Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har altid warit af den tanka/ at alla oMcerare af Finsta Armeen, som taga afsked/ antingen de qwarstadna pä sina Egendomar i Finland/ eller lil Swerige öfwerflytta, äga en ostridig ratt ril ^ccorusersattning/ enligt det Ketzlemente, uti hwars lydelse sa wäl de, som Lanegifware til ^ccnrcl8-summorne bordt anse sig äga all laglig säkerhet. Och da fräga icke kan sträckas til de personer, som tagit Nyst tjenst, eller under kriget uturaktlätit Medborgeliga skyldigheter, kan jag ej annat än förena mig med Herr 6Men«Kolä, j den del af hans anförande, som angar Hccvläerne. Herr iz6 Den z Mars. Herr Hälercreutx, Larl hollan. Med en ren kansta af tacksamhet pä egne och mine Wapenbröders magnar/ finner jag dem wid detta tillfälle njuta sa mycken wälwilja. Det more otacksamt/ at icke wara nöjd med det understöd SratsUcstottet föreflagit. Summan ar gansta tilräcke1ig; men det torde tillatas mig/ ar anmärka/ at Den förslagna fördelningen deraf ej synes mig riktig. Enligt densamma stulle somlige erhålla dubbelt i inkomst emot hwad de förut innehaft/ andre äter allenast halsten. Den tid som Stats-Utskottet förestagit, at de härwarande eller annu i Finland wistande OMccrm-e böra sig anmäla, synes mig wara den rätta. De kunna altför wäl hinna , at taga fit jnein Junii mänads förlopp, och stulle någon kunna bewisa werkeliga hinder, lärer det altid wara Konungen obecagit at derpå göra afseende. Da nu Summan blifwit bestämd, stulle efter min öfwertygelse ätskillige utwägar at dermed hushalla, wara möjlige. Och jag stulle derföre för min del önsta, at dest fördelande matte ät Kongl. Mast blifwa öfwerlemnad.
Det är på dessa s.käl, som lits,kottet icke kan annat an afstyrka s.ammafldiie.i.iet af ^Jemtlands Länestyrelse me.l Westernorrlands, enär dessutom den sistnämnde derigenom skulle endast kunna lemna en mellin många andra vigtiga göromål delad tillsyr» på Jemtland; Och hvartill slutelig en kommer, alt en slör del af Innevånarne uti danna provins skul e få 20, 30 till 40 mils Väg till Hernosand, för att söka handräckning i allt. på Konungens Befallningshafvandes åtgärd beroende mål, och hvilka vid LandshöfdingeÄmuttet i Östersund ärligen uppgå till omkting 3000 för Cancelliet, 1000 för Lands-C^ntoiret, och l,2oa på det sa kaifade Förvaltnings-Utskottet.. Beträffande Riksdag s-full mag; igen -Anders Mårtenssons yttrande, att Lanis-Staten i Jemtland knappast skulle kunna ojonas med det bidrag provinsen le nnar tijl Staten, få Utskotten upplysa, ätt Länestaten uppgår till omkring 3,400 thdr. då Jemtlands lans afla Statsbidrag utgöra 169,- poo R;dr. I afseende åter på frågan, om Herjeådalens återförlägganle under Gefleborgs Läns Styrelse, St a ts-Ut s k ott e ts Betänkande». 37 s5 hafva Utskotten vä! fästat deras uppmärksamhet på det med denna provins inträffande särskildta förhållande, att nemligen dess Inbyggare är o nödsakade att lieie gånger om året besöka de i Gefleborgs llän befintlige Studer och inträffande mark pader, dels för] al yttrandet af sine egne producter, dels. för uppköper af erforderlige Jifsförnodenheter, och att det sålunda for Hcrjeådalens
Som den våning i Kommerskollegii hus, hvilken förut varit såsom boställe åt Chefen för Civil-departementct upplåten, nu mera, enligt E. K. Mits nådiga beslut, begagnas af vissa embetsverk, i följd hvaraf nuvarande Departementschefen fått en årlig hyresersättning af 2,000 R:dr från 6:te Hufvudtitclns anslag till extra utgifter sig tillsvidare i nåder tillagd, har E. Iv. Majit uti den nådiga Propositionen angående statsverkets tillstånd och behof äskat att å samma Hufvudtitel, till utgånde från början af nästa statsreglertngsperiod, måtte uppföras en årlig hyrescrsättning åt bemälde Departcmcnts-ckof till lika belopp, som blifvit Cheferne för Finansoch Ecklesiastik-departementen beviljadt, eller 2,000 R:dr; Och har denna nådiga framställning blifvit, af Rikets Ständer bifallen. Bih. till Ii. Skrifvelse, N:o 149. Departementets Expedition. 2:o. För befrämjande af göromålens gång inom bemälda Expedition har E K. M:t begärt, att det årliga anslaget „ till gratifikationer åt extra-ordinarie tjenste män och vaktbetjente, måtte förhöjas med 1,000 R:dr. Och enär af det E. K. Maj:ts ofvanberörda nådiga Proposition bifogade Statsrådsprotokoll öfver Oivil-ärenden den 14 Oktober nästlidne år inhemtas, att, med afseende å det stora antalet af extra-ordinarie tjenstemän inom Civil-departementets expedition, af hvilka de flesta, till följd af göromålens mängd, måste anlitas jemväl för bestridande af åligganden, som af ordinarie tjenstemanna-personalen icke medhunnes, det på Expeditionens stat „till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente, uppförda anslag af 1,000
Der har under de tidskiften af Sekler som Wasa-stltten fört Svenska Spiran, alltid warit bruke» ligt att nägon Kungsgärd öfwcrlcmnades till Thronfölja, rens äfwensom de öfriga Kongl. Prinsarnes fria Disposition, pä det de mätte kunna inhämta en närmare kännedom om Jordbruket och Londthushättningen; säledes erhöll Högtsalig Konung beonia är 1747 af Ri kets Ständer Flyinge och Dalby Äungsgärdar; Högsalig Konung lil Ekolsund; wär nu warande AllerNä digste Konung Rosersberg, samt Högsalig Hans Kongl. Höghet Hertig In-wLia af östergöthland Tullgarns Kungs» gärd. Af sädan anledning och i sädant ändamål har jag trott det instämma med Rikets Högloft. Ständers egen önskan och underdäniga tillgifwenhct för Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsen, att kunna till HanS Kongl. Höghets egen fria Disposition i underdänighet upläta nägon Kungsgärd med tillhörande ägor och lägenheter. Och dä för det närwarande nägon sädan icke gifwes ledig utom Strömsholms Kungsgärd; sä får jag föreslä, att densamma Med derwarande Stuteri inrättning mätte till Hans Kongl. Höghets Egen fria Disposition nu genast öswcrlcmnas, med det underdäniga förbehäll, att den wid HanS Kongl. Höghets upstigande pä Thronen äterlemnas till Skaten och Rikets Ständers Disposition samt att Allmogen mätte tillätas, att lösa sina dagswerken efter Markegäng, hwarigcnom Rikets Ständers förut tagne beflut endast under detta tidskifte hwilar; men derföre icke uphafwes.
”Det utgör för mig ett rikt ämne till oro, att detta dröjer så länge öfver tiden. Jag fruktar med skäl, att det står ganska illa till; i annat fall skulle säkerligen icke hon, den ömmaste och bästa bland mödrar, låta mig sakna dessa kära och efterlängtade underrättelser, hvilka utgöra min enda fröjd.” ”Misströsta icke så snart,” bad Rosa mildt och vänligt. ”Hvem vet hvilka orsaker kunnat hindra henne att skrifva? Säkerligen, så vidt hon förmår det, lagar hon dock så, att bref inträffar till Jul. Vi hafva ej mera än tio dagar dit, och då uteblifver det säkert icke.” ”Gifve Gud, att er spådom måtte sannas; ty, hvilka underrättelser som än vänta mig, äro de nästan bättre än den qvalfulla ovissheten,” försäkrade Mannerstedt, och blickade tacksamt på Rosa, för hennes vänliga bemödande att trösta den stackars ensamme, för alla andra så fremmande ynglingen. Nu inträdde kommerserådinnan, i en frasande sidenrock, och en hatt, skrytande med en half blomsterbutik. ”Rosa, mitt barn, sitter du inne ännu? Kors, på min heder arbetar du dig icke sjuk! Jag har tagit mig en gudomlig promenad, och tillika gjort några visiter. – God morgon, herr Mannerstedt! Herrn skall få hjelpa mig i afton med ett litet bestyr. Kom hit klockan half sex; jag har fått något i hufvudet, hvarom jag vill rådgöra med herrn.” Mannerstedt bugade sig förbindligt, och tog mössan, väl vetande att det var en signal till afträde, då kommerserådinnan förblef på stående fot. När han var i dörren, ropade fru Widen efter honom: ”Herr Mannerstedt, herr kandidat! kom ihåg, att herrn skall äta Julafton hos oss; men ursäkta att vi nu äro upptagna! God morgon, god morgon!” Ännu i dörren bugade Mannerstedt, och ilade sedan utför trappan.
Ridderskapet och Adeln fordrar, och har rätt att fordra skyndsamhet, och jag tycker då, att man hör välja de medel, som säkrast befordra ändamålet. Det kraftigaste medel i sådant afseende måtte väl vara, att endast till Riksdagsbetjening antaga de mäst skickliga, utan afseende å stånd; dock så, attnär lika skickliga Sökande sig anmäla, de, som jemväl äro frälsemän, böra äga företräde. Grefve von Schwerin: För min del kan jag ej annat än tillstyrka bifall å hvad Herr Riddarhus-Secreteraren yttrat. Då det uttryckeligen är sagdt, att Adelsmän skola äga företräde, så lärer i alla fall denna utsträckning till ofrälse icke komma att ske, utan i nödfall. Men jag anhåller äfven att få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam på behofvet af en redactionsförbättring. I §. står: underlåter Riddarhus-Secreteraren j att söka permission. Dervid torde höra tilläggas: och att styrka j det han densamma erhållit. Herr von Hartmansdorff: Det har blifvit anmärkt, att de Cancellister, som behöfva begagnas för Riksdagsgöromålen, icke voro nog skicklige till deras bestridande, om de tillika behöfde deruti undervisas. Jag erkänner vigten af denna anmärkning; men Deri 16 November. då en person, som börjat denna befattning vid en Riksdag, vanligen dermed fortfar under flere påföljande, så böra till Protocollsanteckning och uppsättning icke behöfva antagas de, som sjelfve tarfva den första undervisningen. Det är en beständig fortgång j denna befattning, såsom sjelfva Riksdagsmanna-kallet. Jag hoppas således, att bristen ej hädanefter, mer än hittils skall blifva så stor, att man tvingas söka ynglingar utom Ståndet, och derigenom göra ett förut undgånget tillkännagifvande, att skickliga ämnen inom detsamma fattas. För ungdomens bildning är denna befattning af mycken vigt, och för min egen del, skall jag alltid med tacksamhet erkänna det gagn jag rönt deraf, att hafva varit Riddarhus-Cancellist, ett gagn, som jag önskade kunna åt hvarje adlig yngling bereda.
Fultm. J. U. Ulfsparre. L. S. N:o 2001. L. C. af Sillén. L. s. N:o 2043. Alb. Ihre. L. S. N:o 2i5i. Ax. Fr. Lilienstolpe. L. S. N:o 2189. H. G. af Melin. L. S. N:o 2243. Dan. Hadorph. L. S. , i . N:o 2282. A. R. v. Prinzencreutz. L. S. N:o 23oq. G. J. af Dalström. N:o 1577. J. Zengerlein. L. S.1 N:o 1678. Per Estenberg. L. S. N:o 1778. Herr^Meck. Fullm. Grefve A. G. Gyldenstolpe. L. S. N:o 1862. Herr Ridderstedt. Fullm. F. Snoilsky. L. S. , N:o 1922. Fr. Th. von Platen. N:o iq63. J. A. v. Matern. L. S. N:o 1998. Paul Schrödersljerna. L. S. N:o 2013, b. Bernhard Rosenblad. L. S. N:o 2i43. Herr Stjerncreutz. Fullm. C. A. E. Dalman. L. s. A. von Wahrendorff. L. S. N:o 2220. J. af Ekenstam. L. S. N:o 22G2. C. B. Hegardt. L. S. N:o 2307. C. E. af Tuneld. L. S. 93i*efte Er k e-Biskop. dalman. Carl Fr. af Wingård, Vice Talman.
Det är rätteligen ej förrän i andra aktens hufvudscen mellan majorskan, Anna, Carl och farbror Göran som intrigens trådar knytas, och en stegring i intresset inträder vid Carls ord: » Nej, inte ens om det gälde lifvet. » Utom det att långa exposéer från scenen alltid bli tröttande, så är det äfven ett fel mot alla dramatikens kompositionsregler aom ingen » konstnärlig frihet » kan motivera att låta inledningens storlek vara så oerhördt disproprotionerlig mot allt det öfrigas.Att sedan höjdpunkten kommer i tredje akten är nog fullkomligt rätt, likaså är det en fullt riktig instinkt som ledt förf. att göra den akten kort och koncentrerad; men så skizzerad som den är borde den dock ej ha blifvit, när det föregående är så. utdraget. Bättre i tekniskt afseende ttr sista akten, men den åter är otillfredsställande derutinnan att den förstås i stil med all mode-dramatik nu skall sluta med ett stort frågetecken. Af karaktärerna tilldrar sig naturligtvis hjeltinnan, Anna, största intresset, men väl tecknad är hon ej. Hon är alls icke mensklig. I sin onaturligt skarpa konseqvens och med sina nästan efter lineal uppgjorda åsigter förefaller hon åtminstone mig vida mer likna en fonograf, på hvars metallpappersremsor författarinnans uppkonstruerade principer och reflektioner blifvit inpreg-lade, än en ung om än aldrig så tankeoch vilje-kraftig flicka af kött och blod. Mera naturlig Ur fästmannen, Carl. Det hedrar författarinnans blick för verkligheten att hon låter honom, trots hans förhållande till Elisabet, i öfrigt framstå som och vara en hederlig och bra karl, och icke som fru Edgren med Lagerskiöld gjort honom till en riktig gammaldags romanskurk. Det förefaller också som han blifvit bildad under påtaglig inverkan af Ib9ens Helmer. Bäst äro bipersonerna, synnerligen majorskan och Ellen. Farbror Göran är ehuru bra mindre sjelfständig, han är bestämdt af samma familj som kamrer Milde i Räddad. Om sjelfva tendensen i stycket, att giftermål är den enda upprättelsen för förförelse, torde ingressen ha lemnat tillräcklig antydan.
R:dr, att användas till årsarfvoden samt reseoch traktamentsersättningar åt 2 i kolning och bränntorfs beredning kunniga personer, hvilka efter inhemtad kännedom om de härvid begagnade bästa methoderna skulle hafva att pä reqvisition från brukseller skogsägare, emot ersättning efter enahanda grund, som för agronomer är fastställd, meddela för tillämpningen af dessa methoder nödig praktisk anvisning. 46 Virkespriser. Förbrukning af bränntorf och stenkol. Jagten å rofdjur. vinserna vallhjons och vägfarande^ liknöjdhet att utsläcka af dem upptända eldar. Från Skaraborgs län klagas äfven öfver afsigtlig antändning af skogen. De i femårsberättelserna lemnade uppgifter öfver skogseldar hafva icke befunnits så fullständiga, att de kunnat i någon tabellarisk öfversigt sammanställas. Bland de betydligaste i de södra länen under qvinqvenniet inträffade skogseldar, hvilka i länsberättelserna omnämnas, voro de, som åren 18.58 och 1859 härjade å Laxå bruks skogar, belägna i Skaraborgs och örebro län, och förbrände en virkesmassa af omkring 81,550 kubikfot. Af de nordligare länen tyckes Westerbottens varit under perioden mest utsatt för större skogseldar. Under rubriken »Skogshushållning» hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i enlighet med förslaget till formulär för femårsberättelserna, lexnnat åtskilliga uppgifter öfver virkespriser och surrogater för brännmaterial. Då virkespriserna blifvit beräknade efter förhållandena än å produktionsoch än å afsättningsorterna eller i kusthamnarne, samt, åtminstone med afseende på timmer, för en mängd olika dimensioner, har en fullständig och tillförlitlig sammanställning af dem icke kunnat ske.
Parkinson, kan med skäl sägas hafva gått i spetsen för samundervisningens tillämpande på universitetets breda grundval. Och detta experiment, som tog sin början för femton år sedan, har i alla afseenden lyckats. De unga qvinnorna hafva från början ' titan svårighet kunnat följa med studierna på alla områden; i vissa ämnen hafva de tagit försteget, och alla dessa resultat hafva vunnits utan sänkning af de allmänna kunskapsfordringarna och utan fara för de unga qvinnornas helsa. Professorn i latin, Lucius Heritage, har under åtta års undervisning vid universitetet icke kunnat upptäcka några af de förutspådda olägenheterna af samundervisningen. I fråga om studiernas resultat uttalar han samma omdöme som prof. Parkinson. De unga männens och qvinnornas gemensamma arbete i klassrummen leder icke till några frivoliteter; tvärtom träda deras individuela karaktärer der så tydligt fram, att derigenom makten af blott yttre företräden neutraliseras, och föga 143 anledning gifves för en ytlig behagsjukas små konstgrepp. I umgänget hafva de båda könen den stora fördelen af att i grunden känna hvarandra. Biträdande läraren mr Julius E. Olson, hvilken arbetat vid universitetet fem år som studerande och tre och ett halft år som lärare, meddelar äfven sin uppfattning af saken. Han har aldrig bevistat någon separatskola för gossar. Samuppfostran synes honom derför vara det naturligaste i verlden. Han har icke funnit den medföra n å g a allvarsamma olägenheter, men väl många fördelar. Sedan han tillträdde sin lärarebefattning har han aldrig hört saken ens debatteras inom lärarekollegiet. Samundervisning antages der såsom ett naturligt sakförhållande och utgör icke mera föremål för något meningsbyte. Wisconsins universitet har skäl att vara stolt öfver de graduerade unga qvinnor som det utsändt. De hafva beträdt olika lefnadsbanor och der vunnit lycka och framgång. Ehuru många ibland dem förvärfvat kunskaper, som kunnat tillåta dem att med heder verka inom vetenskap och literatur, hafva de ofta föredragit en hustrus och en moders anspråkslösare uppgift. De hafva i sina hem varit lika lyckliga och verkat i flera fall med större framgång än flertalet af sina niedsystrar, emedan de varit andligen bättre rustade. Professorn i historia William AZZcns bref meddelas här nedan i sin helhet.
Ständer, med anledning af Kongl, Maj;ts derom erhållne Nådiga skrifvelse, beslutit att till ett Särskildt Utskotts förberedande åtgärd öfverlemna de yttranden och förslag, som af i Nåder förordnade Committerade blifvit afgifna till Styrelseverkens förändrade organisation, så hade, på Stats-Utskottetg hemställan , Riksens Högloft^Ständer bifallit, att, bland andra, äfven nedannämnde till Stats-Utskottet remitterade motioner, såsom med berörd® ämne stående IV i mer eller mindre direct sammanhang , finge till detta Utskott öfverlemnas, nemligen: l:o Herr Printzenskölds Memorial , om tillökning i lönernes antal inom Stats-expeditionerne af Konungens Cancelli 3 2:o Herr M. Bagges Memorial, om förbättring i Arfvodet för Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning. 3:0 Riksdagsfullmägtigen Anders Henrikssons från Stora Kopparbergs Län, Memorial, om indragning af Bergmästare-ämbetena och Bergs-Tings-Rätterne. 4:0 Riksdagsfullmägtige Anders Joachimssons, frän Östergöthland, Olof Janssons och Johan Svt nssons, från Elfsborgs Län, samt Nils Håkanssons, från Kronobergs Län, Särskildta Memorialer, om jemkning, förändring eller indragning af Biskopars eller Dom-Prostars lönevilkor. Särskildta Urskottet, egentligt tillförordnadt i ändamål, att granska vissa Committera* des förslag till ny reglering af Rikets Styrelseverk, tror, att dessa motioner antingen alldeles icke, eller ock endast i några få omständigheter, höra till dess befattning, och får derföre, jemlikt föreskriften i 44 af Riksdags-Ordningen, vördsamt framställa skälen till den af Utskottet yttrade öfvertygelse. V
Då jag till handlingarues fullständighet ansett nödigt, att Kongl. Hofrätten erhöll del af protokollerna öfver den hos Öfverståthållareembetet för Polisäienden hållna undersökning om de i fråga varande oroligheterna; har jag af dessa protokoller lill Kongl. Hofrätten aflemnat ett exemplar, med erinran uti åtföljande skrift, att af desamma inhämtades, huru många i Norra förstaden belägna hus som under loppet af aftonen den 18 Mars 1848 blifvit af den oroliga folkmassan ofredade. Att detta på flera ställen skett utan allt motstånd af väpnad styrka, bade jag i slutpåståendet uppgifvit oell Herr Frih. Sprengtporten icke annorlunda bestridt, än att han endast omtalt två eller tre ställen, der krigsfolk blifvit lill oväsendets hämmande användt. Jag har derföre förmält mig anse såsom medgifvet, att på alla de öfriga ställena intet motstånd skett; och någon ytterligare bevisning derom har jag ej trott kunna vara af nöden. Denna brist af allt militäriskt motstånd emot oväsendet vid alla de deraf angripna hus på Drottninggatan och åtskilliga andra trakter af Norrmalm har jag ansett härröra antingen deraf, att tillräckligt manskap ej varit från garnisonen reqvireradt, eller ock deraf, att tillgängligt manskap icke blifvit användl; oell i båda fallen har skulden synts mig stanna på Herr Öfverstålhållaren, sorn om det ena eller andra icke anordnat. Jag visste icke, huruvida Herr Frih. Sprengtportens yttranden i förklaringen syftade att sätta i fråga det ditintills obestridda förhållande, att vida större truppstyrka, än som blef använd, lanns i garnisonen att tillgå, och att råderum till dess framskaffande, innan oroligheterne förflyttade sig lill Norrmalm, ej saknades. Då imedlertid 128 B. St. Just.-Ombudsm. Emb.-Berättelse för år '1869. Herr
Innan jag ingår uti granskning af detta förslag, anser jag mig böra anföra en kort historik öfver grekiska språkets öden vid de högre elementar-läroverken under de sistlörflutna 10 åren. 1856 års skolordning medgaf dispens från gre - 410 Den 17 Mars f. m. kiskan uti enahanda ordalag, sorn IJtsk:t nu föreslår. I följd af detta stadgande yppades för läroverken stora svårigheter; från rektorer, lärare, lärjungar och dessas målsmän, spordes allmänt klagomål. Följden häraf hlef att R. St:r 1858 afläto underd. skrifvelse, uti hvilken, hland annat, yttras, att genom den ölverdrifna valfriheten i språkstudier, läroverket kom att sönderfalla i så många bildningslinier, att det öfversteg rektors och lärares förmåga att besörja allas ändamålsenliga undervisning m. m., hvadan R. St:r anhöllo om nedsättande af en komité, för att granska läroverkssladgan in. m. Vid slutet af sistnämde år afgåfvo komiterade ett ensläinnigt Betänk., hvari all annan dispensering, än den af grekiska och latin på en gång, högligen afstvrktes. Den på grund af detta Betänk, år 1859 utfärdade nya läroverks-stadgan rnedgaf icke åt studerande å den klassiska linien någon dispens från grekiskan. 1 motsats härtill beslöto R. St:r under riksdagen 1802—63, att ingå till K. M:t med underd. anhållan att yngling måtte kunna befrias från grekiskan. Ofver denna anderd, skrifvelse infordrade K. M:t utlåtande från rikets samtlige laroverks-kollegier. Dessa kollegier afstyrkte enstämmigt — så vida jag derom kunnat förskaffa mig underrättelse — bifall till R. St:rs framställning.
Riksdag stadgade grunder; men Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, hvilka härom fattat enahanda beslut, hafva skiljt sig från de 2:ne öfrige Riks-Stånden deruti, att de bifallit, det högst 50,000 R:dr af ifrågavarande medel finge användas till understöd utan återbetalnings-skyldighet, då Borgareoch Bonde-Stånden deremot förklarat yrkandet om sådana understöds meddelande icke kunna beviljas. Dock hafva sistbemälte 2:ne Riksstånd medgifvit, att af undsättningsmedlen ett belopp af 100,000 R:dr finge, intill nästa Riksdag, äfven utan menigheternes gemensamma ansvarighet, såsom låne-understöd, utlemnas emot annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet och, i yttersta nödfall, emot undsättningstagarnes blotta återbelalnings-förbindelser. I anledning af skiljaktigheterna i dessa beslut, måste jemväl, i fråga om sättet och grunderna för meranämnde medels användande, omröstning i Förstärkt Stats-Ulskott företagas, så vida icke antingen Ridderskapet och Adeln eller Preste-Ståndet skulle, på sätt Utskottet härmedelst hemställer, i Borgareoch Bonde-Ståndens beslut instämma. För verkställandet af denna omröstning, får Stals-Utskottet alltså föreslå en så lydande voterings-proposition : Den, som anser, att, då undsättningar åt behöfvande vid och efter inträffade missväxter meddelas utaf de till Kongl. Majits disposition för sådant ändamål anvisade medel, bör iakttagas, dels att, så vidt omständiglieterne medgifva, tillfälle beredes de behöfvande att, genom sysselsättning vid allmänt nyttiga företag, helst inom eller i närheten af deras hemort, förtjena sitt uppehälle, dels ock att besagde medel endast varda utanorduade i egenskap Stals-Ulskottens