Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af den siste värde Talarens vädjande till Ridderskapet och Adeln, huruvida någon af dess Ledamöter instämde i mina Grundlagstolkningarj får jag äran förklara, att tid fordras för stadgandet af opinioner i hvad ämne som helst, och att jag i detta, som i mycket annat, arbetat icke blott för det närvarande ögonblickets skull, utan fastmer för framtidens. Jag återvädjar emedlertid till den värde Talaren, om han, då han första gången uppträdde på detta rum, hade samma erfarenhet i Grundlagens tillämpning, som nu; och om han icke finner, att det skulle varit tillfredsställande för honom sjelf, och angenämt för Ståndet, samt kraftigt bidragande till Riksdagens förkortning, om lian erhållit denna högre kunskap på annat sätt än genom de föreläsningar här in plenis blifvit hällne? Vöre det icke väl om 56 Den 26 Junii f. m. sådant varit undangjordt vid Academien, innan Riksdagsmannakallet anträddes. Herr von Hartmansdorff har, om jag rätt förstått honom, upplyst, att UppfostringsCommittéen ingått med en hemställning till K:gl. Maj:t af ungefär enahanda syftning sorn EkonomiUtskottets förslag , och derföre ansett detta öfverflödigt. Men denna omständighet bör endast gifva oss mera tillförsigt till Utskottets förslag, hvilket vi derföre så mycket tryggare kunna bifalla. Hans Excellence Herr Grefvert och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid EkonomiUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Nej. Friherre Boye: Jag får vördsammast äran erinra, att jag begärde Utlåtandet ytterligare hvilande på bordet, i fall det ej återremitterades. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då ingen förenat sig med Friherre Boye i begäran, att ifrågavarande Utlåtande måtte ytterligare hvila, och 49 §•
Och om även du har sådana stunder, ty du är människa, Albert, så skall jag också slippa se dig då. Men, levande Gud ... Sara, jag begriper inte ... vart tar detta vägen? man kan hitta på att glömma varann? De, som med olidlighet nöter sig emot varandra stundligen, de glömmer varann snarast, Albert; eller om de minns varann, så är det med plågans minne, såsom man kommer ihåg fulslag. Hu då! Det är nära kroppar med avlägsna själar. Såsom det står i Skriften: de lovar mig med läpparna, men deras hjärta är långt ifrån mig. Du är dock en läserska! Nära själar med avlägsna kroppar tycker jag då, om så skall vara, mera om. Men kan inte bäggedera vara nära? Stundom, Albert. Nu är det så oss emellan. Men ... Och till Lidköping vill jag du skall följa. Men det säger jag, att om du sedan far omkring något, det har jag inget emot. Och jag vill inrätta mig hemma alldeles ensam. Glömma? Om du sprang upp nu, och sprang ut, och reste till Sollebrunn i natt, skulle du glömma mig för det? Sara, du skulle stå framför mig jämt! Och jag skulle se dig genom alla mina fönster. Försök! res för ro skull! Tillåt mig att dröja litet. Glömma? När likgiltighet kommer emellan människor, då är det som glömskan halkar med i sällskap. Men resor och avstånd, vad betyder de? Landsvägar är inte det som gör avstånd emellan själar. Nå, inte vill jag du skall vara borta över halva året, det tillstår jag. Du andas så ljuvt! Glömma? sade hon åter efter en liten stunds tystnad. Kanske, om det händer att kärleken slutar emellan några, att glömska också då kan komma; men åtminstone är det visst, och det vet jag, att inte uppehålls hjärtats glada minne av sådant, som öder ut kärleken själv. Därför ... Ja, jag skall inte se dig, inte hälsa på dig alltför ofta, Sara. Men om jag får hyra dina smårum och där sitta för mig i mitt eget arbete, så skall inget i världen, inte du själv, kunna hindra mig från att måla din bild framför mig, nämligen inte med pensel, det kan jag inte ... ack om jag kunde Och skulle du bli sjuk, då vill jag gå ned och sitta vid din säng. Det kommer an på sjukdomen, bästa Albert.
Lag utskottet förekomne ämnen rörande Fidei Commitzer, fä i nader jämte Högsta Domstolen besluta, pä sätt Regerings Formens 21 och 88 §. §- utstaka, finner jag samma betänkande wäl instämma med berörde H.H:rs innehall, men dock icke wara aldeles sa bestämdt, t de fall, dä ett Fidei Commip bcwisligen bliswit före. tillträdet, medelst stiftelsens mindre tydelig» stadgande, äbragt» iz6o 2i Dcccmöck. äbragk negon till fc reko!N"'anYe af misssämja och köll^ stnnighec nära flägtiligar emellan, öswercrrokoMMen ur» betalning lill menick hälften os egendomens warde, om sävant icke skulle fä uuvarMaS K-.ungr.s ffäi» skädande för sr-särtningcu deraf, ilka sorn hurnivrda ea till äi'wemyrs ti no!,ve eldskada ä Five, Comn.ip c i den mohn af ersättningen, ion, för dea förres l,S kunde brist-, ej boede en successor åligga.
Den gamle Kadin i grön turban mötte brudgummen, härolder stötte i marken sina metzrag (smal lans af blixtrande stål), och domarn började högtidligt: » Ali-ben-Manzour uppfordrar dig Yakoub-benHassan att stä till svars för falskeliga angifvelser mot honom. Du har genom mened fällt honom för mordet på din bror, som du visste död genom ett fall frän hästen. Och så tillägnade du dig den landsflyktiges kvarn. » » Det är osant! Det är nedrigt förtal! » » Här äro vittnena, som sägo dig upptaga din broders lik, när du fann det i bergsskrefvan under den krossade hästen. Och de hörde slamret af guldstyckena, som du tog ur den dödes gördel och gaf till mutor. » » Osant! » vrålade Yakoub. » Ali blef dömd vid den djemma, som sammankallades efter mordet. Hvarför vittnade ej dä hans vänner för hans oskuld? » » Emedan de under tiden råkat i fångenskap efter skärmytslingen i Boufarik. Först nyligen blefvo de fria. Här stå del » Yakoub bleknade, och nu framträdde Zulimas far, kastade i synen pä den afslöjade skurk, som han antagit till svärson, hela pungen med guldstycken, hvilka utgjort köpesumman för hans dotter, och utropade föraktligt: » Tag tillbaka ditt guld, falske huggorm; jag tar min dotter till mig igen och ger henne, utan att fordra någonting, åt den hon älskar. Som en sörjande änka har hon begråtit hans död, hvarom ett lögnaktigt rykte spriddes af dig » Den gamle fadren förde sin dotter till den sköne Ali, som slöt armarna kring henne under allmänt jubel från folkhopen, hvilken smä- ningam tillströmmat från alla håll och kanter, medan solen, som en rodnande eldkula, rullade upp på morgonhimmeln. Yakoub-ben-Hassan stod först ett ögonblick liksom slagen af åskan, men när den stackars kasserade brudgummen säg sin sak ohjälpligt förlorad, dröp han försiktigt af mellan stenrösen som en skorpion.
Angår det någon persons enskilda rätt, då skall honom ofördröjligen meddelas skriftlig underrättelse derom, och, om han det äskar, utdrag af Protocollet honom tillställas. Är någon med beslutet missnöjd, må han deruti söka ändring genom besvär, som ingifvas till Dom-Capitlet, i de mål, som röra Kyrka-disciplin, sedernes vård, Religions-undervisniag och allmänna Skolan, samt Kyrkobetjenings antagande och afsättande, och i alla de öfriga hos Konungens Befallningshafvande i Länet, inom kl. 12 å 21 dagen, eller, om helgedag då infaller, dagen derefter, räknad, antingen från beslutets kungörande eller deraf bevisligen erhållen del, den dagen oräknad, då sådant skett, allt efter hvad här ofvanföre uti serskilda händelser stadgas; bifoge ock sina besvär ej allenast det öfverklagade beslutet, utan äfven bevis, när detsamma kungjordes eller blef honom tillstäldt, hvarjemte lian, inom åtta dagar efter kungörandet af beslutet eller deraf erhållen del, hos Ordföranden skall om de tilltänkte besvären göra anmälan, och inom i4 dagar efter besvärstidens förlopp bos Ordföranden styrka, att besvären blifvit fullföljde, hvarom erinran i besvärs-hänvisningen skall meddelas. För Hernösands Stift vare för mål, som gå till Dom-Capitlet från Jemtland, Westerbotten och Lappmarken, besyärsliden dubbelt längre, än hvad härom i^denna § är 2 2 Lagsamt Allin. Besa.- och Ekon.-Ut skottens B dania lide} Nio 4. stadgadt. Försummas hvad sålunda föreskrifvet är, vinner beslutet laga kiaft, så vida det icke angår ämne, hvarom Sockneslämman icke eger beslulande-rält. § »2.
Halfsiden: »andra slag», skall bestämmas att utgå med 3 R:dr skålpundet äfven intill början af år 1860, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med tre Stånds beslut, denna afgift att under nämnde tid utgå med 3 R.dr 75 öre skålpundet. Utskottets förslag till tullbestämmelser för väfnader: Bomulls»andra slag,» innefattande för oblekta och ofärgade 40 öre, för blekta eller färgade 70 öre och för tryckta eller pressade 90 öre per skålpundet, har icke i sin helhet blifvit af något bland Riks-stånden godkändt. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-slåndet hafva, med förändring af de två sednare rubrikerna, men med bibehållande af de tullafgifter Utskottet föreslagit, för artikeln antagit följande bestämmelser: oblekta och ofärgade 40 öre, blekta eller enfärgade 70 öre och genom olika färgadt garn randiga eller rutiga, tryckta, pressade eller genom sjelfva väfnadssättet fa^onerade 90 öre införselstull per skålpund; hvaremot Presteoch Bonde-stånden, med antagande af Utskottets förslag att gälla från början af år 1860, beslutat att införselsafgiften intill denna tid skall utgå med 50 öre för oblekta och ofärgade, 80 öre för blekta eller färgade och 4 R:dr för tryckta eller pressade, allt per skålpund. Oberäknadt den öfvergående skiljaktigheten i införselsafgifter, äro de här ofvan omförmälda olika besluten om rubrikernas lydelse af väsentligt inflytande på tullbeloppet; hvadan Utskottet anser nödvändigt, att frågan om redaktionen särskiljes från den om tullafgifterna. 46 Bevillnings-Utskottets Memorial JM 27. I förra hänseendet inbjuder Utskottet Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet att förena sig i Utskottets af de två andra Stånden antagna redaktionsförslag.
Utskottet anser derföre nödigt att nu bereda utväg för vinnandet af förenämnde angelägna och för fäderneslandet så ytterst vigtiga ändamål, och tillstyrker således 12 Slals-Utskottets Ullålande, M 83. att de af Kongl. Maj:t för inrättande af instruktions-kompanier vid indelta infanteriet nu äskade anslag, tillsammans 37,500 R:dr årligen, nemligen för personalens underhåll 35,000 R:dr, samt för sängoch husgerådspersedlars m. m. vidmakthållande 2,500 R:dr, må af Rikets Ständer till uppförande å stat anvisas, äfvensom att, på sätt Kongl. Majit jemväl begärt, kostnaderna för anskaffningen af ofvanberörde sängoch husgerådspersedlar m. m. för instruktions-kompanierna må få bestridas af första årsanslaget för dessa kompaniers underhåll. Varande härmed besvarade riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundssons från Hallands län m. II. ledamöters inom Bondeståndet i denna fråga gjorda och i merberörde motion intagne framställning. 12:o. Då utgifterna å det till ersättning för utöfver markegångspriset förhöjd betalning till inqvarteringsgifvare för dagportioner vid indelda regementernes marcher lill och från möten, i nu gällande riksstat med 9,000 R:dr uppförde reservationsanslag utgjort under åren 1844 till och med 1848 i medeltal blott 5,663 R:dr 37 sk. 3 rst. årligen, samt vid sistnämnde års slut de reserverade besparingarne å anslaget uppgått till 38,280 R:dr 40 sk. 11 rst., har Kongl. Majit täckts föreslå Rikets Ständer, att berörde reservationsanslag måtte nedsättas lill 6,000 Ridr årligen, med förbehåll alt, på det bristande tillgång för de med detta anslag afsedda utgifter icke skulle äfventyras, de derå vid nu gällande stats — reglerings lilländagående befintliga reservationer förblifva till Kongl. Majits disposition för andamålet qvarstående. Till hvad Kongl.
Tror du vi ä' så konservativa på det här stället, att allt blir sig likt genom sekler. Den porten Dante talar om har blifvit inte mer sådana där patetiska skyltar på portarna. att läsa poesi i ett sådant ögonblick. Ja, det ska du inte fästa dig så noga vid. Det Ja, man påstår det. Jag vill uppriktigt bekänna, ombyggd många gånger, och nu för tiden sätter man Inte må du tro att de som komma hit ha sinne för VERA (lågt till Salvator). Jag vet inte nu mer hvad jag skall tro om honom, han får något så frånstötande ibland. SALVATOR. kanske att sanningssökandets upphofsman skulle vara en godmodig borgare? VERA. Han är dock icke den jag tänkt mig. Det är just hans sanna öfverlägsenhet. Ville du Hvad denna hånfulla ton skär mig in i själen. 96 SANNINGENS VÄGAR SALVATOR. ligen dem, som Dante berättar om? DEN GAMLE. hvad Dante berättar, fast jag anser att det mesta är straffas på detta sätt, så är det lätt sagdt. Det är de Jag upprepar det, min son, jag vet inte så noga Fader dessa som flyga i luften? Är det verk lögn. Men om du vill veta, hvilken synd det är som som syndat med köttet, som det klassiska uttrycket lyder. Ja, jag vet inte om min lilla Vera förstår, men grannlagenheten mot en ung brud förbjuder mig att ingå på närmare förklaringar. Men jag ber er observera hur fyndigt uttänkt detta straff är. Dessa arma men de få följas åt par om par, de som syndat tillsammans på jorden. Det bör ju ändå vara en lycka, inte sant? Följas åt, se hvarandra pinas att trösta hvarandra! själar drifvas ständigt framåt, piskade af en evig storm haha! men aldrig kunna stanna ett ögonblick för VERA. Å, det är gräsligt. Men hvarför hvarför? DEN GAMLE (skrattande). ge skäl för sig, också i helvetet. Hör på henne. Hon vill minsann att man skall VERA. ett gyckelspel, du visar oss. Du vill sätta vår godtrogenhet på prof. Hur är det möjligt Nej, allt detta kan inte vara sant det är åter FEMTE AKTEN 97 - DEN GAMLE. och inte falla ned.
Det har derföre synts honom som lagstiftarne sökt att hämma ett ondt, som icke finnes. På grund af denna sin öfvertygelse och i stöd af den kännedom han eger om de många bedröfliga exempel på fattiga fiskare, hvilka, för öfverträdelse af ifrågavarande lagstadgande, sorn skett icke af vanart, utan af deras christliga omtanka alt ärligt försörja sig och de sina, blifvit sakfällde till omförmälde bötesbelopp, för hvilkas godtgörande, med tby åtföljande expencer, många af dem blifvit husvilla och i saknad af det enda nödvändiga de för sin utkomst kunnat ega, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet måtte begära, att jnerbemäldte Kongl. Förbud mot ”fiskande med Härkla", Nådigst må till all kiaft och verkan upphäfvas. Utskottet, som tagit ämnet i öfvervägande, får med anledning deraf upplysa, att 8 §. af Kongl. Förordningen, den io Maj 1748, angående fiskeriernas upphjelpande i Riket, har följande lydelse: ”Det på några orter brukliga härklandet, hvilket skadar bottnen, som är gräsvuxen, varder i saltsjön och på de orter1 hvarest strandbottnen är bevuxen, vid so daler silfvermynts vite, alldeles förbudet,” samt att detta förbud hvarken genom Kongl. Majlis Nådiga Fiskeri-stadga, af den r4 November 1766, eller genom Kongl. Mnjlts Förklaring öfver nämnde Stadga af den 24 Januari 1771 blifvit upphäfvet.
Så tystnade den för ett par dagar, och människorna började åter att andas, vågade sig ut från de trånga stugorna, där de sofvit som björnen i ide, medan naturen för en tid tycktes ha återtagit sitt våldsherradöme, och de letade fram snöplogar och skoflar, redo att på nytt arbeta sig fram till makt öfver marken. Men nordostvinden kom tillbaka, häftigare än förut, våldsammare, vildare, mera förstörande än någonsin. Nya snömassor vräkte den ned, vägarna fylde den, kojorna svepte den i täta, massiva, sammanpackade moln. Det var som om den velat kufva hvarje försök till motstånd, begrafva allt lefvande, som andades i den olyckliga trakt, dit dess välde nådde. Den lade snön en manshöjd högt i skogarna, och den tog kölden till bundsförvandt. Kölden smälde i knutarna med starka knallar, som satte fantasin i rörelse med minnet om hemska sägner, och genom de halft öfversnöade fönstren syntes ingenting annat än den yrande snön, som hvirflade högt öfver de suckande trädens grenar. Naturens raseri varade i månader. Ute på de yttre skären, där de fattiga bodde ensamma och aflägsna, där blef det tyst. Tyst som på en oerhörd kyrkogård, där blott ett under kan framkalla lifvet, när midnattsklockan slår, och grafvarna öppnas. Bygnaderna lågo som små hvita kullar, hvilka rundade stego upp ur den vågiga snömassan, liksom om hafvet, hvilket låg fjättradt under isen, hade tagit snöns gestalt och i obarmhertig styrka höjt sig öfver sina bräddar, medan dess våldsamma vågor stelnat i långa snödalar med stigande sluttningar. Och där samfärdseln blef omöjlig, och lifsmedlen tröto, började hungern. Söderberg gick hela dagarna i ladugården och såg efter kon. Han stoppade till sprickorna, så att hon icke skulle frysa. Han lagade taket, där snön höll på att tränga in. Och han gaf henne föda så sparsamt, han vågade, för att inte mjölken skulle sina ut. För hvarje gång Stina hade mjölkat henne, mätte de mjölken. Och de båda gamla betraktade hvarandra med ängsliga blickar, om de funno ett halft kvarter mindre den ena dagen än den andra.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 10 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. konstnärer, helst de sjelfve icke i dessa kassor egde del, —■ ofvanberörda Kongl. Bref måtte varda till all kraft och verkan upphäfda; och hade Kongl. Majit, efter inhemtande af Direktionernas för nämnda pensions-kassor afgifna yttranden, med bifall till Rikets Ständers berörda anhållan, uti Kungörelse den 15 November 1861 förordnat, att så beskaffade afgifler komme alt upphöra från och med år 1862 ; men enär utaf omförmälda yttranden tillika inhemtades, att den inkomst, pensions-kassorna utaf ifrågavarande afgifler åtnjutit och hvilken i medeltal under de tio åren 4851—60 utgjort omkring 3,000 Ridr R:mt för hvardera pensions-kassan, vore för dessa kassors bestånd och fortfarande verksamhet af oundgängligt behof påkallad, har Kongl. Majit föreslagit att Rikets Ständer måtte till hvardera af nämnda kassor anvisa ett emot nyssberörda belopp svarande årligt bidrag af 3,000 Ridr Rimt att utgå, för åren 4862 och 1865, af Sjunde Hufvudtitelns allmänna besparingar, som dertill lemna tillgång, och för framtiden såsom särskildt anslag på Riks-statens Nionde Hufvudtitel, hvarigenom pensions-staterna, som uti nuvarande Riks—stat åro upptagna till 495,495 Ridr 58 öre, sålunda komme alt förhöjas med 6,000 Ridr, eller till 501,495 Ridr 58 öre Ruut. Enär hvarken Kongl. Theatern och Hof—kapellet äro att betrakta såsom statsinstitutioner eller de derstädes anställda artister kunna bänföras lill Statens tjenstemän, finner Utskottet det vara särdeles olämpligt att för Theaterns och Hof-kapellets pensions-kassor uppföra ett särskildt anslag bland pensions-staterna under denna Hufvudtitel.
St:s sida alt vidtaga, än alt bestämma denna minimisumma till 6 r:dr 32 sk. Jag vill icke ingå uti några vidare detaljer. Dessa äro förut af flera talare afhand1- lade, och jag tror, lika med Frih. Palmstjerna, att något hvar är inom sig bestämd hvad han ämnar votera, och att man endast genom votering kan komma lill något resultat i denna fråga. Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på bifall lill §, likväl äfven för min del instämmande uti det tillägg till densamma, som Hr Frih. Cederström begärt. Många ledamöter ropade på proposition. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: I min tanka är det en stor skiljaktighet, om man går ut ifrån en redan beslående lag, eller om frågan är att stifta en ny. Då man går ut ifrån en beslående lag, sä iir det blott fråga om att göra ändringar uti de förhållanden, hvilka redan finnas, och då är det nödvändigt alt iakttaga försigtighet och icke göra våldsamma rubbningar, hvarigenom en villervalla i den allmänna ställningen kan uppkomma. För min del anser jag således, att dä fråga nu är alt göra ändring i privatbankernas sedelvaleur, bör man visserligen höja minimibeloppet något, men icke sä mycket som de förenade Utsk:u föreslagit. Jag anser, alt en passande medelväg vore den af flere talare här förordade minimivaleuren af 3 r:dr 10 sk. Jag anser mig skyldig att närmare utreda mina åsigler i detta ämne. Jag har haft tillfälle, i egenskap af Revisor, att laga närmare kännedom om sedelvaleurernes beskaffenhet och dervid funnit, all 2 och 3 r:dr utgöra det lämpligaste beloppet. För mig har således varit klart, att privalhaukernes rörelse egentligen hvilar på de mindre valeurerne. Vidare får jag fästa uppmärksamheten derpå, att här iir icke blott fråga om privatbankernes intressen, ulan äfven om allmänhetens.
Se - Den ig Junii e. m. 36g Sedan jag sålunda yttrat mig Öfver felen i behandlingssättet, anhåller jag att få anmärka felaktigheten i de grunder, hvarifrån Utskottet härleder sina förslag i sjelfva saken. Det första felet synes mig vara, att Utskottet eftersträfvat hög tullinkomst och beqvämlig uppbörd pä näringarnes bekostnad. Att Utskottet så gjort, synes mig bevisas deraf: a) att Utskottet tillstyrkt ökad införsel-tull på salt, torkad och insaltad fisk, (Tab. i4) eller på sådane lif smedel, sorn ingå i hvarje arbetares födoämnen. Lifsmedlens dyrhet höjer arbetslönerna, försvårar följakteligen all varuförädling, hvilket åter måste skada näringarnes bedrifvande i allmänhet. Utskottet anmärker val, aLt de fiskslag, som här sättas i fråga, egentligen komma från Norrige och således endast betala half tull. Men ehvad pris varan förut må hafva haft; så skall en stegring deri genom tullförhöjningen föranledas, såframt den icke motverkas af andra obekanta skäl till prisets fällande; b) att Utskottet föreslagit f örhöjd utförsel-tull å vissa trädvaror (Tab. i5). Då man vet, att somliga landskaper eller orter i riket hufvudsakligen nära sig af träd varuförsäljning, och att denna handel redan är i ringaste måtto lönande, så är det tydligt, att dessa orters innebyggare skola, genom en förökad utförseltull å deras vara, försättas i ett ännu mera näringslöst och förarmadt tillstånd; c) att Utskot 28 II. 24 370 Den ig Junii e< m. tet föreslagit lika införsel-tull, på bättre och sämre hampa, på finare och gröfre ull, titan urskilning af varornas olika värde, olika användbarhet för tillverkningar och olika svårighet att frambringa. Följden af den sämre eller passhampans lika förtullliing med den bättre, skall, i händelse den förra icke förbjudes, såsom Herrar Grosshandlare och Skeppsredare tillstyrkt, förmodligen blifva dåligt och bedrägligt tågvirkes frambringande.
Allt skäl, att trösta sig öfver de smärre motgångar, som bereddes henne af afund, klanderlust, skadefröjd. Också bar hon dem; om än med en ömtålighet, som mot slutet öfvergick till nästan oinskränkt skygghet för menniskor. Men större motgångar kommo från andra håll: och mot dessa behöfde hon en högre tröst. En förlust, som syntes henne råga lidandet af alla hennes förra, var (1757) hennes anförvandt Klingenbergs bortgång. Han hade i hvarje hänsigt varit hennes stödjestaf. Om hennes smärta dervid yttrar Fischerström: ”J, som ännu lefven, som kännt Herdinnan af Norden, som sett hennes lif försvinna emellan eld och tårar, J kunnen vittna, hurudan den ängslan var, i hvars famn hon dignade vid detta olycksslag”. Och likväl återstod en ännu bittrare kalk, att tömma. I allmänhet voro hennes känslor för djupa, för fina och lättrörda, att kunna vidmakthålla en ostörd sinnesro. De små ojemnheter och nycker, som härigenom uppkommo, gjorde henne aldrig besvärlig för andra; sjelfva de brusningar, till hvilka de stundom uppstegrades, kunde aldrig förminska hennes älsklighet; men de skadade henne sjelf. Den ömhet, som utgjorde hennes lif, hennes glädje och plåga, var i lika mått grannlaga och häftig. Ett högt begrepp om vishet och dygd var äfven synbart i den ”devise” eller sinnebild, som hon antagit: vintergatan, med öfverskrift: ex lumine candor 119. Men det var hos henne sammansmält med ett behof af vänskap och kärlek, hvars ungdomlighet inga år kunde utkyla. Hennes yttre fortfor att afspegla denna själs-daning. Hon var ej skön; knappt skulle man vid första anblicken finna henne vacker: men ju längre man såg och hörde henne, dessmera hänförd af liksom oväntade behagligheter, var man innan kort öfvertygad om bäggedera.