Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täcktes i Nåder pröfva, huruvida icke, i följd af Rikets Allmänna Ärenders Berednings indragande, någon förminskning uti ifrågavarande Vaktbetjenirigs-personal må ega rum. Hvilket, till svar å É. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 October 1840. Bih. till R. St. Skrifvelse, IV.-o 101. Uppläst och godkändt^hos Ridd. och Adeln den 23 Sept. 1840. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående underhållande på Statens bekostnad af vissa delar utaf den sedan år 1812 emellan Wermland och Jemtland anlagda nya väg. (Stals-Utsk. Uti. N:ris 109 och 285.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorde, ås3?ftande att för vederbörande väglotts-egare inom Helsingland och Herjeådalen samt Rättviks och Ohre socknar i Dalarne bereda dels tillfällig befrielse från skyldigheten att underhålla den genom en del af Dalarne, Helsingland och Jemtland fortlöpande, emellan sistnämnde Provins och Wermland sedan år 1812 på allmän bekostnad anlagda nya väg, dels ock ständig lindring uti berörde underhålls-skyldighet; i afseende å hvilken väghållning Rikets senast församlade Ständer, i anledning af väckt fråga derom, att densamma borde af allmänna medel bekostas, uti skrifvelse af den 27 October 1834 hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att en undersökning måtte företagas, tili utrönande ej mindre af den kostnad, hvartill underhållandet af nämnde väg årligen kunde uppgå, än ock i hvad mon invånarne i de orter, genom hvilka den löper, kunde och borde dertill bidraga, samt att E. K.
”Berberis-rötter” äro icke belagde med tull; jag hemställer således, alt samma förmån måtte sträcka sig till catechu eller terra Japonica; — stocklack; — galläpplen; torra och saltade hudar; — ekollon; — knapergall; — mimosa bark, och valonia m. fl. till garfämne hörande gummi harts; och orsaken hvarföre hudar böra från tull frikallas, anser jag isynnerhet det, att af 1 fä torr hud kan efler garfning högst erhållas 1 fä och af en saltad hud f fä, och som denna förnödenhets-vara (skor) är lika nödvändig som rep, (dock fur ohäcklad hampa fritt införas) så vore det billigt enligt min tanke, att garfvare må fä njuta samma förmån som repslagare. ”Blodiglar:” försäljas stycketals och böra således äfven förtullas per styck, ty annars inträffar den händelse, att all yngel utföres, hvaraf dubbelt mera går på 1 fä, än de gamla stora iglarna, och slutliga följden: brist af unga iglar till propagerande af sitt slägte. ”Bröd;” införsel deraf tullfritt, får jag vördsamt föreslå. — Man har erfarit hvad nytta den nu tillåtna fria bakning inom riket åstadkommit i anseende till brödets smaklighet mot förr, hvad skulle det då icke blifva, om konkurrens med utlänningen äfven ernåddes. ”Fisk” saltad är en högst nödvändig vara för den fattiga, hvarföre jag vördsamt hemställer, att sill saint strömming tullfritt må fä införas och å de finare fisksorterna ytterligare nedsättning i tull må beviljas. ”Formar” m. m. för sockerbrukens behof, böra enligt min tanke icke få nedsättning i tullen, utan snarare med 1 r:st. per stycke ökas, ty sockerraffinering är det mest lönande yrke i riket. 2 II. 15 22 6 D e n 2G Januari.
December 1788 innefatta så vigtiga och öfvervägande motskäl, hvaribland må anföras: att en sådan urskillning, rörande den församling, som haft största nyttan af Fattighjonet under dess arbetsföra tid, uiom att den vöre; svår att rätteligen påfinna, skulle blifva elfc ämne för ständiga tvister, Fattighjonet till Besy. och Ehtyk tjuk. Retcinkanclcn, största känning; och enär härvid dessutom förekommer, att, uti samma Kungörelse, deri; rättighet är hvarje församling förunnad, att icke något Inhyseshjon får sig der nedsätta, eller något gammalt och mindre arbetsfört Tjenstehjon antagas, innan sådant förut blifvit i Allmän Sockenstämma anmäldt, och församlingen dertill lemnat sitt bifall; alltså: pch då, genom detta senare stagdande, en, säker utväg synes vara beredd, att hindra sådana personers inflyttning, som kunde ligga församlinga^n.e till last, i hvilket fall en sådan olägenhet äfven mäste blifva reciproque för alla församlingar; Thy finner Utskottet ej; skäl att å det gjorda yrkandet tillstyrka bifall. Dock har Utskottet i sammanhang härmed trott sig böra hemställa, att sådane Soldater af GanizonsRegementerna, sorn lidit; vanhedrande straff, ej mätte derefter förpas-. Sas till sin födelsebygd, hvarigenom denna, p.fta blir en. skådeplats för de. befriades .för-, ^lyade läster och förbrytelser; Och får Ut-. Utskottet af sådan, anledning vördsamt tillstyrka, att Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t framföra den underdåniga önskan, att äfven denna omständighet måtte i Nåder af» ses vid de anstalter, sorn redan äro vidtagne, eller framdeles kunna komma att vidtagas, till förekommande af den skada, sorn af försvarslösa och vanfrägdade personer kunna samhället tillfogas. Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas: Besv. och Ekon.
I donna nådiga Proposition (intagen under Nio 83 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), hvaruti meddelades fullständig redogörelse för vederbörandes framställningar och förslag i afseende å den ifrågaställa förändringen, öfverlemnade Kongl. Maj:t" ånyo till Rikets Ständers öfvervägande sitt förut gjorda förslag om skolans förening med Teknologiska Institutet, och begärde derjemte att, till uppförande af en för bergsskolan erforderlig, för emottagande af 20 elever årligen beräknad, nybyggnad å Teknologiska Institutets tomt, i öfverensstämmelse med det af institutets föreståndare inlemnade, af Professoren, numera Intendenten vid Öfverintendents-embetet, F. W. Scholander uppgjorda och af nämnda embete utan anmärkning lemnade förslaget, Rikets Ständer måtte anvisa ett jemnadt anslag af 100,000 Ridr, och till laboratoriernas förseende med nödiga inventarier, utom dem, som det kunde finnas ändamålsenligt att flytta från bergsskolan i Falun, ett särskildt belopp af 6,000 Ridr, samt dessutom att, derest bergsskolans flyttning till hufvudstaden blefve af Rikets Ständer beslutad, ett anslag af 12,000 Ridr måtte för år 1866 till Kongl. Majits disposition å Riksgälds-kontoret anvisas, att för bergsskolans behof användas. För den händelse åter, att Rikets Ständer ansåge sig icke böra bifalla förslaget om bergs - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 55 skolans flyttning, äskade Kongl. Maj:t af Rikets Ständer anvisandet af de anslag till bergsskolans ombyggnad i Falun, samt lör undervisningens ändamålsenliga ordnande derstädes, som i de uppgjorda förslagen beräknats vara i sådant hänseende erforderliga.
Medelbeloppet af den saltade strömming, som stadens fiskare under de 3:ne sistförflutne åren hitfört, kan anses hafva utgjort 3,807 tunnor, och medelpriset derå, efter markegång, 12 R:dr 10 sk. s rst. banko för turman. Så väl i Gefle å, som Testebo ström å stadens område, idkas laxfiske, samt i den sednare, elier Testebo ström, jemväl sikfiske, hvaraf afkastningen icke kan med säkerhet uppgifvas, men hvilken under de sednare åren icke varit särdeles ymnig. Jordbruket, hvars hufvudföremål är beredandet af fodertillgång för framfödandet af det för staden nödige antal boskapskreatur, har fortfarande bedrifvits med den framgång, alt stadens invånare kunnat årligen aflåta foder åt kringliggande allmoge, som deraf varit i behof. Lin, hampa och tobaksblad odlas icke på stadens mark. Beträffande undervisningsverken i Gefle, hvilka vid 1847 års slut utgjordes åfelt Gymnasium, en högre Lärdomsskola, en läroanstalt under namn af Gelle Stads medborgerliga undervisningsverk, en Navigationsskola, en Söndagsskola för handtverkslärlingar samt en så kallad Småbarnsskola; så hafva af dessa de tvänne förstnämnde, eller Gymnasium och högre Lärdomsskola!!, lill följe af Kongl. Maj:t,s nådiga bref af den 29 Maj 1850, vid höstterminens början samma är blifvit förenade till ett läroverk, vid hvilket numera, med begagnande af den ambulatorisk» läseordningen elier ämnesläsning för lärarna, undervisning meddelas i alla ämnen, som tillhöra hvardera af de båda luliema för humanistisk oell realistisk bildning. Vid stadens undervisningsverk för medborgerlig bildning har någon annan förändring under de lie sistförflutne åren icke ägt rum, än att en ny underlärare vid folkskolan måst, i anseende till lärjungarnes växande antal, anlagas.
På de förra, af hvilka Bohuslänska skärgården ej eger så få, lefva skärgårdspatronerna, redare af egna skutor, såsom småkungar, medan på de senare bleka, utmärglade, uthungrade och förfrusna varelser kräla omkring den nakna klippan, på hvilken de födas, lefva och dö, utan att kanske någonsin hafva känt en högre njutning, än tillfredsställelsen att stundom få äta sig mätta. Arve inträdde uti en af de omnämnda stugorna, och helsade med ett trohjertadt ”god dag” den unga husmodern, hvilken, omringad af en skara brungula barn, upplockade nykokta potater, dem hon utdelade tre à fyra till hvar och en af barnen, alltefter deras ålder och det mer eller mindre begärliga uttryck, som från deras ansigten trängde till det ömmande modershjertat. ”Gud signe herr löjtnanten, som icke försmår att stiga in till oss stackare! Man min har ej kommit från fisket än, annars hade Pelle här redan vart öfver med ett tråg fisk hos fru Arnman. Hon har vart så god och lofvat ta af oss denna veckan.” ”Jonas återkommer väl innan middagen,” tröstade Arve; ”hvarom icke, blir den god till aftonen. De små se så begärligt i potatisgrytan; finns der ej mera?” ”Der är inte tomt,” svarade hustrun med en viss förlägenhet; ”men far är hungrig, han också, när han kommer från sjön. Vi måste spara åt honom. Potaterna ä’ redan nu så dyra att en knappt kan mäkta köpa några; men hvad ska det bli frampå vintern? Gud hjelpe oss fattiga stackare! Antingen få vi svälta ihjel eller också ge det patron taxerar oss till.” Ett starkt drag af förtrytelse, blandadt med medlidande, syntes på den unge jaktlöjtnantens ansigte. ”Hvad tar den snåle juden nu för sitt mjöl och potatiskappen?” frågade han. ”Jo, nog må herr löjtnanten tro att han vet hvad han vill ha! Sexton skilling kappen för potaterna och sju daler pundet för hafremjölet. Men detta är godt pris hos honom.
Af tidningens ägare ihågkoms fröken Berglund med en värdefull gåfva, ledsagad af en hjärtlig, erkänsam skrifvelse. Fröken Berglund har, under den långa tid hon varit anställd vid tidningen, hvarje dag, oberoende af årstiden och väglaget, vandrat den långa vägen från och till sitt barndomshem Loviselund vid södra tegelverket, ett kärleksoffer för gamla föräldrar, som kanske få af nutidens bekvämlighetsälskande ungdomar skulle underkasta sig. I elfte timmen. et finnes ej mer än ett intresse som i dessa dagar sysselsätter, ja, vi kunna säga uppslukar hela vår hufvudstad — den lysande Publicistkarnevalen, som i morgon går af stapeln i Circus. De arrangement, som för denne unika fest vidtagits, öfverträffa allt hvad förut i samma väg presterats, och utom de rent dekorativa anordningarna, som bli bländande, utom förmånen af ett utrymme för dans och buffeter, som är det största i Stockholm förekommit, bjudes ett fullständigt program af dramatiska divertissement. Våra dagliga tidningar ha redan meddelat detsamma. Men det bästa af allt — du älskvärda läsarinna, som naturligen ej kan underlåta att deltaga i denna säsongens mest lysande fest — det bästa är dock, att Publicistkarnevalen kan betecknas som en fest af den allra bästa ton. Den kungliga familjen och dess höga danska gäster ha låtit tillkännagifva sin afsikt att höja dess glans genom sin närvaro, allt hvad hufvudstaden eger af värld samlas ock dit. Skulle då ni saknas? Nej — det kunna vi ej tänka oss. Helt visst har ni långt före detta fattat ert beslut och vidtagit edra anordningar. Hvarom ej; kanske i detta ögonblick de sista biljetterna säljas vid Allmänna tidningskontorets disk. Har ni försummat er in i den elfte timmen — då gäller det att skynda! Teater och musik. Kungl. operan. Ej mindre än trenne gäster uppträda för närvarande vid kongl. operan: d:r Bottero, fröken Gina Oselio o c h fru Olefine Moe — alla framkallande det lifligasle intresse hos den operabesökande publiken. Fröken Oselio uppträdde första gången i fredags i titelpartiet i Leonora, där hon som förut skördade det lifligaste och mest välförtjänta bifall. Och i tisdags hade man nöjet få höra såväl henne som d:r Bottero i » Mefistofeles ».
Det torde likväl finnas många ibland våra handlande, icke blott köpmän utan äfven andra, som icke ämna göra concurs, och sålunda icke behöfva något undseende. Fördenskull är det således icke skäl att förkasta Hr Lagergrens förslag, om bifall hvarå jag fortfarande anhåller. Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk. N:o 87 och utlåt. Ropades ja och nej. H. Den 22 Maj. 633 II. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade bifalla ifråga var. betänk, oell tillät, med den förändring, att 42 tj i conenrsiagen d. 12 Mars 1830 skulle andras på sätt IIr Lagergren uti sin förevarande utlät, bifogade reservation föreslagit. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. lillkännagaf, del lian trott sig Buna ali härvid ja öfverrösta! nej. Föredrogs Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 49, i auledn. af väckte motioner om und. skrifvelse till K. M., ang:de åtgärder för utarbetande af förslag till nationalrepresentationens om bild ning. Fril). Cederström, Jacob: Utsk. bar icke i grundla gen något enda ord till stöd för sitt bär framställda förslag. Detta bar jemväl blifvit af reservantcrne anmärkt. Det oaktadt bär Utsk., för att understödja en slags opinionsyttring, som ligger lill grund för största delen af de vid denna riksdag gjorde förslag till grundlagsförändringar, framkommit med det oting, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Jag kallar del oling, emedan det icke innehåller annat än ett tillstyrkande ali begära hos K. M., det K. M. behagade, på sätt honom lämpligast syntes, låta till näst instundande riksdag bereda ”en ytterligare utveckling” af frågan om nationalrepresentationens ombildning. Ar således denna fråga utvecklad? Hvar finnes då denna utveckling?
«Strax,» kommenderar Bror som hållit sig undan. Vid ljudet af denna stämma blir flickan med ens stilla, allvarlig, lyssnande. Hon torkar med handen imman från glaset och stirrar ut. «Nej, är du också med,» säger hon märkvärdigt blidt och lågt. Inom fem minuter är gardet bänkadt i de begge rummen. Porter och bier bäres in massvis. Kjersti berättar, att på vindsrummet tagit in en positivspelare, som går ikring på landsbygden: mannen nedhemtas tillika med sitt instrument, kurir utskickas rundt i staden efter mer flickor, och det arrangeras bal, dans «mit hindernissen». Man vet icke längre af tiden, har ingen förnimmelse af den; det är fullt af ljus i rummen, och man tänker icke annat än att det är natt derutanför. Men Truls har af en händelse kommit att se igenom tvenne dörrspringor och blifvit varse ett grått, kallt, glåmigt morgonljus. Han reser sig och ber om ursäkt, såsom sig bör, för det att han bryter laget; men han måste tyvärr, ty – kl. 11 skall han i tentamen. Följande eftermiddag sitter gardet mangrant i röksalongen å Köpenhamnsångaren, drickande vermouth för att skaffa sig aptit till den festmiddag å Neiendam med fem rätter mat och lika många slags vin, hvarmed det samma enligt gammal god sedvänja plägar öppna gasken i Kongens By. Man sitter hvar i sin vrå och hyggar sig; man säger icke stort, lyfter blott då och då på glasen mot hvarandra; men det ligger stilla, strålande humör i luften, och när Josua, som ligger hopkrupen i sitt hörn som en kolossal hundvalp, dricker Pelle till, glimtar det i hans ögon bakom pincenez’en: – man har utsvettats gårdagens och nattens punsch romerskt i Malmö, och Brors stora riksbankslån har späckat gardets alla plånböcker. Truls reser sig och går ut på däck. Han har sutit, han också, i sitt hörn och skaffat sig aptit han som de andra. Han har egentligen dubbel anledning till att vara förnöjd, ty hans tentamen har gått godt, och han har nu, ehuru student bara sedan i våras, blott tvenne ämnen kvar till sin filosofie-kandidat-examen.
Jag ämnar icke ingå i någon längre afhandling rörande frihan - Den 7 Febrrnai e. m. 377 deln, dess nytta eller skada, utan jag ämnar endast hålla mig till sjelfva saken, eller den huruvida den af K. M:t med Frankrike afslutade handelstraktat bör vinna K. St:rs bifall eller icke. Jag har under de sednare åren, och synnerligast under det sista året och framförallt under de sista månaderna hört många anmärkningar mot denna traktat framställas. Dessa anmärkningar sönderfalla i tviinne stora hufvudgrupper, anmärkningar mot traktatens grundlagsenlighet och mot dess ekonomiska nytta. I)å jag vet att Konst.-Utsk:t redan på grund af deremot i laglig ordning gjord anmänkning sysselsätter sig med frågan huruvida afslutandet af denna traktat varit öfverensstämmande med rikets grundlagar, har jag varit tveksam, om jag borde inlåta mig på detta ämne, men, då anmärkningar i denna rigtning här i dag blifvit framställda, torde det tillåtas mig att lå angifva den ståndpunkt, jag innehar i afseende å denna fråga. Man har mot traktatens grundlagsenlighet åberopat 60. 61 och framför allt 57 §§ R. F. Man har sagt att då den 60:de §:n förbjöd K. M:t att höja några tullafgifter, med undantag af tullen å spanmål, och icke nämnde något om nedsättning af dessa afgifter, så skulle sådant icke vara K. M:t tillåtet, och en värd talare på andra sidan har yttrat, att han hoppades kunna segrande bevisa, att någon sådan rätt aldrig varit K. M:t medgifven. Mot honom tala dock vår 50-å 60-åriga konstitutionella praxis och den tolkning R. St:r, alltifrån den riksdag då vår grundlag stiftades och allt intill sednaste tider, utan undantag gilvit åt denna §. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att uppräkna en mängd exempel, som tala för min åsigt, helst jag tror att en tanke, som endast för några få månader sedan uppspirat, och som helt och hållet strider emot denna praxis, icke fiirtjenar mycket afseende, men jag kan dock icke underlåta att omnämna åtminstone ett. Man tror måhända, att det är en fullkomlig nyhet, att K.
Jag vill visst icke bestrida den siste värde talarens påstående, att en förlängning af tiden för missnöjes anmälan emot Hofrätts dom skulle föranleda dertill att ett och annat mål komme att dragas under K. M:s pröfning, som kanske eljest stannat vid Hofrättens dom, men obestridligt är likväl, att den nu stadgade korta tiden ganska ofta sätter parter utur möjligheten att söka rättelse i Hofrätts beslut. Vådan af stadgandet var tilläfventyrs min - Den 20 Augusti. 329 dre tillförene, då målen pröfvades i 2:ne instanser innan de kommo till Hofrätten, samt de rättsökande parterne således hade en längre tid sig öppen att anskaffa erforderlig bevisning, men förhållandet har numera genom den förändrade domstols-organisationen äfven i detta hänseende betydligen förändrat sig. En part, som vunnit i Under-rätt, får nu först genom Hoträttens dom veta hvad vigt denna domstol möjligen fästat vid vederpartens molbevisning, och då är det väl skäl att den förstnämnde parten får något längre tid på sig att besinna, huruvida han, i fall saken fullföljes hos K. M., skulle kunna anskaffa ytterligare bevisning till styrkande af sin rätt, eller alt åtminstone tiden ej blir så knappt tilltagen att han ej hinner få kännedom om innehållet af Hof-rältens dom förr, än densamma redan är laga kraft vunnen. Jag vill derföre icke motsätta mig den förändring i tidsbestämmelsen, som af Gr. Sparre blifvit påyrkad, ulan får förena mig med honom i anhållan, om propos. till bifall å första delen af Utsk:s förslag endast med den förändring alt orden ”100 daler” utbytas emot orden ”200 daler”, hvarigenom nuvande beloppet af revisions-skillingen fortfarande blefve bibehållet. Gr. Sparre: Dä Gr. Mörner och jag således äro ense om sjelfva saken, frångår jag mitt förslag till propos. och förenar mig med honom. Till de skäl Gr. Mörner anfört för att ådagalägga behöfligheten af en utsträckning af tiden för revisionssökande, hvilken utsträckning Hr Printzensköld bestridt vara af behofvet påkallad, får jag lägga ännu ett ytterligare.
N:o 42 öfver motioner med förslag till ändring i nu gällande Jag, ang:de behandlingen af frågor om oenighet makar emellan. Frih. Boye, Ludv.: Detta betänk, rörer ett ämne af större vigt, än man tror. Redan före 180g voro svårigheterna att erhålla skilsmessa i äktenskap icke stora. Banden lossades likväl då, och nu vill man lossa dem än mera; och ju mera de lossas, desto hastigare vaknar lättsinnighetens håg att göra sig helt och hållet af med dem. Jag anhåller om afslag å betänk, Hr von Hartmansdorff: Jag är förekommen'af Frih. Boye och instämmer i hans anhållan om afslag. Ilr Cederschjöld, Pehr Gust.: Äfven jag skulle icke ett ögonblick tveka att afslå betänk., om jag kunde föreställa mig, att äktenskapen komme att blifva mindre lyckliga och skilsmessorna flera, i fall detsamma antoges; men sorn jag tror motsatsen, tillstyrker jag bifall. Man bör i denna fråga rådfråga erfarenheten och historien. Man behofver då endast kasta blicken på de olagliga äktenskapen och se, huru långvariga och eniga de i allmänhet äro, oaktadt de kunna brytas pär sorn helst. En motsatt lärdom får man af förhållandet med äktenskapen i de katholska länderna, der de äro ett sacrament, t, ex. i Italien, Frankrike, m. fl. länder och åtminstone förr varit oupplösliga? Huru lyckliga äro deremot icke äktenskapen och sällsvnta skilsmessorjia i England, der man får föra sin hustru till torgs? Likaså i Danmark, der man blott behöfver göra anmälan der - Den 3o October f. ra. 399 om, för att erhålla skilsmässa? Huru ofta begagnas väl denna rättighet? För min del är jag således öfvertygad, att ju större hinder, destomera reta de till försök att öfvervinna dem, och desto större blifva scandalerna för att vinna ändamålet. Jag tillstyrker altså bifall till betänk. Frih. Cederström, Jac.: Det är olämpligt att åberopa exempel från andra länder, med andra vanor och andra religionsbegrepp, då det är fråga om grunder för Svenska folkets lagar.
Men då StatsUlsk. upplyst, att förhållandet icke är sådant, och man i detLa fall är nödtvungen att grunda sina beslut på Utskrs uppgifter, inskränker jag min anhållan dertill, att R. o. Ad. måtte bifalla Utskrs betänk., helst jag hoppas, att StatsUtsk. icke underlåter att lemna Riksg.contrs Fullmägtige nog fria händer, för att på det för staten mest fördelaktiga sätt kunna liqvidera Contrs skuld; och torde Fullmägtiges uppmärksamhet hufvudsakligen böra fästas på nödvändigheten att i möjligaste mån nedsätta räntefoten, hvars höga belopp otvifvelaktig! högst menligt inverkar både på allmänna och enskilda penningeförhällanden. Jag anhåller om bifall å förevar. betänk. Gr. Löwenhjelm, Gust.: Jag hör ofta jemnförelse anställas emellan statshushållning och den enskildes hushållning. Den tanka presenterar sig så naturligt för förståndet, att jag icke kan undra på, att den delas af mången, och likväl gifves knappast någon irrigare tanke än denna. En sådan jemnförelse låter icke anställa sig. De grunder, som från den enskilda hushållningen hemtas, äro icke användbara på den allmänna och vice versa. Jag ingår ogerna i bevisningen deraf. Alla financiella auctoriteter i Europa instämma dock enhälligt deruti, — sådana auctoriteter, med hvilka våra skarpsinnigaste financierer och de, som här mest slösat med financiella theorier, icke gerna skulle vilja mäta sig; icke så, som skulle vi i Sverige icke äga intellectuella förmögenheter, som kunna icke blott mäta sig, utan jemväl öfverträffa de mest utmärkta i det öfriga Europa; men speculation är icke allt, practiken är mycket. Jag vill endast åberopa en Ricardo, en Say, en Smith, som på nära håll haft tillfälle att se tillämpningen af sina satser. Skillnaden i5o TJ e n 6 A u gu sli f. ra. iir så stor emellan den enskildes och statens hushållning, att min sats låter iiandgripligen bevisa sig.