Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle nu så vara, att hvarje anmärkn., hvarje mening, som under denna långa diskussion blifvit yttrad, finge uplagas som gemensam tanke, så är i sanning att hoppas, att vi skola få sysselsätta oss med detta ämne, ännu en vecka aldraminst. Frih. Raah: Jag anhåller alt af Hr Frih. o. Landtm, få veta huruvida i dess mern. prot. finnas antecknade de anmärkn:r jag tagit mig friheten anmäla. Finnas de antecknade så torde deri ligga det säkraste vittnesbörd alt de äro i behörig tid framställde. Beträffande Gr. Liljencrantz anmärkn. rör:de skyldigheten alt Den 31 Maj e. m. 437 inlemna förslagen skriftligen, får jag föra honora till minnes att delta gällde frågan om de 4 förut diskuterade §§:ne, den 12, 13, 14 och 15 och att derpå uplästes alla i anleda, deraf upsatte förslag till gemensamma (ankar; men jag kan ej erinra mig att Hr Frih:n o. Landtm, yttrade, att förslagen lill gemensamma tankar beträffande öfrige §§ skulle skriftligen upfaltas och aflemnas. Dessutom finnes icke ett enda ställe i grundlagen, som bjuder att förslagen till sådane tankar skulle skriftligen framställas. Jag skulle föreställa mig, att om det funnes något alfvar att vinna de förbättringar, som kunna åstadkommas, så skulle man vara angelägen att få mottaga alla möjliga anmärkntr som kunna upställas, för att med iakttagande af nödige rättelser i förslaget omsider få en vallag antagen. Ar detta åter icke meningen, vill man ej hafva denna lag anlagen, då är det konseqvent handladt att hindra ledamöter inom Stånden alt framställa sina åsigter, på del att ock hinder må ligga i vägen för antagande af sjelfva förslaget. Frih. Palmstjerna: Den nu upkomna diskussionen är i sanning ganska ovanlig. Det synes vara ett nog obilligt anspråk att Hr Landtm, skall föra prot. öfver hvad här talas under flere dagars lid, och något sådant har jag aldrig hört framställas under de mångå riksdagar jag bevistat.
Den målning den värde ledamoten gjort af de unga medborgares öde, som icke kunna skydda sig sjelfva, är utan ali tvifvel grundad; roen jag frågar, om icke alltid det fall inträffar, att der Staten våldsamt mellankomroer med skyddsanstaller, der upphöra alla andra naturliga skyddsmedel att verka. För min del är jag öfvertygad, att om den ifrågavarande onaturliga tysta förmånsrätten borttages, skall det föranleda till vida större omsorg hos föräldrar, att på förhand förordna förmyndare för sina barn, och hos slägten att tillse, huru förmyndaren uppfyller sitt kall, så att till och med en större säkerhet för de omyndiga skall uppkomma, än den, som i Lagen nu är förvarad. Jag kan derföre ej annat än på det högtidligaste protestera mot afslag å hela Utlåtandet, men får för tredje gången hemställa, om icke tillägget i 8:de §:n om afgälden borde borttagas, och utbeder mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att om detta tillägg nu genom ett formligt beslut borttages, hafva ock Rikets Ständer förklarat sig anse den tillämpning af gamla Lagen oriktig, der afgälden icke blifvit ansedd som lösören, och detta är allt hvad som behöfves, för alt för 4a it 6 * H Den 9 November e. m. framliden i denna del vinna likhet i Lagskipningen. Herr Crusenstolpe: Lika med HerrHjerta är jag oberedd att nu försvara sjelfva principen. Jag hade väntat, att någon af Utskottets egna ledamöter skulle hafva uppträdt till försvar för saken; men förmodligen anse de, liksom jag, ämnet fullkomligen utredt i sjelfva Utlåtandet, och äro derföre nu frånvarande. För min del vill jag således blott inskränka mig lill den förklaring, att jag instämmer med Herr Hjerta i den öfvertygelse, att någon reda i våra Creditförhållanden omöjligen kan till vägabringas, innan de tysta förmonsrätterne borttagas, och inteckningar komma att medföra en ovilkorlig säkerhet. Jag tillstyrker på denna grund bifall till Utskottets Utlåtande, men jag bestrider Herr Hjerta borttagande i 8:de §:n af tillägget, rörande afgälden. Herr Cederschjöld:
Om grunderna för förra Realisationerna icke varit så säkra man väntat sig, och allmänheten ännu mer genom Banquens ansträngningar bedragits i hoppet am Banco Sedelns värde, hvars minskning, i gemenskap med lätta, penninge-tillgångar, äfven varit förledande för vinnmgslystne personer till öfverdrifna specn» lationer och misslyckade handels-företag, samt dymedelst förorsakat fallisementer och derpå följde a! lrnänna misstroende, såsom, i min tanke, rätta källan till öfverklagade pennlngebristen; så synes det nu blifva desto mer maktpåliggande, att grunderne för ifrågasatte tillärnade Realisation, så framt, det jag föreställer mig, den är förenlig med samtidas väntan, må, till alla sina till ändamålet ledande omständigheter och särskilda beräkningar, varda i ett sammanhang af Högloft. Beredningen sa författad, att deraf kan klarligen skönjas ej allenast Banquens närvarande tillgångar samt de synbara utvägar, som, i mån af dess för - Banco-Utskottets BclSnkanden. 373 bättrade tillstånd, kunna vara att påräkna, utan ock ungefärliga tiden för verkställigheten af sjelfva realisationen. Utom iakttagande häraf, och Banquens före. slagne skiljande från oberoende af Stats.Ver. ket, så vidt Grundlagen det kan medgifva; återställes för ingen del allmänhetens förtroende till Banquen; hvilket skulle ännu mera stadgas, om Rikets Ständers , i bade detta och andra till Banquens fördel ländande hänseenden, vidtagande beslut ställas på Constitutio. nel fot, så att blifvande Ständer icke måtte på en och samma Riksdag kunna deruti göra ändring, om ej sådant af oförutsedda händelser högst nödvändigt påkallades. Så enligt med ändamålet af ej mindre tillernad Realisation, än förstärkandet af förtroendet till Banquens soliditet, det tyckes blifva, att af Banquens behållne vinst afsätta en viss summa till uppköpande af myntbare metaller; och så önskligt det vore, att samma summa skulle bestämmas något betydligare äa deri föreslagne af *66,666 R:dr 32 sk. Banco.
1856 bestämmer, äfven borde vara gällande för den blifvande sockenskrifvaren, hvilket bejakades, blef all votering öfverflödig, emedan nästan alla närvarande utsågo hemmansegaren Nils Nilsson i Hufvulsviken, hvilken äfven benäget lofvade herutinnan tjena församlingen. § 2 Till ombud för Rödöns och Näskotts församlingar vid det af Kon. resp. befallningshafvande till d. 12 jan. d.å. utsatte sammanträde rörande gästgifverihålloch reservskjutsnings besvärets öfvertagnde af staten, äfvensom postförnings skyldigheten, invaldes enhälligt riksdagsmannen, Nils Larsson i Tullus, hvilken med socknarnes fulla rätt egde att i förenämnde frågot besluta. Rörande socknemännens correspondens under innevarande år, hvarom herr postförvaltaren E. Svanström gjort förfrågan medelst en kungörelse af d. 3 dec 1858, beslöts det skulle såväl socknens ståndspersoner som menige man förena sig om en postväska, hvilken skulle komma att afgå från postgården 2:ne gånger i veckan, för hvilken socknemännen gemensamt skulle ansvara till det belopp de hittills vidkänt och återstoden skulle emellan ståndspersonerna på lämpligt sätt fördelas. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem Uppläst och justeradt d. 6 jan. 1859 betyga H. Larsson J. Kerfstedt P. L. Pär Ersson i Nygård. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 207–208, ÖLA. Protocoll hållet å allmän sockenstämma med Rödöns socknemän den 20 mars 1859. § 1 S.D. Arbetaren Lars Larsson i Fanbyn, som begärt att, i stället för den spannmål och de pengar, som blifvit honom af socknemännen beviljade för Anna Jonsd:rs skötsel, få behålla hennes kläder, sedan hon nu aflidit, fick denna sin önskan uppfyld. § 2 Gl. pigan Brita Jonsdotter i Ö.
Då RiddarhusUtskottet nu tillstyrkt densamma, anser jag mig ej böra underlåta yttra mina tankar vid de af Utskottet föreslagne reglementariske föreskrifterne. Till grund för min mening om publicitet vid våra sammankomster har jag antagit: att Folket alltid bör vara i tillfälle att sjelf få se och höra, huru dess ombud utföra och iakttaga dess rätt och bästa; att således för folket ingenting bör kunna få vara hemligt, som af dess representanter yttras; att allt hvad som hos Lagstiftande maktens representanter förekommer, bör af Hufvudmännen få af höras; att hemlighet alstrar misstroende, samt att misstroende emellan Folket och dess Ombud förorsakar vådor. Då jag således icke kan dela Utskottets tankar om det Reglementariska, ehuru jag fullkomligt delar dem i sjelfva hufvudsaken, kan jag för min del ej medgifva, såsom Utskottet föreslagit, att Herr Grefven och LandtMarskalken, eller den hans ställe företräder, må äga att, när han så nödigt finner, vägra främmande personers inträde, antingen under ett helt Plenum, eller en del deraf, äfvensom att under varande plenum anbefalla främmande personers aflägsuande. Jag kan ej eller gilla, att, som föreslagit är, 3:ne Ledamöter, och till och med i visst fall en Ledamot, må kunna äska och åstadkomma främmande per - Den 3 Februarii f. m, soners afvisande under påslående plenum. Ej eller kan jag förena mig med Utskottets förslag, att billetter böra genom LandlMarskalken och någon af hvarje Bänkmansafdelning utdelas. Jag inser intet fall kunna inträffa, ingen motion kunna uppstå, i följd hvaraf en insläpt allmänhet bör kunna förvägras bevista ett Plenum till slut. Det är ju allmänna saker, som discuteras, och i hvilket fall skulle de med hemlighetens slöja för några ögonblick behöfva att för folket öfverhöljas? En publicitet bland en Lagstiftande församling, inskränkt inom vissa gränsor, är icke mera någon publicitet. Det sköna, det höga i handlingen förlorar sitt värdiga ändamål, om betydliga precautioner vidtagas.
— N:o 17, angående rättighet för Utskottets kansli-personal och vakt-betjening att uppbära aflöning någon tid efter riksdagens slut: B. VII. 391, 392, A. 392. — N:o 18, angående acceptering, efter riksdagens slut, af räkningar å tryckning och häftning af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll: B. VII. 391, 392, Å. 392. Export-tullar, angående alla sådanas afskaffande; motion af Herr Nils Samuel von Koch: se Motioner. Exportörer och importörer af handelsvaror, angående beskattning å dem, m. m.; motion af Herr Carl August af Klercker: se Motioner. Extra medel och uppbörder, angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Exspektans-stat, förslag till sådan vid f. d. General-AssistensKontoret, äfvensom till Pensions-stat vid Riksgälds-Kontoret: B. VII. 267, 280, A. 280. F. Fabriker och handtverk, i anledning af väckt motion om tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, i afseende på minderåriga personers användande vid —: B. I. 521, 555, A. 556. Fahlköping och Jönköping, angående anvisande af medel förskottsvis till fullbordande af Statens jernbana mellan nämnde städer; motion af Grefve Jacob Essen Hamilton: se Motioner. Fahlstedt, G. A., Major, angående pension åt hans enka, Sophia Euphrosyne Fahlstedt; motion af Herr Eric Oscar von Knorring: se Motioner. Fahlu Bergs-skola, angående förnyad framställning i fråga om dess flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet: II. 505; III. 3, R. 4. (Se vidare Stats-Utskottels Utlåtande N:o 99, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud-Titei).
» Men, Rut, » flämtade Disa efter slängpolskan, » inte ett knyst om det här till Gösta och Sven. De kallade oss häromdagen för slammertackor. Nu ska vi minsann visa dem, att vi kunna tiga. » • » Jo, något! » Ett handslag bekräftade fördraget. * * Den l:ste december klockan half 3 på morgonen fylldes jungfruburen af ett infernaliskt larm, som med kraften af en explosion sprängde Disa och Rut ur deras varma bäddar. Det var väckaruret, som, förtänksamt placeradt på en glasassiett, pliktskyldigast skrällde och pinglade som en besatt. Yrvaken och darrande af kyla, tände Disa ljuset, medan Rut, med luggen på ända, i full förtviflan stoppade den ilsket protesterande klockan under hufvudkudden, som snart kväfde dess buller och bång. Huttrande och olustiga, utan vidare ordnande, kastade flickorna på sig kläderna, tände spritlampan under teköket, frukosterade på stående fot och störtade utför de mörka trapporna till expeditionsrummet på nedra bottnen. I tryckeriet, nere i källarvåningen, dunkade pressen som ett öfverfullt hjärta, afbördande sig för hvart och ett slag fyra R i n g a r, A r m b a n d, K e d j o r. ' Bref besvaras omgående. B i l l i g a s t! IDUN 380 tättryckta sidor med det stolta namnet » T i d e n ». I sätteriet, hvars dörr till förstugan stod öppen, stökade faktorn samt några utvakade sättare. Och i tamburen till redaktionslokalen mötte flickorna redaktionssekreteraren, som vid deras åsyn tumlade baklänges och bligade på dem med sömndruckna ögon. » Hva — • hva i — Ha fröknarna inte lagt sig ännu? » » Lagt sig? Vi ha just nu stigit upp. Här ska herr Ljungner få se på flickor, som äro morgonfriska af sig, » svarade Disa käckt. » När herrarna tröttnat, ä det vi, som ta vid, » sekunderade Rut flinkt.
Frih Roye har också nyligen upplyst, huru med Högsta Domstolen från början åsyftades blott en cassationsdomstol; och jag befarar, att det var ett misstag, då Högsta domstolen blef något annat. I länder, sora hafva ett niera utbildadt samhällsskick än vi, t. ex. Frankrike, klagar man redan, att embetsmyndigheterna för mycket centraliserats i hufvudstaden. Hvarföre skulle vi "beträda en bana, som andra försökt och vilja komma ifrån? Indrager man lagmansrätten, som är en provinsdomstol, så förnärmas landsorternas bästa. Åtskilliga talare hafva redan upplyst, huru parter vid lagmansrätten fullständiga sin bevisning, och att det skulle blifva dem vida besvärligare och kostsammare att för sådant ändamål gå'till den vanligen aflägsnare hofrätten. I Norrige finnes en hofrätt, eller s. k. stiftsoverret i hvarje stift. Om man hos oss borttager lagmansrätterna, mäste man i stället sönderstycka hofrätterna, hvarmed jag icke tror, att något väsendtligt vinnes. Snarare vore förlust dervid att befara; och då man i denna fråga ej bör låta sig ledas 2oS Den 6 Augusti c. ra. * , ensamt af någon theori, hvars tillämplighet och nytta ingen erfarenhet ännu bestyrkt, tror jag, att man bör förkasta detta betänk, och till en början antaga det nästföljande, såsom Frih. Roye föreslagit, På sådan grund yrkar jag ålerremiss eller afslag och hellre det sednare, emedan jag ej tror, att några nya skäl kunna framställas härnäst, hvilka då kunde förmå mig att frångå den mening, jag nu yttrat. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag måste anhålla om tillgift, då jag nu vågar yttra mig i ett ämne, som är utom mitt yrke. Jag har väntat till dess discussionen skulle lida mot slutet för att höla, huruvida några skäl här skulle framställas, hvilka kunde verka ändring i den öfvertygelse, som hos mig stadgades viri genomläsningen af betänk.; men jag har icke hört några sådana nya skäl, som verkat på mig.
Til Fru * * * En blott öfversättning af The Shrubury – om den af Er blifvit företagen – skulle onekeligen öfverträffat detta stycke, som endast i planen har någon likhet dermed. Emedlertid är det Ni som upmuntrat mig att författa det, och man skulle tycka att jag sjelf tiltrott mig äga nog skicklighet därtil, då jag nu vågar tilägna det åt Er. Kanske är det likväl min enda förtjenst att hafva förenat det känslofulla med den strängaste Moralitet, det är åtminstone denna förening som ger mig hopp om ert bifall. Om jag endast skrifvit för mängden, hade jag frugtat att trötta den med Naturens och oskuldens språk; men det är detta språk som Ni så väl känner, och för hvilket – midt i lättsinnighetens och förströelsernas tidehvarf – Ni äger nog mod att icke rådna. G. FÖRSTA BREFVET. Hvarföre skulle du vilja rycka mig ur den enslighet, som så länge utgjordt målet för min längtan? hvarföre önska att återföra din vän ibland de förströelser, som endast lämna tomheten i hans själ? – Knapt har jag hunnit att aflägga det tvång en konstlad belefvenhet fordrar, knapt har jag helgat åt Naturen hundradedelen af den tid, som jag upoffrat åt fåfängan; och jag skulle bortskänka rena nöjen för den toma yta, som skiftar med Modernas ombyten? jag skulle glömma hälsan och glädjen, som, i hvarje flägt, framdoftas af den nyfödde våren? – Nej, jag är icke nog orörlig för det sköna att kunna dåras af dess föregifna bild, eller snarare, erfarenheten har lärt mig att föragta dessa vämjiga tidsfördrif, som ha syslolösheten att tacka både för sitt uphof och sin prydnad. Dessutom, tror du väl att sorgdrägten skulle passa i de muntra sällskaper hvari jag förut deltagit, mera af vana än af böjelse? Man skulle skämta med min svarta klädnad, man skulle finna det narragtigt att jag begråter en slägtinge som jag knapt känt, och den egendom hon lämnat mig skulle bli ämne för en tröst, likaså vidrig för mitt hjerta som förolämpande för mina tänkesätt.
»Hör än en sägen Astrid, som jag ej förr har förtalt dig om kung Olaf.» Det var på den tiden, då kung Olaf endast var en arm sjökonung, då han blott ägde några goda skepp och några trogna kämpar, men ingen del af sina fäders rike. Det var då, när han stred med ära på fjärran haf, då han förföljde vikingar och skyddade köpmän samt lånade ut sitt svärd till kristna furstar. Då drömde kungen en gång, att en ljusets furste, en Guds sköna ängel, i natten steg ned till hans skepp och spände upp alla segel samt styrde hän mot norr. Och det syntes kungen, att de ej seglade längre tid än en stjärna behöfver för att slockna en morgon, förr än de kommo till en hög och klippig strand, genombruten af fjordar och kantad af mjölkhvit bränning. Men då de nådde stranden, sträckte ängeln ut handen och talade med sin silfverstämma, som öfverröstade vindens larm i seglen och vågens vilda brusande, då kölen genomträngde den med sådan hisklig fart. »Du Olaf kung», så ljödo ängelns ord, »skall äga detta land till evig tid.» Och som han sade detta, var drömmen slut. Men nu sökte Hjalte förklara för Astrid att på samma sätt som morgonrodnaden mildrar öfvergången från natten till den solblanka dagen, så hade Gud ej velat, att kung Olaf genast skulle fatta, att drömmen bådat honom öfvermänsklig ära. Kungen hade ej förstått, att Guds vilja var, att han från en af himmelens troner skulle till evig tid regera Norges land, att kungar skulle komma och kungar gå, men helge kung Olaf alltid styra sitt rike. Kungens ödmjukhet bröt ljusets fulla klarhet, sade Hjalte, och han uttolkade ängelns ord så, att han och männen af hans ätt beständigt skulle styra det landet, som ängeln hade visat honom. Och som han trodde sig igenkänna fädrens rike i detta land, så styrde han dit, och af lyckan hulpen, blef han snart dess konung. »Och så Astrid är det allt framgent. Väl tyder allting därpå, att en himmelsk kraft bor hos kung Olaf, dock tvekar han ännu och tänker, att han allenast är kallad till en jordisk konung. Han griper ej ännu efter helgonkronan.
Ständer anmäla de ämnen öfwer hwilka, pä oswananförde stäl, Uistottct icke trott sig böra nägok Ullätande meddela, med wördsamt tillstyrkande om den underdåniga hemställan, att derest Kongl, Majit skulle täckas i näder wid-aga nägon sädan offentlig anstalt som omförmäldt är, desse ärender mäste lill den förordnade Lag-Commi:keen fä öfwerlämnas, att wid Författningarnes redaction i öfwerwägande tagas. 1:0 Om UrfMars consoliderande med de ägor hwar» till de gränsa, samt om nägot stadgande i afseende pä fäderne agor, hwarrill en har ägande rätten, men andre en beständig ny tjeratt; ämnen andragne af Herr Grefwe ttswiltcw i Memorial, som afweninnehäller andre puncter, hwarom Nistottek yttrande meddelat. 2 0 Om uphäfwande af Revisions stilling; Memorial af Riksdagsmannen Lsnästen. Z:0 Om ändring l 9 §. zo Cap. Rättegängs-Balken, Memorial af Herr Werming. 4:0 Om förmedlade Hcmmansrätt i odelad Skog och Utmark; af Herr Ws-ell. 5w Om Lagmans-Ratters indragning; Borgare-och Bonde-Ständets Remisser. 6:0 Om kroppsstraffens afstaffande; Memorial af Herr ttlorling. 7:0 Angäcnde Post-Werket; Memorial af Hcrr» lm. 8:0 Om Apell frän Lagmans-Rätter i Hemmans klpfnings-frägor; Memorial af Riksdagsmannen kelli kellinson. s o Om Xitztz, sch Ltz. p»st. 6:te Lantz. Lidra Aftz. N o 15.
och genom Domkapitlet, skole-inspektörer och så många myndigheter, sorn dertill ansages nödiga, noga vaka olver att de medel, som Staten för berörda ändamål ansloge, dertill behörigen och med noggranhet användes, men i öfrigt öfverlemna åt kommunerna att ordna sitt folkskoleväsende så, som med afseende å lokala och andra omständigheter vore mest lämpligt; och har motionären, på det alt folkskolan måtte få kraft att uppfylla sina vigtiga åligganden, på det att all orättvisa vid fördelningen, allt trassel vid uppbörden af statsanslaget måtte upphöra, på del att hvarje folkskolas inkomst och utgift måtte på förhand kunna bestämmas och skolan derefter ordnas på bästa sätt för framtiden, och på det att all frestelse till mindre samvetsgrant förfarande vid uppgifter 0111 församligarnes egna tillskott måtte undvikas, föreslagit hela personliga skyddsafgiflens anordnande till folkskolan samt sträng kontroll att medlen till delta ändamål visligl användes. inom Borgare-Ståndet: af Herr Eltman, hvilken (i motion N:o 2 75) anfört, att den nu i allmänhet begagnade undervisningsmethoden vore i så måtto felaktig, alt lärjungarne icke på grund al ålder och kunskapsmålt voro fördelade i särskilda klasser, med livar sin lärare eller lärarinna, ulan alt man fordrade det en lärare i hvarje skola, medelbart genom så kallade monitorer skulle undervisa alla barnen, från nybörjaren till femtonåringen uti samma rum och på samma tid, hvarigenom den nytta, som barnen af undervisningen borde hemta, vore på långt när ej sådan, sotn den, med afseende å använd tid, borde vara. Till lärare i småskolorna och till en del äfven i de egentliga folkskolorna kunde och borde emellertid användas äfven fruntimmer, hvilka i nödfall ej behöfde hafva tagit seminarii-examen, utan blifvit för kallet bildade genom praktisk öfning i någon väl organiserad folkskola. Då dessa lärarinnor genom en mindre kostsam bildning och i följd af deras inskränktare behof hade ringare anspråk, sattes man i tillfälle alt bättre aflöna läraren i tredje klassen, så att man Stats-Utslcottcts Utlåtande N:o 139.
H v a r och, en, " som har liktornar, skall skatta sig P lycklig efter att hafva användt Deletor. 9 Hvarje kartong kostar 1 k r. som i n - £ sändes som postanvisning eller i sparT? märken. Posto. telegrafadress » D e - letor », Upsala, Vaksalatorg 27 och Gö- teborg, Magasins kvarteret 1 éh 2. [24211 ft M M j • " OästsorteradeofoS I RoSATTNINGS-t ^magasin i Sverige. J Josephsson &amp; Ågren J i 13 Drottninggatan 13^ (DUN 18 * 90 431 ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher gratis åt Iduns abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. saker skickas mot efterkraf och få, när varans art sådant medgifver, returneras (dock genast) mot fraktkostnaden. Kunglig Hofleverantör Otto Gillbergs Etuik Portfölj fabrik, Specialaffär för alla finare arbeten i lä- der, plysch, sammet och siden etc. 36 &amp; 38 H a m n g a t a n 36 &amp; 38. Rekommenderar sina tillverkningar af alla slags Etuier, Portmonnäer, Plånböcker, Portföljer, Damväskor, Sy&amp; Smyckeskrin m. m., i vackra mönster. Montering af Tapesseriarbeten. Infattar Akvareller, Fotografier o c h Planscher i r a m a r med passepartout eller kartonger. O b s. Fullständigt snickeri i fabriken. Goda varor. Egen tillverkning. Billiga priser. Ett aptitgifvande, magstärkande vin, afsedt för convalescenter och svaga personer i allmänhet. Eekommenderadt af många hrr lä- kare. Pris för butelj kr 3: — hos Högstedt [2327] Kuverter! För vinnande af utrymme realiseras under denna och nästa månad ett större parti Kuverter af flere olika kvalitéer och storlekar, i poster om 200 st. till 50 öre. CARL MAETELL, [2312] Stortorget 3.