Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och i afseende på Christen Pchrssons och Pehr B arges motion örn befrielse för Rote-hållarne på Gottland från skyldigheten att förse sine Båtsmän med torp, hafva Utskotten bordt vördsamt upplysa, att fråga om en dylik befrielse för nyssnämnde Rotehållare blifvit, under sist för Hu t na Riksmöte, väckt af Fullmägtigen från ön, G. A. Kolmodin, och att Rikets då församlade Ständer, med bifall till deras Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsjiottens Betänkande, N'.o 1f 7 Slatssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande i ämnet, stannat i det slut, att, som Rote-hållarne, jemnlikt Kongl. Förordningen af den 23 Maj 1690 samt sedermera utkomne och gällande Författningar, äro pligtige alt gifva Bits männen torp lägenheter, bestående af nödiga lius samt åker och äng, hvarvid undanlag endast är gjordt för de rotars hemman, der icke någon lägenhet lill åker och äng finnes, såsom i skärgården, i hvilket fall Båtsmännen bö‘ra i stället hestås visst belopp i råg och korn m. m.; allisa ansågo Rikets Ständer skäl ej vara förhanden att, serskildt för Gottland, tillstyrka någon ändring i hvad sålunda stadgadt blifvit. I öfverensstämmelse härmed och då dessutom i Högstberörde Kongl. Förordning förekommer det tillägg, ali i händelse de för Båtsmännen bestämde luis ej genast finnas att tillgå, Rote-hållarne vöre pligtige att herbergera Båtsmannen med hustru och barn, intilldess husen hunnit uppföras; men Rote-hållarne på Gottland, under den allt ifrån år 1U90 förflutne tid, icke saknat rådrum alt byggnads-skyldig hetcn fullgöra, anse Utskotten Rote-håliarnes hittills visade uragtlåtenhet i detta fall, hvarken kunna eller böra tjena till skäl för deras befrielse från åliggandet att förse sina Båtsmän med torp; och Utskotten få således vördsamt tillstyrka: att ifrågavarande motion måtte förfalla. Stockholm den \
Detta medges af hvarje upplyst lagkunnig, som icke under utöfningen af sina ämbetsbefattningar, förlorat utur sigte den sanningen, att lagarne icke äro annat än producter af folksla-, gens framskridande odlingshistoria, hvilka, alstrade genom ett föregående tidehvarfs mödor, såsom ett dyrbart arf öfvergå till det efterföljande; och att följaktligen hvarje ändring af menskliga förhållandenas ställning ovillkorligt påkallar en ändring äfven uti de lagar, som bestämma och ordna dem. Denna lagstiftningens bristfällighet har i fordna tider varit gemensam för alla folkstammar af germaniskt ursprung. Alla de stater Germanerne upprättade grundades ytterst på feodal-principen, det vill säga på ett system af utskylder och tjenstbarheter utgjorda för Statens behof af dem som innehade jorden. Ofvergängen från denna tingens ordning till det nuvarande, bereddes derigenom att de " '1 Särskildt tryclt. 4*6 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. åkerbrukande byarne, uppvuxne till Städer och utbildade till nederlagsplatser för folkslagens industri och handel, betingade sig frioch rättigheter, hvarigenom de undanrycktes feodal-systemet och fritogos från den undergifvenhet under Feodalherrarne, som desse i sednare tider gjorde anspråk uppå, ehuru de från början icke voro annat än anförare för de till Statens försvar bildade föreningar. Ofvergången utbildade sig olika; först och, främst: allt efter graden af den odling de Germaniska folken funno före sig, i de af dem inkräktade Romerska provincer och de der införde sin samhällsordning, och sedermera, allt efter de mer eller mindre hastiga framsteg, som de öfrige, icke på Romersk jord bildade Germaniska stats-samfund gjorde på odlingens bana. De omedelbara utskylderne, de vid jordens innehafvande fästade tjenstbarheter, likasom den derigenom uppkomne feodal - undergifvenheten, voro aldrig hvarken så svåra eller så förödmjukande, på Pyreneiska och Alpiska halföarne, som annorstädes.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Anders Nilsson från Malmöhus Län, i afseende på Städernes Taxerings-Comiteer föreslagit en sådan förän - Bevillnings-Utshottets Betänkande JV'.o 38. clring, att berörde Comiteer hädanefter skola bestå till ^‘.del af Borgerskap och ^delar af öfrige skattdragande invånare, samt att, vare sig på erinran af en eller flere af Comiteens Ledamöter, den skattskrifne må anses skyldig med ed fulltyga sin uppgift om årliga inkomster, derå de, som hålla bok och räkning, på anfordran voro pliglige att sådane, behörigen afslutade, inför Gomiteen uppvisa,- men sorn den ifrågasatte förändringen, i sig sjelf orättvis, då städernes personal utgöres lill större delen af Borgare, hvilka med billighet icke kunna frånkännas rättigheten att, enligt nu gällande-föreskrift, deltaga uti Taxerings-Comiteerne, till halfva antalet deraf, skulle i verkställigheten fleiestades möta svårigheter i brist på andra Ledamöter än af Borgerskapet, samt den uppgifne, till följd af äldre beskatlningslagar förr begagnade, men såsom förhatlig längesedan afskaffade utvägen att låta genom edgång och företeende af Böcker styrka uppgifternes rigtighet, numera synes destomer olämplig och obehöflig, jorn Taxeringsmännen ega ovilkorlig rätt, att, efter förefallande skäl och omständigheter, ändra de skattskyldiges egna uppgifter; så anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Anders Nilssons ofvannämnde motion. Utskottet får tillstyrka nedanstående förändring uti i2p §. 2 mom. i83o års Förordning. Utskottets Förslag. Enär vid stadgande af Enär vid stadgande af För verkställigheten häraf, För verkställigheten häraf, åligger det ej mindre allmänna åligger det ej mindre allmänna Brandslods-InrättningensDireclionäu, Brandstodsoch Brandförsäkringsi afseende å —■ Inrättningars Directioner än, i afseende å —- Pag. 72—73.
Kina, som ännu icke kunnat helt och hållet frigöra sig från gamla fördomar, hade nekat de nordamerikanska republikerna fri genomflygningsrätt, och däraf hade uppstått en ganska allvarsam förveckling. Många hade trott, att det stora järnvägskriget mellan Ryssland och Kina, hvilket rasade i flera årtionden och slöts omkring hundra år före tidpunkten för denna berättelse, skulle vara det sista på jorden. Nämda krig hade uppkommit genom Kinas hårdnackade vägran att öppna sitt land för den universela järnvägsfärdseln, och det troddes, att Storbritannien, ehuru själft en vän af denna färdsel, haft sitt finger med och styrkt kineserna i deras motstånd. När kriget likväl bröt ut, drog Storbritannien sig till baka, hvarför det britiska parlamentet voterade ministèren en tacksägelseadress under försäkran, att hvarje britt vore ständigt beredd att försvara rättvisan och friheten öfver alt på jorden – blott man icke behöfde använda andra medel än stora ord. Kriget slöts genom kinesernas fullständiga nederlag, och efter den därpå följande freden vardt Kina indraget i det universela järnvägsnätet som hade sin vigtigaste linie i den asiatiska Pacific-banan. Men samfärdseln undergick genom de snart därefter uppfunna luftmotorerne en så fullständig förändring, att Ryssland icke drog några fördelar af sina ofantliga uppoffringar under kriget. Sedan dess hade flera större och mindre krig uppstått, af hvilka det mellan Monaco och Italien varit det blodigaste, naturligtvis näst efter de förskräckliga socialistfäjderna hvilka man icke räknade bland riktigt »ordinarie» krig. Den först nämde staten hade genom sin spelbank samlat så stora skatter, att den kunde skaffa sig en här af äfventyrare från alla land, med hvilken Monacos furste angrep den stora italienska republiken för att däraf åt sig skapa ett kungadöme. Företaget misslyckades likväl. Monaco besegrades. Fursten gjorde de främmande äfventyrarne sällskap och flydde till en af Söderhafsöarne, där en ny spelbank uppsattes, vid hvilken de växelvis utplundrade hvar andra.
Om undantag tillförene ägt rum från grundlagen, som i hvarje särskildt fall bör efter Pen 8 April f. tu. ordalydelsen tillämpas; så kunna dessa undantag likväl ej hafva upphäft denna grundlag, R, ,St. kunna i en fråga, deri de hafva rätt att allena besluta, vid 20 riksdagar ingå till Konungen med hemställan om Dess saneson; men vid den 2 irsta står dock lagen qvar lika användbar som förut, fastän det är klart, att hvar och en, som söker att på R, Strs bekostnad mer och mer arrondera styrelse-maktens område, skall åberopa praxis, der den är att tillgå, lill inskränkning af Ständernes i grundlagen stadgade rättigheter. Hade Ständerne varit mera omtänksamme ifrån 1809 och allt hitintills, att så noga vårda deras prerogativ, som man är angelägen att de skola vårda Konungens, tror jag icke att man hade fått se sådana saker, som att Regeringen företagit sig att förneka Ständernes rätt att granska vissa cassör eller deras instruction vid 1828 års riksdag för sina revisorer, eller alt Styrelsemakten vid samma riksdag hade tilltrott sig, att åt Riddarhuset utportionera huru mycket det borde få behålla af de beslutade förändringarna i dess egen ståndsordning, med mera dylikt, Jqg får slutligen anmäla min protest mot de ledamöters mening, hvilka velat från Hr Landtm, på förhand framlocha en tolkoiog af grundlagen och derjemte möjligen en vägrad propos. Jag fruktår, att en sådan vägran kanske ej är långt borta, emedan en dylik redan förekommit i BorgareSt. och ryktet säger, att öfverenskommelse derom blifvit träffad i Talmans-conclaven. Det är också klart, att de som vilja komma till ett resultat, som är motsatt Utskrs förslag, gerna skulle önska att vinna ett stöd i Hr Landthus opinion. För min del tager jag mig friheten vördsamt fästa Hr Landtnäs uppmärksamhet derpå, att en framställning af Hr Landtnäs tanke bär är alldeles öfverflödig, då fråga nu endast är om å te rre iniss. Hr Tersmeden, Gärl Reinhold, uppläste följande?
Första delen Studentdagarne i Lund. En kulen, kuslig februariafton vandrar stud. phil. Truls Andersson genom Lundagård fram mot Akademiska Föreningen, som lyser festligt emot honom emellan trädstammarne. De hade haft främmande denna dag, han och hans lag – fyra-fem bondstudenter från Söderslätt, som med klassinstinkt slutit sig till hvarandra vid första samtidiga inträdet i elementarläroverket, hållit ihop genom skolans alla klasser, och nu vid universitetet af vana hängde samman såsom ett bland kårens hundra småkotterier. Främmande från landet, hemifrån, några unge män och unga flickor, bröder, systrar, kusiner, flammor. Hela eftermiddagen hade de hållit till hos en medlem af kotteriet, som gaf värd på sin hybel, spelat kort, gjort kur, druckit punsch och dåligt vin. Det hade varit hyggligt, hemtrefligt, hemvarmt; Truls hade känt det så, som om han vore på rätt ställe, just der han hörde hemma; tusen atomsmå, osynliga minnen hade följt de från barndomen kända ansigtena in i rummet och satt atmosfären omkring honom i en svingning så intens, att han förnummit den såsom en värme kring själen. I mörkningen hade man brutit upp för att fira kvällen hos en familj, i hvilken en annan af kretsen var inackorderad. Det var ett rikt småborgarhem, der allt röjde en blandning af smaklös pynt och gammaldags solid enkelhet; och der hade Truls genast känt obehag, äckel, gêne i själen: det var ett sammanförande af tvenne verldar, hvilket han rekapitulerade inom sig i sina egna känslor, med alla dessa konflikter mellan stadsbons nedlåtande smisk och den bondföddes förlägna stelhet under de fruktlösa försöken att röra sig naturligt med sina lemmar och ord bland dessa ett främmande socialt miliös etikettvanor och umgängesfordringar.
Jag begär icke alt detta mål skall förekomma näst efter Hufvudlillarne; •y jas har i ett föreg:de ple - Den 15 A^pril. >119 nimi gjort och vill förnya anhållan att det s. k. Bränvins Betänk, mätte komma näst efter Hnfvudtillarne. Nu deremot önskar jag blott att ifrågavande mål måtte förekomma efter Hufvudtitlarne. Gr. Gyldenstolpe: Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. sådan, som Hr von Hartmansdorff vid öfver läggningens början framställt densamma. Jag tror icke att sedan öfverläggningen är fulländad det går an att nu föreslå något annat än hvad som utgjort föremål för öfverläggningen. Eljest anhåller jag ali vi mätte få öfverlägga äfven om det sednare förslaget. Hr von Hartmansdorff: l fall Ståndets ledamöter och Hiddarh.-Sekret, kunna intyga att jag sagt näst efter: så skall jag icke göra några invändningar. Men i annat fall anhåller jag att Gr. Gyldenstolpes framställning icke må föranleda lill milt förslags förkastande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att det var möjligt alt han misstagit sig om Hr von Hartmansdorffs hemställan, hvilket var så mycket troligare, som han nu af Riddarh.-Sekret, erhållit den uplysning att ordet näst icke förekom i mem.-prot., samt alt det således var Hr von Hartmansdorffs rättighet att få propos. derå att Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk. JYi 78 må å föredragn:s-listan » upföras efter StatsUlsk:s utlåt. ang:de Stats-regleringen; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade till dehlia Hr von Hartmansdorff hemställan lemna bifall. Härvid ropades Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Etsk.
Vidare har inom samina Riks-Stånd Johannes Andersson från Elfsborgs län uti motion N:o 125, under anförande af de svårigheter, hvarmed den mindre jordbrukaren samt bränvinstillverkaren hade att kämpa, den förre genom tryckta priser å sin hufvudsakligaste gröda, potatisen, och den sednare genom hård lagstiftning inom landet samt genom så kallad drawback i utlandet och oloflig införsel derifrån, yrkat, att antingen all införsel från utlandet af bränvin eller spirituosa måtte helt och hållet strängeligen förbjudas, eller ock den nuvarande tullafgiften fördubblas. 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. Och slutligen är hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Cederström, Budolf, i motion N:o 139 på anförda skäl föreslaget, att Rikets Ständer måtte ålägga Bevillnings-Utskottet, att uti ett sammanhang behandla och företaga frågorna om beskattning af bränvin och tullen å sådan vara, så att dessa frågor likaledes i ett sammanhang sedan kunde af Rikets Ständer pröfvas, och en beskattning å bränvinsfabrikationen icke af dem blifva medgifven och åtagen, utan att den dermed i besagda sammanhang stående tull å varan äfven blir af Kongl. Maj:t stadfästad.
Ståndet godkände <§ 1, sådan densamma i Betänkandet M 2, är föreslagen, med det tillägg, alt efter de å raden 4 förekommande orden: »förordningar i öfrigt», insattes dessa ord: »och finner Kongl. Majit dem eljest vara af beskaffenhet att kunna godkännas. Med ogillande af Utskottets förslog beslöt Ståndet, att § 7 skall lyda så - 664 Prot.-Utdrag den 20 Oktober 1863. landa: »Grundfonden för bankbolag med begränsad ansvarighet må ej understiga En million Riksdaler Riksmynt». Utskottets förslag till förändrad lydelse af § 20, antogs. Punkten 4. § 26, godkändes sådan den i Betänkandet JM 2 finnes uppställd. S. D. Föredrogs ånyo Utdrag, JM 451, af Vällofliga Borgare-Ståndets protokoll för den 17 dennes, innefattande inbjudning lill de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Borgare-Ståndets vid pröfning af Banko-Utskottets Memorial, JM 69, med förslag till ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmägtige i banken, fattade beslut, hvarigenom samma memorial blifvit godkändt med den förändring af 3 § i nämnda förslag, att slutorden: »fästning få två lill högst fem är, efter omständigheterna, dock utan arbete», utbyttes mot dessa ord: »fängelse högst två år efter omstä ndigheterna. Med ändring af förut fattadt beslut antog Ståndet denna inbjudning, så vidt den rörer § 3 uti ifrågavarande förslag till ansvarighetslag. S. D.
»För att jag inte har lof till det af henne, och för att de röra hennes person. Jag måste hålla hennes förtroenden heliga.» »Heligare än din hustrus rättigheter?» »Nej, lika heliga bara.» Det blir en hotande paus. Klercken är alldeles lugn, men hans hustru är djupt upprörd och går häftigt, nervöst och otåligt af och an framför honom. Slutligen utbrister hon ånyo: »Hvarför har du dolt det för mig? Och hvarför har du ljugit?» »Jag har dolt det för att spara dig ledsamheter. Men jag vet inte att jag ljugit för dig.» »Jo, det har du gjort. Du har sagt att parfymdoften kom af tvålen, ni begagnade på banken.» »Har jag sagt det?» frågar Klercken slagen. »Javisst – och när du en gång ljuger i en sak, har jag rätt att tro att du ljuger alltihop.» »Men jag gör det inte ... jag försäkrar dig ...!» »Bränn upp brefven, så tror jag dig! Skrif ett sista bref till fransyskan, hvilket jag får läsa, och afbryt all vidare korrespondens med henne! Jag fordrar det.» Klercken sitter stum, böjd till jorden under sin hustrus anspråk, dem han söker finna berättigade, men likafullt kan han ej fylla dem. Korrespondensen med fru d’Ottange har blifvit ett lifsvillkor för honom. Den har börjat vördnadsfull och tacksam, men plötsligt utvecklat sig på ett sätt, som han alls icke velat ana. Efter de första brefven af varm tillgifvenhet med dold glöd mellan raderna, har elden i ett nu brutit lös i full låga. De äro båda två skuld till det, fru d’Ottange icke minst. Hon är fransyska, fantasirik, intrigant, behagsjuk, bizarr, hon vill bibehålla sitt inflytande på honom äfven på afstånd, och hon har utvecklat af den ringa början en eldig, fantastisk kärlekskorrespondens, där hon ger fritt lopp åt sina passioner, åt sitt behof af starka sensationer och sin tro på öfvernaturligheter. Hon har gjort det så öppet och i ett så hängifvet och varmt språk, att det omöjligt kan tydas som annat än en verklig, om än mycket bizarr kärlek från hennes sida.
Jag har trott mig böra hafva äran härpå fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Ehuru, såsom Hr Ridd.Secret. anmärkt, beslut om inbjudning till de öfriga Stånden, i afseende på det af Hr Gunther föreslagna och utaf R. o. Ad. godkända tillägg till 2i:sta punkten, icke blifvit fattadt, hvälfdc sig dock discussionen öfver sjelfva förslaget jemväl .omkring den omständighet, att man borde uppställa detta så, att Medstånden kunde gå in derpå; hvadan en inbjudning dertill altså förutsattes. Jag anhåller fördenskull, att Hr Gr. o. Landtm, må, genom särskild propos., sätta oss i tillfälle att, till föremålen för de öfriga inbjudningarna i ämnet jemväl sluta det nu oniförmälda beslut. R. o. Ad. beslöt att inbjuda de öfriga RiksSt. till instämmande äfven uti R. o. Ad:s genom det tillagda mom. Lit. cl) uti 3i:sta punkten fattade beslut. Sedan prot.utdr. i anledn. af dessa beslut undergått nödiga rättelser, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt. Frih. Cederström, Jac.: Enligt mitt derom till prot. gjorda förbehåll får jag nu aflemna min reservation emot Den 4 Augusti f. m. 77 R. o. Ad:s beslut vid Banco Utsk:s utlåt. N:o 16, med begäran, att den må åtfölja den inbjudning, som R. o. Ad., i afseende på besluten öfver åtskilliga punkter, pröfyat böra till Med St. afgå. Då det statsskick utbildades, hvarunder vi lefva, erkändes allmänneligen den grundsats, sorn 23 seklers minnen helgat, nemi. att folkets väl är högsta lag, och den då utkorade Konungen antog den ock till sitt valspråk.
Jag vågar ytterligare påminna , att då jag yrkat votering och ej derifrån afstår, jag ej styres af kärlek för min mening, eller för att åstadkomma tidsutdrägt , eller för att göra något emot dem, som äro af olika tanka med mig , men jag gör det derföre, att då jag redan 1800 bevistat Riksdag, är det nu första gången jag öfverlefvat den händelsen , alt man öfverlemnar till Kongl. Majit, att helt egenmägtigt höja eller sänka tullen , och det sedan ett Utskott redan utsrbetat tariffen, samt utan att Konungen nu sjelf begärt en sådan arbitraire myndighet. En annan orsak , hvarföre jag icke kan afstå från votering , är au det nu föreslagne beslut öfverändakastar beslutet i sista Plenum, enligt hvilket Kongl. Majit blott i vissa fall skulle äga att höja tullen'. Jag tror, att i händelse Herr Grefvcns och LandtMarskalkens proposition antages, kommer »tt piaejudicat att äga rum, hvarpå man ej förut halt något exempel, och jag vill g*nom vote - Den Ig Augusti /. ni. ring åtminstone försöka att befria Ridderskapets och Adelns Pluralitet från delaktighet i ett sådant. Herr Ehrenborg , Casper : Herr Munck af Rosenskjölds rätt att erhålla votering är obestridlig , men då han tvenne gånger yttrat att om den af Herr LandtMarskalken sist framställde proposition bifalles , Konungen derigenom skulle bekomma rättighet , att efter godtycke kunna ändra tullafgifterne, och en sådan opinion kunde verka på utgången af voteringen ; så utber jag mig få nämna , det jag ej fattat -meningen af det föreslagne tillägget så , att någon rätt till godtycklig ändring af tullafgifterne derigenom skulle till Kongl. Majit öfverlemnas. Då en Tulltaxa till Regeringen öfverlemna», med rättighet, att efter förekommande omständigheter höja och sänka tullafgiftérne, måste väl alltid fullständiga skäl för Regeringens ifrån nämnde tulltaxa afvikande beslut förefinnas , samt i StatsRåds-protocollet anföras. Skulle emot all förmodan ändringar vidtagas utan skäl, måste ansvar uppkomma.
Då nu Kongl. Maj:t till Rikets Ständers pröfning öfverlemnar denna fråga, vill, med afseende å hvad Kommerse-kollegium och General-tullstyrelsen sålunda i underdånighet upplyst och anfört, Kongl. Majit, hvad först vidkommer frågan om tull-lindringarnes upphäfvande, härmed i nåder föreslå, att omförmälda, enligt 24 g i underrättelserne till 1848 års tulltaxa medgifna tull-lindringar, vid så väl införsel från som utförsel till de i nyssnämnde § uppräknade orter, må för framtiden upphöra, ej mindre för de med svenska fartyg ineller utförda varor, än ock, i följd deraf, för varor, ineller utförda med sådane främmande fartyg, hvilkas Kongl. MajUs Nåd. Proposition, JVs 54. 3 laddningar i svensk hamn äro underkastade enahanda afgifter, som laddningar, tillhörande inhemska fartyg; hvarvid dock, beträffande tiden, då ifrågavarande förändring bör träda i verkställighet, Kongl. Majit, för att åt vederbörande trafikanter lemna tillräckligt rådrum, anser berörda förändring höra först med 1853 års början vidtaga. Hvad derefter angår frågan, huruvida eller i hvad mån förändring uti nu gällande tullbestämmelser för de varor, som hittills fått, med tillgodonjutande af tull-lindring, från vissa adägsnare länder införas, må, i följd af en dylik förmåns upphörande, för framtiden vara af behofvet påkallad, har Kongl. Majit, efter inhemtande af de upplysningar, som innefattas i det vid förevarande ärendes behandling inför Kongl.
Men hvem synes långt borta på fältet? Fyra ryttare synas, de störta framåt med vildt skri, de förfölja de flyende. Den eldiga hästens blixtsnabba fart minskas, den dubbla bördan är ovan, fast Alhejdi är lätt som det unga lammets finaste ull. Förföljarene hinna närmare, Salik omfattar Alhejdi ännu fastare, han tar tyglarna i munnen och sitt spjut i handen. Höljdt af skum biter det ädla djuret i sitt betsel, blod flyter ur dess af sporren sårade sida, men det flyger ej mer som ilen, det frustar, det anstränger sig, allt närmare hinna de förföljande. "Salik, se mina väktare, de hinna oss, låt ej Alhejdi lefva, för att se dig dödas. Låt mig dö för din dolk, här vid din sida. Icke är det tungt att så dö". Snart syntes en af de förföljande framom de andra, men ännu på afstånd. Nu ljöd en susning, nu flög en skugga öfver fältet, och tumlande rullade häst och ryttare i sanden. Den andre ryttarn flög förbi honom, men redan trängde Saliks andra spjut i hästens bröst. Den stegrade sig frustande och föll med sin ryttare till marken. Nu hade också den tredje hunnit närmare; han lossade ett skott, men felade i farten och låg i detsamma sjelf för Saliks skott blodig i sanden, och hans häst flög med ohejdad fart tillbaka öfver fältet. Salik fattade sin andra pistol, den fjerde förföljaren tvekade ett ögonblick, Saliks säkra skott skulle träffa honom långt innan han kunde hoppas att träffa Salik med sitt. Han tvekade, men se, likt en brusande flod störtade en hop krigare med vilda rop ur bergen. Jublande omgåfvo de Sardar Khan och hans brud, och snart försvunno de alla ur de förföljandes åsyn. Ben Hamouns slafvar hade åt olika håll förföljt de flyende, men de återvände utan Alhejdi. Och Ben Hamoun kastade sig på golfvet i sitt hus och ref sitt hår och sitt skägg, och ropade den ena gången efter den andra: "Allah hafver tillåtit att röfvare bortfört mitt lifs ära, mitt sköna smycke.