Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs frågan om Konungens rätt att i brottmål eftergifva böter — som afgjordes. — 15 Juni. Föredrogs frän PresteBorgare och Bonde Stånden ankomne remisser innehållande ogillande och återförvisning af Const. Utsk :s förra Riksdagen afgifne Betänkande öfver sättet för Grundlagsfrågors behandling — hvarom öfverlades. — 17 Juni. Tryckfrihets Beredningen fortsätter sine öfverläggningar öfver det densamma uppdragna ämne. D. in Pleno. Beslöts att under öfverlem nande af vördsam förklaring till Riks. Ständer att det ej finnes1 någon anledning till anmärkning emot Stats Rådets Ledamöter, Föredragande eller Konungens Rådgifvare i 1 Urspr. har stått: att Utskottet ej funnit. 1812 års Riksdags Const. Commando mål, anmäla att Utskottet sålunda förrättat den granskning, som enligt 76 § Riksdags Ordningen och 11 § i den af Riksens Ständer fastställda ansvarighets Lag som (sic!) frikallar bemälte Höge Embetsmän från ali ansvarighet för deras Embets utöfning intill den dag då innevarande Riksdag tagit sin början. Föredrogs första Beredningens Förslag till ändringar i Tryckfrihets Lagen — lades på brödet. — 18 Juni Tryckfrihets Beredningen företager granskningen af Tryckfrihets Lagens 5 §! 19 Junii — D :o D :o 19 Juni. in Pleno företogs granskningen af de förändringar i Tryckfrihets Lagen, som med anledning af Kongl. Proposition och de i Stånden vid Utskottets betänkande gjorde anmärkningar af Utskottets första Fördelning blifvit föreslagne. — 20 Juni. Justerades in Pleno Betänkanden att till Riks. Högloft. Ständer åtfölja den nya redactionen af TryckfrihetsLagens 4 första §.§. och de uppgifna Alternativen i den 5 :te — Diseours härvid. — 23 Juni. LTpplästes in Pleno den i enl. med Const. Utskottets förra betänkande författade redaction af Tryckfrihets Förordningens 5 :te §. hvarjemte Alternativet bestämdes — Föredrogs ett af Riksdagsfullm.
R:dr i3i,i22: 43. 6. vara R:dr 907,050:23.11. hvarifrån afgår skulden till ett belopp af 1,181: 4r7- Betänkande!), N:o 283, 284. 383 N:o 62, angående underd. anliållan lios K. M:t, om Nådig föreskrift, att de afskrifningar, hvilka i Nåder Bifallas, måtte i Räkenskaperne upptagas under detår, då K. M:t derom meddelar sitt Nådiga Beslut. Utlåtande, i anledning af erhållen åter-remiss å Betänkandet N:o 216, angående verkställd granskning af redogörelsen öfver 2:ne Krutförsä 1 j ni ngsExpedi tioner. (I.-A-) Vid Utskottets berörde Betänkande, deruti Utskottet , jemte berättelse om de till Amerika och Medelhafvet verkställde Krutförsäljnings - expeditioner , tillika tillstyrkt den underd. anhållan å R. St:rs sida, att Krutförsäljning utom landet må helt och hållet Öfverlennäs till den enskilta speculationen och att priset å Krut vid inrikes försäljning måtte, till uppmuntran för handeln och näringarne , i den mån K. M:t funne sådant nödigt, nedsättas, hafva anmärkningar hos H. R. o. A. samt H.BondeStåndet blifvit gjorda, hvilka föranledt till frågans återremitterande, hvarjemte, inom V. BorgarcStåndet j som bifallit Betänkandet, Hr CommarceRådet Cronius väckt ny motion i amuel, till aldeles enahanda syftning och innehåll med det anförande Hr Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabrielj afgifvit till H. R. o. A.*s ProtocoIJ. Förra delen af Utskottets tillstyrkande i Betänkandet N:o 216, eller att Krutförsäljningen utom lan - 384 Stats-Utskottets det ina helt och hållit öfverlemnas till den enskilla speculationen, liar inom samt).
En kapten med uniformvärdighet, långa, mörka mustascher och ett par stora, talande ögon, var ej längre tillfyllest för nutidens flickebarn. Antingen ville de h a pengar och giftermålsutsikter, och han hade bara skulder och en fri bonvivantstillvaro, eller också fordrade de intelligens, en konversation, som ej blott var ett af franska och svenska glosor spånflätadt kåseri, utan hvilken hade ord, verkliga, manligt genomtänkta ord. Det hände ju visserligen ibland, a t t kapten Reuter kunde möta en af de bedårade blickarne från fordom, men då var det oftast från en af » panelrjetäckningen », bonaderna, som han en gång kallat dem, ett uttryck, hvilket sedan blifvit bevingadt i hans kotteri. Om det fanns något, kapten Eeuter fruktade, så var det ålderdomen, a t t nödgas sitta ensam vid en nedbrunnen brasa och ifrån a t t betrakta lifvet som ett dagsländelif helt allvarligt säga sig: homo sum, jag måste tänka, måste mana fram inom mig de krafter jag hittills låtit slumra och bruka dem i en seg kamp med ledsnaden. Men dylikt grubbel slog han lätt ifrån sig igen. Dussintals med bjudningsbref lågo ännu på hans bord, ännu ringde telefonen glada bud om små trefliga picknicker, eller tillät någon ung löjtnant sig fråga, om kapten ville göra dem den äran på någon subskriberad danstillställning. Och så kom fracken och den verserade salongsminen på. Han var lika ståtlig som i sin ungdom, det var bara förargligt, a t t han fetmat litet, men så gick det med de flesta svenskar, trö- stade han sig, det var punschens eftermäle. Han stod i dörren till salongen och talade med värden, sin svåger. » Nå, du är alltjämt uppe i dansen, » sade denne med sin något tjocka röst, » du är outtröttlig, käre bror. » Kapten Reuter ryckte litet på axlarna, som han velat säga: » hvad skall man göra, » vek så undan det tunga dörrdraperiet och såg in i salongen, där det skimrade af ljusa, smekande färger, lockade med glada skratt, och liksom sjöng från klara, unga röster.
Han sade sig vara förföljd, förbjuden att predika och publicera något, men hade dock bibehållit den ungdomliga själsfriskhet, som en sann religiös tro alltid ger och en allvarlig vilja att offra sig för Herrans och det godas sak. En besynnerlighet var, att han sade sig alltid börja Fader vår med: "helgadt varde ditt namn, fader vår." Han är i sanning en egen och rolig man, men, som jag tror, värd all aktning. Derefter gick jag till Ustad Mahmod och blef sittande hos honom hela aftonen. Han lofvade skaffa mig logis i sitt qvarter &c. och tyckes vara en högst präktig man; dock smärtar och litet skrämmer det mig att ha gjort hans bekantskap genom Murad. Vandrade om morgonen ut genom en stadsport, uppå sandbergen och fröjdade mig öfver den vackra utsigten. Nedkommen derifrån vandrade jag ännu litet omkring i staden, vek in hos Timofejef och satt der en stund. Murad skickade efter mig. Vi hade på gatan en något maliciös explication mellan oss. Derefter spatserade jag omkring birket och gick vid maghrib till Ustad Mahmod, som i går hade inviterat mig till sin aftonmåltid. När jag kom, var han ännu ute och jag blef länge sittande med hans unge slägtinge, som bor i samma hus hos honom. Efter 'eshe kom han sjelf, med en annan gammal ärevördig gråskäggig gubbe, som genast när han kom in begärde en seggade och gjorde sin bön. Derefter hemtades bordet fram och vi började äta. Som allt här är tvärt emot hvad hos oss, så började man med bakelser, en smörtorta och en söt torta; först sedan vi ätit deraf, sade värden bismillah och nu började vi gröpa i kötträtterna, som alla voro rikt anrättade, särdeles välsmakande och isynnerhet mycket kryddade med peppar. Emellan bitarne togs från en liten skål i ättika inlaggd lök och gurkor, samt lång gräslök, som låg bredvid. Bröd lades i ymnighet omkring bordet, icke på det, utan omkring dess fötter och lyftades aldrig uppå bordet, utan derunder bröts en bit och stoppades i munnen.
Jag hemställer sål., att äfven den förändring i redaktionen måtte vidtagas, att ordet »påbjudes» måtte ingå i stället för ordet »påkallas». Frih. Klinckowström: Jemte det jag vidblifver mitt yr kande, att »särskild sammankomst» måtte utbytas emot »urtima Adelsmöte», förenar jag mig i den af Gr. Hamilton föreslagna redaktionsförändring. Gr. Oxenstjerna: Frih. Klinckowström omnämnde, att det vore ett språkfel, att begagna uttrycket »Ridderskapet och Adelns» i stället för »Ridderskapets och Adelns». Det torde dock icke vara Hr Frihm obekant, att man icke i onödan och endast för att göra språket tungt upprepar genitiv-ändelsen. Så t. ex. säger man icke: Statsrådets och Kommendörens, Grefvens N:s N:s egendom, utan tillägger genitiv-ändelsen endast till sista bestämningsordet. Frih. Klinckowström; Jag hade verkligen icke tilltrott mig nog kännedom om Svenska språket, för att i sådant afseende tvista med Gr. Oxenstjerna, men jag slog nyss upp gamla Riddarh.-Ordn. och påträffade då genast 2:ne §§, den 18 och 22, hvari det heter: Ridderskapets och Adelns. Frih. Leuhusen: Då »Ridderskapet och Adeln» är ett kollektivt uttryck, torde deraf löija, att det är tillfyllestgörande att tillägga det sednare ordet genitiv-ändelse. Detta öfverensstänuner också med vanligt språkbruk, hvarföre jag yrkar, att afseende å hvad Frih. Klinckowström i detta hänseende anmärkt icke måtte fästas. Hr Ramsay: lag vill icke motsätta mig den förändring, att ordet »påbjudes» införes i stället för »påkallas», ehuru jag icke rätt kan finna hvari skilnaden består. I afseende å uttrycket »Ridderskapet och Adelns», är jag af samma tanke som Frih. Leuhusen.
Sfojeö man ej åt tDen Dom eller utffag, forn ^)ärab5#Stätt i 87 bufmubfafen, å tinget, ellet mib Inga ft>n/ i jorbatmiff, edet ^ufefyn å ^)re(fe* bol, fftålfe* eller (Sfattebemman, fällt bafmer; tå må {jan måbja meb ite marf unber bagman, antingen genaft, eller fiff innan åttonbe bagen gatt till ånba, tl)en inråfnab tå bomen foll: ©cb ^)årab^ofbing (Frifme ftrajrt å bomen, att Dan lagliga måbjat, ocb bor fafen fullfölja å nafta 2agman&d£ing; mare ccé tben, forn munnit, (Fplbig att unberråtta fig af ©omaren om måbjabtår, ocb tf)er få (Fett/ late ocf Ijan tbet tecfna, till fin rattelfe7 å ©ombref fttf: tl)et må ej forbraé ferjFilb betalning före. SBåbja ti)e baba, gånge bermeb fammalebeé. bartome (Fola feban till £agmané*^ing femma, utan ftåmning eller ferjFilb fungörelje, mib upprop, forn af fagmannen ballet; ocb utfatte £ag* mannen, bå förfta uppropet flutaé, genom anftag å Slåtten^ borr, mifjj bag tberefter, innan fl. 7 eftermibbagen, fåfoin Iben fifta tib, bmarå fåranbe par# ter måge tberaé fåromål fullfölja ocb fmaranbe parter till fmaromålö afgift manbe fig anmala. ^ben/ foin ^ Hg icfc infunnit, bafme fin talan mib fiag* man6*3våtten förlorat.
Bevillnings-Utskottet tillkommer nemligen, ingenting annat, än blott att fördela den erforderliga Bevillningssumman. Det tillhör StatsUtshottet att denna summa föreslå, och Riksens Ständer sjelfva att den fastställa. Det åsyftade ändamålet skall således i alla fall vinnas, blott StatsUtskottet följer, såsom jag förmodar, den grundsats, att ej föreslå några utgifter till blott nyttiga ändamål, förr än de rent af nödvändiga behofven blifvit betäckte. Till dessa sednare måste tillgångar ovilkorligen utfinnas: men deremot lära så val StatsUtskottet som Riksens Ständer ej underlåta, att vid beviljandet af bidrag till de förra, eller de blott nyttiga ändamålen sorgfälligt rådfråga landets förmåga att bevillnings-summan utgöra. Herr Nordenanckar, Gustaf: Ridderska pet och Adeln har redan beslutat tillsättandet af ett Särskildt Utskott, hvars åliggande skulle blifva att undersöka orsakerna till den klagan som hörts öfver förlägenhet i penninge-rörelse och näringar Skulle man nu åter antaga,' att BcvillningsUtskottet ägde en så fullständig kännedom om Landets tillstånd, att Utskottet kunde afgifva den calcul, som nu vill af det samma äskas; så bekänner jag öppenhjertigt, att jag 456 Den 12 Februarii, för min fiel icke kan inse, hvartill ett Särskilt Utskott skall komma att tjena. Friherre Cederström, Jacob: Herr Nor denankar har anfört, huru som det enligt i morn. af 5i § Riksdagsordningen åligger BevillningsUtskottet att opåmint uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, och att, sedan Bevillningssumman blifvit bestämd, med tillämpning af dessa grunder författa förslag till Bevillnings-Förordning, Det sednare momentet i samma § stadgar huru med summans bestämmande förfaras skall, i fall något Stånd skulle vilja undandraga sig deltagande i bevillningen.
Sländcrs Allmänna Bcswärsoch Eco, nvmie-!!tskctt rcmirteradt Memorial. samt sedermera, efter det i Remissen meddelte tillstånd, uti ytter, ligare med Utikotttt communicerade tankar, har Herr Hfwersten och Riddaren Friherre Axel Hjerta yrkat nödwändigheten af Jagt-Färfattningarnes öfwer^eende, till förekommande af Willbradets ut, ödande under parningsliderne, och förestår hufwud - Den »z Julik. 1579 sakligen: att Harar under den förbudna tiden fran den l z Mars lill den » Augusti hwarje ar icke ma. ge dödas, sangas eller förföljas; att afwen Harhund under den för wildt i allmänhet förbudna tiden icke bör fa nyttjas: att böterne uti 4 6, och n §. §. af s Artuti l 808 arö Kongl. Stadga, an, gående Jagt och Djurfång mage förhöjas: och stuteligen akt Jagtkassa mätte samma Författning lik, mätigt komma till stadga. Utskottet har detta mål uti behörigt öfwerwagande tagit, och wid öfwcrseende af förenämnde Nådiga Författnings innehall, funnit densamma bade i afseende pä böternes belopp och dess öfnga innehåll öfwerensstämmande med tidernes och fördrytelsernes beskaffenhet, samt tillräckeligen swarande mot det dermed Nädigst äsyftade ändamål; sä alt enär werk, ställigheten deraf noga handhafwes, nägon skälig klagan i den delen icke bör äga rum; hwadan ock Utskottet icke finner skäl tillstyrka annat bifall lill Friherre Hjertås ofwanberörde yrkander an hwad som pä handhaswandet af samma Nödiga stadgande beror; hwilkel Utskottet dock fär till Riksens Högloft. Ständers widare ompröfwande wördsam, meligen öfwerlcmnasOrebro den »r Julii »812. Pä Högloft. Ridd. Adelns Ledan, wägnar, ^sob. Ik.
Och om man dertill jemför detta med det stadgande, som finnes i bevillningsförorduingcn, nemi. att torpare Den 30 November f. m. 565 och allmogen i allmänhet icke betalar någon sådan arketsbevilIniug, utan att den endast träffar sådana personer, som sitta såsom husmän på landet och tillhöra en fattigare class än torpare, så synes den mig ännu orimligare. Visserligen har man velat påstå, att dessa 24 eller 36 sk. skulle vara ett motgift för att den fattigare delen af allmänheten skulle, som man säger, sätta sig för sig sjelfva; men den driffjäder, som för denna åstundan ligger i sjelfva den menskliga naturen, torde icke kunna motverkas af dessa 24 eller 36 sk. Man har jemväl sagt, att denna skatt vid sista riksdagen blef lindrad, och äfven nu har Ulsk. nedsatt bevilluingen för arbetsfolk på landet med 4 sk.; men för arbetsfolk i städerna har Utsk. icke gjort något afdrag. Jag för min del får nu pä anförde skäl anhålla, att R. o. Ad. ville, med afslag å den nu föredragna punkten af Utsk:s betänk., förklara, att arbetsbevillningen må försvinna. IIr von Rosen: Jag kan icke dela den siste värde talarens åsigt. Hvad är egentligen arbete? Alla rörelser och näringar äro i och för sig sjelfva ingenting annat än arbete. Den som har en bestämd rörelse, betalar skatt för producten deraf. Arbetskarlen har äfven en rörelse, fast den icke kan specificeras under någon särskild rubrik. Han kan vara handtverkare, han kan vara renskrifvare, han kan vara allting, utan att behöfva betala någonting, om Gr. Cronbjelms åsigt blefve gällande. För närvar, är det icke mycket lian betalar, men jag tror, att det är billigt att han betalar något till staten, just för att skydda sin rätt, att få arbeta för egen räkning, hvilken rätt eljest kan blifva honom frånkänd. Jag tror äfven, alt han för ordningens skull bör något coutribuera till staten i och för den product han genom sitt arbete frambringar. Har han icke råd dertill, så blir skatten afskrifven.
Vidare kan man af gamla rapphöns anrätta en allmännaste af manliga dygder, det fysiska mo» salmi », i det man fråntager bröslbitarne af de stekta det. För ej länge sedan hände i en liten hönsen och låter dem puttra vid sakta eld ungarsk stad att två barn på fem och sju år i en kraftig köttspad, tillsatt med några charlottenlökar, citronskal och några champignoner. Alla öflekte på gatan. Plötsligt störtade tvänne för riga köttrester arbetas, under tillsättande af något en lätt jagtvagn spända hästar fram mellan hussås, till en purée, som blandas till köttstyckena. Alla raderna i rasande sken. De hade blifvit skrämda, ben hackas fint och urkokas med kryddor i en krafoch körsvennen förmådde ej hejda dem. Mentig spad; denna passeras sedan, hopkokas, spetsas med sherry och bredes, sedan den tjocknat, öfver niskorna på gatan skingrades förskräckta, flydde » salmin », hvilken ännu en gång uppvärmes, anrättas in i portgångarne. Men de af fruktan förvirpå en rund karott och garneras med små blommor rade barnen sprungo, i stället för åt sidan, af bläddrig mördeg och hårdkokta, i skifvor skurna ägg. midt i hästarnes språnglinie. Då kom en ung En enklare » salmi » kan man ock bereda på så flicka gående — lärarinnan i dervarande flicksätt, att man långsamt låter rapphönsen stekas ordentligt möra, hvilket med gamla höns drar grundskola — öfversåg med en hastig blick den lig tid, och efter kallnandet skär dem i stycken. fara, som hotade barnen, störtade sig mot hä- Man slår så i en kastrull några skedar provenceolja, starne, fick dem i tygeln och bringade dem ett glas rödvin, salt, peppar, något cayenne och saften att stanna. De små voro räddade. af en citron, lägger rapphönsköttet härtill, låter det hela hettas upp på elden och skakar det sist ordentDetta bevis på mod och kraft är väl nu synligt om hvart annat.
Vid riksdagen 1859 1860 föreslog Stats-Utskottet (Bet. N:o 123, punkten 39 b.) -attvid beviljande “af anslag till nya eller till utvidgning af redan befintliga läroverk må fästas det “förbehåll, att lärohusens byggnad och underhållande icke bekostas af Staten, utan «att dessa utgifter bestridas af städerna med de bidrag, som kunna al byggnads«kassorna och innevånarne i orten erhållas.-. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) 51 Denna grundsats hindrar dock icke Utskottet att i samma betänkande tillstyrka dels anslag dels låneunderstöd till uppbyggande af lärohus åt de utvidgade läroverken i Helsingborg, Jönköping och Falun, och åt den nya skolan i Oscarshamn. Grundsatsen drabbade då endast Norrköping och Wenersborg. Vid följande riksdag åberopas samma grundsats såsom uttalad af Rikets Ständer, (?) (se StatsUtskottets Betänkande N:o 139, fortsättningen sid. 11) men blott i ändamål att från dess tillämpning befria staden Halmstad. Med en blick på nu föreliggande punkt mom. c) finner man således, att denna grundsats under siu sex års tvetydiga tillvaro icke blifvit tillämpad mer än en enda gång, nemligen på staden Norrköping. Nu vill Stats-Utskottet utsträcka den på bredden, så att i stället för att blott röra de städer, hvilka, oftast på egen begäran, fått sina läroverk utvidgade med nya klasser eller en ny bildningslinea, eller ock fått ett alldeles nytt läroverk, skulle gälla alla städer, der läroverk finnas, ehuru med inskränkning i skyldighetens storlek. Vid den sednast förändrade grundsatsens tillämpning har dock Utskottet icke varit lyckligare än förr. Redan vid mom. a) saknas denna tillämpning på Upsala, en stad, som med fem å sex gånger så stor folkmängd som Skara, har en liflig trafik till sjös och lands. Att den uteblir i momentet b) i fråga om Carlstad, faller af sig sjelft.
"Så god som kungen på sin thron, säger ordspråket", svarade Simon. "Ja väl, men se bara till, att du icke låter dina vänner missbruka ditt namn till att förråda ditt hemman! Ja, ja, min käre Simon, jag har hört, att du skall vara en redlig man och trogen undersåte, som icke hållit med den blodsugarn Klas Fleming och hans anhang, men du är ju dock icke så gammal ännu, hvarföre har du ej gripit till vapen, för att stå emot den landsförrädaren?" Erik Liljeholm satt tyst nedlutad i slädan, utan att synas höra på samtalet. Han hade genast i den fremmande igenkänt hertig Carl, hvilken, alltid verksam och outtröttlig, äfven nu begagnat det lilla slädföret, för att med egna ögon undersöka förhållandet med ett klagomål öfver några soldater, hvilket insupit ifrån bönder, som tillhörde hertigens parti. Huru herr Erik skulle finna sig till mods vid det oförmodade mötet, är lätt att tänka sig. Äfven Sigrid hade med bäfvan och förskräckelse igenkänt sin faders dödsfiende. Hon satt framföre i slädan och drog sig tillsamman som om hon sålunda trott sig kunna undgå hertigens genomträngande blickar. Hon kunde ej hindra att en ofrivillig darrning skakade henne vid ljudet af hans röst. "Hvad är det för folk du har i slädan med dig?" frågade hertigen. "En blind gubbe med sin flicka, som brukar leda honom. Jag bjöd dem att få åka, efter jag hade godt rum." "Flicka du, dra ryan, som ligger bredvid dig i slädan, öfver dig, och sitt ej der och kuttra för kölden som en höna", ropade hertigen åt Sigrid. Knappt medveten af hvad hon gjorde åtlydde Sigrid befallningen, och hoppades nu på att åtminstone hon icke skulle fästa uppmärksamhet, sen hon blifvit mera undangömd. Att vådan för hennes far blefve densamma, om ock endast hon blefve igenkänd, fann hon lätt. Hennes far var visserligen nogare förklädd, men huru hoppas, att han skulle undgå hertigens skarpa blick. Under fallen lade hon sin hand på fadrens fot, det var henne som en tröst att få vidröra honom.
Med fullkomlig öfwerkvgelse om nyttan af odlingar i allmänhet, har Utstollet icke kunnat undgå atl finna huru mycken fördel det Allmänna stu e kunna manta sig om isrägawarande widsträckta Landfkaper, som nu endast äro ofruktbara ödemarker, blefwo odlade och betolkade; och dä denia kommer, huru sällsynt det är, alt träffa nog pa rivkistc Man, som för den sena winsten af dy ika företag wilja uppoffra sin tid och sina omsorger, tror Utstotler det wara billigt, akt den person, som will ätaga sig ett mödosamt arbete ej bör lemnäs utan uppmun. kran och understöd. Dä utstot'cl anser sig böra äga ett sullomligt förtroende för ,de kunnige Män, hwilkas witsord Herr Majoren Stael von wolstein, i anseende till företagen möjlighet företett om da oet sch te understödet synes gansta mättlig tilltagit för ett fä widsträckt arbete samt Herr Majoren endast pä det wilker grundar sin anhållan, att han hwarje är önstar erhälla undersökning, ti ' ädagaläggande af hwa» han ulrätlat, för alt smara emot del biträde S.am ber - ris-» Den 2Z Zebruaru. berne honom till afwentyrs kunna lemna, finner Utstotter fullkomligt stal, alt med befi wördsamma tillstyrkande beledsaga Herr Majorens oswannamnde anhällen; och ehuru dek lärer tillkomma Högloft. Stats-Utstotket, alt yttra sig huruwida «h pä hwad satt det sökta penninge understödet kan erhällas, sär dock Oeconcmie - Utskottet, i anseende till detta arendes wigt och nytta för det Allmänna, der samma ttll Riksens Högloff. Ständers öma behjertande öswerlemna." Likaledes har Högwördige Preste - Ständet til!
STOCKHOLM, Ecksteisska Tryckeriet, i834* Kongl. Maj.-Is Nådiga Skrifvelse N:o 36. N:o 36. i Anleom i afskr, till Exp. -Utsk. den "6 Mars kl. 4 m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer_, med Förslag till Lag för Banken tn. m.; Gifven Stockholms Slott den 3 Mars i834. Kongl. Maj:t har, genom Dess "Nådiga skrifvelse af den 8 sistlidne Februarii, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t endast afvaktade det slutliga afgörande af det sedan sista Riksmöte hvilande Förslag till förändrad redaction af Regeringsformens 72 §., för alt till Rikets Ständer öfverlemna Dess Nådiga Föislag till Banco-Lag. Enär nu detta Lagförslag, hvad dess juridiska del beträffar, blifvit i Konungens Högsta Domstol granskad!; och då till Kongl. Maj:ts kunskap kommit, att man torde önska kännedom af detsammas innehåll, för att samtidigt med öfverläggningarne rörande Regeringsformens 72 §. behandlas, har Kongl. Maj:t härmedelst i Nåder velat meddela Rikets Ständer sagda Lagförslag och det med samma förtroende Kongl. Ma j:t af dem emottog, då de vid senaste Riksmöte erbjödo Kongl. Majrt tillfälle att med dem samverka till både folkets och enskildes betryggande emot följderna af sedelmynlets allt mer fallande värde. Då Kongl. Majit beslöt att åtaga sig denna moraliska ansvarighet, samt att meddela Dess stadfästelse å Mynlbestämnings-Lagen af den t Mars i83o, skedde sådant i afsigt att gå de Fyra Riks-Ståndens allmänt uttryckta önskningar till möte. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman, Bih. lill R. St. Prot. 1834 t Sami. 1 dfd. g:de Häjtet. 2 Kongl.