Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sju veckors tjenstledighet, för att dricka brunn och resa; alltså och med afseende å dessa omständigheter, samt enär den tid, hvarmed den af Högloflige Ridderskapet och Adeln bestämde ofvanberörde praescriptionstermin blifvit öfverskriden, icke ens motsvarar den tidrymd af år 1824, hvarunder RiddarhusSecreteraren, på grund af styrkt sjukdom, haft ostridig rätt att åtnjuta tjenstledighet, har Directionen funnit sådane hinder vara af RiddarhusSecreteraren företedde, i afseende på fullgörandet af den honom i 1 Art. 12 §. af RiddarliusDhectioxiens Instruction, rörande Protocolls-tryckningen ålagde skyldighet, att desamma, såsom i lag grundade, bordt af Directionen godkännas; varande likväl ett sådant förhållande Högloflige Piidderska pets och Adelns pröfning understäldt. Och då Utskottet, lika med Directionen-, anser de omständigheter, hvilka, på sätt ofvanberördt är, med några få veckor utöfver den stadgade tiden fördröjt afslutandet af tryckningen utaf Ridderskapets och Adelns Protocoll vid sista Riksdag, för RiddarhusSecreteraren innefat 23* - 356 Den 9 Jun ii e. m. ta fullt giltiga förhinder, har Utskottet skolat RiddarhusDirectionens anmälan om förhållandet med ett sådant yttrande beledsaga, under vördsam hemställan, om icke Ridderskapet och Adeln skulle linna för godt att deruti instämma. §• *3. I sammanhang med frågan om Protocollstryckningen, har RiddarhusDirectionen hemställt, icke allenast att Directionens Protocoll vid det tillfälle, då de återstående af Ridderskapets och Adelns Protocoller, hvilka under Riksdagens lopp ej hunnit justeras, efter densammas slut inför
Nu förstod hon innerligt väl, att prästfrun måste älska de andra barnen, som voro hennes egna, mycket högre än hon kunde älska fosterdottern. Och då det var så fattigt i prästgården, att de ej hade råd att hålla barnpiga, så tycktes det henne nu helt naturligt, att hon måste passa upp på småsyskonen. Men om syskonen ej voro snälla mot henne, berodde det endast därpå att de voro vana vid, att hon var deras piga. Det var ej lätt för dem att komma ihåg, att hon blifvit upptagen i prästgården för att vara deras syster. Och till sist berodde det alltsammans på fattigdomen. Om far någon gång finge ett annat gäll, så att han blefve prost eller kyrkoherde, så skulle nog alltsammans bli bra. Då skulle hon åter få tillbaka den första tiden, då alla hade älskat henne. Å visst skulle alltsammans en gång bli som förr! Ingrid kysste sina blommor. Mor hade kanske ej velat vara hård. Det var bara fattigdomen, som gjort henne så underligt elak. Men nu var det för öfrigt så, att det ej mer gjorde henne något, hurudana de kommo att bli mot henne. Ingenting kunde numera bedröfva henne, ty nu ville hon alltid vara glad öfver att lefva. Och blef det svårt någon gång mer, så skulle hon bara tänka på mors myrten och Lillbrors Camilla. Det kunde vara glädje nog att veta, all hon bars lefvande framåt vägen. I morgse hade ingen trott, att hon skulle än en gång färdas i de här krökarna och backarna. Och doftande klöfver, och små fåglar, som sjöngo, och sköna, lummiga träd, allt detta hade varit för de lefvande att glädja sig åt. Det hade alls ej varit för henne. Men, som sagdt, det var ej lång tid, hon hade att tänka, ty om tjugo minuter var dalkarlen framme vid prästgården. Där voro endast prästfrun och pigorna hemma, just som Ingrid hade önskat. Prästfrun hade hela förmiddagen hållit på att rusta för begrafningsmiddagen. Nu väntade hon, att de främmande skulle komma, och nu var också allting så godt som färdigt. Hon hade just varit inne i sängkammaren och pyntat sig i sin svarta klädning. Hon såg bortåt kyrkvägen, men där syntes ännu inga åkande.
Beträffande åter den af Utskottet föreslagne förhöjning i lönerne för samtelige HofRätternes Embetsman och Betjente; så har Utskottet funnit det en Ledamot inom Ridd. och Adelig yrkat, att lön och taffelpenningarne åt HofRättsPresidenterne måtte bestämmas till 55oo R;dr Banco för hvardera, samt att de anmärkningar, som i öfrigt i denna del blifvit gjorda inom H. Ridd. och Adeln af H:r Grefve Gyllenborg, Joli. Henning, Friherrarne Rudbeck , Alexander, Ridderstolpe, F. och Boije , Ludvig, samt Herr von Hartmansdorff , August; inom H. PrästeStåndet af ContractsProsten Agrell och Prosten Kjellström; samt hos VäIofl. BorgareStlindet af Hrr Noreus, Eckerman, Lundgren, Landegren, Gezelius, Helsingius, Cron och Montan hufvudsakligen åsyfta ådagaläggandet utaf behofvet af högre lön för Presidenten i Svea HofRätt , än för de öfrige HofRättsPresidenterne, hvilket dock blifvit motsagdt af andre Ledamöter inom Stånden , H:rr Ribbing och Crusenstolpe ; Biskoparne af FFingärd, Wallenberg, Tegnér, DomProsten Heurlin och Betänkande!], Nto 237. Prosten Grevillius; samt H:rr Sanlesson, Lindqvist, Rydström , Cronius och /Vinberg.
Om detta torde medföra en svårighet för Riksdagsmän af alla Stånd, att bilda sig ett säkert omdöme om förslagets antaglighet, så måste denna svårighet likväl vara aldra störst för de ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke tillhört den majoritet, ifrån hvilken förslaget utgått och i följd deraf icke erhållit någon kännedom om beskaffenheten af den nya Riddarh.-Ordn., sorn i sammanhang med den föreslagna nya grundlagen torde af denna majoritet vara tillämnad. Då del hvilande förslaget, ang:de R. o. Ad:s nya representationssätt genom val, icke bestämmer något annat än hvad som säges i den föreslagna Riksd.Ordms 12 § och l:a morn., men grunderne för den i samma mom. åberopade nya Riddarh.Ordn. ännu äro alldeles okända, så måste hvarje ledamot af detta Stånd finna sig i den fullkomligaste ovisshet så väl om vidden af den afsägelse af förut innehafvande rättigheter, som här fordras af R. o. Ad:s ledamöter, som om det större eller mindre gagn för det allmänna, som af en sådan afsägelse möjligen kan vara att förvänta. Hvilka af R. o. Ad:s medlemmar skola nemi. tillkomma valrätt? Skola blott och bart capita erhålla densamma, eller ock alla till valberättigad ålder komne adliga personer? — Skola alla valberättigade äfven vara valbare till Riksdagsmän? — Hvilken ålder bestämmes för valrätten? — Skall distriktsindelningen antingen ske med hänseende till orterne eller oberoende deraf, och blott med afseende till ett visst antal ledamöter? — Skola valen inskränkas inom distriktet eller kunna utsträckas utom detsamma? Sådane äro de frågor rör:de R. o. Adis blifvande representationssätt, på hvilka man uti det hvilande representationsförslaget förgäfves söker ett svar, men hvilkas besvarande på förhand likväl synes mig ovilkorligen nödvändigt, för att detta Stånds ledamöH. 3. 23 434 Ren 8 Februari. ter skola med tillförsigt kunna besluta om förslagets antaglighet i hvad på dem ankommer. Härtill kommer ännu i afseende på de femton ofrälse ledamöter, som enl.
Må vara, kan jag ej bli ett stort träd, så vill jag gerna vara en liten buske, blott jag finge bära skära, hvita doftande blommor. Hvem vet, kanske nästa år, eller efter två år; jag skall vänta och bida. Fast jag blir bra gammal ren, måtte jag ej bli för gammal att blomma. Strålbarnen. I solen var mycken rörelse och liflighet. En hel mängd af småbarn, dem vi kalle strålar, skulle ut på resa till jorden. "Hvad vi längta till de sköna nejderna, som våra resande beskrifva, der rosorna svälla i yppig fägring, der palmerna svaja, der fjärlarne glänsa som flygande blommor, och blommorna dofta ett haf af vällukt, dit, dit, låt oss fara, låt oss skynda i glada lekar, att strö guld på vågen, att förgylla med glänsande glöd hvarje blomma, hvarje strå, och måla i purpur och brinnande färger skyar och jord". Och så ilade de åstad. Men några sade: "Värme och guld och glöd och färgprakt, det ega vi hemma, hvad bry vi oss om att söka sådant, nej låtom oss fara till andra trakter. Se den eviga isens verld, hur dess stolta skönhet gömmes i natt och mörker. Flytande klippor af demant kämpa med brak i stormande strid mot grundfasta demantberg och endast död och natt herrska, och intet hjerta slår der i glädje. Dit, dit, låt oss fara, att ge glans och ljus och värme och lif". Solen var allt litet bekymrad för barnen och fruktade, att de skulle förkyla sig. De måste mätta sig väl med värme och ljus, innan de gåfvo sig på färd; men visst voro de ändå litet kalla och bleka, när de hunno fram. Men i skimrande prakt strålade dock isens verld vid solbarnens lek. Och en liten strålflicka sökte opp en fläck, der en smula jord samlat sig, och framkallade der en vext så liten, att den knappt kunde synas; men den lefde ändå och den var hennes fröjd. En annan flock åter begaf sig litet mera söderut men de skälmarne kommo i fängelse.
Läste-afgiften, hvilken med i Rd. Banco per Läst, för hvarje till Medelhafvet gående, och 16 sk. för utom detsamma destineradt fartyg, serskildt för hvarje resa, erlägges, samt Lösen för Turkiska Documenter, äfvensom 8 sk. årlig bevillning per Fartygets Läst, och derjemte dryga Consulad-afgifter och Certificaters lösen, hvartill ytterligare komma de ansenligen förhöjda Lotsoch Båkpenningarne; och få R. St., på grund af detta för Sjöfarten betungande förhållande, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det vederbörande Collegier måtte i Nåder anbefallas undersöka, huruvida umgälderlie å Svenska Skepp någon förminskning deruti möjligtvis medgifva. Rikets Ständer framhärda etc. Exp. Utsi. Förslag till uncl. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 1 Sept. 1829. Preste-Ståndet d. 7 Borgax-e-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående inrättande af en Lune-anstalt till förmon för Tackjernstillverkare i Riket. S. A. K.
Hvilka äro de som tillfälligtvis skulle vin-; oa på införseln af de utländska kramvaror? Hvilka de olycklige resultatcrne för defc allmänna, »af denna oupphörliga fortgång i sinnliga njutningar? Consumeoterne äro för det närvarande de bildade classerne, som till stor del lefva af Statscassan och utan blygsel ej kunna tillåta sig att fortgå i stigande fordringar, och utan samvetsagg ej kunaa tillåta sig, att fortfarande gifva elakt exempel och derigenom smitta nationen. De sorn tillfälligtvis, och intill dess ali förmögenhet i landet vöre uttömd, skulle vinna på utländska kramhandeln existera ej ännu egenteiigen att tala, \ty några uslingar, Lurendräjare, som, trottsande lagarne, idka en sådan handel i smyg, räknar jag ej) d# herrliga följdertie af en så ian handel och *n sådan consultation, äro att tillskapa nya behof utan grän.- Den 28 Junii e. rn. 301 sor, nya beskattningar, nya läster och att sluteligen alldeles utplana utur kärnan af nationen all Physisk och moralisk kraft, all känsla för storhet i tankeoch handlingssätt, ali förmåga till uppoffringar och försakelser för aliment väl, och dä! hvar finna stöd för Statsföibundet? hvar armar till försvar? hvar denna urgamla Svenska sinnes styrka som aldrig misströstat, som växt med farorne och mer än en gång visat Verlden, ett man är stark i samma inon som man är dygdig, och att dygd är ett tomt ord der nationalmåttlighet saknas. jfg kati ej afhålla mig, ätt viddetta tillfälle anföra några drag af den olika anda sorn råder i olika länder* i frågor eom röra nationalintressena. En Svensk, som ägde ett större Manufacturverk, hade under sina resor i England genom urval, samlat, modeller för sina verkstäder af det bästa slag som i England kunde utletas och uppställt dem i ett Cabinett. Denna Modellkammare visades en gång för en samling Svenska Hetrar och Fruntimmer. Ägaren fick det infallet att utgifva modellerne för Svensk tillverkning.
Däremot är det helt visst ganska få, som ej känna till den industriella anläggninghon grundat: Arvika lappskofabrik och dess prydliga tillverkningar; ty de nätta, bekväma lappskorna, som nu så allmänt begagnas i hemmen, isynnerhet af barn, komma alla från denna fabrik, den enda i sitt slag inom vårt land. Fröken Emma Sebenius föddes år 1844 på det särdeles natursköna Elf vik vid Glafsfjorden. Föräldrarne voro fanjunkaren och svärdsmannen Carl Sebenius och hans hustru, född Kylander: ett aktadt par, som, för att bibringa sina många barn en god uppfostran, ej skydde någon möda eller uppoffring. Fru Sebenius gaf själf barnen den första undervisningen, och hon förstod den svåra konsten att gifva sina små elever en brinnande håg efter vetande. utgifvare: Klara Södra K y r k o g. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. J. Nordling. Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: hvarje Iduns helgfri Lösnummerpris fredag. För » Platssökande » o. - r a d. Sebenius. Sedan fortsatte informatorer och guvernanter det arbetet, till dess gossarne blefvo nog stora att komma i elementarskolor och flickorna i de på den tiden så allmänna helpensionerna. En sådan hölls i Brunskogs prästgård af då varande kyrkoherden där, förre lektorn i Karlstad P. O. Vigelius, allmänneligenkallad » morbror Pelle », och dit skickades lilla Emma vid tretton års ålder. påbörjade Om lifvet på Brunskogs prästgård vore nog mycket att säga, men det skulle inkräkta allt för mycket på utrymmet i Iduns spalter, och dessutom känna alla, som läst P. Ödmans skildringar från hans barndom, väl till » morbror Pelle » och hans sätt att undervisa. Nog af: Emma Sebenius var en tacksam elev, och vid sexton års ålder hade hon inhämtat så mycket, att hon ansågs kunnig nog att själf bli guvernant, nästan det enda hvarmed en bildad flicka då kunde förtjäna sitt uppehälle. Men sedan hon några år meddelat andra de kunskaper, hon själf in — - — Förstånd är en ädelsten, som strålar skönast, när han är infattad i blygsamhet. Klopstock.
Genom tractater och reciproka öfverenskommelser med Ryssland, England, Nederländerna, Preussen, Danmark, Österrike, Belgien, Förenta Staterna i Norra America samt Ottornaniska Porten, har Product-Placatet i afseende på desse länder blifvit upphäfvet och nämnde Stater erhållit rättighet att, äfven ifrån andra ställen än productionsorten, och emot lika afgifter, som Svenske undersåtare, till Sverige införa de flesta varor och deribland salt. Erfarenheten har bestyrkt den sanning, att sådäne varor, sorn finna en säker och lönande afsättning, alltid äro att tillgå, och salthandeln gör häruti icke något undantag. På sådane grunder anser Utskottet, att någon brist på salt under närvarande handelsförhållanden icke med skäl kan befaras, om de deremot vidtagne och för närvarande gällande försigtighetsmått helt och hållet uraktlätos och att till följd häraf, stadgandet om stapelstädernes salt-upplags-skyldighet skulle kunna, utan fara för saltbrist, upphäfvas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då salt-upplagen under den förflutna tiden varit endast få gånger och lill obetydligt belopp anlitade samt i följd deraf, under närvarande omständigheter, kunna anses umbärlige, då i uppstäderne, der sådane upplag ej finnas, någon saltbrist icke försports, samt då ett betydligt capital, genom inköpet, underhållet och magasineringen af upplagen, drages ur den allmänna rörelsen, anser sig Ulskottet böra tillstyrka, att Rikets Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, att den från äldre tider och under andra handelsförhållanden stapelstäderne ålagda skyldig - 6 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betankande N.o 1~, het, alt hålla ständiga salt-upplag, måtte, såsom nu mera icke behöflig, komma att upphöra. Hvad dernäst vidkommer
Kyrkoherdens lämplighet till ordförande i berörda styrelse mäste nemligen i väsendtlig man vara beroende af den tid, hvarunder han inom församlingen vistats, och ilen erfarenhet lian derunder hunnit inhemta; till följd hvaraf det icke torde kunna antagas, att tillförordnade Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, J/s 20. 5 Pastorer och Kyrkoherdar vid sitt tillträde af Pastorat, till nämnde befattning i allmänhet ega den skicklighet, som kan vara att finna hos flere andre af församlingens medlemmar. Att, vid sådant förhållande, det är församlingen obetaget, att till ordförande i Socken-Nämnden och Fattigvårds-Styrelsen utvälja den person, Kyrkoherden eller någon annan, den anser dertill mest passande, är, efter Utskottens omdöme, ganska lämpligt.; och skulle, såsom Herr Prosten Runsten föreslagit, berörda sysslande, soni emellertid lärer inom åtskilliga församlingar vara åt Kyrkoherden uppdraget, komma att honom ovilkorligen och ständigt tillhöra, vore det att befara, att inom vidsträckta församlingar de manga utom området för hans egentliga verksamhet liggande göromål, hvilka Socken-Nämnden åligga, antingen åsidosattes eller blefvo hinderliga för ett nitiskt utöfvande af hans maktpåliggande kall såsom församlingens själavårdare, synnerligast. som erfarenheten gifvit vid handen der, hvarest. Kyrkoherden och lekmän ifrågavarande befattning ömsom innehaft, att anspråken pä den förres verksamhet och hjelpsamhet vanligen varit vida större än på lekmännens. Inom Utskotten har dessutom blifvit, upplyst, att, då behofvet påkallar vidtagande af stränga åtgärder eller sträng behandling från fattigvårdsstyrelsens ordförandes sida mot någon af de behöfvande, lekmännen oftast äro i tillfälle att med mera framgång fullgöra sitt åliggande i detta afseende, än Kyrkoherden, hos hvilken stränghet, efter allmogens föreställningssätt, icke är förenlig med hans presterliga befattning och hvars milda deltagande mot de bjelpsökande städse af hvar och en påfördras, antingen giltig anledning dertill förefinnes, eller ej.
Rdr högre än lönen i den senare graden, efter afdrag af tjenstgöringspengarne; 4) handverkarnes vid indelda arméen pensioner ansetts skäligen icke böra förhöjas utöfver nuvarande beloppet 100 Rdr, med mer än 50 proc., eller till 150 Rdr, ehuru understi gande f:delar af den nya lönen; samt 5) pensionerne för Gotlands national-bevärings befäl blifvit i allmänhet föreslagna nästan lika med de för detta befäl uppförda ringare löner, jemväl efter afdrag för tjenstgöringskostnaderne. De af kommitterade sålunda för särskilda tjenstegrader bestämda pensioner, i förhållande till lönen inom hvar och en grad, föreslå kommitterade måtte anses såsom full pension i graden, sedan dess innehafvare uppnått de åldersoch tjenste-år, hvilka i sådant afseende äro nedan föreslagne. Men derjemte bör, med nödigt afseende på de löntagare, som uppnå dessa åldersoch tjenste-år senare än sjelfva tjenste-graden, hufvudsakligen bibehållas det redan nu gifna stadgande, att den som afgår från tjensten innan han uppfyllt de åldersoch tjenstevilkor, som för full pensions erhållande i hans innehafvande grad äro föreskrifna, skall vara berättigad till sådan förmån i den närmast derunder varande grad, der de stadgade pensionsvilkoren äro af honom uppfyllda, och på detta sätt komma i åtnjutande af en afkortacl pension; dock att dels den nu till 4,500 Rdr bestämda afkortade generals-pensionen må framgent bibehållas vid detta belopp, dels, af skäl som nedan skall anföras i fråga om åldersberättigandet, en i något mindre mån än de öfriga atkortad pension måtte inom kaptensgraden för den lägre lefnadsåldern bestämmas, och hvilken pension kommitterade föreslå till beloppet 1,200 Rdr Rmt.
Med anledning häraf har Under-Styrelsen blifvit hörd och sig yttrat, bland annat, att Under-Styrelsen hyste den åsigt, att i en Bank-byggnad åtminstone de Afdelningar, med hvilka allmänheten har den tätaste beröring, böra vara belägna i Banko-VInkallets Utlåtande N:o 47. 3 på //edva botten, samt att de förvaringsrum för sedlar och ädla metaller, som af tjenstemänncn dagligen och stundligen behöfva anlitas vid allmänhetens betjenande, böra finnas förlagda så nära derintill, att expeditionen må kunna, utan onödig omgång och tidspillan, verkställas; att dessa för en Bank-inrättnings skötande på ett fullt tillfredsställande sätt oeftergifliga vilkor icke stå att vinna med den nuvarande lokalen, hvarest, med undantag af vexlings-kassorna, aila de Bankens Afdelningar, hvilka af allmänheten dagligen besökas, måst förläggas 2:ne trappor upp, dels i nya Banko-huset, såsom Kassaoch Depositions-Afdelningarne jemte Banko-diskonten, dels ock i gamla Banko-huset, såsom Låne-Åfdelningen, m. 13.; att af förvaringsrummen, en af general-kassorne och sedel-magasinet, numera visserligen äro belägne närmare expeditions-lokalen, nemligen 1 trappa upp i nya Banko-huset, men att de öfriga general-kassorna för ädla metaller och kopparmynt samt till Banken inlemnade förseglade deposita, finnas inrymda dels i gamla, dels i nya Banko-husets bottenvåningar i spridda, kalla och fuktiga hvalf, deraf 3:ne åt Jerntorget samt 4 åt Skeppsbron och Banko-gränderne, hvarförutan de till Bankens arkiv hörande handlingar måste förvaras på flera särskilda ställen inom begge Banko-husen; att det läge i sakens natur, att dessa i sjelfva lokalen grundade förhållanden, hvilka intet expeditionssätt förmådde afhjelpa, skulle i hög grad förorsaka omgång och tidsutdrägt vid allmänhetens betjenande, hvartill komrne dels det betänkliga äfventyr, som, under en längre transport af redbarheter genom gångar, trappor och korridorer, kunde såväl för Bankens, som tjenstemännens säkerhet uppstå, och dels, att nuvarande Bankbyggnader, såsom belägna nära intill en mängd andra hus, lätteligen vore blottställda för eldfara.
Utskotten framlagt synes tydeligen, att Skånska Rotehållarne genom ett penndrag blifvit beröfvade en betydlig del af deras förmögenhet, och må det då icke synas besynnerligt, ätt Skånska Rotehållarne med otålighet afbida utgången af denna frågas afgörande. Jag har sjelf haft tillfälle att på närmare håll betrakta detta vigtiga föremål. Vid sammankomsterna har merendels majoriteten utgjorts af de frånvarande, sorn icke anat hvad de närvarande beslöto. Hvad Utskotten anföra rörande det 1813 af en stor del Skånska RiksdagsFullmägtige ingifne åtagande af ständigt Knecktehåll med vilkor af nedsättning från 2,572 lill 1,800 Den 11 December f. in. 43 Botar, är visserligen enligt med rälta förhållandet; inen dervid är att märka, alt det Blott var två å tre högt uppsatte och inflytelserika män, hvilka förmådde de öfriga att blindt följa sina åsigter. Mängden var föga vetande, om den ingick uti ett Contract, sorn skulle lindra eller öka deras bördor, oell några få sökte förgäfves sälta sig emot en åtgärd, hvars resultat af dem föresågs. Då, sora nu, var andan att ingå på alla kostsamma förslag, och Skånska Rotehållarnes öde tycktes vara afgjordt af några få, hvilka, ehuru Riksdagsmän, icke på något sätt voro befullmägtigade af hemmavarande Rotehållare. Sora det tydligen synes, gaf detta så kallade frivilliga erbjudande anledning lill det uppdrag, Kongl. Maj:t lemnade dåvarande Excellencen Toll. För att icke upprepa, hvad Utskotten .redan anfört, förbigår jag de vilkor, som vid detta åtagande föreslogos, och fäster mig endast vid de ställen, der jag tror mig kunna dpplysa om rätta förhållandet, eller anledningarne till Skånska Rotehållarnes förfarande under hela denna för dem bekymmerfulla period. Ifrån de.n stund Excellencen Toll fick sig detta ärende uppdraget, kunde man förutse dess utgång, och derifrån hafva ock Skånska Rotehållarnes missöden i denna sak börjat. 44 Den 11 December f. m.