Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten äro nemligen af den tanke, alt Staten skulle, vid inträffadt behof al national-beväringens an vändande, hafva mindre gagn af den krigare, som mot sin vilja varit ovilkorligen tvungen att ingå på en bana, för hvilken han saknade ali håg, än af den, sorn frivilligt, för en annan, om och mot ersättning, åtagit sig denna skyldighet. Fall kunna dessutom inträffa då fullgörandet äf omförmälda pligt blefve förenadt. med särdeles stora svårigheter och uppoffringar för den enskilde; och då 6 § af ofvananmärkta Kongl. Kungörelse af den 27 Oktober 1812 innehåller den betsämmelse, att legd karl bör, för att blifva godkänd, vara icke allenast duglig, utan äfven välfräjdad^ hvarom såväl Pastors i församlingen, som Kronofogdes eller Borgmästares bevis skall upptes, torde erforderlig föreskrift vara meddelad till förekommande 8 Lagsamt Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, iV:o 23. af det utaf Herr Friherre Raab och Herr Friherre Leijonhufvud öfverkla• gade förhållande, alt personer med dåliga seder och förstörd helsa såsom legokarlar i allmänna beväringen antagas. På grund häraf och enär Rikets Ständer, då de år 1812 åtogo sig den allmänna national-beväringen, dervid fästade det bestämda vilkor, att det skulle få bero på hvars och ens fria val att personligen eller genom legd, fullgod karl i sitt ställe uppfylla denna skyldighet, anse sig Utskotten böra tillstyrka, att Herr Friherre Raabs yrkande om upphörande af be-väringssky/digs rätt att„ genom legaj, befria sig från krigstjenst må lemnäs utan bifall.
Der står nemligen, att i fall den upphöjde personen år hufvudman, skall Capifisrätten öfvergå på närmaste hufvudman; men någon underrättelse är icke tillika Iemnad huruvida, så framt den upphöjde personen sedan fåc ilere söner, hufvudmanskapet då till dem afträdes, eller om de qvarstå såsom expectanter, till dess den andra grenen utgått. Det år likväl just derpå som frågan endast beror, hvilkendera af de två principer för hufvudmanna ordning som i Ksta Mom, och i 2.‘dra Mom. af 2 § RiddarhusOrdningen olika följes, bör vid dessa fall af upp höj elser efter 1809 tillämpas. Den 18 Augusti e. ra. 235 I afseende på Utskottets förslag i 6 §., hvilken nu skulle blifva den 7 §., att förmyndare icke skulle i något fall få utgifva fulhnagt till säte å Riddarhuset, hafva stridiga tankar inom Ståndet blifvit yttrade; och som Utskottet funnit de olika meningarne hafva blifvit under discussionen fullständigt mot hvarandra jemförde och de skål, som till ändring i Utskottets förslag blifvit anförde, vederlagde, anser Utskottet det vara tillräckligt, att under åberopande af de motiver Utskotlets förra Betänkande i denna del innehåller, förklara, det Utskottet icke funnit anledning, att sitt förslag i denna del frångå. Härvid anser Utskottet sig dock böra särskildt upptaga och besvara de vårda Talares yttranden, hvarigenom blifvit anfördt, dels att en minskning af Ridderskapets och Adelns personal genom samma förslag åsyftades, och dels att det skulle vara svåit att utröna, om Utskottet vid författandet af ifrågavarande §. tänkt sig Ätternes eller personernes representation.
Invånare som nu mera lemna denna rättighet obegagnad, sysselsättande sig hemma med tillverkning al väfnader och förfärdigande af andre ämnen för handeln; och gäller detta sednare i synnerhet om det stora och serdeles folkrika Marks Härad, hvarest hufvuddelen af väfnaderne förfärdigas, med mycken flit och en skickelighet som förtjena!- uppmuntran. Gårdfarihandel!!, i och för sig sjelf, fastän underkastad äfventyr och förluster, inbringar visserligen, oberäknad! den vinst förläggare och tillverkare åtnjuta, en icke obetydlig årlig inkomst åt de Irenne Härader hvarifrån Gårdfarihandlande egenteligen utgå; men ungefärliga beloppet af denne inkomst är svårt att utfinna; Dock torde man kunna antaga det, i medeltal till 80 å go.ooo Riksdaler. Handtverkerierj på Landet. Enligt för sista året af detta qvinqvennium, eller i83f, till Kongl. Commerce-Collegium ingången berättelse om Fabriker, Manufacturier och Handtverkerier i Länet, fulin os samma år på Landsbygden 221 Skräddare, Skomakare, Smeder, Murare och Glasmästare med Germilgs-bref; hvarförutan 38 personer der arbetade på egen hand i andre handtverksyrken. Likväl är ögonskenlig! att det Skomakareoch Skräddare-arbete som erfordras, för på Landsbygden af delta Län bosatte iqo,ooo Menniskor, icke möjeligen kail bestridas af dét, jemförelsevis inskränkta* antal Skomakare.loeb Skräddare som betala gerningsöre» och Öfrige utskylder i och för handtverket, äfvensom det synes vära' klart, att handt - 3o verk sarbeten, af andre slag pä Landet erfordras vida utöfver hvad Öfrige der boende handtverkare kunna tillverka och hvad Städernas handtverkare dit aflåta.
Herr Gyllenhaal har fästat sig dervid att Kongl» Majit år den som tillsätter adjungerade Ledamöter och har derigenom velat hämta stöd för bestridandet af den omtvistade möjligheten. Utan att sådant i min tanka inskränker denna möjlighet, synes den, tvärtom derigenom ansenligen vidgas, i ett fall, hvarpå jag utan denna Herr Gyilenhaals påminnelse ej kommit att tänka, nemligen: I den händelse att Regeringen någon gång kunde vara inleresserad i utgången af ett vid Hof-Rätten anhångigt mål. Efter närvarande praxis behöfdes då ej mera ån att genom agreabia Nådiga förordnanden för tillfället, bortföra de lottade Ledamöterne, och insätta adjungerade Ledamöter; hvilken operation utan uppseende och ansvar kunde repete - s* ffen R Martii. ra» ända till dess man erhöll sådana personer som önskades. Friherre Ehrenborgh: Jag skulle göra för mycken orättvisa åt de Herrar Ledamöter i Lagutskottet, dit detta mål blifver remitteradt, om jag skulle försöka upplysa något ytterligare i detta ämne; jag är öfvertygad, att de för vål kånna tillgången med årenders behandling inom HofRåtterne, för att ej vid första påseendet finna olåmpligheten af Herr af Ekenstarns motion; men jag kan ej afhålla mig ifrån det yttrande, i anledning af Herr af Ekenstams sednaste anförande, att jag, med den ringa erfarenhet jag åger om arbetsmethoden inom HofRåtterne, icke funnit det någon forskning från Regeringens sida någonsin ågt rum , i afseende på Rotlarnes utseende, innan Kongl. Maj:t, uppå HofRåttens förslag, förordnat adjungerad Ledamot; jag tviflar på att en sådan forskning någonsin skedt och jag år såker att den aldrig kommer att ske. Herr Grefven och LandtMarskcilken hemställde, att så vål Herr af Ekenstams ofvannämnde Memorial, som de i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till Lagutskottet remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo Friherre Rehbinders, Johan Fredric, den 28 sistlidne Februari på bordet lögde Memorial, om rättighet för Kongl. Majits
Anslaget till jernvägsarbete bestämdes alt utgå i första rummet af medel, som kunde blifva disponibla, och först derefter genom lån, och det visade sig snart, att låns upptagande blef öfverflödigt. Statsverkets tillgångar kunna nu böra beräknas på annat sätt, men buru än beräkningen skett och sker, bör man icke lemna ur sigte, att om arbetet kommer att bedrifvas i den omfattning, Utskottet föreslagit, det redan vid nästa statsreglering visar sig alldeles nödvändigt att af inkomsterna afsätta ett belopp, som motsvarar ränta och amortering af 50 millioner, eller 3 millioner Riksdaler Riksmynt. Då det nu icke kan nekas, att tillgångarne, äfven om alla de nödiga förhöjningarne i stalsutgifterne beviljas, kunna medgifva ett dylikt anslag, som inom få år måste bestridas, så vida icke lån skall upptagas för räntornas utgörande; synes det vara lika nödigt, som billigt, att statsregleringen sker så, att 3 millio ner af de påräknade inkomsterne årligen anvisas till jernvägsföretagen. En sådan anordning påkallar visserligen att åtskilliga begärdta anslag afslås och att andra nedsättas, men ingalunda att något verkligt statsbehof åsidosältes. Icke heller blif ver staten ur tillfälle alt med lån understödja enskilda företag af större omfång, enär derföre lån af staten kan och bör tagas, då staten på sådant sätt uppträder endast medlande med sin kredit. Det är endast andra företag, som kunna afses till utförande för statens egen räkning eller med anslag af staten, hvilka komma 68 ■ Bil. till Slats-Ulshntlels Utlåtande M 62. att tillsvidare uppskjutas, och detta måste väl gillas af en hvar, som erkänner, att jernvägarrie nu utgöra det förnämsta bebofvet, till följd hvaraf statens alla krafter måste riktas ditåt och icke på samma gång delas till företag af mindre vigt.
”Kanske – vi få väl se ... Tack nu, min vän, för välfägnaden ... Hör hur det lilla källsprånget porlar vid bäcken ... jag kan sitta långa stunderna och höra på det ... Men solen bäddar sig – vi få ge oss af.” ”Ja, så mycket hellre måste vi det som jag har att göra i ordning litet hvarjehanda för min gunstling grefve Oxenstjernas räkning. Han skall helt tidigt i morgon ut på en expedition. De ha något för sig vid Svinesund.” ”I Oxenstjerna har du fått en gunstling, som jag bättre förstår mig på än den förryckte ryttmästaren från fjolåret. Jag vet icke hur du räcker till för allt – jag vet blott att om jag icke hade dig, så vore det ute med mig ... Men, tänk du, Boman höll riktigt på att förtreta mig! Han menade att gossarne fått högmodet och frihetsbegäret af dig.” ”Så mycket värre för honom att han låter sin egen fosterson lida för hans snålhet och envishet. Och ...” ”Mor, mor, Lorens Boman är en ärans man! Skulle han vara en liten smula för hushållsaktig, så räcker det dess bättre till för honom.” ”Åh, far, oroa dig ej – jag säger ju icke annat än att hans snålhet och ensidighet hindra hans arfvinge att bli något annat än en sjuklig, förslöad och okunnig varelse, som nog en dag tröttnar på att lefva i den svarta bodens instängda luft och skrapa ihop pengar dagen i ända.” ”Du har nog rätt ... Men se der komma nu småbarnen från grindstugan så lagom att få göra kalas på öfverlefvorna.” En knapp timma senare spatserade så siratligt det äkta vifvet arm i arm från landsvägen nedåt Carlsgatan. Just som de uppnådde det bomanska huset, fingo de se rådman Lorens sjelf ligga i det öppna fönstret och så troget titta efter dem. Han ville säga godnatt än en gång. ”Qvälle, qvälle, bror ... qvälle, kusin Greta!” ”Nå, stod det väl till hemma?” frågade min mor. ”Utom på fisken när, kusin – den hade inqvarteringarne slukat, liksom de sluka allt annat.
Jag får hemställa, huruvida icke, om ja vinner, vi kunde få antaga äfven den sista strofen, så att vi icke vidare behöfva återkomma till denna fråga. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då olika meningar i frågan blifvit framställda, hvilka måhända kunde leda till votering, och då i alla fall Riksd.Ordn. stadgade, att, sedan votering blifvit begärd, den genast skall äga rum, kunde ingen sådan framställning, som Frih. Nauckhoff begärt, för det närvarande ske. Upp - Den 3 Octo be r e. m. gj Upplästes lill justering och godkändes följande voterrsproposition: Den, som bifaller Bevilln.Utsk:s förslag rör:de afgiflcn lör gårdfarihandlande vid resor till utrikes ort, voterar ia5 den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s förslag i denna del. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — i3. Nej — i 2. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ii om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 7 October i84o. Plenum kl. g f. m. Justerades pleni-prot. för den ig sisth September e. 111. Flr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, alt Hr Stuart, Fredr. Christopher, ledamot i Bevilln.Utsk., och invald till ledamot i LagUtsk., afsagt sig denna sednare befattning, samt att Frih. Gyllenstjerna, Nils, ledamot i Sevillu.Ulsk., och Hr Tersmeden, Gustaf Reinh., ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk., erhållit Irenne veckors ledighet. Frih. Cederström, Anders: Jag anhåller vördsamt alt lä afsäga mig min plats såsom ledamot i LagUtsk., med bibehållande af min riksdagsmannarätt. Denna Frih. Cederströms begäran blef af R. o. Ad. bifallen.
Genom en utredning, som jag nyligen fått, är constateradt, att under loppet af åren fr. o. m. 183 r t. o. m. 1840 har broars och quniers underhåll kostat staden per anno 12,800 r:dr, hvarjemte staden årligen tillsläppt 16,666 r:dr 32 sk. till fortsättande af quaibyggnader, således en sammanräknad summa af melan 29,000 r:dr. Intill 1838, då Konungen beviljade denna afgifts läggande på hit inkommande våta varor, utgingo vis - Den 27 Januari. 435 serligen kostnaderna för bedrifvandet af förenämnda arbeten af staden, men följden var också att staden årligen skuldsatte sig. Denna afgift var således af behofvet bögt påkallad, och en skatt af 4 skpr kanna, eller för ett fat af 60 kannor, 24 sk. h:co, måtte vara en af de billigaste i verlden, da man tänker att dermed broar oell qtiaier skola för de tralikerandes behof undei hållas. Hvad afgiften å grönsaker och potates angår, så är den af så underordnad vigt, att den gerna kan undvikas och upphöra. Jag tillstyrker propos. till bifall å reservationen. Frih. Cederström, Anders: Denna fråga delar sig i 2:ne delar: den ena afser lämpligheten af den föreslagna algiften och den andra redovisningen, eller huruvida de inflytande medlen användas till det afsedda ändamålet. Det ur detta sednare, sorn reservationen åsyftar, hvaremot jag fästat mig vid den förra delen, eller huruvida afgiften verkligen vore behöflig. Då jag nu hört så många yttra sig mot mina åsigter, och jag för desamma bar föga hopp 0111 Ståndets bifall, vill jag öfvergå att yrka bifall till reservanternes mening, med förbehåll alt dervid få göra del tillägg, att inga andra personer må kunna åläggas denna afgift, au de som verkligen begagna stadens quaier och broar för varors uppläggning. Nu är förhållandet, att hvar och en, som komitier in genom sjötullen, skall erlägga denna afgift, antingen lian begagnar stadens broar och quaier eller icke.
Det är visserligen ej välkommet för allmogen att få länsmannen i huset, och den borde således sjelf vara mån att slippa dessa besök; men erfarenheten visar, att detta ej gör tillfyllest, och att kronobetjeningen har ett obeskrifiigt besvär att gå från hus till hus för att indrifva uppbörden. Om iniativet till den föreslagna förändringen och återupplifvandet af det äldre stadgandet kommer från R. St. eller från K. M:s Befshrde kan emedlertid vara likgiltigt, och jag vill derföre ej bestrida afslag å Utsk:s betänk. Jag tror likväl, att saken kommer att erfordra mera omgång och besvär, om Konungen skall inhemta underrättelse från alla sina Bef:h:de, som kunna inkomma med sinsemellan olika utlåt:n, 356 Maj f. m. hvarföre jag för min del anser bifall till Utsk:s förslag vara lämpligast. Hr von Hohenhausen, Mich, Silvius: Det är icke allenast för att minska kronobetjeningens besvär, utan isynnerhet för allmogens egen säkerhet att icke äfventyra utskyldernas erläggande tvenne gånger, sorn det är angeläget, att de skattskyldiga infinna sig vid uppbördsstämrnorna och uppvisa sina debetsedlar. Ty för Bevilln.-Utsk. har det blifvit upplyst, att om betalningen ej erlägges vid sista uppbördsstärnman, har hvarken fogden eller länsmannen tid att Verkställa indrifningen i gårdarna, utan den uppdrages vanligen åt en fjerdingsman, soiij sällan är skrifkunnig, så att den betalande icke kan erhålla qvittens och ännu mindre kan få det särskildt annoteradt af häradsskrifvaren, hvilket likväl för dess giltighet erfordras. Allt, som går på sidan om det ordentliga sättet, leder alltid till osäkerhet, och hvarföre skulle man då icke åter upplifva ett stadgande, som erfarenheten visat vara af största behof för de skattskyldigas eget bästa.
Statskyrkans tjenare icke äro nog verksamma i sitt kall, vilja de, för att så säga, pigga up dera genom religionsfriheten, och införa den fria täflan, så väl i kyrkan som i handelsboden. Andra åter äro sekteriska och vilja alltså för sin egen frihets skuld hafva allmän religionsfrihet. Ett tredje parti är för all religion likgiltigt, men tycker, alt det myckna talet och bråket om religionsfrihet, så väl vid riksdagar sora domstolar, är besvärligt. De vilja derföre hafva slut på striden genom tillåtelse för en hvar, att tänka och tro hvad han behagar. Slutligen äro åtskilliga religionsfriheten bevågoa, såsom 182 De n 16 i u n i. befrämjande deras demokratiska syften. 1848 års republikaner begagnade sig med fördel af denna utväg, att sprida oro och framkalla uplösning i samhällena Utom alla dessa vedersakare inom sjelfva Statsreligionens sköte, har man främmande trosförvandter, Katoliker, m. 11., som söka göra proselyter, och derföre hafva sina utliggare. Med ett ord, Statskyrkan är från flera håll anfallen, sä att deo, som vill uprätthålla henne, måste vara på sin vakt. För att bedöma denna fråga, måste man, såsom jag nyss sade, gå till grunden och eftersinna, hvarföre en Statskyrka är behöflig. Jag anhåller ali härvid fä inför R. o. Ad. uprepa, hvad jag icke länge sedan på della runi yttrat, men hvilket måhända dels är förgätet, dels icke hört af åtskilliga ledamöter, sorn nu äro, men icke då voro, tillstädes, .lag ber derjemte om ursäkt, för det jag uplåser någoi, som redan är tryckt, och anhåller, att R. o. Ad. likväl måtte egna mig den upmärksamhet, som jag måhända erhållit, i lull jag, i st. f. att läsa, hade talat. ”Religionsfrihet är dagens lösen, och har i åtskilliga samhällens författningar blifvit införd, såsom statsgrundsats.
2 Band. 38 Haft. 2 10 StataUtskottets Utlåtande, N:o 286. vederbörlig ordning inhemta kännedom om redovisningarne för uppbörden af rotefrihetsmedlen under hela tiden, eller från och med år 1830 lill och med år 18-16, samt med anledning deraf låta genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, till rotehållarne utbetala hvad som funnes ännu innestå utaf det, rotehållarne rätteligen tillkommande, beloppet. Stats-Utskottet, som öfver denna framställning inhemtat Fullmäktiges i Riksgäldskontoret yttrande, anse sig böra anföra de upplysningar, Fullmäktige meddelat om ej mindre de i reglementena för Riksgälds-kontoret intagna stadganden angående ifrågavarande medel, än de beräkningar och utredningar, på hvilka de beviljade utbetalningarnes belopp sig grundat. Enligt 46 § i 1830 års reglemente hade Rikets Ständer till understöd för stamrotarne vid Westerbottens regemente, från början af sagde år och intill dess det nya rotejemknings-förslaget kunde hinna upprättas, anslagit en summa, motsvarande den rotefrihetsafgift, som af de då ännu icke på ständiga knektehållet indelda nyhemman och lägenheter erlades, hvilken summa skulle med omkring 1,600 Rdr årligen från Riksgälds-kontoret utbetalas. Uti 17 § af det vid riksdagen åren 1834 och 1835 utfärdade Reglemente, åberopades samma stadgande samt tillädes, att berörde årliga anslag skulle utgå från och med år 1830 och intill den efter år 1835 näst inträffande riksdag, samt utanordnas när medlen, från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens och Westerbottens län, reqvirerades. Genom 84 § i 1841 års reglemente stadgades ytterligare: att det vid 1828, 1829 och 1830 samt 1834 och 1S35 års riksdagar, till understöd för rotehållare vid Westerbottens f. d.
I de provinser der spannmålen kostar mindre, är äfven brännvinet i lägre pris; i vestra provinserne kostar det 30 å 32 sk. Riksgäldssedlar kannan, i Skåne lärer det kosta em" kring 24 sk. Riksgäldssedlar; att Kronan har säkraste vinsten äfven der, lärer vara onekeligt. jag vill äfven förklara på hvad grund omkostningarne uppgå till 6 sk. Banco per kanna. Med tvenne nittio kannors pannof kunna tillverkas natt och dag 60 kannor brän-4 vin, gör på 200 bränndagar, 12 000 kannor. Skatten härföre, 270 R:dr Banco, gör något öfver 1 skBanco per kanna. 200 famnar ved a2 R:dr 36 sk., gör 550 R.dr Banco, äfven något öfver 2 sk. per kanna, 4 man dagligen i Den ry Februarii, 3*5 i bränneriet, gör 800 dagsverken å 16 sk0' Banco, 266 R:dr 32 sk, circa 1 sk. per kanna; ett sådant bränneri tarfvar 1 bok-; håll, ä 26G R:dr32 sk , gör circa 1 sk. per kanna» .Nu tillkomma nattarbetet i bränneriet, qvarnkörälor, mältningen och Sparmemålen; bränvinets forslande till städeme, läckage, in m« som jag blott vill upptaga till 1 sk. per kan^ na, ehuru det går vida öfver, och resultatet är, att 6 sk. Banco per kanna, är det aldra» minsta bränvinstillverkningen kostar. Jag får derföre ödmjukast fötesiä, att: 1:0. Bevillningen för alla inmurade brån* vinspannor blifver fastställd lika med bevillning gen, eller 2 R:dr per 1000, efter hemmansvärdet för hvilket tillverkning sker, efter den tariff, som i nu gällande förordning finnes utstakadt. Härigenom blifver den omättligt höga bevillningen å de större pannorna nedsatt.
Det är nemligen icke otänkbart, att skogsprodukternas mer och mer ökade »värde skall komma skogsägarne att inse, huru det är med deras eget sannskyldiga »intresse förenligt att icke misshushålla med skogen eller sträcka den årliga afverk»nirigen deraf utöfver gränsen för skogens bibehållande i oförminskad produktionsför»måga; och då erfarenheten lärt, att alla slags trädvaror äro i jemnt stigande pris, sä »torde den tid komma, då man med mera noggrannhet än nu vårdar sig om en så»dan, mer och mer vinstgifvande inkomstkälla, och långt ifrån att medelst okloka »åtgärder hämma utvecklingen af naturens egen på nytt födande kraft, tvärtom söker »att befordra den genom frösådd och inplanteringar. I -dessa hänseenden göres dock »behof af goda föredömen samt råd och anvisningar af upplysta och erfarne män. »Särdeles nyttigt vore det derföre, om inom hvarje Län, hvarest, såsom här, skogs»kulturen ar af större vigt, blefve anställde minst två af Staten tillräckligen allönade »vetenskapligt bildade och examinerade skogsförvaltare, hvilka Kongl. Maj:ts Befall»mngshafvande kunde äga att, efter ingående reqvisilioner, använda till enskilde per»soners råd och biträde vid uppgörande af skogshushållningsplaner och verkställande »af insåningar eller planteringar, dervid, likasom nu tillgår med Kongl. Landtbruks - 39 »Akademiens Agronomer, erforderligt dagtraktamente kunde af reqvirenten godtgöras. »Jag är fullkomligt öfvertygad, att så beskaffade kringresande instruktörer i skogs»hushållningen skulle blifva inom detta Län särdeles välkomne och ganska mycket »anlitade, äfvensom att deras undervisning, hvilken borde afse jemväl en lämpligar^ »aptering af det till skeppning ämnade virket, skulle blifva af ett väsendtligt och inom »få år i märkbara resultater framstående gagn för Länets skogskultur.» Enligt de från Tullkammarne i Calmar och Westervik inkomne uppgifter, har exporten af de vanligast förekommande skogsprodukter från Länets stapelstäder, köpingar och landthamnar till utrikes orter under följande år utgjort: . Plankor. Bräder.
Ypperlig var hr Fredrikson som Fouché, hr Personnes Lefebvre likaledes förträfflig. Hr Palme som von Neipperg ådagalade en naturlig enkelhet, som han ej alltid lyckas uppnå. Och att fruarna Hoving och Fahlman med framgång uppburo sina roller som Napoleons lysande, men intriganta systrar, drottningen af Neapel och prinsessan Elise, var ju blott att vänta. Att » Madame Sans-Gene » således blir ett stycke för » hela Stockholm » och nog i sinom tid för » hela Sverige », behöfva vi ej vara några profeter till att förutsäga. f inför en ganska talrik publik. Erkännas måste, att den unge hofpianisten, han må nu vara 10 eller snarare 1-4 år, är ett sannskyldigt fenomen. Han föredrager ej sina nummer såsom inlärda minnesläxor, utan inlägger verklig känsla och riktig uppfattning i sitt föredrag. I tekniskt hänseende är han ock mycket långt hunnen. Bäst tolkar han sin landsman Chopin. Valsen och scherzot erhöllo sålunda ett förträffligt utförande. Beethovens djup förmår han däremot ännu ej fullt fatta. I Liszts ungerska rhapsodi saknade man den tändande rhytmen. Som tonsättare visar den unge pianisten en god receptivitet; någon vidare originalitet kan man naturligtvis ännu ej begära. Förvånande är att se, huru väl han har pianoklaviaturen i sitt våld. Rätt länge kan han se ut öfver salongen, under det han spelar ganska svåra saker. I alla händelser förtjänar Raoul Koczalski att höras. Den tredje konserten, till nedsatta priser, har annonserats till onsdagen i denna vecka. Negersångarne, » Fisk Jubilee Singers », konsertera å olika lokaler nästan hvar enda dag och ständigt för öfverfulla hus. Ett tjugutal konserter har väl nu gifvits, och allt fortfarande är bifallet lika lifligt, men ock lika väl förtjänt. Negermelodierna äro mycket karaktäristiska, men verka i längden något långtrådiga. De gladare numren slå ock mest an.