Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svarade Petrus, och sade: Du äst Guds Christ. Och han hotade dem, och förböd, att de skulle det någrom säga; Och sade: Menniskones Son måste mycket lida, och bortkastas af de äldsta, och öfversta Presterna, och Skriftlärda, och dräpas, och tredje dagen uppstå igen. Sade han ock till dem alla: Hvilken mig efterfölja vill, han vedersäge sig sjelf, och tage sitt kors på sig hvar dag, och följe mig. Ty den, som vill behålla sitt lif, han skall mista det; och ho som mister sitt lif för mina skull, han skall det behålla. Och hvad kommer det menniskone till godo, om hon vunne hela verldena, och förtappar sig sjelf, eller gör skada på sig sjelf? Hvilken som blyges vid mig och min ord, vid honom skall ock menniskones Son blygas, då han kommer i sin, och sins Faders, och de heliga Änglars härlighet. Men jag säger eder förvisso, att någre äro af dem som här stå, de der icke skola smaka döden, tilldess de få se Guds rike. Så begaf det sig, vid åtta dagar efter dessa orden, att han tog till sig Petrum, och Johannem, och Jacobum; och gick upp på ett berg till att bedja. Och vid han bad, vardt hans ansigte förvandladt, och hans klädnad var hvit och skinande. Och si, två män talade med honom, som voro Moses och Elias; Och syntes i härlighet, och talade om hans afgång, som han fullborda skulle i Jerusalem. Men Petrus, och de med honom voro, förtyngdes af sömn; då de uppvaknade, sågo de hans klarhet, och de två män stå när honom. Och det begaf sig, då de gingo ifrå honom, sade Petrus till Jesum: Mästar, oss är godt här vara; låt oss göra tre hyddor, en till dig, och en till Mosen, och en till Eliam; och visste icke hvad han sade. Och vid han så sade, kom en sky, och kringskyggde dem; och de vordo förfärade, vid de vordo invefvade i skyn.
Statsverket hvarken borde betungas med lärohusens uppbyggande eller deras underhåll, utan dessa utgifter bestridas af staden med de bidrag, som kunde erhållas af stiftets byggnadskassa äfvensom af innevånarne i orten, får Utskottet, som äfven anmärkt att rektorsbostad är inrymd uti den föreslagna nybyggnaden, hemställa, att Herr Börjesons ifrågavarande motion ej må vinna Rikets Ständers bifall. 115:o. Tdl Stats-Utskoltet har blifvit remitterad en inom Bonde-Ståndet under N:o 335 väckt motion, hvaruti Olof Olsson från Olebyn i Wermland fästat uppmärksamheten på behofvet af en ny skolliusbyggnad i Arvika, som hittills åt sitt läroverk förhyrt en enskild lägenhet. Då olägenheterna häraf hade gjort sig mera kännbart gällande, bade det lilla samhället dels dragit försorg om uppgörandet af erforderliga ritningar och kostnadsförslag, hvilka blifvit af Kongl. Majit gillade och stadlastade, dels äfven börjat anskaffande af nödige medel. Då emelle!tid inom kommunen tillräckliga medel ej kunnat åstadkommas till det ifrågaställa, för hela orten b.höfliga, byggnadsföretaget, har motionären föreslagit, alt Rikets Ständer måtte till ett skolhus i Arvika med bostad för rektor anslå 10,000 R:dr, utgörande icke fullt hälften af beräknade kostnaden efter det fastställda kostnadsförslaget, emot erforderlig garanti för arbetets behöriga verkställande i enlighet med den godkända ritningen och förbindelse för kommunen att, i händelse nu väckt fråga om anslag till en tredje lärare skulle bifallas, och således en större byggnad blifva af nöden, vidkännas alla de ökade utgifter, som deraf kunde blifva en följd. Då närmare upplysning saknas om storleken af den fond, som i motionen om nämnes - Stats-UtskotteLs Utlåtande N:o 139 (Fortsättning.) nämnes vara samlad och dä vederbörande Domkapitel ej varit i fräsan hörd, har Utskottet, vid sakens ofullständiga och outredda skick, ej kunnat tillstyrka Rikets Ständers bifall till Olof Olssons berörda motion. 116:o.
Beslöts att af fattig-cassan skulle tilldelas åt följande utfattige, nemligen Pigan Ingebor Andersd:r i Andersgård f.d. torparen Pär Ersson i Storgård drängen Hans Pärsson i Backegård pigan Ingebor Pärsd:r i Storgård enkan Maria Ersd:r i Österåsen d:o Maria Mattsd:r i d:o d:o Lisa Heljesd:r i Ollsta torparen Krus och dess hustru i Huse inhys. Erik Larsson i Grötom pigan Karin Knutsd:r i Häggesta enkan Maria Olsd:r i Storhögen inhys. Matts Qvist med hustru i d:o tillsammans Datum ut supra. In fidem Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protokoll, hållet vid sockenstämman i Häggenås sockenstuga den 4 oktober 1835. § 1. S.D. Sedan med tillkänna gifvande af ämnet derföre, allmän sockenstämma var, fjorton dagar förut, till denna dag pålyst, och församlingen nu talrikt i socknestugan inträdt, yttrade undertecknad ordförande att, ehuru väl socknemännen i allmän socknestämma d. 26 oktober sistl. år fattat beslut, att, om ej svårare missväxt inträffade, våren 1836 företaga det påtänkta kyrkobyggnads arbetet; dock, emedan frosten detta år tyvärr gjort mer och mindre skada här i socknen, han velat, innan ytterligare anstalter för detta byggande företogs, tillfråga sockne männen, om de nästkommande vår ville börja uppförandet af Häggenås nya kyrka?
Beträffande den första utgiften, får Utskottet, med afseende å det allmänt erkända behofvet af förstärkning i bevakningen vid nämnde häkte, tillstyrka Rikets Ständer, alt å 2:dra Hufvudtiteln uppföra den erforderliga summan R:dr 269: 16; men hvad åter angår det ifrågaställde arvodet till Slotts-Predikanten å Waxholm, anser Utskottet berörde Titel icke böra belastas med utgifter i och för andra häkten, än Länsfängelserne, och alt della arvode, som hittills utgått af 8:de Hufvudtiteln, är af egenskap att, så länge behofvet fortfar, böra på enahanda sätt framgent anordnas. Enligt hvad högstberörde Nådiga Proposition vidare föranleder, komma, genom Två Fögderiers sammanslagning, att indragas contant 1 o R:dr och indeldt ia5 R:dr, äfvensom arrendet af ett Krono-Fogdeboställe, efter fardags-årels förlopp, hvilka tillgångar likväl beräknats vid uppgörandet af nya Landtstatsregleringen; Och komme anslaget för 66 Fjerdingsman och 1 Profoss, som är upptaget i contant, men utgår indeldt, att minksa contanta anslaget med 2o3 R:dr. Härvid torde Rikets Ständer finna, att något ej är att erinra. Blekinge Län. Till uppförande å 2:dra Hufvudtiteln, har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit det arvode af 100 R:dr, som beviljats en Executionsfogde i Carlskrona för uppsigt öfver Länsfångarne i Rådstuguhäklet derstädes, samt 78 R:dr ?2 sk. till Fångvaktmästaren vid samma häkte.
Ödmjukast anhålles om remiss till Höglofl. Stats-Utskottet., dit det torde medgifvas mig att få inlemna till ämnet hörande handlingar, som jag från behörig ort ännu icke lyckats erhålla. Af Kongl. Hofpredikanten P. Lithner: Angående statsanslag till en föreslagen kommunikationsled ifrån Sundsvall till Bräcke gästgifvaregård i Jemtland. Behjertande nyttan och vigtep af att bereda bättre kommunikationer åt provinsen Jemtland, sorn trots sitt afstängda läge inom sig eger rika resurser till Bih. till R. St. N:o 60. mångsidig framtida odling, beviljade 1856—1857 års Ständer anslag till åvägabringande af en kommunikationsled utefter de stora sjöar, som med små afstånd från hvarandra sträcka sig tvärsigenom provinsen från dess vestra gräns emot Norrige till sydöstra gränsen emot Medelpad. Denna kommunikationsled är också jemte en af Norska Staten utförd fortsättning deraf ifrån Riksgränsen till Levanger vid Trondhjemsfjorden af trafiken redan begagnad. Men hvarken skall Jemtland af det välvilligt lemnade understödet eller Svenska Staten af de på en förhoppning utlagde medlen hafva all den nytta, som deraf kan och bör beräknas och äskas, så länge ifrågavarande kommunikationslinea med sin ena ändpunkt stannar på ett afstånd af nära 12 mil från Svensk hamn och stapelstad. Tvärtom skall all den samfärdsel som provinsen behöfver och bör söka med andra orter, fortfarande antingen hållas tryckt eller också tvingas in på den nyöppnade vägen till hamn vid Westerhaget, så länge alla de varor, som innevånarne kunna behöfva antingen hemta ifrån eller afyttra vid närmaste hamn, som här är Sundsvall, måste med en kostnad af 20 å 25 öre per centner för mil och ibland derutöfver fortskaffas genom forbönder sorn dessutom icke alltid stå att anskaffa.
(De öfriga moinenterna oförändrade.) Beträffande den i S ,§ föreslagna ändring må anmärkas, alt, ehuru de (lesia utländska handelslagar, hvilka ovilkorligen föreskrifvit dagboks förande, icke besvarat frågan, huruvida anleckningarne för alla arter och grenar af en persons affärsrörelse borde i en enda odelad dagbok införas, eller om tillätet vore, att ej allenast för olika grenar, utan ock för en enda rörelsegren af större omfång föra (lere böcker, hvilka då tillsamman skulle utgöra den fullständiga dagboken, man likväl af tillgängliga betänkanden och moliver lill dessa lagar finnér, att det förra, dock under erkännande af domarens rätt till pröfning af omständigheterna, företrädesvis afsägs. Också är det just uti den omständigheten, att anteckningar af hvad som inom rörelsen förefallit böra ske uti oafbruten tidsföljd och vid den tidpunkt, då föremålet för anteckningen inträffade, som grunden ligger för dagbokens juridiska vigt och betydelse. Anleckningarne göras vid sådant förhållande då affären står klarast i minnet och då ännu intet kunnat inträffa, som kunde antyda en iner eller mindre gynnsam utgång af densamma eller förleda till någon afvikelse från sanningen, och dessa anteckningars till innehållet »brokiga» mångfald blir derföre just ett tecken företrädesvis pä dagbokens trovärdighet, då deremot det är uppenbart, att i ju (lera. särskilda böcker densamma får delas, det för den orättrådige skall blifva desto lättare all i dessa böcker införa antedalerade, oriktiga anteckningar. Emellertid torde ej heller på andra sidan böra förbises vigten deraf, alt den friare rörlighet, som i så många afscendcn är för affärsmannen behöflig, må så litet som möjligt försvåras.
Man skulle kunna tänka sig den händelsen, att någon förorättades af en högt uppsatt man, och att målet af särskilda considerationer kunde blifva nedlagdt och icke af Justitise-Canzleren bedrifvas till slut, men då inträder Justitise-Ombudsmannens pligt att vidtaga, der den förre slutade. Om äfven under nu förflutne period vid något tillfälle händt, att denna princip ej blifvit följd, tror jag, att man ej derefter, utan med afseende å esprifn af tjensten, bör dömma om dess nytta, Herr Assessor Arosenius instämde deruti, att detta Embete vore af mycken vigt, och tilläde, att, om ock nyttan deraf i en lugn tid vore mindre märkbar, kunde dock dess tillvarelse vid ett enda tillfälle befinnas idkeligen varit värd den kostnad, som under tiden derpå varit använd. 612 Riksdagen 1812. Herr Kammarherren Silverstolpe: Jag torde få anmärka, att, om Konungen befaller att en sak ej skall upptagas, äger, enligt min tanka, Justitise-Ombudsmannen ej rättighet att beifra den. Detta Embete kan ej vara ämnadt att innefatta någon controll på Konungamagtens utöfning. Konungens gerningar äro öfver allt åtal, men tillsynen öfver Embetsmäns uppfyllande af sine pligter lemnar Justitise-Ombudsmannen ett både vidsträckt och nödvändigt verknings-område. Efter mitt begrepp om denna tjenst är dess ändamål mera att förekomma ondt än att beifra ondt, och under den synpunkten anser jag den kostnad, Staten derföre vidkännes, väl använd. Herr Assessor Arosenius: Då jag försvarade inrättningen af detta Embete, skedde det på den grund, att jag tror deri ligga säkerhet mot våld, vare sig från Högsta Magten eller enskilde. Jag skulle anse bela inrättningen som öfverflödig, om Justitise-Ombudsmannen kunde i likhet med Justitise-Canzleren af Konungen befallas att nedlägga eller icke begynna en action. Om Nationen äfven under nu förflutna tid väntat kraftigare åtgärder af detta Embete, än som inträffat, skall man åtminstone icke kunna beskylla nuvarande innebafvaren att genom kitslighet hafva missbrukat sin myndighet.
Men är åter meningen med religionsundervisningen endast den, att bibringa lärjungen förmåga att hastigt och med väl formulerade ord kunna besvara ett visst antal frågor angående kristendomen, då medger jag, att de, som ifra lör katekesens bibehållande, hafva obestridligen rätt. Dock torde icke någon vilja erkänna, att han så djupt nedsätter ändamålet med undervisningen i religionen. I afseende å sjelfva formen för katekesen, så har af den omständigheten, att den är ämnad till att läsas utantill, jemväl blifvit en följd, att den måst affattas i så korta ordalag, som möjligt. För att upfylla fordringen af möjligaste korthet, har otydlighet och svårfattlighet icke alltid kunnat undvikas, xktt den icke kunnat skrifvas pä ett sådant sätt, att den mäktar anslå och lifva den religiösa känslan, är ännu mindre att förundra sig öfver. Om man endast betraktar katekesens framställning af de tio budorden, så hemställer jag till en hvars bedömande, huruvida äfven den tråkigaste moralist kan teckna en pligtlära på torrare och mindre lifvande sätt, än katekesen. Författades deremot en lärobok på det sätt, jag påpekat, kunde den innehålla icke blott ett register på pligter, utan afven vända sig till läsarens känsla och söka ingifva håg och kärlek till dessa pligters upfvllande. Dessutom kunde mera af bibelns egna ord inflyta i en sådan lärobok; just i hänseende till budorden är sådant desto nödigare, som dessa å katekesen icke äro aflattade i öfverensstämmelse med dem, som utfärdades på Sinai berg. Jag lägger mindre vigt deruppå, att de tre första af stentaflornas bud blifvit sammanförda till två, och att det tionde blifvit deladt uti två särskilda bud, än att man från budena helt och hållet uteslutit ett af de icke minst betydande. Från första tafians fjerde bud har man uteslutit dess lörsta hälft och uti katekesens tredje bud endast bibehållit sednare delen deraf. »Sex dagar skall du arbeta och göra alla dina verk;» detta är ett stadgande, som icke har ansetts värdigt att intagas i katekesen.
Hvad åter vidkommer den representations-rätt, sorn Preste-Ståndet eger och det påståendet, att religionens och bildningens sak hos ett folk, som känner högre angelägenheter, än de materiella, bör inom national-representationen ega serskilda tolkar, så erkänner Utskottet, såsom sin, den öfvertygelse, att en nations framskridande i bildning föga beror på den mer eller mindre lysande ställning, som denna bildnings egentliga representanter i den politiska spheren intaga. En stor polititsk inflytelse, inrymd dessa representanter, har icke sällan varit mindre fördelagtig för bildningen sjelf, än för personerna, hvilka ofta nog glömt sitt egentliga kall, för att helt och hållet egna sig åt den nya bana, på hvilken de egentligen haft ingenting att beställa. Förnuftet röjer sitt höga ursprung icke minst i de segrar, det vinner under de mest missgynnande yttre förhållanden. För odlingens framgång fordras af dess arbetare odelad kärlek, osviklig trohet och rastlöst arbete. Allt, som delar denna kärlek, utgör lika många hinder för den framgång, som man vill försäkra. Till och med de materiella vilkoren för denna framgång försäkras vida bättre genom den kärlek och det förtroende, som odlingens representanter ingifva, än genom den yttre magt, de kunna sig förvärfva. Ett folk, genomträngdt af kärlek till odlingens arbete och odlingens frukter, erbjuder för dess bestånd en borgen, förgänglig såsom allt jordiskt, men åtminstone säkrare, än hvilka yttre inrättningar som helst, hvilka midt bland liknöjdhet och moralisk dvala föga kunna qvarhålla ett flyende lif. Svenska Presterskapet har utom representationen tillräckliga tillfällen att göra den heliga sak, hvilken det försvarar, gällande. Dess kunskaper och erfarenhet skola, äfven under ett förändradt representations-sätt, bland Constilutions-Utshottets MemorialN.-o 38. represenlanterne skaffa rum åt så många af dess medlemmar, som fordras att i förening med de målsmän, odlingen i andra samliälls-classer kan påräkna, göra dess anspråk gällande. Borgerskapets sjelft ett barn af den frigjorda idogheten, kan icke, utan att förneka sitt eget ursprung, protestera emot gemensamheten i nationens politiska, mer än emot samma gemensamhet i dess industriella, lif.
Län upprättade längder, jemte meddelande, att Kongl. Majit, efter föregången behörig granskning, för Dess del desamma gillat, och få Utskotten, med anledning af den kännedom, de om dessa, af behöriga Auctoriteter uppgjorda och prÖfvade roterings-längder, varit i tillfälle att inhemta, och då de icke funnit några anmärkningar vid desamma att göra, nu hemställa, att Rikets Ständer äfven, för deras del, måtte gilla och fastställa den, i öfverensstämmelse med berörde längder , verkställda, nya rote-indelningen uti Stockholms, Westmanlands, Nyköpings, Upsala, Jönköpings och Östergöthlands Län. Kongl. Majit har äfven lill Rikets Ständer nu öfverlemnat att lill pröfning upptaga Kongl. Majits, under den 18 Januari 1834» aAåtna Nådiga Proposition, i afseende å rote-vacance-afgiften, m. m., .på sätt i den Kongl. - Skrifvelse!! oinförmäles. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotténs Utlåtande, N.o 160.1 2i Utskotten förmoda, att Rikets Ständers Skrifvelse af den 28 October 1829, hvaruti 'framställts en anhållan, alt elen föreslagna tillökningen i' ordinarie knektéhållet icke mätte till någon verkställighet befordras, innan Rikets St-änder, efter Kongl. Majits Nådiga Proposition, sig deröfver utlåtit, med den beslutande rätt, sorn, genom 78 och 80 §§. Regerings-Formen, är Rikets Ständer förbehållen, gifvit anledning till ifrågavarande
Men jag går längre, då jag vågar påstå, att Svenska folkel, så vidt jag af opinionen, sådan den yppar sig i tal eller i ski ift, kunnat inhemta, ingalunda vill utsträcka valiätteu till den ■ nedborgareclass, hvars beroende af medborgares välgörenhet till egen, till familjens och barnens bergning är alltför synbart att kunna undgå den öygtigaste granskning, jag menar afhysingen, jemlesittai en, undantagaren rn. m, , och detta i eli tid, då man till den grad fäster sina förhoppningar vid materiell oberoende, alt man nästan tyckes glömma, aLl det högsta liksom det kraftigaste af allt oberoende är det lins lanken, är den sjelfständighet i själen, som utgör frihetens, enda, sanna kännemärke, liksom dess högsta triumfI — Utsk, har (pag. 2) förklarat sig obehindradt att vidtaga smärre ändringar, hvilka väl icke blifvit af .Stånden yrkade, men gifva lagen mera klarhet och cnnseqvens. Om jag nu.åninge att 56 §:n Reg.Fm gåfve Utsk. ratt att jemka emellan .Ständens meningar på ett sätt, som leder Utsk. till nya Satser, nemi. helt andra än deni sorn igenfinnas i Ståndens gemensamma tankar; så hade väl klarheten fordrat framställandet af den princip, s,om under nedsättandet af valcensus hejdat Utsk. vid io rrdrs capitalförmögenhet. Om ingen sådan af Utsk. varit antagen, så kunde man lind skäl fråga: hvarföre har Utsk. icke gått lungre i Nedsättandet af census till obes attén heten synes icke vara påkallad t af conseqvensen hos ett Coust.Utsk , som till den. grad påräknar del materiella oberoendet, att Svensk man, soia beklädt ett förtroendeembete, icke äger valrätt. — Hvar linues nu den klarhet, den conseqvens. som föranledt Utsk. att vidtaga dessa ändringar, hvilka icke ära så små sorn Utsk. föregiiver?
Under det förra Anssa kriget, gjorde hela Äbo LänRegemente tjenst säsom Artillerister, hwarförukair de sä kallade Regements, Canonerne till hälften serverades af de Regemcntcr hwartill de hörde; och under detta senare krig, hafwa fem hela Landkwärns Batailloner warit anstagne till Artilleriet. Om nu antalet af de pä Stat »varande Ercerceradc Artillerister warit mindre, huru skulle alt detta LandtwärnS - manssapek kunnat inöfwas. Dä jag härigenom tror mig hafwa wisat att rn Reduction af Artilleri!-manskap ej bör komma i fräga, fär jag närmare upgifwa hwad Artillerister och wärfwade Soldater för det närwarande ätnjutapä det att Riksens Ständer sjelfwe mä kunna bestämma hus' ruwida en tilökning i aflöningen, och ett deraf följande tilssott till Statswerket blifwa nödwändige. Enligt 1788 ärs Stat är sjclfwa aflöningen ! hwarje mänad sedan Präst - och Fältskärs - penningar > afgätt_ 44 §. Skolapps-penningar 1 — Spannemäl bcstäende af Tunna Räg och ^rdcls Tunna Korn ä zz^-.dels Kappar pa Tunnan. Som de fleste Soldater äro ogifte, kunna de ej annorledes anwända denna Spannemäl än att de föryttra den lill -en mästbjudande. uppä sävant^^sätt , Transport — 4? Ten 27 September. 1005 Transport — 4> — "har innewarande mänads SpanncmälS-pvrticn blifwit betald med 1: — Tilsammans R:dr 1: 45 K. Denna mänadtclige inkomst delad uppä za el» ler Zi dagar utgör Z fl. eller z fl. i r:st. om dagen.
St. 1847. 55 Transport R:dr 46,800: Kongl. Maj:t anser, enligt hvad vederbörande embetsmyndigheter jemväl tillstyrkt, lämpligast, att det redan år 1840 bos Rikets Ständer uppgifna behofvet af ökadt utrymme för länsstyrelsen i Calmar afhjelpes genom det nuvarande residenshusets tillbyggnad, hvartill, enligt förenämnda beräkning, skulle, utöfver värdet af materialhuset, erfordras omkring 7,000 R:dr; men då, i följd'af det årliga byggnadsanslagets anlitande för flera större reparationsoch byggnadsarbeten, bland hvilka sednare förekommer fulländandet af ett nytt landshöfdinge-residenshus i Östersund, nyssnämnda anslag ej eller lemnar tillgång för nu ifrågavarande mindre summa, föreslår Kongl. Maj:t, alt Rikets Ständer, jemte medgifvande af det s. k. materialhusets försäljning med dertill hörande byggnader och tomt genom offentlig auktion samt den inflytande köpeskillingens användande såsom bidrag till kostnaden för landshöfdinge-residensets i Calmar tillbyggnad, må för samma ändamål anvisa ett ytterligare särskildt anslag af /,000: 4:o För i ståndsättande af de emellan hufvudstaden oell Drottningholm befintliga broar. För dessa broars bibehållande i farbart skick hafva under de sednare åren icke obetydliga kostnader måst användas. Vid å samma broar nyligen förrättad ytterligare besigtning har befunnits, alt de ånyo tarfva reparation och att, för att dymedelst med någon säkerhet, dock ej med full visshet, betrygga farten deröfver, för en tid af tre å fyra år skulle erfordras icke mindre summa än omkring 11,860 R:dr.
Kjellmam motion åter åsyftar ändring i sista mom. af 20 § meranämnda Stadga, hvilket lyder sålunda: »Vill någon erhålla sådan belöning, uppvisé roffogeln eller huden af rofdjuret för Kronofogde, Länsman eller Ordförande i kommunalstyrelse, tage bans intyg, att roffogeln eller rofdjuret inom riket dödats, samt att roffogelns fötter eller öronen af rofdjurshuden blifvit i bans närvaro afskurna, och håfve sedan rätt att hos närmaste Kronouppbördsman eller Wår Befallningshafvande den utfästade belöningen uppbära.» Motionären förmenar, att det icke är lämpligt, att kronofogde utfärdar det för nämnda belönings utbekommande erforderliga intyg, då det är just han, som skall granska detsamma och utbetala medlen; hvarjemte motionären anmärker, att, uttrycket »Ordförande i kommunalstyrelse» icke förekommer i sjelfva kommunalförfattningarne och derför lemnar rum för tvekan, huruvida ett intyg, utfärdadt af antingen kommunalstämmans eller kommunalnämndens ordförande, är giltigt. Af dessa skäl föreslår motionären att orden »Kronofogde, Länsman eller Ordförande i kommunalstyrelse» i ofvanberörda § måtte ändras till »länsman, ordförande i kommunalstämma eller kommunalnämnd.» Utskottet kan dock för sin del ej inse något olämpligt deri, att kronofogde eger både granska det rofdjur eller den roffogel, hvarför belöning äskas, och utbetala medlen. Till vederbörandes beqvämlighet, och på det de ej måtte nödgas behålla en förskämning underkastad roffogel, ända tills de få tillfälle att för den stundom ganska ringa belöningens utbekommande inställa sig hos kronofogden, har blifvit medgifvet att för länsman eller kommunalstyrelsens ordförande uppvisa fogeln eller djuret; men om den, som skall erhålla belöningen, har närmare till kronofogden, synes det ej vara skäl att förmena denne sednare att utöfva den kontroll, som med afskärandet af fotterna å fogeln och af öronen å rofdjurshuden åsyftas.