Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Möjligen har man härvid hoppats på en allmän omarbetning af Rättegångsoch Utsöknings-Balkarne med dithörande författningar; men som dermed torde dröja länge nog, vågar jag redan nu till Rikets Ständers bepröfvande framställa ett yrkande om åtminstone afhjelpande af de olägenheter, som med de öfverdrifvet och onödigt långa och olikartade fatalietiderna för besvärs anförande äro förenade, och, då redan genom nyare tidens lagstiftning en princip tyckes vara antagen om trettio dagars besvärstid såsom lämplig för hela riket, vågar jag vördsamt hemställa, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 63. att Rikets Ständer ville för sin del besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med uppbäfvande af Kongl. Förordningen den 10 Januari 1759 angående fatalier i politioch ekonomi-mål samt möjligen andra dithörande författningar och lagrum, en mera tidseulig Förordning i detta afseende måtte varda utarbetad, med iakttagande att all fatalietid för besvärs anförande måtte bestämmas till endast trettio dagar från af beslutet erhållen del. Huru i öfrigt detta Rikets Ständers beslut bör formuleras tilltror jag mig icke framhålla, utan öfverlemnar detta till det Utskott, dit detta memorial kommer att remitteras. Stockholm den 8 November 1865. Sv. Rosenberg, från Christianstads län. Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring af 7 § i Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän hypotheksbanJc för riket. Då Ständerne vid 1859 och 1860 årens riksdag stiftade nya lagen angående en allmän hypotheksbank för riket, så gjorde den grundsatsen sig gällande, att lån till föreningarne ej finge annorledes än i kontanta penningar utlemnas, på sätt sista momentet uti 7 § uttryckligen stadgar. Erfarenheten har, under den förflutna tiden, nogsamt visat, att detta stadgande varit tillräckligt för att sätta samtlige hypotheksföreningarne inom riket i den fullkomligaste overksamhet.
Det är af detta skal, som Utsk. tillstyrkt, alt förhållandet borde utredas och hvarföre jag anhåller om propos. på bifall till betänkandet. Frih. Boye, Ludv.: Jag är af den sista värda talaren förekommen. Mig förefaller det ytterst rättvist, att ett privilegium, som är skadligt för allmänheten, och icke gagneligt för privilegii-innehafvaren, bör undergå förändring. Då det är ett factum, att bolaget bar sig tillagdt ett större kolanslag än det anses möjligen kunna använda, så svnes det vara mycken rättvisa uti, att en ändring häruti sker, och alt det öfverskott af kol, som icke är nödvändigt för bearbetningen af koppar, må få på andra håll användas. På denna grund tillstyrker jag bifall till betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Utsk. tillstyrker, ”att R. St. måtte bos K. M. i underd. anhålla, del täcktes K. M. låta i behörig ordning anställa undersökning till att utröna så väl beskaffenheten af de privilegier, hvarpå Stora Kopparbergs bergslags rättighet att in natura utfordra ifråga var. ränteoch mantalsknl sig grundar” <5tc. Om någon är missnöjd med de privilegier, som tillhöra Fahlu kopparbergs bruksbolag, så är det dock den missnöjde personens, eller corporationens, sak alt göra målet anhängigt. Att deremot gå till Konungen och anhålla att Kronan måtte uppträda såsom åklagare emot någon enskild innehafvare af en rättighet, anser jag vara inqvisitorisk!. Det vore att begagna Statens medel för alt förfölja den enskilde. Man kan ej se slutet på en rättegång, der den ena parten, nemi. Staten, har en outöslig källa att hemta ur emot vederpartens snart uttömda tillgångar. Jag underställer R. o. Ad. hvart det skall leda, om man gör Staten lill enskild åklagare eller förföljare, då den private mannen icke anser sig sjelf kunna med framgång utföra saken. Dernäst kommer: ” som ock beloppet af den kolqvantilet, som, med afseende å Fahlu grufvas nuvar. tillstånd, kan anses erforderlig för koppartillverkningens inom bergslaget bestånd och fortfarande drift.”
Jag hemställer således om icke tredje punkten af Utskottets förslag äfven må kunna bifallas. Herr Tham har föreslagit att Bankens räkensk per nu skulle framläggas till och med af 1808, men då Bankens hufvudråkningar äfven innefatta enskildtas behållningar, år det icke möjligt att framlägga dem, utan att visa enskiltes räkenskaper. Således kan det blott ske genom utdrag af råkenskaperne. Grefve von Schverin har yttrat, att Banken redan till en stor del realiserat genom förstöringen af dess utelöpande sedlar, Och Uppgjort en calcul att Banken derigenom skulle hafva vunnit omkring 4 millioner R dr. Man kan vål ej tala härom förr ån det blifvit beslutat, att uppgift skall ske rörande de omlöpan. de sedlarne, men jag vågar försäkra, att denna calcul icke slår in med verkliga förhållandet och att summan år mycket mindre och i jemförelse med hvad Grefve von Schverin uppgifvit, ganska ringa. 96 Den 7 Maji f, ni, Hans Excellence Herr Grefve Mörners Adolph Goran; Då jag nu uppstiger för att tala i detta åniue, utbeder jag inig tili en början att hvad jag går att såga, blott måtte anses som uttrycket af ruin enskilta öfvertygelse och ej såsom ägande sammanhang med min egenskap af Embetsman. Jag kånner för vdl fördelen af att understödja hvad man önskar, nem. ligen publiciteten, för att långe uppehålla med en vederlåggning i detta ämne; men jag kan ej undgå förklara den önskan, att man i anledning af det beslut sorn tages, icke måtte i en framtid komma att ångra sig och finna att man beröfva! sig resourcer, som råddat Riket och ska* pat tillgångar, då inga andra funnits. Det är under denna synpunkt och blott un. der den, som jag tror att ett beslut om en ovilkoilig publicitet af Bankens ställning år mycket vågadf, måhånda vådligt.
1 R:dr 16 sk. » Detta Bevillnings-Utskollels Memorial, JH 44. 65 Detta Utskottets förslag har af Borgare-Ståndet blifvit i sin helhet godkändt. Ridderskapet och Adeln har beslutat, att becksömsoch s. k. sjöstöflor böra serskildt under artikeln Skomakare-arbeten upptagas, med införselslull af 1 R.dr för paret, men i öfrigt för denna artikel bibehållit nuvarande tullbestämmelser. Presteoch Bonde-Stånden hafva i allo vidblifvit gällande tulltaxa i afseende på förevarande artikel. Enär Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet således sammanstämmande beslutat, att becksömsoch s. k. sjöstötlor skola i taxan under artikeln Skomakarearbeten upptagas och åsättas införselstull af 1 R:dr för paret, torde, så vida Presteoch Bonde-Stånden icke skulle vilja i detta beslut instämma, serskild omröstning härom höra företagas, och Utskottet föreslår i sådant hänseende följande proposition: 101:o. Den, som bifaller Utskottets, af två Stånd godkända, förslag, att under bufvudrubriken Skomakare-arbeten i tulltaxan serskildt specificeras »becksömsoch s. k. sjöstöflor» med införselstull af 1 R:dr för paret, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna artikel icke att under Skomakare-arbeten serskildt specificeras. Vidkommande Skomakare-arbeten i öfrigt, så inbjuder Utskottet Borgare-Ståndet att, med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut härom, förena sig med de öfriga Stånden i att bibehålla nu gällande taxebestämmelser; och torde, i annan händelse, följande omröstning böra ega rum: 102:o. Den, som vill, att, på sätt tre Stånd beslutat, gällande tullbestämmelser för artikeln Skomakare-arbeten fortfarande bibehållas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages derå följande förändrade redaktion och tullsalser: af siden 1 skålp.
Skol-stadga af den 14 Augusti 1856, borde sådane lärare tillsätta, kunde man fordra kännedom af »alla till gymnastiken hörande delar,» och fara vore således, att de antingen kunde af blindt förtroende till Föreståndarens namn och missförstånd om meningen med ett ofullständigt betyg anförtro en så vigtig befattning, som gymnastiklärarens, åt en person, som genom sin okunnighet skadade, i stället för att befrämja ungdomens fysiska utveckling, eller ock förkasta en dertill skicklig person, emedan i hans långa betyg hvarken alla gymnastikens delar, eller de i reglementet specielt omtalade funnes intagna. Skulle således det ändamål vinnas, hvilket blifvit afsedt genom gymnastik-lärares anställande vid rikets elementar-läroverk, så vore nödvändigt att Institutets reglemente och Föreståndarens praxis — man kunde tillägga elementar-läroverkets egen författning — bringades i öfverensstämmelse, och, framför allt, att de betyg, sorn från Institutet meddelades, obesvärade af onyttigt vetenskapsprål, blefve så enkla och klara, att en auktoritet, utan att vara invigd i den gymnastiska vetenskapens alla delar, kunde inse, om den person, betyget rörde, vore duglig att förestå en pedagogisk gymnastiklärare-syssla eller ej. Med förbigående af den militära gymnastiken, hvilken, enligt motionärens förmenande, rönte en större uppmuntran och ådroge sig mera uppmärksamhet, har motionären yttrat i afseende på det tredje slaget af gymnastik, nemligen den medicinska eller allmänt s. k. sjukgymnastiken, att den stöde ännu mer fjerran från ali tillsyn och laga erkännande än den pedagogiska. Att Ling uti reglementet år 1814 derom ingenting nämnt, vore ursäktligt, ty saken var då ännu icke uppfunnen. Den uppkom och utbildades så småningom under mästarens hand samt var ursprungligen hans enskilda tillhörighet och för hela den öfriga verlden okänd, — ett arcanum. Att han, som för nyskapandet af denna välgörande kunskapsart, fordrade ingen lön af Staten, utan till sin lefnads afton nöjde sig med husrum åt konsten, för sina öfriga gymnastiska mödor godtgjord med högst 600 R:dr, lemnades i oqvald besittning deraf, var blott den enklaste billighets fordran.
Den andra Kanslisten sysselsättes f. n. endast med fånglistors granskning och upsättande utaf expeditioner, sorn deraf närmast föranledas; men hans befattning härmed sträcker sig icke till så stor del af fånglistorna, som behöfligt vore, för att låta Sekreteraren taga vidsträcktare befattning med andra göromål, från hvilka han nu hindras, då minst hälften af fånglistgranskningen honom åligger. Det fordras således icke blott, att den nuvande balansen i fånglistornas granskning afhjelpes med användande af de 200 R:dr årligen, som Utsk. intill nästa Riksdag föreslagit, utan ock att aflöningen för Kanslisterne blifver, enl. motionen, förhöjd till likhet med hvad deras vederlikar i andra verk bestås. Stockholm d. 13 Mars 1854. S. L. Theorell. Efter upläsningen häraf anförde Hr Cederschiöld: Det hufvudsakliga skälet hvarföre Utsk. icke tillstyrkt förhöjningen uti Sekret:ns i Just.Ombudsm:s-Exped.. aflöning, torde innehållas uti dessa ord : ''ali hans tjenste tili g g anden, lika litel hädanefter som hiltinlills torde komma all uptaga hans hela lid och verksamhet'''1. Jag har gjort mig underrättad om förhållandet och dervid inhemtat att Sekret., på sätt den uplästa promemorian innehåller, till en stor del sysselsättas med granskningen af fånglistorna, hvarigenom han icke får tid till expeditionernas upsättande, hvaraf följden blir den att Just.Ombudsm:n sjelf till större delen får förrätta detta arbete. Om ock sådant kan gå an nu då detta embete beklädes af en man, som deråt odeladt egnar sin tid snart sagdt ifrån morgonen till aftonen, så torde man dock icke få påräkna att sådant äfven i en framtid skall ega rum, och jag föreställer mig att det icke kan vara R. St:rs mening att deras Just.Ombudsm. icke skall hafva en Sekreterare till biträde, som kan egna sin tid åt expeditionernes upsättande.
Meningen med dessa fräjdebetyg antydde jag vid öfverläggningen om berörde betänk.; och jag tager mig friheten att uti R. o. Ad:s minne återkalla discussionen ang:- de denna §. Jag fann då med särdeles tillfredsställelse, alt afseende fastades vid min anmärkn. af det obehöriga utaf denna §, hvilken Ståndet ock för dess del ansåg böra utgå utur betänk.; och om äfven, i likhet med delta R. o. Ad:s beslut, med §:ns uteslutande, de s. k. friijdebetygen komma att anses såsom obehöfliga, skulle jag likväl tro, att detta stadgande bör få qvarstå, enär den föreskrifna påleckningen af vederbörande presterskap och kronobetjening torde kunna anses tillfyllestgörande, d) ang: de lösgifne fångar och andra förbrytare. Jag får, hvad denna afdelning beträffar, äran hänvisa till början af detta mitt anförande, deruti jag tror mig hafva visat otillräckligheten af Ulsktns slutliga hemställan i denna del. Vidkommande hvad Hiskin i fråga om tvångsarbetshus o. s. v. slutligen framställt och föreslagit, så loide möjligen #■ 432 Den 28 April e. m. Lunna framkastas livad jag, i afseende på inrättande af s. k. räddningsoch förbältringsarbetsanstalter, tagit mig friheten särskildt anföra, hvarigenom blifvit, för så vidt det på R. St. ankonime, tillfyllest behandladt och stadgadt. Jag kan likväl icke fullt inse delta. Dessa tvångsarbetshus äro straffanstalter; hvaremot de jag tagit mig friheten antyda afse förbättring hos dels redan straffade personer, dels sådnne, hvilka genom en särdeles vanvårdad uppfostran skola hemfalla till läster och brott, derest man icke på något sätt söker förekomma deras fall. De af mig föreslagna äro inrättningar etablerade för att i någon mån minska behofvet af det annars nödvändiga utvidgandet utaf dylika tvångsarbetshus, och skola, enligt min förmening, tjena till att småningom förekomma de nu befintliga correctionsinrättningarnes öfverfy Ilande, såsom för närvar, är förhållandet.
Såsom vi redan nämnde ha ett stort antal tyska familjer i tiden bosatt sig i den goda staden och synbarligen förkofrats såväl hvad antal som ock förmögenhet vidkommer. Den "stora handeln" ha de helt och hållet lagt under sig och detta sannolikt till fromma både för stad och land, som det heter, ty i jemnbredd med de stora handelshusens vidsträckta affärsverksamhet utveckla desamma icke blott en storartad välgörenhet utan hvad mera är, de ha i senare tider börjat ådagalägga mycket intresse för den allmänna undervisningens upphjelpande. Sålunda existerar i Wiborg en folkskola oss veterligen den enda i Finland som grundar sin tillvaro på blott privata bidrag. Dessa bidrag flyta till niotiondedelar ur köpmännens fickor. Detta är rätsidan af bilden. Låtom oss nu kasta en blick på don afviga sidan. Dessa samma "tyskar i Wiborg" äro ändock icke riktiga finnar. De ämna, tror jag, visserligen aldrig flytta bort från nämnda land, ty deras fördel manar dem att stanna qvar och de äro allaredan för mycket sammanvuxne med de förhållanden under hvilka de förtjenat och sammansparat sin förmögenhet, för att kunna lösslita sig ifrån denna deras sjelfvalda hembygd. Men de förbli tyskar i många afseenden ändå och deri ligger det onda. Någon lifaktighet i finskt-nationel riktning kan svårligen uppspåras hos dem om icke en sådan som är konstlad. Deremot äro de stora kosmopoliter, dock icke så mycket af öfvertygelse som icke fastmera drifna till denna ståndpunkt af sin egendomliga ställning inom det uppspirande finska lifvet och handelsverksamhetens öfver hufvud taget alla åtskillnader utjemnande karakter. Emellertid undandrages härigenom mycken intelligens det offentliga lifvet i Finland. Den nästföljande gruppen är den svenska talande befolkningen. Den är ovedersägligen intelligensens banerförare i den lilla, men ingalunda betydelselösa staden. Till antalet är den "svenska församlingen" också i jemn och stadig tillväxt. Det är egentligen sedan hofrättens inrättande, år 1839, som det svenska elementet börjat få insteg i och äfven vunnit mycken terräng i Wiborg samt i allmänhet i hela sydöstra, det så kallade, "Gamla"
Derest ständigt Utskott anser nödigt att, till öfverläggning om något ärende, med annat ständigt Utskott sammanträda, skall sådant ske genom deputerade, på sätt Utskotten derom öfverenskomma. Sålunda sammansatt Utskott eger att i frågor, som det handlagt, utlåtande afgifva, utan att Utskottens öfrige ledamöter deruti taga del § 48. Då inom Utskott omröstning med slutna sedlar anställes, bör en sedel alltid uttagas och förseglas, hvilken öppnas endast i det fall, att rösterna vid sammanräknandet befinnas lika delade. Är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln genast ouppbruten förstöras Ledamot, som i Utskotts beslut ej instämt, är obetaget att jemte Utskottets yttrande lemna Kamrarna del af sin skiljaktiga mening, som i sådant fall bör till Utskottet skriftligen afgifvas. Dock må Utskottets betänkande derigenom icke uppehållas. § 49. Expeditioner (rån Utskott underskrifvas af ordföranden. § 50. Äskar Konungen af Riksdagen särskilde Deputerade att med Honom öfver lägga om ärenden, dem Han pröfvar böra hemliga hållas, utväljas dertill tolf ledamöter, deraf hvardera Kammaren inom sig utser sex Desse Deputerade ega dock ej makt att fatta beslut, utan endast att till Konungen afgifva yttranden öfver de mål, Konungen dem meddelar. Sekreterare och öfrige tjenstemän hos dessa Deputerade förordnas af Konungen. Konstitutions-Utskottets Memorial M 2. 17 Ärendenas behandling1 i Kamrarna. § SI. Talmännen eller, i händelse af förfall för dem, vice Talmännen åligger, hvar för sin Kammare, att utfärda kallelse till sammanträden, att ärendena dervid föredraga, alt upptaga, reda och framställa de yttrade meningarna, att göra propositioner för besluts fattande och vidmakthålla ordning vid sammanträdena, allt efter de föreskrifter denna Grundlag innehåller.
Dess oell Rikets hurusom Kongl. M.aj:t deraf inhämtat den vida större förmån, som den ene af dessa Betjente framfor deri andra vunnit , genom dä varande Författningar till remisse-Lagels beräknande; Och till hvilken olikhets förekommande, samt att, ont möjligt är, tillskynda Kronan någon besparing i denna utgift, Kongl. Majit i Nåder täckts infordra Kongl. Kammar* Collegii och Stats-Gontoirets underdåniga Utlåtande, huruvida remisse-laget antingen skulle kunna jämkas till mera likhet samtliga LandtRentmästarena imellan, eller ock, emot en derefter proportionerad tillökning i deras Löner, framdeles kunna upphöra. —• Uti det underdåniga Utlåtande, som Kongl. Kammar-Collegium och Stats-Contoiret, tili underdånigste följd häraf, afgåfvo, yttrade Kongl. Kammar* Collegium och Stats-Contoiret, att de, uppå flera i underdånighet andragna skäl, ansågo betänkligt, att, i stället för remisse-lage, tillstyrka en viss årlig tillökning uti Landt-Rentmästarenas Löner; Och beträffande olikheten i beloppet af remisse-laget, så upplystes härvid, att en sådan olikhet uppkommit ifrån början, när remisse-laget år 1727 först inrättades, oell Den 2 5 Juli. och hvartill grunden blifvit hämtad derifrån, v»tt eri del Landt -Rentmästare i de aflägsnare Orter då ansetts hafva större svårighet vid, att anskaffa tjenliga vexlar eller Ranco-Sedlar till Remissernas verkställande, än de uti andra närmare Residencet belägna Orter; oell hvarefter laget således blifvit lämpadt, så att då de förstnämnde för sådan orsak blifvit tilllagde i, i§, 2 ända till och med j Pro-Cent, måste de sednare åtnöjas med | dgl, £ del, | och högst \ Pro-Cent, hvilka proportioner, vid de i sednare tider sk eddeförändringar med remisse-la; et, merendels blifvit följde.
Ridderskapet och Adeln, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj;t framföra den anhållan, att ingen förhöjning å afgiften för recommenderade Bref hädanefter må äga rum, utan Riksens Ständers hörande deröfver. Välloflige BorgareStåndet, lär hafva beslutat en dylik Skrifvelse och jag tror anledning vara att instämma i en likalydande underdånig anhållan. Då Utskottet icke meddelat något yttrande öfver den här af Herr Grefve Spens väckta motion om upphäfvande af det stadgande i Kongl. Brefven till Dess CancellieCollegium af den 21 Julii 175a och 27 November 1772, hvarigenom enskilte verk åläggas, att för, till dem ankommande Fribref betala lösen, får jag ödmjukast anhålla att proposition till bifall åt denna Motion blifver gjord, och att de öfrige respective MedStånden inbjudas att i ett lika beslut instämma i händelse Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke skulle anse Utskottets vidare hörande häröfver vara nödigt. I RiddarhusUtskottets utlåtande öfver Ridd*rhusDirectionens Berättelse, »örn nyligen här förevarit äro motiverne för en ändring i dessa författningar upptagne och så talande att jag tror mig icke behöfva tillägga något derom. Den l5 October f, m, 83 Bilagor till PleniProtocollet för den i5 October, förmiddagen, N:o 1. Herr Dalman, Lars Johan-, Min öfvertygelse och min röst har alltid varit emot ökade bördor för hela Nationen genom det landet i allmänhet få litet, fastän för någre enskildte localt få mycket gagnande företaget med Götha Canal.
Boyes m. fl. framställningar, hemställde Hr Landtm, i öfrigt, 0111 R. o. Ad. ansåg, att LngUtsk:s utlåt. N: 2, i anledn. af verkställd granskning af R. St:s Just.ombudsmans afgifna embéls-berättelser och allmänna redogörelse, äfvensom af hans ernbets-diarier och registratur för den tid, som sedan sista riksdags början förflutit, nu borde föredragas. Ropades ja. Då nu, i anledn. häraf, LagUtskts utlåt. N:o 2 blef för R. o. Ad föredraget, blef det ånyo begärdt på bordet af Hrr von Har tina nsd or ff och Hjerta, samt Frih. Boye, Fred r. Uppå derefter gjorda särskilda propostr, beslöt R. o. Ad., att LagUtskrs nämnda utlåt. AT:o 2 i nästa plenum skulle sältas främst på föredragningslistan, och dernäst Borgareoch BondeStms inbjudningar, angtde utsättande af dag till valet af den i io3 §:n Reg.Ftn omtalade nämnd. Hr Hjerta, Lars: Då Hr Frih. o. Landtm, nyss upplyst Ståndet derom, alt på dess bord hvila 84 motioner, och 28 särskildta mål dessutom, men de öfriga Stånden hafva hunnit så långt framför detta, att de hafva alla sina remisser expedierade , eller åtminstone beslutade; så anhåller jag, att Ilr Frih. o. Landtm, ville till R. o. Ad. hemställa, att de talare, som yttrat sig vid remisserna och önska att deras änmärkningar må dervid åtfölja till Utsk., täcktes, för att befordra detta ändamål, sjelfve biträda Ridd.cancelliet med uppsättande af dessa anmärkningar under dagarna efter hvarje plenum, så att alla yttranden, som höra till en remiss, må vara färdiga att justeras innan 8 dagar passerat, samt alt.
– Således behöfver jag icke tänka på honom mer. Du för mig säkert till ett sådant ställe, att jag inte behöfver se honom och ingen af de andra? – Derpå kan Stella lita. Vet Stella hvad det der är för en byggnad, som är högre än de andra? – Är det icke ett kapell, en kyrka, ett sådant hus, der man beder till Jungfru Maria? – Har Stella nånsin varit i en kyrka? – Nej aldrig; han som var min far, sade att det icke för mig vore nyttigt. Harald smålog sorgset och tryckte Stellas hand. – Hvarföre skrattade du så? Jag har ännu inte sett dig skratta så – sade Stella. Kap. III. Kapellanen Ortman. Kapellanen Ortman satt på gungbrädet utanför sin anspråkslösa boning och rökade sin morgonpipa under förväntan på den kära kaffekoppen. Såsom en duglig husbonde egnar och anstår, hade han allaredan gjort sina slag för att inspektera sina få drengars eller torpares arbete; och för att åse, hvad verkningar nattens frost haft uppå grödan, hade han i flera än en riktning genomvandrat sitt lilla territorium. Hans farhågor bekräftade sig snart. Den nära sin blomning så ömtåliga rågen hade blifvit alfvarsamt skadad; med hvetet var förhållandet icke stort bättre; den ännu späda potatisplantan och det så känsliga ärtriset hade gulnat och bladen slokade så matta. Allt sådant är icke något förnöjande för en landtman, hvilken arbetat i sitt anletes svett och i hoppet att utgången blefve en annan, än så. Man kan derföre icke undra på att kapellanen Ortman satt der helt tankfull på sitt bräde och gungade mycket mindre lifligt än eljest. Kapellanen Ortman var en trettifem års man. Till vexten var han under medelmåttan, dock icke undersättsig; vidare var han mager, snarare än fet, så att de som anse till egenskaperna af en verklig prest höra en viss fyllig vördighet, skulle minsann knappast tagit honom för en prest. Hans ansigte, långt ifrån vackert, var dock af det slag, som vid första ögonkastet väcker förtroende och längre betraktadt skänker glans och värdighet äfven åt en oansenlig gestalt.