Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer nemi med Hr Montgommery i den förklaring att, då det endast var fråga om Leckö, min argumentation endast riktades mot denna fråga. Bland andra skäl, jag framdrog, var äfven den kostnad, det skulle medföra att för detta ändamål använda en så dyrbar åkerjord, och då det är ett obestridligt faktum att endast 4 % af vår hela jord är använd till åkerbruk, så torde man böra besinna sig, innan man beslutar att använda för blott skogsplantering flera tusen tunnland. Dertill tror jag det vore lämpligare att använda sådan jord, der ekskog redan finnes och der den fordom vuxit i de största dimensioner. Hvad angår den siste värde talarens yrkande att R. o. Ad. skulle bifalla Utskits förslag med en förändring att ekplanteringar i allmänhet ej skola afslås, så får jag säga att detta förslag förekommer mig alldeles olämpligt, ty om man med mera upmärksamhet genomläser detta Betänk, kan man ej finna att Utskit ogillat all ekplantering, utan endast Leckös användande dertill; R. Stir beslöto vid 1829 års Riksdag att till ekplanteringar böra företrädesvis användas kronoparker, kungsgårdar ech kronoallmänningar; med kungsgårdar anser jag hår menas sådan till kungsgårdar hörande mark, som är tjenlig till skogsskörd, icke företrädesvis den yppersta åkerjord. Dessutom, Mine Hrr! då R. Stirs skrifvelse 1829 omförmäler att man skulle göra dessa anläggningar vid vatten, så må det anmärkas att jernvägarne då ej funnos; och om man 1829 ej kunde Den 10 M a r s e m. tänka På att använda andra lokaler än sorn voro belägna vid vatten, så bör detta nu förfalla. Man torde äfven ihågkomma att kronan har ett betydligt antal boställen, å hvilka, likasom på kungsgårdarne, ekarne ej få röras ; och då vi nu hafva en skogs-styreise, under hvars förvaltning såväl kronoallmånningarne som boställsskogarne komma att ställas, så hemställer jag, om ej utvägar till åstadkommande af ekplanteringar kunna gifvas genom denna styrelses åtgärder, så att icke en den bördigaste af våra kungsgårdar behöfver dertill användas.
När Philip 11:s tyranni föranledde de 7 nordliga Nederländska provinserna alt uppsäga honom tro och lydnad och att afsluta Utrechtska unionen, så öfvergingo dessa provinser från att utgöra en beståndsdel af en monarki till republik, utan annan förändring i dess förutvarande urgamla institutioner och provincial-representation, än att ProvincialStänderne för hvarje stat särskildt och Generalstaterne, d. v. s. deputerade från alla 7 staterne, för de gemensamma ärendena trädde i Konungens af Spanien ställe; och månne denna aktning för det beståndande, äfven vid en eljest så radikal förändring i statsform, icke burit lyckliga frukter, och månne ej den både sjelf varit en verkan af och för de följande tider bevarat den ärfda redbarhet, sorn gaf Hollands folk förmågan att ärofullt genomgå den 70-åra striden med verldens då mäktigaste monarki, och att bland Europas nationer förvärfva ett anseende och ett välstånd, som öfverlefva! den efemera politiska makten, och som bevarat nationaliteten midt under ett främmande öfvervälde? IOI Det andra exemplet jag vill anföra, är England. Det är allmänt bekant med hvilken religiös vördnad man i detta land betraktar allt beståndande, och med hvilken varsamhet man ändrar äfven det uppenbart oriktiga, då det äger för sig häfdens talisman. Det är icke svårt att i dess statsförhållanden uppsöka många brister; men månne man ännu i något land sett till den grad realiseradt det svåra problemet att förena en vidsträckt folkfrihet med en kraftfull regeringsmakt, och månne ej orsaken ar, att begge hvila på ärfda rättigheter och icke på ett dagens hugskott? Och månne icke den styrka en kedja al folkinstitutioner måste äga, hvars början är samtidig med nationens och hvars utveckling följt men icke förutgått folkets egen, är det ankare, på hvilket Englands sjelfbestånd hvilar, och som räddat detta land undan stormar, hvilka brutit stater med vida färre elementer lill fara inom sig? Äfven Sveriges institutioner och dess representation hvila på en nationel, d. v. s. på en folksenlig grund.
Föredrogs å nyo LagUtskottets, så väl den 27 sistlidne Februarii afgifne Betänkande , angående väckt fråga om skärpande af det nu för tjufnader stadgade straff m. m. som ock d. 25 sistlidne April meddelte, samt den 16 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln vid Uti skottets förra Betänkande gjorde Anmärkningar. Herr af Malmborg, Abraham9 uppläste följande *• Då jag visserligen icke äjr nog förmäten att Den 2 1 MajL ig föreställa mig, det jag med mina Anmärkningar skulle kunna föra någon ifrån en fattad öfvertygelse, borde jag kanske förblifva vid den tystnad jag föresatt mig här under detta Riksmöte iagttaga; men jag har fått anledning tro , det man skulle inse denna tystnad visa en tadelvärd bekymmersiöshet uti förevarande vigtiga ämne, der fråga är, att genom straffets skärpande för tjufvar befordra allmänna sä-i kerheten , som alltid bör ligga Domaren ömt om hjertat. Jag bör derföre till min egen tillfredsställelse reservationsvis uppgifva hvad jag tyckt mig finna kunna verka till vinnande af detta stora och nyttiga ändamål, sota jag hört mångå tro motverkas af stränga och. allvarsamt verkställda Strafflagar. En sådan tanka strider rakt emot de äldsta tiders och äfven min egen erfarenhet,'under det jag, deis såsom biträde åt andra, uti Domare göromål, dels säborn Auditeur ,. och dels, sedan 1780, såsom Häradshöfdinge , lagt hand vid sådana göromål. Jag har derunder funnit starka anledningar fatta full öfvertygelse derom, att den äldsta och kanske visaste Sedelärare verlden känner, baft rätt då han sagt, att en vis Regent är sträng, och der en vis Regent är, går det allt skickligen och ordentligen till» Det vill säga, att han skall alfvarsamt befordra verkställigheten af Samhällets antagne Lagar.
Uplästes 3:dje afd:ns på bordet hvilande förslag till berät tel - Den 14 December. 209 leiser, ang:de Indelta arméens nya mötesfond, K. Krigs-coll:ii Art.- afd. (extra Stats-anslagen), serskildta anslagen till Waxholms bestyckning och för Stallbyggnaden i Ystad samt K. Krigs-colkii IJlredn;s-afd. (Mlitär-författnings-byräen häruti inbegripen), hvilka förslag gillades, dock skulle efter 6 § i berättelsen ronde Utredn:s afd. intagas wi relation om förhållandet med det af föreg:de Revisorer, såsom oredovisadt, anmärkte belopp af 4,148 r:dr 25 sk. 9 rst tillhörande Volonlär-vakansmedlens upbörd. Den 12 December 1849. S. D. Uppå derom väckt fråga, beslöts, efter en stunds diskussion, alt vid den delen af berättelsen angille K. Krigs-collim (Utredisafd. ), som rörde den frän trycket utgifna Militär-författnings-samling, skulle införas ett tillägg så lydande: ”Enl. hvad Revisorerne frän K. Stals-kont. inhämtat, har före”nämnde författnings-samling redan kostat Statsverket omkring 31,000 ”r:dr, oberäknadi ett förskott af circa 4,000 ndr; oell alldenstunden”dast färre delar af arbetet årligen utkomma, synes detsamma icke ”motsvara den alltför dryga kostnaden, med ani edil. hvaraf Revisorerne ”anse sig böra hemställa, det R. St. måtte hos K. M, i underd. an”liålla, att, för så vidt K. M. i nåder finnér nödigt och nyttigt, att detta ”arbete oafbrutet bör fortsättas, de blifvande arfvodena måtte bestäm”mas efter arbetets beskaffenhet.” :— Rätteligen transumeradt, betygar ex officio O. F. af Sillén. Sekret, vid 1S49 års Siats-revision.
När jag en 20 minuter senare återvände till förmaket med nytvättade ögon och nytvättadt humör, kom jag alldeles lagom för att höra herr poeten afsluta ett det vackraste poem, som jag inte förstod ett ord af, om en saffransgul mö, hvars orangefärgade toner doftade i den smörgula sanden. »Hvad fan kallas sådant där misch-masch för?» skrek Holmen utifrån salen. »Färg-poesi», sa poeten stelt och tryckte fast gummiplåstret mot kakelugnen igen. »Färgeri-poesi, menar väl herrn? Ja, som sådan betraktad, så Ho ho ho!» Jag fullkomligt skämdes för gamle Holmen och sa, som sanningen var, att aldrig hade någon poesi låtit vackrare i mina öron och bad Fanny Flax hjälpa mig be herr poeten lofva att deklamera om samma stycke nästa gång vi var tillsammans igen, så var jag säker, vi skulle lära oss tycka om det ändå bättre — —. Fanny Flax såg öfverlycklig ut — poeten kanske litet mindre lycklig ut, men det är inte så godt att kunna göra alla till lags häller.» Lisa, barnens gamla sköterska, som jag skickat bud på, var kommen, så jag kunde vara inne med litet mera lugn. Riktigt bra med mat hade jag lyckats plocka ihop. Herrarna sjöng för både helan, halfvan och tersen, och klockan 11 var stämningen sådan, att vi dansade både väfva vadmal och nigarpolskan. Sträfva emot bäst jag ville, så måste jag vara med. När jag, svettig och röd, flög paren emellan, kunde jag inte låta bli att tänka: Hur underligt är icke lifvet! Här dansade jag, en kastboll för ödets nycker, på ruinerna af min första litterära seans, så hjärtenöjd öfver att kropparna fått ut sitt, att det inte bekom mig ett smul, att själarna som vanligt blifvit behandlade som styfbarn. Väl åtminstone, att poeterna fått gråpapper på sig, det är på många ställen de inte ens har det. En timme senare: Jag är matt som en trasa, men så har också Ruffen på heder och tro lofvat att aldrig tala om »I Stockholm» mer. Jag undrar hvad Napoleon sa, när mörkret bredde ut sina vingar öfver hans Waterloo? Jag säger efter mitt: Det har varit en gruflig pärs!
Län redan skett; vid hvilket förhållande jag väl förblifver uti min öfvertygelse, att Utskottets förslag är ledande 174 Den 3o April e. m. till det ändamål man söker, nemligen skjatsens bestridande genom entreprenade; men tror dock att man icke bör påtruga allmänheten förändringar, som den icke önskar. Herr Ribbing, Arvid: Under den förmodan, att förevarande Betänkande, i anseende till de vigtiga anmärkningar, som deremot blifvit gjorda, återremitteras, anhåller jag, att få bifoga några strödda erindringar dervid. Förslaget att öka betalningen för Kronoskjutsen går, enligt min tanka, endast ut på att lindra, eller rättare efterskänka bördor för vissa hemmansegare, som redan länge ansett dem såsom en laglig skyldighet, och derefter uppgjort sina beräkningar vid köp, arrenden, arfskiften o. s. v. samt lägga dessa bördor på andra, i hvilkas beräkningar befrielser derifrån likaledes ingått. Jag är säker, att mången betalt sitt hemman högre, derföre att han varit befriad från Kronoskjutsen. Nu skall den likväl drabba honom i Bevillning. Vi hafva ett färskt exempel i Fångskjutsen, som redan ökat Statens utgifter med mer än 200,000 R:dr årligen, och för hvilket nya anslag tillskott vid kommande Riksdagar, så väl som nu vid denna, torde ytterligare erfordras. Kronoskjuts-anslaget blifver säkerligen ännu större, i samma mån som behofvet af Kronoskjuts är mera omfattande. Hvad derefter beträffar Kungsskjutsen, så medger jag väl, att det kan D en 3o April e. m. jy5 fiunas orter, der denna börda, som man kallat den, är tryckande; men deremot finnas äfven andra orter, der den icke anses för någon körda. Må bända ärdet der den verkeliga glädjen att någon gång se sin Konung, som gör, att man glömmer de förluster, hvilka genom hästars skadande och dylikt kunna inträffa. Jag bestrider likväl icke, att Kungsskjutsen, isynnerhet för orterne närmare Hufvudstaden, medförer tunga; men man bör ock besinna, att dessa orter af Hofvets och Hufvudstadens granskap hafva många fördelar framför 'de längre bort belägna provincerne.
Kronofogden är så vacker, och så bara vacker, att man vill klistra upp honom på en karamell — men inte är det platsen för en äkta man, och hvad Axel, Bedas man, angår, så har jag inte än i dag lyckats leta ut, hvad hon såg för rart i den där stora luffsiga karlen med hår åt alla väderstreck och ögon, som aldrig tycks ha vuxit från barnkammaren, hon, som kunnat få både en doktor och en lärare för att inte räkna alla skolpojkar, men de räknas inte, efter som vi bara är femklassiga. Därtill är han så fullkomligt blottad på alla högre intressen, jag menar Axel. Vete Gud, om han ens kan läsa rent innantill, men det kan han väl ändå, efter som han fick gå fram för prästen. Står han inte i boden och trampar — han är duktig i sin affär, fast han vidgade ut sig litet för häftigt i början — så endera hänger han i skogen med bössan öfver axeln eller också »uppfinner han» — naturligtvis alltid sådant som inte duger. I det fallet är han då lika invensjös som de flesta uppfinnare, men hvad har man för glädje af det! Nej, tacka vet jag då en huslig läsning kring den stilla aftonlampan! Det är fortfarande mitt oupp-hinneliga manliga ideal! Bedas har sitt hem på sjögatan, alldeles vid början af norra delen af stan, där fiskarebefolkningen bor i deras små röda kojor med skorstenar som hvita hus. När Axel började, var boden svart och trappan dit upp brant som en stege. Men nu är allt så gladt och ljust — fönstren stora och allt sådant där — men i rummen har de så enkelt, att det knappt kan vara enklare. Ruffen och jag ville åtminstone ge dem en treflig sals-möbel, när de gifte sig, men Axel ville ingen ha — »förr än han kunde köpa en själf.» »Och Beda, sa jag? Henne tänker du naturligtvis inte alls på?» Han fick tårar i ögonen. Men tror någon människa, han gaf med sig? Nej, tro aldrig det. Se’n dess har jag fått aversjon för karlar, som får tårar i ögonen. Man tror man rår på dem — men pytt! Tårarna är bara någon sjukdom i tårkörtlarna, och så går de genom världen under titel: »idel hjärta», medan de i själ och botten inte har något hjärta alls.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms utlåt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. såsom sitt beslut den af Gr. von Platen afgifua och utlåt, åtföljande reservation. Lades till handlingarna LagUtskts den 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 173, i anlcdn. af återremisser utaf åtskilliga från LagUtsk. afgifna betänkanden. Föredrogs ånyo LagTJtskts den 16 dennes på bordet lagda betänk. Wto 174, i anledn. af väckta motioner ang:de dels förklaring af 88 §:n i concurslagen den 12 Mars i83o, dels ock upphäfvande af hvad genom särskildta reglementen oell beslut stadgadt är, till inskränkning i rättigheten för köpare af fäst egendom, deri vissa inrättningar hafva inteckning, att erhålla tredje uppbudet. Till pröfning företogs Stats-, Bancooch LagUtsktns den 18 dennes på bordet lagda mern. Nto 12g, till svar å de inom trennc RiksSt. framställda anmärkntr vid Stats-, Bancooch LagUtskrns under N:o 5o aflåtna betänk., angrde upphörandet af Bankens och Riksg.contorets forum privilegiatum. Frih. Cederström, Jacob: Jag biträder Utskrns utlåt. i afseende på frågan om Bankens och Riksg.contorets rättighet att svara inför Svea Hofrätt, dock icke i alla frågor. Det vore mera än besynnerligt, om t. ex. i hemuls frågor banken skulle begagna sin rättighet att svara uti Hofrätten och undandraga sig svaromål vid den landseller sladsdomstol, der frågan rätteligen vore anliängiggjord. Följden blefve den, att frågan i fullföljd till Hofrättens pröfning vore den andra instansen för öfriga parter, men första för banken. Att sådant är oförenligt med en riktig rättegångsordning lärer en hvar böra finna.
Förfaltningarne angående sv dane räntors erläggande till Staten stadga; men, beträffande de utaf allmogen utgjorde tjenstbarheter, nemligen vind häst-dags verken, som blifvit med penningar löste, samt levereringen af aska, hvilka skyldigheter, enligt Kongl. Brefvet till Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne den q Junii 1747, tillkommit i och för silfverlillverkningen, samt derföre den tiden, då Verket vid början af 1700-talet varit nedlagdt, icke på något sätt utgjordes; så ansåg Kgl. Sta>ts-Contoret dessa tjenstbarheter, här de för ändamålet af deras tillkomst ej vidare erfordras, såsom extra hjelp af dylik beskaffenhet i allmänhet och efter hvad Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag i underdånighet derom sig yttrat, bora upphöra, utan att allmogen med något motsvarande åliggande besväras; och hvad slutligen vi IkommeLöfås-VerketsInteressenlers förbehållna, Stats-Utshotlels Utlåtande Ho a3a. rättighet att till skatte få losa den Verket af ålder anslagne grufveallmänning; sä vöre härvid, i Stats-Conlorets tanka, ej att erinra, då sådant kotnme att ike efter de för skattebref af dylika allmänningar gällande allmänna grunder. Med anmälan, alt Silfververks-innehafvarne hos Kongl.
Sten skakade av sådana tårar, han. Sorgen svällde i honom som en vårbäck under jord. Då räckte modern till sist ut handen och klappade honom skyggt på armen — hon, som inte vågat slikt, sedan gossen blivit så stor, att han förstod pjosk. Guds välsignelse över modershänder, hur hårda de än äro, hur otympligt de än smeka, så skänka de ändå lindring åt det barn de vill trösta. Nu visste Stens tårar var de skulle ta’ vägen. Modern tog huvudklädet av sig — det blev hans näsduk — medan gamla Pär förläget höll vakt, »så ingen skulle komma på gossen med något slikt bakvänt». Ja, på så sätt skildes han från hemmet, han, gossen från stugan i fattigfärg! Sju är är en lång tid för ett träd i dess bästa växtkraft. De ringar det då tar, den lutning det då får, bestämmer dess form och kraft för livet. Stens »ringar» i staden formades av svält, matdagar, avlagda kläder och nedpressande av jaget. Värst var, att han var så storväxt. Klasskamraterna, de som måste klunga ihop sig till ett dussin, innan de vågade sig på honom, voro de elakaste. Nå ja, det är ju de smås lag, det, att vara de elakaste! Ibland klådde Sten upp dem, men vanligast knep han ihop läpparna och höll ögonen stadigt fästa på målet: krönet, där Karin stod i solskenet och log och vinkade. Han var nedanför berget igen. Det gällde bara att åter bli stor nog och stark nog! Och det skulle han bli!! Han pluggade och pluggade, kvistade, bände och bröt »för att bli lik alla de andra». Det är ett svårt arbete nog, det, för den som inte ligger åt det hållet, men till sist fick han bukt med sig, något så när. När han därtill så började tycka om läsning för läsnings skull — ja, då var det värsta över. Från Karin hade han ibland små enkelt hopritade brev, som alla slutade på samma vis, »att hon och krönet hälsade så mycket och båda stodo de kvar». Sten svarade lika enkelt och kort tillbaka. Man ska vara djupt inne i civilisationen för att tycka om att rita ihop brev! Men Sten skaffade sig vad det led »en dagbok», och i den var Karin med ...
Prot.-Utdrag den 19 Maj 18G6. 317 S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande M 90, i anledning af motioner om ändring i vissa delar af gällande författning angående fattigvården, biföll Ståndet hvad Utskottet hemställt såväl i 1 punkten, i fråga om ett tillägg till 1 mom. af 2 § i Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, som äfven i 5 punkten, angående ändring i 14 § i nämnda Förordning, rörande understöd åt dem af manskapet vid viirfvade arméen eller flottan, eller handtverkare, eller arbetare vid Kronans varf eller verkstäder, hvilka vid afskedstagande befinnas vara i behof af fattigvård; hvaremot Ståndet afslog Utskottets hemställan i 2 punkten af Betänkandet, rörande fattigunderstöd åt sådana personer, som under en längre följd af år icke varit mantalsskrifna. S. 1). Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial M 86, i anledning af erhållen äterremiss å Utskottets under M 76 afgifna Memorial, angående utvidgning af det inom Rikets Ständers hus inrättade arkiv och bibliotek samt anvisande af dertill erforderliga medel S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: M 87, i anledning af Kongl.
D e två - nar förstås fruntimren, inte perukerna, äro så uthundra granna, lyxfulla människorna dansande i sökt vackert målade, att man kan njuta af d e m den granna lyxfulla salen — människorna lyxsom af riktiga konstverk! Får jag bara stanna fulla på ett sätt, som vi här h e m m a inte ens ha härute litet till, så k o m m e r jag nog att strutta begrepp o m. vän, fru A g r e l l — hvar man släpper henne, så Måtte bara Ruffen komma att känna igen mig. förstår hon alltid att leta upp någon hygglig skymV i s s t är, att rasen » gamla fruntimmer » är allundanvrå åt sig. Så gjorde hon här med. deles utdöd härute (åtminstone bland fransyskorV i sutto g ö m d a under ett par palmer o c h na). Erkänna några enda sig vara gamla, så sker bara sågo o c h sågo. det med ett sådant raffinemang, att man tror det Särskildt minns jag en lång hummelstörsär unga kvinnor, som klädt ut sig till gamla. flicka, klädd i trikå. Öfver den trikån hade h o n Undrar, hvar alla utländska moro c h farmö- en klädning af lefvande rosor, s o m blaskade kring drar hålla h u s? T y inte kunna de här perukebenen på henne, som o m hon nyss blifvit upprade o c h målade o c h stoppade besynnerligheterna dragen ur sjön. J a g vill just se, hur framdraget i långa stripor, och i de striporna var m y c k e t det skulle vara kvar af härligheten, om ansiktet » u r k l i p p t » i en liten fyrkant. H o n hade ett guldglittersläp, vill inte tänka på dem, ty då blir jag alldeles som räckte ända ut i andra rummet, o c h en halfokapabel till all korrespondangs vidare.
Ständers Stats-Utskott öfversändt sitt ifrågavarande, den 15 uti innevarande månad, stadgade Utlåtande, för att inför bemälte Utskott föredragas, samt i det gemensamma Betänkandet införas, och, i följd deraf, hafva bägge Uiskottens afdelningar, den 21 uti innevarande månad, haft en gemensam öfverläggning i detta mål, hvarvid Oeconomie-Utskottet förblifvit vid sin förut nu yttrade mening. Stats-Utskottet, till hvars åtgärd, gemensamt med Allmänna Besvärsoch Oeconomie* Utskottet, endast äro remitterade Kongl. Majrts Nådiga Proposition af den 5 sisth April, samt de utaf Herr Majoren och Riddaren Påhlman, Herr Capitainen Hertzenhjelm, samt Riksdags'* männen Anders Joachimsson och Olof Bruhn afgifne ofvannämnde yttranden, får, för sin del, utan att ingå i det Oeconomiska af Allmänna Magazins-Intättningen, endast i afseende å den ifrågasatta tillökning uti Inrättningens Fond, hvartill Stats-Utskottet alltså anser sig böra sitt Utlåtande inskränka, särskildt förklara, att StatsUtskottet, uti förut afgifvet Betänkande af den ,r8 i denna månad, föreslagit, det Kongl. Allmänna Magazins-Inrättningens redan ägande Disconträttighet i Banken,' 300,000 Riksdaler, tillökes med 700,000 R:dr, ech således bestämmas till En Million, samt att Den 2 5 Juli, att dessutom, i händelse Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets hörande, vid inträffande svår missväxt, i Nåder skulle finna nödigt låta uppköpa Spannemål, Kongl. Allmänna Magazins Inrättningen, utöfver nyssnämnde En Million, må, emot Discontvilkor och 3 Procents renia, få begagna 500,000 Riksdaler , hvilka biträden Riksens Hög loff. Ständers Ranco-Utskott äf. ven tillstyrkt; kunnande Stats-Utskotlet, hvars omförmäldte förslag är Riksens Höglofl.