Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet ingått med förslag till förnyadt Handels-Reglemente, enligt hvilket separation vili minuthandel, jemväl inom Hufvudstaden, skulle komma att upphöra. Serskildt hafva anfördt: Sidenoch Klädeskramhandlare: att hvarjehanda, på deras handel menligt inverkande förhållanden tillkommit; i hvilket afseende hufvudsakligast blifvit anmärkt, att en af Mosaiska Lärans Trosför vand Ler, A. L. Soldin, den 14 16 Februarii 1838 undfått dea vidsträckta rättighet, att i hvilken Svensk Stad han viet åstundar, föryttra i öppen salubod egna eller i comrnission till försäljning lemnade fabriksvaror, hvilken genom Kongl. Commerce-Collegii, på Nådig befallning, utfärdade Kungörelse af den 3 Augusti 1803 är Svensk Fabrikant af Christna Trosbekännelsen medgifven, samt att flere härvarande Svenske Fabriks-Idkare fått sig tillerkänd den förmån, att, i hvilken Svensk Stad, som helst, så i parti som minut, sjelfve eller genom utskickade, försälja icke blott egna fabrikstillverkningar, utan ock andra i comrnission emottagna inhemska fabriksvaror; i följd hvaraf desse Idkare kommit att med Sidenoch Klädeskramhandlarne i betydlig nion dela den ringa förtjenst, som dessa sednares handel kunnat inbringa, till deras och deras omgifnings bergning; hvilket oaktadt deras skatter till Kronan och Staden ej i någon mon blifvit förminskade:
Lag eller allmänt stadgande för sadane fall, det måste, om icke alltid, åtminstone ofta inträffa, att de härom uppkommande tvister få en ganska olika utgång. Då i öfrigt utskylder och onera i en stad äro att anse såsom en grundskatt, vöre det äfven i Motionairens tanka, enligt allmänt antagen Stnts-V s^cwts Uti. Ar:o no. y rättsprincip, klart, att egendomens förvandlande ifrän enskild till allmän tillhörighet icke kan förändra dess natur, och hvilket häst hevises deraf, alt om, på ett eller annat ställe, det allmänna skulle tillhandla sig en betydligare del af staden, dess öfrige husegare, genom hvarje sådant köp, skulle få vidkännas ett ingrepp uti sin egande rätt, genom minskadt värde å egendomen, i samma nion, som de gemensamma samhällsbördorne, hvilka vidlåda fastigheten^, komme att ökas dymedelst, det vissa af dem skulle vara ifrån deltagande deruti befriade. Och har Herr Hallings motion blifvit understödd af Herrar FFijkj Hessle, Malmberg och Klingvall.
— Om deremot formulärets föreskrifter blifvit följda, derest sådant sig göra låtit, så hade de vigtigaste upplysningarne, anslagens olika beskaffenhet och utgiftstitlar ne, ej varit i räkningen utredda, utan blott benämnts ”Anslag enligt stat”, m. m. Angående de i § 1 anmärkta särskilda afvikelserna från redogörelseformuläret, får jag förklara: att förbiseendet af namnunderskrifter å räkenskapen må såsom sådant anses, men torde vara af alls ingen betydenhet, då redogörarne äro bundne vid ansvar äfven i följd af Kongl. Direktionens intygande om hos honom skedd inventering; att ”särskild hufvudredogörelse för särskilda fonderna” skulle här vara behöflig eller lämplig, torde vara svårt att inse, då redogörelsen för anslagen m. in. och läroverksfonden är en sådan hufvudredogörelse, utom hvilken inga andra kassor, som i formuläret uppräknas, såsom byggnads-, emeriti-, prtemieoch fattigm. fl., finnas under min redovisning; att hvad i formuläret afses med hufvudräkning, är vunnet genom samtnandrag sr åkning en öfver samtliga redogörelserna, som finnes upprättad, nemligen att förekomma det ingen räkning öfver någon särskild kassa må, såsom tillförene lärer skett, saknas då räkenskaperna till Kqngi. Kammar-rätten insändas; att det är ett misstag af Herrar Revisorer att det konto, hvarå rubriken klandras, kallas ”redogörelse för Stockholms stads undervisningsverks anslag och fond", hvilken benämning, med afseende å sakförhållandena, jag ansett riktigare än den af Herrar Revisorer uppgifna benämning i formuläret: "aflöningsmedel", ty redogörelsen omfattar, bland annat, anslag för underhållet af en Voltigehåst, af materialen, liusliyreersättning och till expenser m. m., som ej skäligen kunna generelt benämnas: aflöning smedel, hvilken utgiftstitel åter på behörigt ställe förekommer i sjelfva räkningen; och att aflöningen till hvarje särskild skola icke blifvit i räkningen särskild upptagen, förklaras deraf, att de efter staten upprättade qvartals-aflöningslistorne utvisa hvarje skolas aflöningsbelopp.
Och de gjorde ett förbund emot honom i Jerusalem; men han flydde till Lachis. Och de sände efter honom till Lachis, och dråpo honom der. Och de förde honom dädan på hästar; och han vardt begrafven i Jerusalem, när sina fäder uti Davids stad. Och hela Juda folk togo Asaria, uti lians sextonde äre, och gjorde honom till Konung i hans faders Amazia stad. Han byggde Elath, och fick det igen under Juda, sedan Konungen med hans fäder afsomnad var. Uti femtonde årena Amazia, Joas sons, Juda Konungs, vardt Jerobeam, Joas son, Konung öfver Israel i Samarien, ett och fyratio år, Och gjorde det ondt varför Herranom, och öfvergaf icke alla Jerobeams, Nebats sons, synder, den Israel kom till att synda. Men han tog igen Israels gränsor, ifrå Hamath allt intill hafvet, som ligger i hedmarkene, efter Herrans Israels Guds ord, som han sagt hade genom, sin tjenare Propheten Jona, Amitthai son, som var af GathHepher. Ty Herren såg till Israels svåra jämmer, så att ock de innelyckte och igenlefde förgingos; och ingen hjelpare var i Israel. Och Herren hade icke sagt, att han ville utskrapa Israels namn under himmelen; utan halp dem genom Jerobeam, Joas son. Hvad nu mer af Jerobeam sägandes är, och allt det han gjort hafver, och hans magt, huru han stridt hafver, och huru han igenfick Damascon och Hamath till Juda i Israel, si, det är skrifvet i Israels Konungars Chrönico. Och Jerobeam afsomnade med sina fäder, Israels Konungar; och hans son Zacharia vardt Konung i hans stad. Uti sjunde och tjugonde årena Jerobeams, Israels Konungs, vardt Asaria Konung, Amazia son, Juda Konungs; Och var sexton åra gammal, då han Konung vardt, och regerade tu och femtio år i Jerusalem; hans moder het Jecholia af Jerusalem. Och han gjorde det Herranom väl behagade, alldeles såsom hans fader Amazia;
Den 24 Februarii. ?47 Herr Påhlman, Otto Fredric: Då af de Reservationer några värde Ledamöter nyss till Protocollet anfört, den slutsats lätteligen kunde dragas , att Stats Utskottet varit vållande dertill . att Friherre Cederströms ifrågavarande serskildta yttiande blifvit till Ridderskapetoch Adeln expedieradt utan att vara inneslutet uti samma förseglade ConvoJut, som sjelfva anmärkningen ; torde det tillåtas mig få upplysa, att Utskottet för sin del framstäldt till Friherre Cederström, om han icke ville åtnöja sig dermed, atr yttrandet finge försegladt jemte anmärkningen afsändas. Men då han deremot protesterat, och slutat sitt serskildta yttrande med det förklarande, att afsig^en dermed vore, att bereda Riksens Ständer tillfälle, att få känna huru deras Stats-Utskott tillämpar GrundLagarne; så har Utskottet, enär Grund-Lagarne icke förbjuda att en Ledamots serskilda tanka må till Riks-Stånden afgå, ansett sig icke vara berättigad! att vägra Friherre Cederstöms begäran, utan snarare trodt det vara Utskottets skyldighet, att icke lägga hinder i vägen för uppfyllandet deraf. Om någon olaglighet härigenom blifvit begången, har Friherre Cederström således sjelf, men alldeles icke StatsUtskottet densamma åstadkommit, h.ilst det icke torde bero af ett Utskott, att förhindra någon Dess Ledamot öfverträda Grunö-Lagarne; hvilket dessutom minst bordt förväntas af en som sjelf varit Ledamot i Constjtutions Utskottet, under det han går att för Riksens Ständer anmäla det Lagstridiga han förment Stats-Utskottet hafva begått. Justerades Pleni-Protocollet för den 9 dennes eitermiddagen. Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvig: Den upplysning Grefve v. Schwerin uti det nu justerade Protocollet lemnat, om det oordentliga i Beskattningsvngen, vittnar tillräckeligt om nödvändigheten af bättre kännedom i Rikets Statistik. Att ett par tusende
Härom lemnar den äldsta från slutet af 11 :te århundradet, och derpå följande och senare tiders lagstiftning uplysning genom sina stadganden till förhindrande af ekskogens utrotande. Men att härmed ändamålet icke upnåtts, dertill har den menskliga girigheten uteslutande bidragit. Hvad har Norden och dess jordmån härtill skyllat, så vidt icke Utsk:t haft sina tankar fästa på förhållandena norr om Dalelfven, Lappland o. s. v. der klimatet är alldeles för sträft och jordmånen för mager för ifrågavide ädla trädslag. Visserligen har man hört påstås, att växtregionen för åtskilliga trädslag förändras, så att den sort, som fordom haft trefnad nordligare, nu endast trifs under ett sydligare luftstreck; men då de lärda auktoriteterna beropa sig härpå, torde de icke afse något kort tidsmoment, utan deras erfarenheter grunda sig på omvexlingar i klimatet och dess rörlighet från norr till söder samt understundom äfven tvärtom under loppet af århundraden. Till stöd för denna min åsigt om huru ofantligt litet klimatförändringen kan inverka på saken, då man med ekplanteringen håller sig inom de delar af riket, som 1829 års R. St:r för detta ändamål afsågo, får också jag åberopa ett betyg af en vetenskapsman, hvars erfarenhet i förevide ämne icke torde jäfvas. Sekreteraren i Landtbruksakademieu, hr Nathhorst, yttrar sig nemi. på följ. sätt: »På förekommen anledning får jag härmed uplysa, att såväl, enl. den af Nicolet nyligen i Paris utgifna »Atlas de Geographie, Physique & Agricole», som ock i öfverensstämmelse med de af Schouw och Wahlenberg utgifna arbeten, är ekens nordligaste gråns i Sverige: Dalelfven. Beträffande åter rörligheten af denna gråns, hvilken, enligt någras förmenande, skulle småningom flytta sig åt söder, så kan derom ingenting säkert af vetenskapen för närv:de bestämmas. Denna uplyser väl, att tider funnits, då Sverige haft ett varmare klimat än det närvarande; men den uplyser tillika, att en annan tid varit, då klimatet varit kallare än nu.
Då de öfrige Stånden icke bilrädt detta tillägg, och det länder till en ökad vård om grannlagenhelen vid Lärarnes pröfning, anse sig Utskotten böra hemställa, att Presteoch Bonde-Stånden täckas deri instämma, i hvilket fall detta moment, enligt beslut dels af samllige Riks-Stånden , dels af 3:ne Stånd, erhåller följande lydelse: Hvar och en, som vill anses behörig att söka Lärarebefattning vid Folkskola, skall, antingen han genomgått Seminarium eller icke, derstädes aflägga prof, samt, enligt betyg af dess föreståndare och af dem, Dom-Capitlet förordnar att dylika prof öfvervara, ega full färdighet uti rättoch välskrifning jemte innanläsning samt fullgiltig insigt och ådagalagd förmåga alt undervisa i följande ämnen: Catechesen och Biblisk Historia, Kyrkosång, physisk och politisk Geografi i säker öfversigt, äfvensom Fäderneslandets Historia och hufvuddragen af allmänna Historien, Räknekonsten, så val theoretiskt, som practiskl, till och med sammansatt Regula de tri, allmänna begreppen af Geometri och Linear-teckning samt Naturläran, äfvensom skicklighet att undervisa uti enkel Gymnastik, hvarförutan han skall innehafva de Klockare på landet ål agde kunskaper i Choralsång, Vaccination och Åderlåtning; börande, vid Folklärares antagande, afseende i första rummet fästas vid deras Gudsfruktan och Christliga vandel. Om hvarken Presteeller Bonde-Stånden antaga det omförmälda tillägget, och således i denna fråga två Stånd stanna emot två, lärer delta tillägg, till följd häraf, förfalla, och böra uteslutas från momentet, som i öfrigt olifver oförändradt.
Handlande i Sjöstäderne äro dock försedde med byggnadstimmer och andra skogsprodueter, dem tillförde från skogsbygden eller ock förskrifne från andre orter, och för det mesta lillhandlar sig slättboen nödiga skogs-effecter i nämnde städer. Ständigt deremot besväras slättboen af utvandrare från främmande, mindre bördige orter, och det sätt hvarpå dessa kringvandrare någon gång framfarit, har hos honom verkat ett misstroende och tvärt bemötande emot främmande, som, af sådan anledning, beskylla slättboen för ohjelpsamhet och ogenhet. Ehuru en viss tröghet i lynnet, härrörande från dtds climatet och 5 — dels från för strängt arbete i ungdomen, råder hos slältboen, är han likväl icke i bildning och seder underlägsen allmogen å andra orter. Innehafvare af nära i oändlighet styckade hemmansdelar, Herregårdsbönder och tjenare äro oftast deremot mindre bildade, mera råa och lill lynnet tröga, allt en följd deraf, att de genom träget arbete i en tung och mödosam jord måste söka sin bergning, utan att ega lid öfrig för ernående af någon själsodling. Synnerlig lust härföre, kan man ej eller skäligen vänta af tjenare och arbetsfolk, som under hvad årstid sorn helst anvisas till boningsplats kalla, oeldade, fuktiga rum, om icke ibland, åtminstone i närheten af kreaturen, hvilka på flera ställen, i afseende på boningsrum, äro bättre lottade än tjenstefolket. Herregårdsböndernes belägenhet är olika och beroende på den omtanka och skonsamhet de röna af sine Husbönder. En del här i Länet stå icke i välmåga och hyfsning långt efter Åboer å egna Hemman, då deremot andre, hvilkas pålagor äro drygare, befinnas i sämre tillstånd; dock har erferenhelen visat, att nitiske Prästmän, genom inrättande af ändamålsenlige Skolor, i senare tider till betydlig del förbättrat det råhetslillstånd, hvarföre hela gods fordom varit kända. Åboer å i allt för små delar styckade Hemman, äro i afseende på utkomsten i sämre villkor än bönderne under Herregårdarne.
Constitutions - Utskottets af den 10 April , i anledning af Herr Herzén« hjelms anmärkning mot Stats-Rådet och föredraganden af Handels, och Finance-Arenden. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: / N:o 1 U), i anledning af återremiss från Höglofl, Ridderskapet och Adeln af Utskottets Betänkande rörande väckt fråga om allmänna Lands} vägarnes rätande och förkortande. $Lo 120, i anledning af återremiss från Högloft. Ridderskapet och Adeln af Utskottets Betänkande, rörande jämnkning i Transport-skyldigheten af Tionde och Afrads-Spanmålen. N:o ra t, i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss af Betänkandet, rörande vackt motion om befrielse för flere Krono-hemman i Halland från skyldigheten att till Warbergs Fästning aflemna Bränntorf, N:o 122, i anledning af Hedervirda Bonde-Ståndets återremiss af Betänkandet angående en närmare reglering af Postföringen emellan Sverige och Norrige. 506 Prot, Utdr. d. 29 Maji 1818. S. D. Vid nu å nyo skedd föredragning af Riksens Ständers Stats - samt devillnings-Utskotts Utlåtande N:o ‘250, i anledning af inom Heder* Tärda Bonde-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande om medel till den Veneriska smittans hämmande , förblef Borgaie-Stån* det vid sitt förut i ämnet fattade Beslut. S. D. Gillade Borgare-Ståndet, vid förnyad föredragning följande Betänkanden och Utlåtanden, nemligen; StatsUtskottets ILo 245, angående ersättning till Riks-Ståndens Deputerade, som komma alt resa till Norri* ge, för att bivista Kongl. Majus Kröning. N:o 254, om Kostnads - summan till en minnesvård öfver Högstsalig Kron-prinsen Cari, August. N:o 255, om tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns fängelse.
Detta sätt att småningom realisera en bestämd Sedelstock, som utgör ett Lands gångbara Mynt, anser jag vara det enda naturliga och verksrällbara. Alla andra methoder man försökt, hafva varit vågspel , och derföre i mer eller mindre grad misslyckats. Då jag efter dessa grundsatser bedömt Utskottens Förslag, att använda årligen 4 Million af inflytande Banco-Sedlar till anskaffande af Silfver för att i Banquen förvaras, har Den 15 April. jag icke kunnat gilla det«ammi. Jag håller före, att det är hvarje arbetande medlem af Samhället, som i sin mohn bör realisera Banco-Sedlen, att de activa åtgärderne till Realisationen säkrast öfverlemnas till Nationen sjelf — och att Banquen bör förhålla sig passivt. Banquens operationer böra endast åsyfta, att de Sedlar, som inkomma, åter utgå i productiv väg och öppna för Medborgarne nya källor till välmåga. I följd häraf torde den summa, som för Banquen ärligen genom indragning bilf v er att disponera, bör* utgå till understöd för sådana nyttiga företag, hvilka i ett fattigt Land icke utan publikt understöd kunna verkställas. Att vårt Land äger stora tillgångar, om de rätt begagnas; att dess odling och Folkmängd mångdubbelt kan förökas, är en allmänt erkänd sanning. Om en del af Banquens blifvande öfverskott å sina Intrader, användas till Strömrensning och Communicationers öppnande i Vesterbotten och de Norra Provineerne, skulle troligen nya Jern-Bergslager der uppkomma, i stället för de nu på flere ställen i Riket aftynande. Vår Flottas iståndsättande kräfver oundvikeligt den största omsorg. Medel dertill saknas; ty att vilja anskaffa dem genom förhöjning af den hittills utgående allmänna Bevillningen, medförer oundvikeligen armod och Näringarnes vanmagt. Den enda återstående utväg till detta angelägna ändamåls vinnande torde då blifva , att dertill begagna de Sedlar, som af Banquen komma att indragas, hvilka på sådant satt 573 Den 15 April. använde fylla Statsbehofven, ocb sprida sig åter i den allmänna Rörelsen. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, anförde skriftligen:
Jag hemställer, hvarthän en sådan blind kraft omsider skall leda, och huruvida det, äfven för en kraftfull och ädel Styrelse, är möjligt att framgå på industriens och bildningens bana med en sådan Representation; och det vore verkligen bekymmersamt, om den representativa statsmagten i Sverige skulle behöfva anses så litet competent i omdöme och insigt uti allm. värf, att åt densamma endast kunde anförtros egenskapen af återhållande, men aldrig framdrifvande kraft. Jag tadlar visst icke någon person. Såsom sjelf ledamot af denna Representation vill jag visst icke nedsätta densamma derhän, som skulle icke viljan vara god; men roed den bästa vilja måste likväl förmåga saknas att uträtta något uti dessa orimliga former. Man har talat om att tillstyrka allm. val. Jag gillar principen; men jag anser den omöjligen för närvar, kunna tillämpas, emedan jag deri ser upplösningen af det constitionelt-monarkiska regeringssättet, hvilket jag för närvar, tror vara det enda lämpliga, så väl för Sverige sorn hela Europa; och jag tror, att samhällets fördelning i classer är nödvändigt. Jag kan således icke biträda hvarken Frih. Kantzous eller Hr Hjertås förslag; och såsom Hr Dalman framställt principen, kan jag icke ens godkänna den. Valrättigheten skulle nemi., enligt detsamma, vara utsträckt Den i3 Oetober f. m. 399 till alla medborgare, men dessa likväl nödgas välja på personer inom vissa Stånd. Mig synes tvärtom, att vissa corpsen böra få välja, men föremålen för valen vara fullkomligt obegränsade; ty ofta finner man hos personer utur massan vida större förtjenster, än hos personer utur de högre classerna. Jag slutar mig altså fullkomligt till Gr. Frölichs förslag, och tror detsamma vara det enda, hvarå något resultat nu kan vinnas. Som åtskilliga ledamöter ännu anmält sig att tala, tiden var långt framskriden, och plenum åter skulle börjas kl. 5, uppskjöts den vidare pröfningen af detta mål till eftermiddagsplenum. H. II. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Bakar, Fyrar osli Sjömärken, m, m. antingen ännu på flere ställen saknas eller äro uti ett !illstånd, som påkallar förbättring, hvilket likväl Stats-Utskottets B e£t ä n kan den. jgjte skall kunna vinnas utap större anvisning af medel de/til! pin som hittills skedt sa, en ir dessa inrattfling-F hafva det stora inflytande pa huru del och Sjöfart pcb både fdr Stefen och enskilt (Ip äro af dep stora vigt att dertill företrädesvis b<ir påräknas hvad dems kr i gande uti ett peli än lamåla enligt skick erfordr.s, hvilket äft yen icke utan skal blifvit vrkat inom det Stånd, sorn hufvudsakligen erlägger IJakqfgifiprne och så unda synes ega ett grundat anspråk att dcrepmot beredas den säkerhet för han.eln, sora tped Lotsoch Båkinrättningen åsyftas; tror Up skottet sig böra vördsamt tillstyrka Riksens Hegled! Ständer, att uti underdånig skrifvelse fasta Kongl. Maj:ts Nåd gi upmärksaini.et pä angelät genhe'e;i af denna inrättnings förbättrande medelst flere Fyrars, Bakar? och Sjömärkens ani g* gun e pch de red n hi fj tliges försättande i bat* fre tillstånd samt i underdånighet anhålla, att mera tillräckligt medel äp hittills dertill matte yarda armste af anslaget för flatturnes materiel Anseende Ut kottet sig härigenom äfven hafva pesvarat de anmärkningar som inom Borgareståndet blifvit gjorde emot dess arglfrte särskild' fe Utlåtande under N:o 264 i anledning af väck-, fe motioner dels pm Lotsoch Båkafgifterne? nedsättning, dels örn deras användande. t 2:0 Vid Utskottets för lag, att underhåll. Beklädnad med mera för all nänna Arbets-Karae på Kungsholms Castell skall besörjas af 134 Ståts-Utskottets Betänkanden.
Före inträdet i gården möttes de resande af Diana med fyra nymfer, samtliga professorsdöttrar, bland hvilka nämnes sal. d:r Hoffvenii Annika, ”klädda efter Gudinnornas sätt, som de finnas afmålade, bara till brösten,” med pilkoger på ryggen, båge i ena handen och skjutet villbråd i den andra. De afsjöngo en välkomstsång och gåfvo drottningarna hvar sin skjutna fogel. Hela gården var till det yttre klädd med granris, ”och gafs anseende till idel skog och ej någon gård;” inuti var allt klädt med eklöf. Der intogo de höga resande en måltid, under hvilken herdar och herdinnor drefvo sina hjordar öfver gården. Fem nymfer sjöngo versar till de kungligas ära. Sedan samlades alla nymfer, herdar och herdinnor i trädgården kring en lafva af bräder, och der utförde 8 dansmästare i romersk drägt en dans inför majestäterna. Dansen afbröts af en ”galen bonde” — en student i svart bondtröja och stort skägg, med en tobakspipa i hatten —; han ”sades hafva uppväckt största lusten af alla. Vid afresan följdes majestäterna af alla de kostymerade410. Upptåg och värdskap stå till dramat i ett fjermare förhållande än balletterna. Dessa utgjorde också de förnämsta dramatiska förlustelserna vid Christinas hof. Balletten tillhör hoflifvet; den är vid hofvet född och fostrad och hofluften är dess rätta atmosfer. Redan i början af 16:de århundradet utbildades den i Italien vid Turinerhofvet under grefve Aglios ledning; Baltagerini, Kathrinas af Medici musikdirektör, införde balletten i Frankrike, och vid samma tid, då den inkom till Sverige, var den i Paris så omtyckt, att sjelfva konung Ludvig XIII uppträdde dansande i en ballett, ett exempel, hvilket Ludvig XIV som yngling följde. I England kallades dessa balletter Masker och utbildades der af Ben Jonson, hvilken som hofdramaturg skref nära 30 sådana; der, i Shakspeares fädernesland, blef balletten af hofvet och de förnäma så omhuldad, att den nästan utträngde det egentliga dramat.