Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oäll lles^aringarne, lilef emellertid relik allenast deri Lill omkring 35,000 kridr ujr^koinne, oelr, i lrändelse af "lrilall, i stället för afslag, lätt jemnade kristen ä tullia Ilnlvndtitelns Iles^a"ii!>»ur i^uustäellde, utan grundlädes äfven dymedelst en fortgäende iilltagan"de lnist, lrvillien genuin rlenna, Lill närmare 20,000 11:dr ärligen u^gäende "l^öne-regleringssumma, skulle Lill nästföljande lagtima kdksdag, ovilkorligen "l>ilda eLL ketv'dkgt l»eloj>ji, 80in nämnde 67Lid8 kes^aringar ieke knnlle motsvara, oelr livartill de oeli8ä aldrig varit lreiäkiiade. ff derrna unlediring, "»eli dä nämnde tillgäng föist Lvänne är elter disjoositiolierna visat oell kunnat vi8:r, de oväntade t'6rLE>-^^>li>f"l»', 80in ä densamma uhrlin nimi t, l»eslot "l<ongl. Naj.t under den 13 .januari 1837, för att r nägorr morr motveika "det vansklig:» resultat» 80m, i följd af Ilikets 8Läieler8 alslag att rijl^iöra näinu"»lisjrositioner ä 8tat, Irotade :>LL iirträlla, att medium af de nä8t förega"ende Lie ären8, genom 1lili8liufvud1>oli6N8 a it lutan de, utrönte Iresia ringar, "skulle tagas till läittesnore för dispositionerna ä dem, oell detta medium in"om det gäende äret i elie öfverskridas.
Denna Stat grundar sig pä Andra Artikeln uti Kongl. Maj:kS Nådiga Stadga och Förordning af den 12 Augusti 1807, angående en Allmän Fattigwards - Inrättning i Slockholm. De härtill ansiagne medel äro liktväl icke någon ny tillökning t Stais-Wcrkers utgifter, ulan bestå af sädane, som ä Skal förut warit npsörde, ehuru de till särskildta Werkö disposition blifwit anordnade. De grunda sig pä Kongl. Brefwen as den 12 Februari 1746, 17 December 1756, Z Februari 1771 och 20 Maj i8c>8, samt bestå uki underhall för Barnen i Stockholms Stora Barnhus. — Dito för fattige Fabriks «Arbetares Barn derstädes. — Tili Medicamcnler för fattige sjuke i Stockholm. — Till Curhuset derstädes. Till Vaccinationens understödjande och utwidgande dito. — Till Stockholms Spinnhus sann till aflöning för en Profesor och en Adjunct wid Allmänna Barnsängöhuset, och z:ne Fartig-Medici i Stockholm. Tabell»LommiSsionen 1809 ars Stal uptager . 1,075 iLlo ars projecrerade Stat uptager i.oZZ Skillnaden bestar deruti: art pä Allmänna UtgiftsStaten blifM upförde: Dx rs88 Dm 22 NsVembek. De tik Skrifmaterialier sami CorreSpondance och Fragt-prnningar wid Tabell-Formulairens afsändning bestädbde Zo Lag - Lommissionen. t8sy Zrs Sme Apkager . 182 32 Som ry Z. uti Regerings-Formen stadgar, art om till Konungen ifrän Domstolar och Embetsmän inkomma förfrågningar, om Lagens kärra mening L sädane fall, som till Domares åtgärd höra, äger Högsta Domstolen, att de salunda sökte Förklaringar gifwa? fa Har Stats-Urstkotter troll deraf följa, atr Lag» Commissionens befattning uphörde.
Rdr kunna anses vara för liten. I detta hänseende anser jag mig kunna biträda återremissen, men icke i de öfriga. Då öfverläggningen härmed ansetts afslutad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, emot Ulsk:s tillstyrkande, så vidt det angick LandsKamererarne, LandtRäntmästarne, LandsKanslisterne samt LänsStyrelsernes Vaktmästarepersonal, icke någon anmärkning blifvit gjord, men att med afseende på LänsNotarierne, LänsBokhållarne samt LandsKontoristerne anmärkningar blifvit framställde med begäran om återremiss, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge först hemställa om R. o. Ad. bifölle den del af Utsk:s tillstyrkande, som angick LandsKamererarne, LandtRäntmästarne, LandsKanslisterne samt LänsStyrelsernes Vaktmästarepersonal. Ropades Ja. Beträffande sedermera den dol af Utsk:s tillstyrkande, som angick LänsNotarierne, LänsBokhållarne samt LandsKontoristerne framställdes propos. först till bifall, hvarvid ropades Ja och Nej, och sedan till återremiss, hvarvid svaren utföllo med starka Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvervägande Ja. Då härefter förekom Utskis i mom. c. gjorda hemställan, i fråga om anslagsförhöjning för Kronofogdarne, yttrade VIII H. ' 23 .1.04 Den 23 September e. m. Hr Cederschiöld: Jag hor begärt ordet, icke för att görs någon anmärkning emot Utsk:s förslag i denna punkt, utan för att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på en princip, som deri blifvit af Utsk. uttalad och på hvilken det torde vara skäl att taga vara, för den så ofta åberopade konseqvensens skull.
Samma berättelser innehålla för öfrigt religionslärarnes vid cellfängelserna snart sagdt enhälliga vitsord derom, att cellfången, företrädesvis den, som första gången är för brott häktad, under vistandet i cellen tvingas till sjelfbetraktelse och blifver emottaglig för predikantens undervisning och förmaningar, men å andra sidan tillika längtar från cellens enformighet efter färden till Domstolen, under hvilken han möjligen kan bereda sig upplysningar eller tillfälle att undkomma; hvarjemte predikanterne intyga, att fångens sammanträffande med andra brottslingar i hög grad motverka och understundom alldeles tillintetgör frukten af hans vistande i cellfängelset och de bemödanden för hans förbättring, hvilka derunder blifvit af predikanten sorgfälligt använda. Ransakningens hållande utom cellfängelset betager dessutom predikanten tillfälle att vinna den ofta ganska vigtiga fördelen att kunna följa ransakningens gång och inhemta de upplysningar, sorn under densamma erbjuda sig till ledning för bedömandet af fångens större eller mindre brottslighet.
Och föreslår Utskottet derjemte: att hvad genom framdeles skeende Indragningar å denna Stat kan besparas, må blifva en Tillökning i Anslagen för UndervisningsVerken i allmänhet. l82Ö » 4>5oo: - » 7)a4g: n9* „ 9,108: 2. g, „ 8,790:43. 9, »826 1727 1828 Betänkanden, N:o t3a. 177 9:0 Allmänna GarnizonsSjukhusets StatsSumma, 3r,319 Rldr g sk. 4 rist., har, såsom äfven otillräcklig, af K. M:t blifvit i Nåder föreslagen att ökas till 37,5oo R:dr; och är, enligt en den K. Propositionen åtföljande Calcul, denna Summa beräknad efter ett Sjukantal af 200 man per medium dagligen, eller 4o man mera, än som vid förra Statens uppgörande blifvit påräknade. Utskottet har i detta ämne erhållit nödige upplysningar, deraf inhemtas,att de sistförflutne åren betydlige Summor, utöfver Anslaget, måst å andre Tillgångar under Tredje HufvudTiteln till Sjukhusets underhåll tillskjutas, samt att Sjuknumern för år 1827 per medium uppgått till 180. Men då Sjuknumern för det föregående året 1826 varit endast i53; och då vid jemnförelsen emellan de vid SeraphimerLazarettet och Allm.
Gellerstedt har i de två små diktsamlingar, hvilka ännu utgöra all hans produktion, gifvit hela sin personlighet, osammansatt, genomskinlig, afslutad som den är. Han är hjertats skald, den varma, veka, djupa, innerliga känslans och det manliga, tålmodiga, förtröstansfulla sinnelagets. Han tränger genom den yttre skönheten, formernas och färgernas, in till den inre skönheten, tankarnes och känslornas. Hans mjuka, skära, musikaliska språk smyger sig efter innehållet i organiskt sammanhang, liksom huden öfver köttet. Hans innersta väsen är en ymnig sympati, som alltid röjes i hans tonfall, fastän i många nyanser: i manligt allvar, i innerlig vekhet, i dämpadt skalkaktig munterhet; med denna sympati omfattar han allt, och den bestämmer hans synpunkt på menniskorna och naturen. Hans åskådning af lifvet och verlden präglas af en glad, allvarlig förtröstan, en innerlig förnöjsamhet, en varm, i sitt uttryck dämpadt vek kärlek. Summan af all lefnadsvishet är att i alla skickelser, om än aldrig så mörka och bistra, vara vid godt mod, att leta fram det goda och gagneliga, som finnes i allt, äfven i det motigaste. Ty allting är till vårt bästa, bara vi förstå saken rätt. Under den kalla vintern står solen lågt och skiner rakt in i hans stuga; under den heta sommaren står den högt och når alls icke dit in att störa svalkan. Och trädet, som han har på sin gård, ger under den heta sommardagen svalka genom sitt bladverk och låter i kulen höstetid solskenet spela fritt genom att fälla sina blad. Han harmas aldrig öfver lidna oförrätter, han känner sig sällan bitter och aldrig retad till trots, utan fogar sig alltid i undergifvenhet, icke af tvång, utan enligt sin natur, och han manar sitt »hoppas!» ända in i lifvets kala höst. Han ber sorger och bekymmer stiga in och dela hans bädd och hans kost, i käck förtröstan, i fast visshet om, att de icke skola trifvas bland hans myckna sång.
April, som d. II, 14 och 17 der på följande, afgifvit skriftliga yttranden eller mundteligen sig utlåtit, dels ofver den af Friherre Björnstjerna egentligen våckte frågan, rörande formen för ärendets behandlingssätt inom Utskotten och hos Rikets Ständer, hvarvid bestämmandet af en viss tid, inom hvilken Utskottens Förslag till Finance-Planens grunder borde afgifvas, blifvit af någre Ledamöter, såsom ytterligare tillägg, yrkadt; dels jemväl ofver sjelfva innehållet af, och de möjliga svaren uppå åtskilliga af de frågor, Friherre Björnstjerna uppgifvit, såsom de der, i afseende på en fullständig Finance-Reglering, framfor allt borde utredas; hvilka alla anföranden Hågl. Ridderskapet och Adeln äfvenledes beha* gat till Utskotten remittera. Enär Hogl.
Är åter motionärens mening, att det begärda anslaget skall för 100 barn motsvara den summa, som i vissa fåll erlägges, nemi. för hvarje barn årligen 100 rdr af Staten och 100 rdr af föräldrarne, så skulle ju dertill erfordras en summa af 20,000 rdr. Utslct har emedlertid ej jemte motionen fått emottaga de handlingar, hvilka till frågans utredning varit oundgängligen nödvändiga, och hvaraf behörig kännedom kunnat erhållas om barnhusets ställning och dess förmåga att under närvule förhållanden hysa ytterligare 100 barn. I öfrigt har Utsk:t ej heller ansett sig skyldigt att på egen hand införskaffa dylika uppgifter; ty det måste dock medgifvas, att om en för landet och kommunen så vigtig institution, som Allm. Barnhuset, befinner sig i en vanlottad ställning och tarfvar understöd, så eger man rätt att fördra, att ett dylikt förhållande skall uti en K. Mits Propos. för R. St:r framläggas; och man har ingen anledning att antaga, att den af Konungens rådgifvare, som bör åt frågan egna uppmärksamhet, skulle i sådant fall försumma att inkomma med fullständiga handlingar och begära medel till bxdstens afhjelpande. Detta är en fordran, som man eger rätt att ställa på en Dep:ts-Chef och som man ej bör faktiskt eftergifva genom att upptaga än den ena och än den andra framställningen af enskilda motionärer. Af dessa skäl, och då Utsk:t varit förvissadt derom, att om något trängande behof verkligen förefunnes, skulle vederb:de auktoritet derom gjort framställning, har Utslct De» J Maj. 13 afstyrkt bifall till motionen, och får jag i enlighet dermed anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Jag kan icke annat än beklaga det knapphändiga sätt, hvarpå Utsk:t behandlat min motion, dervid åberopande hvad af Hr Frih. von Schulzenheim i detta afseende blifvit framställdt.
Den siste värde talaren har äfven sagt, att Carlstad vore ett samhälle, som befunne sig i den belägenhet att det försenade ett sådant anslag, som det ifrågavande, hvilket upgår till nära 6,000 R:dr Inko, emedan detta samhälle dels vore hufvudstad i länet och dels i följd af silt geografiska läge vore utsatt för en tryckande fattigvård; men jag tror detta påstående vara ett ibland dem, som endast kunna yttras men icke bevisas. Den värde talaren har såsom ett skäl anfört, att det i Carlstad funnes mycken sympathi för upbyggandet af ett arbetshus, samt att redan 4,000 R:dr vore i sådant ändamål sammanskjutne. Detta tyckes vittna om en ganska vacker komnmnal-anda i Carlstad, men det vore enl. min tanke ändå vackrare om Carlstad sammanskjöt hela den summa, sorn erfordras för att få detta arbetshus färdigt, utan anhållan att Staten skulle vara så god och tillskjuta ett anslag, som med 50 proc. öfverstiger hvad de sjelfve sammanskjutit. Dessutom tror jag, dä dana-arf, enl. nu gällande lagar äro Statens egendom, att man ej kan betrakta dessa 6,000 R:dr annat än såsom ett Stas-anslag till Carlstad, och jag frågar då hvar och en, om väl Carlstad är den ibland Rikets kommuner, som i främsta rummet borde komma i åtnjutande af detta betydliga anslag, eller om icke andra linnas uti en vida betrycktare ställning, och hvilka kunde hafva mera grundade anspråk på detta understöd? Om man är af den tanke, att dana-arfven alltid böra efterskänkas, må man då ändra lagarne; men man bör icke eludera dem, ulan så länge de oförändrade qvarstå, böra de Den 11 Mars e. m. 189 nprätthällas. Det är visserligen sant att K. M. föreslagit denna eftergift, men det synes mig klart, att då dana-arfven hittills så ofta blifvit efterskänkte, sä liar K. M. icke kunnat göra annat än att öfverlemna frågan till R.
» Att med en tjänare sköta ett hushåll så stort som ifrågavarande » torde mycket väl gå för sig, ehuru åsikterna ju kunna vara olika i detta fall; dock anses en » så liten inkomst som 3000 kr. » ej gärna stor nog att kunna bära utgiften för två tjänare. Att man, i stället för att köpa böcker, » enklast och billigast kommer ifrån saken genom att låna hos vänner och bekanta », är sant nog, men metoden är långt ifrån att tillråda och bör sällan, om ens någonsin, användas. Det finnes nämligen personer, som sätta värde på sina böcker, och som äro rädda om dem, men som frukta att stöta sig med folk och därför nödgas låna ut af desamma för att sedermera få dem åter nedtrasade, och i många fall kunna de t. o. m. skatta sig lyckliga, om de verkligen få dem tillbaka; att gå och återfordra en utlånad bok möter många svårigheter. J a g talar af egen erfarenhet och bekänner, att jag knappt vet något värre, än då någon säger: » Kära du, den här boken måste jag låna hem och titta litet i. » A. V. W. Kvinnlig ingeniör. Universitetet i Ohio, Förenta staterna, h a r i dagarne för första gången tilldelat en kvinna, fröken Bertha Lomme, » graden » elektrisk ingeniör. Den unga damen fick genast anställning vid elektriska bolaget i Pittsburg. » » J a, n ä r? Modetidning 1893 Jungfrun, som sökte herrskap. En tidsbild för Idun af Corde. örr i världen var det herrskapen, som togo tjänare, nu är det jungfrurna, som taga herrskap. Jag hörde nyligen talas om en tjänstflicka — nej, förlåt — en husfröken, som på en månad hann kassera vid pass ett dussin familjer. Hon flyttade i olaga tid för att tillträda en sällsynt » bra kondition », som af en händelse var ledig. I en blink hade hon synat frun, när de gjorde upp saken, och funnit att så ledigt som där skulle blifva hade hon aldrig haft. Där taltes » utrikiska », och familjen förstod ej många ord af hennes svenska tungomål. Det var en stor fördel; dess bättre kunde hon sköta sig efter eget behag.
HON SKÖTER MED ALDRIG SVIGÅ, — OCH DET GICK! » KANDE REDA OCH NOGGRANNHET FÖRENINGENS MÅNGEN GÅNG s k u l d — h a n s a m l a d e r i k e d o m a r, s t e g till DEN KONSLNÄRLIGA SJÄLEN I DET NYBILDADE FÖRETAGET KNAPPA, ALDRIG LYSANDE EKONOMI. HENNES VERKSAMHET PÅ STYRELSENS NUVARANDE ORDFÖRANDE ÄR FRU ANNA DETTA OMRÅDE UTGÖR » KÄRNPUNKTEN OCH HÖJDEN AF HENWALLENBERG, UTNÄMND 1886. HANNA WINGE VAR SNILLET, SOM BRÖT W., HVILKA EGENSKAPER DET ÄR SOM GÖRA HENNE SÅ SYNDEN VÄG, PÅ HVILKEN TALANGERNA SEDAN MED SÅDAN FRAMNERLIGEN LÄMPLIG FÖR DYLIKA VÄRF, SÅ FÅR MAN TILL SVAR. GÅNG VANDRAT FRAM. ALDRIG EN TYNGANDE KRAFT. » DESSA FÖRTRÄFFLIGA EGENd ö n ä r m a r e honom — i n g e n v e t d e t, t y å t TILLSAMMANS MED » DE ÄLDSTA » MÅ ÄFVEN NÄMNAS SKAPER KOMMA ej MINST HANDARBETETS VÄNNER TILL GODO. K. H. K. H. KRONPRINSEN OCH KRONPRINSESMED SIN KÄNNEDOM OM DEN SYDSVENSKA TEXTILA KONSTEN SAN SAMT H. K. H. PRINS EUGEN. någon. GAGNADE FÖRENINGEN BL. A.
Efter det system, som i den K. Propos:n blifvit följd!, att nemi. alla nödvändighetsvaror böra så mycket som möjligt frilagas frän tull, skulle annars äfven oljorna kunnat räknas till denna kathegori, likasom del skett i den under kriget af K. M. utfärdade provisoriska författmn, men det finnes några slag af oljor, som egentligen icke äro oljor, såsom icke flytande ulan snarare af samma egenskap med talj, nemi. palmoch kokosolja. Dessa äro ej föremål för omedelbar förbrukning, utan användas såsom råämnen för Ijusoch tvåltillverkning. De bafva ock förut varit fria till införsel, och jag hemställer till Bevilln:s-Utsk., huruvida de icke äfven hädanefter böra få tullfritt införas. I sammanhang med frågan om denna artikel ber jag få fästa upmärksamheten på hvad i den K. Propos:n förekommer angule artikeln ljus, och anser mig skyldig att inför R. o. Ad. afgifva en förklaring i afseende på den discussion, som under förra Riksdagen här egde rum rör:de denna artikel. Det är bekant att jag är intresserad i en fabrikation, som bar denna artikel till föremål, och jag kan icke begära, att man skulle anse mig opartisk i afseende derå, i synnerhet som det icke kan nekas, alt om fabrikanterne i allmänket vid fastställande af tulltaxan för denna Riksdag skulle röna en något sträng medfart, så är detta icke mer än hvad en del af dem till en viss grad sjelfve förskyllat genom den anspråksfullhet, ja man kan säga oförsynthet, hvarmed de under förflutna tider framträdt inför R. St. och några l. o. m. vilseledt med falska upgifter. Jag anser mig emedlertid nu skyldig att afgifva förklaring rör:de den meningsslrid, som uuder nyssnämnde discussion uppstod emellan mig och StalsRådet Gripenstedt.
Jag instämmer med de ledamör ter, som yrkat anslag för länsnolarierne, men jag tror det ej vara nog att man blott talar om återremiss; ty om det, såsom Hr Akerman förmodade, skulle hända att saken drager allt för länge pä tiden, så borde man snarare yrka, att StatsUtsk. ofördröjligen mätte inkomma med utlåt, i frågan. Då ingen annan, så vidt jag förmärkt, har yrkat något sådant, så får jag, för min del, göra det. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot den nu förevar. 7:de punkten gjorde anmärkmr, föranleda till samma punkts återremitterande till StatsUtsk. med anmodan att ofördröjligen inkomma med utlåt, i fråga om länsnotarierne, ropades starka nej blandade med ja. Hr Gr. o. Landt m:s härefter framställda propos. om R. o. Ad. behagade låta bero vid hvad Utsk. i 7:de punkten yttrat, besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Hr von Hartmansdorff: I sådant fall anhåller jag om särskild propos. på den sednare delen af framställningen, nemi. att StatsUtsk. måtte ofördröjligen inkomma med särskildt betänk, i frågan. O Hr Akerman: Jag yrkade endast återremiss i och för det Den 24 Mars. 303 ändamål, ali Sutslltsk. malle särskildt behandla de frågor ronde löneregleringen, som icke stå i ovilkorlig! sammanhang med betänk. i afseende på skatte-förenklingen; och då jag förmodar att StatsUtsk. så fort tiden medgifver vidtager detta, så anser jag det föreslagna tillägget af ordet ”ofördröjligen” icke vara behöfligt. Jag lager mig derföre friheten begära propos. på mitt yrkande om återremiss, utan detta tillägg.
Trettondagen har numera endast kvar sin bö- na i gröten, sedan den fröjd, som stjärngossarne beredde barnen, äfven hör till det försvunna. Som folksed kan stjärngossarnes vandring j u icke återkomma, men som hemnöje för barnen kunde seden helt visst ännu bli långlifvad, isynnerhet sedan Skansen — till hvars skapare den sunda konservatismen i vårt land står i outplånlig tacksamhetsskuld — åter upptagit densamma, liksom Lucia med hennes brinnande ljuskrona. Påsken har j u ännu kvar sina ägg, med målning och med inskrifter. Den glädjen kunde bli ännu stämningsfullare för barnen, o m man följde den tyska seden att — då man så kan — utomhus, i det nyss bara gräset och bland de ännu nakna buskarne, göra fågelbon, i hvilka barnen sedan själfva söka och finna sina brokiga ägg — den ännu kala markens första frukt för året! Men hvar finnas väl nu några barn, som Vårfruafton sitta och vakta på tranans ankomst, eller som på Valborgsmässan få se eldarne flamma i den ljusa kvällen? Inte heller firas första maj nu som förr med våfflor och mjöd, af IDUN 1896 hvilket man drack sig märg i benen! O m hemmen åter upplifvade denna sed och — i en tidsenlig f o r m — d e n gamla leken mellan de utklädda vinteroch vårkungarne, skulle barnen erhålla ett oförgätligt minne af vårens återkomst. Allt hvad våren hunnit gifva af blommor och grönt sattes fordom vid pingsten i spisel, i ljuskronor och stakar — liksom för att fira vårens seger öfver allt, där elden kämpat mot vinterns köld och mörker! Och huru » klädde » manicke hvar vrå vid midsommaren, huru kär var ej dess fest med sin » majstång », sin dans och sin musik i sommarnatten! Men på många ställen i vårt land är nu också majstången endast ett minne! Alla dessa och andra enkla bruk, som sammanhängde med lifsuppfattningen och m e d årets tider, voro emellertid fulla af just den enkla symbolik, den naiva mystik, som lämpa sig för barnets behof och gifva poesi åt barnets stämningar.
Niksdags-ärendernes afgörande efter sältet att besluta dem »vid Allhärjar-Tingen fordom, äf»venso>!l det icke lärer mara historice rigtigt att Ständs-fördelningen har fin origine fran Classisicationen pä Riddarhuset. Wid Revisioner i Riksens Ständers Banque och Nikgälds-Contokr hafma äfmen alla voteringar blismit -verkställde Standslvis, och kommer äfwen sä mäi dermid som mid Stats-Werkets Revision hädanefter att pä samma sätt förhällas; allt motsägande ett annat voteringsiätt än ett dermed instämmande i Utskotten, Mid hwilkas Betänkandens afgifwande säledes äfwen skulle komma att döljas as hwad tanka det eller det Ständet marit, om ef mid hmarse sak minoriteten skulle sammansätta sig till en corporanon, svin afgäfme särskildt utlätande, det sag finner mycket mindre tjenligt. Slutligen, och dä Grundlagen för öfrigt utstakar de fä fall, i hivilka en votering per capita är tilläten och niä »verkställas, sä kan jag ej annat än just derigenom anse Ständs-vocering i allt annat, efter sjelfma konstitutionens hnfmud-esprit, anbefalld, och att ett deremot stridande förhällande till den grad rörcr sjelfma denna Constitntion, att ej en gäng mera än blott fräga om en sadan förändring kan »vid denna Riksdag »vara tilläten att »väckas och säledes, i min tanka, sä mycket mindre wara rigtigt att nu genast deremot fatta ett deciderande beslut. Det är längt ifrän mig att af ett etableradt voterings-sätt per capita i Utskotten, utan afseende pä Ständ, hänföras till lankan af Ständs upplösning, sammanstående och votering per capita öfwerallt, såsom kullkastande hela Constitntionen; men jag »vill ej en gäng att genom någon likhet härtill, medelst antagande af ett voterings-sätt, motsägande Ständs-representationen, nägon sädan tanka Bilaga till Mem. N:o 3.
Utskottet har icke med någon vederläggning bevärdigat anmärkningarne angående JustitiseRåds-lönerne, utan endast förklarat, att Utskottet funnit sig icke kunna tillita de knappa tillgångarne utöfver hvad Kongl. Majit föreslagit. Öfvertygad, att Högloflige Ridderskapet och Adeln mera fruktar en knapp tillgång på rättvisa och mognad lagfarenhet, än all annan slags brist, vågar jag anhålla, att Contra-propositionen må blifva uppställd i enlighet med Herrar von Schantzs, von Heynnes och Norei Reservationer. Herr Hjerta: Enär jag nu finner, att löneförhöjningar så mycket komma i fråga, tager jag mig friheten föreslå en utväg, att lindra dem, som skola utbetala dessa förökade löner. Jag föreställer mig, att de, hvilka nu innehafva JuslitiasRåds-platserne, äro belåtna med dervid varande löner, efter de icke mot bättre vilkor emottagit dem, och ej eller sökt någon lönetillökning; men då Herr Cederschjöld likväl föreslagit en sådan, föreslår jag, att den blott måtte beviljas åt dem, hvilka hädanefter inträda i högsta DomareEmbetet. Den 23 September e. m. i55 Herr Tham'. Jag delar fullkomligt de Talares åsigter, som önska, att de, hvilka skola skipa rättvisan, särdeles i högsta instancen, äro väl och tillräckligen lön ta, men å andra sidan fordras hofsamhet med Statsanslag, och omsorg att lindra de skattebidragande. Då Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit en Löneförhöjning af goo R:dr för hvarje JustitiaeRåd, synes mig desse Emhetsman dermed äfven kunna Elifva någorlunda belåtna; hvadan jag yrkar bifall å den Kongl. Propositionen, så mycket heldre, som, i fall man frångår den, och beviljar löneförhöjning åt JustitiaeRåden utöfver hvad