Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid har någon annan grund icke blifvit anförd vid sednare tiders lagstiftningsförhandlingar i detta ämne. Oftast torde det icke heller vara denna förutsättning, som kommer borgenären att begagna sin rätt. Han beräknar kanske snarare att gäldenärens anförvandter och vänner skola komma honom till hjelp, eller ock ser han i bysättningsrättens anlitande ett medel att tillfredsställa sitt hämndbegär, sedan han kanske icke sällan genom oskälig ränta bragt sitt offer till undergång. Med undantag för de fall, vexellagen bestämmer, och hvari öfverensstämmelsen med öfriga länders enahanda lagar icke lärer tillåta förändring, anse således komiterade bysättningsrätten böra upphäfvas. Slutligen och ehuru sådant väl följer af hvad här förut blifvit anfördt angående grunderna för räntans frögifvande, anse sig komiterade böra i underdånighet erinra, hurusom förslaget derom förutsätter att den räntefrihet, som kan varda medgifven, bör kunna komma så väl Riksbanken, som alla enskilda och filialbanker till godo, och att med hänseende härtill erforderliga förändringar i nu gällande reglementen och oktrover för bankerna böra i behörig ordning vidtagas. — Bankernas stora antal och spridning till alla delar af landet, hvarest någon egentlig affärsverksamhet eger rum, skall tvifvelsutan föranleda dertill, att den tillfälliga stegring af räntan, som kan af omständigheterna föranledas, alltid lämpas efter den verkliga affärsställningen. Den offentlighet, som bankförvaltningen är underkastad, och den moraliska ansvarighet, från hvilken bankstyrelserna ej kunna frigöra sig, tillåta icke att genom konstlade medel uppdrifva räntan öfver dess naturliga höjd. Men på det kännedom om räntans * 14 belopp och vexlingar i hvarje del af landet alltid må hållas allmänheten tillgänglig och på det den kontroll, som innefattas i en ständig offentlighet, härvid må utöfva allt det inflytande, hvaraf den är mäktig, anse komiterade nödigt att hvarje bank förpligtas, att, så ofta ändring i räntefoten vidtages, genast, och äfven derförutan minst en gång i hvar månad, så väl genom Postoch Inrikes Tidningar, som genom någon tidning i den stad, hvarest banken är belägen, kungöra bankens så väl uppsom utlåningsränta samt diskonto.
ej soin nii framställt henne lilind eller seende genom idealiseringens starkt färgade glas. Karaktersteckningarne iiro i alliniiiihet omsorgsfullt och konsekvent genomförda. Särdeles val tecknad ar Eric Lindenow, Marias kusin, en fin världsman, diplomat och skald, som sympatiserar med, ' fullt förstår och a s k a r IEaïia utan hennes vetskap. Titmzia är af författaren kallad Beii kärlekssaga », den är val ock på samnia gkng en äktenskapshistoria, men mycket olika dem var senaste litteratur liar att uppvisa. Mången kommer säkert att i Maria blott se en drömbild, ett foster af författarens .fantasi utan motsvarighet i verkligheten. Men i kalislans värld är det mer än vanskligt a t t utstaka gränsen mellan sannolikt och icke sannolikt. &amp; ven som ett farligt, ej gärna efterföljaiisvardt experiment inåste ett äktenskap mellan s&amp; olika individer anses, det kan lyckas, men - om ej, så a r det lyckans fdlständiga ruin. E t t imdantagsfall är det också här skildras, ty nog ar en shdan kärlek som Marias ytterst sällsynt, och huru adel hennes persoiiligliet an är, kan nian ej vilja uppställa lienne s&amp;som något kvinnoideal för vår tid, och det torde val ej heller varit Axel Lundegårds afsikt. Om författaren %syftat n %got annat an att framställa en intressant psykologisk analys af ett kvinnolijarta, s&amp; är det väl det: att lyckan ej vinnes genom yttre omständigheter, ej ens kan gifvas oss af andra, den finnes blott i vart eget inre och beror på, om vi kunna älska ocli lefva för andra. ' Ett damhotell i NewYork. Medan London och Boston redan i inåiiga år ägt liemliknande hotell för ensamina damer, där dessa vid ankoinsten till staden kunde taga iii och vistas en kort tid under det de söka anställning och se sig 0111 efter varaktig bostad, led NewYork till för ett par år sedan en kännbar brist på en dylik tillflyktsort.
Barnen sågo förundrade efter honom. Jag går med! ropade Tommu, medan hans kind ännu bar ett rödt märke af hasselspöet. Bennu springer till Nyby att gifva fogden stryk. Hagar följde honom. Det var endast några stenkast till Nyby gård. När Bennu nalkades gården, såg han hästarna beta i hagen, medan fogden rastade. Bennu förändrade plan. Han satte två fingrar till läpparna och hvisslade två gånger. Vid första hvisslingen upplyfte Pilen sitt stolta hufvud och lyssnade. Vid den andra sträckte han i galopp öfver hagen, flöjde öfver gärdet och stod inom mindre än tre minuter muntert fnysande vid gossens sida. Bennu förstod, att Pilen endast kunde räddas genom en snabb flykt, lika godt hvart, klef på en sten och satt snart, med ögonen strålande af förtjusning, på favoritens rygg. Han red till landsvägen, en ridt så god som en annan, utan mössa och skor, utan betsel, tyglar, sadel och sporrar. Det var mer än ett nöje, det var seger, det var triumf! Hagar och Tommu sågo den lille ryttaren spränga på landsvägen västerut. Icke många minuter därefter sågo de fogdens två rättare skyndsamt rida samma väg, och desse två voro bättre munderade, utom att de därtill voro beväpnade. De taga honom, de slå ihjäl honom! ropade Tommu och sprang till föräldrarna med budskap om faran. Ingen hinner upp Pilen! tröstade honom Hagar, nästan lika förtjust som brodern, och knep hop sina läppar till en hvissling, som liknade Bennus. Huru nu denna jagt skulle hafva aflupit, är, oaktadt Pilens snabbhet, ej lätt att gissa, då häst och ryttare gjorde utan mål sin första utflygt i världen. Men Bennu hade icke hunnit långt, innan han på landsvägen mötte en västerifrån kommande talrik skara af vagnar och ryttare i långsam tågordning. Bennu klappade sin Pil på halsen enda medlet att styra honom och sprängde i pinkarrier inåt sveden på sidan om vägen. En sats, och Pilen snafvade med frambenen öfver en stubbe; hans manhaftige ryttare gled öfver hästens hals ned på sveden. Skaran på landsvägen förnam ett kommando och gjorde halt.
Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammare-föreståndaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentet, som icke edsvurne besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren försäljer sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion, i behörig ordning, hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande alt godset såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt försäljes, införselstullen för det, som enligt larifen förtullas efter värde, beräknas efter fastställd tullprocent å auktionspriset samt för annat gods emot larifbeslämmelsen minskas i samma mån, som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas. Försummar godsegaren fullgörandet af bevisningen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptionstid, hvarinom angifnings-inlagan, jemlikt 30 § af gällande Seglations-ordning, bör vara lill Tullkammaren afleinnad, ansvare för tullafgifternas fulla erläggande, derest lian icke genom skriftlig anmälan hos Tullkammaren, inom samma tid, alstår sin rätt till den skadade varan, som då medelst offentligt utrop, för Kronans räkning, genom Tullkammaren försäljes.
Jag ber blott att få tillägga, att guld icke är för Banken stort säkrare, än jern, och att belåningsrätten derföre icke bör vara större på den ena effekten än den andra; helst tider kunna inträffa, då guld kan falla lik-a så mycket i värde, som jern. Herr Rosenblad: I afseende på hvad den siste talaren yttrat, frågar jag, om någonsin så vigtiga relativa rubbningar ägt rum i prisen på guld och silfver, som i 51 H. ' 3 Den 25 November f. m. prisen på jern; och jag vill i sådant afseende citera år 1807. Det fordras ett halft årtusende för att göra 10 å 16 procents skilnad 1 prisen på guld och silfver. Banken får i alla fall ganska litet guld, ty så snart nian vill föra ut mynt, använder man heldre guld, såsom medförande mindre transportkostnader. Jag tillstyrker således ytterligare bifall å Utskottets förslag. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å denna punkt af BancoUtskottels senare Utlåtande. Ropades Ja. c) Att så väl i afseende på alla vid 1828 års slut oförfallne panter, som de hvilka från och med innevarande år äro eller blifva omsatta eller belånade, den förändring må införas, att panterna, i fall ut lösen eller omsättning försummas, icke vidare komma att hemfalla till Banken, utan försäljas på auction, samt öfverskottet, der sådant uppstår, sedan Bankens fordran i capital, ränta och omkostnader blifvit godtgjord, hålles pantens ägare till handa under någon viss lid, som i blifvande Bankoreglemente bestämmes.
Ståndet. Ståndet. Ridd. o. PresteBorga re( BondeN:o Adeln. Ståndet. Maj 13 Maj 13 o. 16 Maj Skjuts, Kungs-, om ändring i sätj 422. 1 » hålloch krono-, angående frälsehemmans skyldighet att . deltaga i, se Skjutsningsbesväret. 1863 » inom städerna, angående ord| 196 nandet af... Maj 95 76 Skogar, angående undersökning af arealen och beskaffenheten af Statens i A. 4 4 2 15 å. 7 Mars b. 4 Mars b. 7 Mars b. 4 Mars 1 anledning af återremiss . ' 4 2 26 — a.a. 25 April a.a. 25 April a.a. 25 April a.a. 25 April » kungsgårdars, boställens och allmänna inrättningars, angående deras ställande under Statens omedelbara vård och tillsyn . — A 216 4 2 50 8 Se Skogs lagstiftning. « angående dito, dito af statens skogar i Gefleborgs, WesterNorrlands, Jemtlands, Wester0 bottens och Norrbottens län . — A. 218 4 2 15 å. 7 Mars b. 4 Mars b. 7 Mars b. 4 Mars I anledning af återremiss . — 4 2 26 •- a.a. 25 April a.a. 25 April a.a. 25 April a.a. 25 April 118 ^^ »I ' TO c/3 r-i »-Q 1 »“g &.
Enär emellertid Grewell, enligt författningarne, å Allmänna Indragnings-staten redan uppbär det honom såsom afskedad Andre Landtmätare tillkommande pensionsbelopp 356 R:dr, med tillökning för derunder inbegripne 29 tunnor spanmål, och Utskottet tillika befarar, att genom beviljandet af det för honom nu föreslagne högre pensions-understöd, äfven om detsamma kunde vara af ömmande omständigheter påkalladt, ett ganska menligt prejudikat för framtiden vore gifvet, finner Utskottet sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till vice Talmannen Svartlings nu gjorda framställning. 21:o. Ridderskapet och Adeln har till Utskottet remitterat en af Herr Cederschiöld, R. T., väckt motion, deruti Rikets Ständers uppmärksamhet fästats å det oförskylda lidande, som tillskyndats 2:ne i det upplösta Magasins-kontoret anställde tjenstemän, tillförordnade Kanslisten A■ Ekman och tillförordnade Kammarskrifvaren C. A. Forssberg, derigenom att Rikets Ständers beslut rörande desse personer skall hafva blifvit tillämpadt på ett sätt, motsatt hvad dermed åsyftats. Ståts-Utskottets Utlåtande, Jtä 74. 15 Rikets Ständer hade nemligen i fråga om Kongl. Stats-kontorets förändrade organisation och lönereglering yttrat, bland annat, att de, utan att antaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derom, medgåfvo Kongl. Maj:t rättighet att af de på ' Allmänna Indragnings-staten till aflöning för tjenster vid Magasins-kontoret anvisade 6,442 R:dr, sedan 3,920 R:dr 32 sk. kunnat, efter afgående tjenstemän* Statsverket besparas, tillsvidare använda för ärendenas oafbrutna gang i Kongl. Stats-kontoret återstående, i mån af afgång disponible blifvande, 2,521 R:dr 16 sk.
Då Fjerdingsman, som icke äro annat än Bönder, hvilka tourvis bestrida denna befattning, icke lämpeligen böra vara ansvarige för Fångars transporterande och bcvakffng, och då Länsmän, hvilka ofta hafva s ora Districter, ej heller kunna medhinna att fullgöra detta grannlaga åliggande; så synes mig, att när man derjemte besinnar, det genom ifrågavarande förslag icke någon ökad tunga för Landtmannen orsakas, utan endast en nödig och fullkomlig säkerhet beredes, samt äfven tiden för Fång-transporterna, hvilka hädanefter, utan alla omvägar, endast åtfölja de stora Landsvägarne, vinnes, man skulle äga ganska många anledningar att antaga ifrågavarande förslag; hvarå jag således (år utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition. Herr Grefven och Lan dt Ma rs la Ike n hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning 328 Den 24 Martil^ f m. af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och EandtMarstallen gjo de Proposition till bifall af Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo RancoUtskottets den 10 dennes afgifne samt. den 17 och 19 i samma månad på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Återremiss om förlängning i Praescriptions-tiden för Låns omsättning i Bana coDiscontVerket. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: I anledning af det nu upplästa Betänkandet, får jag först anmärka, att BancoUtskottet origtigt framställt ram af detsamma upptagna tanka, då det yttrar, att jag ej kunnat medgifva Banquens interesse vara enahanda med Nationens. Mina ord voro: att jag ej kunde anse Banquens interesse vara öfver Nationens. BancoUtskottet säger, att en förändring i den införda och stadgade ordningen ej utan yttersta nödiail och efter moget betänkande borde vidtagas.
Hvar och en, som vill genomläsa Utlåtandet, finner, att Utsk:t erkänner, att det ligger mycken obillighet och orättvisa i det ifrågav:de beskattningssystemet; men Utsk:t måste äfven fästa något afseende vid de svårigheter, hvarmed en förändring i detta hänseende äro förenade, och do äro sannerligen icke obetydliga. Enligt min tro är det hardt när omöjligt att utan K. M:ts och embetsverkens mellankomst genomföra en allmän reform. Af de bergslag, som blifvit angående denna angelägenhet hörde, hafva en del förklarat sig villige att underkasta sig de ifrågakommande skattebördorne, men ett, nemi. Tabergs, bergslag har helt och hållet undanbedt sig ali förändring. Alt nu tillvägabringa en väsendtlig olikhet mellan de olika bergslagen, och låta på somliga ställen de gamla förhållandena qvarstå såsom undantagsfall, torde icke kunna anses lämpligt och skulle strida emot hvad hittills iakttagits. Ett o vilkorligt bifall till motionen tror jag således i alla händelser icke skulle hafva ledt till det åsyftade resultatet. Redan nästa år skall Riksdagen sammanträda, -och då hafva vi troligen att förvänta en Kongl. Propos. i ämnet; och äfven om beslut nu fattades i öfverensstämmelse med motionärens förslag, vore dock någon verkställighet deraf icke möjlig förr än under loppet af år 1867. Hade det åter varit såsom förr, att tre år åtginge, innan nästa Riksdag sammanträdde, hade kanske kraftigare åtgärder nu bort vidtagas. Förevarande angelägenhet har varit under handläggning af vederbörande embetsverk, och det är på deras utlåtande Utsk:t till hufvudsaklig del grundat sitt Retänkande. Häraf synes, att man ej blundar för denna fråga, och att en ganska snar framtid sannolikt skall komma att medlöra den åsyftade reformen. På de grunder, jag nu i största korthet anfört, yrkar jag bifall till Utslcts framställning, öfvertygad, som jag är, att det icke skall dröja länge, innan en grundlig reform i detta hänseende blir genomförd. Hr F åhraeus, Olof Immanuel: Den förste talaren in ledde sitt lilliga löredrag med en kort skildring ur det inre af Stats-Utsk:ts historia.
På denna grund har jag trott ett Stånd kunna förena sig i en Motionärs förslag i ett sådant ämne; men då flere Talare här 54 Den i5 Januari i. anfort motsatsen, och hemställan blifvit gjord till Herr LandtMatskalken alt yttra sig i ämnet, så får jag, för att visa möjligheten att äfven komma ifrån denna sak utan votering, på förhand tillkännagifva, att j stöd af det verkliga förtroende, jag alltid haft anledning att sätta till Herr Grefvens och LandtMarskalkens omdöme vid sådane tillfällen, der meningarne varit delade, förklarar jag mig på förhand nöjd med det yttrande Herr Grefven och LandtMarskalken alger öfver lagligheten af min begäran om Ridderskapets och Adelns instämmande; dock under mig förbehållen rätt att få min motion, jemte den i dag gjorde utvecklingen deraf, tili StatsUtskottet remitterad. Herr Danckwardt, Magnus Georg: På det sätt jag fattat åtskillige Ledamöters yttranden, har det blifvit Friherre Anekarswärd bestridt, att få förändra ordalagen i sin motion från ett föreläggande för Stats"Utskottet till en önskan i det afseende motionen omförmäler. Om denna förändring vägras Friherre Anckarswärd, hemställer jag hvart det skall leda oss; den äskade förändringen blir då en ny motion, som lägges på bordet för att upptagas och behandlas i ett annat plenum och då åter borttaga vår tid. Det synes mig icke liberalt, att neka den begärdta förändringen och, efter hvad jag kan påminna mig, har sådant Den i5 Januari i. 55 tillförene icke blifvit vägradt. Jag hemställer således, att motionen må få förändras, på det vi denna gång må komma ifrån saken. Flere hördes häruti instämma.
Grefven var för öfrigt ”alldeles af samma mening, som Baron Lagerberg”. Deruti instämde äfven, så vidt den till utfärdande föreslagna nya förordningen angick, Rådets alla öfrige ledamöter Gr:ne Ekeblad, Liewen, Banér, De la Gardie, Taube, Ducker, Tessin, Cronhjelm och Arvid Horn. Grefve Banér erinrade att, vid husandakt, en och annan af husets vänner, som tilläfventyrs komme tillstädes borde få närvara; Grefve Liewen begärde uplifvande af stadgarne mot eder, svordomar och sabbatsbrott, som af Rådet jemväl bifölls, af Grefve Tessin med den anmärkning, att ”konventiklar på krogar och källare åro mycket förderfligare än de andre”. Af allt detta synes klart att de tillförene ntgifna författningarne, hvilka helt och hullet förbjödo sammankomster i enskilta 144 Den 11 Ja nu afi. hus, dervid andre än husets egne medlemmar tillstädesvoro, befunnits olämplige och i sjelfva verket icke blifvit tillämpade. Oaktadt den uttryckliga befallning om sträng efterlefnad, som 1721 års förordning innehöll; oaktadt Rådets fleste ledamöter funno flera bland de i Umeå- och Sickla-målen anklagade mot nämnde författningar sig ”verkeligen” hafva förbrutit; blef straffet dem likväl eftergifven När ny förordning i ämnet nu skulle utfärdas, voro Rådets medlemmar, såsom det synes, alla ense derom, att, utom husfadren och hans husfolk — de enda enligt förra förordningarne lill gemensam husandakts-öfning berättigade — äfven husets slägtingar, vänner och grannar skulle tillåtas att vid sådan andaktsöfning närvara. Prosten Grubbs företag alt anmoda en i hans hus vistande Student att med Prostens husfolk, så godt som dagligen, hålla förhör och leda husandakten, äfvensom smeden (lianders att med sitt folk bedja, läsa i Bibeln och förhöra i kathechesen, jemväl i fremmande personers närvaro, förklarades vara ”mycket kristeligt och väl gjordt”.
N:o 50. i anledning af väckte motioner om ändringar uti Kongl. Förordningen, angående expeditions-lösen den 50 November 1855; och N:o 51. i anledning af framställda förslag, dels om förhöjning af härads höfdingars samt borgmästares äfvensom extra domares i brottmål ersättning för skjutsoch dag-traktamente, dels ock i fråga om rätt för häradshöfding alt vid extra förrättningar beräkna skjutsoch dag-traktamente för ett,skrifvare-biträde. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 26 och 51 sistlidne Augusti på bordet lagda Utlåtande N:o 114, med anledning af återremisserne i fråga om anslags beviljande för den bland Statens jernvägs-byggnader föreslagna stations-gård på Södermalm, äfvensom för reparations-verkstäder bär i hufvudstaden. Prot-Utdrag den 2 September 1857. 509 S. D.
Det synes höra lill mensklighetens lott, att aldrig, om ej ledd af erfarenheten, kunna gå den raka vägen till ett mål, utan att på många afvägar sig förirra och mångdubbla afståndet för detsammas uppnående. Målet vi här söka, är, att medelst en förbättrad representationsform förenkla det nuvarande compliquerade machineriet, som genom frictionen förlorar en stor del af sin kraft att utveckla landets materiella tillgångar genom denna förändrade form, och söka bereda så mycken frihet, som är förenlig med den lagbundna samhällsordningen. Världshistoriens erfarenhet gifver vid handen, att detta mål icke kan uppnås annorlunda, än på en enda väg, nemi. den, der de trenne samhällselementer, sorn tillhöra den constitutionella monarkien, det monarkiska, det conservativt aristocratiska och det progressivt democratiska uppväga hvarandra, Den 10 Mars f. m. 15 sålunda tryggande frihet förenad med ordning. Skulle ett af dessa elementer undertryckas, komme de andra, efter hvad verldshistorien intygar, att slitas om väldet, ända till dess det ena blefve allena rådande, som förer, antingen genom envälde till despotism, eller genom mångvälde till anarki. Huruvida de förslag, sorn blifvit afgifna, icke försmått all följa denna historiens varning, lemnar jag derhän; efter min tanka undertrycka de alla det medlande element, till hvilket vi sjelfve höre, och blottställa derigenom fäderneslandet för den fara jag anlydt: strid emellan de tvenne återstående elementen, till dess det ena blir allena rådande. Att detta medlande element, som i Sverige utgöres af Adelsståndet, på detta sätt skall undertryckas, förefaller mig så mycket besynnerligare, som Adeln verkligen äger allt hvad som erfordras för att utgöra detta element: en sjelfständig förmögenhet, en allmän och mångsidig bildning samt en sann fosterlandsanda. Hvarföre skole vida, genom antagandet af något af de förevarande förslagen, hvilka alla fela i det nämnde vigtiga afseende, störta oss, så tillsägandes, i en afgrund, likasom Curtius gjorde, i full vapenrustning.
man af tidningsnotiser se, att medlemmar af den kungliga fa rymme. Också kunna numera ej alla dessa miljen hos den eller den firman gjort sina grupper få plats i den gemensamma matsalen, juluppköp. där do förut varit ordnade, utan äfven nästOrdnandet af alla dessa tusentals gåfvor är gränsande rum måste för en del af dem tagas hvarken lätt eller snart gjordt — och dock i anspråk. Men innan detta ordnande sker, uppställas kan naturligtvis ej här, såsom det ju vanligen sker i enskilda familjer, komma i fråga att och klädas julgranarna. Detta sker därför ett » slå in » de särskilda föremålen, lacka dem par dagar före julaftonen och verkställes helt och förse dem med utanskrifter. Detta skulle och hållet af den kungliga familjens medlembåde för inoch uppackandet kräfva en allt mar samt de uppvaktande. Äfven härvid så- för lång tid. Nej, de för hvarje särskild persom vid så många andra tillfällen måste man son bestämda gåfvorna uppställas eller utläggas beundra vår konungs ungdomliga liflighet och på bord, så att de bilda lika många grupper raskhet, såsom t. ex. då han från en hög, gängsom de närvarande. Och då dessa utgöra ett lig stege fäster den silfverglänsande stora stjärantal af nära trettio personer — dessutom benan samt de svenska oeh norska flaggorna i komma alla, som på något sätt tjänstgöra vid toppen på den högsta, till taket nående granen. de kungliga och furstliga hofven, ända ned Utom denna jätte julgran finnas två något lägre till vedbärare och städerskor, mer eller mindre samt ytterligare en ännu något mindre, afsedd dyrbara gåfvor eller kontanta gratifikationer — för de allra yngsta barnen. — Förra året delså är klart att härtill fordras ett betydligt uttogo kronprinsparets två äldsta söner för första gången i klädandet af julgranen, och att detta skedde med lif och lust behöfver ej tilläggas. De med allehanda prydnader, frukter, glitter och ljus fullkomligt öfverlastade granarna få några dagar efter jul » plundras » af betjäningens barn.