Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta, efter min tanka, förderfliga missbruk vållar liufvudsakeligast den rådande klagan, att jordens mindre bördighet kräf - Den 4 Jun i i e. m. ver utvandringsföretagen; ty, vid en närmare granskning, bör rätta orsaken igenfinnas deruti, att jordbruket bevisligen vanvårdas, så länge erforderlig arbetsstyrka saknas, och dertill kunna ojäfaktiga skäl framställas, hvilkas följder äro, att, landtbruket, i stället för att vara rätta källan till förkofran, utgör snart sagt en binäring, hvilken i brist af, arbetare ej kommer till den fullkomlighet den borde och kunde ernå. Jag tror mig äfven böra fästa uppmärksamheten derpå, att förrbemälte Gårdfarihandlande oftast beträdas med kringförande af Arsenik; hvars vådeliga användande och mindre aktsamma förvarande föranledt så rysliga följder, att denna omständighet äfven påkallar allvarlig uppmärksamhet. Att antalet af förutnämde kringvandrande Handlande vida öfverstiger hvad behöfligt är till egna tillverkningars försäljning, derom är jag fullkomligen öfvertygad och tror sålunda, i likhet med hvad Herr Lefrén yttrat, att en betydelig inskränkning bör och kan föreskrifvas, utan att någons rätt derigenom förnärmas. Om återremiss af Betänkandet anhåller jag vördsammast. Friherre Sprengtporten: Då jag yrkade afslag å Betänkandet, skedde det i den öfvertygelse, att, då Kongl. Maj:t ej på fem i3* års tid funnit för godt att lemna någon åtgärd vid Sländernes sistlidne Riksdag aflåtne Skrifvelse om Gårdfarihandelns upphörande, det vore full anledning till den förmodan, att all vidare följd deraf äfven hädanefter skulle uteblifva, så vida ej måhända Skrifvelsen vid denna Riksdag förnyades. Resultatet af ett afslag å Betänkandet skulle sålunda blifva på det hela detsamma sorn min åsyftan genom återremissen, hvilken jag likväl ej vill bestrida, så vida man anser af nöden, att Ständerne bestämt måste återkalla en önskan, som de vid sista Riksdagen väckt och framfört till Kongl. Maj:t. Herr Lefrén'.
Må, således, Mine Herrar, minnet al den fordna förtjensten hos oss väcka samma intryck, som känslan af den närvarande. Jag anhåller om propos'tion till återremiss af StatsUtskottets Betänkande. Grefve von Lantingshausen conformerade sig med Friherre aj Wetterstedt. J anledning af nu gjorda anmärkningar , blef StatsUtskottets Betänkande, uppå gjord proposition, återremitieradt. Vidare föredrogs å nyo StatsUtskottets Betänkanden af den 26 Maj, hvilka den 29 derpåföljande blifvit lagda på bordet, rörande, det ena, RiksStatens Andra HufvudTitel, eller Civiloch LandsStaterna, och det andra rörande RiksStatens Sjette HufvudTitel; hvilka båda Betänkanden blefvo, uppå särskildta propositioner, bifallna. Upplästes å nyo StatsUtskottets Betänkande, rörande RiksStatens Åttonde HufvudTitel, eller Allmänna och Extra UtgiftsStaterna. Friherre Stael von Hollstein: Det af StåtsUtskottet projecterade ökade anslag för Spinnhuset är utan tvifvel nödvändigt; jag får likväl härvid erinra, att förvaltningen af med* Den § Juni. len torde icke vara sådan, som den varit åsyftad. Det torde vara en Riksdagsmans rätt, att äfven utaf lösa rykten hämta anledning till upplysnings begärande; således anhåller jag att af Herrar Revisorer vid 1S13 års Revision, eller ock af deras Protocoll måtte inhämtas säker upplysning, om det rykte äger grund, som det året var allmänt, attafSpinnbusFonden voro 400* R:dr anslagna till hushyra för en viss högre Embetsman af Andeliga Ståndet, äfvensom att af ManufacturFonden 800 R dr blifvit anslagna till Taffelpenningar åt en hög Embetsman, samt andra 800 R:dr till Lön åt en i ett af Collegierna tillkommen Embetsman. Grerve Mörner, Adelf Göran Ehuru nyss inkommen, har jag likväl, utaf hvad jag hört, fått tillräcklig anledning att lemna några upplysningar i förevarande ämne.
Hade Utskotten, såsom sig, efter min tanka, bordt, 68 Den 2i April f. m. sammanfattat bägge frågorna i ett Betänkande, så hade man väl icke kunnat komma ifrån denna motsägelse, hvilken ändock förefaller tydlig. I afseende på sjelfva saken, anser jag visserligen Lagstiftningen kunna ålägga husägare skyldighet att brandförsäkra sina hus i städerna, likaväl som den genom Polisförfattningar kan förordna, att i vissa städer inga trädhus få byggas, att husen ej få öfverstiga en viss höjd och så vidare. Men för ögonblicket önskar jag att bägge Betänkanderne må återremitteras, för att bringas i närmare öfverensstämmelse med hvarandra, innan Rikets Ständer fatta sitt beslut öfver någotdera. Herr Rosenblad> Bernhard: Jag instämmer med Herr von Hartmansdorff deri, att » jag finnér en inconsequence i Utskottens båda ifrågavarande Betänkanden, och att ingen juridisk grund hindrar införande af brandstodsskyldighet äfven i städerne. Men i resultatet är jag ense med Utskottens.förevarande Utlåtande, att omsorgen af brandförsäkring i allmänhet bör öfverlemnas åt den enskildta omtankan, och jag tror, att skyldigheten således äfven på landet bör upphöra. Må det tillåtas mig att anföra exempel af Norra Tyskland, der skyldigheten att ingå i brandstodsföreningar är allmän så väl för städerne, som för landet. Detta har i synnerhet på landet föranledt till en allmän klagan öfver stora prejerier Den ai April f. m. 69 vid afgifternes uppbärande, i trots af stränga lagar, som blifvit utfärdade deremot. Man har exempel, att den årliga afgiften uppgått på landet ända till en tredjedel af värdet. I det lilla Furstendömet Schwartzburg, om jag ej minnes orätt, som slutat sig till Brandstodsföreningen i Magdeburg, skedde till och med upplopp vid afgiftens uppbärande. Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottens första nu förevarande Utlåtande, men återremiss af det sednare. Friherre Ehrenborgh:
Leonhard, det fåret, besöker henne på kurhuset, och när slynan omtalar historien, hvilken läsarn föröfrigt intet får veta, så talar hon ”med en serafs röst, en daggblommas tårar.” Och när hon med ett ”underbart leende hviskade: jag blir snart frisk igen” – så hörde man i dessa ord ”en himmelskt mild melodi”. – Tvi sådan seraf! För f–n! kan då Furumo inte mer skilja serafer från gath–r? Utan tvifvel, anmärkte Herr Flabbe, måtte det ligga något tref något genial jag menar en djup betydelse, en ”andemening” i den historien. Men jag ”förstår den icke” – och detta tänker jag också säga i recensionen. Betydelse? Hvarföre inte, Herr Flabbe? Richard gör visst ingenting för ro skull, och förmodligen icke eller nu, då han så djupt doppat sina vingar i smuts. Denna kurhus-historia är blott ett litet förspel till qvinnans fullkomligaste emancipation, som slutar med polygami, ja äkta tibetansk polyandri. Således också ett stycke ny ”samhällsförbättring.” – Fy, Richard. – Jag tänker utklippa dessa blad ur mitt exemplar af din annars så vackra bok, och önskar att jag kunde göra det i allesammans! Herr Hugo hade talat sig varm; han torkade svetten från sin panna, och drack ett glas friskt Rüdesheimer. Mellertid hade han blifvit litet mera lugn, och hans tankar hade tagit en sidoväg. Han vände sig nu till Herr Flabbe. De anmärkningar, jag yttrat, äro hvarken särdeles djupsinniga eller ligga långt borta; men det kan dock vara ovisst, om de, vid er recension, just runnit er i hågen. Jag förstår inte, min vän, hvarföre ni så skulle flänga dermed. Föll det er intet in, att ni af våra raisonnementer möjligen kunnat få någon ledning? Låt vara, att ni är ett snille – men ni tycks alltid ha litet svårt, att träffa hufvudet på spiken. Det är en grundsats för vår tidning, att alla nya böcker genast måste anmälas. Hvilken jag dock icke vet, om jag skall gilla.
Pukor rördes och trumpeter smattrade och under folkets bifallssorl uppläste brudens främste marskalk glafvenbrefvet, som innehöll beskrifning på morgongåfvan, hvilken utgjordes af två hela sätesgårdar samt halfparten af hvad hennes man kunde ärfva eller förvärfva, så väl i löst som fast. När han slutat läsningen, fattade han glafven i ena ändan och kastade honom ut bland folkhopen. En liflig täflan uppstod nu om hvem som skulle öfverkomma den silfverbeslagna spetsen. Äfven taftbanden voro eftersökta och de sönderrefvos ganska ifrigt till små remsor, hvilka sedan fästes på hattar och mössor, allt till brudens heder. Under denna täflan hade Elsa förts af folkträngseln högre upp i gränden. Helt oförmodadt stod hon framför det hus, hvarom den förnäme kavaljeren talat. Hon såg på några stegs afstånd den låga mörka porten, hennes tankars ständiga föremål. I bröllopssalen dansades nu kronan af bruden, och allas hufvuden voro riktade dit upp. Elsa tycktes tveka. Hon såg ingen i portgången. Men hon kunde ju se efter, tyckte hon, om det fanns, såsom han sagt, någon dörr på höger hand. I nästa ögonblick var hon försvunnen i den mörka portöppningen. Hon trefvade en stund i mörkret utefter muren utan att finna någon dörr. — Men hon hade icke längre sin talisman, ringen, tänkte hon plötsligt. Hennes hjerta slog häftigt. Må hända när allt kom till stycket var det den lede sjelf, som gifvit henne ringen. Hon ville genast skynda derifrån, då i det samma tvänne starka armar omslöto henne bakifrån. Hon gaf till ett rop af förskräckelse och dignade ned på golfvet. När hon återfick medvetandet, fann hon sig i ett, af många vaxljus upplyst rum, uppfyldt af bössor, falkbjellror och allehanda jagtredskap. Framför henne stod den förnäme kavaljeren, som gifvit henne ringen. Han var denna gång klädd såsom kavaljererne vid hofvet, med spetskrage och yfvig peruk. Hon kunde nu närmare betrakta hans anlete. Det var icke alldeles så som hon förestält sig det samma.
Min betänklighet må visserligen kunna tillskrifvas bristande insigter i ämnet, och det torde förlåtas, att jag hyser en viss farhåga att antaga, och isynnerhet att såsom lagstiftning för ett helt folk föreslå bestämmelser, dem jag icke fullt förstår, och som sakna erfarenhetens vittnesbörd, men om jag också kunde för mig undanrödja ali misstanka, att icke uppfinningsförmågan möjligen skulle kunna gifva åt den från hvarje qvadratfot eldyta utvecklade gifna qvantitet af ånga, förmågan att skilja spriten från en större qvantitet af mäsk, än vetenskapen nu beräknat, qvarstå dock i min föreställning de oundvikliga följder af detta beskattningssätt, dels att, då hvarje bränvinsbrännare, för att frambringa största qvantitet ånga, ville utsätta hela eldytan för skarp låga, skulle ock mycket mer bränsle och det af bästa qualité till bränvinsbränningen åtgå, än hittills skett för lika afverkning. Möjligen skulle ock bruket af Engelska stenkol uttränga bruket af ved eller bränntorf; dels att nästan alla nuvarande större bränneriidkare skulle föranlåtas att göra nya redskap eller åtminstone nya ångkittlar, hvilka sednare, såsom hittills icke beskattade, vanligen varit tilltagna i storlek vida öfver behofvet. Ångkitteln utgör dock den dyrbaraste delen af ett bränneri-inventarium. Af dessa skäl har jag gifvit företrädet åt det beskattningssätt, som följes i Österrike, Preussen, Sachsen, Mecklenburg, Dannemark med flera länder, nemligen beskattningen efter rymden af hvarje inmäskning. För denna beskattningsgrund talar dels den omständighet, att den kan införas, utan alt påkalla stora eller kostsamma förändringar af nuvarande brännerier; dels att en bränneriegare kan, utan all annan kostnad än för förseglings verkställande eller brytande å en del mäskekar och jästkäril, inskränka eller åter utvidga sin bränvinsbränning för den eller de kalender-månader, han det önskar, dels ock att, då bränneriegaren får inrätta sin bränvinsbränningsredskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, kan han undvika det för arbetsfolket, åtminstone fysiskt, skadliga nattvaket, och likväl hinna att förvandla bränvinet till sprit, 4 B il. N:o 5 till B ev. Utsk.
I» de bukvudsakliga föremäl, 80m vanligen inbegripas under namn »5 a//»rs«/l« linar emedlertid denna vidsträektare organi 8»tion vore beroende »l de tillgängar, 80m Rikets 8tänder kunde linna lämpligt att för ändamälet anvisa, fann Kongl. LIaj:t 8ig ieke omedelbart, eller, förr än Rikets 8tänder i detta bänseende fattat der»8 beslut, lora en sadan reglering vidtaga; bvar emedlertid de till 8tor-.>V:niral8-Rmb6tet8 tredje Afdelning förut Ilörande ärenden af ofvannämnde beskalfenbet öfverll^ttades till en uniler Livil-Oepartementet 8tälld provisorisk lörvaltning, 80m fatt namn al 8^/re/fe /or a//,»ä«^a /^rtteo^AAvra^er. Krlärenbeten bär pä ett olvert/gande sätt lagt ! dagen det verksamma ^V:o 8i. inflytande, som förbättrade eommunieationer utöfva pä ett Irines industriella utveckling. bet bar visat sig, att vinsten ak" lättabo eommunieationer ieke är ali: beräkna endast i deras omedelbara vergan, att minska forslingskostnaderne, — att i mon af varuprisens elerat följande nedsättning torlilliga allmänna rörelsen, — att befordra aksättligbeten ak förut icke ätkomliga produeter, vela att derigenom olea värdet af jordegendomarns, bergverken, kabriksanläggningarne, o. s. v. — linder tvänne andra, för 8tatsbusbällningen föga mindre vigtiga, synpunkter päkailas jemväl uppmärksambeten ä dessa oell likartade allmänna arbeten, s^nnerligast i ett land, såsom detta, med fä näringskällor oell i allmänhet föga utveeklad industri.
Voteringen har utfallit med 64 ja och 55 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. Slats-Vlskottets Memorial, N:o 302. 20 84:de voteringen (enligt i punkten i memorialet N:o 16). Den, som gillar Utskottets förslag, att införselstullen å bränvin och sprit, holländsk genievre, fransk konjak, rumm och arrack, skall, vid tullindringarnes upphörande, bestämmas till 28 sk. kannan, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, komma nu gällande tullsatser å nämnde slag bränvin och sprit att, äfven vid tull-lindringarnes upphörande, att fortfarande bibehållas. Voteringen har utfallit med 66 ja och 53 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 85:te voteringen (enligt 2 punkten). Den, som instämmer i Utskottets, af tre stånd godkända, förslag, att införselstullen å kaffe må, vid tull-lindringarnes upphörande, bestämmas till 2 sk. 8 rst. skålpundet, röstar jai den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, varder tuilen å kafle, från och med tull-lindringarnes upphörande, fastställd till 3 sk. per skålpund. Voteringen har utfallit med 65 ja och 54 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 8 6 :tc voteringen (enligt 3 punkten).
R:dr, för verkställande af arbeten i dervarande hamn, emot 2 proc. årlig kapital-afbetalning och 3 proc. ränta. (Beviljadt vid 1823 års Riksdag) Dito till Upsala Akademi å dito af 50,000 R:dr, för Bibliotheksbyggnaden, emot dito (Dito) Dito till Staden Jönköping å dito af 8,000 R:dr, för hamnbyggnaden derstädes, emot årlig inbetalning af 10 proc., deraf för kapital-återstoden beräknas 5 proc. ränta. (Lånets återstående kapital-belopp betaldt under år 1844) Dito till Staden Norrköping å dito af 200,000 R:dr, för Stadens återuppbyggande efter 1822 års eldsvåda, emot dito af 6 proc., hvaraf beräknas 3 proc. ränta för återstående kapitalbeloppet, Dito till Staden Borås å dito af 100,000 R:dr, för dito efter 1S22 och 1827 års eldsvådor, emot dito dito . Dito till samma Stad å dito äf 85,000 R:dr, för dito efter sistnämnde års eldsvåda; hvilket låns vid slutet af år 1840 återstående belopp, enligt Rikets Ständers vid 1840 och 1841 års Riksdag fattade beslut, får på det sätt liqvideras, att räntan derefter utgöres med 4 proc. samt att 2 proc. å kapitalet årligen afbetalas, Dito till Staden Wenersborg å dito af 150,000 R:dr,för dito efter 1834 års eldsvåda: för hvilket lån den lindring i betalningsvillkoren, vid 1840 och 1841 års Riksdag, medgafs, att Stadens skuld vid 1840 års slut får godtgöras med 6 proc. årligen af den ursprungliga lånesumman, hvarvid skall beräknas 4 proc. ränta för det oguldna beloppet, Dito till Staden Öregrund å dito af 5,000 li:dr, för åter uppförande af Stadens år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; skolande detta lån, som är räntefritt, återbetalas med ^ydel årligen,
Söner härstädes den 30 Januari 18 58 ingånget kontrakt om förlagsrätten å Svenska Adelns Attar-taflor, betingat sig endast det sani eles låga arfvodet af 25 R:dr Ruut pr ark 8:o petitstil, med beräkning att omkring 4 ark i månaden skulle aflemnas, samt arbetet i det hela omfatta omkring 140 tryckta ark, dels att omkring två tredjedelar af arbetet ännu skulle återstå otryckta; och har Direktionen, ehuru icke i tillfälle att granska arbetet, likväl vitsordat den flit och möda utgifvaren derpå användt, och hvilket Direktionen ansett äfven å Ridd. o. Adelns sida förtjena någon uppmuntran, i hvilket afseende Direktionen tillstyrkt, att Herr Anrep måtte från Riddarhus-kassan tilldelas en gratifikation af 1,200 R:dr, att i den mån utgifvandet af Svenska Adelns Attar-taflor, utan afvikelse i någon väsendtlig mån från de å Riddarhuset förvarade originalstamtaflor och med fästad serskild noggranhet å korrekturet, fortginge med enahanda arktal i månaden, som hitintills, under detta och nästkommande år utbetalas med 150 R:dr R:mt efter slutet af hvarje qvartal. För att i öfrigt med säkerhet, erhålla kännedom, ej mindre huru stor del af »Svenska Adelns Attar-taflor» vore af utgifvaren utarbetad, än äfven huruvida Norstedt &
Utskottet likväl kunna blifva otillräckligt för de händelser, hvilka lätteligen kunde inträffa, att nemligen io tryckta ark och derutöfver på en gång till läsning och rättelse afgåfvos; då skulle, äfven med den till 6 personer i och för Correctur-lä.sningcn ökade personal, icke destomindre förorsakas eli uppehåll af flera timmar, enär alltid två måste sysselsätta sig med hvarje arks läsning. För att nu i möjligaste måtto, å ena sidan underhålla möjlighet af tryckningens skyndsamma och oafbrutna gång samt å andra sidan bereda den besparing, som med ändamålets ernående vore för - ExpeditionsUtskottets Utlåtande, iV:o 34. 78 enlig, utan att hvarken den redan i och för tryckningen anställde personal alltför mycket utöfver höfvan betungades, eller skulle vara nödsakad att, såsom hittills skett, anskaffa biträde emot ersättning af densamma sjelf anslagne arfvoden, anhöll Expeditions-Utskottet, alt Rikets Högloft. Ständer täcktes till användande på ofvannämnde sätt bevilja ifrågavarande anslag, hvilket för dag icke bestiger sig till mer än hälften af de dagtractamenten, som skulle utgå, i händelse fyra Canceliister skulle ytterligare antagas. För Expeditions-Utskottet hafva i öfrigt de olägenheter, hvilka åtfölja bestridandet af Bihangets tryckning ensamt genom Utskottets försorg ingalunda varit främmande eller behöft att för detsamma förutsägas. Tvärtom har ExpeditionsUtskottet så väl i dess först, uti fråga om tryckningen, under J\T:o 2 afgifne Utlåtande, som ock i dess uti Memorial N:o 8 å återremiss uppå samma Utlåtande anförde svar, ej allenast nogsamt tillkännagifvit de svårigheter, som Utskottet ansett möta vid verkställigheten af Bihangets tryckning på det sätt, som genom hos Högloft.
Jag vill gerna medgifva att dessa proportioner icke äro fullt riktiga, och om jag vid sista riksdagen tillhört detta hus, skulle jag kanske hafva röstat för bevillningens fastställande till 4 i stället för 3 proc., emedan jag tror att man då skulle hafva undvikit åtskilligt af det klander, som nu från flera håll låtit höra sig, att löntagare och kapitalister skulle hafva blifvit pålagda en jemförelsevis tung beskattning, då deras skatt blifvit upptagen till 1 proc. af inkomsten, men jordegarnes deremot till endast 3 öre för hvarje 100 rdr af egendomens värde. Såsom emellertid förhållandet nu är, anser jag det vara af största vigt, att om det blir nödvändigt att öka allmänna bevillningen, denna ökning må ske så, att proportionen emellan de olika slagen af fastighetsbevillning icke rubbas. På dessa skäl hemställer jag om bifall till §:n, dock under förbehåll om iaktagande af R. o. Ad:s i ani. af Hr Gahns motion förut fattade beslut. Hr von Koch: I afseende å denna § hafva flera talare yrkat återremiss på helt olika skäl; Frih. Rappe på den grund, att §:n måtte omredigeras i enlighet med Prosten Sondéns reservation; Gr. af Ugglas återigen af det skäl, att man måtte hafva sig öppet lemnadt, att, för den händelse bevillningen skulle komma att ökas, kunna förändra proportionen mellan de särskilta siffror, efter hvilka fastighets-bevillningen skulle utgå. 1 afseende å dessa båda frågor har, enligt hvad af Bevilln.- Utsk:ts nu föredragna Betänk, upplyses och så vidt jag kunnat inhemta, icke någon motion blifvit af enskild riksdagsman väckt, ej heller har Bevilln.-Utsk:t begagnat den detsamma medgifna motionsrätt.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit framställdt, och får till en början upplysa, att, enligt lista § af 2:dra Sektionen och 3:dje Kapitlet i Kongl, Majits förnyade Nådiga Skol-ordning af år 1820, den Byggnads-kassa, som i hvarje Stift bör finnas, eger att uppbära, bland annat, ett års behållna inkomster, sedan aflöning och utskylder blifvit vederbörligen bestridda, efter den ecklesiastika tjensteman, som dött eller afgått utan att efterlemna enka eller omyndiga barn, hvilka lagligen kunna få nåd-år, samt att, jemlikt 4 § af samma Sektion och Kapitel, alla behållna inkomster vid ecklesiastika sysslor, hvilka genom tvist eller af andra skäl komma att öfver den lagliga tillträdestiden stå lediga, skola uppbäras af Konsistorium, som, efter i underdånighet framställdt och af Kongl. Majit i Nåder gilladt förslag, eger disponera dessa medel till den af de under dess vård ställda kassor, eller Byggnads-kassan, Prerniioch Fattig kassan samt Gassa Emeritorum, som linnes deraf i största behof. Vid pröfning af Prosten Meleus motion har Utskottet att tillse, dels huruvida skäl förefinnes dertill, att den, som vunnit befordran till presterlig lägenhet, der Allm. Mesu.- och Ekon.-ilsk.
Sådant 334 Den ij Maj e. m. är förhållandet med frågan om enhet i myntet och enhet i mått, mål och vigt, sorn är en särskild fråga, och den andra frågan, huru denna enhet skall indelas antingen i io tal eller på något annat sätt. Att oreda förefinnes genom de olika slag af enheter, som begagnas, är allmänt kändt och har i dag af en värd talare på 2:dra grefvebänken på ett lättfattligt sätt blifvit utveckladt för dem, som förut ej kommit att tänka derpå. Jag kan derföre, för min del, ingalunda tillstyrka, att införandet af enhet i myntet skulle fördröjas, derföre att vi ej vitl denna riksdag kunna fä decimal-systemet antaget. Kunde vi vinna begge delarna, skulle det vara mig ganska kärt; men då jag tror, att det icke låter sig göra, finner jag mig böra vara BaucoUtsk. erkansam, för det Utsk. ej sammanbundit begge förslagen, hvaraf följden kunnat blifva bådas förkastande. I händelse betänk, skulle blifva återremit(eradt, anil iller jag alt Utsk. ville ytterligare taga i betraktande den skiljaktighet från det af Utsk. nu framställda förslaget, som innefattas uti min vid riksdagens början afgifn. i motion. Jag föreställer mig, ali då man vill uppnå eli godt mål, bör man icke blott gå den väg, som leder derhän, ulan man bör, bland flera befintliga, välja den vägen, som med minsta uppoffring förenar den största förmånen. Jag har föreställt mig, att man kunde komma till reda i myntet, utan att rubba den fastställda myntfoten för silfverutmy ntningen, derigenom att 4 rJdr finge benämning af en specie. Riksdalern blefve då den verkliga enheten,- ehuru ett annat namn funnes för fyrdubblingen deraf. När dä silfvermyntet finge såsom enbet bibehålla den fyrdubbla mullipeln, så slapp man att ändra myntfoten, hvilket medförde den fördelen att i rörelsen undvika 2.me slags silfvermyuf, enär ommyntningen af allt det sedan i83o ulgifna silfvermyntet svårligen torde komma i fråga.