Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är historien om en förlofning, grundad på verklig &lt;Jjup kärlek å ena sidan och ett tillffclligt tycke å den andra. Fästmannen, den noble och intelligente diplomaten Rosencreutz, kämpar så länge som möjligt för att tillvinna sig det oklara kvinnohjärta, som å den eller den balen fylts af hans bild, men i hvilket de. vanliga herskarne, ridhästen Tom och löjtnanten Wärn, snart ånyo installera sig. Denna kamp mognar efterhand fkstmön-bamet till kvinna, hon inser att det är Wärn hon älekar och diplomaten drar sig diskret tillbaka. Såsom man finner är handlingen rätt obetydlig för en tre-akts komedi. Det är därför allena den spirituella dialogen, som räddar dramat å scenen. Denna är ock synnerligen förträfflig, uddigheten förefaller rätt naturlig och på sin höjd ett par gånger har man känslan af att » det talas som i en bok. » Ser man däremot i dramat mindre p&amp; de speciella teater-fordringarna, med hvilka / örf. synes röja någon obekantskap, än på dess värde s&amp;som karaktärsstudie, är intrycket ofantligt mycket bättre. Den andliga tombeten i det sportfylda godsegarelifvet är briljant framstäld, junkerdömet fr&amp;n dess mest oförargliga ocb lättsinniga sida är väl träffadt. En liten smula mera ironi öfver skildringen skulle dock gjort intrycket lifligare. öfver bundar och hästar plus biljard och écarté går icke det andliga intresset hos denna societet, hvars bästa figur är godsegaren-svärfadern. Denna siste skulle vara en mönstergill teckning, om icke hans naivitet i penningangelägenheter förefölle något orimlig. I denna krets faller diplomaten ner som en fullständig främling, hvars satiriska anmärkning, att baronens hästar väl icke skola bo som torpare häller, saknar hvaije resonnans, icke ens eger förmåga att förarga. Efter ett föga diplomatiskt försök att lära ffcstmön sin uppfattning har han ingenting annat att göra än att försvinna. Den hjärna, i hvilken han vill inplanta nya idéer och känslor, är tydligen icke mäktig af sådana.
Utskottet böra formulera sin hemställan i sista punkten sålunda: att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom dels anbefalles obehöriga grindars anskaffande, dels föreskrifves, det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall vid uppkommen fråga om grinds anbringande öfver allmän väg inhemta vederbörande kommunalstyrelses yttrande i ämnet. af Herr C. E. Ljungberg: »Uti den af Utskottet i första punkten af dess ofvanstående Betänkande uttalade åsigt har jag endast vilkorligen kunnat förena mig. Jag hyser nemligen den öfvertygelse att, ehuru Rikets Ständer icke under närvarande förhållanden kunna obetingadt äska undanrödjandet af de öfver landsvägarne anbragta. grindar, det likväl i anseende till de stora olägenheter och hinder för trafiken dessa stängsel medföra, icke vöre skäl att lemna den väckta motionen i denna del utan allt afseende, utan har jag, för min del, ansett att Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit anhålla, det samtlige Konungens Befallningshafvande blefve anbefallde tillse, att af behofvet ej påkallade grindar icke varda å landsvägarne upprättade eller bibehållna. Det är mig välbekant att i ett och annat län åtgärder redan blifvit, i denna syftning, af Konungens Befallningshafvande vidtagna; men jag tror att en altman erinran härom från Regeringens sida skulle vara gagnelig, desto heldre som det särskilda bemyndigande Länsstyrelserna derigenom erhöllo, och den uppmärksamhet å denna angelägenhet från Statsstyrelsens sida. en sådan erinran ådagalade, sannolikt skulle i någon mån förminska den obenägenhet landtbrukarne nu ofta visa att efterkomma ve - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 45- derbörandes uppmaningar uti ifrågavarande afseende.
BorgareSt. har afslagit betänk, i sin helhet, och såsom dess gemensamma tanke förklarat, alt det önskar frihet uti denna såsom uti all annan laglig näring; men hvad skatten beträffar, har det gått in på det utaf en reservant framställda förslaget att beräkna den efter pannerymden, med 2 sk. skatt för hvaije tillverkad kanna. BoudeSt. har äfvenledes afslagit betänk, på den grund, att Ståndet visserligen gillade att 1835 års författning lägges lill grund för deri blifvande författningen, men deremot ogillade de förändringar deraf, sorn Utsktn tillstyrkt. Jag tror således att R. o. Ad. nu är oförhindradt ali afgifva en fot klaring om hvad R. o. Ad. anser uti denna, hon må berömmas eller 16 H. *7 310 Den 9 November f. m. klandras, för landel alltid vigliga näring omsider hörn fastställas såsom en sann neli ren slatsekonomisk princip. Det gr för mig icke hehofligt alt nu för R. o. Ad. uppiepn livad jag dels reservationsvis vid förra betänk, oell dels såsom anförande tiil R. o. Adis pro t. linder dea i anleda, af samina betänk, inom della rum förefallna discussion yttrat vara min orubbliga öfvertygelse i detta ämne, och deruti jag rönte understöd af åtskilliga talare, hvilka hyllade den af mig framställda principen, såsom varande på en gång både rationel, stntsekonomiskt riktig och ledande till ett moraliskt mål, nemi. att man borde frigifva näringen oell derigenom Jemna utrymme för den enskilda industrien att successiv t utveckla sig till fabriksbi anning, i bredd med hvars tramsteg hnsbehofsbrännings-syslemet småningom skulle aftaga och slutligen utdö, då den brännvinsbränning, sorn derefter qvaistod i landet, skulle kunna beskattas efter sunda och rikliga statsekonomiska principer, öfverdrifven inskränkas och beskattningens öfverensstämmelse med det sanningsenliga förhållandet, hvarpå den grundade sig, bättre kunna conlrolleras, då utöfningen af denna näring vore fordell på färre hander än som nu befatta sig dermed.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sora 6:le punkten, ang:de uteslutande fran RiksSlalen af 2:ne under titeln ”Svea HofRäll med underlydande Justilia) stat"1 uptagne poster; 7:de punkten, ang:dc öfver Rullning till allmänna indragnings-slaten af 2:ne personell, anvisade ersättningar för förlorade tings-gästnings-petttiingar, 8:de punkten, ”Städers friheter”, af eli Borgmästaren i Helsingborg tilltag ät löningsbelopp; och 9:de punkten, ang-.de för slag s-anslä'-~' gen tilt. medico-legala besigtningar samt rese-och traklamentsp enning ar. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 10:de punkten, ang:de ifrågavar:de Hufvudtitels förslagsanslag lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. Hr Printzensköld: Jag hemställer vördsamt, om icke, enärR. o. Ad. återremitterat StatsUi«k:s förslag, i hvad det angår löneförhöjning åt FIofRtnas tjenstemän, det vore nödvändigt att äter - den det ej vill röstar Nej; följer : Ja — 23. Nej — 46. Den II April e. m. 89 remittera elen del af denna punkt, som angår anslag lill ljuspenningar för HofRme, emedan, genom bifall lill denna punkt, en oriktighet skulle upkomma, hvilken möjligen icke vore så lätt att afhjelpa. o Frih. Åkerhjelm: Fördelningen af ljnspenningarne är till följd af Ståndets beslut öfver Ulsk:s utlåt. JVs 28, redan bifallen, och Utsk:s förslag i denna punkt är blott en verkställighetsåtgärd af R. St:rs beslut, hvarföre och då R. o. Ad. således är oförhindrad att bifalla denna punkt, jag nu vågar anhålla derom. H. Ex. Hr Gr. Sparre:
Nej — det är fa-miljesammanlefnaden, som föranleder kostnader och dessa lära väl icke blifva mindre, om parterna lefva samman utan äktenskaplig förbindelse än om de låta lagligen förena sig. Härmed undanryckes sjelfva det grundargument, på hvilket Osvnlds förr svar för det parisiska konkubinatet hvilar. Har man råd att lefva samman med sina “ børns mor “, så har man det lika väl med sin hustru. v Naturligtvis kan det icke i ringaste mån falla mig in att tro, det Ibsen med afsigt gör sig till apostel för osedliga förbindelser. Jag tror tvärtom, att han ur ren etisk synpunkt fattar den äktenskapliga förbindelsen mycket högt och i den ädla rena kärleken söker dess ursprung såväl som dess berättigande. Men det är här icke fråga om någon etisk afhandling utan en bild ur “ verkligheten ", och då blifva de Ibsenska lärorna * något annat. Han glömmer, att det icke gäller ett folk af englar, utan att vi lefva fast i materien. Så ofantligt många andra faktorer än allenast kärleken måste här tagas med i räkningen. Så många mensk-liga passioner, lidelser och intressen spela här i verlden en stor och vigtig rol, och vi lefva i ett samhälle, der icke längre oskyl-dighetstillståndet gör de moraliska pligterna likartade med de juridiska. Ibsen glömmer, att, derest vi icko skola befinna oss i ett bellum omnium in omnes, lagstadgade former äro af nöden och att detta gäller äktenskapet såväl som alla öfriga samhällsangelägenheter. Han förbiser, att man icke eger rätt att öfver en form Uttala sin förkastelsedom, derför att inom densamma missbruk kunna uppkomma och laster florera eller att bryta stafven öfver äktenskapet såsom institution derför att en del äktenskapliga förbindelser kunna vara olyckliga. Skulle man begagna samma metod som Ibsen och af några olyckliga fall sluta till det helas orimlighet och olämplighet, huru mycket mer fog eger man icke då att uttala förkastelsedom en öfver de fria förbindelser, som Ibsen förordar.
Uti 6 Jin förbjudes vid 6 r:dr 32 sk, bot och förlust af all rätt till betalning på varan allt ut borgande af starka drycker, ej mindre åt omyndiga studerande under deras vistande vid academier, gymnasier och skolor utan föräldrars, förmyndares eller lärares vetskap och vilja, än åt tjenstefolk, gesäller och lärgossar samt gemenskapen af krigsmakten, ulan vederbörhusbönders, mästares eller befälhafvares lof. Såsom jag redan nämnt, anser jag denna § innefatta ett reglementarisk t stadgande, sorn bör jntagas i författningen pm brännvinsbränning; men om den kommer att stå qvar »iti denpa lagen, anser jag mig böra erinra, att ingen makt kan hindra en sjelfständig person att på credit emottaga starka drycker, och till cathegprien af sjelfsländiga personer hänför jag tjenstefolk och gesäller. Jag skulle derföre trp att författningen i detta fall kunde inskränka sig till de! Stadgande, att, vid äfventyr som här förutsattes, 1 öi bjuda utborgande af starka drycker till någon, som står under spckennämnd, eller sorn icke är myndig. Vid io Jin, sorn handlar om domstolen, vid hvilken fylleribrott skall åtalas, anser jag böra tilläggas den uti t t Jin 2 mom. af 1813 års förordning medgifna tillåtelsen alf skriftligen få erkänna förseelsen. I sammanhang härmed bör ett stadgande införas, som förbjuder domaren att i fylleiiroål ålägga värjemålsed. I allmänhet är det visserligen antagligt att värjemålsed ej bör komma i fråga i sådana mål; men då jag äfven sett exempel på motsatsen, så torde det icke vara olämpligt att en bestämd föreskrift härom äger rum. i3 Jin förmår att förordningen skall en gång om året från predjkstplarna kungöras. Jag anser den böra äfven uppläsas på lista rättegångsdagen af hvarje häradsting samt uppspikas på tingsdÖrren. Dessa anmärknir äro afvikande från det systeme Utsk. följt; men de hvila likväl på samma grundsats, nemiatf göra författningen mildare och tillämpligare.
Kommittéen finner sig således böra i underdånighet åberopa hvad derstädes blifvit anförd t i afseende på sättet för sådana banors utförande och vilkoren för åt privata bolag medgifven rätt till deras anläggning, samt derjemte hänvisa till hvad Rikets Ständer vid 1854 års riksdag i detta fall särskildt beslutat, nämligen att »de med stambanornas anläggande förenade kostnader bestridas i allmänhet af staten; dock må vissa delar af sådana jernbanor på enskild bekostnad utföras, emot rättighet för staten att de sålunda anlagda bandelarne efter deras fullbordande inlösa i den ordning och på det sätt, som för hvarje särskildt fall före anläggningens företagande blifvit stadgadt. » 96 Bland de speciela föreskrifter, som i vilkoren för denna stambanas anläggning böra intagas, anser Kommittéen vara, att bangården vid banans ändpunkt i Stockholm anlägges på Norrmalm intill gamla Kungsholmsbrogatan, ungefär midt för Trädgårdsföreningens lokal, och att banan således förbi Karlberg och Rörstrand inledes till denna punkt i hufvudstaden. Kommittéen tror sig så mycket hellre böra fästa särskild uppmärksamhet vid denna föreskrift, som det är af synnerlig vigt, att de banor, hvilka både från norr och söder anläggas till hufvudstaden, få sina ändpunkter på det sätt bestämd, att inga hinder sedermera kunna möta för deras sammanbindande genom hufvudstaden, då det väl med temlig visshet bör kunna förutses, att föreningen af de stambanor, som från norra och södra Sverge anläggas till Stockholm, icke länge kan uteblifva, sedan de dit blifvit fullbordade. Att stambanan i nordlig rigtning från hufvudstaden med första må kunna komma till utförande, är säkerligen ett mål, dit icke allenast hufvudstaden och de norra provinserna, utan hela landet hoppas hinna, och om staten, i anseende till de betydande jernvägsbyggnader som redan blifvit påbörjade och väl i första rummet böra utföras, saknar medel att snart bygga denna bana, så synes det vara alla skäl att understödja de bemödanden, som från ett privatbolags sida nu erbjuda sig för påbörjande och verkställighet af detta för det allmänna gagnande arbete.
m. samma dag hölls ett möte för man p&amp; vetenskapsakademiens hörsal under presidium af brukspatron Hugo ' Eamm, vid hvilket reglementeringssystemet anfölls fran moralisk synpunkt af pastor Holck i Köpenhamn, fran juridisk af advokat Blanting, redaktcr af den stora engelska tidskriften Contemporary Review, och frfin hygienisk af professor Forel fr&amp;n Zlirich och doktor Nevins fran Liverpool. Den senare, som &amp; r president i " The national medical associationR har genom af honom utförda vidlyftiga statistiska tabeller öfver de af osedlighet uppkomna sjukdomarna inom den engelskas h h e n och flottan vlsendtligt bidragit till systemets upphafvande. Afven vid konferensen i Stockholm utgjorde hans faktiskas uppgifter ett bland de kraftigaste bevisen mot detsamma. Talarens nobla, patriarkaliska utseende bidrog att göra det intressanta fbredraget &amp; U mer tilltalande. Samtidigt hölls ett allmant möte för kvinnor i den stora salen E Hotel Continental, hvilken var i det niirmaste fullsatt af en publik, som med uppmarksamhet, standom med entusiasm &amp; hörde f6redrageni. Först uppträdde Mrs Leavitt frin Boston, som under senaste sju Ar rest jorden rundt sasom nykterhetsoch sedlighetspredikant p i uppdrag af World ' s Woman ' s Christian Temperance Union, varldens största nykterhetsförening för kvinnor. Hon ser ut att vara omkring 60 &amp; r. Det bleka, ovala ansigtet ar fhradt af &amp; r, ansträngningar, tankar kanske mest af sorg öfver och medlidande med allt det iri2knskliga elande, hon bevittnat; - s&amp; tycks det itminstone, d&amp; man sk %dtar in i hennes djupa, allvarliga ögon. En förunderlig blick, lugn och dock varm, mild och dock allvarlig; en blick, som tager stamhtil1 bortom tid och rum. Eget nog tycks tiden dock ej blifvit förnarmad af detta förbiseende utan i stallet förlanat deana gamla kvinna mycket af ungdomens behag. Ogat strilar stiandorn, som hade det skAdat
Jag önskar, att dessa landsting må blifva en verklig representation af länet, och icke förvandlas till ett slags herredagar. I alside å beloppet af arfvodet, instämmer jag med Hr von Koch, och fäster ännu en gång upmärksamheten derpå, att arfvodet skulle utgå endast för de lagtima, icke för de urtima tingen. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Alt landstingen skulle förvandlas till ett slags herredagar, tror jag icke är att frukta. Afven den farhågan, att allmogen icke skulle komma att talrikt infinna sig, torde, vara häfd derigenom att BoudeSt:t sjelft antagit förslaget, enligt hvilket intet arfvode må ifrågakomma Då dessutom §:n är bifallen af de 3 andra Stånden, torde det icke ens vara passande för R. o. Ad. att förändra densamma i den antydda rigtningen. Man måste äfven besinna, att genom denna författning komma att på landstinget öfverflyttas flera äreuder, som förut tillhört särskilda komitéer, genom hvilkas uphörande vinnes en lättnad, motsvarande den nya bördan. Jag anhåller om bifall till §:n. Gr. Liljencrants: Jag vet icke hvilka komitéer den föreg:de talaren menat; för min del kanner jag icke mera än en, som sammanträder i residensstaden, nemi. pröfningskomitéen, och der kan det för , en och annan nog löna mödan att vara ledamot, isynnerhet för dem, som hafva läng väg att färdas och få en hederlig rese - Den 10 Oktober e. m. 177 reseersättning. För öfrigt ar den väsendtliga skilnad mellan en ledamot af en sammankallad komité och en landstingsman, att den förre får afsäga sig updraget, hvilket deremot icke är tillåtet för den sednare; de olika updragen kunna således ej med hvarandra jemföras. Hr Tersmeden:
Hr Grefve Hamilton, Hr Lagman Noréus och Hr Grosshandlaren Eckerman hafva häruti instämt, och ansett det vara så mycket lämpligare, att nu meddela yttrande om tiden då löneregleringen borde taga sin början, som förbehåll derom blifvit gjordt uti det återremitterade Betänkandet. StatsUtskottets Betänkan den, N:o a36. i N:o 256. Utlåtande i anledning af återremiss från arne R. RiksStånd af Utskottets Betänkande N:o 125, angående regleringen af utgifterne under RiksStalens Första HufvudTitel med dertill hörande Utlåtanden Nrris 126 och 127. (U.-A). I den ordning StatsUtgifterne uti förstnämnde Betänkande finnas upptagne får Utskottet, med anmälan att samma Betänkande jemte bilagde Utlåtanden blifva af Högv. PresteStcindet och Vallöf!. BorgareStändti lill alla delar bifallne, nu afgifva yttrande i anledning af de dervid inom H. B. o. A. samt Hederv. BondeStåndet gjorde anmärkningar. Åtskilige Ledamöter af H. R. o. A. hafva ansett den af Utskottet uti 3:dje Puncten föreslagne tillökning med 20,000 R;dr i H. K. H. Kronprinsens HofhållningsSumma, i anseende till Ökade utgifter för D.D. K.K. H.H. ArfFurstarne dels icke böra äga rum, dels att anslaget om det beviljas, bör uppföras under annan rubrik än den Utskottet föreslagit; men som de öfrige 3:ne RiksStånden ultryekeiigen bifallit samma förslag och vidare pröfning af denna fråga, jemlikt 6g §. Reg.- formen således ej vidare kan ske, har Utskottet, vidblifvande sitt redan afgifne yttrande, ansett sig icke kunna deruti föreslå någon förändring. 2 Ståts-Utskottets 2:0
Såsom anmärkningsvärdt vill jag anföra, burn, sedan åtskilliga nummer bomullsgarn blifvit till införsel frigifna, bomullsspinnerierna till den grad förkofra t sig, att, ehuru en ökad införsel af bomullsgarn ägde rum, befunno sig fabrikerna likväl på samma tid i jenmt stigande, äfvensom importen af sjelfva rudimatelien i betydlig mån tilltog. Jag tror, att sådana exempel äro talande och vittna, att en god tullbestämmelse skyddar och upphjelper näringar bättre än förbud. Jag vill citera ytterligare ett exempel. Genom saknad bestämdhet i författningen ansågs ett slags sidentyg en tid tillåtligt lill införsel. Intill denna tid fabricerades det icke inom landet; men derefter började tillverkning deraf. Då sedermera en lork läring utkom, hvarigenom detta slag kom under kolfly H. 24 i86 Den i5 December f. m. gori af fönbjudet, hade tillverkningen deraf, under den tid täflingen med utländningen ägde runi, vunnit den styrka och godhet, att det numera icke lärer löna mödan att lurendreja den, helst den Svenska varans afsättning lärer vara begärlig. Sålunda, just under det varuimporten var tillåten, bereddes förbättring i fabricationen, och fabricationen kan svårligen då sägas hafva haft menligt inflytande eller gått under genom concurrensen. Dessa facta för systemets fördelaktiga inverkan lära icke kunna af Hr v. Hartmansdorff underkännas. Hvad beträffar undantaget för jern, så, och med åberopande af hvad jag förut i detta afseende yttrat, får jag blott tillägga, att de jemnförda förhållandena icke stå i samma kategori. Om vårt jern är af den beskaffenhet, att det bästa deraf icke kan ersättas af det utländska, uppstår ej den nödiga reciprociteten, den nemi., att lika godt, som från landet utföres, kan införskrifvas; och ur sådant skäl anser jag undantaget för jern kunna äga rum. Jag förnyar min anhållan om bifall till TJtskrs sednare utlåt. Hr Lefren, Joli. Pehr:
Otvifvelaktigt är, att länder, som genom ett Verldshaf äro skiljda från hvarandra, måste af detta hemta ett betydligt skydd, emedan svårigheten att från det ena landet tili det andra öfverföra och underhålla betydande 11 stridskrafter, i hög grad gynnar den försvarande. Men sådant är nu för tiden icke förhållandet med länder, sorn åtskiljas af mindre liaf och vatten, såsom t. ex. Medelhafvet, Engelska Kanalen, Nordsjön, Kattegat, Öresund, Östersjön m. fl., hvilka, långt ifrån att gynna den försvarande, snarare och i de flesta fall gynnar den anfallande, sedan ångkraften lenmat honom ett säkert medel alt skyndsamt och på bestämda korta tider verkställa sina transporter af krigsfolk och krigsförnödenheter. Närmaste följden af denna inom krigförandets område inträdda vigtiga förändring är: att Nationer, sorn bebo öar och halfdar, omgifna af mindre haf och kajsnikar, hädanefter måste bygga sitt försvar hufvudsakligen pä landtkrigsmakten, samt så ordna densamma, att landets säkerhet blir tryggad, hvarhelst ock de fiendtliga landstigningarne må företagas; hvilken satts dock ingalunda må anses innebära, att, vid ett sådant lands försvar, biträdet af en flotta, ordnad efter tidsförhållandenas kraf, skulle kunna undvaras, helst denna tvertorn alltid, så väl i nyssberörde hänseende, sorn till skyddande af landets handels sjöfart, blifver oumbärlig. Som det nu anförda otvifvelaktig! eger en omedelbar tillämpning på Skandinaviska kalfön, så följer i ordningen att öfverväga, hvad inflytande dennas betydliga vidd och vidsträckta kuster utöfva på Svenska landtkrigsmaktens bchöfliga styrka och sammansättning, hvarvid i förbigående anmärkes, att alla framdeles förekommande beräkningar äro grundade på förutsättningen af begge de förenade Rikenas verksamma deltagande i det gemensamma försvaret.
Herr Ankarsparre, Ingemar August , jnStämde uti Herr Rlomstedts reservation. Justerades PleniProtOcollerne för den 30 sistledne April för • och eftermiddagarne samt den 2 och 4 dennes förmiddagarne. Herr Estenberg, Pehr, hade inlemnat ett så lydande anförande; Den 21 Maji. Angelägna göromål hindrade mig, förmiddagen den 4 Maji , att öfvervara det då till sluteligt afgörande förevarande, och nu till justering företagna ämne, rörande fri Export af Svensk Ekbark, hvarföre jag vördsammast anhåller, ett få mina tankar i samma ämne uti Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll för denna dag reserverade, Det Högloflige OeconomiaeUtskottets Project, som af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillades, synes, efter min ringa tanka, ic ke otydligt syfta derhän, att alldeles ruinera de stora och kostsamma Garfverier, hvilka i Stockholm blifvit anlagda, och hvarest likväl, som allmänt kändt är, största delen af Sveriges Läderberedning verksälles, så vida från dessa Verk, ej allenast Hufvudstadens och Kronans betydliga Läderbehof utgå, utan ock de fleste Landsorter derifrån hämta sina fornödenheter, Berörde Verks framtida bestånd är ifrån början grundadt på den tillgång af Ekbark , som i Rikets aflägsnare Provincer är att tillgå, he] 1st i de närmare omkring HuE* vudstaden belägna inga Ekskogar finnas. Stockholms Garfverier kunna så mycket mindre umbära denna tillgång af Ekbark, de hittills haft, som de med den ändock icke äga öfverflöd deraf, icke ens hvad de hufvudsakligen behöfva, 03gtadt allt hvad som är stadgadt och gjordt till deras förmon.