Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommittéen har emellertid uti en särskild härhos i underdånighet bilagd redogörelse intagit de specifika upplysningar och uppgifter i förberörde ämnen, som varit 15 af beskaffenhet att kunna tjena till någon ledning för omdömet om jernvägarnes fördelaktigaste rigtning, hvarför ock Kommittéen till en början endast anser sig höra i allmänhet angifva det sätt, som Kommittéen användt så väl för att erhålla de erforderliga upplysningarna, som för att åskådligt framställa desamma och de allmänna resultater eller slutsatser, hvartill de gifvit anledning. 1. Befolkningens fördelning. Med fästadt afseende på den hufvudsakliga vigt som, vid bestämmandet af ett större delen af landet omfattande kommunikationssystem, måste läggas på befolkningens fördelning, emedan denna i allmänhet angifver hvarest en större eller mindre rörelse, produktion och konsumtion äger rum, har Kommittéen ansett detta ämne förtjent af en detaljerad granskning, så vidt tillgängliga medel och officiela källor medgifvit. För att utreda och göra det nuvarande förhållandet åskådligt har Kommittéen från samtlige Landskontoren infordrat 1856 års mantalslängder för mellersta och sö O o dra delen af riket, samt efter dessa, på en för ändamålet konstruerad karta, som blifvit indelad i rutor om 1 qvadratmil hvardera, enligt byarnes lägen uträknat antalet af de på hvarje sådan ruta år 1856 bosatte personer. Detta antal finnes på hvarje särskild qvadratmil med siffror inskrifvet å i underdånighet bilagde karta, och har, för att lätta öfsersigten af det hela, olika färgläggning blifvit begagnad under siffrorna, till utmärkande af särskilda tusental af invånare, på sätt kartan visar. Antalet af städernas invånare finnes särskildt utsatt vid namnet för hvarje stad. Dessutom har Kommittéen, för att göra resultaterna af detta arbete allmännare tillgängliga, på en dess betänkande åtföljande tryckt statistisk jernvägskarta låtit införa en särskild sådan i mindre skala öfver befolkningens fördelning, endast summariskt angifven med färger för jemna 500: och tusental på hvarje qvadratmil, enligt vid sidan af kartan stående förklaring. Städernas folkmängd ingår likväl icke uti färgbeteckningen å denna karta. Enligt hvad
Augusti 1784, som stadgar, att så väl fjerdingsmän, som annan större och mindre Kronans betjening, böra af Kronan njuta lön; i följa hvaraf, på de ställen, hvarest, enligt Kongl, förordningarne af åren 1737 och 1766, om boställenas indragande icke blifvit verkställde, fjerdingsmänneu måga framgent behålla de dem tilldelde hemman; men för de orter, der sådant redan skett, bör Kongl. Kammar-kollegium utse och uppgifva andre odisponerade kronohemman, som till detta behof kunna anslås; Kongl, brefvet den 4 Febr. 1811 af innehåll, att statsverket må icke med någon utgift för fjerdingsmän betungas; men när någon för fjerdingsmansboställe tjenlig kronolägenhet blifver ledig, och sådant, enligt Kongl, brefvet den 51 Aug. 1784, af Kammar-kollegium föreslås, vill Kongl. Maj:t vid hvarje serskildt tillfälle sig deröfver utlåta. Kongl, brefvet den 4 October 1814, att fjerdingsmäns-boställen eller bohemman, som i några få orter blifvit anslagne, böra icke indragas; och Kongl, brefvet den 15 Junii 1824, enligt hvilket fjerdingsmän äro befriade från reserv-skjuts för de hemman de bebo och för hvilka Konungens befallningshafvande eger utse andre hemman. Af alla dessa stadganden synes mig till »komplett evidence deducerad» den uptäckten, att årono-fjerdingsmanstjensterne aldrig varit och, med hänsigt till beskaffenheten af deras tjensteåligganden, sådane desse äro, aldrig kunna betraktas som kommunalbefattningar, och jag gjorde denna historiska framställning i Utskottet, för att, i hvad på mig ankom, förebygga den utgångspunkt, som, ehuru icke omförmäld, grundlaggt det rättsvidriga i betänkandet.
Hon var i statens tjänst — expeditör gunås I posten, o c h h o n svärmade förstås För kvinnans emancipation förfärligt; Hon » Idun » höll o c h fann sitt lifskall härligt. Nu staten i sin vishet ordnat så, Att vid en smal pulpet placerats två — Den ena hon, den andre han, o c h båda I häftig kärlek föllo snart — af våda. Hvad brydde hon sig väl o m världens snack? Uti hans famn — där låg hon i sitt fack! Ett Hek blef hvart hans o! ett Ass hvart ack! Och hvarje kyss, den brände het s o m lack. Men ur sin lyckas dröm h o n väcktes upp en dag, Ty obevekligt hård var ödets lag i Han kan ej gifta sig; för klen blir k o s t e n: Det finns för mycket kvinnor uti posten! I ämbetsstol ' n hon sitter stel o c h värdig, Fast gråta högt af smärta hon är färdig. Ej mera kämpar h o n att göra kvinnan fri, Ty hennes brustna lifshopp var att bunden bli. Hj. Barnets Cassel. namn. anligen tar man valet af namn åt det nyfödda barnet mycket lätt. Ä r det det första barnet, då bestämma emellertid de lyckliga föräldrarne, i väntan på den glada tilldragelsen, detsamma ofta nog redan i förväg, redan innan man vet, om en liten flicka eller gosse kommer att hälsas välkommen till ljuset. A l l t efter som den nyfödda blir af maneller kvinnkön, uppkallas han eller hon efter den lycklige fadern, den fröjdefyllda modern, efter faroch morföräldrarna, efter faddrar och vänner, hvilka man vill visa en synnerlig ära. Ja, det beror mycket på, hvar och när och vid hvilket tillfälle man hör sitt namn uttalas. Aldrig synes vårt namn oss vackrare, än när vi första gången höra det från vårt hjärtas utkorade. Det är samma namn sorn förr, men den ton, h varmed det ' uttalas af den älskade, innesluter en sådan rikedom af ömhet, förtroende och hjärtlighet. O, att de förlofvade äfven som äkta makar måtte kunna uttala hvarandras namn med samma innerliga kärlek och hålla det lika högt i ära! Med skuldmedvetande i sitt bröst förskräckes redan barnet, då det hör sig ropas vid namn af föräldrar eller lärare.
Skrif v. N:o 83- 191 viel gränsen, innefattande en sträckning af omkring 3| mil, är påbjuden och med det snaraste skall sättas i verket, samt att denna väganläggning, som påfordrar ett betydligt sprängningsarbete oell en mängd nya broars uppförande, kommer att öppna en ny communication med Norrige uti alldeles ny rigtning samt bereda farbara vägar inom sådane trakter af Wermland, hvilka hittills blott till häst kunnat af resande passeras; så, och då den nytta, som genom ifrågavarande, ännu icke fullbordade, väganläggning beredes, icke endast tillfaller den ort, genom hvilken samma väg kommer att framgå, men deremot, förnämligast påtänkt och anbefalld i följd af de båda Rikenas förening, måste med skäl räknas bland sådane allmänt gagneliga företag, af hvilka hela Samhället uppheintar fördelarne, få Rikets Ständer härigenom hos E. K. M. i underdånighet hemställa, att, såsom bidrag till den kostnad af 11,870 R:dr 8 sk. B:co, hvilken till förenämnde nya vägs fullbordande, enligt upprättadt och af billiga pris utmärkt förslag, skall erfordras, en summa af 3,ooo R:dr måtte af nuvarande öfverskott utaf Statsverkets inkomster beviljas och utbetalas till E. K. M:ts Befallningshafvandes i Wermlands Län disposition, emot redovisning för medlens användande till deras afsedda ändamål. Rikets Ständer framhärda etc. 192 Exp. Utsi, Förslag till und. Skrif v. N:o 84. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Junii och d. 12 Aug. 1829- Preste-Ståndet d. 9 Junii och d. 9 Julii 1829. Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tillåtelse i vissa fall till bropenningars uppbärande. S. A. K. Med föranledande af åtskilliga hos Rikets
» Måhända bör det dock tydas såsom ett högst lofvande tecken dertill, att det filosofiska studiet numera skulle åt sig inkräkta en allmännare borgarrätt äfven inpå samhällets mest illustra områden, att en ung ädling blifvit meddetta utmärkta och ovanliga vittnesbörd om filosofisk kallelse, från denna promotion utsänd i det praktiska lifvet. » Hvad sålunda en tidning af ogrannlagenhet bröt, skyndade sig en annan att reparera. En upsalatidning framkom med ett försvar, som egentligen ingenting försvarade, då rättvisan af betyget för en mindre examen aldrig debatterats, och profeterade en lysande framtid for den unge ädlingen. Enligt framställningen i Johannes Sundblads » Upsalalif » skulle denna fördelaktiga betygsevalvering kommit snart sagdt som en gåfva från skyn öfver den unge ädlingen, och han funnit sig fullständigt öfverraskad öfver professorernas af egen impuls gjorda anbud. Förnäme ynglingar med relationer kunna visserligen lugnt öfverlåta bekymret om sin framkomst åt sina fränder och gynnare, men föga troligt är väl i alla fall, att E. Sparre varit alldeles okunnig om faderns manövrer. Endast tre år stannade grefven i Första kammaren, der han förstod, åtminstone i kammarprotokollen, att taga for sig stort utrymme. Hade han icke sjelf ett par år senare antydt orsaken, hvarför han utbytte denna kammare med dess snusdosor, guldbågade glasögon och prunkande uniformer mot den mindre förnäma Andra kammaren, skulle man kunnat tro, att det berott på förhoppningen om något större inflytande eller någon mer materiel anledning. Det verkliga skälet var öfverraskande nog — Första kammarens egoism och stela ko ?iservatisn {. I 1871 års remissdebatt yttrade han nämligen: » De egna intressenas al t för stora inflytande är en farlig sida af hvarje representation. Jag har varit ledamot af Första kammaren, och med er-kännande af dess många och stora sidor, måste jag tillstå, att luften blef mig för kvaf; jag gick in i den andra, men äfven här finner jag enahanda förhållande. Luftpumpen opererar ej tillräckligt. Här är visserligen en helt annan atmosfer än i Första kammaren, men en hufvudingrediens i bägge är — egoismen.
Den i Riks-Arkivets nuvarande hus intecknade skuld till Stockkolms Borg erskaps Enkhus, hvarför, enligt skuldförbindelsen af den 6 November 1794, borde till en början erläggas 5 proc. och sedermera allt framgent 4£ proc. årlig ränta, Ränte frim Riksgälds-Kontorets till inlösen förfallna 5 proc. Obligationer, med derå till förfallodagarne upplupen ränta, Dito dito med dito, utfärdade för Svenska Medborgares erkända fordringar hos Franska Regeringen, Aflemnad och af intecknad skuldförbindelse, jemte andra säkerhetshandlingar, bestående fond för Hjelmare Kanals och Slussverks framtida underhållande Återstoden af den, vid Kongl. f. d. Nummer-Lotteri-Inrättningens upplösning, till Riksgälds-Kontoret öfver lemnade s. k. Brudgåfvofond Verkställda och sedermera icke återtagna insatser för den inställda ri-Inrättning (Häraf är vid liqviden för förre Lotteri-Kollektören J. A.Enggrens uppbördsbalans, år 1845, godtgjordt ett belopp af 101 R:dr 10 sk. 9 r:st, hvilket vid upprättandet af Riksgälds-Kontorets hufvudbok för samma år blifvit förbisedt). Upplupen, outtagen ränta å de för tillskott till Trollhätte Slussverks byggnad, år 1750, utfärdade obligationer Dito dito å Riksgälds-Kontorets ännu räntebärande 5 proc. obligationer . Dito å Bruksägares Hypotheks-Kassas, till fond för Strömsholms Kanals och Slussverks ombyggnad anvisade, 4 proc. obligationer Dito å Elceskogsmedlen Dito å skulden till Borgerskapets Enkhus, beräknad efter 5 procent, Uttaget belopp af Riksgälds-Kontorets kreditiv å Rikets Ständers Bank (Godtgjordt före slutet af Maj månad innevarande år). „ , M , Lösningssumman tör 5 st. till inlösen icke företedda aktier i Strömsholms gamla Kanal-Bolag, jemte derå innestående utdelning, Inbetaldt kapital och ränta å en för inlösandet af en bortstulen obligation hypothicerad inteckning
Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utförde Stats-Rådet, i den omyndige Konungens namn, kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse, inom femton dagar efter Konungens död, skall i hufvudstadens kyrkor och sedan vidare i Riket kungöras. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den Konunga-ätt, hvilken arfsrätten till Riket varit uppdragen, på manliga sidan utginge, kalle likaledes Stats-Rådet, inom den här ofvan stadgade tid efter den sista Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. I de fall, då Konungen eller Stats-Rådet sammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor kungjord. Om, emot förmodan, i de fall föregående 4, 6 och 7 §§ utsätta, Riksens Ständer ej genast sammankallas, åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Domkapitlen i Riket, Ma - 4. I händelse Konungen, efter företagen resa, utöfver tolf månader ur Riket blifver, sammankalle Regenten eller Regeringen, genom öppet Påbud, Riksens Ständer till allmän Riksdag, och läte kallelsen, inom femton dagar efter berörde tids förlopp, uti hufvudstadens kyrkor, samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket,' kungöra. 6. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utförde Regenten eller Regeringen, i den omyndige Konungens namn, kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse, inom femton dagar efter Konungens död, skall i hufvudstadens kyrkor och sedan vidare i Riket kungöras. 7. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den Konunga-ätt, hvilken arfsrätten till Riket varit uppdragen, på manliga sidan utginge, kalle likaledes Regeringen, inom den här ofvan stadgade tid efter den siste Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. 9.
Huset låg inne på en trädbevuxen gård och liknade en prestgård på landet. Omgafs af trädgård och stora tobaksplantager; vidlyftiga egor med dammar sträckte sig åt Sabbatsberg. Men nu arrenderade fadern ingen jord, hvarför den lediga tiden åtgick till att slå dank. Lekkamraterna utgjordes nu af fattigare mans barn. Mjölnarens pojkar och kogubbens. Lekplatserna voro särskildt qvarnbackarne, och qvarnvingarne voro leksakerna. Jakobs skola var fattiga barns skola. Här ingår han i umgänge med underklassen. Kamraterna voro sämre klädda, voro såriga om näsan, hade fula drag och luktade illa. Hans egna skinnbyxor och smorläderstöflar gjorde ingen dålig effekt här. Han kände det lugnare i denna omgifning, som anstod honom; blef mera förtrolig med dessa barn än med de högfärdiga i Klara. Men många af dessa barn voro bjessar i att kunna sina lexor, och skolans snille var en bondpojke. Jemsides dermed funnos många så kallade »busar» i de lägre klasserna, och dessa slutade vanligen i andra. Han gick nu i tredje och kom ej i beröring med dem, och de rörde aldrig någon i en högre klass. Dessa barn gingo samtidigt i något yrke, voro svarta om händerna, rätt gamla, ända till fjorton, femton år. Många af dem seglade med briggen Carl Johan om somrarne, och uppträdde sedan på hösten i tjäriga lärftsbyxor, svångrem och knif. De slogos med sotare och tobaksbindare, togo aptitsupen i frukostlofvet, gingo på krogar och kaffehus. Oupphörliga ransakningar och utvisningar voro dessa gossar utsatta för och ansågos i allmänhet, men med stor orätt, som dåliga barn. Många af dem ha sedan blifvit dugtiga borgare och en, som seglat på Carl Johan, (busbriggen), har sedan slutat som officer vid gardet. Han har aldrig vågat tala om sin seglats, men när han för vaktparaden framåt Nybrohamnen och ser den beryktade briggen ligga der, går det en rysning genom honom, säger han. En dag mötte Johan en forden kamrat från Klara och han sökte undvika honom. Men denne går på Johan och frågar honom i hvilken skola han nu går.
Om nu Roms befolkning står i en påtaglig missproportion till stadens område och ifrån en otroligt hög siffra (fyra millioner menniskor) nedsjunkit till ungefär 140,000, så har dock i ett annat hänseende »de sju kullarnes stad» märkligen förkofrat sig. Utom de 7 verldsberömda kullarne innesluter den numera inom sina murar ännu 8. Dessa 8 kullar indelas uti naturliga och artificiella. De förra äro trenne till antalet: monte Gianicolo, som omtalas i Roms äldsta historia, monte Pincio, den förnämsta promenaden, och il Vaticano, egentligen en kedja af kullar. De fem artificiella kullarne ha uppstått af ruiner efter ramlade byggnader, hvilka seklerna öfvertäckt med jord och grönska. Namnkunnigast af dem äro monte Testaccio, som påstås hufvudsakligen bestå af en massa sönderslagna lerkärl och andra husgeråd, ditkastade under och efter barbarernas plundringar. Man skulle ha svårt att tro på möjligheten af dylika kullar, om man ej visste att hela det nuvarande Rom hvilar på spillrorna och gruset af det fordna. Man promenerar nuförtiden mellan 10 och 20 fot öfver den gamla staden, och det är blott här och der man upptäcker någon ruin, något stort monument, uppskjutande ur jorden liksom de uppgräfda lemmarne af ett till hälften begrafvet jätte-lik. Rom är i flera riktningar genomkorsadt af breda och raka gator, hvilka gifva en ovanlig rikedom af vackra perspektiver. I fonden presenterar sig vanligen ett torg och på dess midt en obelisk, kolonn eller något annat monument. För dylika perspektiver tyckes man här ha sörjt mera än på något annat ställe. Den ståtliga obelisken på piazza del Popolo presenterar sig lika från hvarje punkt af hvar och en af de tre gator, som föra till torget. På en punkt, der dessa gator skäras af via Condotti, har man derjemte den praktfulla utsigten af piazza di Spagna med sin fontän, den deröfver sig höjande majestätiska trappan och i fonden, på spetsen af kullen, kyrkan Trinitá del Monte med sina bägge torn och obelisken på den öppna platsen framför templet.
Stående på en af dess nedersta qvistar, räckte han sig ned mot Susanna, sägande: «Gif nu hit! skall jag expediera den!« Och Susanna lemnade honom nu fågeln utan vidare anmärkning. Spänstigt och lätt svängde sig nu Harald från gren till gren, hållande fågeln i venstra handen och åtföljd af det skrikande starparet, som höll ett förfärligt väsen kring hans hufvud. Det var dem visserligen en syrpris när ungen blef helbregda insatt i boet, men det var icke längre en för Susanna, och när Harald vig och varm hoppade ned ur trädet på marken, emottogs han af Susannas mest vänliga blickar och hjertliga tacksägelser. I detta ögonblick kommo ett par kringfarande handelsmän med sina lass upp på gården, och bemärktes af Harald, som sade sig ha några uppköp att göra och bad om Susannas råd dervid. Susanna var ett fruntimmer, och fruntimmer – gifva gerna råd. Alltid goda bevars! Sen en tid hade Harald ofta gjort åtskilliga uppköp och dervid alltid rådfört sig med Susanna, som visst fann sig litet smickrad deraf, men kunde ej låta bli att dervid stundom tänka om Harald: «han måtte ändå vara bra egoist. Alltid tänker han på sig, och alltid köper han blott åt sig och aldrig något åt sin syster, som han likväl talar så mycket om, och tyckes hålla af! Men – norska herrarne måtte allt hålla mest af sig sjelfva.« Denna gång, tycktes Susanna icke heller sakna anledning till en sådan anmärkning, ty det var fasligt hvad nu Harald var mån om sig sjelf och behöfde mycket för detta sjelf. Denna damastdräll skulle han ha till sitt bord, detta musslin till gardiner åt sig, dessa näsdukar för sin näsa, o. s. v. Susanna kunde ej låta bli, för att sätta honom på prof, att vid ett vackert klädningstyg säga: «Hvad detta är vackert! Säkert skulle det passa er syster mycket väl!« «Hvad? Min syster!« ifrade Harald. «Nej, hon får bestå sig sina kläder sjelf. Just detta tyg behöfver jag till min soffa. Man är sig sjelf närmast. Man får lof att litet sköta sig sjelf.« «Så sköt då sjelf ert sjelf!
Bref stadgar, samt ledde till det vigtiga ändamål, att icke medborgares välfärd äfvenlyrades af blotta fiendtligheter eller måhända otillfredsställda anspråk hos en Länsman eller Lands-Fiscal, utan att Konungens höga rätt, att på förhand pröfva, om åtal bör ega rum, kunde, för hvarje fall, fullständigt utöfvas, och Konungens Rådgifvare blifva natioBihang till R. St. 2 Bundet g:de Häftet. 1 2 Lag-Vt s kottets Betänkande N:o 178. nen ansvarige för allt det lidande, som genom högmåls-actioner tillfogas Svenske män, då deremot nu en utväg alltid funnes, att, genom ett på tillfälligheter lätteligen undanskyldt dröjsmål med Konungens svar, om åtalets upptagande, ansvarslöst utöfva hämd och förföljelse äfven emot sådane xnisshagelige medborgare, emot hvilka man icke tilltrodde sig att kunna använda Lagens hela stränghet; att Motionairen hört invändas, att om den anklagade ej häktades, kunde det hända, att, när Konungens svar, angående Stais anställande, ankomme, han vore borta, kanske rymd ur landet, men att Motionairen ej insåg hvad skada väl härigenom skedde, helst landsflykt Tore ett straff, närmast lifsstraff, och den politiska brottsling, som, för ett obetänksamt omdöme, frivilligt underkastade sig detta, syntes hafva gifvit samhället tillräcklig hämd, äfvensom
De fullmafter ocb anDra antagningö>beroié, font genom protocollönttDrag eller på annat fått till ^prfobetjeningen utfärDaé, innan De tillträDa fpjjlorna. 7:0 SDe, font erhålla SDoctorégraben inom c£beologijt'a, 3itrtDt|la och 9Ke* DicinfTa faculteterne, eller till sJM)i(ofopl)i* ^agiffrar promoveras, äro jfplDige, att De Deröfrocr utfårDaDe SDiplomer, behörigen djarteraDe, tttlöfa, broaröfroer De petfoner, l>roilfa fåDattc roiD SfcaDemierne utfärDa, bålla banD, roiD laga påföljD. 8:0 DrDföranDe i 'Sftagifirat anfroare, att 25orgare> ocb ‘JDMftaredrocf, be* börtgen d)arteraDe, uttagaö, för dpartertng af ©efätbbref anfroarar Den ejrpc DrDföranDen i ©täDerneö >£)anbelö* fabrik? ocb >£)anbtroerf&
Denna rättvisa torde ej kunna vägras de krigare, hvilka äfven dela de öfrige bördor som tillhöra Landet, och på hvilkas Stat man redan förut af Indelningsverket indragit ett ganska betydande belopp, uppgående, enligt StatsUtskottets Tabeller, till no,5gp R:dr B:co årligen; men hvilken summa dock, i anseende till närvarande låga markegång, ej torde Den ?.i Maji f. m. liera beräknas till mer än 80 å go.ooo R:dr. Uti denna summa äro ej Häst-Vacancemedlen inberäknade, äfvensom flera andra artiklar, hvilka härtill höra. Antager man åter billigheten till grundval, skulle såsom följd deraf uppstå, att allt vid Armeen befintligt Befäl, som är mindre aflönt, än hvad Kongl. Majrts Nådiga Proposition föreslår, borde aflönas efter densamma, så snart Riksdags-beslutet derom hunnit utfärdas. Vid den första af dessa principers antagande åtföljer den olägenheten, att några af Regementerne blifva bättre aflönade än andra; alt Befälet vid gamla stammens 2.’ne Bataljoner af hvarje Regemente blifver det mest vanlottade o. s. v. Till rättelse häri kan jag för tillfället ej inse andra medel, än att antaga en Minimi tabell, och att hela anslaget ställes under Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, som provisionelt till nästa Riksdag förordnade om medlens fördelning. Skulle åter billighets-principen följas, får den emot sig, att en alltför stor summa erfordras af Staten, hvilken måhända uti närvarande förhållande, med dess sätt att se, vore svår att erhålla. Antages, mot min önskan, StatsUtskotlets förslag, uppstå deraf såsom gifna följder: Den 21 Maji f. m.