Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
GABRIEL HERLITZ CARL AXEL BERGSTEN. ER. TJERNBERG. S. N. LEVIN. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: ANDERS JONSSON. H. PEHRSSON. P. MATTSSON. F. von ZWEIGBERGK. N. P. PETTERSSON. OLOF LARSSON. Sinart. * Bil. Lif. A. till Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Berättelse angående granskningen af Riksgälds-Verket. Uppgift på de i Riksgälds-Kontorets Räkenskaper balanserade Skulder samt Tillgångar och Fordringar vid slutet af åren 1844 och 1846. Skulder. Ulin t ef t tira tule : Riksgälds-Kontorets Obligationer med 5 proc. ränta, hvilka, i anseende till deras ordalydelse, icke kunnat å Kontorets sida uppsägas Dito med 4 proc. ränta, utfärdade till Rikets Ständers Bank eller dess ordres, att årligen till ett antal af 22 st. å 4,000 R:dr hvardera, eller å ett sammanräknadt kapital-belopp af 88,000 R:dr infrias, Insatt fond till säkerhet för Götha Kanals framtida underhållande, emot 5 proc. ränta, Innestående medel för ännu icke fulländade hamnbyggnads-arbeten vid samma kanal, emot dito, Beviljad och afsatt fond för Södertelje Kanals underhållande, emot dito, Dito dito för ombyggnaden af Strömsholms Kanaloch Slussverk, hvartill årligen under 15 års tid, från och med år 1842, skall af Riksgälds-Kontoret utbetalas ett anslag af 50,000 R:dr; bestående denna fond från början af Bruksägares Hypotheks-Kassas till Riksgälds-Kontoret föryttrade obligationer, Till Riksgälds-Kontoret influten och der innestående lösen för de å skattejorden växande ekar, för hvilka medel, från 1846 års början, 4 proc. årlig ränta Ekeplanterings-Kassan godtgöres,
Deremot kan jag icke finna, alt Ständerne skulle anse sig befogade, eller, såsom Ekon.- Utsk. ganska riktigt uttrycker sig, skulle hafva någon anleda. att påkalla en sådan utgärd, och tillstyrker derföre bifall lill betänkandet. En ledamot, Hr af Dalström, har yttrat följande ord: ”att del parti, som i början af liksdagen förmått göra sin åsigt gällande, har genomdi ifvit det nu liv ilande grundlagsförslaget. Derom vill jag icke säga annat till svar, än att det parti, som bär på Riddarhuset g jo 11 sig gällande, detta parti har förhindrat oss pi den andra sidan att förbättra förslaget, derigenom att det icke låtit oss laga detsamma i öfvervägande och att deröfver afgifva våra anmärkn:r, hvilket kunde hafva åstadkommit af hjelpande af de brister, med hvilka förslaget nu är behäftad!. Det är således detta parti på Riddarhuset och inom PresteSl., till hvilket parti jag tror att Hr af Dalström slutit sig, som hindrat oss från att fä 3i6 D c 11 Maj. det nu på bordet intill nästa riksdag livilande förslaget förbäitradt. Jag har velat hemställa , om icke della kan slå såsom en liten eontrabesky Ilning vid sidan af den, sorn IIr af Dalström gjort ett annat s. k. parti. Att Hr af Dalström för öfrigt med fägnad tyckt sig finna en utväg att få delta förslag omintetgjord!, kan icke föi undra mig, men deremot så mycket mera, att han trott att denna utväg skulle öppnas genom ett bifall till Hr Rydins motion. Detta synes rnig ganska oförklarligt; ty om äfven Ständerne skulle vidtaga det inconseqventa steget att göra den ifrågavar. und. framställningen till K. M. och K. M. tillsatte en comité', som utarbetade ett förslag, hvilket komme att innefatta en protest emot det af R. St. nu bordlagda förslaget, så frågas, hvartill behöfves en sådan protest? Det går ju an, ifall Riddarhusmajoritelen blifver densamma vid nästa riksdag som den nu är, att helt enkelt afslå det förslag, som nu blifvit lagdt på bordet.
Nu skulle 2:ne Pen 14 Juli. 271 Stånds beslut vara tillräckligt för att tvinga de 2:ne andra att vidtaga en åtgärd, den de sednare ansåge hvarken nödig eller nyttig. Genom tillämpningen af en sådan grundsats inkommer man på ett system, som i framtiden möjligen kan vid vigtiga tillfällen blifva vådligt. Jag anser, att någon supremati inom RiksSt:n icke bör få ega rum i andra fall, än då 3:ne Stånd förenat sig om en sak, i hvilket fall det 4:de Ståndet naturligtvis måste foga sig efter de andra, såvida ej grundlagen undantagsvis annat föreskrifver. Så länge det förbehåll, att för gemensamt sammanträdes hållande erfordras 3:ne Stånds beslut, icke finnes i det föreslagna grundlags-tillägget intaget, kan jag icke lemna detsamma min röst, hvarföre och för den händelse att R. o. Ad. skulle vara ense om förslagets nytta (ty nödigt är det väl icke) jag vördsamt tillstyrker, att förslaget ej måtte godkännas, så vida icke siöran 2 förändras till siffran 3. Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade förklara denna min anraärkn. utgöra Ståndets gemensamma lanke. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke har oraförmält, huru nyttiga Ståndens sainfäldla sammanträden i Gr. De Geers trädgård år 1829 voro. Om de då gjorde en god verkan, så skedde det, utan att någon föreskrift derom fanns i grundlagen. Hvarföre går det då icke an, att hädanefter, såsom hittills, begagna dylika frivilliga sammankomster? Samme talare har anmärkt, huruledes det icke vore lätt att afpassa tiden för de gemensamma öfverläggningarne så, att man finge genast derefter plena i de serskildta Stånden. Jag ' medgifver, att sådant kan möta svårigheter. Men om man eftersinnar, huru lätt de öfvervinnas i länder der bestämda mellanskof för öfverläggningarne äro stadgade, så torde man finna, att hos oss, der ingen sådan föreskrift gäller, kan det gå ännu behändigare.
1t ftprelfe fig tillbragit feban fifta 9ii|fébag. 73 Huber ben tib af tre år, font förflutit feban Otifeté @tänber jtfla gången faimnanträbbe, tjär fåtebeS af flåtens jermoägar reban btifmit öppttab etter femmer oförtöfmabt att öppnaS en fammanlagfc fträcfa af icfe mtnbre än 38,9 mit, pmabait f)eta långben af be för traftf öppnabe betania af famina jernmägar femmer före innemaranbe års utgång att uppgå titt 62,4 mil. ©n itp tnbuflrigren par inein tanbet uppflått genom påbörjat) ti Ib Snijemff tia merfning af tofomotber, magnar ocp atibra artiftar för jernmägatnaS lernmägg? materiel bepof. Stntebniiig finnes titt ben förhoppning, att att bptif materiel fnart ffatl titt erforberlig tnängb fituna poS tnpemffa fabrifanfer åflabfommaS. — ^örföf pågå för att utröna, puutmiba bet icfe frambeteS ffatl btifma möjligt att titt antagtiga pris inom ©merige äfmen titlmerfa räler, egentligen ben eitba artifel, t affeenbe å pmitfeu tanbets jerns mägar ännu äro beroenbe af uttänbffa merfjläber. ?(f be titt flåtens jernmägSarbeten anflagna mebel utgå tittSmibare?ettftoner tia arbetare penfioner titt åtffittiga roib arbetena ffababe fotbater ecb pr bata atbe 3Iraftfeu på flåtens jernmägar pär, få mibt man falt bonta af re
I smårummen påträffades också åtskilliga svenska mo-tiv, både gamla och nya; barrskogsinteriörer och vårlandskap, skärgårdsmotiv och » stamningar » af flera slag; intet helt oförgätligt konstverk, ej heller något storslaget dugtigt försök att utvidga teknikens område, men flera bitar som man gerna skulle ega — och i all synnerhet mycken nedlagd känsla, många spridda goda iakttagelser. I salarna till höger om trappan mötte man genast en duk af en man, som länge fört den moderna landskapsmålningens runor » med den äran », ett af dessa månsken af Wahlberg, hvilka vi ha så mycket att tacka för. Hvem af oss ser ej numera skönheter, som man förut ej i allmänhet lade märke till, i det sätt, hvarpå mörka föremål stå mot månljusets glittrande fåra öfver vattnet, och i månskens-himlens många skiftningar? På ifrågavarande duk är det i synnerhet i luften, som en högt uppdrifven teknik varit verktyg för en anslående tolkning. Wahlbergs andra duk, » Mot aftonen vid Gullmarn », verkar något matt och blek genom sjelfva den djerfhet, hvarmed« denne trollkonstnär i vibrism sökt få tag i det ljusa gäckande flor, väfdt af matt månsken och nybörjad skymning, som hvilar öfver skärgårdens klippor mot qvällningen. Vidare har Rydberg med mycken delikatess behandlat den yppiga floran i dikesrenen, det fulla solskenet och den fint förtonande sommarstämningen öfver en skånsk slätt * Skärgårdens mjuka och smekande lufttoner ha lyckligt träffats, af J. Ericson i hans Lysekilsbild, Lindman har här en af sina ljusa små hamnbilder, med förnämt klar luft, Lindholm en mulen vinterdag och en solig sommardag i skogen, Geger-felt en vinterbild, hel som ett stycke fint stämd farg och full af förtjusande detaljer, Lindström ett motiv från Porla, (ett annat än samme konstnärs nyss nämda), ett stycke sank mark och skog med präktig terräng, halft träsk och halft mosse. Schultxbergs » Skogsväg i höststämning » är en med rätta allmänt omtyckt tafla, liksom ett populariserande af friluftsmålningens tekniska framsteg.
Inkomsterna under året ha utgjort: insättningar i besparingsfonden 2,484 kr., genom testamente bekomna 4,850 kr. och upplupna ränEndast i förseglade paket. Hushållskaffe k 1,25 pr paket ä tys kg. tor 14,931 kr. Utgifterna ha varit: pensioner 12,289 kr. 52 öre, utbetalningar på grund af testamentariska förordnanden 822 kr. 96 öre, förvaltningskostnader 1,118 kr 53 öre, hvadan inkom sterna öfverstigit utgifterna med 26,528 kr. * En lifränteförening för tjänarinnor är under bildande i Göteborg efter mönster af den, som planlagts i Stockholm af fru Hanna Palme, född von Bom. En ny kvinnoförening har, enligt hvad fröken Ellen Key meddelade vid föreningen » Studenter och arbetares » sammanträde i söndags afton, i hufvudstaden bildats af henne jämte några andra intresserade kvinnor. Den är afsedd att upptaga kvinnor ur alla samhällsklasser samt alorganiserad efter samma plan som » Studenter och arbetare ». * Teater och musik. K. Dramatiska teatern införlifvade i måndags afton, inför en fullsatt och med bifall slösande salong, Blanches » Herr Dardanell » med sin ordinarie spelista. Vårt omdöme från hr Boos ' matiné angående det förträffliga utförandet gäller naturligtvis i hufvudsak; fruarna Hartmanns och Sandells öfverdådiga utförande af Agapets och Doras roller uppbära ensamt stycket. Hr Bergströms Dardanell har nu remplacerats af hr Hedlund, som här fick ett tillfälle att ådagalägga sina goda komiska anlag. De många scenförändringarna gå nu snabbare och delvis inför öppen ridå. Helt visst blir det gamla hederliga Blancheska lustspelet en tid framåt ett stycke kassapjäs för teatern. Vasateatern uppförde i går torsdag för första gången » Det stora förslaget », komedi i 4 akter af P. Staaff. Detta stycke afslutades redan på sommaren 1892 och hembjöds i september månad samma år åt k. Dramatiska teatern, där det emellertid icke kom till uppförande.
Derför är, äfven enligt det nådiga förslaget, de oäkta barnens arfsrätt en annan, än de äkta barnens; dessa olika slag af arfsrätt äro åtskilda i afseende på föremålet och stå bredvid hvarandra, men sammanfalla ej; och får Utskottet i afseende härpå hänföra sig till det yttrande till Statsråds-protokollet af Hans Excellens Justitie-Statsministern, som ligger till grund för den nådiga Propositionen, och enligt hvilket äkta barns rätt till laglotten har sitt stöd i familjerätten, men de oäkta barnens arfsrätt deremot i lagstiftarens presumtion af den aflidnes yttersta vilja. »En ändring af lagen i denna del», yttrar Herr Justitie-Statsministern, »inverkar icke egentligen på någons rätt, emedan den enskilde i alla fall eger att deruti sjelf stifta lag. Det är blott till de enskildes beqvämlighet, som lagen söker att blifva uttrycket för de flestes egen önskan». Härigenom undvikas äfven de olägenheter, hvartill konseqvenserna skulle leda, om oäkta barns arfsrätt stöddes på samma grund, som äkta barns rätt, t. ex. i fråga om förmynderskap, m. m. Hade förslaget erhållit ett sådant innehåll att de äkta och oäkta barnens rätt blifvit enahanda, skulle för detsamma, enligt Utskottets uppfattning, svårligen hafva kunnat påräknas den framgång, det redan vunnit. Att oäkta barn, aflade i hordom och förbudna leder, blifvit från arfsrätten uteslutna, har äfven ansetts såsom ett fel i förslagets innehåll; och väl är det klart att, om man uteslutande fäster sig vid barnets rätt, detta undantag synes obilligt; men, om man tillika tager samhällets rätt och bästa i betraktande och icke förbiser lagstiftarens pligt att låta vidden af de allmänna rättssatsernas tillämpning, isynnerhet inom familjerätten, bero af samfundsmedlemmarnes närvarande uppfattning af de sedliga lagarne, så torde man finna aktningen emot det bestående samhället fordra, att icke sedlighetskänslan störes och tvifvel om det nödvändiga sammanhanget mellan morallagen och samfundslagarne framkallas.
Jag nekar visst icke att många olyckor handt, isynnerhet när jernvägar först började att anläggas, och jag tror äfven att många komma att inträffa; meri livar och en, som är rädd, likakom Hr Gr:n sjelf, kunna ju i thy fall fara omkring. Man har vidare sagt, att frågan borde uppskjutas. Ja, deri ligger just knuten. Man vill göra sådana förslag, sorn äro oantagliga, — man vill blanda bort korten. Man framkommer äfven med det skälet, att utgifterna för hufvudstaden skulle blifva så stora, och att man derföre borde rygga tillbaka. Jag vill ingalunda bestrida, att utgilterna för Stockholms stad blifva ganska betydliga, men jag vågar påstå, att dessa, om än dryga utgifter icke kunna komma i jemförelse med de enorma fördelar, hvaraf Stockholm genom en sammanbindningsbana skulle komma i åtnjutande. Densamma skulle nemi. otvifvelaktigt utöfva lika stort inflytande på Stockholm, som jernvägarne eller de lättade kommunikationerne visat sig hafva på landsorterna. Då ett undanskjutande af frågan är det, sorn man nu egentligen vill framställa, för att slutligen fä densamma afslagen, torde likväl detta nu icke lyckas, då åtminstone 2 Stånd hafva uttalat sig för sammanbindnings-banan. Då flere talare förut vidrört en annan fördel, som den ifrågavrde banan skulle medföra, nemi. den mililäriska, och då såväl denna som öfriga fördelar så utförligt blifvit framställda, vill jag ej vidare taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk, utan förenar mig med dem, som yrka bifall till K. M:s Propos. Frih. af Ugglas, Gustaf: Man måste verkligen med gifva, att Stats-Utsk:t haft en en särdeles otur i afseende på det nu föredragna Betänk:t. Detta är nu nemi. den 3:dje punkten, som ingen yrkat bifall till. Jag anhåller emellertid att med några ord få redogöra för huru detta beslut tillkommit. Inom Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning motsatte sig mot detta förslag just de personer, på hvilka afdelningen hade räknat i afseende på ett varmt nit för sam - Den 12 Maj f. m. 269 manbindningsbanan.
Jag kan ej annat än pä det högsta beklaga, att nu för 5 års tid en sådan utväg att förskaffa lofvande ynglingar utbildning genom resor i främmande länder blifvit afskuren. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag utber mig blott att till prot. få antecknadt, att äfven jag af andra göromål varit hindrad att deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar, såväl då det af Hr v. Hartmansdorff omnämnda mål förevar, som under nästan hela innevar. månad. Företogs till pröfning RancoUtsk:s d. i5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 38 öfver det på grund af 3 art. i afd„ 4 § i i83o års bancorrgh mente upprättade och till Utsk. öfverlemnade förslag till Departemental-indelningen af Bancoverket samt redovisningsoch tjenstgöringsordningen inom detta verk. Hr Stuart, Carl Gust., uppläste följande: Sedan nuvar. BancoUtsk., med en inom vår Representation mindre vanlig skyndsamhet, drift och sakkännedom, handlagt frågorna om silfverutvexlingen och Bankens framtida rörelse, tyckes Utsk:s nit för behandlingen af öfriga TJtsk. tillhörande vigtiga ärendCr hafva på ett märkbart sätt afsvalnat. Samma Utsk., som inom 3:ne månader efter riksdagens början afgaf sina vidlyftiga och förtjenstfulla betänka, rör:de silfverutvexlingen, det föreslagna nya myntsystemet och grunderna för Bankens rörelse, har först efter 8 månaders förlopp hunnit till RiksSt:n inkomma med det nu föredragna utlåt, öfver en del af det före riksdagen uppgjorda och fullständigt förberedda förslaget till förändrad organisation af Bancoverket.
Barnen i skolan och deras föräldrar ffån hans gods torde fråga, hvarföre de nu skola hafva lill husbonde, mot hvad förr varit vanligt, en som nekar ali christen - 6o Den 4 April. dom;—fråga, om det hörer till den upplysning man ville befrämja, alt icke allenast tåla Judarna, utan äfven låta dem blifva herrar öfver de Christna; om det sker till ära för den, som säde: ”Jag är sanningen” eller för dem, sorn tillsluta boken om henne, och icke låta sinn barn, lika med andras, deruti under deras skolgång läsa. De skola fråga, hvem det är, som vill allt så hafva det. — Men nu — R. St. vilja det icke. Jag föreslår derföre, att desse Ständer i lind. undanbedja sig de i sednare tider utfärdade lagarna om Judaines utvidgade rättigheter, så att dessa lagar matte upphafvas såsom oriktigt tillkomna, äfvensom att de Judar, hvilka inom landtoch stadsförsamlingarna, efter dessa författningar i nåder blifvit upptagne till Svenska undersåtare och der tillvunnit sig last egendom, måtte, genom K. M:s nåd. försorg, utan förnärmande af rätt, och utan uppoffring för Riket, i godo förmås att derifrån afstå, så att äfven lagarne om Judarna och deras rättigheter, till en början och intill dess bättre ordnande kan ske, må återföras till 1782 års Jude-regl:le, och de sjelfve, om de vilja i Riket qvarblifva, således åter inflytta lill de städer, som för dem äro, enligt 1779 års Ständers beslut oell derefter utfärdade författningar, upplåtna. Hr Eden hjelm, Gillis:
Men deremot har jag funnit det vara af vigt att upplysa, dels att en icke så obetydlig del af de ämnen och förslag, som af Herr Justitie-Borgmästaren Stolpe nu blifvit gjorda till föremål för reservation, icke förr än nu blifvit hos Cotnitén anförda och således aldrig gjorda till föremål för någon discussion, dels ock, att åtskilliga af dem, då de framlades, hade ett mycket olika tankeinnehåll mot det, de nu hafva. v I Tillägg och rättelser. I förslag till Förordning om kommunalstyrelse på landet. § 67 står: »öfver de anmärkningar I förslag till förordning om kommunalstyrelse i stad. § 70 står: »bevillning till staden» läs: »bevillning till Staten.» I reservationerna: pag. 112 råd 10 står: påbragts läs: pålagts » 134 n 20 » 2 § » 8 § .. 147 M 11 » välförställda » välförstadda .. tor. » 6 » förvandlade » förmedlade » 173 » 23 » h och i » /och <7 » Såsom »» 273 » 0 » Sedan I Tabellerna till förslag till Förordning om Landsting förekomma bokstafsfel, nemligen: Tabellen 1 läs Bro. 2 — Oland 3 — Hölebo 4 — Östkind, Göstring, Hellestad och Tjellmo, Skärkind. 7 — Sefvede 10 — Bjäre 11 — Ljunits 12 — Tönnersjö 13 — Säfvedahl 15 — Wadsbo, Hofva tingslag. Wadsbo, Binnebergs tingslag. Laske. 17 — Lekeberg, Sköllersta, Grythytte och Hellefors bergslag 19 — Norrbärke, Söderbärke, Sundborn. 2! — Gudmundrå 24 — Jockmock. KOMITÉNS för upprättande af förslag till ny författning angående utgörande af ALLMÄNNA BEVILLN1NGEN tili Kongl. Majit afgifna Underdåniga Betänkande m. m. STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1859. / .
Lady Elvine var en sexton års gammal, oerfaren och blyg flicka, då hennes fader förkunnade henne att lord Suffridge, som några veckors tid vistats hos dem för att jaga, anhållit om hennes hand, samt redan fått ett jakande svar. Elvine, som ända till sin äldsta systers giftermål blifvit hållen i barnkammaren, hade först nyligen fått börja äta vid föräldrarnes middagsbord och deltaga uti slottets nöjen; hon hade blifvit uppfostrad med fåfänga, men egde ett godt hjerta. Lord Suffridges giftermålsanbud fyllde föräldrarnes hjertan med omätlig glädje och stolthet, och Elvine sjelf tycktes det som den högsta lycka hon kunde eftersträfva att få ett stort namn och rikedom. En dålig uppfostran kan dock ej utrota allt det goda som hjertat innesluter, och dertill kan man räkna den friskhet som ungdomen eger uti sina föreställningar om lifvet. Fåfänga, egenkärlek och lättsinne kunna lätt bemäktiga sig ett ungt hjerta, men i djupet deraf finnes dock en längtan qvar efter den rena lyckan, till dess att ofta den sorgliga erfarenheten bortplockar derifrån ända till den sista förhoppningens blomma. Den första tiden efter denna underrättelse befann sig Elvine liksom uti en glädjeyrsel. Att blifva Lady Suffridge, ega ett slott, att hafva förvridit hjernan på den dystre, högmodige lorden och det redan vid första anblicken, ehuru hon, som hennes moder brukade säga, ännu nästan var ett barn, allt detta var mer än lycka, det var en triumf. Men då lord Suffridge återkom och på hennes finger tryckte förlofningsringen, då hon ej af honom hörde ett ord om kärlek och ej kände sitt eget hjerta klappa, blef det tomt i hennes inre. Hon började omedvetet ana att ett slott och Lady-titeln icke voro allt hvad hon önskat sig. När hennes fästman första gången sade att han hade en dotter, blef Elvine förtjust, ty hon hade alltid tyckt om dockor och nu kunde hon långa stunder sitta framför spegeln och göra moderliga miner och hålla förmaningar för sin blifvande dotter, den nioåriga Lucy, som hon ännu ej hade sett. Detta förklarar den glädje hon erfor, då hon första gången hörde barnet kalla henne "mamma".
Tidigt vaken för all naturens härlighet, omgafs hon tillika i hemmet af en atmosfer af förfining och harmoni. Hennes far, » en ädling i ordets vackraste beniärkelser, högsinnad och fördomsfn, förenade med en stolt naturs hiiftighet ett visst vekt och drömmande grunddrag i själen. Han älskade musik, .och hans aderton år yngre maka, Sophie Hoppenstedt, hade ett för hennes tid ovanligt välde öfver tonernas språk. Deras äldsta dotters rika musikal.iska begåfning fick därför tidigt utveckling. Hon talar i en efterläimad anteckning med förtjusning om musikaftnarna i den präktiga, genoni två viiningar gående runda salen påHelgerum. %Aldrig tändes skymningsbrasan eller det hemlighetsfulla takljuset, som öfvergöt de hög&amp; vaggarne med ett gallerverk af ljus och skugga, utan att modern vid pianot lät de gamla. mästarne tolka själens djupaste rörelser, eller vid harpan ' schweizerb~~b ' en ' eller ' kolargossen ' under susande ' ackompagnement tälja i toner sin saga; eller ock sågs faderns sköna gestalt, med fiolen på ett eget sätt hvilancle mot bröstet, lhta Bellmansmelodier springa fram under strhken, beledsagade af harpans ackorder. » *: ' Detta liksom öfriga citat iiro hemtade ur efterl8mnnde sjiilfbiografiska an tecknin p r. Modern undervisade själf Sophie och en yngre dotter ej blott i musik utan äfven i handarbeten och i det efter dåhida anspråk icke ringa mått af boklig bildning, som hon själf inhemtat. Dotterdotter till den kvicke som talare kände biskop Wallenstråle och sjalf utrustad med en lekande intelligens och stor energi, hade hon nämligen ej kunnat nöja sig med den uteslutande franska bildning, som kommit henne till del i pensionen. Den tyska litteraturens segertag genom Sverige hade ryckt äfven henne med, och hon hade p&amp; egen hand brutit sig väg till dess skatter. N u kunde hon afven till dem vagleda sin vetgiriga dotter. Dennas riks, mångsidiga anlag gjorde sig tidigt märkbara.