Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta kan naturligen föranleda till det missbruk, att kre-ditupplagshafvare för att få åtnjuta tre månaders längre kredit falskeligen uppgifva större del af afsättningen hafva egt rum under tiden mellan generalförklaringens afgifvande och granskningen, än som verkligen varit fallet. Ehuru fullt tillförlitlig kontroll härvidlag icke torde kunna åstadkommas, kunna de granskande tulltjenstemännen dock ef Ur dagens krönika. 7terse, huruvida den uppgifna afsättningen under den korta jnellantiden står i rimligt förhållande till den ifrågavarande handelsrörelsens omfång, samt, om härvid eller eljest anledning • förekommer att misstänka oärlighet, när som helst mellan de regelbundna qvartalsgranskningariie företaga granskning af kreditupplaget utan att på förhand derom underrätta dess innehafvare. Sådana granskningar måste kredit-upplagsinnehaf varen, så vida han icke ställer borgen eller annan säkerhet för tullafgifternas riktiga erläggande, under * kasta sig, när helst vederbörande tullmyndighet finner för godt. Varorna häfta nämligen, så länge de ligga på upplaget, » en för alla och alla ior en » för derpå belöpande tullafgifter, och det är sålunda i statens intresse, att det varder tillsedt, att kreditupplagsbehållningen icke minskas » så att den ej motsvarar statens fordran för tull. Enligt den danska Fallitloven skola fordringar i konkurs gäldas i följande ordning: l: o. Sedan omkostnaderna för konkursboets förvaltning samt tiondetagares fordran på den i stället för naturationde utgående tiondeafgift blifvit guldne, betalas först och främst, om gäldenären varit förvaltare af ofientlig kassa, denna kassas fordran hos honom. 2: o. Derefter utgår med lika förmånsrätt sins emellan fordringar för hyra under ett år, » Landgilde », skatter, hvartill äfven räknas tullumgälder, åtskilliga jordegarens fordringar hos arrendatorn, t. ex. för bofällighet och brist i inventarierna, tjenstehjonslöner för viss tid, fabriksarbetares, gesällers och lärlingars samt daglönares fordringar för arbete under det sista året före konkursen. 3: o. Med förmånsrätt härefter utgår ersättning för sjukvård.
Nödsakad i och för min irinelrafvande tjenst, att lemna Riksdagen anhåller jag vördsamt om endtledigande från min befattning som supleant i Const.Utsk., äfvensom att blifva bibehållen vid min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm. 221 Den 24 Oktober. anmodade Hrr Elektorer att sammanträda för att utse en suppleant i Const.Utsk. efter Gr. Wachtmeister. Föredrogs ett från Vallöf!. BorgareSt. ankommet prof.-utdrag N:o 304, innehållande inbjudning till MedStm att förena sig i 4:de och 5:te punkterne af de beslut, som af BorgareSt. blifvit fattade vid pröfningen af BankoUtskis Utlåt. N:o 48, i anledn. af KiksStis beslut öfver Betänk. N:o 37, med förslag till reglering af Bankens Låne och Kreditrörelse. Hr af Geijerstam, Carl: Inbjudningen grundar sig derpå, att BorgareSt föreställt sig, det ordställningen vore något otydlig, och att deraf den slutsats kunde dragas, att man skulle kunna häfla för 200,000 ltdr som låntagare och för lika mycket som acceptant. Jag har visserligen inom Utsk. varit af den mening, som R. o. Ad. redan gillat; men dä saken är af ringa vigt och förändringen kail anses medföra större tydlighet, anhåller jag att It. o. Ad. måtte antaga denna inbjudning. Hr Printzensköld, Carl: Jag har verkligen tvekat huruvida jag borde instämma med Hr af Geijerstam eller ej. lie der små orden, som sammanbinda de större och vigtigare, äro stundom af ganska kinkig natur.
I så fall besvär jag er att icke vara mindre uppfinningsrik än de spanska donnorna äro mot sina duennor! Jag brinner af begär att få visa er en mängd herrligheter, som jag vet skall förtjusa er, och om ni i sällskap med er förträffliga fru mor – hon är alltför fördomsfri och upplyst att vara prude – ville skänka mig det nöjet att nästa fredags eftermiddag klockan 4 möta mig i vestra alléen på Carl XIII:s torg, så förer jag herrskapet till Djurgården, der vi skola ha oss en gudomlig eftermiddag, hvarefter vi på aftonen bevista Gauthiers representation och supera på Blåporten. Svaret skickar jag efter i morgon bittida, men låt det för guds skull icke bli nej! Den undergifnaste af edra beundrare E. S.*” ”Vill du ha större chikan åt dotter din?” frågade fru Regine Sofie med gäckande röst. ”Eller kanske du anser det språket också för hederligt? Begriper du hvad han tänker om dig – du är för fördomsfri att vara prude!” Nu började den stackars fru v. Kühlen att snyfta. Det var en förskräcklig lexa hon erhöll, men så slet sista brefvet åtminstone sjelfförblindelsens bindel fullkomligt från hennes ögon. ”Kapten, kapten – så rätt han hade och så väl han menade oss, stackars fruntimmer!” ”Hvad var det med kaptenen?” Fru Emerentia förtäljde nu utförligt om ångbåtskaptenens faderliga omsorg om Blenda och hur han hållit de unga herrarnas tjenstaktighet tillbaka. ”Gud välsigne den hedersmannen! Jag skall sjelf gå ned en gång ock tacka honom Men nu skall du höra hvad jag svarade den påfågeln!” ”Löjtnanten?” ”Jaså, det var en löjtnant, det borde jag ha begripit!” Vår tant läste: ”Herre!
Detta betryck har blifvit drifvit derhän, att ingen egendoms innehafvare kan lill förvaltare antaga någon annan än en jude, såvida lian vill hafva afsättning på sina produkter utan allt för stort underpris. All industri hafva de i detta land slagit under sig och deras förbindelse med sina trosförvandter i andra länder underlättar för dem utvägarne att bättre, ån landels egna innevånare, bedrifva handelsföretag och när judarnes antal blifvit, något större, skall detta deras speculationsbegär ovilkorligen lända innevånarne till betryck. Vid sådant förhållande och dä R. St. äro Svenska folkets representanter, måste dessa representanter tillse hvad, sora för Svenska folket kan vara gagneligt och nyttigt, och derefter sig rätta, så att icke någon orättvisa sker delta folk vid utfäslandet af de vilkor, hvarunder judai få i landet inflytta. Dessa vilkor hafva hitintills blifvit noggrant uppfyllda och långt ifrån alt någon inskränkning derutinnan ägt runi, hafva i flera delar deraf en utsträckning blifvit gjord och någon grundad klagan mot Svenska folket hafva judarne icke i det hänseendet att anföra. Det tillkommer oss att bevaka våra fördelar, så att vi icke göra judarne till våra herrar, lill våra penninge-herrar, hvilka med kapilaler7 H. lft 24 2 Den 26 Juli f. m. Des makt beherska folket, och vi böra lefva icke blott för dagen eller året, ulan vi böra se något längre framför oss. Ytterst och hvad angår Frih. Tersmedens anmärkn. emot Ulsk:s förslag, alt R. St. böra till K. M. ingå med en und. skrifvelse med anhållan, alt K. M. täcktes hädanefter icke utan gemensamt med R. St, lill behandling och afgörande företaga de frågor som angå lagstiftningen för judarne i riket samt hvad dermed äger sammanhang, så synes mig denna und. anhållan icke på något sätt förnärmande emot Konungen; ty är det en nytta för Svenska folket, att dess representanter tillerkännas del i denna lagstiftning, så är det äfren en lycka för Konungen, emedan hans fördelar äro så införlifvade med nationens att de icke kunna derifrån skiljas.
Jag hade önskat undvika, att yttra mig i en discussion, som jag tror ej kommer att leda till något ändamål, men jag har ej kunnat undertrycka den förklaring, att Utskottet sökt återföra §:n till det, som varit ändamålet för Motionen, eller att göra förhållandet med vitnesförhör vid Stadsoch LandsDomstolar lika. Utskottet har hämtat stöd för denna sin åtgärd från den naturliga orsaken, att för - 3io Den 9 Junii e. m. hållandet vid håda bör, så vidt möjligen ske kan, vara enahanda. Ytterligare har Utskottet hämtat det från den i det nja Lagförslaget gillade grundsats, att det ej i något fall skall vara olikhet uti rättegångsordningen vid Domstolarne i Stad och på Landet. I afseende på den omständighet, som Herr Ribbing omtalat, då vittnen för dödsfall höras, är förhållandet redan lika på Landet och i Stad, och genom den redaction, som Utskottet föreslagit, har Utskottet sökt återföra likheten äfven för de ifrågavarande fallen. För öfrigt får jag åberopa, hvad jag redan-sagt, och hvilket jag vid alla tillfällen yttrat, då fråga uppstått om återremiss af LagUtskottets Betänkanden, att då sjelfva anmärkningen är riktad emot satserne, och de ej beledsagas med ytterligare skäl, än dem Utskottet redan pröfvat, ser jag ej hvarken behof eller möjlighet att vederlägga genom något annat, än genom den vederläggning, som ligger i Betänkandet. Det är ej möjligt för mig, att få rätt på några bättre skäl, än de, som finnas af Utskottet anförde. Herr Hjerta: Jag börjar nu fatta, hvad jag ej i början kunde förstå, att det är längden af den gamla lagen, som Herr Ribbing önskar måtte bibeaållas. Jag underställer, om ej orden: Gör man jcif, men kan det ej med fullt bevis fästa_, borde hafva företräde för: Tillvita'vederdeloman then} som Den 9 Junii e. ra. lill vitne kallad är, ihet honom ifrån vitnesmålet stänga skulle, och nekar han ther till: gitter ej then &c.
Jag lårer halva förklarat, som jag äfven påminner mig, att Grefve Löwenhjelm skulle hafva förvärfvat sig en rättighet till en gård af tacksamhet, som nu mera svårligen står att erhålla, om han iör Ridderskåpet och Adeln framlagt en plan öfver det system som följts. Herr Grefven har haft den godheten att enskilt påminna mig, att det ej vore rått att personaliera, och j 'g hyser fullkomligen hans mening i detta afseende. Uttryck fattades mig i ögonblicket, och det var Regeringen jag menade, icke Grefve Löwenhjelm! Detta får jag till Protocollet rätta, dock utan att för öfrigt förändra min mening i sjelfva ämnet. Herr Nordenankar, Guftaf: En djupt tänkande Talare har i dag erinrat oss om den sanning, att magtpåliggande ämnen böra på ett ställe undersökas, granskas och utarbetas. Vi veta, att Kongl. Majit längesedan känt och förutsett den förlägenhet, hvari Landsorterne nu befinna sig, och derföre Nadigst anbefallt en Comité, att utarbeta en plan till förbättring a£ vårt firl ance-veik, hvari egentligen orsaken tili denna förlägenhet ligger Vi veta, att resultatet af denna Comités arbete nu lår vara under tryckning och snart utkomma. Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att motionen om ett Särskildt Utskott må hvila på bordet intill dess Riksens församlade Ständer hinna bekomma kännedom - ■Den 10 Felmar ii. 369 feedöm öm nämnde FinanceComités arbetehvil* ket vi derefter torde kunna remittera till vidaré granskning, tili det Utskott, som vi må finna lampeligt» Grefve Posse, Cläes Fredric, förenade sig med Herr Nordenankar* Grefve von Platen, Baltzar Bogislausi Jag anhåller i förhand, att Ridderskapet och A«J deln ville lemna mig tillgift, om jag skulle synas något envis.
I afseende på grunderna för den föreslagna indragningen, får jag anmäla, alt här, likasom vid frågan om gardesreg:tenas indragning, Utsk. tyckes hafva förbisett 36 §tn Reg.Ftn, och hvars och ens rätt att efter afskedstagande! vara från vidare krigstjenst befriad. Med tillstyrkande af bifall till uppförande å stat af det obetydliga spanmålsbelopp, eller 3o t:r, under regttets löner, som af K. M. blifvit äskadt, anhåller jag, att Utsk. behagade i öfvervägande taga de skäl , jag här anfört mot den af Utsk. föreslagna indragning af ifrågavar. regtte. K. Svetij Götha och Wendes artilleri-regemcnter. Då, beträffande dessa reg:ten, ingen förändring blifvit uskad eller föreslagen, och Utskts betänk, endast afser, alt, vid en blifvande organisation af försvarsväsendet, något artilleri måtte förläggas i Norrland; så anser jag mig af nämnda betänk, ej föranlåten att för närvar, uttala någon åsigt. Den 7 Maj f. ra. 3n Cavallerioch artilleri-hästars remontering, skoning m. m. Då uti detta anslag ingen förändring blifvit begärd, torde detsamma, såvida den vid Gardet till bäst och Kronprinsens Husar-reg:te föreslagna reduetion af hästanlalet ej skulle af R. St. tillstyrkas, böra bibehållas oförändradt efter nuvar. staten, eller med 30,675 r:dr 32 sk., i stället för 28,000 r:dr, sorn Utsk. föreslagit. K. Lifbevärings-regementet. Om i834 års StatsUtsk., vid frågan om indragning af Wermlands fältjägare-reg:te, bland de skäl, som förhindrat Utsk. att tillstyrka nämnda regttes indragande, ansett sig böra fästa afseende å behofvet af befäl för bevär:s-man skapets exercis; så bar det nuvar.
M nödig bergning; sä' rorde Ukstottec fä förestå, att Kong!. Kammar - Collegmrn lunde äga , alt författa ett Föchag öfwer beloppet as ali den procent, som BytesEvnkoirek njutit de sidnar? femton ören vch ort en femtondedel al denna summa ärligen under Lo ms lid lemnäs demäldtt Tjellstemän, med det wiöksr, att de emedlertid göra tjenst pä annat stalie, samt att de wld påfordran elier dödsfall omsörmäite underhällsmedel mdragas. H il - 1098 Den 27 Januari!. Hwilket allt Riksens Högloft. Ständers Egen pröfning ^vördsammeligen underställes. Stockholm den y September 1809. Pä Högloft. RidderssaPä Högwördige Prevet och Adelns wägnar steStändets magnar Hoksn 6. Oxenst^lNL. LcagNLlius. Pä Wällofl. BorgaPä Hederwärda BonreStänders wägnar de-Slänbetö wägnar L. Lckö«berr. L. Lricslon. k. Utdrag af protocoller bällir hos Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärs. och Geconvmie, Utskott den ro Januarit i8»o. S. D. Ordföranden uti Usikottrts första Beredning, Herr Ofwerste Kammar.
E n krossad illusion, sådan ning v i d en af hufvudstadens aflägsnare som tusende andra fått erfara; ett enfaldigt litet flickhjärtas första och enda d r ö m; gator. Vid fönstret satt i drömmande tankar en några stunders oblandad lycka och en lång medelålders, ännu behagfull kvinna o c h halfmulen, m e n stormfri dag. Det ringde på tamburklockan. stödde hufvudet m o t handen, medan henFru Anna spratt till. Gick då icke jungnes blickar mekaniskt följde det för blåsten fladdrande skenet af gastyktan midt emot. frun och öppnade? Nej, det var sant: Anna Grupper af brådskande vandrare aflöste hvarhade skickat bort henne. H o n gick således andra, hållande antingen fast i brättet till själf för att se, h v e m det var. I den öppnade dörren stod en manlig hatten, som hotade att flyga bort, eller kring kappor och själar, som svepte för vinden figur, hvars drag skymningen dolde. Men kring deras gestalter. H o n såg dem, o c h vid hans fråga: » bor fru Wimmers här? » hon såg d e m icke. Hennes tankar dröjde stack det till i Annas hjärta, och allt henvid flydda tider, v i d ungdomsdrömmar, alnes blod rasade till kinderna. Denna röst? Ja, hon hade hört den förr, o m den också drig fullt förgätna. H o n hade hört den i lifHon mindes de eldiga bref hon, efter en nu var djupare. vets vårdagar, i drömmen, i minnet tusende härlig teaterafton, mottagit af den kort därpå afreste Nils Oskar. H o n log ett vegånger. Och nu — » var god och stig in! » modigt löje v i d tanken på alla de finter bjöd hon m e d icke fullt säker stämma. hon och han måst tillgripa för att dölja denna korrespondens för moster Betta, s o m ^ IDUN 1894 drömde någon. — • Eller kanske han finns i verkligheten? H o n talade o m det hem, hon skulle skapa åt honom, o m de små barnen. Den 13 mars.
Riksdag beslöto och till K.Mrssanction i underd. framlade ett lagförslag om offentlighet vid Underdomstolar och Poliskamrar. K. M. fann då icke för godt att bifalla det. Vid sisth Riksdag väcktes åter samma fråga, och samtlige RiksSt. instämde uti det tillstyrkande förslag, LagUtsk. i ämnet uppgjort. R. St. framburo nu för andra gången denna angelägenhet tili thronen; men äfven denna gång blef R. St:s begäran utan verkan. K. M. förklarade sig nemligen ej kunna då "för närvarande antaga detsamm a." Formen af detta svar, ehuru afslående, synes bekräfta den förmodan, att ingen ovilkorlig obenägenhet emot olfentlighet vid domstolarna varit vållande till afslaget. En sådan obenägenhet torde icke heller böra antagas hos en Regering, snm förutsätter, att dess domares gerningar äro sådana, att de icke behöfva sky ljuset. Det är således allt skäl att hoppas, att om R. St. ännu en gång förnya sin anhållan i detta ämne, skall Regeringen låta sina tillfälliga betänkligheter vika för Nationens ihärdiga och enhälliga öfvertygelse. Jag behöfver icke erinra H. R. o. Ad. om delta ämnes' vigt, som genom tvenne Riksmötens discussioner är tillräckligt ådagalagd. Då det kan antagas, att bland landets Underdomare svårligen någon inkommer, som känner sig så djupt sjunken , att han likgiltigt kan se andras förakt i ögonen, så måste man ock medgifva, att någon säkrare garanti än offentligheten icke finnes emot väld och godtycke i domarens åtgärder. Jag förmodar, att Konungen icke skall neka sitt folk denna garanti, då han otvifvelaktig! känner, attfolket vördar sin Öfverhet endast i den mån det har att vänta rättvisa af dess organer. Jag tror derföre, att R. St. icke böra öfvergifva de fordringar de förut framställt i detta ämne; och för att åt dessa åter bereda en grundlagsenlig väg till thronen, föreslår jag, att offentlighet vid alla landets Underrätter och Poliskamrar må införas, medelst ett så lydande stadgande:
Ty, om ock Biskop och Consistoriales äga gemensamt ansvar för förvaltningen af medel, som stå under deras vård och disposition, kan dock väl icke lämpligen mera än en föra räkenskapen deröfver. Räkenskapsförare är ock Notarien både lämpligast och med: stöd af författningar. Kongl. Brefvet den 1 Februari 1822, som handlar — 203 — om härvarande Läroverks allmänna kassor, angifver Konsistorie-Notarien såsom Byggnadskassans räkenskapsförare. Den, enligt Rikets Ständers underdåniga förslag,? af Kongl. Maj:t, den 12 Mars 1830, i nåder utfärdade Förordning, angående förmånsrätt för Domkapitlen hos sina Notarier, lyder: ”För medel, sorn Konsistorie-Notarie, i eller för sin tjenst, till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit, åge vederbörande Domkapitel i denna tjeusteman-s egendom enahanda förmånsrätt, som den, hvilken efter Jag tillkommer Upphö rdsmaiis skuld till Kronan”; ”så framt ej Domkapitlet brustit i den tillsyn, eller efterlåtit det lagliga förfarande, sorn Kongl. Brefvet den 1 Juni 1791 Domkapitlet ålägger.” Häraf äfvensom af desi omständigheten, att Konsistorie-Notarien sätter borgen för de medel, lian häfver om händer, svnes tydligen, både att Konsistorie-Notarien anses för sjelfskrifven räkenskapsförare, och att han står i ansvar i första hand, eller inför Domkapitlet, som åter i sista hand bär ansvaret sig ålagdt. Häraf tyckes ock tydligen följa, att KonsistorieNotarien bör teckna sig, såsom inför Domkapitlet ansvarig redogörare, samt Domkapitlets Ledamöter, efter verkställd granskning, teckna sig, för att på en gång erkänna riktigheten af Notariens räkning och sin ansvarighet. Härmed hoppas ock
Stadga, verkligen ålåge polisstyrelserna, syntes nu vara en fråga, hvarom delade meningar hos vederbörande rådde; och dervid anmärkte jag i underdånighet, att enligt ö § 1 mom. skulle viii försvarslös person, för att kunna begifva sig utom den stad eller socken, han tillhörde, vara försedd med [tass eller sådant tillståndsbevis, som i 20 § 4 mom. omförmältes, samt att i 1 mom. af sistnämnde § föreskrifves, att den förpassade skulle skyndsamt begifva sig lill bestämd ort och genast efter ankomsten anmäla sig hos den i passet anvista embetsmyndighet eller tjensteman; hvaraf vore uppenbart, alt den förpassade försvarslöse borde slå under polismyndighets tillsyn äfvenså väl i den ort, dit han förpassades, som i sin hemort. Till denna tillsyn hörde visserligen också uppmärksamhet att förebygga tiggeri; men då vid sjelfva förpassningens utfärdande, enligt 20 § 2 moni., det endast i afseende på sådan försvarslös, hvarom i 0 § 1 mom. förrnäles, vore Konungens Befallningshafvande föreskrifvet att pröfva, huruvida pass-sökanden hade nödiga tillgångar, för att utan bettlande resan fullborda; syntes mig häraf ofelbart böra slutas, att så beskaffad pröfning, i afseende på andra försvarslösa, om hvilka här vore fråga, hvarken vid passets utfärdande eller vid de fortsättningar deraf, som genom påskrift efteråt af annan orts polisstyrelse meddelas, finge äga rum. Det tillfälle att förebygga tiggeri, som eljest skulle ligga i en sådan pröfning och, i följd deraf, vägrad tillåtelse till fortsatt resa, vore således icke för hand.
Maj:ts nådiga skrifvelse hafva åtskilliga yttranden hos Ridderskapet och Adeln, Rorgareoch Bonde-Stånden blifvit afgifna både för och emot tull-lindringarnes upphäfvande, äfvensom angående tul>lsatserna å de varuartiklar, hvilka hittills hufvudsakligen blifvit med tull-lindring införda; och har Utskottet häraf erhållit del, äfvensom Utskottet fått till sig öfverlemnade de till frågan hörande, i den Kongl, skrifvelsen omförmälda handlingar. Efter sorgfälligt öfvervägande af hvad sålunda förekommit, finnér Utskottet sig böra fullkomligt instämma i de uti Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse för tull-lindringarnes upphäfvande anförda skäl, hvilkas giltighet, efter Utskottets åsigt, icke blifvit i någon nion vederlagd. Till ytterligare stöd för Utskottets mening torde böra anföras följande ur Kommers-Kollegii underdåniga Berättelse om Sveriges utrikes bandel och sjöfart för år 1849 hernlade upplysningar: att af Sveriges handelsflotta, som under året varit till utrikes sjöfart begagnad, uppgående till 66,847 läster, fartyg om tillsammans 20,777 läster besökt Brasilien, Buenos Ayres och Havanna, eller de orter, hvarifrån den väsendtliga, med tull-lindring uppmuntrade, införseln eger rum ; alt af dessa fartyg från Sverige uigått direkte lill nämnde orter endast S,598 läster och till Sverige direkte återgått endast 4,422 läster; och att hela det öfriga lästetalet af nämnde flotta, som besökt berörde orter, varit begagnadt i frakthandel emellan främmande länder. Endast omkring Vj,:del af den omförmälda orter besökande Svenska handelsflottan har således kommit i åtnjutande af den uppmuntran till sjöfait på aflägsna re länder, som tull—lindringarne skolat medföra; och Svenska handelsflottan, med hvilken de flesta andra länders här hafva lika förmoner, synes följaktligen icke vara beroende af nämnde lindringar.
Skulle Preste-Ståndet icke bifalla denna hemställan, förmodar Utskottet, att Preste-Ståndets mening är, att, åtminstone i den följande, tredje punkten af Utskottets förslag för vigtigaremåls föredragning, förbehållet om den tillförordnade Styrelsens hörande bör införas; hvarförutan hela denna tredje punkt, i stället för att, såsom Preste-Ståndet fordrat, jemkas, borde keltoch hållet försvinna». Constiliitions-Utskollets Memorial, N:o o i. 5 För (Jen händelse, att de respective Stånden iclie skulle bifalla en eller liera af de hemställningar, Utskottet här ofvan gjort, får Utskottet, för votering i Förstärkt Constitnlious-Utskott, föreslå följande voterings-proposi tio uer : r:o Den, sora vill, alt fjerde momentet i det förslag till ändring af Regerings-Formens 8 §., som kommer att till nästa Riksdag hvila, skall erhålla följande lydelse: Stats-Rihl, sorn, enligt 3g, 4°, 41 eller 4* > Sty relsen för, ina ej fatta nålgot beslut, der icke minst Sex af Stats-Rådets Ledamöter, utom vederbörande Föredragande * när äro, riis te Ja; den det ej vitt, rösteTNej * vinner Nej, gillas följande redactionr Stats-Råd, sorn, enligt 3g, 40, 41 eller 4.2 , Styrelsen förer, mål ej fatta något beslut, der icke minst Sex aj Stats-Räilets Ledamöter, utom vederbörande Föredragande, när äro. 2:0 Den, som vill, att sjette momentet i det förslag till ändring al Regerings-Formens 8 §., som kommer att till nästa Riksdag hvila, skall erhålla följande lydelse: Så vidt sorn de måll, hvilka här sist omförmälde äro, kunna förekomma 1 Stats-Råtcl, sorn med Konungslig magt styr, vare, för besluts fattande derom, Lag sorn sist sagd är, röste Ja; den det ej vill, röste Nej; vinner Nej, godkännes följande redactionr