Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Nå väl, min kära Widen, jag fruktar att du i detta fall gjort en betydlig missräkning; ty, efter allt hvad jag kan finna, – och jag har gjort mig verklig möda att utforska honom, – lär han icke lägga två strån i kors för dem; och att du upptog saken med alltför mycken brådska, nästan med utseende af angelägenhet, det sade jag dig straxt. Du hade först bordt höra professorns tanka, och sedan klart uppgöra, huru stor del af förmögenheten han ville lemna sin brorson, för att tillvägabringa förbindelsen mellan honom och vår dotter. Då hade man varit på rediga fötter, innan man skred till förlofning, åtminstone till den offentliga förlofningen.” ”Ursäkta, min vän,” genmälte grosshandlaren, med vigt på sin ton; ”men sådana saker förstår ni fruntimmer er icke på. Män af professor Lings lynne skall man behandla med öppenhet; då framkallar man deras igen. Jag är säker, att han någon af dagarne kommer till mig, på mitt kontor, och utber sig att få meddela mig den plan han kan hafva uppgjort.” ”Vi få väl se, Widen lilla,” sade frun med ett misstroget småleende, ”hvilken af oss dömer rättast i denna angelägenhet. Jag tror på förhand, att han icke kommer, och vidare påstår jag, att han för hela saken icke lemnar ett runstycke. Men, min egen vän, min söta Widen, deruti måste du finna dig, sedan du icke förut bättre betänkt dig; och, Gud vare lof! du är i tillfälle att gifva din dotter en hemgift, som gör professorns hjelp för närvarande umbärlig. När gubben dör, få de ju ändå alltsammans; således är det i det hela icke så mycket att bekymra sig öfver.” ”Det förstår du icke, min vän,” svarade kommerserådet, och denna gång låg troligen mera sanning till grund för detta hans yttrande, än händelsen annars plägade vara, då han deraf begagnade sig. – ”Du förstår icke sådant, kära Brigitt Marie! Just jag behöfver se på förmögenhet hos min tillkommande måg; förthy allt – allt, kort sagdt – det är nödvändigt ...” ”Och hvarföre nödvändigt, kära Widen? Kunna de icke bo i andra våningen af vårt hus på Södergatan?
Prot. 1840. 8 Semi. 22 Häft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsiatlets Betänkande, N:o 85. rum uti Svensk Förfatlnings-samling, men classerade efter ämnenas ursprungliga art;. b) att, vid utfärdandet af en ny Författning, i ändamål att ersätta en redan existerande, ovillkorligen i den nya intaga föreskriften om upphäfvandet af den gamla, samt c) att genomgå och granska äldre och nyare Författningar, för att utgallra och i underdånighet anmäla, hvad som deraf nu mera icke är tillämpligt. 2:0 Af Herr Hjerta, Lars, sorn framställt olägenheterna af det inom fäderneslandet befintliga förhållande, att en del af lagstiftningsrätten tillhör Konung och Ständer gemensamt, en annan det åter Regeringsmagten allena, hvadan ock sorn, under denna senare afdelning, alla så kallade Polis-Författningar, genom ett slags häfd och tyst bifall, ä Ständernas sitla, kommit att inbegripas, det ofta måste blifva en ömtålig sak att be stämma den rätta gränsen emellan de båda Statsmagterna i nyssnämnde afseende. Det vore emedlertid, i motionärens tanka, ett af de angelägnaste villkoren för det lagbundna samhällsskickets bestånd, att em sådan gräns bestämdes, och att Styrelsen och Representationen med ömsesidigt förtroende äfven härutinnan gingo hvarandra tili mötes. Men det är icke blott lagstiftningsrättens obestämda skick, som motionären ansett förtjena allvarlig uppmärksamhet. I egenskap af Polis-Författningar qvarstå nemligen, äfven ifrån äldre tider, en mängd undanfcags-lägar, sorn föga öfverensstämma med det nuvarande Statsskicket, och som, då många af dem äro för allmänheten, ja till och med för större delen aflagfarne män, obekanta, lätt kunna leda till oförskyllda lidanden.
Leonna, som satt midt emot dem på andra sidan i choret, hade en stund varit ett mål för den först omnämnda damens förstulna blickar, hvarefter denna tycktes hviska några ord till sin följeslagerska, hvilken, hittills upptagen af sin egen värda person och jemkning om sin paryr, nu gaf sig tid att begagna den på ett svart band hängande lorgnetten, och rikta blicken på Leonna. Den stackars flickan rodnade af blygsel och harm öfver ett så oskickligt beteende i Guds hus, och första gången afvaktade hon med otålighet gudstjenstens slut, då hennes far kom till bänken för att afhemta henne. Straxt efter deras ankomst till prestgården, körde en ståtlig vagn in på gården och en betjent i livré hjelpte de tvenne omtalta damerna derutur. Pastorn gick emot dem, förde dem i salen, presenterade dem för sin hustru och deras öfriga gäster. Den ena af damerna var fru lagmanskan Bärendorf, den andra hennes kusin fröken Renata Strutz. Lagmanskan sade sig vara «charmerad» att göra fröken Nordenskans' «connaissance» och utbad sig det nöjet, att genast härifrån få föra henne med sig till Johanneshof, der hennes tvenne äldre flickor skulle mottaga henne med «förtjusning.» Hon «reklamerade» sin rättighet som gudmor till fröken Leonna, och ville ej veta af någon «refus.» Kapten Nordenskans ansåg detta som en stor heder och förmån för sin dotter, och Leonna på sin sida intogs af lagmanskans artighet och lediga manér. De voro således lätt öfvertalade. Efter kaffet ville lagmanskan bryta upp. Hon skulle göra ett besök hos friherrinnan Perlkrans, som öfver sommaren hyrt sig rum på Löfsala rusthåll. «Friherrinnan är köttslig moster till Bärendorf, och utomdess en charmant gumma,» sade hon. «Jag har, sedan jag kom hit på orten, ej varit i tillfälle att göra henne min visit. Hon skulle få skäl till missnöje om jag underlät det, när jag är henne så nära, derföre måste vi redan rekommendera oss.» Pastorskan ville öfvertala lagmanskan att dröja en stund.
Banko, erbjudit enahanda löseskilling, som nu, efter det densamma af Handelsoch Ekonomi-kollegium blifvit uppskattad lill 25,000 R:dr nämnde mynt, har den erbjudna löseskillingen synts Rikets Ständer, under närvarande förhållanden allt för låg för att böra af Statsverket antagas, och hafva Rikets Ständer föreställt sig, att dä ifrågavarande tomt, enligt hvad sistnämnde Kollegium upplyst, på annat sätt disponerad och bebyggd, skulle, i anseende lill sitt utrymme och fördelaktiga läge, vara af högt värde, det borde äfven med innehafvarnes fördel öfverensstämma att desse inginge på ulgifvandet af en löseskilling, bestämd lill det belopp, hvartill fastigheten blifvit af Bevillningstaxerings-kommiltéen uppskattad, eller 22,500 R:dr Runt, då bemälde innehafvare i allt full höra anses vara nöjaktigt godtgjorde för deras vil korliga besittningsrätt till egendomen. Rikets Ständer hafva fördenskull, med hufvudsakligt bifall till hvad E. K. Majit i förevarande hänseende behagat i nåder föreslå, funnit sig böra för sin del medgifva det. Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg må, med befrielse från skyldigheten att vidare underhålladel s. k. Odelska appreteringsverket, tilläggas egandeoch fri dispositionsrätt till ifrågavarande fasta egendom med dertill hörande inrättningar och inventarier, såvida de inom 1861 års utgång derföre erlägga en löseskilling af Tjugutvåtusen Femhundra Riksdaler Riksmynt, hvilken summa Kommers-kollegium i sådant fall eger att å Statens vägnar uppbära och qvittera mot utfärdande till dem af sä beskaffad handling, som, för erhållande af lagfart och fasta, kan vara erforderlig, samt att nämnde löseskilling må få ingå och redovisas bland de under nyssbemälde Kollegii förvaltning ställde allmänna medel till manufakturernas befrämjande. Hvilket beslut Rikets Ständer, för besvarande af E. K. Majlis nådiga framställning i ämnet, få härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc.
Dessa chifferur, som hindra postiljoner ne att egenmyndigt rubba de öppna, kunna fäs i Geneve för circa t oo R:dr Sv. B:co. I afseende på anteck ningarne i dagböckcrne, som skola utgöra kontrollen på gäst - Den 21 Januarii, * komst till postkontor eller skjutsombyte böra honom ofördröjligen tillhandahållas, anteckna tiden för sin ankomst och afgång, äfvensom de klagomål, hvartill han kan anse sig befogad, ägande vederbörande postmästare och gästgifvare rätt att dersammastädes derå införa de förklaringar och anmärkningar, som de kunna finna nödiga. i5:o Antalet af de vid postföringen begagnande hästar äge General-PostS ty reisen att efter behofvet bestämma, dock med iakttagande, att, så snart postiljon medföljer, minst tvenne hästar begagnas, och att olidlig vigten efter bäst kommer att öfverstiga hvad allmänna skjutsordningen fastställer. Senast 6 veckor före utgången af hvarje år, gifvare och skjutsskyldige, har Samma grundsats, som, i äfseende på timlistorne, blifvit följd, nemligen att undvika allt onödigt skrifveri, och böra sällan andra anteckningar deri förekomma, än tiden för postens ankomst och afgång. Då, oberäknad! de alltid lätta åkdonen, postföringen kom alt för allmänna skjutsen äga det företräde, att aldrig mer än en person, den skjutsande inbegripen, korn alt åka efter hästen, vore en ny lättnad för dess skyndsamhet vunnen. Om författaren icke irrar sig, är det i Sk@:s tyngd man efter 1809 års Skjutsordning äger rättighet att efter hä13 * Den 21 Januari i, åliggc Generalpoststyrelsen, att meddela vederbörande Landshöfdinge-Embeten de förändringar häri för nästföljande år, hvilka den kan finna af behofvet påkallas, ägande nämde Embeten att derefter så tidigt gå i befattning om de ändrade åtgärder i afseende på postföringen inom deras Län, som deraf blifva en följd, att de nya ansta!terne kunna med det ingående året taga sin början. 16:0
Slå med: bekymmer; blifwa slagen: nöje för andra. #Glas.# Se Was. #Glasögon.# Ogunst eller melankoli. #Gloria.# Omgifwer den hufwudet: lyckligt tecken; lyser den omkring hufwudet på en riwal eller owän, får han bättre lycka; lyser den omkring en qwinnas panna: sök att göra er älskad af henne. #Glädje.# Frukta wid uppwaknandet någon sorglig nyhet. #Gods.# Förwärfwa: förestående glädje; ega: sorg. #Grafwård.# Fara och motgångar. #Granatäpplen.# Mogna: rikedom inom kort; äro de icke mogna: sjukdom och sorger. #Grannar.# Förtal. #Groda.# Fattigdom. #Gräfswin.# Swek. #Gräshoppa.# Deß sång är sorglig för sjuka. #Grönsaker.# Alla slag betyda owänskap. #Gubbe.# Wishet och eftertanka. #Gud.# Bedja: tröst; tala med honom: lycka; emottaga hans wälsignelse: beständig lycka. #Gudstjenst.# Bewista: förlorad möda; gå till en: inre tillfredsställelse; med musik: bullersamma nöjen. #Guillotin.# Se Galge. #Guitarr.# Lycka i kärlek för den, som sjunger en romans med ackompagnemang af detta instrument. #Guld.# Onyttig äregirighet eller klanderwärd girighet. #Gunst.# Söka af en hög person: förlorad tid, som man kunde anwända hederligare; af en wacker qwinna: hon skall skänka den åt en annan och le åt er; emottaga af en qwinna, som man älskar, eller som älskade er: förtroligt nöje af kort waraktighet. #Gunstling.# Se Skägg. #Gurka.# Swikna förhoppningar. #Gå.# Med säkra steg: underwisning, hwaraf man kan draga nytta; baklänges: förlust och sorger; på stenar: lidanden; på wattnet: framgång; med styltor: fattigdom. #Gåfwa.# Emottaga af en mäktig person:
Och att ytterligare den längre tid, sorn för afståndets skull mäste äga rUhi, innan penbingarne kommit de sökande tillhanda, beröfvat dem en del af förmånen deraf, då de vid hvarje inoch utbetalning fått, jemte proviäioneh , betala ränta för fjorton dagar å tre •yeckor, utan att hafva penningarne att disponera. Dessa olägenheter skulle iiu genom den föreslagna utgreningen af Discontrörelsen kunt ha i det närmaste afhjelpas. Hvad döh nedsätta räntan angar, så hai jäg väl hört densamma motsägas i en och annan af de vid Utskottens Betänkande följaktiga reservationer, på den grund att denna nedsättning skulle förleda mången att söka lån titan egenteligt behof, men jag torde dock få fästa uppmärksamhetfen derå, att Diskonten nui Den ig Julli e. m. mera icke är gjord endast för Stockholm, och de låntagare, som bo i landsorterne få äfven härefter betala mera än 6 procent, då mart, inräknar porto, commissions-arfvode m. nu Jag tillstyrker således, att Utskottens förslag äfven må i denna del antagas. Den hittills brukliga höga öfverräntan, har varit ganska kännbar; jag tror derföre att Utskotten med mycket skäl och billighet deruti tillstyrkt en jemnlcning, Väl har jag hört* att denna jemkning skulle förorsaka vårdslös* het hos låntagarne i afseende på inbetalningen af deras lån; men om en sådan vårdslöshet skulle hos en eller annan låntagare förmärkas, synes DiscontDirectionen tillkomma full rätt, att vägra honom nya lån, och detta är ofelbart ett starkare correctiv, än den högre öfverräntan. Jag tillstyrker på grund häraf* att Utskottens i förberörde måtto gjorde förslag äfvenledes må antagas, och anhåller om Herr Grefven och UandtMarskalkens proposi* tion till bifall af Utskottens Betänkande i he* la dess vidd. Friherre Boye, Ludvig t Jag är af Herr
St. vilja hafva grundskatterna sådana som hittills, utan äfven att de skatter, som hittills utgått med b:cosedlar, skola kunna efter en viss beräkningsgrund erläggas med silfver, och det är i detta fall, som jag tror, att R. St. ej kunna ensamma besluta, och att de således alltför väl kunna säga, det de för sin del förklara och stadga. Hr von Troil: Hvad angår det ämne, som Gr. Posse sednast omnämnt, så, i fall R. St. ej kunna ensamma derom besluta, behöfva de icke heller derom fatta beslut; ty det finnes redan stadgadt i myntbestämningslagen af d. i Mars i83o, att 2 r:dr 32 sk. i b:cosedlar kunna liqvideras med i r:dr silfverspecie. Gr. Posse: Jag är alldeles ense med den siste värde talaren, att hela detta tillägg kunde vara öfverflödigt, och så hafva äfven de flesta talare härstädes ansett detsamma. Men behofvet af detta tillägg har uppkommit genom en del af BondeStls ledamöters farhåga för en annan tydning af myntbestämningslagen, och det beslut, Hr v. Troil nyss förkla - Den a3 Ju 1 i f. m, ra t vara obehöfligt, torde således anses nödigt för 13ondeSt:s lugnande och beredandet af realisationens framgång. Gr. Frölich: Jag tror, att frågan bäst och snarast kommer till slut derigenom, att jag bestämdt förklarar, att jag yrkar propos. på momentet, såsom jag föreslagit det, utan att medgifva de amendementer, som Hr v. Troil och Gr. Posse föreslagit. Hr von Troil: Om meningen är att lugna ett eller annat PiiksSt., synes mig, att afsigten ej kan vinnas, om saken framställes så, som om den ej vöre afgjord, då It. St. fattat deras beslut, och om lt. St. sade, att de för sin del beslutat, visste man ju icke, huruvida beslutet komme att gå i verkställighet eller icke. II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å BancoUtsk:s förslag i sista punkten al' utlåt.
»Den här idén», utlät sig Morianens författare, kan bli något af. – Han är ju en solid man – och en superb värd. Man känner ända in i salen de mest behagligt retande ångor från köket. Och att träffas hvarannan vecka, blir oändligt uppfriskande och angenämt. Jag skall skrifva om Tvenne äktenskap, och betviflar icke att man i alla afseenden blir belåten.» Jag tog vinken i akt och han förklarade sig nöjd med den gemensamma delningen. Från det ögonblicket hade vi allt på redig fot. Blanche skulle lemna Första älskarinnan, Mellin Unga grefvinnan och Göranson, om jag ej missminner mig, Westerlånggatans Engel. Jag, som fått på min lott att börja, råkade utsända ett verkligt tvistäpple, nemligen En natt vid Bullarsjön. Jag återvände nu till sällskapet, ty alla de öfriga kände vilkoren, äfven de frånvarande, Ridderstad som skulle lemna romanen Svarta handen, och Carl Kullberg, som utlofvat Syskonbarnen, med flere författare. Onkel Adam hade icke velat öfverge firman Östlund och Berling, och det skulle icke heller jag gjort, om det icke varit en öfverenskommelse med Thomson att, ifall han beslöt sig för att ej nedlägga rörelsen ännu på två år, jag skulle återkomma till honom, och för hvar gång höjde han mitt honorarium. Jag har aldrig sjelf uppsatt det – ty om Almqvist utsändt Tråkigheten, till förfång för herrar förläggare, så har någon annan makt dem emellan utsändt Konkurrensen. Jag kände mig också mycket belåten, icke för penningarne såsom penningar, utan såsom medel till förverkligandet af vissa drömmar. Om ett par år skulle min son till akademien. Och jag önskade ingenting högre än att efter fullbordad kurs kunna låta honom, genom resor i utlandet, synnerligen Italien, få afsluta sin uppfostran. Min andra dröm, hvilken dock ännu syntes allt för aflägsen, att våga ens drömma om, lekte öfver hoppet att en dag kunna till norra Bohusläns fattigaste befolkning mellan skären få afbetala en del af den skuld, jag tyckte mig ha ådragit mig genom skildringen af deras lif och nöd. Hade jag ej dragit vinst af dem? Det var då en hjertats och hederns pligt att jag skulle minnas det.
Tillfälligtvis stiga brotten i antal äfven af den orsak, att straff-och korrektionsfångar frigifvas, b vilka antingen till följd af egen oförbätterlig böjelse till det onda, eller i brist på utväg till ärlig försörjning, den man inom kommunerna icke eller är särdeles benägen att dem bereda, begå förnyade brott och dervid icke sakna deltagare och anhängare på landsbygden, helst inom vissa socknar; ty äfven i dessa afseenden är förhållandet högst skiljaktigt inom olika delar af länet, så att brott både till större antal och af svårare art förekomma, mera i den ena än i den andra socknen. Ett förändradt straffoch fängelsesystem, i förening med den moraliska förbättring, som är alt förvänta af redan vidtagne åtgärder, skulle otvifvelaktigt bidraga till brottens förminskande; och mycket” kan redan vara att hoppas, då det nya länsfängelset med celler, som nu är under byggnad härstädes, kan komma att användas. § 3. Niiringarne. Jordbruket har under sednare åren vunnit förkofran, både genom foitsatta nyodlingar och genom ett förbättradt brukningssätt, medelst användande af växelbruk och trädesjord, hvilket, ehuru ännu långt ifrån allmänt, dock synes vinna allt mer och mer förtroende. Erfarenheten har visat nödvändigheten, att äfven här i länet lemna en större del af den jord i träde, som hösttiden skall besås, eller åtminstone under föregående sommar blott begagna den för sådana säden, hvaraf tidig skörd erhålles, ty om än sådant, med afseende å den Blekingska jordens i allmänhet ovanliga bördighet, icke är ovilkorligen nödigt, för att erhålla en någorlunda god afkastning, få dock de jordbrukare, som ”följa det hittills vanliga brukningssättet, att hafva vårsäd eller potates å samma åkrar, som om hösten skola besås, till egen skada erlara trädens behöflighet, när, såsom förhållandet vanligen är, de förra sädesslagen icke hinna mogna och skördas, innan tiden för höstsåningen är inne och regnig väderlek eller köld sedermera försvårar eller alldeles hindrar sådden.
Till de gode män, som vid förrättningen skola biträda, utförde landtmätaren inom den i 1 § sagcle tid kallelsebref; och böra helst de kallas, som närmast förrättningsställcl boende äro.” 3:o att 10 § i sistnämnde kap. erhåller ett tillägg af följande _ lydelse: ”Söker delegare, sedan landtmäteri-förrättning börjad är, sak med landtmätare eller god man, eller tillfogar delegare landtmätare eller god man något med ord eller gerning i uppsåt alt honom dermed jäfvig göra; det skall ej för jäf räknas.” 4:o att till 2 § i 12 kap, sådan nämnde § lyder i Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, skall läggas följande stadgande: ”Börande, då sådant utbyte sker, de egor, sorn utbytas skola, med hvarandra till godhet och värde jemföras, samt uppskattas, Lagsamt Allra. Besv. och Ekon. - lits ho tinis Betänkande, N:o 15. 41 skallas, ulan afseende å del gradtal, som, vid den förut ver beställda gradering af skifteslagets mark, blifvit dem åsatt.” Stockholm ilen 19 Juni 1851. Emot förestående Betänkande har Riksdagsfullmäktigen Per Benglsson från Kalmar län sig reserverat, i fråga om Utskottens yttrande öfver hans under 13 kap. omförmälda motion. Rättelse. Vid expedierandet af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens under N:o 11 afgifna Betänkande, angående skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar, har den felaktighet inträffat, att Herr Carleson, E. H., som emot samma Betänkande sig icke reserverat, blifvit bland reservanterne upplagen. Bih. til! B. Lag-sami Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:o 16. \ Y:o 16. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Juni 1851, kl. C e. m. Betänkande, i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl.
2:o ”Konungen äger hittills ägt rum.” ”Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för under* 7 II. 13 194 Den 25 Juli. visning, vetenskap och skön konst, äfvensom till läkarebeställningar må o. s. v.” Det sista ordet i detta förslag: ”Konungen” skulle här, på samma sätt, som i det förra förslaget under N:o 1, borttagas. Sedan härefter, på förfrågan af Gr. Lagerbjelke, Gust., lindert. R idd.-se kre t e ra re upplyst, att underrättelse om förevar. mem:s pröfning i de öfrige RiksShn blifvit R. o. Ad. meddelad endast från BorgareSt., som enl. ankommet prot.utdr. antagit förslagen att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; yttrade Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå att det enda hinder, som för närvar, finnes för anställande af en utlänning i Rikets tjenst, den 28 § Reg.F:n inskränker allenast IL M:s magt att utnämna utlänningar till befattningar i Rikets tjenst. Således är derigenom, likasom genom det nu gjorda förslaget i fall det skulle antagas, icke någon inskränkning gjord i universiteten och enskilta direktioners rättighet att utnämna utlänningar lill de befattningar, som af dem tillsättas. Något annat hinder än det sora för det närvar, finnes, blefve således icke för tillsättande af lärare vid undervisningsverken af utländska män, såsom den värde talaren nämnt, och jag skulle således tro att denna anmärkn., då man tager detta förhållande i betraktande, lärer förfalla. Hvad åter beträffar orden ”af utmärkt förtjenst” som förslaget innehåller, sä hafva dessa ord inkommit derföre att på samma gång som Utsk. ansåg det vara af nytta och vigt för landet att kunna tillegna sig förtjenst ifrån andra länder, så ansåg Utsk. äfven att inga andra utländske män borde intagas än de som vore af det utmärkta slaget, ty en mindre förtjenst bör man alltid träffa inom landet.
Förslaget antogs af alla fyra Stånden. 102 §. Förslaget hl ef enhälligt ogilladt. 103 §. Alla hvilande förslag rörande denna § gillades. 105 §. Den dervid gjorde anmärkning ogillades af alla Stånden. 106 §. Förslaget ogillades enhälligt. 107 §. Likaledes. 108 §. Likaledes. 110 §. Likaledes. 111 §. Likaledes. 114 §. Likaledes. T afseende på Riksdags-Ordningen är förhållandet som följer: 14 §. Det förslag, som sedan 1810 års Riksdag hvilat, blef enhälligt af Stånden antaget, och det sedan 1812 ogilladt. 17 §. Förslaget afslogs enhälligt. 19 §. Förslaget antogs enhälligt. 21 §. Likaledes. 23 §. Af de hvilande förslagen till än dring i denna § afslogos alla, utom förändringen i femte Momentet, hvilken enhälligt antogs. 34 §. Det deri föreslagna tillägg antogs enhälligt. 36 §. Förslaget ogillades af alla fyra Stånden. 38 §. De sedan 1809 och 10 hvilande förslagen antogos af Ridderskapet och Adeln, Memorial N:o 7. 845 Borgareoch Bonde-Stånden, men afslogos af Preste-Ståndet. Det förslag, som hvilat sedan 1812, afslogs enhälligt. 46 §. Förslaget afslogs af alla Stånden. 56 §. Förslaget gillades af alla Stånden. 57 §. Likaledes. 63 §. Likaledes. 78 §. Förslaget afslogs enhälligt. 81 §. Likaledes. I afseende på T ryckfrihets-Lag en antogs af Riksens Ständer enhälligt det på bordet hvilande förslaget till inrättande af en Jury i Tryckfrihets-mål.