Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han lär såsom barn förnämligast sysselsatt sig med läsning af de böcker, som funnos i stadens bibliotek, och förvärfvade sig sålunda, utan att hans omgifning märkte huru det tillgick, ovanliga kunskaper för sin ålder. Erik hade aldrig bevistat någon skola, utan utgick direkt från hemmet till universitetet. Men återvändom till Erik. Dagen efter sin hemkomst från Öland återtog han sin vanliga sysselsättning och tillbragte såsom vanligt förmiddagen med sin informator och sina böcker. Efter slutad läsning erinrade han sig liksom en dröm äfventyret i tornet, och han kom då äfven att tänka på den lilla flickan och undrade, om hon möjligen led af sina skador. Han begaf sig också af till gamla staden, för att söka vinna några upplysningar, men kom då ihåg, att han icke visste något närmare om flickorna, hvarken deras namn eller hvar de bodde. Han hade likväl icke gått många steg, då någon utropade helt gladt: “Å kors, så roligt, du är ju icke död; jag ämnade mig just till dina föräldrar, för att få veta, om det verkligen var sant, att du dränkt dig. Minna har gråtit och fört ett så fasligt väsen, för det hon trodde, att du gått i sjön.“ Erik hade stannat, ty Manda stod framför honom, blossande varm och vacker som hälsan och glädjen. Erik kom sig knappast för att berätta henne hvad som händt eller fråga efter, huru Minna mådde, så förbryllad var han under de första ögonblicken. Han fick emellertid veta, att Minna låg sjuk och var svullen i ansiktet, men att doktorn hade sagt, att det icke var farligt, och Manda trodde, att då Minna fick veta, att Erik var uppstånden ifrån de döda, skulle hon blifva frisk. Under det de talade, ledsagade Erik Manda ett stycke på väg. Vid lilla torget sade flickan honom farväl, förklarande, att, om Erik ville hafva reda på hur Minna mådde, kunde han möta henne, när hon gick ur skolan på middagen klockan ett. Ett par veckor förgingo. Erik gick hvarje middag vid ett-tiden öfver lilla torget och sammanträffade då med Manda för att af henne erfara, huru Minna mådde.
Det har aldrig under den tid, jag bevistat Riksdagar, förekommit att en inbjudning från ett Stånd till ett annat varit åtföljdt af yttranden, som redogjorde för hvarföre inbjudningen borde afslås. Jag kan derföre icke lemna min röst till en sådan åtgärd. Propos. å bifall till den af Gr. Taube nu gjorda begäran framställdes, men blef med nej besvaiad. Föredrogos och biiöllos Allra. Besv.- o. Ekon.Utsk:s den i dennes bordlagde Betänk:n. N:o 5, i anledning af vackt motion om uphäfvande af den, genom Kongl. Cirkuläret den 30 Nov. 1849, Kronofogde och Häradsskrifvare tillagde provision för debitering och upbörd af Kronobrefbärings-afgifter; N:o 6, i anledning af vackt motion om meddelande af föreskrift att i alla från offentlig myndighet utfärdade skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall begagnas; N:o 8, i anledning af väckt fråga om Kronofogde-tjenstemas indragning; samt N:o 9, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för utbredande af kännedom i skogshushållning, samt i sättet för torfjords lörädlande till brännmaterial; hvaremot samma Utsk:s den 4 dennes bordlagde Betänk. N:o 7, i anledning af väckt motion om ändringar i Instraktionen för Bibelkommissionen, blef på flere Ledam:s begäran ånyo bordlagdt. Slutligen föredrogs Vallofl. BorgareStits Prot.Utdrag N:o 118, med kommunikation af en till nämnde Stånd ankommen, af Societa Nationale Italiana meddelad, Torino den 23 sisth Dec. daterad, af Generalsekreteraren J. La Farina, å Presidenten, Generalen Garibaldis vägnar undertecknad skrifvelse, i anledning af erhållen underrättelse om Hr Lallerstedts den 1 4 i nyssnämnde månad väckta motion med afseende på beskickning ifrån Sverige till en kongress för de Italienska angelägenheternas ordnande. Hr Nordenfelt:
Hufvudbok bör vara afslutad samt om tryckning af Utdrag ur Contorets Räkenskaper och Berättelsers afgifvande till Rikets Ständer och deras Revisorer. 5- i69- Uti RiksgäldsContorel: afslutes för hvarje år en ordentlig Hufvudbok öfver Contorets Skulder och Tillgångar samt Utgifter och Inkomster, af hvad namn och beskaffenhet de vara må, hvilket Bokslut så tidigt det näst påföljande året bör vara författadt, att Hufvudboken kan vara granskad af IlevisionsContoret sednast inom den i October samma år. §• 170- Då Ilufvudboken i rätt tid varder afslutad, komma de, som vid densamma Jagt hand, att undfå det Arfvode, som Staten utsätter, oclr hvars fördelning af Commissarierne föreslås. §• I71, Hvarje år efter förrättadt Bokslut, låta Fullmäktige författa oell genom trycket utgifva Utdrag af RiksgäldsContorets Räkenskaper. §■ i72- Till hvarje Revision låta Fullmäktige författa och aflemna omständlig Berättelse oru RiksgäldsContorets tillstånd samt förvaltning under den lid Revisionen skall omfatta; likasom fullständig Berättelse till hvarje Riksdag afgifves. Sådane Berättelser böra serskildt { 88 ) aflemnas fran Commissarierne i RiksgäldsContoret och Öfver-Commissarierne i General-Assistance-Contoret samt Ombudsmannen. SI73< Alla intill denna dag, genom äldre Rikets Ständers Reglementen och fnstructioner, gifne föreskrifter, hvilka uti detta Reglemente icke finnas upptagne ellen åberopade, komma att till ali kraft och verkan upphöra.
Då dö de små barnen i difteri, då sjukna blomstrande unga människor in i tyfus, och då äro lasarettsängarne tätt fyllda med smittkoppspatienter. När dimman skingrat sig, ser man i vårsolen så många sorgklädda, att man blir beklämd, och det ena begrafningståget efter det andra drar förbi med musik, brinnande vaxljus, ornatprydda präster och små kjolklädda korgossar. Lenko bekymrade sig emellertid ej om de sjukdomssiffror tidningarna uppvisade. Hon drog förnöjd Kurts sittvagu omkring i stadsparken och fröjdade sig åt de beundrande blickar man äguade hans eleganta plyschtäcke. Den vackra röda blusen, som herrskapet skänkt henne i födelsedagsgåfva, gjorde henne också mer än vanligt belåten med tillvaron. Lenko hade betydligt stilat upp sig, sedan hon kommit till Prag. A f den lilla trinda tösen i hemväfd klädning, uppstruket hår och två tjocka öfver hjässan kranslikt upplagda flätor hade blifvit en smärt flicka, med lugg i pannan, engelsk knut i nacken, klädd i spetsiga Wienerskodon och modernt tillskurna klädningar. Men oafsedt den lilla fåfängan att vilja kläda sig fint, var Lenko alltjämt oförderfvad, sann, flitig och pålitlig, som hon varit den tiden hon hjälpte modern hemma att göra ostar och pressa vin, utan någon aning om storstadslif och storstadsfrestelser. Hvad de andra flickorna berättade henne, medan hon väntade utanför stallet i Canalische Garten på den nysilade mjölken, var hennes natur så främmande, att det ej alls berörde henne. Det var henne motbjudande allt deras skryt om hur de bedrogo sitt herrskap. Hur en bjöd sin fästman konjak och sedan slog vatten på buteljen, för att ej tillgreppet skulle märkas, och hur en åter tog tamburnyckeln och smög sig bort på bal, sedan frun gått och lagt sig. Och när den långa koppärriga huspigan Mari gaf henne det rådet att aldrig stanna i någon tjänst längre än två månader, emedan herrskapets fordringar annars b ' .i alltför stora, lät hon orden gå in genom ena örat och ut genom det andra.
Jag lemnar åsido, om detta är till gagn eller skada för civilisationens framåtskridande; men det påstår jag, och deri måste hvarje annan i någon af våra klassiska skolor bildad man med mig instämma, att på ett helt olika sätt måste hela undervisningen gestalta sig, om den grundas på de klassiska språken eller de s. k. realstudierna. Låta vi några af de särskilta skolämnena undergå en hastig revy, så skola vi finna, att det näppeligen gilves något enda, i hvilket undervisningen ej bör inom hvardera linien i någon mån olika bedrifvas. Till en början ligger det för öppen dag, att så väl modersmålet som de främmande moderna språken måste på ett helt skiljaktigt sätt inom den klassiska och reala linien behandlas. Huru mycket kan ej för dem, som läst klassiska språk, såsom kändt förbigås eller blott antydas, åt hvars noggranna utredande de öfriga behöfva egna mycken tid och eftertanke, om undervisningen skall blifva för dem fruktbringande. I Theologien böra alltid de lärjungar, hvilka läst klassiska språk, vid de ständigt förekommande referater ur källorna, Skriften, de symboliska böckerna och kyrkans fäder, få begagna sig af de för dem bekanta originalspråken, för att kunna bättre och djupare intränga i citatens mening och anda. Sjelfva skriftstudiet bör ock, der det är lärjungen möjligt, ske efter grundspråket. Vid undervisningen i så väl Filosofi, som vissa grenar af Historien, bör läraren taga hänsyn till, huruvida det är den klassiska eller moderna litteraturen, med hvilken hans lärjungar äro mest förtrogna, om deras bildning företrädesvis hvilar på de reala eiler humanistiska ämnena — så väl för de hänvisningar, hvilka en god lärare aldrig försummar att göra från det ena ämnet till det andra, der tjenligt tillfälle erbjuder sig, för att sålunda, så mycket som möjligt, sammanlänka och till ett helt förena de särskilta ämnenas studium, som ock för väljandet af lämpliga exempel, genom hvilka, om de äro hemtade från ett för gossen bekant område och afpassade efter hans ståndpunkt, ett klart ljus ofta kan öfver det förut dunkla spridas.
Jag hemställer till Hr Printzensköld om han kan bevisa detta sitt yttrande, om han med ett enda faktum, ett enda fall, kan ådagalägga att makar försonat sig efter varning inför domkapitlet. Till min kunskap har något sådant icke kommit, utan är min tro, att kan icke prestön åstadkomma enighet mellan makar, icke lärer domkapitlet göra det. Jag tror mig hafva ganska grundad anledning till den förmodan att den af Hr Printzensköld så kathegoriskt afgifna upgift ieke stödjer sig på verklig sakkännedom, utan är ett infall för tillfället. Mot Utsk:ts förslag har jag icke något att anmärka. Möjligt är att någon längre tid borde vara bestämd mellan varningarne oeh stämningstiden. Derpå lägger jag doek ieke någon vigt, enär tiden för skiljsmessa nu verkligen blifvit förlängd mot hvad förut egt rum. Jag tillstyrker således bifall till Utskrts förslag. Gr. Sparre, Erik: Det är så långt från att det i någon mån ingått uti Utsk:ts tanke att underlätta möjligheten till skiljsmessa att det är alldeles motsatsen, som f)tsk:t åsyftat. Utsk:ts ledamöter bade samtligen den erfarenhet, att nu gällande lagstad ganden om de 2:ne stämningsprocesserna inför domstol, innan skiljsmessa till säng och söte kunde ega rum, snarare bidroge att öka missämjan mellan makar än att minska den, hvarföre Dtsk:t icke drog i något tvifvel lämpligheten af att borttaga desamma. Man känner nemi., att makarne först skola en gång stämmas till rätta och fällas till böter för osämja i äktenskapet, sedermera, om de icke ändra sig, ännu en gång döma» inför domstol och fällas till böter, och först 3:dje gången dömas till skilnad till säng och säte. Det är temligen klart att sedan makarne salunda offentligen upträdt mot hvarandra inför domstol, så blir försoningen svår,-, och ett borttagande af detta stadgande ansåg Utsk:t så olvifvelaktigt välgörande i den syftningen att åstadkomma försoning mellan makar, att denna förändring i lagen icke i någon mån kan anses bidraga till äktenskapsskilnad, utan snarare tvärtom.
MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående afskrifning af en i Sa!peter fondens Räkenskaper balancerad Summa j ut gifven såsom lån till Carl Gustafs Stads Gevurs-Factorie; Gifven Stockholms Slott den 2.5 Januarii i83/p Sedan, i enlighet med Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade heslut och Kongl. Maj:ts under den 7 April i83o utfärdade Nådiga Kungörelse, förra Salpetergärden med samma års slut upphört, samt, till utgifterne för Salpeternäringens upprätthållande, af Rikets Ständer blifvit beviljadt ett ökadt årligt Statsanslag, hvaraf följer, att den genom förrberörde gärd uppkomna Salpeterfonden efter hand kommer att utredas; så har bos Kongl. Maj:t härvid till öfvervägande förekommit, huru förhållas må med en i denna fonds Räkenskaper, såsom förskott, ännu balancerad Summa af 55,5oo R:dr, utgörande sammanräknade beloppet af tid efter annan ifrån år 1813 till och med år 1820 leinnade räntek ia lån af Fonden lill Carl Gustafs Stads Gevärsfactorie, på det detta nya Factorie måtte bunna bringas lill fullbordan; och som berörde förskott, jemlikt Kongl. Majrts Nådiga Bref af den i3 April i8i3,"bordt, i mon af de för Factoriet blifvande tillgångar Salpeterfonden småningom ersättas, men sådant ej hittills kunnat ske, och Factoriet hvarken nu eger eller framdeles kan påräkna några tillgångar till återbetalning deraf, finnér Kongl. Majrt Sig föranlåten att härigenom hos Rikets Ständer föreslå, det ifrågavarande balancerade förskotts-summa, som måst användas till en för Rikets Försvarsverk vigtig Inrättning, hvars drift i all händelse är beroende af de större eller mindre anslag, som dertill bestås, må i Räkenskaperne afskrifvas. Kongl. Majrt förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
Blixen varit icke allenast dansk Hofjägmästare, utan jemväl representant, så måste man väl antaga, att han är skyldig tro och lydnad ej blott mot Danska Grundlagen, utan äfven mot Danska Konungen. Skulle deremot ett undantag här äga rum, så måste det väl åligga honom att styrka ett sådant, emot alla andra vanliga olika förhållanden. Jag kan således icke finna annat än att Frih. Blixens skyldighet är att styrka, del han icke är dansk undersåte, eller att han icke aflagt trooch huldhets-ed åt Danmark, då nemi. de, som förordat hans inträde här, Den 9 September. 207 icke kunnat bestrida det af oss alla kända faktum, att ban varit representant i Danska Riksförsamlingen. Gr. Frölich har talat om Frih. Blixens slägtskapsförhållanden, samt ansett, att det skulle vara en stor fördel för Riddarhuset att få räkna honom bland sina medlemmar. Äfven om jag fullkomligt delade denna åsigt, skulle jag dock ej kunna föreställa mig, att man för att vinna en fördel får gå til 1 v äga på annat sätt än lagen föreskrifver. Jag finnér mig fördenskull föranlåten att fortfara i mitt yrkande, att pollett icke måtte till Frih. Blixen meddelas förr, än han ådagalagt, att, oaktadt han varit representant i Danmark , han icke är dansk undersåte. Hr Hjerta, Lar s: Det lär väl aldrig kunna sättas i fråga, att det icke vid alla tillfällen inom en rådslående församling är bäst att sätta sina beslut efter gifven lag. Men i förev:de fall finnas två lagar emot hvarandra; den ena en speciell och den andra en generell. I allmänhet vet man, att inom lagskipningen gäller, att en undantagslag tager företrädet framför en generell. Nu innehåller den generella lagen, att den som är svensk adelsman har rätt att vinna inträde på Riddarhuset; men den undantags-lag som här åberopas, handlar om den som flyttat sitt bo och hemvist utrikes. Hvarom är nu frågan? Jo, huruvida Frih. Blixen-Finecke flyttet sitt bo och hemvist utrikes. Landshm
— Ränta till Fröken S. C. von Hauswolffs fond 27: 56. 853- 44 Afskrifuing: Innehållen Bevillning 40: 99. Utgifter år 1860. Pensioner 675: — Extra utgifter 88. — Ränta till Fröken S. G. von Hauswolffs fond 27: 56. 853- 44 Afskrifning: Innehållen Bevillning 35: 47. Utgifter år 1861. Pensioner 675: — Extra utgifter 88. — Ränta till Fröken S. G. von Hauswolffs fond 27: 56- 853: 44- Afskrifning: Innehållen Bevillning 41: 15. Balans till år 1862. Fondens tillgångar och fordringar 21,812: 32. Credit. Balans från år 1858. Fondens tillgångar och fordringar 20,859. 78. Inkomster är 1859. Inkomster år 1860. Inkomster år 1861. Balans till år 1862. Skuld till Fröken S. G. von Hauswolffs Pensionds fond 599: 42. Summa R:mt R:dr 25,087: 9. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1862. J. L. Bogeman. Bil. till Högloft♦ Ridd. o. Adelns Fröt. vid 1862 års Riksdag. 58 Sammandrag af de Silentzska Fondens Räken Debet. Utgifter år 1859. Pensioner 330: — Extra utgifter 88. Utgifter år 1860. — Extra utgifter 88. Arfvode : 12: — 342: 88. Utgifter år 1861. — Extra utgifter 88. Balans till år 1862. Fondens tillgångar och fordringar 6,280: 70. Summa R:uit Sammandrag af Stråleska Fondens Räken Debet. Balans från år 1858. Fondens skuld till Westerhanninge socken 3,300: — Utgifter år 1859. Pensioner 1,125: — Extra utgifter 88.
Att den på vissa ställen icke uppfyllt ändamålet, det anser jag komma deraf, att, pä sätt Hr von Hartmansdorff anförde då frågan sist var före, kuren kan vara i sig sjelf god, men ändå misslyckas i vissa fall lill följd af många på ett återfall inverkande omständigheter; alldeles såsom det händer med alla hittills uppfunna sjukdoms-läkemcdel och behandlingssätt. Jag har ansett att på lasarelterna särskilda rum borde inrättas härför; men då sådant var å bane, var man rädd för att dessa slags patienter skulle komma alt undantränga de andra. Måhända föranledde just denna betraktelse den utgång frågan, tyvärr, den gången erhöll. Men det afslag, som då afgafs på Allm. Besv.- o. Ekon.UtsIcs framställning, kan ju icke billigt vis föranleda dertill att ej begäran om statsanslag till den nyttiga anstaltens befrämjande i annan ordning än förut var ifrågasatt, vidare skulle få väckas, eller komma under öfvervägande. Något grundligare skäl för afslag torde sålunda erfordras än det knapphändiga, hvarmed StatsUtsk. nu försett sitt utlåt, i ämnet. Jag anhåller således fortfarande om ålerremiss, och jag kau ej vara sä misströstande om hvad jag anser vara en god sak, att ju icke någon möjlighet till dess vinnande skulle af mig skönjas; det vore alltför nedslående att tänka sig det Utsk. skulle framhärda i sin lösliga förkastelsedom, eller att R. St., om det angelägna af hjelpen rätt framslälles, skola undandraga sig alt befordra eli botemedel, af en stor vetenskaplig auktoritet lofordadt, och sannolikt om ej pålagligen, ländande till mycken båtnad för så väl den enskilde, som ock det allmänna.
Det giltigaste skälet för Utskottet att afstyrka afseende å ifrågavarande framställning innefattas likväl deri, att med detsamma skulle tillämpningen af ofvanberörda nyligen antagna kommunaliörfättningar förfalla, innan den af desamma påräknade verkan hunnit visa sig, och en alltför stor omstörtning i nu bestående, i samhällsförfattningens historia grundade förhållanden, ega rum. Då Utskottet alltså anser sig icke kunna förorda en sådan organisation, som motionären åsyftar och hvartill, enligt hans begäran, förslag borde af en komité utarbetas, hemställer Utskottet vördsamt, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 31 Augusti 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkottets Betänkande JVs 129. 1 N:o 129. Ank. till Eip.-Utsk. den 14 Sept. 1863. kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckl motion med förslag lill åtgärder emot skolgångs försummande. I en af Doktor Falck inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt oell till Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet remitterad motion (tryckt under JV?
Deremot liar sillfiskets bedrifvande med stotgarn, som i allmänhet nyttjas å andra kuster vid Kattegatt och Nordsjön, såsom t. ex. vid Bua i Norra Halland, der sillfisket visat sig vara i tilltagande, funnits för sillfisket användbart, utan att medföra de olägenheter, som vadarne. Visserligen kan med sätt - Statssamt Allm. Besv. och Ehon.-Utskoticns Betänkande, N:o 71. 29 gara icke fångas så mycken fisk, som med vadén, men deremot medtaga icke garnell sillynglet och blifva således ej för fisket så förödande som vaden. Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vadén saknar. De kunna nästan öfverallt begagnas och botten-vegetationen skadas ej af deni. Vaden är kostsam att anskaffa och underhålla samt fordrar betydlig manstyrka för att kunna skötas; garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan livar och en fiskare torde kunna förskaffa sig, och icke större, än att lian, med obetydligt biträde, kan handtera desamma. Då det, efter hvad sålunda förekommit, är sannolikt, att det sätt, hvarpå sillfisket idkats i Bolms Län, varit, mer än tillfälliga omständigheter, verkande dertill, att den större sillen aflägsnat sig från kusten, synes det ock troligt, alt ett bättre förhållande med denna näring skall inträda, om den bedrifves med mera omtänksamhet och under beräkning att, i stället för en rikare, men sällan inträffande, afkastning, erhålla en måttlig men säker. Efter hvad erfarenheten ådagalagt, har sillfisket varit mera gifvande efter 2 till 3 år på hvarannan följande strängare vintrar, under hvilka år, då sillen ofta söker stränderne, sillynglet under den egentliga fisktiden, eller Februari och Mars månader, varit oåtkomligt med vadarne och fördenskull fått oanlastadt ökas och tills äxa. Om det ytterligare några år lemiiades i fred, egde man således ej ogrundad förhoppning, alt antalet af fullmogen eller aflingsför sill skulle i Bohuslänska skärgården tilltaga, helst det visat sig, att sillen i äldre tider gick på hösten in i skärgården.
Uti en tidpunkt, då Kongl. Maj:t af Rikets Ständer äskat betydliga nya anslag, då Riksgälds-Contorets utgifter blifva större än de på en tidrymd af tjugu år varit, finner jag föga lämpligt att bortkasta ett det mest frivilliga af alla Skattebidrag, och hvars belopp, om ej mycket betydligt, likväl vore tillräckligt att inom 28 år afbetala il million på Riksgälds-Contorets skuld till Banken. När härtill lägges den utgift, hvarmed Stats-Verket, vid Numer-Lotteri-Verkets indragning, belastas, torde det vara temligen klart, att den uppoffring, som nu föreslås, ej är så obetydlig som det ändamål, hvilket derigenom ernås.” Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län. ”Det har alltid varit min öfvertygelse, att Kongl. Numer-Lolteriet är eh Inrättning, som i allmänhet ingalunda orsakar skadligare följder. Den Einnar ett tillfälle för den mindre bemedlade classen af medborgare, att, emot en ganska obetydlig penning, erhålla nöje och, i min tanka, ett oskyldigt tidsfördrif vid lediga stunder. Hvarföre då betaga dessa fattigare möjligheten att få tillfredsställa ett begär, hvilket aldrig kan leda till samma resultat, som kort och andre spel i bättre sällskapskretsar, de der, om de icke sluta med Bihang till R. St. Prot. 18,34, 4 Sami. 1 Afd. 5 /3:de Häftet. 3o $iats-Utskottets Utlåtande N;0 54* att spelare* antingen bedrages eller bedrager, hvilket jag för ingen del bar lust att anse såsom en ogörlighet; åtminstone medtaga på en af ton oftast större penninge summor, än hvad en ifrig lotterispelare förstör på 3:ne dragningar. Jag är visserligen försäkrad derom, att, skulle än Numer-Lolleriet upphöra, tillfällen icke alldeles saknades för lotterispel. Vi hafva privilegierade Lotterier, såsom t. ex. Musikaliska och Seraphimer-Lollerierne, hvilka hittills icke sett någon fördel uti, och måhända ej kunnat bestå så länge Kongl.