Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Det komiska folkdramat eller fastlagsspelet antog straxt före och under reformationen en allvarsammare karakter, och efter Luthers uppträdande undanträngdes det en tid af det konfessionellt polemiska skådespelet; men det upptogs åter af Haus Sachs, som vidare utbildade det. Hans Sachs (1494—1576) har i viss mening förenat folkdramat och det lärda dramat. Utgången ur mästersångarnes skrå och endast diktande för folket, har han dock genom sin af humanisternas öfversättningar förmedlade kännedom af antikens drama gifvit sina skådespel det lärda dramats konstnärligare form. Länge hafva den hedervärda Nürnbergerskomakarens arbeten varit öfverskattade, och af Göthe, Wieland och Romantikerna hyllades han som ett poetiskt genie. På sednare tider har kritiken nedsatt hans värde ur estetisk synpunkt för att ställa det så mycket högre ur kulturhistorisk. ”Hans Sachs är icke ett individuum, utan ett stånd. Hela den andel borgarståndet tog i den dåtida litterära och estetiska kulturen, hvad det genom humanisternas förmedling tillegnade sig ur den gamla litteraturen af andlig upplysning, sedlig fasthet, historiska åsigter, praktisk förståndighet och poetiska åskådningar, allt detta utvisa Hans Sachs’ skrifter, och endast dessa”201. Det är dock icke blott humanisterna, utan äfven biblen Hans Sachs har att tacka för sin bildning. För honom är icke det poetiska, utan det didaktiska hufvudsak; i alla arter af poesi är han didaktisk. Hans läsning omfattade nästan allt hvad han på modersmålet knnde komma öfver, och om något tilltalade honom i ett arbete, gjorde han det straxt till sitt genom att sätta det i vers, efter infall görande deraf en episk dikt, en fabel, en dialog, ett drama eller ett fastlagsspel, men alltid beledsagande det med en användning på moralen eller lefnadsklokheten. Så har han med naiv skaparlusta vändt sig åt de mest skilda håll, sysslat med de mest olika ämnen. Han är den enda tyska skald under detta århundrade, som synes hafva haft öga för den omäteliga rikedom på ämnen, som tidsrörelserna tillförde poesien.
Angående beräkningen af tiden för det Kommendanten å Waxholms fästning, Majoren Åkerstein ådömda suspensionsstraff. Herr G. M. Stjernsvärd, ledamot af Ridderskapet och Adeln, har, sedan han inför sitt Stånd anmält anledning till anmärkning mot Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet samt derå erhållit vederbörlig remiss, uti aflemnadt memorial uppgifvit föremålet för anmärkningen vara: l:o den generalordre, hvarigenom förordnadt blifvit, att den tid af fyra månader, under hvilken Kommendanten å Waxholms fästning, dji varande Majoren, Riddaren af Kongl. Svärdsorden, Nils Harald Joachim Åkerstein, för ett honom till last taget tjenstefel, blifvit genom Kongl. Maj:ts nådiga utslag af den 6 December 1849 dömd att med förlust af lönen varda från sin kommendantsbefattning suspenderad, skulle retroaktivt beräknas från den 1 Januari 1850; och 2:o den befordran till Öfverstelöjtnant, hvarmed Majoren Åkerstein, fyra dagar efter suspensionstidens utgång, enligt nyssnämnde beräkning, blifvit hugnad; hemställande Herr Stjernsvärd till Utskottet, huruvida icke förstnämnde omständighet innebure ett mot lag stridande förfarande, och anmärkande i afseende å den sednare, att berörde befordran, såsom han uttrycker sig, “utmärker sig icke allenast genom en disharmoni emellan regeringsmakten och lagskipningen, utan utgör nära nog en opposition mot lagen, ett gyckel med dess tillämpning, hvarföre anmärkaren tyckes, att Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, sä väl i följd af denna befattning, som det härmed förenade rådgifvarekall i kommandoväg för arméen, ådragit sig ett drygt ansvar* , hvilket Herr Stjernsvärd förmodar böra bestämmas enligt 106 § R. F.
Den ene är Athanasios, den jernhårde, oböjlige, underbare, sluge, förfärlige gubben, de rättrognes dödsfiende och kätteriets ende, men oomkullstötlige pelare, den nye Proteus, som alltid densamme visar sig i tusen gestalter, den biltoge, bannlyste, af vagnar och ryttare förföljde, som uppträder, då man minst anar det, och försvinner, innan man sansat sig nog för att gripa honom, som lurar i Konstantinopel utanför kejsarens dörr då man efterjagar honom i Gallien, som efterspanas i Rom, medan han döljer sig bland munkarne i Egyptens ödemarker, och uppenbarar sig måhända här uti Athen, medan Georgios darrar vid ryktet, att han gömmer sig i Alexandria. Lyckligtvis har Athanasios aldrig riktat sin blick på Rom. Hans bemödanden gälla det biskopsdöme, som han så ofta egt och förlorat: Alexandria. Han har ej fått ögonen öppnade för Roms betydelse. Resynnerligt nog! Besynnerligt nog och lyckligtvis! Ty den andre mannen, som i Athanasios annars skulle få en öfvermägtig medtäflare, är jag sjelf! Petros lemnade sin ställning framför kartan, kastade sig i en karmstol och försjönk i tankar på sin oerhörda framtidsplan. Han hade äfven denna dag tagit ett steg emot sitt djerfva mål. Med summor, bisträckta af kejserliga skattkammaren i och för den nu som ifrigast bedrifna missionen bland Göterna, hade han utrustat tvenne missionärer, tvenne till blind lydnad uppfostrade, för homoiusion fanatiserade, af Petros ända in i hjertroten beherrskade unga prester, och i hemlighet skickat dem, icke till barbarerna, utan till Rom, för att predika homoiusion och utbreda Petros’ rykte inom romerska församlingen. Den bok, som uppslagen på hans bord belystes af lampan var Tertulliani afhandling De Carne Christi. Han läste den, ej af vettgirighet, men för att inhemta vesterländska kyrkans språk, latinet, och af denne mästare i en hård, nästan vild, men kraftig och hänförande framställning lära rätta sättet att begagna en nödvändig häfstång för sin plan.
Liled afseende pä nyttan och nödvändigheten, deraf, att ofver alla Egendomar, Hemman och Jordlägenheter i Riket, Chartor och Eeskrlfningar upprättas, sorn upptaga alla Hemmansägor, till beskaffenhet, godhet och innehåll, för att tjerna till grund så val vid värderingarna till evingsoch Bevillnings-afgifterna, som vid it. v des vidtagande allmanna hushåMs-författr cell deras tillämpning efter looala om s * eter; få Riksens Ständer till Eders J • • aj:t frambära deras underdåniga' ön* s att, så fort möjligheten medgifver, nöel i uppgifter och underrättelser om Rikets I -.riman och jordlägenheter, grundade på Geometriska’ mätningar och uträkningar, må varda Varbetade, och att, sedan Kongl. Kammar-Collegium och Ofvér-Directeuren för Eapdtmäter. et blifvit horda rörande lämpligaste sättet och de erforderliga oundgängeliga kostnaderna härTill, Eders Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga den Författning, sorn Eders Kongl. - Majit i Nåder pröfvar till ändamålets vinnande bäst kunna bidraga, 'gs Rik - 3 Augusd Rik sens Ständer framhärda med djup ua; derdanig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigs^e Konung! Eders Kongl. Maj;ts underdanigste tropligtigste tjenare och under». Sater På Ridd. och Adeina På Prest-Ståndef^ Vägnar vägnar (Jarl Mörner» «T. A, Lindblom. , h. t. Landtmarskalk* B> v. Talman. Borgare-Ståndets Pä Bonde Ståndets vägnar vägnar II. Schwan! ! Lars Olssonl n. v. Talman* a. v. Talman. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 3 Augustt.' Stormägtigste Allernådigste Konung!
Slutligen kommer jag till hvad en arman talare redan påpekat, nemi. att genom denna tullagstiftning skulle den oskyldige komma att straffas med den skyldige, ty om det också kan vara skadligt att lemna frihet åt somliga oförståndiga hushållare, så bör man väl derför icke förbjuda andra, som väl beräkna, att sköta sin egendom, som de behaga. Ur statsinkomsternas synpunkt torde det äfven vara allt skäl att borttaga denna tull, ty kostnaden för den bevakning, vi nu på många ställen måste underhålla och som då kunde indragas, stiga långt högre än tullbeloppet. Allt hvad utförselstull heter kan dessutom anses numera så föråldradt att de ha ett tycke af barbari, hvadan det äfven, ur synpunkt af vårt anseende hos andra länder, vore vig tigt att blifva af med desamma. På denna enda artikel beror likväl nu, örn rubriken utförselstull skall qvarstå i vår tulltaxa, åtminstone enligt H. o. Ad:s beslut. Så länge för en enda artikel utförselstull qvarstår, måste hvarje skepp lastas endast i Stapelstad, eller sådan ort der ständig tullbevakning finnes, eller ock skaffa sig en särskild tillförordnad tulltjensteman att under lastningen närvara, samt draga all dermed förenad tidspillan, olägenhet och kostnad. Iakttager någon icke detta, kan han få plikta från 100 till 1,500 rdr, och blir dessutom uppehållen samt kan t. o. m. bli ålagd lossa igen. Dessutom tillkommer en annan olägenhet, och den är att han icke får lasta andra tider än då tulltjensteman är ombord, eller under månaderne Maj —Sept. från 7 f. m. tili ti e. m., samt den öfriga tiden af året från 8 om morgonen till kl. 4 e. m. Alla dessa band på vår export bero nu på, om vi envisas att bibehålla tull på denna enda artikel. Särskildt med anledning häraf, samt på grund af hvad jag i öfrigt om saken i allmänhet anfört, får jag anhålla om propos. på bifall till Utsk:ts Betänk. Flera ledamöter yttrade härtill bifall Frih. Rappe:
Printzensköld funne sig befogad att i rättsväg göra sitt anspråk på actorats-arfvodets utbekommande emot dem gällande. Men, derest Adv.-Fisk. Printzensköld i förevande fall verkligen bar en juridisk rätt, lärer densamma icke kunna honom beröfvas hvarken af StatsUtsk eller R. St:r. Det hade således, såsom jag redan nämnt, varit vida bättre, om StatsUtsk. lemnat frågan om actorats-arfvodet alldeles å sido och sagt, att Utsk. icke ville derom sig yttra, men tillika förklarat, att Staten efterskänkte Kansli-Rådet Valerii sterbhusdelegare allt hvad bemälde Kansli-Råd i lifstiden varit Staten skyldig, ty då hade det varit klart, att Staten å sig öfverflyttat ansvaret för hela den fordran, hvarå Adv. Fisk. Printzensköld kunde ega anspråk. Men sedan StatsUtsk. inlåtit sig i pröfning af sjelfva rättsfrågan och denna blifvit föremål för Utsk:s beslut, hoppas jag, att R. o. Ad. Den 8 Februari. 397 icke måtte godkänna den tolkning af oftanämnde § i Kongl. Kammar-R:ns Instrukt., som StatsUtsk. gjort, utan förklara, att Adv.-Fisk. Printzenskölds rätt att utbekomma actorats-arfvode vore honom just genom samma § bevarad. Man skulle kunna säga — och det har äfven vid frågans förberedande handläggning blifvit yttradt — att den summa, Adv.-Fisk. Printzensköld i detta fall skulle få tillgodonjuta, icke vore till beloppet bestämd; men om man följer frågan något tillbaka, så skall man finna, att utredning af summans storlek ganska lätt låter sig göra. Redan genom Kammar-R:ns d. 19 April 1841 meddelade och af Högsta Domstolen d. 6 Maj 1843 gillade utslag i det s. k. Finérska balansmålet, genom hvilket utslag Kansli-Rådet Valerii ersättningsskyldighet bestämdes till 13,807 R:dr 26 sk. 7 r:st., tillerkändes Adv.-Fisk.
Utskottet har äfven funnit saken så, och jag vill icke bestrida Utsk:s yttrande i detta afseende. Jag hade likväl önskat, att Utsk. hade velat försöka att uppgöra något förslag, till förekommande af att personer, som icke äga tillräcklig förmögenhet för att under tidens längd kunna utgöra det åtagna arrendet, ingå i speeulationer på dylika arrenden och bjuda belopp, som öfverstiga det verkliga värdet af boställenas afkastning. Man hatså många exempel häruppå, att något correctiv deremot visserligen borde vidtagas. Icke nog med att arrendatorn efter en läng tid älerlemnar bostället med en vanhäfdad jord; äfvenledes husen kunna vara förstörda och bostället skadadt för en längre tidsföljd. Det nuvar. sättet alt utarrendera boställen har, såsom här redan blifvit anfördt, antagits för att åt skickligheten och åt dem sorn icke äga sä stor förmögenhet, men desto mera erfarenhet i landt hushällningen, gifva rådrum att använda sin verksamhet och förvärfva något för sin framtida bergning. Det är likväl icke nog dermed att skickligheten på detta sätt kommer i tillfälle att öfvertaga arrendet, man måste äfven se pä säkerheten hos den som arrenderar ett boställe. Det är dens sak, som äger skicklighet, att begagna sig deraf, och det tillhör äfven Staten, att, för stats ekonomiskt ändamål, tillse att skickligheten får rådrum att blifva använd; men den som utarrenderar bostället, måste se pä säkerheten framför allt. Den hufvudsakligaste punkten i en författning, som angår utarrendering af boställen, är således i min tanke, att man afser alt nödig säkerhet för arrendet kommer att ställas. Efter nu gällande föreskrifter i afseende på säkerhet vid arrenden, är det tillräckligt, att den af arrendatorn lemnade säkerhet innefattar borgen för hvad helst för en arrendesumma, som han vid en auction kan bjuda för bostället. En följd deraf är, att borgesmännen icke kunna veta huru högt summan går, som arrendatorn, för hvilken de skola gä i borgen, skall årligen erlägga.
Till detta ändamål ber jag att få uppläsa några punkter af Frih. Raabs anförande. Ilan säger: »Om vi hysa betänkligheter vid att antaga förslaget att uppsätta en liten armé någorlunda öfvad och försedd med ett högst ringa och otillräckligt antal befäl, så finnes kanhända dock andra grunder för en organisation, såsom att af indelta och värfvade armén upprätta starka och väl utbildade befälsoch underbefäls-stammar till en större styrka; att deremot åtnöja sig med mindre öfning för den allmänna beväringen än den för beväringssoldaterne afsedda, men att på samma gång orubbad bibehålla den gamla grunden, allmän beväringspligt lika för alla. Om t. ex. hvarje af de föreslagna 50 bataljonerna i fredstid erhölle officerare och underofficerare för 2 fältbataljoner, om hvarje stamsoklat, sedan han blifvit approberad, äfven måste genomgå en korporalskola vid regementet, och sedan de soldater, som dertill voro passande, äfven finge genomgå de af komitén föreslagna underbefälsskolorna distriktsvis, huru mycket skulle detta kosta och huru skulle armén komma att se ut. Jo, kostnaden uppginge, utöfver den af komitén för befäl och stamtrupp beräknade, till omkring 300,000 rdr, eller mindre än hvad beväringssoldaternas öfning skulle kosta, och deras afUtsk:t före - 106 Den 7 Maj i', m. slagna aflöning blefve alldeles inbespard. Och huru skulle armén komma att se ut vid krigstillfälle ? Jo, genast från början skulle alla hundra bataljonerna uppsättas i mån af behof, till en styrka af 5, 6, 7, 800, eller till och med 1000 man hvardera, och på samma gång ett depotkompani för hvarje bataljon bildas.» Frih. Raab har ansett, att den af landtförsvarskomitén föreslagna armé-styrka af 50,000 man väl öfvade trupper, som vore att genast vid krigets början tillgå, är allt för liten. För min del tror jag dock, att om man vid krigets utbrott hade att välja emellan denna mindre styrka och den större, som Frih.
Jag har likväl aldrig sagt, att förslaget tillkommit i följd af någon önskan hos Konungen om magtutvidgning; jag tror mig tvärtom specielt känna, att Konungen aldrig önskat mer än ett veto; men då redactionen innehåller vida mer och skulle kunna begagnas till en verklig magtutsträckning, finner jag, med hänseende jemväl till Ilr v. Ilohenbausens yttrande, hvari jag fullkomligt instämmer, att fädernas missgerningar ofta återfalla på barnen i 3:dje och 4:de led, just häruti skäl till afslag å det nya redactionsförslaget. II. Ex. Ilr Gr. De Geer, Carl: Då R. o. Ad. vid sista Riksdag fattade sitt beslut om myntbestämningen, var det mig ej tillåtet att yttra min enskilda åsigt; jag hade då den dyrbara hedern att söka förena de många och olika me - 136 Den ii Mars f. m. ningar, som ville göra sig gällande. Men jag bekänner, att jag aldrig med mera tillfredsställelse stadfästat något af 11. o. Ad. fattadt beslut, emedan jag deri såg grunden lagd folden enskilda medborgarens trygghet i alla företag af både enskild och allmän beskaffenhet. I sammanhang med detta beslut föreslogs då den nu ifrågavarande förändrade redactionen af 72 §. Reg.F., och jag har med all den uppmärksamhet, som detta vigtiga ämne klafver, med all den tankekraft, som Försynen mig förunnat, begrundat frågan; men långt ifrån att i förslaget finna några vådor eller skäl till farhåga, nu eller i framtiden, har jag deri blott funnit en återhållande kraft, som synes mig både nyttig och nödig, i händelse framdeles sådana beslut ånyo kunde från R. St:s sida komma i fråga, som voro menliga för Banken eller Rikets penningeväsende. Jag finner ock i detta förslag en stor och kanske den största garantien för framgången och beståndet af en realisation , som jag så innerligen önskar se befordrad, att jag skulle förebrå mig, om jag ej vid detta tillfälle sökte att understödja antagandet af en grundlagsförändring, som, efter min tanka, skall dertill betydligt medverka.
Man har som anledning härtill åberopat, att i andra länder, t. ex. i Norige, anmälan i detta fall göres hos notarius publicus, samt att i Sverige denna myndighet närmast motsvaras på landet af kronofogden och i stad af magistraten, och man har såsom bevis i detta hänseende åberopat § 72 i 1851 års vexel-lag, hvilken § innehåller stadgande, huru det skall förhållas vid protest af vexel. Jag har verkligen svårt att fatta analogien mellan Den 17 December. 499 protest af en vexel och förrättande af vigsel. Den förra åtgärden står i det närmaste samband med de exsekutiva åtgärder, som i allmänhet äro uppdragna åt kronofogden, men kan enligt samma lag äfven verkställas af länsmannen, och om man velat göra jemförelsen fullständig, hade man kanske bort fullfölja densamma ända derhän, att äfven länsmannen kunnat blifva vigselförrättare. Vid vexelprotesten är äfven stadgadt, att ojäfvigt vittne skall vara tillstädes, men sådant har icke ansetts i afseende å vigseln nödvändigt, ty här kunna äfven slägtingar tjena som vittnen. §:n 3 i det förev:de lagförslaget bestämmer ej heller, hvilken magistrat eller kronofogde, som skall förrätta vigseln, om det är magistraten eller kronofogden i den ort, der mannen bor, eller i den ort, der bruden bor, eller om det är kontrahenterne efterlåtet att vända sig till hvilken dylik person som helst, som kan förmås att åtaga sig detta uppdrag, utan att göra svårigheter eller på billigaste vilkor. I fråga om vexelprotest står det åtminstone, att uppdraget skall lemnäs åt kronofogden i orten, men i afseende å sådana äktenskap som dem, hvarom nu är fråga, kan det till och med vara tillåtet för dem, som bo på landet, att vända sig till auktoritet i stad.
De gjorde utgifter för Charle-merkel, som öfwersiiga den upgifne summan af Z0-ooo R:d B-co, dä en del omkostnader ej blifwit beräknade synes wa« ra betydande för en enskild, och det är ej meningen att hela denna summa med oberäknad ränta, hwaraf wid past en tredjedel genom Charle försäljning himla blist lvik ersatt, chrille blifwa köpesAistingeii, utan den summa af i;,OOQ R:dr utom ofwa nnämndc z ooo Rtdrs förut bewiljade understöd, såsom Herr Baron sl VVerlersksär förestagit; och får jag härmed förklara mig nöjd med det betalningssätt af SkatenCouloirctS obligationer, som Högloft. StakS>Utjkoltct för godt finner att tillstyrka. För att något närmare förklara hwaruti omkostnaderne bestå, får jag ödmjukast anföra ^att till Charlome öfwer Swea och Götha Rikens Höfdingedöme» hafwa Hemmans Charror bliswir transporterade först i större Sala och sedan ; mindre och deraf författade och uprattads Sockne eller Härads Charkor, som för hwarje Län fordrat en kostnad af något mer ester mindre än Ii: dr B:co « zoo Resekostnad i hwarje Lands-ort för Utläggningar och rättelser a förenämnde Charror omkring , , » - ro» Dessutom Resor för Lottgituds och Latituds observationer, reparrerad kostnad för stere Län « §Q n ivo Lane-Charlanö författande , » iZo Graverplat » , - , 42 Gravering » 2§o Snmma R.dr V:o. 1,040. eller Dett iz December. 787 eller wägok mer eller mindre för hwarje Län, gör för de öfwer Swea och Görha Rikm utgifne Sjukkon .Cbartor, Östergöthlands Charta under gravering med räknad, cn summa ester roov R^d för hwardera, tiiisammans Rw
Den efterföljande motionen N:o 4 innefattade förslag till införande af ett motsvar. stadgande uti Bevillnts-förordn.; och JS';o 5, alt uti instruetionen för Fullmäktige i Riksg.- 54 Den i5 Februari c. in. cont. de matie bemyndigas att inställa uppbörden af en del af bevillningen. Hade motionären föreslagit, "alt hemmantalsräntan skulle upphöra, samt R. St. i stället åtaga sig bevillningar till fullt motsvarande belopp, hvilka dock icke skulle komma att utgå förr, än Konungen samtyckt till hemmantalsräntans upphörande;” så hade ett sådant förslag åtminstone icke kommit i strid med grundlagen, ty Konungen hade då fått begagna sin rätt att antingen bibehålla hemmantalsräntan, eller emottaga den erbudna bevillningen, hvaraf jemväl räntetagare och roteringsskyldige möjligen kunnat få ersättning. Nu deremot hade motionärens förslager den, enligt min öfvertygelse, emot grundlagarna stridande syftning, att Pi. St. skulle ensamme besluta om hemmantalsräntans upphörande. Dessutom har jag icke rätt kunnat fatta, alt motionen bestämdt innehöll, att den del af bevillningen, hvaraf uppbörden skulle inställas, ej finge öfverstiga beloppet af hemmantalsräntan; i hvilket fall åter statsverket hade kunnat komma att sakna medel till statsbehofvens fyllande, och 5g §:n Reg.F. således ej hafva blifvit iakttagen. På dessa skäl har jag ansett, att de gjorda förslagen icke borde komma under RiksStts öfverläggning och pröfning, och således, att desamma ej utgjorde sådana allmänna frågor, som enligt 49 §tn Riksd.Ordn. ovillkorligen böra till Utsk. remitteras. Frih. af Nordin, Carl Joha n, anhöll, att, sedan prot. för den 5 dennes nu var justeradt, till denna dags protocoll få afgifva ett anförande, som han uppläste, så lydande:
Akademien för de fria konsterna. Räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för bådarevii-åren, med anmärkning, redovisa förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från föregående år: Stats-anslag 7,100: 7,100: — —• Credit. Utgifter: Balans till påföljande år: Någon erinran från Revisorer nes sida har härvid icke förekommit. Kongl. Musikaliska Akademien Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda revisionsåren, utan anmärkning; och redovisas inkomster och utgifter på följande sätt. Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Utgifter: Aflöning 2,900: 4,200: Sammanträdesoch belönings-jettoner 177: 16. Balans till påföljande år'. Dessa räkenskaper hafva icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida; äfvensom säkerhetshandlingarne, vid anställd inventering, befunnits i god ordning. It oiiiil. Bibliotlielict. Af räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-rätten undergått granskning för år 1854 utan, men för år 1855 med anmärkning, hafva Revisorerne inhemtat följande förhållande med inkomster och utgifter: Debet. Balans från föregående år: Utgifter: Arfvode för en räknings förande 5: 5: För uppköp och inbindning af böcker 7,729: 38. — 9,085: 40. — S:r 7,734: 38. — 9,09tt 40. 198 — Balans till påföljande år: — Af det å rika-staten med 13,598 R:dr 16 sk. för Kongl. Bibliotheket uppförda anslag är i Kongl. Bibliothekets räkenskaper redovisning afgifven endast för 8,000 R:dr; och finnes återstoden af detta anslag upptagen och redovisad i Kongl. Stats-kontorets räkenskaper.