Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
på bokens sista sida, alla tre samtidigt erhålla sina löjtnantsfullmakter. I följande publikationer få vi antagligen återse dem sbsom officerare, kommendörer och till slut såsom » Tre amiraler,. Boken påminner om de äldre sjöromanerna och unga lasare skola val knappt finna sig tillrätta vid frånvaron af alla nutida förbiittringar, men lifvet på sjön och Bfventyren på de stora hafven, samt striderna med sjöröfvare, kineser, negrer m. fl., erbjuda nog myclren omväxling för att de tre kadetterna skola erhålla tillräckligt m h g a beundrare bland 12-14-åriga gossar. TvP smh pilgrimer. En berättelse om staden Skönhet, af Balzces Hodgson Bur~netC. » !hå små pilgrimer » är en fin poetisk liten bok, just en sådan, som man kan vänta från Dlrs Burnetts penna. Därtill iir den inycket rolig och underhållande. De små pilgrimerna äro ett par faderoch moderlösa barn, Robin och Itleg, som omhandertagits af en hård och ovanlig faster. &amp; !at okh kläder få de, men icke något annat. Gossen och flickan lefva på egen hand sitt rika fantnsilif uppe i halmstackarna i en lada. Kristens resa, ä r deras enda lektyr, och oru de an icke fatta så mycket af bokens andliga innehåll, s % ger den i alla fall deras fantasi en rik och kraftig föda. Barnen lefva på Chicagoutställningens tid, och med Bkta amerikansk energi arbeta de, han på fältet och hon i ett mejeri, så allvarligt och duktigt, att de slutligen lyckas spara ihop pengar till en Chicagoresa. I den stora staden går det dem förunderligen vii1 - men man förvånas ej daröfver. Det d s t e gå dem väl, de &amp; ro s&amp; barnsligt friska, ' så på en gång varmhjärtade och energiska; de äro sagans askungar, som tro på lyckan och vinna henne. Rörande f i att läsa om deras viidighet mot en stackars ofärdig gosse, som är fattigare och olyckligare än de sjalfva. Boken slutar med, att Robin och Xeg bli upptagna af en rik, men ensam och olycklig man, hvars bekantskap de gjort på utstallningen.
Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden : Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pegron, Silfverstolpe, Wcern, Friherre Ggllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departcments-chefen Friherre Ggllengranat uppläste till justering. • 3:o Ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upphörande emot vissa vilkor af rotehållarnes vid båtsmanshållet i Bohus Län skyldighet att förse sina båtsmän med En månads uppfordringskost; och täcktes Kongl. Majit, i enlighet med Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörde förslag, sådant detsamma finnes detta 6 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 11. protokoll bilagdt, i Nåder gilla samt befalla, att, i öfverensstämmelse dermed, Nådig Proposition skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. O. Vougt. IS. Anie. till Exp.-Utsk. d. 5 Dec. kl. 11 f. m. KONGL. MAJ-.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående vissa lagbestämmelser med afseende på Enskilda Banker; Gifven Stockholms Slott den 17 September 1847. Kongl.
”För den beskedliga gumman, som älskar dig så mycket, skall du hvar afton arbeta en halftimma längre än vi eljest kunde behöfva, och af alla dessa halftimmars arbete blir i månaden en liten nätt summa, den du får skicka din skyddsling i ett bref, som komministern nog läser för henne.” Nu kastade sig Blenda i moderns famn, utan att likväl ett ord undföll hennes läppar: det var blott ögonen som talade, men deras språk var ganska begripligt. Och sedan Blenda gjort alla sina besök och lugnat sina små samvetsskrupler, var hon – såsom fru Emerentia förutsagt – den första som återkom på kapitlet om de stora händelser, hvilka måste bli en följd af deras nya utsigter. Vi öfverhoppa den mellantid af tre veckor, under hvilken tillrustningarna upptogo våra resande damers alla tankar, och återfinna dem, efter denna tids förlopp, i Wennersborg, första stationen. Den 2 Juli 1832 var den märkvärdiga dag, från hvilken vår hjeltinna antog sin nya tidräkning, ty det var på den som hon jemte sin mor inträffade i Wennersborg, väl konserverad i riksdagsmans par-vagn, der äfven den just icke väl försedda kappsäcken hade rum vid sidan af de tvenne smörbyttorna, skinkan och ostarna, allt likväl hyggligt inslaget i säckväf. Med undanlag af ett par besök i Skara, hade Blenda aldrig varit i någon stad. Men hon hade läst om så många, och i fantasien så ofta lefvat der, att hon på intet sätt kände sig, som man säger, bortkommen. Wennersborg var ju dessutom endast ”residensstad” och betydde föga för personer, som ärnade sig till hufvudstaden. Klockan led bortåt 2 på dagen. Straxt utanför staden hade man hållit sista måltiden ur matsäcken, och som ångbåten icke väntades förrän emellan 7 och 8, hade fru v. Kühlen beräknat mellantiden till uppköp af de saker, som borde försköna Blenda och något litet hjelpa upp henne sjelf.
Ty landet skall öde varda för sina inbyggares skull, och för deras gerningars frukts skull. Men regera du ditt folk med dinom staf, din arfvedels hjord, både de som bo uti skogenom allena, och på åkermarkene; lät dem födas i Hasan och Gilead, såsom af ålder. Jag skall låta dem se under, lika som på den tid då de drogo utur Egypti land; Att Hedningarna skola det se, och alle deras väldige skämma sig, och lägga handena på sin mun, och tillhålla sin öron. De skola sleka stoft såsom ormar, och darra såsom matkar på jordene uti sin hål; de skola frukta sig för Herranom vårom Gud, och förskräckas för dig. Ho är en sådana Gud, som du äst; den der synder förlåter, och tillgifver dinom igenlefda arfvedel deras misshandel? Den icke behåller sina vrede evinnerliga; ty han är barmhertig. Han skall ännu förbarma sig öfver oss, slå våra missgerningar neder, och kasta alla våra synder uti hafsens djup. Du skall hålla Jacob trohet, och Abraham den nåd, som du våra fäder i förtiden svorit hafver. Detta är tungen öfver Nineve, och Nahums Propheties bok af Elkos. Gud är nitisk, och Herren är en hämnare; ja, en hämnare är Herren, och grym. Herren är en hämnare uppå sina fiendar, och den der sina ovänner intet förgäter. Herren är tålig, och af stora magt, och låter intet ostraffadt blifva. Han är Herren, hvilkens vägar äro uti väder och storm, och tjockt moln under hans fötter; Den som näpser hafvet, och förtorkar det, och uttorkar alla floder; Basan och Carmel försmäkta, och hvad som blomstras på Libanons berg, det måste försmäkta för honom. Bergen bäfva för honom, och högarna förgås; jorden darrar för honom; dertill jordenes krets, och alle de som bo der uppå. Ho kan blifva ståndandes för hans vrede? Och ho kan blifva för hans grymhet? Hans vrede brinner såsom en eld, och hällebergen remna för honom.
För att lätta öfvergången till decimal-systemet, må på 2 fots eller det gamla alnmåttet, jemte den nya indelningen, tills vidare äfven utsättas den hittills gällande, i qvarter samt hela, halfva, i oell i verktum. Målkärl för väta eller flytande varor likaledes: i konisk form; 50, 30, 20, 10, 5, 3, 2 och 1 kubiktum i konisk eller cylindrisk form. Vigter eller s. k. Af hvilka ämnen Mätstockar, Mälkärl och Yigtlödjor skola förfärdigas, och hvad för öfrigt i afseende på deras inrättande och stämpling iakttagas bör, föreskrifves i Stadgan enligt Vetenskaps-Akademiens förslag uti §§ 5—7. G. Då Förvaringsoch Transportkär/, efter olika varors lämpligaste fördelning, erfordras af skiljaktigt innehåll, må, till nödig beqvämlighet i handel och rörelse, dylika kärl, sä vida de hafva mer än en kubikfots rymd och uppmätningen kan ske med erforderlig noggranhet, justeras och stämplas till sitt innehåll i kubikfot, kannor och jemna tiotal kubiktum, hvarvid de skola med justerarens namn förses; men kronomärke! må icke å sådana kärl anbringas och dessa ej heller såsom mälkärl nyttjas. ■ * 7. De särskilda föreskrifter, som i Stadgan erfordras beträffande sättet för varors mätning och vägning, jemte kontrollen derå, blifva hufvudsakligen lika med hvad Vetenskaps-Akademiens förslag derom i §§ 9 och 10 innehåller. 8. Beträffande öfverinseendet å mått och vigt i Riket, justerares förordnande och allmänna åliggandan, samt General-Landtmäterikontorets förpligtelse att under - 1 kubikfot eller 10 kannor 5, 3, 2 och 1 kannor Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 62. 9 undersöka och stämpla likare-mått och likare-vigter, af hvilka justerarne skola i tjenstens utöfning sig begagna, meddelas i stadgan erforderliga föreskrifter, — enliga lika med Vetenskaps-Akademiens förslag uti §§ 11—13. 9.
Också känner prosten Münter, att han nu, innan han säger farväl, måste öppna den fångnes hjärta för mänskliga och varma förnimmelser. På så sätt skall han lättare få inpass också för religionen. Och hans stämma blir åter mild: – Betänk hur oändligt djupt ni måste ha bedröfvat era fromma föräldrar. Vore det icke nu er plikt att åtminstone försöka skaffa dem den enda tröst, som för dem återstår, nämligen att de icke behöfde vara bekymrade för er framtid. Detta klingar nästan som en sarkasm, men Struensee är alltför trött för att uppfatta orden så. – Min far är en rättskaffens man – säger han – van att handla efter sin öfvertygelse, men jag tror, att han varit för hård mot mig. – Så tror ni kanske, men jag förmodar, att ni misstager er. Ni har utan tvifvel varit utsväfvande ända från ungdomen, och detta har den redlige fadern icke velat förlåta. Detta har ni hållit för hårdhet. – Det må vara sant, men – Men ni visste likväl, att han var fader och ni son. Visste ni icke också, att ni, i er egenskap af son, var skyldig er fader, som tillika var en rättskaffens man, lydnad? – Jag har också lydt – ända tills jag kom till den ålder – Var ni då sedan mindre son, och han mindre fader? Confucius, hvars moral ni, efter hvad jag tror mig ha hört, föredrager framför den kristliga, hade kunnat ge er vissa lärdomar i det fallet. När prosten tager afsked, märker Struensee att han har tårar af medlidande i sina ögon. Tiden är lång och ensamheten tung. Struensee hvilar på sin bädd, med ögonen slutna, medan hans tankar sträcka uppåt mot den andra världen, som redan börjar hägra för hans inbillning. I sitt djupa, själfförvållade elände känner han en ständigt växande hunger efter godhet, och hans längtan irrar sökande om i det blå, där han ofta tycker sig skymta någonting liknande ett personligt väsen af kärlek och barmhärtighet. Hur gärna skulle han icke sjunka i andakt och tillbedjan inför detta väsen, anropande dess godhet som de kristne åkalla sin Gud; men ideligen förmörkas dess anlete af drifvande moln och hans fantasi famlar då vanmäktig bland töcknen.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, förmälte H. Exc. Hr Gr. och Landtm., att sedan Hr Printzensköld i sitt sednaste anförande återkallat sin förut gjorda begäran om uppskof med frågans afgörande, något yttrande derom från H. Exc:s sida icke torde erfordras; och hade, beträffande sjelfva saken, något annat yrkande ej afgifvits än om bifall till Utsk:ts förslag med den förändring, att ordet åläggas utbyttes emot ordet ega. Propos. på bifall till Utsk:ts förslag med nyssnämnde förändring blef härefter framstäld och med ja besvarad. Utsk:ts andra hemställan. Bifölls. Utsk:ts sista tillstyrkande. Gr. Mörner: I en underd. skrifvelse af d. 11 Febr. 1830 begärde R. St:r, för att befrämja möjligheten af kyrkors samrnanbyggning, just påbjudandet af den föreskrift, att de röstegandes pluralitet skulle räknas icke inom hvarje socken serskildt, utan inom begge socknarne gemensamt. Denna begäran bifölls af K. M:t, som i öfverensstämmelse dermed utfärdade K. kungörelsen af den 19 Juni 1830. Jag skulle tro, att, om man verkligen vill befrämja sammanbyggnad af kyrkor, man täger ett steg tillbaka och försvårar sådant, om man, på sätt Utsk:t föreslagit, gör utgången beroende på pluraliteten inom hvarje socken särskildt. Jag får derföre anhålla om afslag å denna punkt. Hr Nordenfelt: Utsk:t förbisåg visserligen ej huru denna författning tillkommit, men många ledamöter inom Utsk:t hade också erfarenhet om det obilliga tvång, som hade upstått just genom denna författnings tillämpning. Om t. ex. en större och en mindre församling hörde till samma pastorat och fråga förekom om kyrkas sammanbyggning, så vöre den mindre församlingens röster af intet värde, och, oaktadt den ville eller ej, blef den tvungen att ingå på beslutet om sammanbyggning, emedan pluralitetens åsigt alltid gjorde sig gällande.
Constitutions-Utskottets, i Memorialet N:o 98, afgifna förslag till ändring af Riksdags-Ordningens § 59, och Tryekfrihets-Förordningens §2, mom. 4, hafva af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden blifvit antagna att hvila ttll Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; hvaremot Borgare-Ståndet, som också till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antagit det pag. i5 och 16 i förenämnda Memorial liamstälda förslag om tillägg i de två sista perioderna af Riksdags-Ordningens 5g §., förvandlade tdl ett 2:dra moment, återremitterat förslagen pag. 14 och 15, till tillägg eller blifvande irsta morn. af 5q §. Riksdägs-Ordningen och till ändring af 2 1 4 morn. Tryckfrihets-Förordningen; vid hvilken återremiss Ståndet förklarat den gemensama tanka, att berörde förslag, såsom hvarken nödiga ellernyttiga, ej kunnat af Ståndet godkännas att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. För den här delse, ast, sedan Constitutiöns-Utskottet nu lill samtliga Riks-Ståndens behandlande anmält den mellan Ståndens meningar befintliga oförenliga skiljaktigheten, Borgare-Ståndet icke skulle firma lämpligt att medgifva, del Constitutions-Utskottets, i Memorialet N:o 98 under N:o r, afgifna förslag till tillägg eller blifvande irsla moni. af 5g §. Riksdagsordningen och Lil ändring af 2 §. 4 moni. Tryckfrihets-Fö ordningen, må, på säll de öfriga Tre Riks-Slånden förklarat , hvila till Grundlagsenlig behandling vid näsia Riksdag, bar Constitutions-Utskottet, då Utskottets i Memorialet JNro 98 under
Nyttan deraf visar sig hade uti Oeconomiskt och mornlikt afsende, I förra fallet genom minskade stölder och genom lämuadt tillfälle ät personer att förtjena sitt underhåll; i det sednare derigenom, att moraliteten förbättras, och att det förekommes, alt lösdrifvare och mindre brotslige förblandas med större brotslige, och blifva värre. Dermed förhåller sig, såsom när man blandar smiltosamt febersjuka personer med dem, som äro sjuke af yttre åkommor; febertillståndet communicerar sig till alla. Sådant är äfven förhållandet i arrester och Correelionshus. Det har, ej utan skäl, blifvit fö - Den 19 November f. m. *57 reslagit, att Slottspredikant^’ skola med arfvode förses, men de större brottslingarnes blandning med de mindre, brottslige göra mera skada., jin Slottspredikanterne kunna göra nytta, och desse sednares predikningar motvärkas af de brottsliges föreläsningar. Man liar föreslagit, att Saltpelter-fonden skall användas tili detta ändamål; men då skulle anslaget utgöras blott af jordägare, och cj af de öfrige classerne. Nu mera är del den jordbrukande classen, som har minds1 att förlora genom tjufvar. Då Friherre af Nordin anmärkt, att Stats Regleringen hindrade medlens utseende, så får jag nämna, att jag icke känner, huruvida den Kongliga Propositionen ej ankom för un Stats Regleringen var uppgjord. Emedlertid får jag nu instämma i begäran 0111 återremiss. Grefve af Ugglas, Gustaf: Kongl. Majrts Nådiga proposition ankoin icke förr än i Augusti. Densamma innehåller, att denna correclions-Inrättning skulle blifva, i stället för den i Wadstena. Att inrätta en mindre här, och bibehålla den i Wadstena, skulle strida nrot Konungens proposition, vara dyrare, och lill äfventyrs ej uppfylla ändamålet.
Endast några smådrag, såsom en yttring hos Laurent af svartsjuka, när Camille fått hvila sig och vill kyssa sin hustru, eller då denna häftigt reser sig, när Laurent omnämner en retande f. d. modell, låta publiken ana, icke ett intimare förhållande mellan Thérèse och Laurent, utan snarare att de i smyg fattat tycke för hvarandra och ännu icke hunnit komma till någon förklaring. Det är derför publiken, äfven den del deraf som läst romanen, icke kan bedöma, huru långt förhållandet avancerat mellan vännen och hustrun; måhända har det varat länge, enär Thérèse, då Laurent återkommer en bakväg, efter det han sagt sig skola i staden köpa en ram till porträttet, säger sig ha väntat honom, men det kan lika gerna ha börjat först i detta ögonblick liksom i romanen, der äktenskapsbrottet beslutsamt och hastigt försiggår. Emellertid bör man noga märka att i pjesen, icke förekommer något egentligt äktenskapsbrott. Thérèse, den vid en kraftlös sjukling fastkedjade lefnadslustiga qvinnan, älskar för första gången en manlig individ, det är sant, men hän-gifvandet, det egentliga äktenskapsbrottet, blir icke begånget, dermed uppskjuter hon ständigt trots Laurents eldiga böner, och detta drag försonar publiken med hennes karakter för-öfrigt samt betager pjesen det djuriska, som i så rikt mått vidlåder romanen. Det är öfverhufvudtaget detta, som gör att pjesen blir möjlig på scenen. Vi kunna saklöst öfverhoppa första aktens senare del. Efter det Laurent i örat på Thérèse gjutit det gift, som gör henne till hans medbrottsling i mordanslaget mot mannen, aflägsnar han sig för att återkomma rätta vägen med porträttramen, och så samlas de efter hand, fa-miljen och vännerna, till ett af de vanliga torsdagssam-qvämen, vid hvilka man dricker té och spelar domino. Man kan nästan säga, att lougörerna följa slag i slag.
Herr handlanden hade fått en särdeles afsmak för allt hvad prester hette, alltsedan, litet efter hans andra cession, en prest, hvilken kände litet till mysterierna, icke kunde försaka det nöjet att i sin predikan använda vissa förmaningar, som undransvärdt passade in på cessionsfall. Emellertid blef handlanden liksom litet haj, när omedelbart efter hans deklamation emot prester, en prest trädde in. Doktor Chinin var väl i allmänhet litet dryg af sig; men detta fel märktes icke, då han druckit, ty då var han så familiär som trotts någon. Kanske skulle äfven i nyktert mod doktorn varit temligen «nedlåtande» emot en simpel landtprest, men nu så kunde såsom sagdt ingen förmärka något sådant. Tvertom, han omfamnade honom, kysste honom och affekterade en bekantskap från ett fordom, hvilken visst icke hade ägt rum i en så intim grad, som doktorn nu lät påskina. Emellertid skall ingen tro, att vår doktor var öfver sig trakterad ... vinet hade blott gjort honom upplifvad och förtrolig. Han var nu i sitt angenämaste esse. Erik framförde sitt ärende, och doktorn sade sig vara beredvillig att följa med genast, sedan middagen blefve slut och sedan det blefve hemtadt ifrån apotheket, till hvilket han genast satte sig ned att skrifva recepter. Dessa recepter skref han med en skyndsamhet, hvilken tycktes bevisa, att han redan var en ganska van praktikus. Erik skulle dock tyckt om, att han funderat litet mera. – Och se så, min hedersbror, inga omständigheter, utan sätt dig här jemte oss. Ännu ha vi qvar en fogelstek, som tyckes dofta rätt bra och litet vin ha vi också, Gudilof. Man skall väl icke klandra kapellanen Ortman, för det han, oaktadt den sorg som qvalde honom, ändå icke fann för godt att afslå doktorns tillbud. Kroppens och själens funktioner äro dock två skilda saker. Snart var man inne i resonnemanger om ett och annat. Erik deltog i dem, dels för att han icke kunde undvika att deltaga, dels emedan själens sorger och själens tankar äro två skilda saker.
Urnberg återinsättas i den rätt till arf efter enkan Sandelin, som de genom nämnde uraktlåtenhet förlorat; men då det tillika är vordet upplyst, att Norrtelje Stad, med hänsigt till sin fattigvård, befinner sig i en särdeles bekymmersam ställning, och denna ställning otvifvelaktigt skulle betydligt försvåras, derest Staden nödsakades återbära icke allenast den af Staden, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 19 September 1848, lyftadc qvarlåtenskapen efter enkan Sandelin, utan äfven afkastningen deraf, som Staden, enligt samma Nådiga bref, erhållit tillstånd att för sin fattigvård använda; så och med afseende derjemte å hvad Herr Charpentier, på sätt ofvan förmäles, anfört, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att i så måtto bifalla Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, att Rikets Ständer, under förbehåll af den rätt till aktorats-arfvode för utförande af Kronans talan i förevarande dana-arfsfråga vid de särskilda Domstolarne, som i behörig ordning kan pröfvas böra Advokat-Fiskals-Embetet i Kongl. Kammar-Kollegium tillkomma, medgifva, att Kronans rätt till det efter enkan Sandelin fallna dana-arf, må till förmån för Fiskaren Henrik Sund och Fiskaren Johan Pehr Urnbergs hustru, Margaretha Katharina Sund, efterskänkas, med skyldighet för Norrtelje Stad, att ifrågavarande af Staden lyftade danaarfs-medel redovisa inom tre månader efter det Staden af Kongl. Maj:ts beslut i ämnet erhållit behörig del, dock med den lindring härvid, att Staden befrias från återbäring af all afkastning utaf nämnde medel intill redovisningsdagen. Stockholm den 3 April 1854. Reserva tion: af Riksdags-fullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms och Henrik Andersson från Örebro län. Slall-UltkoUelt Utlåtande, N:o 90. 9 HT:© 90. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 April 1854. kl. 7 e. m.
Portoinkomst i Riksmynt Antal afsända,] betalta telegrammer. Portoinkomat i Riksmynt. Graderadt porto. Sedan, i anledning af Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorers anmärkning derom, att i åtskilliga städer Telegraf-verket nödgades för de till stationer erforderliga lokaler erlägga hyra, Kongl. Telegraf-styrelsen, uti särskilda skrifvelser anmodat Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, att uti de städer, förutom Stockholm och Götheborg, der ett sådant förhållande egde rum, låta höra innevånarne, huruvida de kunde finnas villige, att antingen sjelfve för Telegraf-verket kostnadsfritt upplåta och underhålla ändamålsenliga telegraflokaler, eller ock med hela beloppet eller till en del ersätta Telegraf-verket kostnaden för berörde ändamål; så hade innevånarne i Malmö och Helsingborg medgifvit, att med ett årligt belopp af 300 R:dr för hvardera staden godtgöra Telegraf-verket dess hyreskostnader, hvaremot de öfrige ifrågavarande städerna undandragit sig att någon dylik utgift vidkännas; och har Kongl. Majit, vid underdånig föredragning af Kongl. Telegraf-styrelsens den 3 Juni 1861 härom afgifne memorial, funnit godt vid Styrelsens sålunda vidtagna åtgärder låta tills vidare bero. Då, enligt Revisorernes åsigt, det ej är tued billighet öfverensstämmande att, uuder det de fleste städer, der telegrafstationer finnas anbragte, dertill kostnadsfritt upplåta lokaler eller åtminstone i hyreskostnaderna deltaga, några få, af Telegraf-verket lika gynnade, städer fortfarande äro från dylikt bidrag befriade, hafva Revisorerno ansett sig böra på detta förhållande fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. § 4. Vid räkenskapen har någon anmärkning ej förekommit hos Revisorerne. Optiska Telegraf-inrättningen. Räkenskapen, som utan anmärkning undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1859: Uppbörd: Balans till år 1861'. Credit. gijter: Brist vid årets början 45: 47.