Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har således icke ifrat för Bergs-Colhii bibehållande, utan blott derför att man icke måtte förvandla det till en myndighet, sammansatt såsom Fångvårdsstyrelsen eller såsom ett Landsh.-Embele, utan låta det bibehålla sin collegiala form. Konungen har icke funnit för godt att indraga detta Colhm och när så är, måste R. St. låta sig dermed nöja, synnerligen som Konungen i alla fall gjort Colhii tjenstemanna-personal så fåtalig som möjligt vara kan. Missnöje deröfver att man icke fått Colhm indraget bör icke föranleda R. St. att emot Bergslags-Staterna eller underordnade tjenstemän förfara obilligt. Jag anser lika med föreg:de talare det vara orätt af StatsUtsk. att, med stillatigande förbigå en del af Konungens Propos. Utsk. har här smugit fram ett afslag på samma sätt, som det på andra ställen smugit fram anslag derigenom att det utsatt summorna i förslagsanslagen mindre än de äro. Bägge delarne anser jag oriktiga. Hvad de 800 Rufina angår, förhåller det sig, såsom andra talare redan anmärkt, att Utsk. icke svarat derpå. Hvar är tillgång å dessa 800 R:dr? Så vidt 'jag vet, ingenstädes. De äro i alla fall otillräckliga. Det lärer finnas icke mindre än 12 Bergs-Fogdar, som tjena på förordnande, hvaraf en tjenat i 19 år och en på 17:de året. Dessa skulle nu, eftersom de blott tjenat på förordnande afgå med 1854 års 174 Den 19 April e. m. slut, utan att få det ringaste, emedan de medel, som förut begagnats till deras aflöning då skulle indragas och i stället användas till aflöning åt Bergmästare och andra tjenstemän. Ar det billigt att så behandla Statens tjenstemän? Man svarar att de tjena på förordnande. Men jag frågar eder, Mine Hrr! skulle en enskild man kunna behandla sina tjenare på det sättet, att den som tjenat honom i 17 eller 19 år öfvergåfves utan afseende på om han kan försörja sig eller ej?
Maj;ts rätt att besluta i frågor om förbuds utfärdande emot inoch utförsel af varor, samt antagande af eventuela tullbestämmelser uti sådant afseende, som ock Utskottets yttranden, angående ej mindre Herrar Printzenskjö/ds och Lundelii yrkanden om inskränkningar i införsels-rättigheten lör en del varor till vissa hamnar, samt Herr Gustafssons motion, i fråga om controllstämplings-åtgärder för utländskt guldoch silfverarbete, och Pehr Mattssons motion, rörande handels-tractaten med Ryssland, än ock Ridderskapet och Adelns skiljagtiga beslut, i fråga om Herr Nordenankars motion, rörande tull-controllernas och bevakningens förstärkande; 4:o, lades till handlingame Utskottets framställning om de af Ut - Prot.-Utdrag, den st April 1845. 757 skottet följde grunder för dess förslag lili skiljagtigheternes sammanjemkning, eller afgörande medelst omröstning; 5:o, instämde Ridderskapet och Adeln i Presteoch Bonde-Ståndens beslut, rörande förtullningen af Alabaster, arbetad, ej speciiicerad, och ansågs i följd häraf voterings-propositionen, N:o 2, förfalla, men godkändes voterings-propositionen, N^o 3; 6:0, bifölls hvad Utskottet anmärkt till rättelse, i afseende å Artikeln Alun, andra slag; 7:o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut, angående tullfri utförsel af Avtiklavne Angelica, Anis och Antimonium crudum eller Spitzglans, till följd hvaraf voterings-propositionerne, N:ris 4, 5 och (i ansågos förfalla; 8:0, lät Ridderskapet och Adeln bero vid Utskottets yttrande om inskränkning lill vissa personer af rättigheten att införa Apotheksvaror, ej specificerade, men vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut om tullfrihet för denna Artikel, hvarjemte voterings-propositionen, N;o 7, godkändes; 9:0, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, rörande utförselstullen å Artikeln Ekbark, och godkändes voterings-propositionen, N:o 8; 10;o, godkändes voterings-propositionen, N:o 9, angående utförselstullen å de/i under Artikeln Ben upptagna rubriken andra slag, oarbetade; ll:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, angående förtullningen af Artiklarne:
N:o 22. 55 att andre Landtmätare-tjensterne indragas; att Rikets Ständer, för deras del, besluta den ändring af 1 Kap. 2 § Skiftes-stadgan, att obegränsadt vitsord vid skiftes sökande icke mera må tillkomma delegare af oskiftad jord; att skiftesman hädanefter må, på Landtmiiteri-direktörens i länet förslag, förordnas af Konungens Befallningshafvande, och icke, såsom hitintills, få utses af den skiftes-sökande; att i anseende till egomätning och gradering sådant stadgande vidtages, att det icke måtte bero helt och hållet på Landtmätarens godtfinnande, att, som nu sker, ända till oändlighet utsträcka mätning och gradering till för mätningen alldeles obehöfligt obetydliga figurer; att Skiftes-stadgan, som är oklar äfven derigenom, att hon i så många delar genom särskilda författningar blifvit ändrad, måtte underkastas en allmän revision och omarbetning genom Embetsverk, men icke genom uppdrag åt någon Kommitté; att tillämpning af 1857 års Laudtmäteri-taxa mätte inställas, och 1834 års taxa åter blifva gällande, intill dess någon ny lämpligare Författning i denna del kan utkomma; att vid utarbetandet af ny Laudtmäteri-taxa måtte bestämmas, att skiftesman icke, under skiftets lopp, någonsin må ega rätt, att af skifteslaget fordra mera än arfvodets halfva belopp, intill dess han, genom kartans aflemuande, afslutar skiftet och derigenom blifver berättigad till hela arfvodets utbekommande, såsom en, of erfarenheten vitsordad, behöflig anledning att fortskynda skiftets afslutande. Att vid uppgörelsen af en ny taxa, uti mätnings-arfvodet måtte inbegripas vid förrättningen förda protokoller, äfvensom allt öfrigt, som andra länders landtmäteritaxor förbinda Landtmätarne att för det, i ett för allt bestämda arlvodet, aflemna, och till hvilken ända jag härhos till de respektive Utskottens vägledning bifogar: Det Kongl.
Sprengtporten framställda allmänna hufvudpunkter skulle antagas såsom ett gemensamt förslag, samt att sedermera de med detta förslag heslägtade frågor, framställda af Hr von Hartmansdorff oell mig, skulle komma under öfverläggning. Jag trodde då, att, när det antagna förslaget var sönderdeladt i Irenne hufvudfrågor, det var ganska enligt med det beslut, som på förmiddagen fattades, alt de förslag, som blifvit framställda såsom ett slags förtydligande eller tillägg till det allmänna principförslaget, behandlades efter samma fördelning, som det sistnämnda innehåller. Det var på denna grund jag ansåg , att det ifrågasatta föredraga.- sättet skulle gå an. Jag medger dock alt det såvida är i strid med det föredraga.sätt, som i förmiddags ansågs vara det rätta, eller att mitt förslag, enl. IFr Landtmts framställning, skulle komma att behandlas före Hr von Hartmansdorffs; men jag hemställer, huru det kan gå an att pröfva mitt eller något annat förslag, när man ej till alla delar godkänner eller afslår det, ulan discussion, på annat sätt än att man öfverlägger om de särskilda punkterna och säger: ”den delen tycker jag om, den diden tycker jag icke om, den delen jag icke tycker om ville jag hafva så och så.” När man då säger huru man vill hafva det, måste man ju i den delen betrakta äfven ett efterföljande förslag, och då äro vi D e n 27 O c t o b c r c. ra. inne på den bana, sorn är af Hr Grubbe föreslagen, och hvilken synes vara den enda rälta, om man vill gå in i (rågan och behandla den grundligt. En annan sak hade varit, om R. o. Ad. hade velat gå in på den mening, som Gr. Horn yttrat; men då det ej är fallet, tror jag det vara så mycket nödvändigare alt punktvis företaga förslaget och då uppläsa hvarje punkt, som jag nogsamt erfarit af en värd talares yttrande, i hvars ställning kanske många andra sig befinna, att han alldeles icke känner det förslag, öfver hvilket lian gått att yttra sig, emedan han framställt anmärknir emot sådant, hvarom icke ett ord står i förslaget. Frih. Roye:
Kamarens ledamöter komme att finnas 5 högre lagfarne, 5 högre militärer, 5 högre civile embetsmän, 20 högre lärdomsidkare, 20 högre beskattade och 20 äldre Riksdagsmän. Hvaremot, efter Bengt Gudmundssons förslag, till ledamöter i Andra Kamared skulle dels af Första Kamaren för 5 ellef 3 4 Constitutions-Utskottets Memorial _iV:o 26. Riksdagar väljas 60, dels af Konungen, för hvar Riksdag, nämnas 15, allt endast under vilkor, att personerne äro till Riksdagsmän i Första Kamaren valbare, så ock antingen fyllt 35 år, eller minst vid 2 lagtima Riksdagar utöfvat Riksdagsmanna-befattning. Herrar Akerman och Lagerhjelm föreslå i allmänhet C 1 a s s v a 1. Enligt den förres förslag, skulle Nedre Kamaren bestå af 40 ledamöter inom Bildningsoch 160 inom Förmögenhets-classen, sålunda, att Bildnings-classen komrne att utgöras af: a) Ordinarie Prestman och Lärare vid Universiteter och Elementar Läroverk 16. b) i tjenst varande eller derifrån med lön eller pension afskedade Civile och Militäre Emhetsoch Tjenstemän af minst Löjtnants grad 24. samt Förmögenhets-classen af: a) egare eller med kronoåborätt innehafvare af fastighet af mer än 2 mantal, eller af högre taxeringsvärde än 8000 R:dr B:co 30. b) d:o af fastighet ej öfverstigande 2 mantal, eller med taxeringsvärde från och med 3334 till och med 8000 R:dr B:co 75. c) Fahlu Bergslags Fjerdepartsegare, jemte öfrige Bergsbruksidkare 10: d) Magistratspersoner, Borgare, äfvensom egare af hus i städerna eller stadsjord, eller af fabriksinrättning å landet, då egaren i stad erhållit burskap, samt fastigheten eller fabriken uppgår till minst 3334 R:drs taxeringsvärde 45. varande, bland allmänna vilkor i afseende på val till nämnde Kamare, upptagen en minimi-ålder af 25 år för valrätt och 30 år för valbarhet.
– Vi träffas åter. Farväl! – Fly, moder! Stanna ej! bad Sorgbarn. Singoalla ilade bort. Riddaren sträckte sin famn efter henne. – Kom, sade Sorgbarn; – du skall följa mig, fader. Och Sorgbarn fattade hans hand, och han måste följa. Med skyndsamma steg återvände de till slottet, rodde öfver sundet, gingo uppför torntrappan och inträdde i kammaren. – Tag af dina kläder och sof! befallde Sorgbarn. Riddaren lydde. Sorgbarn svepte sig i sitt täcke, lade sig på sin matta och somnade straxt af mattighet och ansträngning. Sanduret hviskar, de bleknande stjernorna blicka in i tornkammaren, riddaren sofver i sin säng, pilgrimen på sin matta. En timma derefter börjar dagningen. Fåglarne stämma upp sin sång; tjenarne på slottet vakna; från skogen ljuder redan den flitige nyodlarens yxa. Dag och natt. Riddaren vaknade tung i hufvudet. Äfven Sorgbarn vaknade straxt derefter, matt, men med en ljuflig efterklang af nattens lycka i sin själ. Fader! var han nära att säga till herr Erland, ty han erinrade sig väl de ord af faderskärlek, riddaren talat under natten, men ordet fader dog på gossens läppar, när han såg upp och skådade det dystra uttrycket i riddarens anlete. – Förbannelse, mumlade riddaren. – Jag har drömt en gräslig dröm denna natt. Onda andar hafva plågat mig. En sådan bar ock dina anletsdrag, du Sorgbarn. Herr Erland klädde sig skyndsamt och ilade ut att förfriskas af morgonvinden. Hela dagen var han dyster. Han talade föga till sin fru Helena, till Sorgbarn ännu mindre, smekte ej sin lille son, men bannade desto mera gårdens tjenare. Mot aftonen red herr Erland ut. Sorgbarn skyndade in i skogen till grottan. Singoalla satt der med strålande ansigte, ännu berusad af nattens minnen. Assim kokade mat i en kittel öfver elden och sade intet. Singoalla slöt Sorgbarn i famn, höljde honom med kyssar och frågade efter hans fader.
Slage bott bern eif* telt beg laufenben Sftonatg gered)net »erben follen; Oafe anftatt ber gier auigefejjten ($in$aglunggtermiite fotgenbe baju beftimmt »erbert follen, näntlicg: an bern 15 Stprit biefeb 3a|re8 20 procent „ „ 15 Mai „ „ 20 n „ „ 15 Suni „ „ 20 » „ „ 15 3 uli „ „ 20 " „ „ 15 Sluguft „ „ 20 " 2)afe bie SBorte: "burel SSrief gierger angefommen" etc. au§getaufc|t »erben follen gegen: "burel Stief ober fEelegramm in ©todgolm angefommen" etc. unb bäfe @inja|(ungen, »elcge an anberen Orten alg Sonbon ooöjogen »erben follen; auf Äoftcn unb Diifico beg fMcgg Oafe alle flir bie Slnleige auggefertigten Obligationen batirt »erben follen am 15 2tpril biefeg Sagreg; 2)afe al§ SSerfalltage för bie Slugjagluug ber galbjägrigen ^infen ber 15 SKpril unb ber 15 October in bent Singcoupong beftimntt fein follen; £)afe ber erfte galbfägrige Groupon alfo am 15 October biefeg ^3cil)re8 fattig fein foll; unb bäfe e8 bent Sanfgaufe 3o|n fåenrb ©cgriiber & S:i oorbe|alten fein foll bie anberen Örte alg Sonbon ju beftimmen, »o, o|ne 35crant»ortlic|feit unb Äoften för bag 3leicgg "bier unb funfjig
Den hade till och med, under det den hvilade, omärkligt ändrat form och framställdes nu icke mera som en obestämd undran, huruvida » mamma skulle köpa sig en ny nattrock, » utan i stället när den skulle köpas. Denna snara undgick emellertid icke fru Björk, och hon undvek den genom att svara, att hon icke » synat » den gamla. » Nå, då skola vi genast syna den! » utbrast Ida, i det hon sprang bort till ett hörn af rummet, som frun medels en gardin ordnat till garderob, och tog fram den gamla nattrocken. Det var ett egendomligt plagg, den där gamla rocken. 1 Den var förfärdigad af storrutigt rödt tyg, sydd med lif och kjortel, som kapotter förr i världen, och ett skärp kring midjan. Kanten fram var alldeles öfversållad af fina, mä- sterligt gjorda stoppar, armarne och lifvet hade dussintals lappar, hvilka alla sutto trådoch ruträtt. Det låg en obeskrifbar prägel af kvinnlig ordning, af försakelse, sträfvan, ihärdighet öfver det urblekta, lappade tyget. Maria och Ida, hvilka sutto framför kakelugnen, där elden flammade i skymningen, bredde ut nattrocken på en stol och sutto så en stund tysta och betraktade den, försjunkna i drömmar, som än framkallade en tår i deras ögon, än lade ett varmt, skälmaktigt leende på läpparne. Det var hela deras barndomsoch ungdomssaga, som hade inväfts i det där gamla plagget, som, gömdes i de nötta urblekta lapparne, i de trådslitna stopparne. Allt hvad de och modern tillsammans burit och lidit, de små fröjder, hvilka, likt vildblommor vid sidan af en stenig väg, skjutit upp för dem, och som de med så mycken tacksamhet uppplockat, om allt detta kunde nattrocken berätta, ty den hade varit med om allt. Men den hade också varit med under moderns välmaktsdagar, den tiden då hon var en ung, älskande maka, som med mod och förhoppning såg in i framtiden. Det var ju icke underligt, att hon höll det gamla plagget kärt och hade svårt att skiljas ifrån det!
På slättbygden i vissa trakter af Skåne, Skaraborgs Län och Östergöthland, der landet är mera bebodt, och hvarest, i den mon jorden är bördigare, egoområdena äro inskränktare, anse Utskotten otvifvelaktigt, att, genom boskapens vallning, behofvet af stängsel till ganska stor del skulle kunna minskas, om ej alldeles Lagsamt A. Besv.- o. Oec.-Utsk. Bet. N:o 33. 11 upphöra, deraf fördelen blefve desto större, helst stängsel-besväret och thy åtföljande kostnad i dessa trakter är kännbarare än på andra, dels i anseende till saknad tillgång å stängsel-ämnen, dels ock derför, att en icke ringa del af den inskränkta men bördiga jordrymden derigenom borttages; hvaremot i skogs-trakterna stängsel oundvikligen torde erfordras för att hålla fred emellan de serskilda ego-lotterna. Härifrån hemta Utskotten stöd för den öfvertjrgelse, att rättigheten icke bör vara ovilkorlig att fordra grannes deltagande i stängsel, utan att det bör bero af Gode Mäns undersökning och utlåtande, huruvida locala förhållanden medgifva att ändamålet kan vinnas genom boskapens vallning i stället för stängsels uppförande. Hvad angår de Jordegares rätt alt stängsel fordra, som med hvarandra i tegskifte ligga, så lärer en slik rättighet dein icke kunna tilläggas, dels derföre attingen säkerhet finnes för besittningen af den ena eller andra jordlotten, så länge massan är odelad, dels emedan Stängsel-skyldigheten i dessa samfälligheter blefve mångdubblad, och dymedelst så kostsam, att den sannolikt skulle medtaga jordens hela behållna afkastning. Det synes derföre vara oemotsägligt rätt, att den, som vill hafva sina 12 Lagsamt A• Besv.- o, Oec.-Utsk. Bet.
Af det, på föregången besigtning grundade, underdåniga betänkande, som den nu mera, äfven för ekplanterings-ärenders behandling, tillsatta Skogs-styrelsen i detta ämne den 12 nästlidne Augusti afgifvit, har, bland annat, inhem tats, att Leckö egendom, hvars mark visade sig hafva fordom varit bevext med vacker ekskog och ännu bure en och annan välvext, ehuru föråldrad ek, vore, jemväl enligt de särskilda undersökningarne af jordmånen samt på grnnd af läget vid Wenern och egornas temligen jemna, från större impedinienter fria beskaffenhet, synnerligt lämplig för ekplantering, till hvilken lämplighet äfven tillgången på arbetshemman och fria dagsverken för egendomens skötsel skulle, enligt Skogs-styrelsens åsigt, bidraga; att ifrågavarande jordegendom utgöres: af Leckö kungsgård 5 mantal, kronogården Sunnerby 3/4 mantal och Ekebo 1 mantal, hvilka lågo i ett territorialt sammanhang, bebyggda kronolägenheten Stora Djurgården, utan hemmantal, men af den vidd, att den bildade ett särskildt jordbruk, liggande på en half mils afstånd från hufvudgården, till hälftenbruk upplåtna ströhemmanen Wallen */4 mantal, Smedgård »/2 mantal, Ilulan »/ mantal och Fiskaregården i/4 mantal, liggande i afskiljda lägen från hufvudgården, samt kronolägenheterna Kolartorp, Fågelkärr, Måsen, Tryckeqvarn och Skånstorpet, liggande på något afstånd skiljda från hufvudgårdens område och utgöran de 570 fria dagsverken om året, hvarförutan å kungsgårdens inegor funnes anlagda 35 stycken jordtorp, deraf 27 tjenliga att med ek planteras och de öfriga behöftiga såsom dagsverksoch vaktare-hemman, uppgående samtlige dessa egor, enligt uppmätning under de tvänne sistlidne åren till en areal af 785 tunnland åker, 542,6 tunnland ängsvall samt 2,112,5 tunnland skogsoch betesmark, tillsammans 3,340,1 tunnland; att hufvudgårdens egofigur vöre oformligt genomsku - Slals-Ulskoltels Ullålande N:o 74. 3 ron af det enskild man tillhöriga hemmanet Berg, Bengt Håkans eller Sörgården, 1 mantal kronoskatte, hvilket af egaren till köp åt Kronan erbjudna hemman borde, enligt Skogs-styrelsens åsigt, för bättre, egohäfd vid Leckö och till betydlig minskning af stängselkostnaden, förvärfvas till denna egendom, hvaremot Fiskaregården, */* mantal, beläget på ly4 mils afstånd derifrån och i en annan, nemligen Sunnerbergs socken, kunde antingen mot Berg bortbytas med mellanafgift eller hellre på auktion försäljas och försäljningssumman användas till hjelp vid inköpet af Berg; att,
Beträffande den del af Motionen, som rörer rättighet för Släderne i allmänhet, att af StatsVerket erhålla de af Fastigheter i Städerne utgående afgifter äfven för Kronans dervarande Egendomar; så finner Utskottet hvarken detta ämne utredt eller förhållandet ga Stats-Utskottets med samma Egendomar uppgifvit; hvadan Utskottet ock, i saknad af grundade upplysningar, icke eller nu kan i pröfning af denna fråga ingå eller dess omdöme derom meddela. Någre Ledamöters serskilda yttranden åtfölja. Den ig Januarii 182g. Reservationer: Af Herr Commerce-Rådet Santesson"Då det är en å rättvisa och billighet obestrideligen grundad och allmänt sorn riktig erkänd Rätts-princip för .Samba! Is-ordningen, att hvar och en, som begagnar de pä Samhällets gemensamma bekostnad beredde och underhällande fördelar, bör ock i sin nion bidraga till kostnaden dervid; så kan jag för min del ej undgå finna Herr Löfvenii motion, så hvad angår Nyköpings Stads enskilda anspråk till Statens deltagande för Landsliöfdinge-Residencet derstädes uti åtskillige Stadens Onera, hvilka för husen der utgöras, som beträffande den af honom väckta Allmänna fråga för bestämmande af dylikt deltagande för K. M:ts och Kronans hus uti alla Städer, ej hafva mött det afseende uti Utgifts-Afdelningens, nu af Höglofl. StatsUtskottets Plenum godkända, förslag till Betänkande att underställas R. H. St:rs pröfning, som jag tror den hafva förtjent. Visserligen hafva Rikets senast församlade St:r, på K. M:ts uti Dess nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof (Se Bihanget I, 1, pag. 80g.} Betänkande n. g3 framställde nådiga yttrande: ”att R. St:r lära finna ”nödigt, att på 8:de HufvudTiteln uppföra Medel till ”bestridande af de fastställde StadsAfgifter för i senare ”tider, i följd af R. St;rs beslut, till Residence-Hus i ”åtskillige
De, som blott togo mutor, voro de minst föraktade. Men man sade, att flera voro medlemmar af Mafian. Man sade, att de blott tänkte på att roffa till sig pengar och makt. Allt som tiden led, ju flera tecken tydde på att det förestod något förfärligt. I tidningarna läste man, att arbetarskaror samlade sig i de stora städerna och drogo fram genom gatorna. I tidningarna läste man ock hur socialistledarna reste genom landet och höllo uppeggande tal. Det blef med ens klart för donna Micaela hvarifrån all oron kom. Det var socialisterna, som drefvo fram upproret. Det var deras brandtal, som satte sinnena i jäsning. Hur kunde man låta dem göra detta? Hvem var då kung på Sicilien? Hette han Da Felice eller Umberto? Donna Micaela kände en fasa, som aldrig ville öfverge henne. Det var som om man hade sammansvurit sig just emot henne. Och ju mer hon hörde om socialisterna, desto mera fruktade hon dem. Giannita försökte att lugna henne. »Vi hafva alls inga socialister i Diamante,» sade hon: »I Diamante tänker man ej på att göra uppror.» Men donna Micaela frågade henne om hon ej visste hvad det betydde, att de gamla sländspinnerskorna sutto i sina mörka hörn och berättade om de store hjälteröfvarna och om den ryktbare Palermofiskaren Guiseppe Alesi, som de kallade Siciliens Masaniello? Om blott socialisterna kunde få upproret i gång, så skulle också Diamante komma med. Hela Diamante visste redan, att något fruktansvärdt förestod. Man hade sett den store svarte munken spöka på palazzo Geracis balkong. Man hörde ugglor skrika hela natten igenom, och somliga påstodo, att tupparna golo i solnedgången och tego i dagbräckningen. Det var en dag i november, då Diamante plötsligen uppfylldes af förfärliga människor. Det var karlar med rofdjursansikten, med borstigt skägg, och med stora händer på ofantligt långa armar. Flera af dem buro vida, fladdrande linnedräkter, och man trodde sig känna igen dem som ryktbara banditer och nyss lössläppta galérslafvar.
Att bereda tillfälle för trätlystna parter att, instantierna igenom, fullfölja en tvist, utan annat ändamål än att tillfredsställa deras trätgirighet, kan icke vara afsigten med domstols-inrättningen. Genom den nuvarande lagstiftningen förledes någon gång den, som icke känner stadgandet i ofvannämnde lagrum om qvittning af rättegångs-kostnaden, att fullfölja en sak i den förmodan att, om den vinnes, kostnaderne skola honom godtgöras. Också är i nästan alla samhällen en summa appellabilis bestämd för måls fullföljd från lägsta instanserne. Hvad angår Representationens åsigter, så blef Utskottets afstyrkande utlåtande i detta ämne vid sednaste Riksdag endast af två Stånd bifallet, af ett återremitteradt och af det fjerde lagdt till handlingarne, sedan upplyst blifvit att frågan genom de två Ståndens beslut förfallit. I denna omständighet finnér jag således icke något särdeles stöd för Utskottets åsigt; och då under diskussionen i Utskottet blifvit upplyst, att till Högsta Domstolen fullföljas mål, som angå tre skillingars värde, så anser jag nödigt att för process-lystnaden sätta en gräns; och får således, för min del, vördsamt tillstyrka bifall till motionen. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Mars 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående upphäfvande eller ändring af hvad finnes stadgadt i afseende på revisionsskilling. I följd af erhållna remisser å särskilda motioner, som blifvit väckta, inom Jlöglofliga Ridderskapet och Adeln, af Herr Grefve Taube, 11. E., och Herr Palmcrantz, J. M., samt, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Riksdags-fullmäkt ige Anders $ Persson från Östergöthland och Johan Lekberg från örebro län, har Lag-Utskottet att yttra sig öfver nedannämnde frågor, hvilka, med afseende å beskaffenheten, lämpligast besvaras i följande ordning: a) Angående revisions-skillings upphörande. Derom är framställning gjord af Riksdags-fullmäktigen Johan Lekberg.