Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
[209] tydligare, om vi skola kunna gifva er råd. qvarters höjd öfver äggen. Derefter tager landet, 1 mil från Hjo, i närheten af Vi tro oss dock kunna säga er, att ni bör man en näfve torr kalk och strör öfver i kalkjernvägsstation. Svar t.. » B. », Korsvattnet, hvilket bildar en kalkskorpa J) å ägakta er för tyska » specialister ». En ung flicka med goda rekommengen. Krukorna täckas och förvaras på svalt berga. 1) Ni borde tvätta hufvudet två gånställe under sommaren, hålla sig fullkomligt dationer, elev vid Konstakademien, önger i veckan med Hebras såpsprit och varmt friska till matlagning hur länge som helst. skar under sommaren undervisa i målvatten samt derefter ingnida saliajlolja (2 %). Inackordering. Stina. ning, teckning, perspektiv eller franska 2) Använd den behandling, som linnes förc1 vacker, M i g trakt af Vermland N:r 45. Den metod för tvättning af stuskrifven för Ina i n:r 9. språket, eller ock plats som ressällskap. dentmössor, jag med framgång plägat anmottages till inackordering] eller 2 Fru i Gv. 1) Upprepa fologenbehandlinSökanden är van att undervisa. Svar vända, är följande. Den hvita sammeten frängen flere gånger. 2) Detta onda försvinner i medelålders el. yngre bild. frunt. Vid. sprättas och sköljes i alldeles hett, väl vis» inom tid. Till dess har ni ej annat att göra till » S. E. S. », Tidningskontoret, Klaragenom bref med » — r », Karlstad, p. r. padt såplödder, hvari den, försigtigt fasthålän att så mycket som möjligt undvika gående bergsgatan 27, Stockholm. [201] len i ena kanten, hastigt föres irain och åter före 20 maj. [206] och stående. eller, som man säger, vaskas, utan att på Mia L. Då ni säger er vara fullkomligt minsta sätt kramas eller vridas, så att den " frisk, kunna vi ej säga er orsaken.
305 lån utaf allmänna medel till korporationer eller menigheter för beredande af odlingsföretag, må utsträckas till de lån af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka hädanefter varda enskilde personer meddelade, så att, sedan den låneandel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldig! hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utfästa räntans fulla liqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd, det sammanlagda afbetalningsoch räntebeloppet från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje år upptagas samt af kronobetjeningen uppbäras, i landtränteriet insättas och såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel serskildt redovisas, samt att dessa bestämmelser, derest vederbörande låntagare så åstunda, må tillämpas jemväl å de odlingslån, hvilka redan blifvit från Riksgäldskontoret till enskilde personer utgifne.
Majit i underdånighet anmäla beloppet af de tillskott, som utöfver hvad 54 Stals-Ulskoltets Utlåtande N:o 71. för manskapets underhåll dittills ständigt varit bestådt, med tillägg af det serskildt beviljade extra anslaget 10,000 R:dr, varit behöfligt och alltså borde ersättas. Enligt den af Krigs-kollegium sedermera under loppet af nästlidne år i detta hänseende gjorda underdåniga anmälan, kunde kostnaden öfver stat Aör mathållningen vid Garnisons-regementena kalkylationsvis beräknas att för samma år uppgå till 148,040 R:dr 30 sk. 3 r:sL Banko, till betäckande hvaraf blott följande tillgångar vore att påräkna, nemligen: ofvannämnde extra stals-anslag .1 10,000: • af anslaget till durcbmarch-koslnader omkring 5,000: af extra utgifts-medlen omkring 15,000: af besparingar å Artilleriets anslag omkring . 10,000: af 4:de Hufvud-litelns allmänna besparingar omkring 8,040: 30. 3. eller tillsammans 48,040: 30. 3., så att för år 185G brist således uppstode till belopp af 100,000 R:dr Banko, en brist, hvilken, enligt Deparlements-chefens yttrande, vore att emotse äfven för 1857 och framgent intill dess erforderliga medel för utgiftens bestridande blifva att tillgå. Då Rikets sednast församlade Ständer, hvilka togo initiativet i denna fråga, beviljade ofvannämnda extra stats-anslag, uttalade de tillika den åsigt, att underhållsportionen för Garnisons-regementenas manskap, hvilken utgick olika inom de serskilda regementena, borde bestämmas alt med oförändradt och för alla regementen lika belopp utgöras, samt att nödvändigt vore, att denna underhållsportion varder för soldatens behof fullt tillräcklig, så alt lian icke må lida brist.
Denna Lag befmnes inom Sveriges område ännu gällandemen sådant oaktadt, och ehuru, jemlikt medföljande handling den 27 Maj 1787, Handlanden i Landscrona Herr Johan Anders Tauson år verklig innehafvare af Herr CommerceRådet Schaus rått till prolongerade arrendetiden af Uranienborg, har samma Kungsgård En så beskaffad åtgärd förmenes vara grundad på Riksens Högloflige Stånders beslut af år 18 i o, men att så i sjelfva verket förhåller sig år mer ån otroligt, och ganska svårt, att fatta af i5 §. uti HÖgbemålte Lagtima Riksdagsbeslut, hvarest, i afseende på Uranienborg, verba Formalia åro dessa håfve vi, ined afseende på contracters bestånd, i förening med Kronans rått och fördel beslutit, att Innehafvaren af Uranienborg, må begagna den återstående Co ntract stiden, mot vilkor, att den fastställda arrendesumman erlägges, reducerad till spannmål efter det årets markegång, då penninger antan bestämdes , eller arrenderättigheten beviljades, och att detta således fixerade tunntal spannmål ärligen betalas efter gällande Markegängspris. Denna föreskrift, som Riksens Höglofl* Ständer behagat lämna, i hänsigt till förvaltningen af Uranienborgs Kungsgård, år öfverensstämmande med RegeringsFormen ”den 6 Junii 1809, hvars 77 säger: att KungsLadugårdar med flere Lägenheter skola förvaltas efter de grunder, Riksens Ständer derom föreskrifva; dock med tillägg, att de personer och menigheter, sorn, efter hittills gällande Författningar, sådane Kronans tillhörigheter nu innell af - Den 5 Martii. 337 hafva eller nyttja, må njuta laglig rått derå tillgodo. Att CommerceRådet Schau, och dess rätts innehafvare disponerat Uranienborg under loppet af 5o år, eller från 1761 till 1811, år oemotsågligen i grund af Hans Maj:t Konung Adolph Fredriks nådiga rescript till Röglofl. Kongl.
Som likväl förenämnde först antagne Cancellist vanligen förut, och äfven vid nuvarande Riksdag, baft sig ålagdt att föra Diarium öfver alla ej allenast från Respective Riks-Stånden utan jemväl från de öfrige Utskotten inkommande handlingar, hvaribland de från Riks-Stånden aflåtna Protocolls-Utdrag först böra i serskilda listor upptagas, hvart Stånds för sig, och derefter i det generela Diarium ytterligare antecknas, samt Utskottet, med afseende å denna hans befattning, funnit lämpligt, att derjemte åt honom uppdraga författandet af det så kallade allmänna Registret öfver Bihanget till RiksStåndens Protocoll, med skyldighet att vid Riksdagens slut hafva detsamma färdigupprättadt; genom hvilka trägna och magtpåliggande sysselsättningar Utskottets Secreterare ej af nämnde Cancellist kan påräkna något biträde vid expeditioners uppsättning, renskrifning och collationering, samt för anteckning i Expeditions-listan öfver utgående mål, m. m., till biträde hvarvid under sistlidne och nästföregående Riksdagar ytterligare en Cancellist redan straxt vid sjelfva Riksdagens början blifvit tillsatt, oberäknadt det Cancellie-biträde, som sedermera erhållits; så får Utskottet, sedan arbetet numera ökats, och dess progressiva tilltagande är att emotse, med stöd af slutmeningen i 24 § af Riksdags-Ordningen, härmed hos Rikets Högloft. Ständer vördsamt anhålla, att, i och för Cancellie-göromålens behöriga gång, icke allenast en Cancellist nu måtte vid Utskottet få antagas, med arfvode från och med den 24 innevarande, utan jemväl att framdeles, när behofvet sådant oundgängligen påkallar, ett Cancellist-arfvode då ytterligare måtte få af Utskottet disponeras; äfvensom att den redan antagne Ganceliisten måtte, i anseende till Bihang till R. St.
Mensklighetens dyrbaraste förhoppningar hvila på vetenskapens, på religionens, och på den sköna konstens befintlighet hos samhällets alla classer, i allt renare och fullkomligare former. Vetenskapen sprider sitt ljus, derigenom att bon i allmänt fatlliga uttryck öfverlemnar frukten af sina forskningar åt det praktiska lifvet, bringar ordning, säkerhet, och förkofran i dess verksamhet, och öppnar för detsamma naturens outtömliga källor lill rikedom och oskyldig njutning; gör tanken fri, begreppet klart och omdömet säkert. Huru religionen sprider sina välgörande verkningar från lärosalen till kyrkan, behöfver lyckligtvis ej för någon Svensk man beskrifvas. Deremot meddelar sig den sköna konstens förädlande inflytande åt mängdens sinnen på hemlighetsfulla, ofta för mennisko•> förståndet outransakliga vägar; men att denna inflytelse äger rum, varseblifva vi pä lyftningen i seder och tänkesätt, på renheten i njutningen af sammanlefnadens trefnad och oskyldiga nöjen, på den innerliga fröjden vid åsynen af den sanna smakens prydnader, som så ofta uppenbara konstsinnets närvaro äfven inom bondestugan; och hvarhelst denna uppenbarelse anträffas, kan man vara förvissad, att religionen är lika skyddad mot otro, som emot öfvertro, och att den råa, vilda egennyttan förvandlat sig till 152 Den 17 October f. m. glädje öfver lifvets sanna och varaktiga nöjen och till aktning och ömhet för likars val. Emedlertid är det likväl endast i sängen, som skönhetssinne! hittills hos den större allmänheten förmått skapa sig ett bestämdt uttryck; och i en tidpunkt, då denna större allmänhet allt mera lifvas till ett närmare deltagande i det offentliga lifvets bestyr, fordras ovillkorligen motsvarande väckelser till känslans förädling och sinnets lyftning; — ty ”ingen skapelse är så ömtålig för råhetens kalla hand, som en fri samhällsinrältning.'"
Några berättade däremot, att den knappt tjuguårige gårdsbokhållaren » förälskat sig i själfva fröken Lavinia », och att kammarjungfrun, Anna, af hat till mamsell Dora, hittat på den förra historien. Hur det än var, så flyttade Dora och kort därefter äfven gårdsbokhållaren; direktören skulle, sades det, ha märkt, att den unge mannen börjat föra ett utsväfvande lefnadssätt. Unge von Hejkel stannade hela hösten och vintern kvar på godset, och allmogen, som ej kände till, att kvinnosporten att fånga själar kunde bedrifvas af andra än af de simplaste fruntimmer, antog, att den så firade damen verkligen blifvit kär i ynglingen, och att de skulle bli ett par, » så väl såg det ut dem emellan ». Men så fram mot våren uppträdde kammarjungfrun med anspråk på honom; han lemnade orten och vardt nu förklarad för ett ovanligt tidigt förderfvadt och lättfärdigt subjekt. Han blef sedan rykbtar som lejon och hjärtekrossare i hufvudstaden. Lavinia gifte sig samma år och framlefde sina dagar i yttre glans med en vacker tillsats af offentlig välgörenhet och sträng sedlighetsifver. Dora flyttade från plats till plats, enligt egen uppgift allestädes förföljd af männens passion för henne. V i d fyrtiofem års ålder gifte hon sig med en ladufogde, och från den tiden brukade hon ofta med en ifver och cynism, som hade tycke af sinnessjukdom, att skildra sina forna » triumfer ». Hon hade i sitt äktenskap en son, hvilken inom sin klass gjorde sig lika beryktad för ett otygladt lefnadssätt som von Hejkel i sin. Ungefär tio år senare hade det giftiga frö, som blifvit nedlagdt hos den unga kammarjungfrun, nått sin fulla utveckling. Genom något som man plägar kalla en händelse, men som är en högre skickelse, blef denna förderfvade kvinna hejdad i sin förderfbringande bana, just då hon stod i begrepp att störta ett nytt ofter i förderfvet. Hon hade då genomlupit hela banan af hemliga synder och förbrytelser; men från hvarje plats, hon haft, medförde hon utmärkta betyg.
Antagligen bar ingen svensk hvarken fiire eller efter h e m e stfttt i lifligare beroring an hon med allt hvad sanltidens kulturlander haft ypperst i frlga. 1 om rykte och intelligens. I Kopenhswn var H. C. Andersen hennes odmjuke ciceron; Martensen lat hhene forst af alla, ark for ark lasa och kritisera manuskriptet till sin dogmatik, som dB 1Bg under tryckning; 0rsted uppsokte henne, gaf henne sina skrifter och diskuterade ined henne personlighetsprincipen och naturlagarna; med Cirundtvig talar hon skandinavism, nordisk inytologi och kristendom; hos Ingeinann p l Soro vistas hon i 14 dnr o. s. v. I Amerika. liir hou personligen IrSinnn Longfellow, Lowell och Emerson. Under nBgra manaders vistelse i England blir hon god van med Ringsley; i Schweiz liir hon. naturligtvis kanna S h e t a n och Merle DJAubign6, i Belgien blir hon knllad till audiens hos konung Loopold, soul sager sig ha last alla henues skrifter och som under ett tre ' timmars samtal pB franska och engelska framstiiller for henne sitt regeringssystem och anbefaller h e m e att tago kannedom om Belgiens sttader. Cavoor disk~~terade med heme italiensk politik, och lofvar, att framtiden s k d l medfora lika arfsratt for Pi6monts kvinnor; hennes 1Braga audienfi hos plfven 8~ W n d. Son1 naturligt var, skarptes genom hennes utlandska resor blicken for hemlandets fel och fortjiinster. DB hon vid ~arldsut.st~11- ningeu. i London 1861 marker hur litet Sverige hade att bjuda 119, tr8star hon sig i ord, som ha .ptfallande slakttycke med de moderna striifvandena ntt gora det basta mojliga af for handen varande nationella egendomligheter: aMed svensken har det ingen fara - ndr det giiller; det veta vi alla och varlden med.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 20. Nej — 20. 9:de punkten. Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 9 IL 28 434 Den 26 Juli. i t: le punkten. Härvid förekom först Utsk:s yttrande ang:de momentet litt. g. Hr Adelborg, Anders Otto: Till den npfattning af den motsatta äsigten, Utsk. i sitt förslag framställt, får jag lägga, att såvida seminarier för lärare vid högre läroverken icke komma alt finnas, skall naturligtvis följden blifva, att under den tid, skolan är under reorganisation, den välgörande inflytelsen, som enhet i lärarnes sätt att framställa de olika ämnena för lärjungarna medför, skall helt och hållet gå förlorad. Man känner redan den rådande förbistringen i de olika skolorna, i aflöningssätlet och methoderne, och man vet, huru svårt det är att i skolan kunna bibringa landets ungdom en homogen anda i afseende på vissa stora nationella frågor. Skall detta förhållande fortfara till följd af en reorganisation, som kanske kommer att fortgå under 7 år och möjligen 3 gånger 7 år. Jag tror att man icke bör uppskjuta att tillegna sig den välgörande inflytelse, som en inrättning, sådan som ett lärare-seminarium, åstadkommer och att den bör vara helt och hållet skiljd från all del i skolans reorganisation. Jag hoppas att R. o. Ad. i detta ämne, som jag anser vara af den största vigt för landets ungdom, vidblifver sitt förra beslut. Hr Bildt: Jag får uplysa den siste talaren, att R. o.-Ad. ingalunda fattat något beslut i denna fråga. Då hon förra gången förevar inom Ståndet, yrkade åtskillige talare, att StatsUtsk. borde taga frågan under förnyad pröfning; och hvarje återremiss innebär ingenting annat, såvida Ståndet icke vid återremissen uttrycker en serskild tanke.
Det har sig med dessa creditiver precist som med lån; äro handelsconjuncturerne goda, så alt vexlar kunna fäs, så ske ränteliqviderne och de afhelalningar, som skola ske, utan svårighet, må vara genom directa lån eller vexlar, som jag dragit derpå, det blir sak samma; skuld mäste betalas på ett eller annat sätt, något förr eller sednare. Sker det med assignationer, så går det lättare, och när de gå på Banken, så äro de precist som Bankens sedlar och verka detsamma. Min öfvertygelse är, att dessa privalbankssedlar verkat detsamma som Rikets mynt, derföre att om någon haft behof af silfver, så har han skickat till hufvudcont. eller invexlingscont. här i Stockholm och, i st. f. privatbankssedlar, tagit ut riksbankssedlar, och sålunda utan vidare omgång haft tillfälle alt utvexla silfver. Jag anser således icke nödvändigt alt Bankens silfvercassa ökas, derföre att i st. f. för privatbankssedlar riksmynt utgifves, utan att den metalliska cassa, som hittills kunnat förslå, äfven hädanefter bör vara tillräcklig. För att all farhåga i afseende på Bankens förmåga att upprätthålla utvexlingen måtte försvinna, vill jag likväl icke motsätta mig, att cassan förslärkes i den proportion Frih. Palmstjerna föreslagit; men i fråga om den summa, som kan behöfva anvisas såsom ersättning för privatbankernes sedelutgifning, tillstyrker jag antagande af PresteStis beslut, eller att 5 millioner måtte bestämmas. Hr Rosenblad: Man har frågat: hvad skulle utländningen t säga, om vi vidtogo den åtgärden, att, vid indragning af privatbankernas sedlar, utgifva nya af Riksbanken, utöfver den förmenta realisationsgrunden af ett visst förhållande emellan dennas sedel, stock och metallisk cassa? En ledning för detta utländningens om döme har jag i min hand, nemi. i en af bilagorne lill den bill rörande regleringen af Englands bankrörelse, som förlidne år, på Premierministern Sir Robert Peels förslag, antogs af parlamentet.
Sedan ofvan omförmälda fråga om revision af föreningsfördragen mellan Sverige och Norige blilvit hos R. St. väckt, hafva R. St. inhemtat, att Noriges nu församlade Storting för dess del beslutat uphäfvande af Ståthållare-embetet, till hvilket, eldigt 14 § af Noriges Grundlag, E. K. M:t eger att utnämna antingen en Norrman eller en Svensk. Detta stadgande har af Noriges förening med Sverige betingats och, till följd af densamma, medelst underhandlingar mellan Sverige och Norige, i sistnämnde lands grundlag influtit, och så väl härigenom, som med afseende på dess innehåll, är det otvifvelaktigt en bestämmelse rörande föreningen 374 Den 26 Mars f. m. mellan Sverige och Norige, hviken icke, med bibehållen helgd åt båda rikenas vid föreningen stadgade rättigheter, kan af Norige ensamt ändras eller uphäfvas, utan hvilken bör behandlas i den ordning, som för handläggning af unionella ärender blifvit bestämd. Då K. St. emellertid funnit sig böra hos E. K. M:t i underdihet anhålla om vidtagande af åtgärder för revision och fullständigande af förenings-stadganderne mellan Sverige och Norige och, för den händelse E. K. M:t täckes å denna K. Stms anhållan fästa nådigt afseende, lämpligast synes vara att, under afvaktan på de förändringar, revisionen må föranleda, de förenade rikenas nuv:de inbördes förhållande i statsriittsligt hänseende icke förändras, få K. St. i underdihet anhålla, att den af Norska Stortinget för dess del beslutade ändring i Noriges Grundlag, hvarigenom det i samma Grunlag intagna unionella stadgande, att till Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K. M:t till pröfning företagas förr än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestämmelserne, som af den begärda revisionen kunna föranledas. Såsom ofvan är nämndt, blelvo E. K.
Det återstår derföre att visa, att sjelfva hufvudsaken eller tryckfriheten verkligen skulle komma att försvinna ur grundlagen om det hvilande förslaget blefve antaget. Jag för min del tror deremot att genom den redaktion 86 § Reg.Fm skulle erhålla, sjelfva rättigheten vore behörigen betryggad; men det var om denna redaktion, som jag fällde det yttrandet, att den möjligtvis hade kunnat upställas annorlunda och ännu tydligare, och om i sådant afseende något misstag skett, så vore detta en mensklig och förlåtlig sak. Jag har aldrig sagt, att sjelfva principen var ett misstag. Tvertom har jag sagt, att förslaget till sin grundsats vore rigtigt och i sin tillämpning icke skulle innebära någon våda; men jag har särskildt yttrat mig om redaktionen, eller om det sätt, hvarpå denna rättighet blifvit uti det nya grundlags-förslaget uttryckt. Det är, enl. min tanka, icke fullt lojalt, alt på detta sätt extendera en talares yttrande, och utsträcka lill det hela ett ord eller en mening, som blott haft afseende på en särskild sak, en särskild detalj. Vidare har Hr Cederschiöld omtalat den förändring, som skulle ligga deruti, att när i förevar:de förslag följande mellanmening finnes införd: »af tryckfrihets-lagen ej föreskrifna binder», så skulle dessa ord icke finnas i nu gällande grundlag. Om Hr Cederschiöld behagade ur sin ficka framtaga grundlagen, hvilken jag förmodar ligger deri, så skall han finna att i inledningen till Tryckfrihetsförordn:n just de anförda orden redan äro intagna, ehuru de icke stå i 86 § Reg.Fm.
Mycket har i sena re tider blifvit sagt för och mycket emot densamma, och jag bekänner uppriktigt, att jag icke äger tillräckliga insigter för att ingå i en grundlig undersökning i delta ämne, en undersökning* som bör företagas icke endast under militairiska, titan äfven under allmänt intellcctuella, moraliska, fysiska, politiska oell oeconomiska åsigter. Meli jag utgår endast från den synpunkt, att denna inrättning icke bör njuta mönopolium för militaira elementar-undervisuingen, och det under en tid då alla andra monopolier med så mycken, rättvisa försvinna. Dfet torde anses billigt, att då den studerande ungdomen vid. tära Universiteter under Be värings-åren praetiskt skall bildas lill Fäderneslandets försvar, afven tillfälle till theoretisk bildning för detta ändamål skulle beredas dem som det åstundade; det torde anses billigt, att de sora genom conditioner och med knappa tillgångar kahna draga sig fram vid ett Universitet, men som sakna medel att betala sitt vistande vid KrigsÅcademien, icke skola betagas möjligheten att välja det militairiska yrket ifall de dertill skulle tro sig äga kallelse; och det torde slutligen anses billigt* att icke vilja lägga band på de föräldrar* 2)eii 3 Martil, 165 sorn misstroende barna-årens ofta vacklande syftning till något visst yrke anse sig böra viel ett Universitet låta sina söner först förskaffa sig allmän medborgerlig bildning i samband med Landets öfrige studerande ungdom, för att sedan vid en något mera stadgad ålder oell med mera urskiljning kunna välja det yrke, sorn mest öfverensstämmer med deras böjelse. Dessa skäl Jorde visa nyttan oell nödvändigheten af att vid hvarje Universitet anställa en Lärare i de elementaira del arne af den egentliga Krigs-Vetenskapen, helst der i alla fall finnas Lärare för de nödige hjelp-vetenskaperiae. Ln sådan Lärare har redan för omkring ett år sedan blifvit anställd vid Lunds Academie. Jag känner icke Lärarens skicklighet; rhen är fullkomligen öfvertygad, att om denna är svarande mot ändamålet, så skola de goda följderne icke uteblifva.