjligaste målto göra mig reda för det sannolika sambandet emellan det för handen varande speciela ämnet och försvarsverkets behof i det heka, samt förhållandet af samma ämnes angelägenhet, relativt till d# tillgångar, hvilka för det hela nu kunde erhållas. Att jag dervid, under tillgångarnes nuvarande fördelningssätt, tyvärr alltför ofta anträffat den högst obehagliga stötestenen af deras otillräcklighet, för allt hvad man kunde önska och såsom nyttigt erkänna, lärer näppeligen behöfva sägas, än mindre bevisas; men då jag, i mon af min inskränkta förmåga, försökt granska sjelfva försvarets hufvudmoment och de grunder, hvarpå desamma, enligt krigshistoriens och den derur hemtade vetenskapens läror synas böra hvila, har jag trott mig finna, att ett och annat, som nu upptager en stor anpart al budgeten, skulle, åtminstone intilldess vigtigare behof vöre fyllda, lämpligen kunna i betydlig mon nedsättas, 8 Stots-Utskottets Utlåtande N.o 4“3. under det att andra åter verkligen borde höjas, så vida man åsyftar, att försvaret skall vara fullt pålitligt och icke blott på papperet beståndande. Huruledes detta för mitt begrepp framstått, vill jag, till upplysande af min mening, med få drag framställa. Första frågan torde härvid vara: hvad är försvarets föremål, eller hvad är det som skall försvaras? Svaret ligger nära för handen, nemligen att det är: 1:0 Nationalsjelfständigheten; Statens egentliga lif såsom moralisk individ; Samhällets oberoende och frihet. 2:0 Statens förkofringsmedel; egendom; handel; fri communic3tion med andra nationer; dertill jag, efter min åsigt, skulle vilja lägga: