Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen hade låtit intala sig den olycksaliga Kronobränneri-anstalten af förslagsmakare, hvilkas ekonomiska vishet ”genom säkra calculer förvandlade ljunghedar till kryddgårdar och födde mjölkkor på hälleberg”106; han hade lättsinnigt tillåtit Schröderheims, och andras, fortsättning af en redan under ”Frihetstiden” öflig trafik med ecclesiastika sysslor; han var en slät financier; han kunde ej frikännas från en stark lusta för dubbelhet, förställning, intrig (hvarvid man likväl hvarken bör glömma de omständigheter, under hvilka han uppväxt, eller det slags hemlighetskrämeri, som i den tiden ansågs sjelfnödvändigt höra till all välbeställd europeisk kabinetts-politik); hans begrepp om Konungahöghet och Sveriges Ära verkade, understundom, mera skimrande än gagneligt; hans just härmed sammanhängande begrepp om Adel förförde honom, att öfverhopa detta stånd med ynnestbevis, af hvilka några voro kränkande för de ofrälse stånden, och andra åtminstone syntes det. I ungefär så pass mycket kunde äfven den mest välsinnade och upplyste af hans undersåter äga rätt, att vara onöjd. Allt det öfriga deremot var, dels – än af ilska, än af fåkunnighet utmålande öfverdrift (såsom t. ex. hans mycket omskrikna luxe och hans ej mindre omskrikna hängifvenhet åt ovärdiga favoriter), dels – ren lögndikt. Och att med sådana uppfylla allas sinnen, derom hade hans motståndare dragit flitig försorg. Under den lilla mellantiden från riksdagskallelsen till riksdagsbegynnelsen, arbetades derpå med mångdubblade krafter. Det fanns ingenting så orimligt, som icke utspriddes om hans förehafvanden; och särskildt om hans afsigter med denna riksdag. Skall man dock lita på hvad verkligen skedde och för ögonen är, voro hans afsigter denna gång lika lofvärda, som hans till Ständerna meddelade propositioner välbetänkta och riksgagneliga. Men på Riddarhuset kände man sig vid denna tid föga belåten, att vara det högsta ståndet i en verklig monarki.
Tjuguett tusen etthundra Jt:dr 42 öre utaf det årliga anslaget, 20,000 R:dr. till understöd för seminarii-elever; 4:0, Tjugufyra tusen femhundrasjutio R:dr 99 öre utaf den summa, 10,000 R:dr årligen, sorn anslogs till förbättrande och underhållande af undervisningsmaterielen samt till understöd Tid utgifvande af lämpliga läroböeker och kartor m. m. för folkskolorna; 5:o, Tjugutre tusen trehundratretiofyra R:dr 81 öre af anslaget, 17,000 R:dr årligen, till arfvoden och resekostnader för skole-impektörer; 6:o. Tvåhundrasju tusen sexhundratretioåtta R:dr 20 öre af det årliga anslag å 80,000 R:dr, sorn anvisats till löneförbättring åt de vid nu befintliga folkskolor anställde lärare, hvilka, husrum och vedbrand oberäknadt, icke hafva 400 R:dr i lön; varande dock såsom vilkor för användandet af sistnämnda anslag föreskrifvet: a) att bidrag häraf lemnäs endast de församlingar, sorn till sitt folkskoleväsendes årliga behof förut tillskjutit ett belopp, som minst motsvarar den hvarje församling anslagna andel i personliga skyddsalgiften; b) att Statens bidrag af nu ifrågavarande medel i allmänhet, och der ej Kongl. Maj:t finner särskilda förhållanden böra leda till undantag, icke må beviljas till högre belopp, än forsamlingarne sjelfva, utöfver hvad de redan tillskjutit, åtagit sig att lemna till folkskolelärares aflöning; samt c) att löneförhöjning icke må utgå till andra lärare, än dem, som vid skolan meddela undervisning under minst 8 månader hvarje år; 7:o, Etthundranittioåtta tusen trehundraåttatioåtta R:dr 92 öre af det till Kongl. Maj:ts disposition för folkskoleväsendets utveckling och förbättring, enligt derför angifna grunder och under vilkor att församlingarne fortfarande bidraga med två tredjedelar af hvad som för detta ändamål erfordras, ställda anslaget, 75,000 R:dr årligen.
Hon hade lefvat ett arbetsamt lif och väl gjort några små besparingar. Hon hade sytt, hon hade gått i hjälphus, hon hade klädt brudar, hon hade odlat alla dessa » petites industries », som i en stor stad stå att finna för dem, som passa på och efter hand blifvit kända i några kretsar. Hennes egentligaste yrke hade till sist blifvit det att svepa lik. Nu orkade hon knappt med det heller, men ej olikt den gamle italienske röfvaranföraren, som på sin ålderdom roade sig med att öfversätta tyska röfvarromaner, hade jungfru Källström till nöje att gå omkring och se på lik. Det var ett visst fackintresse, som utbildat sig hos henne. De fina anordningarna med » bättre lik » beredde henne en ogemen fägnad. Efter sina besök i sorghusen berättade hon, sittande på ett gungbräde på den stora gården, för grannkvinnorna om linnets finhet, händernas magerhet, ansiktets fridfulla uttryck m. m. med ett intresse, som kunde locka en förbigående att för sig med skalden utbrista: » Ett lik det är en syn, som roa kan så mången! » Men detta nöje var för henne icke nog, utan hon eftersträfvade ett dagligt, stundligt nöje af sin specialitet. Hennes rum var öfverfullt med dödens hemska emblem; på väggarne sutto papper från begrafningskarameller, en dödskalle grinade i ett hörn, och öfver ett bord låg hennes egen svepning, färdig att användas. För henne hade allt detta icke det ringaste hemskt. » Förskräckelsens konung » hade för henne blifvit förvandlad till en leende Eros. Om sin död talade hon som om en fest. Från det sublima till det löjliga är det, som bekant, blott ett steg, men satsen kan någon gång omvändas, och hos den gamla jungfrun var det ett .kort stycke frän det löjliga till det sublima. När man först gjorde bekantskap med detta svärmeri för döden, fann man däri icke så litet komik, det var en gammal afsigkommen kvinnas besatta vurm; men vid närmare påseende låg tätt invid denna vurm något af den odödliga andens triumf öfver den, " som har sken af att vara hans fruktansvärdaste, obevekligaste motståndare.
Resultatet af omröstningen har varit 77 Ja och 42 Nej, hvadan Ja vunnit. I följd häraf är den eventuela införselstullen å kläder, ny a', andra slag, bestämd till 33f procent af värdet. 10Olde Voteringen (347:o) Den, som å krut vill antaga eventuel införselsafgift af 10 r:dr per centner, löstalja; den, det ej vill, röstar Nej-, vinner Nej, antages Borgare-slåndels beslut, att bestämma denna tull till 8 r:dr centnern. Som omröstningen gifvit till resultat 79 Ja och 40 Nej, samt Ja följaktligen vunnit, hafva Rikets Ständer såsom eventuel inlörselstull å krut antagit 10 r:dr per centner. Förstärkta, Stals-Ulskottels Memorial, N:o 278. 161:a Voteringen (348:o). 13 lien, soin vill bestämma eventuela utförselstullen a malm, rå och osmält, ej specificerad, till 33} procent al' värdet, röstar vinner Nej, antages denna tull till 75 procent af värdet. Voteringen har utfallit med 50 Ja oell G9 Nej, hvadan Nej vunnit; och kommer således malm, rå och osmält, ej specificerad, att beläggas med eventuel utförselsafgift af 75 procent utaf värdet. Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, vill bestämma eventuela införselstullen å måhult eller tryckt oäkta porslin: „tallrickar„ till G sk. och »andra pjeser“ lill 8 sk. skålpundet, röstar vinner Nej, bestämmes tullen å måladt eller tryckt oäkta porslin, alla slag, till 6 sk. skålpundet. Denna votering har utfallit nied 79 Ja och 40 Nej-, hvadan och enär Ja vunnit, Rikets Ständer antagit de eventuela tullbestämmelser, som i Japropositionen finnas uppgifna.
Jag har varit i tilifälle, att af sak-’ kunnige göra mig underrättad, att den af Herr Treffenberg föreslagne inrättning, med chartor för afgående bref, verkeligen skulle utgöra en betydlig controll, och den största man kunde påfinna Jag tror visserligen med Herr Tham , att följden skulle blifva, att ganska få correspon* denter besökte stället för att se om brefven vore afgångne, men sjelfva tillvarelsen af den dubbla chartan skulla blifva en controll. Dessutom när dessa chartor uppskickas till PostDirectionen, utgöra de en controll på de chartor, som förut ankommit. Denna del af förslaget anser jag således förtjena uppmärksamhet, och yrkar återremiss. I öfrigt hvad modorationen angår, tror jag väl, att vid första påseendet man kan finna många skäl emot den i närvarande förhållanden, men jag fruktar , att följderne af dess borttagande skulle blifva, att de Corresponderande sökte andra utvägar att fortsända större bref, hvarigenom en ytterligare minskning uppkomme uti Postverkets inkomster. Hvad recornmendations-afgiften angår, instämmer jag med Dén 29 Julli f. m, 1149 Herr Hjerta, och anser, att elen bor erläggas i förhållande till storheten af den summa, som afsändes. Becommendationen bör snarast anses sä som en Assurancelnrättning af Staten , som betalar summan, om brefvet förkommer. Jag anser recornmendations-afgiften under intet hvilkor böra tillfalla Posimästarne , såsom en löneförhöjning, utan tvärtom böra tillkomma Staten , dä besväret för afsändandet af so,000 B:dr icke är större än för 10 R.dr, om de äro uti sedlar, som väga lika mycket. Den punct i Utskottets Betänkande, som i synnerhet fästat min uppmärksamhet, är den, att Konungens Befallningshafvande skulle controllera Postmästarne.
— Hvad åter angår den värde talarens yttrade öfvertygelse, att kyrkornas äganderätt lill de Halländska kyrkohemmanen vore till alla delar utredd, så vill jag blott erinra derom, alt Hr Rosenblads eget orakel U:r Senhammar likväl erkänner, att af dessa hemman utgick icke allenast landlgille till kyrkan utan äfven ”giesteri” i penningar, som icke lillföllo kyrkan, samt att Kronan vid dessa hemman hade herrligheter, som hon försålde eller bortgaf till enskilda och hvilket sålunda utgjorde en inskränkning i kyrkans rätt. Att kyrkorna nu skulle äga ett dominium plenum, då de fordom endast ägde ett dominium non plenum förefaller mig orimligt. —■ Jag torde föröfrigt böra tillägga några ord om ändamålet med det amendement jag föreslagit till Utskrs betänk. Om nemi. hemmanen, efter 1826 års resolution, fortfarande komma att vid ledigheter utarrenderas, så blir frågan, innan undersökningen hinner verkställas, allt mer och mer invecklad, emedan de förhållanden, som undersökningen skulle åsyfta att tillvägabringa, hade blifvit på förhand rubbade genom hemmanens utarrenderande, och blefvo svåra att återställa. Derföre skulle jag önska, att R. Den 1 Mars f. m. 427 o. Ad: ville bifalla SlalsUtsk:s tillstyrkapde med det tillära; ia^ föreslagit. J ° Frih. Gederström: Jag har begärt ordet för att bemöta det tillägg Gr. Cronhjelm begärt, nemi. att undersökningen skulle blifva beroende af de s. k. åboernas vilja och begifvande. Jag mäste bestrida, att de äga någon rätt, och således kan ingenting af hvad som afgöres, komma att af dem bestämmas. — Men efter jag nu har ordet ber jag att äfven fä besvara en anmärkt)., sorn man sagt mig blifvit gjord, under det att jag på en stund var fränvar., angtde Christian IV:s rätt att utgifva författningar för Halland.
Den andra gick i sammet och uti sidenskor Och fina seder re ' n i vaggan lärde; Hon talte ej vid luften, bar handskar jämt och flor Och visste på sig själf att sätta värde. Hon saknade ej moder och icke modersvård, Sin faders ögonsten hon var tillika; Af ömma händer sveptes hon i sobel och i mård, Med guldband knötos lockarna de rika. Den ena växte upp likt ett ogräs uti mark, Som nöjas fick, blott ingen det förödde; Och dock blef stängeln smidig och roten sund Och helsans rosor uppå kinden glödde. Väl föga godt hon hörde och lärde_ mindre Och dock blef hjärtat varmt, och fromt blef Den ingen annan vårdar och ingen minnes, Vår Herre vårdar nog och har i minnet. och slark, ån, sinnet; den Den andra växte upp likt en drifhusplanta späd, Som skyddad slår för solen och för vinden, Dock lutar kronan redan, och stängeln växer sned, Och ingen purpur skiftar uppå kinden; Och lifskraft kanske knappast med våren strömma vill In i de blåa ådrorna, de fina: Om Herren ej ger växten, man fåfängt bjuder till, Han är dock den, som låter solen skina. 1890 I DU N Den ena högt är älskad och firad och berömd, Den andra kanske bannor blott får höra; Den ena är beundrad, den andra är förglömd. Och lider hon, hvad skulle det väl göra? När. sidenklädd den ena till kyrkan far ibland Med guldbesmidda spännet, snabbt som vinden, l sliten dräkt den andra då står, med framräckt hand, Och nifjer djupt och får en slant vid grinden. Det kan väl ingen veta, hur det i världen går Till sist den ena af dem som den andra; Ej alltid man i lifvet på rosor dansa får, Ej alltid, uppå idel törnen vandra, Och mulen dag till sist kan väl ock en solglimt få; Men hur de vexla, dessa tvänne öden, Och huru skilda banor de uti lifvet gå, Till slut de skola mötas uti döden.
Hr af Dalström har anfört exempel af Marks härad i Westergöthland, der på it qvadratmil 26,000 menniskor finna föda och bostad: Nåväl! 0111 desse menniskor ej funno sitt hem och sin bergning der, livart skulle de taga vägen? De 26,000 menniskorna kunde icke förminskas till ett intet; om de ej finge bo der, icke på ett annat, icke heller på ett tredje ställe, så ser jag ej annat än att de skulle blifva landsstrykare. Man har velat utsträcka bestämmelserna ända derhän , att icke blott hindra flyttningen socknar emellan , utan äfven afl hindra den inom en och samma församling. Detta är dock raka motsatsen till den frihetsprincip, som gjort sig gällande vid den första §:n. Hr von Rosen har påyrkat §:ns qvarstående för deras räkning, som icke kunna gifva arbete åt de personer, som de intaga på sina ägor. Det är icke möjligt att på förhand bestämma, om man kan gifva eller icke gifva arbete åt de personer, som intagas , emedan husflit, slöjdfärdighet och frisk afsättning af husflitens producter kunna gifva utkomst på ett litet ställe så väl som på ett stort. Hr Rosenblad: Jag är visserligen till största delen förekommen af Frih. Raab i hvad jag ämnade yttra, men anhåller dock att få tillägga några ord. Jag får då förklara, att jag med Hr von Hartmansdorff instämmer deruti, att om denna § skall qvarstå, så bör man taga bort orden ”från annat f a t t i g v å r d s s a m h ä I I ety i annat fall komme denna § att stå i strid med den redan förut erkända grundsatsen. Men jag kan deremot ej finna något behof af denna §, tvertom skulle den med sin nuvar. stylisation innebära en krigsförklaring emot hvar och en, som komme från en annan socken; än mera, om densamma skulle få den utsi H. 56 Den 13 Mars f. m. sträckning, som Hr af Dalström föreslagit, nemi. ali hindra flyttning inom samma fattigvårdssamhälle, ifrån flen ena gården till den andra. Instämmande till alla delar i Fril).
Afven jag anhåller, alt betänk, mätte fä hvila på bordet. Hr Printzensköld, Carl: Då 2 ledamöter yrkat att ett betänk, må hvila på bordet, lärer sådant icke kunna förvägras; men jag anser mig böra upplysa, att det skrifvelseförslag som omfattar arméens behof, icke af Exp.Utsk. kunnat expedieras just derföre att ifrågavar. betänk, icke blifvit afgjordt. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att ifrågavar utlåt, till följd af den derom af flere ledamöter gjorda begäran, komme att hvila på bordet. Föredrogs StatsIJlsk:s d. 15 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 260, med förslag till voler:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de ifrågastäldt låneunderstöd till reparation af hamnen vid Westerås. R. o. Ad. godkände den i detta mern. föreslagna voter:s-propos. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund, hade låtit inlemna ett sålydande mern.: Hindrad alt till riksdagen återkomma får jag härmed afsäga mig förtroendet att vara Bänkman inom 14:de Bänkm:s-afd:n samt ledamot af Statsoch Ridd.Utskm. I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Electorer att utse en ledamot i StatsUtsk., samt en ledamot i Ridd.Utsk. i stället för Hr Montgommerie; hvarjemte Hr Landtm, tillkännagaf att val af en Bänkman inom att förrättas i början af nästa plenum. Den 17 Juli. 153 Slutligen anmäldes och lades på bordet ett från StatsUtsk. inkommet utlåt. N:o 242, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., ang:de beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 10 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck.
Då man nu derjemte besinnar, hur klöfverodlingen genom drtmkfordringen eftersältes och försummmas, så må väl det vara nog tydligt, att boskapsskötseln af bränvinsbränningen äfven Jider skada. Afven jordens produkter och alla industriella näringar taga skada at bränvinslillverkningen. Säden, potäterna, som i så oerhörda massor förderfvas för att derutaf tillverka del skadliga giftet, hvaraf både menniskor och boskap förderfvas — hvilken förfärlig förlust beredes icke derigenom åt jordbruket? Vinodlingen af våra inhemska frukter skulle kunna drifvas med stor framgång, om icke bränvinsindustrien toge, till den förres men, all upfinningsförmåga i beslag; lanken ligger fjetlrad i bränvinsflodens afgrund, och allmänt nyttiga näringar och förelag hämmas derigenom, att denna icke sköna utan fula konst, att på alla uptänkliga vis fabricera bränvin, förskingrar samhällets tillgångar och krafter, lemnande efter sig lidanden utan (al i armodets hem. Då nu så är, mine Hrr, att ni lida tvång och förtryck af en fiende, den grymmaste som någonsin härjat våra landamären, och sjelfva nationen i massa upvaknat för alt lösgöra sig från de nesliga banden, och bevisat detta derigenom, att de allestädes ifrån vändt sig med petitioner till K. M. och R. St. för alt begära hjelp emot den öfverlägsna och härjande tyrannen; hvad tillhör oss då alt göra? Skole vi icke lyssna till nödropen och hasta till strids emot fienden, som kastar sig öfver och förderfva!- menniskorna 416 Den 26 A pr i 1 f. m. lill kropp och själ, förderfvar boskapen och hela landet nied dess frukt? Hvar äro hjeltarne, som gå fram och strida ljusets strider emot förderfvaren? Skole vi lala honom fritt förderfva, och i ställe för alt utdrifva honom, dagtinga med honom och tillåta honom bo när oss, för det han låter beskatta sig, ehuru det egentligen är han sora beskattar land och folk?
Stånden helst af sig sjelfva rätta detta misstag; och må man besinna, att eljest möjligen framkallas nödvändigheten äf en vägran å Bonde-Ståndets sida, Bevillnings-Utskottets Memorial N.o 63. it sida, att deltaga i en omröstning, som, i grunden helt och hållet olaglig, äfven skulle kunna blifva en ny anledning, alt nedsätta Representanternas värdighet, genom den alltför märkbara oredan och osäkerheten i dess förhandlingar.” Af Riksdagsfullmägtigen Eric Persson från Gefleborgs Län: ”Jag anser det af Utskottet här fattade beslut vara grundlagsvidrigt. — Då Utskottet en gång genom dess första tillstyrkande af den underdåniga skrifvelsen öfverträdt Grundlagen, lärer väl ej falla sig så noga om elier huru många gånger sådant hädanefter inträffar, men jag har dock ansett mig böra reservera mig emot Utskottets beslut, att ej erkänna det första misstaget, och föreslå de 3:ne Stånden, som bifallit dess ifrågavarande tillstyrkande, att frångå deras beslut.” Af Riksdagsfullmägtigen Appelqvist från Blekinge: "Emot de beslut Högloft. Bevillnings-Utskottet nu fattat i afseende å de anmärkningar vid återremissen från Bonde-Ståndet å Betänkandet N:o 56, rörande tillstyrkande, alt en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t skulle afgå, som ålägger bränvins-brännings-idkare af pannor öfver 20 kannors rymd, att erlägga fulla skatten efter Tariffens innehåll, och endast bränvinsbrännare af pannor under 20 kannors rymd, skulle få begagna den fördelade liden af 3 eller 6 månader; detta är beslut, som jag alldeles inte kan gilla, jag tror då alla fyra Riks-Stånden vid denna frågas behandling lagenligt beslutat och indelt bränvinsbränningstiden till 3 eller 6 månader, allt efter communernas egen önskan, så anser jag det vara obehörigt, att Höglofl.
Uppgiften på arbets-personalen vid grufvorna kan icke vara fullt til 1- förlitlig, då många af de upptagne arbetarne endast en del af året bedrifva gruf-arbete, deremot andre till stort antal, i synnerhet qvinnor och barn, under sommaren sysselsättas med malmplockning och vaskning, utan att vara såsom ständige arbetare beräknade. 15 Af sjömalm har under de ifrågavarande åren obetydliga qvantiteter blifvit upptagne, och är denna malm endast vid Lyreds, Lennartsfors och Sunnemo hyttor till en del gjutgods begagnad. Taclijenis-tillverkningen drifves uti ljuguålta masugnar eller hyttor, belägn e inom den egentliga Bergslagen, uti fyra hyttor tillhörige Uddeholms Bolag och belägne dels i Bergslagen och dels inom Elfdahls härad, uti Lyreds hylta i Gunnarskog socken och Lennartsfors hytta i Trankils socken; men blåsning.har icke varit på en gång uti alla dessa anställd, utan har den årligen under sista qvinqvennium ägt rum i minst 29 och högst 3i hyttor. Förhållandet med tackjerns-tillverkningen under berörde lid har varit följande; År 1838 „ 1839 „ 1840 „ 1841 „ 1842 Blnsningsdygn. Fri-dygn. Tillverkningsbelopp. Tionde Tackjern. Förestående uppgift visar, att tackjerns-tillverkningen under ifrågavarande fem åren oafbrutet tilltagit, så alt den det sista af dessa år uppgått till vid pass 28,000 Sk# mer än det första. Af hela tillverkningsbeloppet, som utgjort i medeltal för år 78,030 Sk# 24 L# 16 #, hafva de Uddeholms bolag tillhörande 4 hyttor åstadkommit omkring 20,000 Sk# årligen; en följd af de derstädes införde förbättringar i processen samt den omsorgs - 16 fullaste uppmärksamhet vid allt, som på handteringens utveckling kunnat hafva iflytande.
Under det att min lilla gosse sof i sin korgvagn, och min svärmor stickade på en kolt åt gossen, som jag icke skulle veta af, förrän den var färdig, förstår du? började Ivanoff lära mig läsa och skrifva ryska språket, som jag redan talar temmeligen felfritt; när gossen vaknat, så spelade och sjöngo vi tillsammans. Men nu är det slut med detta nöje, ty den vackra årstiden är förbi och redan för några veckor sedan flyttades instrumentet och bokskåpet derifrån. Mitt arbetsbord blef händelsevis qvar. I förgår behöfde jag ett mönster, som låg der i en af lådorna. Jag kastade en varm duk omkring mig och gick för att hemta det. Jag mötte min man på gården, han följde med. Under letandet efter mönstret, fann jag ditt sednaste bref, och genomläste det på nytt. Jag vände mig till Konstantin för att fråga om ingen möjlighet fanns att få underrättelser från Feodor Karlowitsch, men blef hindrad af det välbekanta ljudet af en kurirklocka från vägen. «Nu måste jag bege mig upp för att höra hvad han har att förkunna,» sade min man och ville skynda ut. «Det kan du ju lika gerna göra här,» invände jag skämtande. «Jag skall visst icke vara nyfiken, eller till hinders.» Sägande detta hade jag öppnat dörrn, som förde ut till vägen. Kurirn var nu helt nära oss; att se mig, hoppa ur åkdonet, sluta mig och Ivanoff i sina armar, det var ett ögonblicks verk. Och kuriren? Anar du hvem han var? Din Feodor lifslefvande. Han var okunnig om att Ivanoff var här, utan trodde honom ännu lefva i Petersburg, dit han väl skulle afgå som kurir, men att han haft föga hopp att der träffa honom, då han kanhända intet ögonblick fick disponera om sin tid. Äfven nu voro ögonblicken dyra; medan Konstantin såg genom vissa medförda papper, och hästombyte skedde, läste Feodor ditt bref — derföre har jag väl din förlåtelse hoppas jag! — Han öfverhopade det med kyssar, bad att få behålla det, sade att det varit honom omöjligt att skrifva, då han ej med säkerhet kände Ivanoffs adress, för att riktigt få det i dina händer.
isynnerhet då det skedde med slutna sedlar, och att det således hufvudsakligen komtne derpå an, att göra thancen något nära lika för dem som i valet deltaga, såsom en medelväg framstäldt det förslag, att Ridderskapet och Adeln i stället för att delas i 50 delar, borde fördelas uti 25 j och hvarje afdelning inom sig välja en Elector, dervid Herr Grefven tillika hemstäldte, att hvarje sådan 25:tedel skulle på kallelse af äldsta Ledamoten kunna förut sammanträda och rådgöra, hvarigenom, efter två eller tre timmars deliberationstid och dervid inbördes lemnade upplysningar Herr Grefven ansett hvars och ens öfvertygelse lättare kunna blifva bestämd, och skulle valet sedermera ske inom skranket. Och hafva utom ofvannämnde Talare, jemväl Herr Rosenblad, Bernhard, Friherre Björnstjerna, Magnus, Herr von Hartmansdorff, August, Herr von Hohenhausen, Michael, Grefve Spens, Carl Gustaf, och Friherre Anckarsvärd , Carl Henric, yttradt sig dels emot och dels till försvar för de åsigter, Utskottet i dess Betänkande framstäldt, dels ock för antagande af Herr Grefve von Schverins ofvanberörde Förslag.