Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagstiftningen bör ovilkorligen gå i den rigtningen att Pål och Per få lika rätt, och då jag anser en stor orättvisa ligga deri att den större fabrikanten har större rätt än den mindre, måste jag vidhålla mitt yrkande. Hr von Krtemer, Anders Robert: Då det var fråga om 19:de §:n, talades mycket om nödvändigheten att minska konsumtionen, och deraf följer väl äfven att man vill minska tillverkningen. Det synes då ligga föga konseqvens uti att nu vilja tvinga tillverkaren att bränna minst 300 kannor, och derigenom söka framkalla större qvantiteter. Den \i Maj. 315 Flere talare hafva redan påpekat det orättvisa uti att den, sorn bränner ett större kanntal skulle medgifvas restitution, under det den, sorn tillverkar ett mindre belopp, skulle förnekas denna fördel, och så tydligt visat att han bör hafva denna rättighet, att jag icke vidare derom behöfver orda. Frih. Cederström har sagt att han framförallt håller på aktningen för lag. Jag kan ieke förstå detta resonnement, ty om lagen medgifver en sådan nedsättning, så faller den väl icke i aktning, om en sådan tillåtelse begagnas. Icke heller tror jag aktningen för lagen stiger derföre att den är orättvis, utan tvärtom att rättvisan är den enda säkra borgen härför. Vi veta alla att Irån jordbrukets sida den önskan varit allmänt uttalad att minimi-tillverkningen skulle få blifva 200 kannor, men R. o. Ad. beslöt att så icke skulle blifva. Då två parter tvista med hvarandra, torde dock vara bäst att gå halfva vägen hvar, och göra upp saken i godo. På dessa grunder instämmer jag i det förut gjorda yrkandet att slutet af denna § måtte uteslutas och densamma ändras så, att de, som anmält sig för 300 kannor, äfven måtte få restitution.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Kongl. Maj:t vid ärendets underdåniga föredragning den 17 Maj 1864, med afseende å hvad beträffande frågan om eganderätten till ifrågavarande fängelsebyggnad blifvit upplyst, väl förklarat den gjorda framställningen om afträdandet af samma byggnad jemte uthus och plank samt den tomt, hvarå dessa byggnader äro uppförda, icke kunna i ärendets nu varande skick bifallas; men på de af Justitie-kanslersembetet anförda skäl vill Kongl. Majit likväl härigenom föreslå Rikets Ständer att nämnda byggnader och tomt, med den rätt Statsverket dertill eger, måtte få öfverlåtas till Westerbottens läns innevånare; och har Kongl. Majit emellertid tillåtit länets Landsting att byggnaderna för länets innevånares räkning begagna tills vidare och intill dess Rikets Ständer i ämnet sig yttrat. Kongl. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 24 25 Kongl.' Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL Louis De Geer. Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departements-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 31 Oktober 1865. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, \ Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson.
Reservationer: alla i afseende å de af Utskottet tillstyrkta förslag, som angå Dansk mans rätt: af Herr von Ehrenheim, P. J.: Instämmande uti Utskottets yttrande, att Regeringen bör. antagas vara bäst i tillfälle att bedöma när i hvarje särskildt fall rätta ögonblicket är inne för öppnande af underhandlingar med främmande magter, rörande ömsesidig näringsfrihet, och att Regeringen icke underlåter att af en sådan tidpunkt sig begagna, anser jag denna åsigt böra tillämpas äfven i afseende på Danmark och bör gälla jemväl i fråga* om öfverenskommelse)-, som afse kompetens till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens m. fl., hvadan jag emot Utskottets tillstyrkanden i hvad de röra Danmark nödgas mig reservera. Häruti hafva instämt: Friherre Cederström, R.; Friherre von Platen, C.; Friherre Alströmer, C. J. O.; Grefve von Rosen, Fr. C.; Kontraktsprosten Schmidt. af Herr af Klint, E.; Professor Ribbing; Kontraktsprostarne Westin och Lindskog; Kyrkoherdarne Simonsson och Englund. af Herr Waldenström: Då Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 18 Juni 1864, angående utvidgad näringsfrihet, ej allenast medgifver utländing rätt att till en tredjedel af fartygets drägtighet reda i skepp för så väl inrikes som utrikes fart, utan äfven stadgar det utländsk man eller qvinna, som erhållit Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd att i riket vistas, kan, efter särskild pröfning i hvarje fall, vinna tillstånd att bär i riket idka handelseller fabriksrörelse, handtverk eller annan handtering, utan annan skyldighet än att förete frejdoch myndighets-betyg, samt ställa borgen för tre års utskylder till Staten och kommunen, har jag, som anser Danske 8 Allm. Besväraoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. » undersåter i dessa förhållanden, hvarken böra tilldelas lika rätt med de Norske, eller inrymmas vidsträcktare rätt, än
Man lase blott det lilla brefvet som Atterbom anför, skrifvet i Lubeck 27 mars 1794: " Se P. A. Atterbom, Sl-enska siare och skalder, d. Gud nåde mig, om jag skulleaskrifva efter andras .tycke och niening! Det vore, att slitas i stycken. eller också, att icke bli annat an en liten menings-spegel för alla sjalars små egna physiononiier. En van, från Göteborg, skrifver: » Qvinnokönets naturliga höghet ar det sämsta du liar skrifvitcl; hvilken ett-arks-bok jag sjalf dock laser, och laser om igen, soni ett kärleksbref. Gud valsigne alla hiifvuden; men också mitt med! J a g håller med 2 Rytame ». (i tredje delen af Kritik öfver Kritiker) att jag ar jag. Vore hvar och en det: s % skulle vi se i verlden flera människor och färre apfigurer. Annars: livein ar då den, som skall bli nzodell-karlen? Låt honoin först stalla upp sig, så få vi se. Hdr passar utropet: lefve .frilieten! Om jag skref det Ni och Ni och Ni och Ni tajnkte: så flck Ni, j11 - veta intet? Nii skrifver jag det jag tanker; på det man må ha det nöjet, att läsa något nytt, och undra, och kmske vinna litet mera vett. Den oinnainnde vill icke ha detta nöje? Godt! Från Thorild till Leopold ar blott ett steg. Vi ha nyligen fått läsa ett af de yppersta profven på lians konst i brefven till Tegndr, sarskildt tacksagelsebrefvet för dedikationen af, Axel ». Stockliolni den 22 Februari 1823. Högvördige Herr Doktor och Professor! J a g tror ej, att inan sett hos oss en snblimare bit, än den lilla adressen;. och livad sjalfva poemet angår, synes det mig fullströdt med all poesiens rikedom.
Men hafven J väl någonsin lyssnat till dessa varningar? Hafven J icke tvertom satt den ena till minister för både Justitien och för de inre och utrikes angelägenheterna, den andre till finans-minister, och lyft den tredje på president-stolen i Cortes-församlingen? Hafven J icke, för nio månader sedan, när dessa ministrar af nationens enhälliga röst tvingades att afträda, låtit förleda eder af deras vänner och värfde anhängare att under högt jubel återföra edra förtryckare på deras förra platser! Hvad har nu deraf blifvit följden? Rättvisan trampas, den yttrande rätten är tillintetgjord, det förtryckta folket vågar icke ens draga en suck, de modigaste af patrioterne sucka i fängelser, och deras hufvuden skola, som det förljudes, falla för bödelsyxan. Man talar redan om, att hos oss åter införa sträckbänken och auto-da-feerne; men det är icke mera judar, kättare och andra brottslingar, som skola lemnas åt lågorna, utan det blifver Brasiliens rättsinnigaste medborgare, som detta gräsliga öde väntar. Så skötes justicen af denne Jozé Bonifacio! Och huru handteras våra finanser af hans värdige broder, Martino Francesco? Penningen tages ur edra fickor, Brasilien blir med hvar dag fattigare, och familjen Andrada med hvar dag rikare. Och hvad tänken J om den tredje, Antonio Carlos, som dundrar i Cortes-församlingen, hvars hycklande tunga ständigt talar om folkets rättigheter? Märken J icke, att det just uti honom har sin farligaste fiende? Ännu några månader, eller kanske veckor blott: – och Brasiliens Robespierre är färdig. J hafven trott, att han menar väl, derföre att han i sina tal mest strör frihetens perlor omkring sig! Jag säger eder, dessa perlor äro icke äkta; de äro endast falska ädelstenar. J tänken, att han är god patriot, derföre att han är brutal. J förliten eder på ordspråket: Cᾱo que ladra nᾱo morde 11. Men jag säger: Antonio Carlos är en hund som både skäller och biter.
Jag har begärt ordet, för att besvara Frih. Sprengtportens yttrande, att Gr. Björnstjernas förslag till gemensam lanke är af enahanda syfte med de (öreg:de af Hr Printzensköld och Gyllenskjöld. Jag anhåller likväl att få visa skillnaden emellan dessa förslag. Hr Printzensköld har med sill förslag afsett, att Const.Utsk. skall förständigas alt framlägga ett nytt förslag, hvaruti R. o. Ad. bibehålles vid dess sjelfskrifvenhet. Hr Gyllenskjölds förslag till gemensam tanke gick derpå ut, att med bibe - hållande af Const.Utsk:s förslag i öfrigt R. o. Ad. skulle representeras enl. Ridd.Ordn. Detta förslag tillförsäkrade icke R. o. Ad. sjelfskrifvenhet vid riksdagar, och Const.Utsk:s förslag, rör:de R. o. Adis representationsrätt, kunde således inrymmas i Hr Gyllenskjölds. Slutligen har Gr.' Björnstjerna önskat, alt R. o. Ad. per capita skulle deltaga i Ståndets öfverläggningar. Härigenom tror jag mig hafva ådagalagt olikheten emellan alla dessa förslag. Under diskussionen har man yttrat farhåga, att de män, hvilka deltaga i Riksnämndens förhandlingar skulle, med bibehållande af sjelfskrifveoheten, komma i strid med sitt eget Stånd. Jag kan likväl icke förstå annat än att de män, R. o. Ad. utser till ledamöter i Riksnämnden skola vara ett uttryck af R. o. Adis tanke och jemväl i de mera vigtiga frågorna. Desse Ståndets deputerade inom Riksnämnden komma i samma förhållande lili de öfrige ledamöterne af R. o. Ad., som Ståndets ledamöter inom Utskin under ntivaride förhållanden äro till Ståndet i sin helhet. Skulle likväl inträffa, att uti någon af de mera vigtiga frågorna R. o. Adis ledamöter inom Riksnämnden icke förfarit enl. majoritetens inom Ståndet åsigter, i hvilket fall Hr Lefrén önskat, att desse ledamöter borde äga rätt, att afsåga sig R. o. Adis förtroende, så tror jag, alt R. o. Ad. skulle blifva desse
Fröt. 1840■ S Sami. 1 Afd. 25.1c Haft. 6 42 Bevillnings-Vt skottets Memorial, N.o 3^. nan inkomst till enskilde personers eller corporationers förmon inflyta'”, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ytterligare votering att anställas om, huruvida Preste-Ståndets beslut, att de i /pde raden af 3:dje momentet förekommande ord: ”är anslagen’'’, utbytas mot ”utgård; eller Borgare-Ståndets beslut, att 3:dje momentet skulle undfå denna lydelse: ”Kronans och Statens, jemte andra till allmänt behof anslagne hemman och lägenheter, byggnader, vei k och inrättningar, hvarunder likväl icke må inbegripas sådane , hvarigenom hyresroedel eller annan inkomst till enskilde personers eller corporationers förmon inflyta, den del af städernas jord, hvaraf inkomsten utgår till lön för vederbörande embetsoch tjenstemän , eller till betäckande af andre efter Stat och vederbörandes förordnande fastställda behof, districtoch socken-magazin, boställshus och sådana hus i städerna och på landel, som begagnas till boställen för barmhertigliets-inrättningar, antingen boställsinnehafvaren desamma bebor eller icke”, skall blifva contra-proposition vid den hufvudsakliga voteringen. För den händelse att Nej vinner, föreslås en så lydande voteringsproposition: 32:o
Jag har aldrig gillat den praxis, att för Electorer, Ledamöter uti Utskott, Förstärkta Utskott eller Nämnder, väija Suppleanter. dag tror den strida emot ej mindre Grundiagarnes anda, än också deras bokstaf, och finnér sålunda onyttigt, att nu lill Lag'upphöja den, i afseende på Nämnder och Förstärkta Utskott, på sätt Utskottet föreslagit. Vid granskning af Grundiagarnes innehåll och vid jemförelse dem emellan, igenfinner man allestädes den sorgfällighet, hvarmed Lagstiftaren velat åt Rikets Ständer bibehålla dess omedelbara valrätt, lika vid da tillfällen, då för invalde Ledamöter ledigheter inträffa, sorn vid primitiva valen, oph att endast för de fall, då Rikets Ständer icke äro tillsammans, samt sålunda icke kunna omedelbarligen utöfva valrätt, Regerings-Formen uti 98 §. och Riksdagsordningen uti 69 §. medgifyit ett sätt, alt omedelbarligen ersätta de uppkomna ledigheterna. Consiitutions-XJtskotlcts Memorial Ar:o 46. T Ifrån undantagsstadgandet uti sistnämnde §„ der det heter, ”att RiksStånden ega att, på sätt de hvar för sig lämpligast finna, ersätta de uppkomna ledigheterna,^ har man förmodligen dragit den slutsats, att Stånden i afseende på Eleetorer och Ledamöter uti Utskott oell Nämnder skulle ega enahanda rätt, som i afseende på Fullmägtige och Revisorer, ~ men då grunden för detta undantagsstadgande, Riksens Ständers frånvaro, då ledigheten inträffar, ieke eger rum, för Utskotts Ledamöter, Nämnder och Eleetorer, synes också tillämpningen vara origlig. Letia skulle måhända vara tillräckligt att bevisa origligheten af bruket och följaktligen ännu mera, att upphöja missbruket till Lag, — men till öfverflöd i bevisningen tillåter jag mig ändå, att tillägga det skäl, att Suppleant-val, på samma gång sorn val till ständig Ledamot, förutsätter på en gång
Pr. 1 Band, 2® Pen 12 Feli marti. i dess nu varande skick och såsom straff betragtad, afskaffa*, enär af verkställande magten icke beror, att densamma i sådan egenskap till verkställighet befordra, men att deremot en hvar förbrytare, sorn efter hittills gällande lag-bestämmelser skolat undergå uppenbar kyrkoplikt, bör, då han ställes på fri fot, infinna sig hos sin själasörjare och dervid söka inhämta sådan kunskap i Christendomen, att Pastor på grund deraf och vid visad förbättrad vandel kan åter intaga honom i församlingens gemenskap, på ett sä't, ledande icke till skymf utan till upprättelse. Intill dess debnqventen sådant fullgjort, bo de han fötblifva under en närmare uppsigt af policen, så att pass eller prästbevis icke finge honom lemnäs till vandring åt annan ort, visitation hos honom, sådan som 52 Cap. 2 §. MissgerningsBalken föreskrifver, när sorn helst var» tillåten och husbonde eller mästare, 'sorn honom i tjenst eller arbete antagit, vara vid viss stadgad bot skyldig, att hos kronobetjeningen tillkännagifva, om och enär samma tjenst ellet arbete, medelst flyttning eller afvikande, upphröde. I afseende på de delirqventer åter, som efter utståndet kroppsstraff försändas till fästning eller allmänt arbete för lifstid, och således förblifva under dervarande Prästerskaps själavård, torde göra tillfyllest att underrättelse om deras brott och straff kungöras i de församlingar, der brotten blifvit begångne. 5:0. Att Konungens Befallningshafvande må äga rättighet att då arrestanterne i Länsbäk - Den 12 Februarii. 3<b? ten i ett eller annat afseende visa vanart och okynne eller åsidosätta den derstädes stadgade ordning, låta näpsa dem m<d måttelig husäg», utan sammanhang med eller afräkning i den bestraffning hvartill de i öfrigt kunna lagligen gjort sig skyldige. 6 0.
Kongl. Maj:t täckts föreslå för det bolag, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 216. 549 som redan bildat sig att utföra den Skånska tvärbanan, befordra byggandet af jernbanor i alla öfriga nu föreslagna rigtningar, genom enskilda bolag; och, derest flere än ett bolag skulle någorstädes bilda sig för tillvä gabringandet af jernbanor emellan samma ändpunkter, såsom t. ex. emel lan Stockholm och Upsala, men på olika vägar, företrädesrätt till låneunderstöd måtte tillkomma det bolag, som erbjuder de för Staten fördelaktigaste vilkor i förening med största säkerhet för deras uppfyllaude. 3:o. Att, sedan de nu under byggnad varande stambanor varda fullbordade, alla öfriga banor, så väl den, som af Staten torde byggas i rigt ning mot Norska gränsen, som ock de hvilka med lån af Statsverket understödjas, hädanefter varda anlagde med all den möjliga inskränkning i spårvidd och deraf beroende materiel m. m., som låter sig förena med deras ändamål, att upptaga all den trafik, som skäligen kan uppstå i ett glest bebodt land. Att, då den ifrågasatta sammanbindningsbanan genom Stockholms stad icke nu af behofvet oundgängeligen påkallas — åtminstone icke förr än banan norr om Stockholm varder byggd — anslag för dess utförande under förestående statsregleringsperiod icke måtte beviljas. Stockholm den .30 November 1862. A. C. Raab. 216. Af Grefve lewenhaupt* Claes Magnus* angående alla kungsgårdars, boställens samt allmänna inrättningars skogars ställande under Statens omedelbara vård och tillsyn. Under alltför många förflutna år äro skogarne på såväl kungsgårdar som boställen, samt allmänna inrättningars, mångenstädes lemnade åt förruttnelse och annorstädes till sköfling. Tiden synes nu vara inne, då en förbättrad skogsordning och skogshushållning är att förutse, att äfven kraftiga åtgärder vidtagas till en förbättrad och ändamålsenligare skogsvård på ofvannämnda skogar, hvilket skulle lända såväl närvarande ge - 550 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Allt detta, all denna nobla hämd, derför att AXEL. din tafla! Jag var dig öfverlägsen äfven då jag målade KAMRATERNA BERTHA. jag slår dig! Har du målat min tafla. Säg om det, och AXEL. den första att vädja till den! Slå du! BERTHA. Du som föraktar den råa styrkan, är alltid Tror du inte jag rår! (Hon går emot honom). AXEL (tar henne om båda handlofvarne med en hand och håller fast dem). att jag äfven är den fysiskt öfverlägsne! Böj dig, eller bryter jag dig! Nej det tror jag inte! Är du öfvertygad nu, BERTHA. Vågar du slå mig? AXEL. hvarför jag inte skulle slå dig. Hvarför inte? Jag vet inte mer än ett skäl BERTHA. Och det? AXEL. Att du är otillräknelig. BERTHA (söker göra sig lös). Ah, släpp mig! AXEL. När du bedt om förlåtelse! Så, på knä med dig! (Han bryter ner henne med ena handen.) nerifrån! Der är din plats, som du sjelf valt! Se nu. opp till mig, TREDJE AKTEN BERTHA (ger sig). Är det du som svor att älska mig, du som bad att få bära mig, att få lyfta mig. Axel, Axel! Jag känner inte igen dig, mer! AXEL. mig ega kraft att göra det, men du klippte min Det är jag! Jag var stark då och trodde styrkas hår, medan jag lade mitt trötta hufvud i och ändå räckte det nu till att kufva dig. Stig att tala om! ditt knä, du sög mitt bästa blod under sömnen upp och låt oss sluta deklamera. Vi ha affärer BERTHA (upp: sätter sig på soffan och gråter). AXEL. Hvarför gråter du? BERTHA. (Bertha stumt spel hela tiden: markerande öffergången). AXEL. Jag vet inte! Derför att jag är svag kanske! Ser du, din styrka, det var jag! När jag tog igen mitt, så hade du intet qvar.
Enär Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 6 Oktober 1834, ansett Kongl. Maj:t vara oförhindrad att använda hesparingarne å Riks-statens hufvudtitlar till sådana föremål, som dermed stå i sammanhang, samt, uti underdåning skrifvelse den 12 Maj 1841, omförmält, att denna dispositionsrätt icke borde utsträckas till bestridande af utgifter utaf permanent egenskap, eller till årliga löner och arfvo - — 329 — den, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref till Stats-Kontotoret den 2 Februari 1842, förklarat Dess höga rätt att disponera besparingar å Riks-statens hufvudtitlar vara i grundlagen löreskrifven; så synas, enligt de åsigter, som blifvit i underdånighet yttrade af Rikets Ständer, deras Revisorer icke baft skäl att göra erinran vid Kongl. Maj:ls nådiga beslut, det Chefen för Sjöforsvars-Departementet, En af Rikets Herrar, Stats-Rådet m. m. Herr Friherre J. Lagerbjelke, under Februari, Mars och April månader 1843, då hail tillika förestod Chefskapet för Landlförsvars-Departementet, såsom ersättning för högre representationskostnad blef i nåder tillagd de under samma månader besparda taffelpenningar ne lör sistnämnde embete. §• 3. Om årliga anslaget till aflöning för Korporaler, Trumslagare, Manskap och Spel i nummer under Wermlands Fältjägare-Regementes rekryt-exercis må anses af så permanent egenskap, att detsamma, till bestämdt belopp, bör å stat uppföras, ankommer på Eders Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande; i hvilket fall Eders Kongl. Majrt torde finna nödigt att derom aflåta nådig Proposition till Rikets Ständer. §. 4.
Maj:t ville förständiga Dess Befallningshafvande att sjelf ve icke befalla, ej eller tillåta sina underlydande att, utom då det för allmänna säkerheten fordras, i häkte inmana sådane förbrytare, som begått mindre brott, såsom snatteri och dylikt, utan dem blott vid Domstol inställa, för undergående af ransakning; och inom Bonde-Ståndet hafva flere ledamöter yttrat sig emot berörde summas uppförande på Stat, enär man kunde hoppas, att detta slags utgifter J’for framtiden” borde förminskas, och Riksgälds-Contoiret i alla fall icke saknade tillgångar att nu, såsom tillförne, fylla den möjligen blifvande bristen, hvaremot Preste-Ståndet lemnat denna del af Utlåtandet utan anmärkning och Borgare-Ståndet densamma bifallit. Då allmänna Lagen meddelar föreskrifter, huru förhållas bör med häktande af för brott tilltalade personer, men Stats-Utskotlet icke tillkommer att föreslå några åtgärder i afseende på tillämpningen deraf, och då med det i anledning af den ökade kostnad, fångvården visat sig medtaga, tillstyrkte uppförandet på Stat af ett anslag, närmare motsvarande behöfvet, än hvad som förut varit anvisadt, endast åsyftats att denna utgift i RiksStaten måtte, så vidt på förhand beräknas kan, utföras till sitt rätta belopp, utan att någon förhöjning i utgiften derigenom eger rum, då Riksgälds-Contoiret i alla fall måste ersätta bristen, likasom den möjligen kommer att detsamma tillfalla, har Utskottet icke funnit någon anledning att förändra dess förut i denna punkt afgifna yttrande. b') Utskottets yttrande i detta moment har inom Ridderskapet och Adeln framkallat den anmärkning, att Läns-Styrelserne ej kunna, utan den största olägenhet, skiljas från deras befattning med administrationen af de serskilda häktena i orterna, hvaremot andra ledamöter yrkat bifall till Utskottets, på Revisorernes hemställan grundade tillstyrkan, att, till Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Årbets-Inrättningar i Riket måtte öfverlem - Stats-Utskottets Utlåtande, JV.o 216.
En usel naken kropp, en mask, ett kreatur Som ingen skapnad har; der intet är till finna Som ögat lyster se. Men märk! här ligger inna Mer, än en tänka kan: en nyttig, ädel, pur, En sällsam, underlig, af Gud beredd natur; En mask, hvars spis är blad, hvars id är artigt spinna; Hvars spånad silkes-tråd; hvars verk och väf är siden! Af blad gör han en skatt: till dess han, tom och mager, Invecklad in-dör i sin väf, och lifvet stäcker. Men si! En ny figur, med vingar prydd, med tiden Här kommer fram igen, uppqvickter, fin och fager; En liflig sol hans själ med kraft, en gång, uppväcker. Man skönjer, att han formade sina Sonetter på det alexandrinska sätt, som bland de fransyska och tyska sonettisterne var öfligt. – Sin skämt-klagan öfver Astrild har han beledsagat med en tysk sonett; en sådan förekommer äfven i ”de igenfunna Dygders Upptåg”, jemte en tysk visa. Man ser af dem, att han ägde den dåvarande Tyskan fullkomligt i sin makt. Den sednare sonetten, – ett tal af Roms hjeltar till Drottning Christina, – skulle ej vanpryda ett rum bland sjelfve Flemmings. HEROISK FÄGNESÅNG PÅ DROTTNING CHRISTINAS FÖDELSEDAG43 Upp, upp, Aurora! kom! Hvar blifver du så länge? Jag menar, nu är tid, att man står upp af sänge. Lägg an din mantel röd; slå ut din’ gyllne hår; Din’ rosenkinder te; låt se din’ ögon klar. Och du, som himlens höjd bepryder öfver alla, Du, qvicke Phosphorus, den vi på svenska kalla Den ljufve Morgonstjern! Hvar klifver du? stig opp! Stig opp: säg Phoebus an, att han sig till sitt lopp Som snarast färdig gör. J Timmar, Phoebi tärnor, Fort, spänner an; med vagn, med hästar fram! Och Stjernor, J, Nattens barn, gif’ rum!