Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så uppstod Småningom, under tidernas lopp, den ena näringen, den ena konstproducten efter den andra, och menniskosnillet tröttnade aldrig att försöka sig på nya och vexlande föremål, Genom gemenskapen fremmande nationer esnsilan påskyndades culturen, och med hvarje 4o8 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. steg framåt blef dess väg mera banad och beqväm. Men under utvecklingen af denna cnltur, erhöll den en högst olika rigtning, och det var denna, sora slutligen till en stor del bestämde samhällets sällhet eller olycka. Vi lafva Sitt nationer, som fria och sjelfständiga, tryggade för näringsomsorger, upphö de genom snillen, som de försiodo att värdera, ej egt mera öfrigt, än att arbeta på förökandet af sin storhet. Hos dessa nationer liksom samman malte det nskildta lifvet med det o fl ntliga: hos dem yttrade sig lux n i herrliga konststycken eller i präktiga byggnader, och blef således det skönaste resultat asamhällets odling. Men vi hafva » ven sett nationer, soxn derigenom, att de fritt ofverl mnat sig åt alltid otillfredsställda begär, åt fåfänga, sinnlighet och vekliga njutningar, undergräft samhällets byggnad och påskyndat dess fall. Desse hafva småningom kommit så långt, att de hyst förakt för allt inhemskt, att de liksom blygts för att tillhöra sitt fädernesland, och under en obegriplig glömska af sin egen national-ära, infört utländska seder, språk och njutningar, utan att en gång ana sin egen förnedring. Den ädlare anda, som ar grundvalen för samhällets bestånd, och som endast kan höja det till välstånd och anseende, har småningom utslocknat hos dessa nationer, som omsider äfven förlorat känslan för sin frihet, och under tanklösa förströelser smyckat sig till offw; för sin lättsin» Best), och Ekon. Utsk. Betankanden. 405 niga obetänksamhet. Såsom vasaller åt deri Furste, som försökt att underkufva deni, hafva de ock slutligen försvitnnit ibland antalet af sjelfständiga nationer.
Det är väl andar som hålla till der uppe. Men det är ett sällskap som jag ingalunda fruktar, utan utber mig tvärt om att i natt få göra deras intimare bekantskap, ty jag känner så litet och så få af dem.» »Åh nej! det är rent omöjligt!» sade Frun, som gerna ville prata alldeles bort hela projektet. »Du har ju säd deruppe, dessutom!» tillade hon, vändande sig till sin man med ett förstulet blinkande, som jag dock rätt väl märkte. »Ja visst!» svarade han, »i salen och gästkammaren – der ligger säd, men i gamla sängkammaren » »Nej fy! kära du, tala ej om det nästet!» inföll frun. – »Hade ändå gästkammaren varit ledig! Men... gamla sängkammaren!» – och hon ryste, ryckande på axlarne. »Der är således den allra värsta spökdansen!» sade jag, allt jemt skrattande, »der svänga de då om som allra bäst; och som jag var tvungen att resa ifrån en stor bal i Wenersborg, så skulle jag sannerligen önska att i natt få något surrogat derför.» Och nu ropade jag helt kort och godt på min betjent, sägande: »Kom nu och tag mina saker, och följ med!» Min gamla lärare, som kände mig, som såg att det var min fulla mening, och som dessutom insåg huru otrefligt det skulle blifva i den förfärliga trängseln, och att jag troligen på natten någon gång, om ej flera, skulle blifva väckt af barnskrik, – en så dräglig musik för en pappa sjelf, när det icke är allt för mycket, men så genom odräglig för alla andra, huru litet det än må vara; – min gamla lärare, säger jag, samtalade först litet och sakta med sin fru, och tog derefter en lykta, samt gjorde sig färdig att följa mig upp i det omtalade spökhemvistet, ty denna titel på den gamla byggningen låg på hvart enda drag af den förfärade fruns anlete, ehuru äfven hon gjorde sig redo att följa tåget. Nu sattes det i gång.
Herr Ofverstelöjlnanten Modig, som tir 1842 undersökte elfven, uttalar visserligen, uti sitt deröfver afgifna utlåtande, någon farhåga i afseende på varaktigheten af elfvens uppmuddring, enär hvad em> året uppmuddrades, kunde finnas igenfylld! efter del andra årets vårflod, men yttrar tillika: all å andra sidan det ej vore omöjligt ali, i följd af den lättrörliga jordmån, hvaraf elfvens botten hufvudsakligen består, det efterföljande 86 Stais-Utskottets Utlåtande N:o 458. årets vårflod kunde verkställa betydliga utskärningar i fortsättning och med föranledande af den muddring, som ett föregånget år blifvit förrättad; att muddring följaktligen lika vä! kunde komma att göra ringa som mycken nytta, och att, då man för närvarande ej hade annat val än att verkställa ett i afseende på framtida beståndet tvifvelaktigt arbete med en på förhand bestämd summa, eller ock göra ingenting, utan låta uppgrundningarne obehindradt fortsättas, Herr Ofverstelöjtnanten ansåg alt muddringsarbete borde vidtagas. År 1856 anställdes förnyad undersökning af Kommissions-iandtmätaren Sandström, dervid utröntes, att elfven då var lika djup, som vid undersökningen 1842. Häraf eger man grundad förhoppning, att elfvens fördjupning till 10 fot skall ega bestånd, helst tillika är utröndt, att fällningarne de sednare åren afsatts längre ned i elfven eller nedanför holmen Sand, der vattnet numera uppgrundats så, att det för närvarande har endast 11 fots djup. Får denna uppgrundning fortgå, inträffar snart den tid, då far tvg ej kunna uppkomma ens till Sand, i hvilket olyckliga fall stadens och ortens sjökommunikation blir helt och hållet afbruten. Hvartill delta skal! leda, nr lätt att inse.
Yågade vi i all vänlighet gifva vederbörande en liten vink, så skulle vi hemställa om icke för framtiden, ifall hr Selimanskall bibehållas, denne sångare borde fä byta fack med hr Ödman. Fack är kanhända ett något oegentligt ord härvidlag, då våra tenorsångare få underkasta sig en nästan nog långt drifven mångsidighet Så uppträder hr Sellman ena dagen som Erik i » Tillfället gör tjufven », andra qvällen som Radaifiés i » Aida ». Hvad hr ödman beträffar är han ännu mångsidigare. Radamée, Romeo, Postiljonen, Konung för en dag, ända ner till Horaces obetydliga lilla tenorrol i » Svarta dominon » äro betecknande variationer at hans strängt i anspråk tagna konstnärsskap. Man har sagt att hr ö. numera borde öfvergå till opéra-comique. Yi skulle knappast tro det. Hr ödman tyckes på senare tiden med en viss förkärlek vilja omdana sin röst till hjeltetenor. Han forcerar, säger man, men man tänker ej på att detta sforzando innehåller långt mer välljud än vare sig Amoldsons mar-cato, Labatts fortissimo för att nu icke tala om hr Sellmans. Då » Iphigenia » för flere år sedan uppfördes, förklarade en ganska granntyckt kritiker, att hr ödman förstod gifva sitt föredrag en bredd, som alla hans medspelande kunde afundas honom ( J. Lundqvist m. fl.). Deremot är det kändt, att hr ö. alldeles ej besitter den känslans värme, som är af sådan vigt för rent lyriska partier, och det är också hufvud-sakligen den charmanta timbren och den smakfulla sångkonsten som i sådana partier väcka applåderna. Man har i stället berömt hr ö. för den dramatiska liffullhet han till ersättning sökt utveckla. Och detta pekar ju temligen otvetydigt mot de stora kraftpartien. Figuren är ej nog imposant, invänder man. Yi svara med att hänvisa till Duprez, århundradets kanske främste hjeltetenor, och — Leonard Labatt! Ingendera hjeltefigurer, begge betydligt mindre än hr Ödman.
Utom den olägenhet en under den sena årstiden skeende flyttning med tjenstehjonet, då dagarne äro korrta och väglaget oitasl elakt, en oJägenhet som Stadsboen knappast vet af, torde i synnerhet få komma i beträdande den mera. vigtiga skada denna sena flyttning medför för hvarje LandthushållareSå nära slutet af October månad äro på de flesta stäLlen kreaturen längesedan redan upptagne af betet, för att inom hus fodras. Hvad omtanka kan man väl i våra tider, då ty värr ej sällan, dåliga tjenstehjon, i synnerhet för ladugårdsskötsel^, träffas, vänta af sådana, hvilka redan vid inbergningen af fodret, det de sjelfva ej tänka uppfodra, varit likgiltiga vid dess mer eller mindre bättre behandlande? Dessa få nu utfodringen om hand för 14 dsgar, ofta 3 veckor; och kan man då ej med skäl vänta att dessa nu behandla detta för landtmannen så vigtiga ämne med en vårdslöshet som nödvändigt skall hafva ett det mäst skadliga inflytande på uh fordringen för hela vintern. Huru svårt skall det icke äfven vara för $n matmor att få emottaga den nya pigan, hvars Den 28 Februarii' duglighet hon ej det minsta känner och sorrt genom en ofta origtig orlofssedel ej eller kan Utrönas, just vid en tid då ds mästa göromål Uti ett hushåll förekomma. Jag vågar således föreslå att flyttningstiden må förändras till början aF Junii månad, hvilken tid jag tror mig funnit temmeligen skola accomodera Stadsboen, sorn då fick flyttningstiden för det senare halfva året i början af December. Vid denna tid har landtmannen jnga förefallande göromål sorn icke äro af deri beskaffenhet, att aila händer dervid äro vane, och då i synnerhet ladugårdspigan, soln för vintren skall besörja utfordingen, äfven kart få deltaga i bergningsarbetet och befordra, så vidt det i hennes magt står, att ingen ting blir försummadt.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä Ulsk:s betänk., men denna propos. besvarades med starka nej, blandade nied ja; hvarefter Utsk:s betänk, bifölls med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring att i st. f. de i Utsk:s förslag förekommande orden: ”på sätt K. M:s nåd. propos. i denna del innehåller, en summa af 2000 r:dr må vid Statsregleringen uptagas så - 74 Den 14 Jun ni. sorn städernes salu-accis-afgift, alt fördelas och utgå”, infördes orden ”denna afgift beräknas och fördelas att utgå”. Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.Utsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda betänk. N:o 9, ang:de Postbevillningen. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 31 sistl Maj samt d. 13 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 38 i anledn. af f. d. Kamreraren A. Nikodemis ansökan om afskrifning af öfverränta å diskontlån. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Näst i ordningen pä listan förekommer BankoUtsk:s betänk. N:o 39, ang:de reglerandet af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. Som detta mål är af vidlyftig och invecklad beskaffenhet, så hemställer jag om det icke kunde fä upföras främst på listan näst efter Bevilln.Utsk:s betänk. ang:de stämplade pappers-afgiften. Gr. Gyldenstolpe. Ant. Gabr.: Då Hr Frih. o. Landtm, icke behagat låta anslå plenum till e. m., får jag anhålla att alla målen måtte upföras på föredragn:s-listan till nästa plenum. Hr von Hartmansdorff: Gr.
Statsanslaget, sorn måhända under loppet af flera år utfaller, bör dä lill arbetets hastigare bedrifvande på en gång genom accepterade iuvisningar till bolaget öfverlämnäs för alt någorstädes belånas, hvarvid byggn,-direclin bör, måhända såsom medlare, inträda. Det egentliga understödet, ett sådant holag bör af byggn.-directin kunna puiakna, iir, att under arbetsåren få uppbära uppsiigbaril lån mot inteckning i arbetet och blifvande afkastuingen. Men de räntor man har att disponera från lustighetsl.jnen förslå icke härtill, och nu inlinda vi på det s. k. fondsystemet, Förutsatt att man utlånat i orten de erhållna 200,000 rtdrna mot 4 prog. ränta och 2 proc. afbetalning å skulden årligen; man kunde ej bestrida några arbeten med mera än B.uoo rull' årligen, ty 4iöOo r;dr skulle, såsom atlanta capitaleta remboursement, alltid härtill användas för att bålla dgt intägt, ouh således på samma villkor utlånas sorn hufvudstoden. Med dessa årligen lif hypotheksfonden inflytande Den j3 Noverab er f. m. 397 8,000 i’:dr bör provinsens byggnadscassa kunna upplaga elt fern proc. lån af 160,000 r:dr endast uppsägbar! af låntagaren, för att med denna summa understödja sådana ortens arbetsföretag, då sorn vanligt 6 proc. ränta oell 10 års afbetalning å capitalet af bolaget erlägges , oell amorteringen eller ullollningen af de för lånet utfärdade räntebärande sedlarna, beroende af de inbetalningar cassan betingat sig af bolagen, och administrationskostnaderna betäckas af skilnaden i räntorna . Jag vill alldeles icke nu fördjupa mig uti detaljer beträffande dessa lånetraiisactioner: de blifva nog uppgjorda mig förutan.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Febr. 1865. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den ii Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag till försök Jör utrönande af dels sä kallade pansarplåtars af svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af ref lade gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning m. m. (Stals-Utskottets Utlåtande N:o 32.) S. A. K. Uti en den 2 nästlidne December till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition har E. K. Maj.t äskat ett extra anslag af Etthundratusen R:dr R:mt, att genast utgå och användas till anställande af försök för utrönande af s. k. pansarplåtars af svenskt jern Expedit io risUt sko t teln Forsing till underd. Skrifvelse, Nio 57. 15 förmåga att motstå skott, äfvensom för bestämmande af lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jernkanoner för fartygs bestyckning. Enligt hvad den nådiga Propositionen vidare innehåller, skulle med berörda försök, för hvilkas utförande ett approximativt kostnadsförslag blifvit hos Förvaltningen af Sjö-ärendena uppgjordt, visserligen i främsta rummet åsyftas att vinna erfarenhet, rörande såväl de kraftigaste för sjöförsvaret användbara skjutpjeser, som mått och öfrig beskaffenhet af de, till skydd mot sådana, mest ändamålsenliga plåtar, men E. K. Maj:l har derjemte ansett det icke böra förbises, att för en fullständig utredning af dessa ämnen, äfvensom till befrämjande af landets sanna fördel i ej mindre industrielt än militäriskt hänseende, det vore af yttersta vigt, att under försöken jemförelse anställdes emellan tillverkningar af svenska och utländska råämnen.
Derefter finnes i handlingarna icke ett ord i svensk språkforskning förr än 1837, då i 17: de delen offentliggjordes en af Leopold utarbetad &gt; Undersökning om grunderna till svenska stafsättet, med hänseende till akademiens utgifna Stafningslära, och till fullständigare utveckling af hennes grundsatser » — ett alster så underhaltigt, att det för Leopolds literära rykte, och för akademien, varit önskligt att det aldrig sett dagen. Den tredje uppsatsen finnes i 39: de delen och har till titel: » Ljus och Irrsken i Språkets Verld. » Vi behöfva icke säga mer än att författaren är J. E. Rydqvist, och att den följaktligen är af helt annat värde än de båda förut omtalade. Men 1836 utkom Sren.sk Språklura, utgifvcn tf Svenska Akademien, hufvudsakligen utarbetad af Enberg. Arbetet vitnar visserligen om god iakttagelseförmåga, men förråder inga djupare språkstudier. Att akademien sjelf, lika litet som någon annan, anser arbetet motsvara nutidens fordringar, bevisas bäst deraf, att hon icke låtit utgifva ny upplaga, ehuru boken är för längesedan utgången. En synnerlig uppmärksamhet förtjenar akademiens sätt att framställa prisämnen. Under det en mängd ämnen upp-gifvits i estetik och historia, hvarvid lemnats fritt val, liksom i skaldekonsten, har ända från akademiens stiftelse icke mer än ett ämne framställs i språkforskning, och om fritt val har här tillhopa utgör. Dessa utgifter tillhopa utgöra ett belopp afaldrig varit fråga. Huruvida » den orubbliga föresatsen, att icke genom ensidig förkärlek för någon viss del af sin mångsidiga verkningskrets låta de öfriga träda i skuggan », här vid lag blifvit följd, torde med skäl kunna betviflas. Sedan vi nu undersökt hvad svenska akademien uträttat till svenska språkets fromma intill 1866, då hon genom professor Svedelius gaf den försäkran, hvarmed denna uppsats inleddes, vilja vi äfven tillse hur löftet efter denna tid infriats.
F. och 24 § R. O. Lades till handlingame ; N:o 45, i anledning af Preste-Ståndets återremiss af Memorialet N:o 35, innehållande voterings-propsitioner, rörande Dtskottets förslag i Memorialet N:o 15, till ändring i 39 § Riksdags-Ordningen. Lades till liandiingarne; N:o 46, i anledning af Preste-Ståndets återremiss af Memorialet N:o 37, innefattande hemställan om voterings-propositioner, angående det i Memorialet N:o 17 afgifna förslag till ändring af 14 § Riksdags-Ordningen. Lades till handlingame. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden: N:o 121, i anledning af väckt motion om tillförordnande af en Sundhets-kommission m. m.; N:o 122, i anledning af väckt motion om lärarnes vid Elementar-läroverken pensionering; Tn';o 123, i anledning af väckt motion om afskaffande af vågoch mätare-penningar i Westerås: N:o 124. i fråga om förbättrad lagstiftning, rörande sinnessjukas vård och behandling; och N:o 125, i anledning af väckt motion om upphäfvande af den tvungna tackjernsblåsningen inom Rikets Bergslager, eller frihet att från jorden skilja hyttedelarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Väliofl. Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 415, af den 26 sistl. Augusti, hvaruti, jemte förmälan om bemälde Riks-Stånds fattade beslut vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 115, i anledning af väckta motioner, dels beträffande Elementar-läroverken, samt de s. k.
Häruppå kan jag icke svara något bättre och fullständigare än det, som igenfinnes uti Hr Sigge Sparres reservation, och lyder sålunda: »man torde dervid icke böra förbise, att modern ofta nog torde vara i okunnighet om denna rättighets tillvaro, eller att omständigheterne mången gång förhindra henne att göra bruk derutaf; äfvensom att barnets rätt såmedelst göres beroende på iakttagande af vissa former, dervid försök af afvogt sinnade slägtingar att omintetgöra barnets anspråk icke alltid torde uteblifva.» Man har äfven sagt, att de flesta qvinnor, som hafva oäkta barn, befinna sig i en sådan ställning, att de hafva intet eller föga att åt barnen efterlemna. Detta är visserligen sannt, men något torde sådana qvinnors qvarlåtenskap ändock vanligtvis vara värd, oell detta något, om än aldrig så ringa, bör väl snarare tillerkännas hennes eget barn, än aflägsna slägtingar. Mig vill det synas såsom skulle det olyckliga barnet framför alla andra slägtingar hafva en naturlig, på blodsbandet grundad och af både rättvisa o. h mensklighet föreskrifven rättighet till sin moders ringa qvarlåtenskap, om denna än icke utgjorde mera än den säng och de sängkläder, på hvilka hon afiidit. Man invänder äfven, att den qvinna, som framfödt ett oäkta barn, icke skulle vilja underkasta sig den förödmjukelsen att erkänna barnet inför sin själasörjare eller vederbörande domstol, och en värd talare, Gr. Liljencrantz, med hvilken jag i många andra ämnen delar öfvertygelse, har till och med gått så långt, att han sagt, det ett sådant erkännande vore för qvinnans blygsamhet så sårande, alt det ej borde henne åläggas. Jag kan icke gilla en sådan åsigt. När en kollision upstår emellan en naturlig skyldighet och en falsk blyg - Den 11 Mars f. m. m se), måste den falska blygsamhetskänslan vika för den sanna pligtkänslan, och lagen får icke gynna den förra på den sednares bekostnad.
Foga mera kan genom länsstyrelsernas omedelbara åtgärd erhällas: de äga dertill icke lid: och dkk more en skickelse, svin ej kan förmodas, eller ens begäras, om några bland dem funnes, utrustade med alla ti l detta änhamäl nödsgg kunskaper, Z)e skulle i allmänhet mara skicklige akt underhal* la en stgrjstisk kännedom, ej att först sammanbringg den. Någon annan ntwäg synes således ej ater? stä, än akt till denna kännedoms första samman? hringande utse särjkilta personer Harwid ater möker den omständighet, att qan? Da fä träffas, som dertill äga all erforderlig skicklighet : men mänge tjenlige att gä j späre, ester en eller annan skicklig, Af elt stort amal personers anwängands genast skulle således följa, att mycken kännedom, men till största delen bristfällig och oriktig, erhöttes, Det storg amalek, nödigt för jkyndsamhetS skull, kan allia, med hopp om pålitlighet och VIN system i ett ämne, soy, omfattar alla de mängfgle diga grunderna för statshushållningens uträkningar, icke anwändas, uran att först ert modell för upgis, serna funnes, hwstket det skulle äga att följa, Ltt sädank modell, eller schema, kan ett land, tzer begreppet om statistik är sa Wl, ochäfmen af den Den r Iurm. 4Z9 den som mest tänkt öfwer de dit hörande ämnen, nästan ej upgöras, utan en förutgående erfarenhet, genom resor inhämtad pa ställena. Sadan» resor, anstälda för att pä pros upfalta en statistik öfwer ?
Maj 1860 daterade fyra och en half procents-obligationer å ett sammanräknadt belopp af Atta millioner Thaler Preussiskt Courant, dels 240,000 st. pr emie-obligat loner af samma dag, hvardera å 10 Thaler,' eller tillhopa 2,400,000 Thaler Preussiskt Courant, komma dessa obligationer att återbetalas på det sätt, att 4-^-procents-obligationerna, i enlighet med fastställd plan, till kapital och ränta liqvideras medelst en annuitet af Fyrahundrafyratio tusen Thaler, hvilken erlägges med 220,000 Thaler hvarje halft år, intilldess hela lånet på sådant sätt den 1 November 1898 blir till fullo betaldt, samt att för premie-obligationerna, hvilka genom 77 särskilda dragningar, som halfårsvis förrättas, blifva till sistnämnde tid utlottade, för hvarje dragning erlägges Femtiofemtusen Thaler, med undantag af den sista dragningen, för hvilken endast Tretiofyratusen fyratio Tbaler utgå. Dock kommer räntan för de till 4^-procentslånet hörande obligationer, som öfvertagits af Rikets Ständers Bank och hvilka ursprungligen beräknats till 1,600,000 Thaler, äfvensom betalningen för utlottade sådana obligationer att, så länge Banken deraf är egare, enligt träffadt aftal emellan Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret, erläggas i Svenskt mynt, efter beräkning af 2| Riksdaler Riksmynt för hvarje Thaler Preussiskt Courant. Till ränteliqviderna och kapitalets amortering hafva Rikets Ständer anvisat ett anslag af En million Fyrahundrasextiosex tusen Riksdaler att från Riksgäldskontoret årligen utgå från och med den 1 Maj 1860 intilldess lånet blifvit till fullo återbetaldt.
Denna bild af sambällsförhållander* na der, hvarest förbuds-systemet är drifvit till sin höjd, är ryslig men sann. Beviset huru England är fängsladt i detta system är alt de personer som ifrån oppositionen, der de ådagalagdt de66 origtighet, inkomna i ministören äfven måste följa detsamma, emedan man icke mera kan rygga. Napoleon, den mägtigaete Monark man i sednare tider sett, har äfven gifvit verlden ett efterdöme af handelst vå ngetg verkningar, då han under namn af Continentalsystemet, dref det till ytterlighet mot Eng-a land. Hvad blef väl följden deraf? Jo att han, seende sig mad all sin makt oförmögen att hindra handeln med England, sjelf blef den största lurendrägaren i sitt rike, sålde licencer såsom Påfvarne fordom aflatsbref, och drog häldre vinsten sjelf, än att låta andra lurendrejare göra det. Således är det sluteligen just desse för - Bert 25 Junii e, m. hatlige lurendrägare som öfvertygat regeringarne om sina misstag på samma sätt som hvarje stor brottsling merendels alltid gifver en läxa åt lagstiftningen, i det han visar hennes brister. Hvad man sagt om Spanien är af samma beskaffenhet som clet man yttrat om England. I den tid Spanien var förenadt med de närig», fritt och vidsträckt handlande Nederländerna samt innan Americas penningar ännu bade tillströmmat, v»r Landet lyckligt; men när förhållanderna blefvo förändrade och förbuden fingo öfverhand blef Landet olyckligt. Den som vill göra sig mödan att efterse skall finna huru ofta Spanska Soldateme lefvererat batailler med sina egna lurendrägande medborgare i Pyreneerne och annorstädes. Likaså ser man äfven den Engelska Marinen slåss med sine egna lurendrägande handelsfartyg. Äfven vi hafva en liten försmak af dessa inbördes krig; i den beväpnade kusibevak. ningen. Vili man strängt fullfölja systemet så skyndar man på dess upplösning af sig ejelft.