Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Be* tänkande; som innehöll afskaffande af den ehä po kannors pahnan samt tre mänaders inskränkning orh året i tidén för fjrännvinsbränningen; elier uti det andra alternativet bibehållande äf lidå 1815 års Förordning , Sorti rhedgifvér tvänné 90 kannors patinor och fri Ölänning hélä året. Af dessa två Onda ting arlet jäg Het minsta böra antagas, nemligén Utskottets första Betänkande med den deruti föreslagna indragningen af en 90 kannors panna , åå mycket hellre ; som Utskottet i synnerhet i femte punfcten af sitt då afgifnä Betänkande derföre lemnar de allräkraftigaste och sannaste skak UtskÖttet hflr deremot, såsöm skäl för sitt senare Betänkande, hufvudsakligen betfagtat nyttan af att, genom en längre tid få erfara, én Författnings gagn eller skadlighet, saint att täta ombyten af faéconomiskä Förordningät årö icke fjenliga ; meri skola vi väl derföre åtadfästa ett missbruk, sorn är så latt äfhjelpfc genöm att underlåta begagna en af dé 90 kanJ hors pannorna, der två sådana finnas, hvilken minskning ej bör kunna blifva ett betydligt hitidet för erfarenheten af Författningens ver° Den s Maji, f. m kan. Jäg föreslår således, att Utskottets för: sta Betänkande antages, dock med den skillnåd, att Bränningen tillätes hela året om, e» medan de af Utskottet föreslagna tre måna. ders uppehåll sommartiden förorsakas af sig sjelf genom värmen, sädesbrist den tiden, andra arbeten ro. tn , och dessutom blott lemnat KronoBetjeningen tillfälle till chicaner och pre-? jerier. Om derta förslag ej bifalles, anhåller jag votering derom må anställas med Utskottets senare förslag till ContraProposision.
Ehuru jag har mig bekant att Pastorerne, på sätt Herr Ribbing nämnt, insända Tabeller, som utvisa Församlingarnas tillstånd, förmodar jag likväl dessa underrättelser blifva mera tillförlitlige, om de lemnades af Kyrko-Rådet. Så vida jag ej ansåg saken vara nyttig och af vigt, skulle jag visserligen tillstyrka afslag å Betänkandet; då jag deremot nu inskränker mig till en förnyad anhållan om återremiss, Herr Riben: Jag tror, lika med en värd Talare midt emot, att enda möjligheten, alt för framtiden tillvägabringa den kännedom af landet, man åsyftar, är inrättandet af en Statistisk Bureau. Det tillhör en eftertid att utreda, huruvida icke ideen af Landtbruks-Academiens Stiftelse var sådan, ehuru den utvecklat sig i annan rigtning. Jag älskar åtminstone för min del att tro, 464 Deri 17. November f m. rlet meningen ifrån början varit att göra Landtbruks-Acadeinien till något belt annat än den blifvit, ocb hvad den är. Men för det närvarande kan jag ej inse något fördelaktigt resultat af den anstalt man nu vill införa. Det tager blott bort tiden för dem, som blifva valde till Ledamöter i en Socken-Nämnd, och de blifva genom detta val förbundna till en vidlyftigare correspondence, samt att gifva middagsmåltider och kalaser. Det förhåller sig på sätt Herr von Heyne ganska rigtigt anmärkt så, att Kyrko-Rådets Ledamöter icke väljas bland dem, sorn bo närmast intill' Kyrkan, utan bland dem, för hvilka Socknen har mästa förtroendet. Då, som jag vågar hoppas, Betänkandet blifver återremitteradt, får jag fästa Utskottens uppmärksamhet på ett uttryck, som jag ej rätt förstår. Utskotten anser nemligen deras förslag tjenligt icke allenast för statistiken, utan äfven för utspridandet af den medborgerliga bildningen. Hvad vill detta säga? Det skulle vara mig kärt att veta, hvad meningen härmed egenteligen varit. Skall Socken - Nämnden också läsa Catechesen för Allmogens barn? Friherre Cederström:
Det har funnits författare, som trott sig gifva en sann och uttömmande skildring af landtbefolkningens lif genom att skildra den englarena, bleka, blodfattiga, onaturliga dygden, och det fins författare, som tro sig göra det samma genom att späcka sina böcker med tvärheter och grofheter (som då kallas »saftig humor» och »bred målning»). Men det är lika origtigt att inmänga allt med en stank af gödsel som att se allt i en romantisk månskensbelysning, ty det är lika ensidigt samt har sin orsak i otillräcklig kännedom eller falsk synpunkt. Och det är just det ovanliga och nya hos Henrik Pontoppidan, att han skildrar folket ur en rigtigare synpunkt. Personerna i hans böcker, dessa danska bönder, män och kvinnor, äro inga dockor, som beskedligt dansa efter diktarens dygdepipa, utan menniskor af kött och blod, med goda sidor och dåliga sidor, med menskliga känslor och jordiska lidelser, som lefva lifvet på sitt sätt, så som deras förhållanden forma det samma. Och han ser på dem som menniskor och som sina likar, ej som estetiskt intressanta, halfkomiska företeelser eller lägre stående organismer, hvilka han och läsaren i sällskap kunna omfatta med ett slags sympatetiskt löje, som visserligen är sympatetiskt men som dock alltid är ett löje. Han ser icke på dem med »skaldens» öga och icke heller, om jag så får uttrycka mig, ur prestgårdssynpunkt. Han känner dem tillräckligt grundligt för att förstå, att de i första rummet äro menniskor och först i det andra bönder, och icke tvärt om. Han bor sjelf ute midt ibland det folk, som han skildrar, han känner sig sjelf som en medlem af detta folk, ställer sig på samma nivå, ser med dess ögon, känner med dess sinnen. Han skildrar allmogen icke som en samhällsklass, utan som medmenniskor, och han tecknar dess lif, icke ensidigt, utan fullt, som lifvet allestädes är. Schandorph storler åt sina drängar och pigor. Bååth tecknar sina skånska interiörer med en min, i hvilken man skymtar det gemytligt-öfverlägsna löjet eller den estetiska förtjusningen.
Kronprinsen hegardt att anslaget för honom måtte ökas till 100,000 r:dr b:co; och ehuru jag finnér af de vid den K. propos:n fogade Statsråds-prol:r att ingen betänklighet härvid hos Konungens rådgifvare uppstått, anser jag mig förpligtad att, oansedt obehaget att undertrycka känslans böjelse alt bifalla, nödgas till följe af pliglkänslan önska StatsUtsk:s afslag å förhöjningen af detta anslag. Jag har vid represenlantkallels utöfning, så vidt jag förstått, aldrig lemnat utur sigte, att Sverige är ett fattigt och särdeles genom skaltefördelningens ojemnhet svåra tryckt land, för hvilket öfverflödig njutning inom folket ej är medgifven; och dä vi visserligen också äga att berömma oss af den prisvärda sparsamhet, som så fördelaktigt utmärker vårt Konungahus, så må det tillåtas mig att yttra, det jag, och säkerligen mänga med mig, hade önskat, att denna ökade anslagssumma icke vid detta tillfälle blifvit föreslagen. Jag har ännu i .friskt minne det anslag af 24,000 r:dr, som jemte 12,000 r:dr respenningar 1810 anslogs för Prins Carl August, hvilken då var en mogen man, kallad att vid regeringsbördan biträda en ålderstigen och till krafter försvagad Kung, hvilket här på långliga tider, med den Högstes bistånd, ej bör blifva händelsen. — Svenska folket hvarken behöfver eller begär af sin Kronprins någon större representation, än det nuvar. anslaget under förevar, förhållanden kan medgifva.
Hernösands stift fördelades i tre och de tio öfriga stiften hvartdera i två valdistrikt, så skulle antalet af de till bestämda orter hörande lekmanna-ombuden på detta sätt blifva alldeles enahanda som det i den nådiga Propositionen föreslagna, utan att man för nödig beqvämlighet uti valförrättningen behölde uppoffra eller i betydlig mån rubba den ingalunda ovigliga grundsatsen, att till ett kyrkligt möte det är de kyrkliga, och icke de borgerliga, krelsarne af landel, sorn böra sända representanter. — I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer alltså ansett förenämnde 2:dra och 5:le §§ine i förslaget böra förändras. Uti sislberörda 5:te §, som meddelar reglorna för valen af lekmännens ombud, stadgas väl, all lör hvarje sådant ombud skall utses en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga; Men i afseende ä de presterliga ombuden är ingen sådan föreskrift meddelad. Väl synes ock sådant öfverflödigt i afseende å de ombud, om hvilka i 3 § förmäles, eller de från Universitetens teologiska fakulteter, enär dessa fakulteters lärare, som äro på samma ställe bosatte, lätteligen kunna, vid inträffande förfall, utan tidsutdrägt anställa omval. Men annorlunda blir förhållandet i afseende å de i 4 § omnämnda ombud, eller dem för stiften. Der synes nemligen, huru än valordningen uppställes, eli omval icke alltid kunna komma att verk - 20 ExpedftionsUtskottets Forsing till utidiird. Sltrijvnlsr, N:o 81. ställas utan en tidsutdrägt, som, med afseende å den korta lid mötet, enligt 12 § eger att sammanvara, kan blifva alltför betydlig ocb som, i händelse förfallet inträffar efter mötets början, till och med kan göra nytt val omöjligt. Rikets Ständer hafva derföre funnit jemväl i 4 § böra införas ett stadgande om val af suppleant, lika lydande med det i 5 § förekommande. I 6 § stadgas, bland annat, att jemväl elektorsval skall anställas med slutna sedlar.
Desse böra anses såsom Rikets Ständers Fullmägtige, efter fullbordad granskning alla Taxeringsmål utan appell afdömma, samt resultatet i Tabellen utföra. De böra äfven före arbetets början aflägga Domare-ed, och äfven derjemte, om så nödigt funnes, någon annan efter naturen af deras göromål afpassad, hvilken af Rikets Ständer särskilt kunde föreslås. Då likväl den Riks-Comittéen tillagde Domsrätt utan appell möjligen kunde synas tillintetgöra den skattskyldiges med skäl förväntade rätt till en med billighet öfverensstämmande nedsättning, i händelse dess i Staten åtnjutande förmåner blifvit för högt värderade, tror jag mig till denna svårighets afhjelpande böra föreslå följande: I fall af missnöje med den af LänsComittéen uppgjorde värdering, äger den skattskyldige att genast vid denna Comité detsamma tillkännagifva, samt derefter hos Riks-Comitéen anmäla de af honom i värderingen förmenta felaktigheter. Den skattskyldiges klagomål skall alltid vara åtföljdt af bevis; eller ock skall han med intyg 3o4 Den 3o Mars f. m. från LandshöfdingEmbetet i Länet styrka, det hail hos detsamma anmält sig till erhållande af Landtmätare, och hör en sådan, om dertill skäl är, genom RiksComite^ns anmodan till Konungens Befallningshafvande, och i stöd af desses derpå följande skyndsamma åtgärd, honom utan uppskof, och så fort sig göra låter, till värderingsruålets utredande förunnas. Skulle den klagande efter slutad mätning finnas hafva haft fog till sina klagomål, bör ej allenast den nya värderingen derefter lämpas, utan äfven halfva Landtmätare-kostnaden honom af allmänna medel inom viss utsatt kort tid ersättas. Skulle åter den öfverklagade värderingen finnas vara med verkliga beskaffenheten öfverensstämmande, får den klagande, utan någon förändring i värdering, sjelf vidkännas hela den Landtmätare-arhetet åtföljande kostnad.
Majit förmente, att ondast ett bibringadt ömsesidigt förtroende kan leda till stöd och varaktighet för föreningen; att detta förtroende ej herodes, om det icke kan hemta sitt kraftigaste stöd i Constitutionens egna hufvudgrunder; att, om äfven ett stadgande kunde vinnas i ett ögonblick, då dess användande ej behöfdes, som under tiden tillfredsstälde det ena Folkets fordringar på bekostnad af det andras ömtålighet, det säkert vid en inträffad verklig tillämpning ej komme att möta någon verkställighet; att vid en Thronledighet, eller då val af Thronföljare skall företagas, föreningsbandet emellan båda Rikena ej sammanhålles af några föreskrifter i Grundlagen, men af Folkens ömsesidiga interesse att sammanjemka sina meningar och af deras inbördes aktning för hvarannan; att vid ett sådant tillfälle en söndring snarare föranledes, om det ena Folket länge ansett sig hafva åtnjutit inskränktare rättigheter än det andra, och på en gång söker att häfva detta tvång, än om, lika bchandladt, det både kan följa sin pligt, sin böjelse och sin enskilda fördel, då det ännu kraftigare befäster det ingångna förbundet, och, aktadt för sin egen mening, skänker en lika aktning åt Broderfolkets. Det är ur denna synpunkt, Kongl. Majit betraktat de §§ af Norriges Rikes Grundlag, som stå i sammanhang med stadganden i Sveriges Rikes Regerings-Form; det var äfven på dessa vilkor, som Kongl. Majit för andra gången helsades som Konung af ett fritt Folk och emottog Norriges Krona i förening med Norriges Grundlag. Riksens Ständer, utöfvande deras rätt att yttra sig öfver den senare, gifva äfven åt Rikenas förening och åt Kongl. Majits antagande af Norriges Styrelse det högtidliga Nationela bifall, som ännu mera skall förhöja värdet af denna för Nordens lugn så vigtiga händelse. De böra vänta, att Norrska Folket med 778 Riksdagen 1815. uppmärksamhet skall följa öfverläggningarnas gång och, med grundad tillförsigt till Svenska Nationens vänskap och rättvisa, afvakta ett resultat, svarande emot dess önskningar och emot de löften, hvaruti Kongl. Maj:t i förväg ingått.
Nej i vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 7,500 Ridr samma mynt.“ 5:oj Utskottets uti 4:de punkten, bland annat, gjorda tillstyrkande, att för en Föreståndare vid Statistiska Central-byrän aflöningen måtte, i stället för 5,000 Ridr, som Kongl. Majit föreslagit, bestämmas till 4,500 Ridr, deraf 4,000 Ridr såsom lön och 500 Ridr såsom iönetillökning, samt att nied aflöningen för saintelige tjenstemänneu vid nämnda Byrå det vilkor skulle förenas, att desse icke finge tillika innehafva annan Slats-Ulskottets Memorial N:o 175. 3 allmän befattning, är bifallet af Borgareoch Bonde-stånden, hvaremot Ridder skapet och Adeln fastställt Föreståndarens aflöning lill 5,000 R:dr och uteslutit del föreslagna vilkoret, samt Preste-slåndet beslutat, att sagde aflöning skulle utgå med sistnämnda belopp, men att deraf 4,500 R:dr såsom lön och 500 R:dr såsom löntillökning borde i staten uppföras, äfvensom alt omförmälta vilkor skulle gälla endast Byråns Föreståndare och Sekreterare, men icke dess öfrige tjenstemän, eller Arkivarien och Revisorn. Genom tre Riks-stånds beslut är således afgjordt, dels att aflöningen för By råns Föreståndare skall fördelas i lön och lönetillökning, dels att tillökningen skall utgöra 500 R:dr, dels ock att Föreståndaren och Sekreteraren icke få med sina beställningar förena annan allmän befattning. Deremot har sjelfva lönen för Föreståndaren blifvit bestämd af två Stånd, eller Borgareoch Bonde-stånden, till 4,000 R:dr, samt af Preste-slåndet till 4,500 R:dr, hvilken sistnämnda summa kan anses äfven vara af Ridderskapet och Adeln bifallen, sedan frågan om lönelillökningsbeloppet, såsom ofvan nämndt är, blifvit afgjord.
Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl, Ridderskapets och Adelns Plenum den 3 Augusti 18if. S. D. A nyo föredrogs Stats-Utskottets, den 21 Juli afgifne och den 23 på Bordet lagde, Betänkande angående Revisionen af i8og och 1809 årens Krigsredogörelse, samt RiksensStänders deltagande uti ÖfverRevisionen af sednare Krigsårens Räkenskaper, äfvensom samma Utskotts, i anledning af återremiss af detta Betänkande, afgifna, och den 1 Augusti på Bordet lagda, Utlåtande , då Betänkandet blef bifallet, med den förändring, i afseende på Assessoren Grundens gratification, som uti det sednare Utlåtandet finnes tillstyrkt. Ut supra. S. D. Biföll Höglofl. Ridderskapet och 112 Den 3 Augusti. Adeln Lag samt Oeconomie-Utskottens, den 31 Juli afgifna och den 1 Augusti på Bordet lagda, Berättelse om förhållandet med de från sammansatta Utskotten afgifna Betänkanden. Ut supra. S. D. Banco-Utskottets, den 31 Juli afgifna och förlidne gårdag på Bordet lagda, Memorial, angående Lånbiträden till understöd för Odlings företag, blef, vid förnyad föredragning, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallet. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar, Statsutskottets, den 2 dennes inkomna och samma dag på Bordet lagda, Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förra Kongl. Famillens enskilda förmögenhet och underhåll från Sverige. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets, den 24 Juli afgifna och den 27 på Bordet lagda , Memorial i anledning af de anmärkningar som blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande om Båtsmansfördubblingens återställande. Ut supra.
Då terpentin-olja eller terpentin-spiritus icke äro belagde med högre inlorselsafgift än 1 sk. 6 rst. pr skålp., torde det vara olämpligt att, såsom nu gällande taxa innehåller, för råämnet, hvaraf nämnde artiklar beredas, eller Terpentin, stadga en högre tullsats, hvarföre ock Utskottet hemställer, all införsels-tullen å Terpentin må nedsättas från 2 sk. till 1 sk. 6 rst. pr skålp. Under åberopande af åtskillige tobaksfabrikanters och importörers till Kongl. Maj: t ingifna underdåniga petition om nedsättning af införsels-tullen å »Tobaksblad och Stjelk», så att denna tull, med tillägg af handelsoch sjöfartsmed flera afgifter, icke uppginge till högre belopp för blad än 4 sk. 6 rst. eller hvad i Norrige är stadgadt, och för stjelk 2 sk. 8 rst. pr skålp., har Herr Brinck föreslagit en så beskaffad förändring i nu gällande tullbestämmelse för nämnde artiklar; äfvensom Herr Schwan uti sin motion erinrat om angelägenheten både för stals-inkomstens betryggande och för en vigtig inhemsk (örädlings-närings fortfarande bestånd och utveckling, att egna allvarlig uppmärksamhet åt innehållet af nämnde underdåniga petition. Då samma petition af trycket utkommit och äfven blifvit lill Rikets Ständer utdelad, anser Utskottet obehöfligt att här ingå i närmare redogörelse för dess innehåll. Deraf visar sig emellertid, bland annat, hurusom de, i Sverige och Norge betydligt skiljaktige, tullsatserne å tobaksblad skola hafva framkallat en, för Svenska stats-kassan likasom för våra tobaks-fabrikanter, högst betänklig smuggling öfver riksgränsen.
ster bör vara uppåtväxande, och hvad själfva Konsolens med det därpå hvilande föremålets plats stilen beträffar, skall naturligtvis i ett fullkomligt på väggen får naturligtvis väljas med iakttagande stilenligt rum draperiet rätta sig efter det öfriga, af storleksförhållanden, utseende och betydelse, men i våra vanliga boningsrum, där vi efter smak och då skiftningarna härvidlag äro nära nog oändsammanföra litet af hvarje från olika stilperioder, liga, kan ingen bestämd regel finnas, utan man få vi taga samma smak till hjälp för att med får gå till sig själf, rådfrågande ögat och smakmindre afseende pä stilen få mot det öfriga lämpsinnet, iakttagande alt, om föremålet kommer för liga mönster och färger. långt ned, det blir en viss tyngd i anordningen, Är draperiet ordnadt bakom en soffa, en möbelkommer det för högt, blir det alltför » uppåt väggrupp eller i allmänhet större föremål, som själfva garna » och vårt öga kan ej klart uppfatta det, göra sig gällande, kan det godt vara hållet i krafutan att vi utsätta oss för halsbrytande rörelser. tigt mönster med lifliga färger, men som bakgrund Skulpturverket har endera uppstått genom direkt för smärre föremål, bör det vara temligen entoarbete af människohanden eller genom afgjutning. nigt, så att ögat lugnt kan hvila på föremålet, Det förstnämnda, af konstnären omedelbart formadt utan att lockas åt sidan af en brokig bakgrunds och sålunda intimare i förening med det mänsklifliga mönster och färgspel. liga lifvet, står naturligtvis högre än det senare, Färgen väljes så, att föremålet framträder på dock — med kraftig understrykning — detta gäller fördelaktigaste, sätt. ' Så är t. ex. för ett arbele i endast om arbetet är godt: i annat fall råder här, hvitt en bakgrund i någon varm färg såsom rödt som vid all reproduktion: en god afbild af ett fördelaktigt, emedan det mildrar den kalla glangodt verk äger betydligt mycket mer värde än ett sen af det hvita. underhaltigt originalarbete. Vid valet af färg i vår bostad äro vi onekligen Det skönaste materialet för skulpturverket är mycket — för mycket till och med — underdå- den hvita marmorn. Ett verkligt konstverk, forniga modet för dagen.
BorgareStåndet fores lagné förhöjning i utgående Tullen, anser Utskottet sig böra tillstyrka å detta råämne, som Bär kan förädlas. ^100 J 50 — Tack „ Osmunds och | barlast 3 * } 30 vi 10 30 50 Då tillräcklig mängd af detta råämne här finnes, kan Utskot* tet ej föreslå nedsättning i Tullen å inkommande varor, deremot tillstyrkes bifall till Vällofl. BorgafeStåndets för* slag å nyssnämde skäl 0 0 rt 50 Ålit annat gjutet arbe\ te, tillverkadt vid rever/ ber eller andra smält) verk än vanliga Mas\ ugnar i t “ / 3 100 1 3 c 100 3 C Enligt Utskottets Förslag. Enligt H. Ridderska pets och Adelns Beslut* Enligt Vällofl.Bor. gareStåndets Beslut. Jemnknings Förslag. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Jern, Gamla kasserade kanoner } och bomber . t 3o 100 3° 50 3o — Skrot af gammalt gjutet ) eller smidt jern och stål ^ 30 100 3o 100 30 Insekter till naturalie samlingar Frie. Erie. Instru meriter, musicaliska, Valdt) horn och Trumpeter j 50 1 3o 1 s Någon nedsättning i Tullen derföre, anser Utskottet sig ej kunna föreslå, da dylika instrumenter här i landet af nödig godhet förfärdigas, utan hemställer att Högloft. Ridd. och Adeln derifrån afstår l 50 1 Jouveler, infattade alla slag 1 5 1 Fritt. 1 Då den föreslagne Tullfri' heten skulle skada Svenska Handtverkerierne, förmodar Utskottet att Högloft* Ridderskapet och Adeln instämmer med de öfrige RiksStånden V ) i — oinfaltade alla slag a fl Fritt.
Jag är öfvertygad om att, i fall de nådiga damerna nödgades själfva verkställa borstningen af sina kläder, de — trots modet — ej skulle vara på långt när så benägna att förse sina klädningar med släp. På tal om tjänare vill jag framhålla ännu en sak. Erfarenheten visar, att flertalet moder, — äfven de befängdaste — småningom trängt sig ned till de fattigare klasserna. Och det är helt naturligt, att så sker. Hvad nu särskildt klädningar beträffar, är det så stäldt, att de bättre lottade gifva bort eller sälja dessa sina plagg till sina ringare medsystrar, och modet fortplantas på det sättet alldeles af sig själft. Men tjänarinnor, arbeterskor o. s. v. ha hvarken tid eller råd att hälla de med släp försedda klädningarna rena och hela, Och hvad blir då följden? Den som i sin mån bidrager att införa ett skadligt, kostsamt eller pä annat sätt opraktiskt mod, har ett drygt ansvar gent emot de ringare klasserna. När det gäller s. k. inneklädningar ter sig frågan om släp i något ljusare dager. Våra husmödrar skulle säkert taga mycket illa vid sig, om någon sade dem, att man inne i rummen sätter damm i rörelse med släpen. Jag tror emellertid, att, i de flesta hem, åtminstone mattorna ej alltid kunna hållas så väl rengjorda, att det icke syns på släpet, när man en dag vandrat omkring därmed i våningen. Hindersamma såväl i arbete som för en rask och naturlig gång bli släpen alltid, vare sig de användas ute eller inne. Hvad sällskapslifvet beträffar, tror jag, att herrarne, i synnerhet i balsalarne, med fasa komma att skåda det återuppståndna modet. Det fordras verkligen en ej obetydlig skicklighet för att lyckligt lotsa sig fram mellan en mängd släpbärande damer. Jag hörde en gång en herre, sedan han kommit förbi två långa släp utan att trampa på dem, i triumferande ton utropa: » Jag är ju nästan lika skicklig som en vaktmästare ». Men det stora flertalet herrar är nog ej så där skickligt. — ofta på mycket dyrbara klädningar — hörde till vanligheten. Mot släpen kunna således anmärkningar göras ur flere synpunkter: hygienens, ekonomiens, moralens, umgängeslifvets och bekvämlighetens.