Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enskilda bevilln. tillhör icke Utsk, och ännu mindre kail det ingå i undersökning, huruvida Stockholm behöfver hjelp till sina allmänna byggnader ejler icke. y5 § Riksd.Ordn. säger hvilka mål, sorn förfalla, då 2 Stånd deri stadna emot 2. Jemnför man nu denna § med 71 § Reg.F., finnér man, att ifrågavar. mål måste förfalla, då 2 Stånd afslagit motionen och Utsk. tillika afstyrkt densamma. Hade Utsk. tillstyrkt en bevilln:sgrund i detta fall och 2 Stånd derefter stadnat emot 2, då hade frågan blifvit föremål för votering i förstärkta StatsUtsk.; men då my 2 Stånd bifallit Utsk.'s den förfalla, och någon annan åtgärd lärer icke vara att vidtaga med betänk, än att det lägges till handlingarna. Gr. von Fersen, Hans: Till en del har den siste talaren upplyst anledningarna till Utsk:s behandlingssätt i denna fråga. Ilan bar nemi. erinrat, hurusom en fråga, af beskaffenhet sorn denna, enligt 75 § Riksd.Ordn. skall förfalla, då 2 Stånd deri stadnat emot 2. För min del skall jag inskränka mig till att utur diarium upplysa, huru detta mål är af de öfriga Stånden afgjordt. Utsk:s första betänk, i ämnet, sorn afstyrker bifall till motionen, är af Borgareoch BondeStm bifallit; Utsk:s andra, (det nu ifrågavar.), utlåt, är af PresteSt. lagdt t ii I handlingarna med bifall till det förra betänk. Delta är således bifallet af 3 Stånd. Utsk. 9a Den 4 Augusti f. m. var af den öfvertygelse, att frågan icke kunde betraktas i likhet med den i 71 § Reg.F. omförmälda, hvadan densamma, i det skick den befanns, då den till Utsk. återkom, måste anses förfallen och således icke erfordra något ytterligare svar, än endast ett tillkännagifvande deraf.
Genomgår jag den besättningsstyrka, som erfordras för att bemanna den flotta, som komitén föreslagit, så erfordras dertill på sin höjd endast 4,500 man, men båtsmanshållet utgöres af 5,686 nummer, således vida mera än, som behöfves. Är det då rätt att bibehålla de öfverdödiga? Hr Lilliehöök har sagt, att vi böra uppsätta 20 man för att få 5 dugliga; de öfriga kunna användas till annat, såsom till släparbeten på varfven, till garnison på fästningar m. m. Det är detta, som jag bestrider; vi böra icke hafva större stamtrupp för vår flotta, än sorn af behofvet är oundgängligen påkallad. Hr Lilliehöök har vidare talat om tjenstgöringen på varfven. Jag har aldrig sagt, att icke besättningarna skulle användas till att utrusta fartygen; men jag har sagt att båtsmännen icke borde användas till att draga timmerstockar och andra dylika göromål på varfven, och jag har med siffror bevisat, att det skulle blifva billigare att låta verkställa dessa arbeten af verkliga arbets-korpser. Slutligen ber jag att i afseende på båtsmännen och lämpligheten af denna institution för vårt land få tillägga några ord. Såsom icke tjenstgörande på något örlogsfartyg, har jag naturligtvis icke sjelf kunnat fullt döma om huru härmed förhåller sig, och jag har också af särskilda sjöofficerare hört olika omdömen derutinnan. Åtskilliga säga att båtsmännen äro odugliga, andra att de äro lätt handterliga och pålitliga; men alla hafva nödgats medgifva, att de icke äro sjömän. Visserligen är det sannt, att de kunna dertill uppfostras, och jag har äfven i min motion ett sätt derför; men det är tillika min öfvertygelse att denna batsrnans-inrättning är en onaturlig utvext på våra kulturförhållanden. Ty lyckades det också att göra dessa landtmät) till goda sjömän, så skulle de, när de återkomma till sina hem, blifva odugliga landtmät).
Skulle 108:de §:n komma att förändras, så vill jag visserligen icke hälla på den af Utsk. föreslagna lydelsen af den 71;sta, men i ovisshet derom anser jag mig böra försvara densamma, helst jag icke vid upskjutandet af denna § kan finna någon olägenhet, men väl en vinst uti tid, enär det är klart, att om 108:de §:n förändrades, så, att taxeringen skulle ske ”med hufvudsaklig ledning af brandförsäkrings-värdet”, så är det khirt, att man äfven vid den 71:sta §:n skulle bibehålla dess gamla lydelse, och all discussion derom således blifva öfverflödig. Ilr von Hartmansdorff: Det är onekligt, att Gr. af Ugglas haft god anledn. att begära upskof med denna §:s afgörande till dess 108:de §:n förekommer, på det att sladganden, sorn röra lägenheter af samma beskaffenhet, måtte kunna på en gång företagas till afgörande. Men jag anhåller likväl att få fästa uptnärksamheten derpå, att 71:sta §:n handlar om byggnader pä landet och 108:de om byggnader i stad, eller lägenheter, som ligga på städernas jord. Det finnes visserligen egendomar på städernas grund, som äro så aflägsna och ligga så illa till, att de kunna anses vara belägna på landet. Men för dessa undantags skull bör man väl icke sammanblanda frågorna örn land och stad, utan när man kommer till 108:de §:n, der göra den rättelse, som kan finnas behöflig, och som, enl. min tanke, borde lämpas efter den ändring, 71:stu §:n kan komma att undergå. För min del instämmer jag med de talare, som yrkat, afslag å den ändring af 71:stä §:n, hvilken Utsk. föreslagit, samt att man måtte bibehålla §:n sådan han lyder i nu gällande Bevilln:S‘Förördn.
Utsk. har lill civillagförslagets stadganden tillagt, att om begge parterne åberopa sig pä böcker, och dem emellan skiljaktigbeter förekomma, skall den äga företräde att fästa sin bok med ed, som kan med särskild, till sin beskaffenhet i viss mån bestämd bevisning styrka sina anspråk. Nu är förhållandet i allmänhet mellan handlande sådant, att der olika böcker företes, och fel icke i någondera kan visas, som göra boken misstänkt, fäster hvar och en den gjorda debiteringen med ed, hvaremot ä credit icke något afseende göres, och efter denna edgång, som hvar oell en gör på riktigheten af det debet, lian påför vederparten, uppgöres Iiqviden dem emellan. Ett sådant förhållande, alt det må svärjas på bok mot bok, liar Utsk. velat, sä vidt möjligt varit, förekomma och derföre gjort det af BorgareSt. underkända tillägget lill sista mom. i 3 §. Vill man äfven borttaga detta morn., så skall jag ej sätta mig deremot, ehuru jag tror, att detsamma leder till att reda förhållandena och före komma tvister, samt att det derjemte innefattar en nödig ledning 9 II. 23 178 Den 9 April f. m. O för domarens förfarande. Alskillige ledamöter hafva velat sammanslå 1 § med sisla mom. i den 2 och derigenom utesluta 1 mom. i sistnämnda §, men deraf skulle i författningen en lucka uppkomma. 1 mom. 2 § omtalar huru förhållas skall, der motbok icke äi; gifveu, men fordringsanspråk för utborgade varor ändock till domarens urskiljande hänskjulas; borttages detta morn. sä linnes för den händelse, som der omförmäles, ingen lag. Det skulle vara ett stort fel i en lagstiftning att lemna ett sådant fall utan alla bestämmelser, och jag är öfvertygad, att, om Disk. hade gatt den frågan förbi, så skulle just de Herrar, sorn framställt nämnde påstående, anmärkt bristfälligheten af förslaget i denna del och begärt äterremiss till afhjelpande deraf.
Jag vill blott anföra Försäkrings - inrättningarne , hvilka hvila på olika grunder , men äga det gemensamma , att, pä det de fortfarande mä kunna vara det Allmänna till gagn, afse och iagttaga den egna fördelen. Som dessa Inrättningar i allmänhet åt sina Actionärer lemna enicke obetydlig vinst , skulle med samma skäl, som man nu vill att Staten öfvertager Dykeri-Inrättningen, Staten äfven öfvertaga nämnde Inrästningar, då deras Octrojer , tid efter annan , tili ända löpe. Jag anhåller vördsamt om proposition till bifall å Betänkandet, och skulle det icke beviljas, förnyar jag min förut gjorde anhållan , att mera fullständigt få skrifteligen vederlägga de vid Betänkandet gjorde anmärkningar. Herr Hjerta , Gujiaf: Jag har visserli gen icke i allt varit af samma tanka med Utskotten; men jag har åtminstone vid öfverläggningarne i detta ämne fått den öfvertyge/se, att opinionen derom är så stadgad , att en återremiss icke skulle tjena till någonting. Jag anser således för en pligt, att hellre tillstyrka antagande af Betänkandet sådant det är , än att onödigtvis borttaga tiden med en återremiss, i synnerhet om ändamålet dermed endast skulle vara , att göra de anmärkningar gällande, sorn vid detta tillfälle blifvit framställde ; hvilka synas mig vara origtige. Om man eftersinnar syftemålet med en sadan räddningsanstalt, skall man lätt finna , huru olämpligt det vore att deruti inblanda Staten. Man finner genast, att här icke är Ben 31 öctoher e. m. Coi så mycken fråga om, att på Statens bekostnad underhålla en räddningsanstalt för personer, som fastrhera att betrygga dem för förlusten af varor. Syftet är till större delen , att kunna skydda sjöfarten , så att assurance må blifva möjlig , och att så laga, att Assuradörerne må vara betryggade, att vid inträffande olyckor kunna få något tillbaka.
Jag länn derför icke något skäl att biträda Utsk:ts förslag i detta hänseende, och det så mycket mindre, som genom den redaktion, Utsk:t föreslagit, en högst betänklig inskränkning i den Konungens Beflnde nu medgifna rätt uppkommer. Det kommer nemligen sannolikt att inträffa, att man af de tillagda orden anser sig bunden att verkställa valet inom beredningsdistriktet, och detta skulle lätt kunna leda till stora svårigheter, i anseende dertill att lämplig person der ofta saknas; och det har hufvudsakligen varit i sådane fall Konungens Befh:des rätt att utse Kronofogden varit af en synnerlig vigt. På grund af hvad jag nu anfört, och med stöd af de skäl, föreg:de talare i enahanda syfte framhållit, får jag anhålla om afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan och bibehållande af hvad tillförne varit stadgadt. Hr Bergenst råle: I olikhet med de tvenne sista talarne anser jag, att den person, som skall till ordförande i bevillningsberedningen utses, helst bör bo inom distriktet, enär det endast i detta fall är för honom möjligt att ega nödig kännedom om de olika hemmanens relativa värde. I några län har emedlertid det förhållande egt rum, att Kronofogdarne företrädesvis blifvit använde såsom ordförande i dessa beredningar. Jag hemställer dock till en och hvar, huruvida det icke är högst olämpligt att inblanda Kronans ombud i dessa så ytterst grannlaga förrättningar. — Den grundsats, att en och samma person skall vara ordförande i flere distrikter, kan jag icke heller gilla, ty under sådane förhållanden är det omöjligt att hos honom förutsätta nödig kännedom om egendomarnes värden; och följden deraf måste blifva, antingen att han helt och hållet måste subsumera sitt omdöme under de öfriga ledamöternas, eller ock att han beträder en väg, der han nödgas trampa sanningen under fotterna; och i hvilketdera fallet som helst är förhållandet högst oriktigt. Jag anser derför, att den person, som skall till ord - 256 Den 10 Mars e. m. förande i bevillningsberedningen utses, bör vara boende inom kommunen.
M:t underdånigst anhållit, dels om anslag af mark till utvidgande af nämnda Kyrkogård å södra sidan för behöfliga nya begrafningsplatsen och dels om upplåtelse af en tomt derinvid för ett dödgräfvare-boställe, samt genom uppmätning och beskrifning af den för berörda ändamål erforderliga mark blifvit utrönt, att till utvidgning af Kyrkogården erfordrades ett område af tre tunnland sju tiondedels kappland, deruti inberäknad en del af den förbilöpande vägen, till hvars omläggande ytterligare skulle åtgå sjutton och två femtedels kappland, och att för dödgräfvare-bostället jemte väntningsoch vändnings-plats för likvagnar och andra åkdon vid begrafningar, tjugufem kappland voro nödige, af hvilka områden, tillsammans utgörande fyra tunnland ellofva och ett tiondedels kappland, af Carlbergs Kungsgård likväl ett och sju tiondedels kappland redan förut, enligt E. K. M:ts Nådiga bref af den 19 Decem - Expedilions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o -123. 257 December 1844, blifvit till Solna församlings Klockare-boställe afsöndrade; så hade, uti häröfver afgifna underdåniga utlåtanden, Guvernörs-embetet vid Krigs-akademien å Carlberg förklarat sig anse ifrågaställda jordafsöndring icke för Carlbergs Kungsgård medföra någon olägenhet, så vida Kungsgården på annat ställe erhölle ersättning för den grusgrop, som derigenom ginge förlorad och hvarifrån allt väglagnings-ämne för Kungsgården nu hemtades; Solna församling, genom Kyrkoherden derstädes/ erkänt nödvändigheten af den ifrågasatta minskningen af Klockare-bostället, på det Kyrkogården måtte få en regelbunden form, samt hemställt, att ersättning för den odlingskoslnad, som blifvit använd på den del af jorden, hvars afträdande vore föreslagen, måtte medgifvas; E. K. M:ts Befallningshafvande i Stockholms län ansett hinder ej möta för bifall till hvad Kommitterade i underdånighet begärt, samt slutligen E. I£.
Jag tror alt den rätta formen vore, att betänk, i afseende på dessa punkter återremitterades; ty i följd af det beslut, som är fattadt, kommer Bevilln.- Utsk., om detta beslut biträdes af de öfriga Stånden, att sammanslå ifrågavar. punkter, och följaktligen böra de icke ogillas och icke heller förbigås utan åtgärd, utan återremitteras för att sammanslås lill en enda. Hr von Hartmansdorff; I händelse något af de öf. Den 5 April f. m. liga Stånden icke skulle antaga den inbjudning, som R. o. Ad. nyss beslutat; så blir följden , att uti förstårkta StatsUtsk. skall röstas öfver alla dessa propos:r. För en sådan händelse är det nödigt, att de först godkännas af R. o, Ad. Skulle åter alla Stånden blifva ense om inbjudningen, då vidtager Bevilln.Utsk:s åtgärd att sammanslå dem alla till en proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om icke R. o. Ad. skulle behaga fatta sitt beslut på det sättet, att dessa propostr icke erfordra någon särskild åtgärd; den åtgärd, som redan är beslutad, stöde i sammanhang med de öfriga 81 propostnaaf samma beskaffenhet, och de voro alla inbegripna i det beslut Sandel nyss fattat. Hr von Hartmansdorff: Jag tror visserligen icke att en särskild propos. kan vara erforderlig för hvarje sådan framställning af Utsk., sedan Ståndet på en gång beslutat öfver dem alla. Men jag öfverlemna!’ till Hr Frih. o. Landtm, samt åt Bevilln.Utsk:s närvar, ledamöter, huruvida de tro det gå an att utan åtgärd förbigå dessa propos:r. Genom det fattade beslutet är det gifvet, att om något Stånd icke antager inbjudningen , så hafva R. St. i det hela förlorat 3:ne dagar på denna votering; ty mer än 3o omröstningar kunna uti förstärkta StatsUtsk. icke åstadkommas på dagen; och som proposmas antal är 85, så medtaga de 3:ne dagar.
I anseende till 4:de punkten uti socken-öfverenskommelsen och de dermed af socknemännen gjorde förbehåll, tycks denna § helt och hållet kunna uteslutas. § 24 Alldenstund det icke kan väntas, att hvilken som helst öfverkommer åverkare skall kunna gripa honom och föra honom till byn, och emedan våda dermed kunde vara förenad, så ansågs denna § böra få följande lydelse: ”Den, som blifver varse någon åverkare å skog, torf eller löftägt, skall, vid en r.d:r 12 sk:r bot, gifva det till känna för ordningsmannen.” 33 § Till denna § önskade och begärde församlingen att följande nåtte tilläggas: Lånar någon häst åt kringstrykande lappar el. tiggare, böte 3 r.d:r 16 sk. banco, och andra resan dubbelt; samt till 43 § följande ord: Den, hvilken under hvilken förevändning som helst, antingen med brenvin el. andra varor, undfägnar såkallade måndags-karlar, böte första gången fem r.d:r b:co. och andra gånget dubbelt o.s.v; och måndagskarlen sjelf böte första gången 3 r.d:r b:co. och sedan dubbelt för hvarje gång. 44 § Om ordningsmannen sjelf hvarken har lust el. tillfälle att vara tillstädes vid lekstugors hållande, ansågs han böra ega rättighet anmoda någon af bisittarena el. någon annan pålitlig man, att i sitt ställe, vara närvarande och vederbörligen till beifrande anmäla de oordningar, som föröfvas. 48 § Sedan jordbruket här i landet fått det förbättrade skick som det redan innehar, och tycks fortskynda till större fullkomlighet, så förmodades för framtiden vara tillräckligt att socken sällskapet sammanträder så ofta något förekommer, som fordrar ny öfverläggning i landthushållningen eller by ordningens rätta efterlefnad och tillämpning. 67 Sluteligen önskade församlingen att till allt möjligt förebyggande af den oseden el. det sjelfsvåldet att, tvärt emot Kungl.
A. 21 kronans behållna spanmål redan egt rum, forsellönen å den till kassan indelta spanmålen eftergifves; Och då för öfrigt genom dessa förändringar vinnes den fördel, att i Riks-staten blir på ett ställe synligt hvad Stats-verket till kassan bidrager, och att densammas inkomster vida lättare än tillförene kunna på förhand beräknas, får Utskottet, med lemnad uppmärksamhet tillika' derå, att Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens riksdag, enligt underdånig skrifvelse N:o 150, såsom ersättning för den till kassan förut anvisade centonalafgift, å stat uppfört ett årligt anslag, härmedelst tillstyrka Rikets Ständer att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, besluta: l:o, Att ersättningen för Wadstena Krigsmanshus-kassa nu anvisade hemmans-räntor och kronotionde bestämmes på enahanda sätt, som här ofvan i afseende å godtgörandet af Militie-boställs-kassans lika beskaffade inkomster blifvit af Utskottet föreslaget, samt att för detta ändamål ett förslags-anslag af 32,800 Rdr varder å stat uppfördt; 2:o. Att såsom anslag å stat anvisas till ersättning för Rusthållsafgifterna 42,200 Rdr och för En-per-mille-afgifterna 26,t00 Rdr, med förklarande derjemte, att dessa ersättnings-anslag i framtiden kunna och böra blifva föremål för jemkning, i den mohn det visar sig, att värdet af såld fast egendom förändrats, emot hvad som varit förhållandet under den period, hvars resultater äro tagna till grund för ersättningens bestämmande, och hvarom nödig upplysning kan beredas genom de till vederbörande Hofrätter ingående lagfarts-protokoller, vid hvilka ena hälften af det stämplade papper, hvarmed köpebrefven för lagfarna fastigheter böra vara försedda, skola bifogas; 3:o.
Och hvad först angår frågan om tuera bestämda före» Ziag-\JiskotttiS Uiltiiahtle Nio lifi. $ skrifter och kraftigare säkerhetsmått i ahren, de på förmyndares så, enär de härom gjorda anmärkningar ejin* nefatta någon så beskaffad framställning, sorn icke redan genom de i Belänkandet anförde skäl finnes Vederlagd Och besvarad , finner Utskottet sig så mycket mindie befogad! att frångå sitt härutinnan afgilna Utlåtande, sorn detta är af Högvördige Preste-Ståndet och af Hedervärda Bonde-Ståndet i denna del pil Inrit, i följd hvaraf motionen är att anse såsom förfallen! Beträffande åter senare delen äf samina Betänkande och hvad emot »leri deri föreslagna redactions förändring nu blifvit ah* hiärkt; så, ehuru Utskottet håller före, att, om de tillstyrkte forändringarne införas i §., i stället för de förändrade meningarne , och § derefter läses i ett sammanhang , det skall finnas vara bestämdt och tydligt Uttryckt atf> om flere förmyndare hafva myndlings egendom under gemensam förvaltning , och den ene förskingrar större eller mindre del deraf, utan att den andre dertill bidragit, eller ens kunnat sådant förekomma, deh senäte icke kan till ersättnings-sky Idighet förpligta* ; fiå får likväl Utskottet, som anser det i nyttjade Uttrycket "sarn/latl hand" omijstydligen utmärka gemensam förvaltning, och derföre ej behöfva fotändras, här till gransk - 4 LngUlskotiets Utlåtande N:o 126. ning framställa hela §. i ett sammanhang , sådan den, med de föreslagna förändringarne, efter Utskottets mening bör lyda, nemligen : Äro flere förmyndare än en , oell vilja ilie dela förvaltningen sig emellan , tage thertill Dornarens bifall, och gÖre sedan hvar för sig redo och räkenskap.
Det har någon ljugit på honom. De säga, att ibland är han klok, men så kommer det öfver honom, att han slår stenarna. Det gick Anders Hackspet liksom alla, hvilka råkade inom Hagars trollkrets. Han stod ej emot. Han erinrade sig, att på Hertonäs bodde en utmärkt sadelmakare, och fuxen behöfde ny grimma. De rodde öfver det smala sundet med dess lilla klippö. Hertonäs, en variant af det gamla namnet Hertugnäs, var ett af de många gods, som under Gustaf Vasa öfvergått från kyrkan till kronan. Vid tiden för denna berättelse ägdes gården af två bröder, Henrik och Thomas Lydikssöner Jägerhorn, som allodialsäteri om 1-1/8 mantal. På stranden vid sundet låg ett fiskartorp, där man byggt en ny sjöbod för fiskredskapen. Den gamla förfallna boden stod ledig och uppläts till sommarbostad åt en utfattig, afsigkommen och sinnessjuk skolmästare, hvilken socknen inackorderat i kost och underhåll hos fiskarefolket. Hvad namn denne usling i tiden burit visste knappt någon mer, om icke prästen och kyrkoboken, men det spenamn, som skolpiltarne fordom gifvit honom, trotsade tiden. Cannabis, eller förkortadt Cambis, hette han numera i folkets mun Cannabis, hampa, detta var inseglet på ett lif som hemfallit åt glömskans stora inkognito. Hvaraf han fått namnet var likaså obekant, ty af hampans sega trådar fanns intet kvar i denna trådslitna, söndersmulade tillvaro, om icke möjligen en seg lifstråd. Troligen hade skolmästaren engång trakasserat en pojke med deklinerandet af detta alldeles icke svårlösta latinska ord, och så hade det klibbat vid hans person för hela hans återstående lif. Dörren till gamla sjöboden stod öppen och tillät en blick i eländets bostad. Ingen eldstad, intet husgeråd, intet fönster, endast en öppen glugg. Väggarna likasom öfverlimmade med fiskfjäll, golfvet betäckt med torkadt sjögräs. Gräset var ej från i går och tjenstgjorde som sänghalm. Här och där sågs en afrifven bokperm eller ett fläckadt enstaka blad af en bok fläkta för luftdraget, som strömmade in genom gluggen.
För att samla den nyare litteraturens alster, dertill hafva vi tre bibliotheker, och skulle nu äfven Riksarkivet hafva sitt bibliothek, så blefve följden, att en stor del af tjenstemännens tid skulle dragas ifrån de vigtigaste göromåmålen inom Arkivet. Dessutom skulle utrymmet naturligtvis blifva mycket upptaget, så att de nyare litteratursamlingarna snart skulle växa Arkivets egna samlingar öfver hufvudet och — efter 100 år, om icke förr, det blefve alldeles nödvändigt att bygga ett nytt hus för Riksarkivets bibliothek. Beträffande Frih. Paykulls anmärkning, att det vore obilligt att ålägga en sådan beskattning, som här afses genom stadgandet att till alla bibliotheken äfven planchverk skulle i fullständigt skick aflemnas, så medger jag att densamma icke är utan vigt. Men då i alla fall de uppräknade offentliga inrättningarne skola hafva hvar sitt exemplar af de utgifna planchverken, så skulle dessa blifva inkompletta, och således utan värde, derest icke plancherna medföljde. Den 10 December e. m. 453 Frih. Gederström, Rudolf: Ämnet är visserligen icke af någon riksvigtig beskaffenhet, och bör således icke alltför mycket upptaga R. o. Adis tid. Men som jag var ledamot af förra riksdagens Konst.-Utsk., ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att det icke varit alldeles utan anledning som förslaget framkommit och blifvit hvilande. Inför Utskit anmäldes nemligen de flere missförhållanden, som till följd af det nuvide stadgandet egt rum. Och äfven torde det icke kunna nekas, att i uttrycket »är något verk åtföljdt af kostsammare plancher» ligger något sväfvande; ty alla förläggare kunna anse plancherna vara sådana, och således vilja söka undandraga sig att sända deraf till annat än K. Biblioteket. Det har händt, att verk aflemnats, till hvilka rätteligen hörde plancher, men hvilka, under uppgift om deras kostbarhet, förläggaren ansåg sig berättigad icke insända, ehuru de voro alldeles oundvikliga för att förstå texten.