Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
343 som den då efter godtycko förhöjda forlön, och icke just alltid skäliga vinsten, hvilket förhållande hvarje sakkunnig Landtman bäst skall kunna vitsorda. Vidare yttras i Betänkandet, att så gamla heliga rättigheters ändtande vore mgrepp uti Medborgerliga säkerheten; hvarvid jag får hänvisa till sjelfva Tionde - Författningarne, hvilka redan tid efter annan gjo t betydliga förändringar; och af 1803 års . o gl. Förordning, rörande Kronotiondes utgörande, kan inhämtas, huru saken bör anses och behandlas, der det uti 1 $ heter; ”Om Ränteta”garen vill Spannmålen föryttra, äger han ingalunda sluta köp derom med någon, sorn ”bodde så långt afsides, att forselen gjordes ”för Bonden alltför svår och odräglig; utan ”borde Räntetagaren vara omtänkt, huru Spannmålen kunde blifva såld och förd, med Bondens mindsta tunga och besvär; så framt hans ”handel ej skulle anses såsom ett förtryck och ”tvång för Bonden, i hvilken händelse denna ”sistnämnde borde lemnäs frihet att sjelf lösa ”sin Spannmål efter Markegången , utan stegrande eller ringaste forlön”.
Nw 36. 619 admittera den ena Jordägaren till deltagande i Lagstiftningen och utestänga den andra; om, med lika skicklighet i ett näringsfång, den ena Medborgaren njuter skydd och särskilda förmäner af Skräinrättningar, under det en annan icke ens tillätes utöfningen as sitt yrke; om själatvärdenS »välgörande ändamål förfelas; om sjelfwa den rättsintes tröstegrunder förgiftas genom misttroende och afund, härledande »'ig frän begreppet om otjenligheten för detta aktningstvärda Stand, att, säsorn något hus»vudsakligt och ined ex c lufi v a förmäner, yrka deltagande i sädane »värf, som äro främmande för dest egentliga befattning; skall Stats-kroppen alltid, sa länge desta mistbruk fortfara, blifwa i iner eller inindre nion lidande; äfwensä skall skillnaden i börd, hivilken med eller utan särskild benämning igen finnes i snart sagdt alla Stater, och htvars erkän nande tyckes nästan som en instinct ligga i sjelfwa menniskolynnet, aldrig lända till dest förnämsta moraliska och politiska nytta, till en motwigt af den förderfligaste af all aristocratic, den merkantila ock pecuniakra, sa länge man i den Ständsskillnad, sonuppkommer af börd, blott ser dennes eget aristokratiska fträfwande att såsom rättighet förswara det deltagande i Lagstiftningen, som fördomar och händelser tillfälligtwis lagt i denna korporations händer. Det är af alla desta skäl jag trott Folk representationen böra inrättas utan artikulerande af nägra Ständs benämningar annorlunda, än sä widt det kan behöfwas, till förekommande det deste Clatzer as Medborgare icke mätte alldeles utestängas frän ett deltagande, som deras läge i Staten gör bäde nyttigt och nödtvändigt. Jag har i öfrigt ansett populationen »vara den enda rätta och »värdiga grunden för bestämmandet as Ledainöternes antal i Andra Kammaren, säsom den der egentligen skulle föreställa folket.
H o n måste se henne, se dem båda ännu en g å n g. Äfven de hade vändt. Plötsligt såg Karin att A x e l på afstand hade observerat henne. H a n tog då af Birger-Jarlsgatan. Karin kände ett smärtsamt sting och den förfärande vissheten afslöjades nu för henne. H o n gick skyndsamt h e m. Aldrig mera skulle hon återse h o n o m, hvilken hon älskade m e d den lidelsefulla värme, s o m endast den första kärleken kan framkalla. I h o n o m hade h o n funnit allt stort o c h ädelt och nu hade han glidit från henne ... De första tonerna af operan » Pajazzo » ryckte upp Karin, o c h hennes stora kärlek till musiken fick öfverhand efter en hel dags grubbel och smärta. Greta o c h Emil sutto bredvid henne, glammande och hviskande. De hörde ej m y c k e t på musiken. De betraktade g e n o m sina ldkare publik o c h annat för att upptäcka något anmärkningsvärdt. En plats var t o m till höger o m Karin. H o n hoppades dock, ehuru hon nyss bestämt sig a t t. N e j, nu skulle h o n höra på. Ridån hade gått ned. Platsen var fortfarande t o m bredvid Karin. Ingen hade naturligtvis köpt den, men hon kunde icke låta bli att hoppas. » Pajazzo » var slut. Musiken hade ryckt Karin m e d sig. H o n var lugnare i detta tillstånd. Det blef mörkt i salongen. » På Sicilien » skulle börja. Då knarrade sakta dörren till galleriet o c h steg hördes i trappan. Den tomma platsen var således hans. Nu hörde Karin ej musiken längre. » sade h o n sakta. » Ja, jag gick endast hit för » På Sicilien ». » Pajazzo » har jag tröttnat på. Jag har sett den DUN femton gånger. Nu ska ' vi höra på och inte prata. V i störa kanske de andra. » Karin kände h o n o m så väl. H o n tyckte ej illa vara H a n själf tyckte ej o m att folk pratade under akterna. Det var ett kort uppehåll mellan de båda sista akterna. A x e l hälsade på Greta och Emil och de började prata.
I Norge, der de fattigare deremot kunde fordra tullfri införsel af spanmål med mera skäl än i Sverige, då förstnämnde lands sädesproduktion ingalunda mosvarar förbrukningen, der äro ändock spanmålstullarna betydliga. Då således de här föreslagna spanmålstullarne skulle bereda jordbruket en fördel och tillskynda statsverket en ej obetydlig inkomst, och då dessutom de liesta andra länder hafva tull å spanmål, finner jag det vara med klokhet och rättvisa öfverensstämmande att bifalla desamma. En vigtig omständighet är ock den, att genom åsättande af spanmålstullar våra jordbrukare ej längre skulle vara tvungna att nästan uteslutande egna sig åt hafreproduktion, utan skulle kunna återgå till det intensivare landtbruket. Frih. von Schwerin, Jules: Det är ett gammalt ordspråk i södra Sverige, att man sår sig rik på hafre och fattig på hvete. Jag betviflar, att den af Bevilln.-Utsk:t föreslagna tull å hvete af 15 öre per kubikfot kan motverka de klimatiska förhållanden, som förorsaka, att hafreodling Iemnar större afkastning än produktionen af hvete. Man har här påstått, att odlingen af de ädlare sädesslagen, såsom råg och hvete, under de sednare åren aftagit, men jag får upplysa, att under det i grannskapet af den ort, jag tillhör, för några år sedan icke öfver 100 tunnor hvete såddes, derstädes nu sås öfver 1,000 tunnor af detta sädesslag. Importen af hvete har visserligen ökats, men man förbiser helt och hållet att förbrukningen deraf i landet äfven tilltagit. För några år sedan såg man allmogens barn högst sällan hafva en hvetekaka, hvilket nu deremot ofta är händelsen; denna förmån bör man väl icke beröfva dem, Odlingen af råg har deremot betydligt minskats, emedan densamma är underkastad flera vanskligheter.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhardj hade inlemnat följande, som upplästes. Sedan Högloft. Ridd, och Adeln nu slutat den långa öfverläggningen i anledning af ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 5i, med förslag till ändringar i TryckfrihetsFörordningen och till ny redaction af samma grundlag; hvarvid, med undantag deraf att Juryn blifvit bibehållen, nästan allt det öfriga ansetts, eldigt Höglofl. Ridd. och Adelns tanka, böra för kommande Ständer till antagande eller förkastande framläggas; så, ehuru jag under sjelfva discussionen yttrat mina åsigter och utvecklat skälen, hvarföre jag ansett hela detta nya Grundlagsförslag oantagligt, vill jag dock uti protocollet hafva förvarad min reservation mot alla de nya förändringarne, synnerligast den, att utgifvare af Dagblad och periodiska Skrifter skola stalla Borgen eller nedsätta en contant summa, svarande mot Ett års Prenumerationsafgift för i5o Exemplar af den till utgifvande anmälda periodiska skriften. Detta och alla band på den redan från sin primitiva syftning för mycket inskränkta Tryckfriheten, är en eftergift af Svenska Folkets rättigheter, sorn samma folks repre - 88 Deri i Februarii f. ra. sentanter, på sina Committenters bekostnad, visat sig så beredvillige att uppoffra. Denna benägenhet, dessa hemburne offer på magtens altare, skola i seklers längd [vara hemska vittnesbörd om den liknöjdhet, hvarmed Pvikets Ständer, under den särdeles märkvärdiga och icke mindre långvariga Riksdagen åren 1828, 1829 och r83o, behandlat Frihetens Palladium. Det är en skyldighet att för landsmän uppgifva orsaken, hvarföre jag icke deltagit i discussionerna öfver de partiella ändringarne i Tryckfrihels-Förorrlningen, som nu i 4 Plenidagar sysselsatt Högloflige Ridderskapet och Adeln; och detta är hoppet att kommande Ständer skola förkasta hela förslaget.
Skrifvelse, N:o 186. 17 jemte en i hög grad försvagad synförmåga, hvarigenom han urståndsattes att sin tjenst förrätta eller på annat sätt sig försörja, föreslagit att Stjernefeldt måtte med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller nådigt afsked ur krigstjensten, få på allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, hvilken, med afseende å det belopp, hvartill den behållna delen af Stjernefeldts lön under de före ansökningen sednast förflutna tio åren i medeltal uppgått, E. K. Maj:t ansett kunna bestämmas till Fyrahundra Ridr Rimt; angående Regements-kommissarien Krook: att uti en af General-befälhafvaren i lista militär-distriktet insänd och förordad underdånig ansökning, bemälde Regementskommissarie i underdånighet anhållit att han, som uppnått nära 73 års lefnadsålder och vid södra Skånska infanteri-regementet tjenat i 49 år; deraf 30 i egenskap af Rcgements-kommissarie, samt uti fälttåg deltagit, måtte, med bibehållande af den honom såsom Regements-skrifvare tillagde pension från Arméens pensions-kassa, vid afskedstagande från regements-kommissarie-tjensten få från samma tid och intill sin död åtnjuta det nämnda befattning åtföljande årliga arfvode af Ett tusen Riksdaler; i anledning hvaraf Krigs-kollegium afgifvit underdånigt utlåtande och deri, bland annat, erinrat, att uti den summa af 1,000 Ridr, som utgör regements-kommissarie-arfvodet, anses, jemlikt Kongl. Brefvet den 1 Juli 1857, ett belopp af 150 Ridr, såsom vaktmästare-arfvode, vara inbegripet; och har E. K. Majit, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, väl förklarat sig förhindrad att den sökta pensionsförmånen i nåder bevilja; men deremot, med afseende å de i detta fall förekomne omständigheter, och enär Rikets Ständer tillförene bifallit af E. K.
Att Riksgälds-Contoirets obliga tioner i begynnelsen utgåfvos med 3 procents löpande ränta, hvilken, då den indrogs, verkade vidrigt på opinionen, Andra felet var att denna nya sedelstock, i synnerhet efter Riksdagen 1792, ökades icke allenast till Fahnhjelmars och Långråckars dödande, utan äfven för mycket öfver behofvet, och tredje Den 15 Fehr tia rii, 3-15 felet var: att Bankens skuldsedlar icke då in* växlades och förstördes, utan förblefvo, jemte Riksgäldssedlarne, gångbara; allt hvarföre de sednare omsider fingo ett från 6 beständigt progressivt, till sluteligen stipuleradt 50 procents agio; men styrkan för min sats är: att de i början växlades al pari mot klingande mynt; att de länge gingo lika med Banco, att de verkade jordbrukets och iöljakteiigen ali närings och handels förkofran och att de samma ännu efter sin mångårigt myntfot, äro lika goda med Banco. P lanen. §. 1, I stöd af dessa grundsatser, borde RiksgäldsContoret öfvertaga Bankens alla fordringar och skulder, efter nu varande myntfot. Conloret inlöste således, helst inom stipulerad tid, alla utelöpande Banco-sedlar med 50 procents tillökning, att, såsom nu, för 100 R:dr Bancosedlar skulle erhållas 150 R:dr Riksgäldssedlar, hvilka skrifvas såsom förr på 8, 12, 16 och 24 sk., från 1, 2, 5, 10, 20, 30, 40, 50, 100 och 150 R:dr, till största jemna summa. BancoSedlarne öfverkorssades vid inväxlingen. De nya sedlarne kunde kalla» skillingar och Riksdaler courant; dera» förfalskning, med olika format, stylar och stämplar, försvåras och blifva, jemte slantar till skiljemynt, Rikets enda gångbara mynt, under Riksén» Ständers garanti, med Kongl.
Cederström ordat, att mängden af barnaföderskor, hvilkas barn skulle blifva offer för vanvård, om icke barnhuset förbarmade sig öfver dem, icke tillhöra Stockholms kommun, utan hvarjehanda kommuner i riket. Men som sagdt är, huru väl eller illa grundadl Regeringens beslut må vara, så utgör det icke föremål för Ständernas pröfning nu, utan möjligen först vid en kommande riksdag, och det är icke detta beslut, som föranledt motionen, ej heller beslutet inom sockenstämmorne. Jag anhåller få nämna, alt frågan om Stockholms bidragande till Barnhusets uphjelpande, icke ännu är afgjord, emedan del varit omöjligt att derutinnan kunna fatta beslut. Frågan derom har blifvit remitterad med afgörande rätt öfver hela Stockholms kommun, till Stadsnämnden, hvilken har 3:ne serskilda gånger varit kallad för att afgöra denna fråga, men icke varit fulltalig nog för att kunna göra det. Jag skall här ganska gerna säga hvad mitt votum såsom ledamot af Stadsnämnden blir. Jag anser nemi. att Stockholms kommun icke kan kasta underhållsskyldigheten hell och hållet från sig, utan att för alla de barn, hvilka tillhöra Stockholms kommun, och för hvilka föräldrarne icke kunna erlägga inlösningsafgiften, bör Stockholms kommun bekosta densamma; men deremot anser jag öfriga utgifter i och för Barnhuset, som äro af mera allmän natur, ovillkorligen fordra biträde af Staten. Jag anhåller att äfven dessa uplysningar måtte af Ståndet tagas i betraktande vid afgörande af frågans remitterande och anhåller att delta mitt anförande, jemte hvad jag förut yttrat, må få åtfölja remissen till vederbörl. Ulsk. Den 30 Juli. 45 Hr von Troil, Sam. Gust.: En värd talare, Hr Frih. Cederström har yttrat, alt 56 § bör vara och förblifva en sanning, men han har tillika ansett den icke blifva det, om man, såsom han yttrade sig, likt och olikt vägrade dess tillämpning. Just derföre att jag, lika med Frih.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag i förev:de punkt, dels afslag derå och bibehållande af de i nu gällande tulltaxa stadgade afgifter för ifrågav:de artiklar, och dels slutligen af Hr Fåhraeus, att Utsk:ts förslag måtte bifallas, utom hvad beträffade artiklarne gummi och krut, i afseende hvarå de nuv:de tullbestämmelserna borde bibehållas; och hemställde Hr Gr. o. Landtm, härefter, att beslut skulle fattas öfver Utsk:ts förslag, med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva detsamma, för så vidt det rörde artiklarne gummi och krut; hvilket bifölls. Sedermera framställde Hr Gr. o. Landm. först propos. på bifall till Utsk:ts förslag med ofvanberörde förbehåll, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå och bibehållande af nu gällande tullbestämmelser för de il'rågav:de artiklarne, då svaren utlöllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts å sid. 6 af Betänk:t N:o 8 gjorda hemställan om tullfrihet för åtskilliga uppräknade artiklar, med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva förslaget om tullfrihet för artiklarne Gummi och Krut, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, beslutar R. o. Ad., med ofvannämnde förbehåll, att afslå Utsk:ts hemtällan samt bibehålla de nu gällande tullbestämmelserna för ifrågav:de artiklar.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utlällit sålunda: Ja — 40. Nej — 52.
1209 Ox - handelen serskildt angar emot Ridderssapet och Adelens och tvifla Städers exklusivt erhällne Prlvilegier; T» kan jag för min del icke annat, an tillstyrka afflag i det af detta ämne gjorda försök, och deremot hemställa: om icke Riksens Högloflige Ständer skulle täckas, just i anledning deraf, upplifwa — och med större answar för öfwerträdelser beledsaga de förut gällande Landt-handels förbuden. Med delta anförande förenade sig Herr Lagmannen Rönqwist och Herr Borgmästaren Horster, med tillägg af Herr Lagmannen Rönqwift att Herr Lagmannen anlag någon widsträcktare Handels, rättighet ej böra lemnäs Landtmannen, än den Commerce-Collegium i defl Bref den ro Maji 1792 och andre gällande Författningar innehalla, hälst i annat fall Städernes sa mycket onererade Handels'frihet derigenom skulle förnärmas. Herr Prosten Lönbom: anser rättigheten till uppköpande och försäljande af Landtmanna. waror endast böra lemnäs Bosutlne Hemmans - ägare och en flik Handel således icke driswas af andre, emedan annars till äfwentyrs manga behäfiige arbetare haldre skulle wäija ett sadant yrke, an anwända sine krafter wid Jordbruket; Äfwensom Herr Prosten trodde Landtmannens Handelsfrihet ej böra sträckas derhän, att han skulle äga tillstånd uppköpa Handels-waror i Städerne, för att sedermera utprångla pa Landet, antingen emot contant betalning eller i byte mot Victualieeller andre Landtmanna'waror, i hwilken händelse Herr Prosten tror mera stada än nytta i allmänhet skulle inträffa. Herr Bruks-Patron Lindberg ansag Per Nilssons Memorial åsyfta för mycket intrång i Städernes ratt, som stakka för HandUs-frihet, och Herr i2l» Den 6 Jnlii.
Det var då troligt att han återfått målet eller fast mera att han ej förlorat det, utan endast sökt narra henne med denna list – men hvartill gagnade det? Allt förblef oredigt; och slutligen gick Gabriella, villad och mattad af alla dessa på hvarandra störtande händelser, till sin kammare att söka några timmars hvila. Men oron att ej fadern återkom sällade sig till det öfriga; och fåfängt bad hon att endast några ögonblick få somna från sina sönderslitande qval. Hon somnade ej: vaken kastade hon sig af och an på bädden och räknade hvarje klockslag tills ungefär tre på morgonen, då rörelse på bryggan jagade henne upp; och till en viss lättnad i hennes mångskiftande oro såg hon sin far hafva återkommit, jemte Birger och Erika. Gabriella skyndade ned. ”Hvar är Rosenberg?” frågade alla tre, nästan på samma gång. ”Borta – rest!” sade Gabriella, bleknande för Birgers mörka ögonkast. ”Det vill säga,” utbrast Birger och upplyftade med sin hand hennes ansigte, ”att du – afvisat honom?” ”Det vill säga,” återtog Gabriella och drog sig med en viss bestämdhet undan, ”att jag sjelf beslutat öfver mitt öde.” ”Ella, Ella,” hviskade henne Erika i örat, ”trotsa och reta icke Birger! Han är ej i lynne att tåla det. Far har inväntat oss under vägen och sagt oss allt. Men har du så snöpligt visat af Rosenberg?” ”Jag kunde ej annat,” svarade Gabriella; ”men vi skiljdes som vänner.” Haraldson yttrade ingenting. Birger gick förut in; och då han vände sig om på tröskeln, yttrade han med en röst, som Gabriella aldrig förr hört honom begagna: ”Har du din hemlige älskare här, så önskar jag att få tala med honom, och det ju förr dess hellre!” ”Min hemlige älskare?” upprepade Gabriella rodnande. ”Jag vet icke af någon sådan. Jaktlöjtnanten har friat till mig, och jag har bedt pappa ge sitt samtycke; men pappa reste och lemnade mig att reda mig på egen hand.” ”Och huru har du redt dig?” frågade
Efter jordfästningen i Adolf Fredriks kyrka i Stockholm fördes hennes stoft till familjegrafven i Upsala, hvilken hennes man inköpt, och på hvars vård hon under hans namn låtit inrista följande: 1 På den kyrkogården, Som du valde själf, Slumra under vården Invid Fyris älf! Öfver grafvens kammar Minnets stjärna flammar, Medan natten flyr, Sof tills dagen gryr! * " Snac^or&amp;ering söl^es. " » I M u, frun, är allting klart; men livar • f ^ ska ' vi göra af växterna? » » Dem ställa vi i badkaret. » » Nej, tack vackert, det blir då inte af. Småkrukorna kan så vara, men inte de stora vackra växterna. Minns frun i fjol, då vi flytta ' till landet, så bröt d o m af den granna fikusen. I år skulle kanske palmen, som frun fick af häradshöfdingen på bröllopsda ' n, få stryka. Hade jag inte lilla Elsa och fågelburen och Puck och fruns hattask att ta hand om, skulle jag allt knoga på ett par växter själf; men si, jag har bara två. armar. » » Men vi ha j u den höga låren, » föreslog jag försiktigt. » Bladen sticka ut i alla fall och kunna lätt bli afbrutna. Ja, landsflyttningen skulle gå som en dans, om det inte vore ett elände med alla blomkrukorna. Hvarför skickar frun dem inte till en trädgårdsmästare? » » Kommer du inte ihåg, hur det gick, när vi voro i Ronneby för tre år sedan och jag skickade mina kära växter till Jansson på Stigboda? Riktigt vanskötta kommo de hem igen på hösten, och jag hade knappt väntat mig bättre. En trädgårdsmästare kan ej med synnerlig kärlek vårda sig om andras växter. Ser du, Mari, man måste älska dem, för att de skola trifvas, och det kan blott ett kvinnohjärta. Blott åt en kvinnohand skulle jag våga anförtro mina skatter. » » Jag tycker, » filosoferade Mari, medan hon gick och stökade, » att nu för tiden, då fina fröknar slå sig på allt möjligt, bli både sjuksköterskor och annat, så kunde några falla på den tanken att ta emot växter till inackordering öfver sommaren.
Tvungne af nöden angrepo de Bankens Credit, men hvarje Medborgare i Riket skulle, efter då tillika vidtagen författning, från samma stund bära sin andel dit tillbaka, på det att ordningen i Rikets Penningeväsende såmedelst måtte kunna efter hand, och, i mon af återhämtande krafter, återställas. Den i sådant afseende vidtagne Plan gick derpå ut, att Banco-Sedlar skulle årligen amorteras till ett belopp, svarande mot den till Banken ingående afbetalning på Stats-Skulden, samt Sedelmassan härigenom nedfällas till sådant för - Statsoch BanJiO-Utskotttns Betänkanden. 187 hällande mot Bankens metalliska tillgängar, att den kunde återtaga sin funotion af Vexel-Bank, \ ' ' hvilken genom dess utvidgade förhållande, såsom Lane.Bank, under tiden måste inställas. Men, må hända, ligger redan i sjelfva ideen af en sådan Plan en orsak till dess upplösning. Man har väl hört påstås, att, i fråga om Penningeväsendets reglering, en amortissement af Sedlar, eller en tillökning af mettalliska myntet leder till samma mål; meri, imellan dessa båda utvägar, visar sig likväl för Utskotten en Väsendtlig skillnad; och den ärfarenhet, som nyligen inträffade händelser inom Riket i detta afseende utvecklat, lämna härpå öfvertygand^ bevis, likasom ock de i främmande Länder sednast vidtagne Finance-Operationer af detta slag icke varit åtföljde af förväntad framgång. Låne-rörelsen i Discont-väg Uppdrefs, i följd af den hastigt ökade Sedelstocken, hvilken, då den på ena sidan lemnade tillgång för Penningars insättning uti Diskont-Inrättningarne, på den andra försvårade Penninge-Låns erhållande på längre Terminer. Det är denna brist på förtroende till sjelfva myntet, som man så ofta förblandar med Personel Creditbrist eller med Penninge-brist. Man klagar deröfver, att den mest vederhäftige Person icke kari erhålla
Banko-Reglementets stadgande i 202 §. 3 morn., i afseende på straff-räntas beräknande för lån, som förfallit före den 1 Juli 1845, har, efter hvad Revisorerne inhemta t, blifvit vid Malmö Låne-Kontor sålunda förstådt och tilllä mpadt, att dylik ränta, äfven för de lån, å hvilka sådan vid berörde tid redan upplupit utöfver 3:ne månader efter förfallodagen, endast är vorden beräknad för jemt 3:ne månader, då densamma i stället, efter den tydning, som 59 åt detta stadgande rätteligen bordt gifvas, för bela tiden intill den 1 Juli skulle beräknas. Den härigenom för Låne-Konloret uppkomna förlast bär likväl af Ombudsmannen derstädes blifvit Kontoret ersatt. §. 64. Till följd af Banko-Reglementets 221 §. hafva Fullmägtige, efter vederhörandes hörande, uppgjort och till efterrättelse, intilldess annorlunda förordnadt varder, fastställt följande reglementariska föreskrifter, angående diskontering af inrikes vexlar och accepterade invisningar vid Handelsoch NäringsDiskoulen i Slockholm, samt Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö, nemligen: §. 1. ”1 följd af Rikets Ständers vid sistförflutna Riksdag fattade beslut, komma, jemte den hittills ombesörjda beläning pf löpande förskrifning»!', accepterade invisningar samt inrikes vexlar, från och med år 1846 att af Direktionen öfver Handelsoch JVärings-Diskonten i Stockholm (Götheborgs Låne-Kontor) (Malmö Låne-Kontor) diskonteras: inrikes vexlar betalbara i Stockholm (Götheborg) (Malmö) och invisningarj till betalning godkände af i Stockholm (Götheborg) (Malmö) boende personer; bägge dessa slags papper utställda på högst sex månaders betalningstid ecb i Svenskt mynt. §. 2. Diskontering å kortare tid än 30 dagar är icke medgifven. §. 3. Räntan, hvilken förskottsvis afdrages, är fastställd till 4 procent. §. 4.