Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareStandet i sa matto instämt, at i stället för or Ven: ti! ioo R:d. och -eröfwer betalas roche penningen, införes: tilzoo R:d. och derutöfwer betalas 6 för hundradel; och Hederwärda BondeStandet: At i den händel se Gäfwa eller Testamente gifwes at någon för lang »varig och trogen tjenst afgisten matte nedsättas frän 10 til 6 procent pä (^LpitZlet. i2:te kuncten. högloft. Ridderffapet och Adeln: Atafgiftenwid tjlträde af kiäei-iZomniis ning handlar mäste iakttagas; sa tror Utstotter sig böra, i sammanhang med hwad öfwer föregående Anmärkning är yttrat, tilstyrka, at denna Anmärkning kunde fä förfalla. Desse trenne Anmärkningar anser Utskottet lämpligen kunna sälundasammanjemkas, at, pä sätt Wällofl. Borgare-Ständer yrkat, i stället för orden: til ioo R:d. och deräfwer betalas roche penningen, införes: tilzoo R:d. och deröfrver betalas Sex för hundrade!, hwilken UeäLÄion altsä förefläs. Dä här icke ar fräga, at hwar och en, som tilträder luäci - Lommiss. egendom, stall erlägga denna - Den z< ser mätte nedsättas fran ro kil 6 xrocent. Z. ^rt. i. H. wällofl. BorgareGtändet:At i l^ubriciuens början kunde tilläggas: Mantalsskrifningen, efter soM kLrgArspken verVM handlar; samt at i detta i:sta ktomenr orden: innan förrättningen börjas, matte säsom oläinpelige ukgä. I §. Z. kuncten. wäUoft. BorgareStänder:
Kungörelse angående stängselskyldigheten för kungsgårdsoch boställsinnehavare, samt kronohemmans åbor på Öland. Stockholm den 3 april 1816. Kommittén för utmarksfördelningen på Öland har tillkännagivit att åtskilliga boställsinnehavare klagat över betungande stängselskyldighet. De menar att de stängsel de sätter upp nu, kommer att bli till nytta för efterträdarna. De efterlyser en författning, som skulle ge rättvisare fördelning av stängselskyldigheten mellan nuvarande boställsinnehavare och deras efterträdare. Kammarkollegium har på befallning lämnat en skrivelse, där det är stadgat att 30 famnar stengärd eller 60 famnar jordvall skall räknas som 1 års stängselskyldighet på helt mantal, dock med följande villkor och föreskrifter. 1: o Gamla stängsel skall hållas vid makt. 2: o På ställen där hägnad med trä är brukligt och tillgång därtill ännu finns får detta stängningssätt behållas. 3: o Inget stängsel på den årliga skyldigheten får tillgodoräknas, om den uppförs på andra ställen än i fastställda rågångar mellan byar och hemman samt omkring enskiftade, storskiftade eller utbrutna ägor. 4: o Även om man bestämt antalet famnar, som skall göras per år är innehavaren skyldig att sätta stängsel överallt där det är nödvändigt så fort det möjligen kan ske. Det årliga famntalet skall endast tjäna som grund för likvid mellan avoch tillträdare. 5: o Alla frälseoch kronoskattehemman är undantagna från den fastställda beräkningsgrunden. 7: o Att stängningsskyldigheten blivit uppfylld görs upp vid laga syn. Skulle den avträdande inte underhållit gamla stängsel eller följt författningarna om nya, får han innan avträdestiden in natura fullgöra bristen eller betala efterträdaren med pengar till det värde som synerätten bestämmer. Har han uppfört mer än sin skyldighet, har han rätt att få ersättning av efterträdaren. Stockholm den 3 april 1816. O E LAGERHEIM Kungörelse angående kontrollen av kortstämpelavgiften i landsorterna. Stockholms slott den 24 april 1816. Riksens Ständer har vid sista riksdag uppmärksammat den svåra belägenhet Barnhusinrättningen i Stockholm hamnat, på grund av en del olyckliga omständigheter bl a Finlands avträdande till Ryssland.
Ebba Fleming. Olof Klaesson. Daniel Hjort. Senare Johan Fleming. DANIEL HJORT (inträdande). Nu står därute hertigens beskickning. EBBA FLEMING (sorgklädd). Om än min make, du Klaes Fleming lefvat, de aldrig vågat hit i sådan tjänst! Du svarta sorgdräkt, dig omkring sin själ hvar ädling, som i Finland trogen blifvit sin konung, efter Fleming evigt bäre! Men är vår makt densamma ej som då! Vår kung densamma är, vår sak densamma och hertigen dödsfienden, som då. Tar du emot dem, Stålarm! STÅLARM. Låt oss höra; jag fruktar lika litet ord som svärd. JOHAN FLEMING (inkommer från vänstra sidodörren med ett bref i handen). EBBA FLEMING. God morgon, son! JOHAN FLEMING. God morgon vänner alla! Jag kommer för att afsked ta! Jag redan har öfver sorgeåret vistats här; mig Sigismund till Warschau återkallar. (Räcker brefvet åt Stålarm). Se här och bjuder åt er dotter, Stålarm, en plats hos drottningen. STÅLARM (ögnande i brefvet). Och ännu mer: på nytt landstiga ämnar han i Sverige ännu i höst sin tron att återtaga. Godt, godt, då kunna här vi vara lugna. Du ämnar resa? JOHAN FLEMING. Ja och eder dotter? STÅLARM. Därom vi tala må ett ord ännu. Du, Daniel Hjort, tag mellertid emot beskickningen. De här må svalka sig. OLOF KLAESSON. Hvad hin har farit i min käre broder? Han knapt mig ser, är tvär som vore han den adopterade, och jag, minsann, den äkta pojken så till själ som moder. (Alla gå utom Daniel Hjort). Andra scenen. Daniel Hjort. Beskickningen från Sverige, bestående af Erik Brahe, Laurentius Paulinus och biskop Petrus af Vexiö. DANIEL HJORT. I värde herrar! vänten här en stund; snart Stålarm redo är att höra er. ERIK BRAHE (till Laurentius Paulinus). Säg känner ni den unge mannen där?
J a, ar dn intresserad af ~kvinnofragan~, d&amp; tar det nog inte s i snart sliit med vårt resonemang, ty det a r för mig det brannande spörsmålet, och det ligger därför vikt på att jag får s i många synpunkter som möjligt, och det kan vara mig till stor nytta att därom få byta tankar med en mogen och rättänkande kvinna som du. Landegård och jag dryfta saken beständigt. I de flesta fall äro vi ense, men beträffande sättet för utvecklingen äro vi af olika mening, ty han med sin-ungdomliga entusiasm vill gå bröstginges till väga, jag, ined min mera stadgade erfarenhet, menar a t t man bör allt låta det gå så småningom. Han vill bryta ned endast, jag menar att man efter Iiand bör skjuta in något nytt i det förAldrades ställe. att skrifva rent ut till mig? Hvarför skall du d hesitera^ f ö ~ Hvarför skulle vi missförstå hvarandra, äfven om vi vore af olika åsikter? Nej. Endast då kan ett tankeutbyte vara lärorikt, då man utan tvekan kan säga allt. Genom att lagga sitt åskidningssatt klart för en annan, nödgas man också lagga det klart för sig sjalf; det sker ej utan ändringar och rättelser, och just däri består gagnet. Ingen får en lifsiskådnincy fri och fardig, man måste småningom arbeta sig till den, och många oegentligheter bortnötas därur genom det, att den kommer i nära beröring med och liksom gnides emot andras. Den som aldrig vill tala utan med meningsfränder, den skall stelna i ohjälplig ensidighet. Ja - mor lilla - jag har varit olycklig, men, jag upprepar Föraltiradet, jag tror att det var den enda väg jag hade att gå hemmet hade varit tusen gånger värre. Det hade varit stillastående. Om jag därför åter stode vid skiljevägen och saknade mod att trotsa mig till friheten, eller rättare, om jag annu vore så bunden.af gamla föreställningar, att jag skulle ansett att en sådan själfstandighetsakt skulle följas af himmelens straffdomar, ja, då skulle jag otvif velaktigt liandlat som jag gjorde. Det hade varit mindre smärtsamt att stanna kvar i de omgifningar, dar jag stod, inen det hade varit andlig försoffning och andlig död.
För min del kan jag icke instämma med StatsUtskottets Betänkande, rörande Herr Öfversten Silfverskjölds i och för Tjensten lidne förluster. Då lika resultater fattas, böra Principerna vara enahanda, hvarpå de grundas; men jag anser icke Utskottet nu hafva iakttagit detta vid ifrågavarande ämne. Förhållandet blir ganska olika emellan Herr Öfverste Silfverskjöld och för detta Finska Armeens Officerare. Den förre har mäst erlägga sitt Accord i Pommersk Courant, de sednare i Svenskt Banco. Öfverste Silfverskjöld har saknat uti 11 år all sin inkomst af dess år 1806 köpte Compagnie, som af krigsoch politiska händelser nogsamt är kändt; deremot hafva Finska Officerarue knappt i arne år saknat sine Löner, tills de erhöilo ersättning. Han hade på egen bekostnad näst före Fransosernas Invasion i Pommern 1812, förskjutit 2000 Rrdr Pommerskt mynt genom eget Lån till Beklädnad och Rustkammare för dess Compagnie. Finska Officerarne voro mångå mäst med indeldte Löner, som gifva inkomster äfven under krig, då den värfvade Officeraren, som har Passevolance, förlorar dess inkomst under ett krig, lönen oberäknad, hvilken då utgjorde circa 2Öo Rrdr Pommersk Courant för en CompagnieChef vid ett af Pommerska Regementerne. För öfrigt kan det aldrig blifva ett skadeligt pra^judicat, om Herr Öfversten Silfverskjöld tilldelas en skälig ersättning. Han är den enda Officer, som med åsidosättande af de förmonligaste Aspecter för dess framtid under Preussiska Kronan, lemnade sin Militairiska tjenst i Pommern, lifvad af hoppet och Fosterlandskänslan; och nu mera kan aldrig den händelsen inträffa, sedan vi icke mera äga någon Tysk Province, som emot penningar kan afträdas. Den il\ Februarii. 603 Jag förmodar att flere inom Ridderskapet och Adeln nogsamt hafva sig bekant, att Öfverste Silfverskjöld icke utan högst giltiga skäl gjort ansökan om någon ersättning för sine stora förluster.
För bestämmandet af ofvannämnda minimum åberopade komrnitteens pluralitet, såsom ytterligare motiv, att det skulle varit olämpligt att icke sätta detta minimum högre än maximum för husbehofsbränningen. Hvad åter det föreslagna maximum beträffade, ansåge kommitteens pluralitet, att en tillverkning af omkring 1,260 kannor i månaden, eller 7,560 kannor under hela den lofgifna tiden, hvartill en 63 kannors panna af den beskaffenhet, som af kommitteens pluralitet blifvit föreslagen, borde kunna hinna, syntes vara det högsta, hvartill den större jordbrukaren kunde billigtvis sjelf vilja uppdrifva en bränvinsbränning, skött såsom binäring vid jordbruket, med egen, under vintern umbärlig, arbetsstyrka, och beräknad att endast medtaga en del af egendomens egna produkter. Ville han drifva tillverkningen högre, stöde det honom öppet atL för detta ändamål anlägga fabrik. Då städerna, efter hvad t,844 års förteckning å taxerade bränvinspannor utvisade, idkade bränvinsbränning med icke mindre än 3o2 pannor af mellan 3o och 63 kannors rymd i ira och 2:a klasserna af de i nu gällande förordning om bränvinsbränningen beskrifna, bade kommitteen icke trott sig böra föreslå borttagandet af den rättighet, de innehaft och sålunda begagnat. Likväl hade kommitteens pluralitet, med vidblifvande af nämnde förordnings i 1 art. 7 § gifna föreskrift om 3o kannors pannerymd såsom minimum för städerna, i öfrigt ansett några mindre förändringar i afseende på städernas bränvinsbränning af nöden, hvilka af det underdåniga förslaget inhemtades. Kommitteens pluralitet hade i underdånighet föreslagit, att beskattningen för bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket måtte, såsom hittills, utgå efter pannerymd, af skäl, sora, i fråga om husbehofsbränningen, redan blifvit anförda; men med antagande af denna beskattningsgrund, hade kommitteens pluralitet också bär måst uppställa bestämda föreskrifter i afseende på redskapens form och beskaffenhet.
Vi sutto blott i förtviflad tystnad och läto sekunderna droppe för droppe gjuta sin smärta i våra hjärtan. Hela vår tanke, allt hvad vi kunde känna eller mena, pressade sig samman i känslan för den lille gossen, som kved i febern och sakta låg och talade för sig själf ord, hvilka vi icke kunde uppfatta. Och när den stora skuggan bredde sig mellan honom och oss, när han redan syntes oss borta, okänslig för våra ord som för våra smekningar, när blott bröstet syntes höjas mekaniskt och andedräkten förnams så sakta, att vi i förtviflan nästan längtade efter denna underliga tystnad, som berättade, att mellan oss och den döde var det sista bandet afklippt – då föll öfver oss båda en onämnbar ångest öfver, att han skulle uthärda hvad som öfverstiger människors kraft, och vi icke kunna hjälpa. Ack, vi kände ju då, hvad hvarje människa, som sett sitt barn dö, känt genom tidernas tider. Men jag vet, att i detta ögonblick trängde sig mellan min hustru och mig det öde, som jag nu skulle vilja hejda, men icke kan. Det var icke blott ett barn, som dog. Det var de dolda krafterna från hela vårt gamla lif, som, utan att vi visste det, i detta ögonblick begynte att verka. Om jag säger, att vi båda sörjde vårt barn, är detta ett uttryck, som på intet sätt motsvarar den känsla, hvilken i själfva verket böjde oss till jorden. Detta slag drabbade oss midt i en lycka, hvilken ingen kan hafva känt, utom den, som en gång trott sig hafva förlorat lyckan och sedan återfunnit den. Så dyrbart var oss, hvad vi hade återfunnit, att en förlust blef detsamma som ett dråpslag, hvilket inom oss krossade själfva lifskänslan. Och oupphörligt återkommo vi till den frågan: hvarför hände detta först nu? Hvarför skulle det värsta hända, just när vi drogo andan som efter räddningen? Det blef fråga på fråga, framställda med den styrka, som framtvingar ett svar. Och inom min hustru växte det svar som hon i början icke ville erkänna ens inför sig själf. Det tog makten ifrån henne, fyllde dag och natt hennes tankar och det gjorde henne så tung till sinnet, som ej barnets död ensam skulle förmått.
Stals-Contoret lillkännagifvit, att 75,000 R:dr å berörde Creditiv influtit, samt att då deraf 5o,ooo R:dr, enligt Kongl. Maj:ts Högslberörde Nådiga Bref, borde hållas å serskild Räkning disponible, anordning således endast kunde meddelas uppå återstående 35,000 R:dr, hvilka till Riksgälds-Contoret då aflemnades; och sorn sedermera ingått 25,000 R:dr, har Riksgälds-Contoret häruppå återbekommit tillsammans 5o,ooo R:dr. — Deremot har, uppå det till Kongl. Majlis Nådiga disposition i missväxtår ytterligare anvisade Creditiv af 400,000 R:dr, någon lyftning icke ägt rum under den tid Revisorernes granskning omfattat. — Dessutom hafva Herrar Fullmäktige, genom underdånig Skrifvelse af den 2 September i835, B Städerne Malmö och Ystads Cassernbyggnadslån - anhållit, alt, då Riksgälds-Contoret måst upptaga lån, för alt kunna bestrida derå anvisade utgifter, de 5o,ooo R:dr B:co, som i Kongl. Stats-Contoret af i83o års Spanmåls-Crediliv iunestode, matte till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, intill dess desamme kunde erfordras; med anledning hvaraf Kongl. Majit, uti Nådigt Svar af den 25 i samma Månad, täckts underrätta Herrar Fullmäktige derom, att ifrågavarande reserverade 5o,ooo R:dr blifvit öfveisände till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens och Norrbottens Län. c) Sedan, uppå det till Ull-productionens befrämjande å Riksgälds Contoret anvisade Crediliv, medel blifvit, i mon af behof, ultagne samt åter godlgjorde, uppgick Riksgälds - Contorels häraf uppkomne fordran den 3i December 1836 till ett belopp af 73,700 R:dr.
Denna förändring kan jag likväl för min del ej anse annat ån högst skadelig för Inrättningen och åberopar såsom skål dertill, hvad jag förut anfört, rörande den vidsträckta verkningskrets , som Veterinärinrättningen äger och den del af Herr Biskop Wallenberga reservation , som vidrör detta ämne. Det torde deraf tydligen upplysas, att en theoretisk Lärare för Inrättningen är lika oumbärlig, som den praktiska; att den praktiske Lärarens tid och arbetsförmåga åro af de honom dageligen åliggande göromål så upptagne, att han ej kan åtaga sig , att derutöfver ännu biträda vid den theoretiska undervisningen; att den theoretiska Lårarenför sin del äfven år fullkomligen aysslosatt igenom den undervisning han lemnar Eleverna, och af egne arbeten uti den del af vetenskapen , som tillhör hans befattning; att han på intet sått bör betraktas såsom ett påråknadt biträde för practices Läraren, utan såsom en egen och för hela Inrättningen lika nödvändig Lärare ; och att dessutom den fallenhet som fordras af den , som praktiskt skall utöfva Veterinair-vetenskapen, och som skulle göra honom skickelig att vara Adjunct åt den praktiska Läraren , ej bör hos honom förutsättas; att till bestridande af hans tjenstebefattningar erfordras grundeliga och vidsträckta kunskaper uti allt hvad en Läkare i allmänhet bör kånna och dessutom ännu uti det, som tillhör Djurläkare-vetenskapen särskilt; att för honom ej någon möjelighet finnes, att förskaffa »ig Hen 5 Julii e, m'. 65 sig inkomster utöfver lönen , åfvensom hvarken för honom eller den praktiska Läraren ferier inträffa, och att således den för honom projecterade årliga lönen ej bör kunna anses annat, än ganska måttligt beräknad. Det föreslagna årliga arfvodet af 535 R:dr l6 sk. för en Pensionär, som uti Förslaget upptages, har Utskottet ej ansedt sig böra tillstyrka. Utskottet anför uti detta afseende; 5’att då ”dermed egentligen åsyftas, att tilldana en skick”lig person, som kunde vid Inrättningens nu ”varande
•— N:o 1 16. angående nödige ansedde förändringar i de föreskrifter, som innefattas i 5 Art. 2 Afd. af i83o års BankoReglemente. XX. B. 55g. A. 582. XXI. U. i35. A. 157. — Wto 117. i anledning af återremiss å N:o gi. XXI. B. g. A. 45, 58, io5. A. 13o. XXII. B. 83. A. 96. — Wto 118. i anledning af återremiss å Wto 106. XXI. B. 75. A. 114. XXII. B. 83. A. 99. B. 23o. A. 256. — Wto 119. i anledning af Herrar Wijks, Santessons och Lefflers motioner, angående förändrade föreskrifter i afseende på jernbelåningen i Stockholm och Götheborg. XXI. B. 75. A. 125. XXII. E. 100. — Wto 120. i anledning af Herr Wordenanckars motion, angående de till Bankens disposition reserverade vinstmedels användande till uppköp af RiksgäldsContorets Obligationer. XXI. B. 135. i. 156. XXII. U. 101. A. 106. — Wto 121. med öfverlemnande af förslag till sammanjemnkning af RiksStåndens beslut, i anledning af Metao - * ( 3i ) rlalen N:ris 84 och 88. XXI. B. i35. A. iS7. XXII. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 122. till svar på återremisser af N:ris 98, 100, ut. och 116. XXI. B. i35. A. i57. — N:o 123. med öfverlemnande af förslag till Instruction för Rikets Ständers Bankoutskott vid nästkommande Riksdag. XXI. B. r 35. A. i57.
D§ goD* fänDa $öujlag till änDuingau odj tillägg i ©uunDlagaune, nemligen: l:o Dm änDuing i 28 § SKegeuing&^oumén, angäcnDc rättighet fou konungen att till roijja embeten o cl) tjenfleu falla od) nämna äftoen utlänDjfe män, font Den eoangelijMutfjeujFa läuatt bef atina; jemlift .ffonjtitutionédltjfot* teté Memorial ^:o 9. 2,o Dnt tillägg till fattima §, angSenDe natuualifation af utlänDffe män; jemlift npfjnämnDa Memorial. 3:o Dm änDuing i 68 § DliftfDagé>DuDningen, angäcnDe tiDen fou ueoiftoneune af 0tatäroeufet$, Söanfené odj StifégälD&^ontoueté tillffdnD, ftpuelfe odj föuroaltntng; jemlift iConfiitution&Utlfotteté Sftemouial 9?:o 8. SDejjutom Ijafroe “2Bi goDfänt odj till guunDlagéenligt bejlut å näfta 9?ifé« Dag l)änffjutit följanDe af cfficlut ^onflitutioné-dltjfott inlemnaDe ^öujlag, fyroilfa fomma att föufalla, Deueft
Itänllelser eller nötning blifvit färorsskaöt; sä Letänksnöen, lV:s 11, 12. 1 §9 att i förra fallet ett ströngore, men ! öet seönsre ett linörigare bellsnölingssött ma kunno ags rum. Hvilket allt LancoLuIImögtige börigenom ansett sig böra X. N:ts Lebb:öe till upplysning meööela. Lorgare8tänäet remittera6t Memorial ak Hr kallström, angäencle allmänt I^äneunclerstöc! till rejiaration a dalmark Oomli) rita. Den anbällan, om lanebiträöe of 16,666 L:ör 32 sk. Lanco utaf Länkens meöel, för besörjanöet af en bögst nööig reparation 0 Lalmare Domkyrka, som utgör föremälet för Ilr L^öströms uncler ilen 12 Oec. förliclet ar till 8tatsocl, Lancolltskotten remitteralle lklotion, ör utak Loneolltskottet genom öess afgifne Lelönkonöe lV:o 5i till besvaranöe upptagen, ! sammsnlrang meö enobanöa framställning af Hr LontractsLrosten Lifström, bvaraf Loneolltskottet eoskilöt erbällit Lemiss frän Högv. Lörensöe Utskotten bofva slltsä funnit nägon villars ätgörö börutinnan icke vara erloröerlig, 3n alt till följö af Lemizzen, öetta färbällsnöe bos k. 8t:r vörösamt anmäla.
Instruktionen må vara hur väl affattad soin Iielst, sk kan den dock icke i Iivarje fall förekomma niissförstknd eller misstydning. Dartill fordras i första rimmet muntlig förklaring och praktisk undervisning. Och en sådan bör kontrollanten bäst kunna lamna. Vid hvarje besök skulle ju denne kunna taga tillfiillet i akt att praktiskt påpeka för vårdarinnan, huru man t. ex. bäst bereder och förvarar barnens föda, Iiurii bekliidnaden bör vara beskaffad, hiir ett bad bast beredes o. s. v. samt dessutom kunna bortarbeta en mängd .fördomar och ovanor, soin i fråga om barnavård ännn äro så vanliga, isynnerhet bland den fattigare befolkningen. Nästa fråga blir eiqellertid då, Iiinrii man ska.11 kunna åstadkomma en sådan kontroll. Att öfverlamna den åt halsovårdsnämndens sjalfskrifna biträden, tillsyningsmannen vid Iial.sopolisen, skulle tvifvelsutan vara alldeles förfeladt, emedan dessa personer ju icke äro sakkunnige i fråga oin barnavård. Lika litet anser jag fattigv %rdsstyrelserna aga kompetens att atöfva en dylik kontrov, äfven om tiden skulle tillåta dein att åtaga sig något shdant. Enda möjligheten att få tillräckligt intresserade ocli p5 samma gång sakkunniga personer liärför vore onekligen att förinå någon eller n %gra af har befintliga fruntimmersföreningar a t t ställa sig till myndigheternas förfogande och i deras stllle utöfva den viktiga och grannlaga uppsikten öfver fosterbarnens skötsel. Ty för en kontroll af den art, jag här ofvan sökt antyda, agnar sig ' dock endast kvinnan, emedan hon genoin sin finkänslighet kan lättare an mannen förvärfva sig fosterniodrens förtroende och genom naturlig medkänsla för de sinå hyser mera verkligt intresse för dem än mannen med sin mera utit vanda natur. Kvinnor, livars bistånd i detta syfte helt visst skulle kunna vara af ovärderligt gagn, äro t. ex. har-. varande församlingsdiakonissor, hvilka ju möjligen kunde låta sig af lokalinyndigheterna engageras för att hand i hand med dem ntöfva kontrollen öfver fosterbarnen.
Cederström, Jacob; För min del anser jag StatsUtskis betänk, vara i alla afseenden vulgrundudt. Vöre man ej inom Stånden hindrad att göra enskilda medborgares och corporutjoners förhållanden tili öfverläggningsämne, Den 4 December f. m. 135 så vore tilläfventyrs myckel ott sägn om dessa lierrliga undsätlningsanstalter, hvilka sägas vara till ortens fördel och innevånarnes bulnad; men jag ämnar ej göra mig skyldig alt bryta emot 90 §:n Reg.Fin. StatsUtsk. har ordentligen utredt förhållandet. Hvad man här yttrat, alt i händelse utmätning skulle för sig gå, så skulle ödeshemman uppkomma, är en farhåga, som ej passar alt omtala i ett RiksSt., då man vet alt ödeshemman numera ej kunna uppkomma i Sverige; ly fiboskapet öfverlemnns åt köparen, hvilken ej ikläder sig någon skuld för afträdare!). Förhållandet blir då ej annat, (i händelse följden skulle blifva sådant hvilket dock icke är styrkt), än om verklige hemmansägare kommit på det obestånd, att de ej skulle förmå att liqvidera en af Hr Lilljewalch bekommen undsättning, och en sådan skuld måtte väl ej vara heligare än någon annan skuld, sorn hemmansägare kunna äga till hvarje annan Svensk man, och hvilken de ej ådragit sig genom spanrnålslån. Följden lärer då blifva den, alt en sådan hemmansägare, som ej kan vidblifva sitt hemman, utan afseende på 2 eller 3 tunnor spanmål, som han möjligen emottagit i undsiittning, måste afträda ifrån hemmanet, om han har andra skulder, som göra honom oförmögen att dervid förblifva. Han inträder då bland en annan dass af medborgare, som genom arbete får skaffa sig föda, och inom de norra orterna finnas jemväl tillfällen tilf bosättning, så alt sådana hemmansägare genom arbete i annan väg kunna komma ifrån obestånd till bestånd. Jag kan ej annat än tillstyrka R. o. Ad, att bifalla IJtskls välgrundade betänkande.