Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o T Fordrings-egare, om rätt, att genom Länsman få Utslag verkstäldt, för 8 11 — b. 28 Jan. b. 24 Jan. 'b. 24 Jan. å. 24 Jan. Svar på återremiss 8 36 — a. a. 11 Febr. a.a. 11 Febr. a. a. 11 Febr. 1. b. 7 Febr. Fornlemningar, angående utfär dande af Författning till skydd g. 2 Mars af landets 8 63 — 4 April 1 Apr. For sellöns-ersättning för ränte13 Maj spanmål, om omedelbart tillhandahållande i vissa fall åt räntetagare af 4 1 93 — b. 29 Juli b. 29 Juli b. 29 Juli b. 29 Juli 109 20 Fourage-passevolans-af'giften, om upphörande vid beridna rusthålls-regimenten af 4 4 1 73 — b. 22 Juni 22 Juni 22 Juni 18 Juni 247 11 Freese, om lån åt Apothekaren de, se Linberedningsfabrik. Fribrefs-rätt, om utsträckning i den åt Presterskapet medgifne, m. m — 5 1 32 — ’ b. 18 Dec. b. 7 Dec. b. 12 Dec. g. 7 Dec. 188 27 Fromma stiftelsers kassor, om förvaltande genom Banken eller Riksgälds-kontoret af — 4 2 57 — b. 25 Febr. b. 25 Febr. g. 26 Febr. b. 25 Febr. Frälsemans Forum, om upphörande af det särskilda — 7 1 41 — a. 12 Sept. b. 14 Sept. g. 9 Sept. g. 9 Sept. Frälse-räntegifvare, om rätt till frälseräntors lösande efter medelmarkegång för — 8 — 38 — b. 11 Febr. b. 11 Fehr. b. 11 Febr. å. 14 Febr.
I afseende på tiden för sammankomsterna, har jag ansett April månad, då räkenskaperna för föregående året äro till granskning färdiga, vara dertill lämpligast. Hvad beträffar yrkandet, att de sista orden i punkten skulle borttagas, så måste jag motsätta mig sådant, enär de äro begagnade i 37 § R.F. såsom bestämmande föremålen för R. o. Ad:s öfverläggningsoch beslutande rätt, och det torde vara på sin platts, att ett stadgande härom äfven här införes. Jag anhåller om bifall lill denna punkt. Hr Anrep: Jag anser att diskussionen endast bör röra det nu föredragna l:a mom. af (>:e §:n; och jag vill derföre först vid nästa § göra några anmärkningar mot det af Gr. Mörner framställda förslaget. I afseende på tiden för sammankomsterna anser jag Februari vara lämpligare än April, då landtadelns ledamöter äro af sitt jordbruk hindrade ifrån att vistas i hufvudstaden. Beträffande Hr Björnstjernas förslag, har jag icke något emot, att sammankomsterna benämnas »adelsmöten»; men orden »lagtima» och »urtima» låta för mycket af det gamla, och jag skulle heldre vilja begagna orden »ordinarie» och »extra-ordinarie», hvilka ord, ehuru främmande, vunnit burskap i vårt språk. I afseende på de sista ordens i punkten uteslutande, instämmer jag äfven med Hr Björnstjerna. Frih. Gederström: Då 6 §:s l:a mom. nu är föredraget, vore det önskligl, om diskussionen finge stanna dervid, och öfverläggningen endast berörde denna punkt, samt att ett förslag, som hör till nästa §, nu icke blifvit väckt. Jag ber derför, att få, åtminstone hufvudsakligen, vid detta tillfälle hålla mig till den föredragna punkten.
Georges Ohnet är en ung författare och likvälskrifver han så som en gammal romanfabrikant. Hans sista bok gjorde nian bäst i att ej tala om, men man tiger ej ihjäl en författare, som säljer sina arbeten i hundratusentals exemplar och förtjenar in millioner på sina böcker och teaterstycken. Han har sin publiks bevågenhet och han har sin fasta position, kritikern må brumma aldrig så mycket. Den franska kritikern brummar sällan, allra minst då han har att göra med en författare på modet. Då böjer han sig vördnadsfullt. Och efter en framgång sådan som Ohnets bugar han sig till jorden. Ohnet skref Serge Panin, en rätt bra roman, ehuru alls intet mästerverk. Men der hade han en utmärkt figur, madame Desvarrennes, typen för den handlingskraftiga, starka fransyska qvinnan. En i dikten alldeles ny gestalt. Hon gjorde bokens lycka och författarens likaledes. Han skref sedan Le maitre des Forges, som var sämre än Serge Panin, men som tog publiken med storm och som, i likhet med Ohnets andra romaner omformad till teater-pjes, gick Europa rundt, på de flesta ställen helsad med jubel af publiken men mindre omtyckt af granskarne. Här är ej tid att tala om detta dussinarbete med dess hemmagjorda konflikter, dess arrangerade scener, dess gamla vanliga teaterfigurer och dess löjliga duellslut. Följde sedan La comtesse Sarah och så Lise Fleuron, nya uppkok på gamla recepter. Lokalfärgen och några typers sa-nna prägel skall ej förnekas, men å andra sidan, hur schematiskt är det ej allt samman. Vi känna igen allt ihop. Hvilken gammaldags löjlig historia, denna om Lise och hennes afundsamma rival. Der fins kanske i boken en och annan träffande teckning ur teaterlifvet — ty det är ju detta som skall skildras i Lise Fleuron — men____ Saken är den att vi ha blifvit bortskämda. Frankrikes bästa romanförfattare ha visat, hur man kan skildra en samhällsklass, hur man kan se lifvet, om man har skarpa ögon. De ha ibland gått för långt, det är sant. Maupassant är rå och förblir det, det ligger i hans natur.
Rdr skålpundet funnits böra nedsättas till hälften, eller lika med den afgift, som slutligen komme att tillämpas å halfsidenväfnader, äfvensom i enahanda förhållande tullen å ”andra slag”, hvilka hufvudsakligen lära tillverkas af finare skinn, synts kunna, med hänsigt till den å detta material här nedan föreslagna tullsats, nedsättas från 50 öre till 25 öre skålpundet; börande komiterade underdånigst erinra, alt dessa artiklar i allmänhet hemta sin betydligare'vigt af metallbeslag, hvilka åter i regeln draga lägre tull, än det hufvudsakliga ämne, hvaraf artiklarne bestå. Skomakarearbeten af siden draga för närvarande lika tull som halfsidenvätnader, och synas, med afseende å den relativt obetydliga del i vigten sidentyget intager, icke heller böra högre tullbeskattas, hvarföre komiterade föreslå, att halfsidentullen fortfarande må å skodon af siden tillämpas, dock utan öfvergång, och att således den yttersta tullsatsen, I Rdr skålpundet, genast må blifva gällande. Den å Snörmakarearbeten af heloch halfsiden nu med 4 Rdr skålpundet utgående gemensamma tull hafva komiterade ansett böra nedsättas till lika belopp och å samma tider, som för helsidentyger föreslagits. Derigenom komma väl de slag, som bestå af halfsiden att vidkännas en något högre tull än den för lika beskaffad väfnad gällande, men då nedsättningen i allt fall komme att utgöra öfver 60 procent, lärer denna nedsättning böra finnas tillfyllestgörande. För rubriken ”andra slag”, hvarå tullen nu utgör 1 Rdr 50 öre pr skålpund, synes, med afseende å hvad nyss blifvit föreslaget angående arbeten af heloch halfsiden, och då nu ifrågavarande slag allmännast torde utgöras af ylle, införselsafgiften böra nedsättas till hälften, eller 75 öre skålpundet, likväl med samma öfvergång som för ylleväfnader, ”andra slag,” här nedan tillstyrkes.
Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref eller handling, eller annat, som honom enskildt angår och med försegling eller på annat sätt tillslutet är; dömes tili straffarbete från och med två månader till och med två år. Sker det eljest med vilja, utan ondt uppsåt; vare straffet böter från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Tager någon olofligen från posten ut annans bref och det uppsåtligen förstör eller undanhåller; vare lag samma. Om olofligt tillgrepp utur bref eller andra förvarings-persedlar är serskildt stadgadt. § 38. Draga äkta makar något lönligen undan hvarannan; barn undan föräldrar eller fosterföräldrar; sterbhusdelegare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag äro, undan hvarannan; vardén straffade med böter till högst dubbla värdet af det undandragna, dock ej under fem Riksdaler. Är brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; må till straffarbete från och med två månader till och med ett år dömas. § 39. Tillväller sig någon obehörigen utöfning af embete eller tjenst; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med tre år. Sker det af lättsinne och har ej skada timat; vare straffet böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler. 16 Kongl. Maj.ts Nåd. Understicker eller förbyter man barn; dömes tili straffarbete från och med två till och med fyra år. Äro omständigheterna synnerligen försvårande; må tiden för straffarbetet kunna til! tio år förhöjas. § 41. Har någon, genom antagande af falskt namn eller stånd beredt sig arf elier andra familjerättigheter; dömes tili straffarbete från och med sex månader till och med tre år. Är brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; må till och med fern års straffarbete ådömas. § 42. (lifver man sig ut till namn eller stånd för annan än den han är och bedrager derigenom qvinna till äktenskapsafta!; bote från och med femtio till och med tvåhundra Riksdaler. Kommer vigsel eller häfd dertill; straffes som i 41 § sagdt är.
Uti en hos Preste-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 107), har Doktor Collén, under erinran, hurusom Rikets Ständer vid två föregående riksdagar beviljat Karnereraren Carl Sandberg 500 R:dr årligen för vårdandet och förökandet af hans historiska och kamerala samlingar, hvilka, i följd af Kongl. Maj:ts på Ständernas hemställan fattade beslut, vore för Statens räkning inköpta, föreslagit, att sagda belopp, 500 R:dr, äfven för instundande statsregleringsperiod måtte anvisas på Riksgälds-kontoret, att för samlingarnes vårdande och förökande, till Karnereraren Sandberg årligen utbetalas. Vid 1856—1858 årens riksdag hafva Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 20 Februari 1858, å Riksgälds-kontoret anvisat och till Kongl. Maj:ts disposition ställt en summa af 5,000 R:dr R:mt, att, derest sådant i nåder pröfvades ändamålsenligt, i mån af behof, användas till inköp af ifrågavarande, Karnereraren Sandberg tillhöriga samlingar, samt derjemte, under förutsättning att sådant inköp skedde, beviljat, likaledes till Kongl. Maj:ts disposition och till utgående från Riksgälds-kontoret, ett belopp af 1,500 R:dr, deraf 500 R:dr årligen under då ingångna statsregleringsperiod skulle kunna, på sätt Kongl. Majit i nåder funne lämpligt, tilldelas bemälde Sandberg, emot det han fortfarande bidroge till dessa samlingars förökande, samt, under behörig kontroll, ordnade och vårdade det hela. Sedermera hafva Rikets Ständer jemväl vid sistlidne riksdag till Kongl. Majits nådiga disposition för innevarande statsregle ringsperiod anvisat en summa af 1,500 R:dr att, på sätt och under vilkor som Kongl. Majit behagade föreskrifva, med en tredjedel eller 500 Ridr årligen tilldelas Ståls-Utskottets Utlåtande K:o 186.
De andra Departementernes anslag . 264,522: 43. 7.' Årtillerie-Departementet. HufvudBoken, som d. 19 Febr. 1828 till K. KammarRätten blifvit aflemnad, har derstädes varit till granskning företagen, hvilken dock icke var fullbordad, dd densamma till Utskottet ailemnades. Dess CapitalRäkning upptager: Debet. Balancerade tillgångar från år 1825 R:dr 432,r44:44. 4. Uppoch Afjföring 22,656: 28. 6. Under diverse Titlar tillsammans .. io,537: 23. 3. Balance till år i8a7 77,827:4x. 5. S:a ! G r e d i t: Ifrån år 1825 balancerade Skulder R:dr 90,393:21.— Utgifter: Artillerie-Materiellens förbättrande x 3,020: 7. 4- Artilleriets Excercisoch Läroverk g,x85: 6. 1. Passevolance för Gevär 9,909:44. Kostnader för Krut-Expedition till America. 18,032: 5.— Skjutsoch Frakt-kostnader 5,928: 45. ro. Under diverse Titlar tillsammans 29,541: 9- 9. Lefverering till K. Stats Contoiret: Krutoch Saltpeter Medel 78,221:46. 6. F. d. (Jfr. 1827 ars Rcv.Ber. p. 79). Uppbörden af 4I;Ci8 R:dr 7 sk. hvilka ibland FörsäljningsMedlen inbegripas, såsom influtne för försålld metall, verificeras endast genom Departementets f egen CassaRäkning samt afskrift af en Liqvid med Handelshuset De Ron & Söner, hvilket Utskottet icke ansett tillräckligt; men då, enligt hvad jemväl upplyst blifvit, sådant vid HufvudBokens granskning redan fästat K.
Om sålunda införsels-afgifterna äro så orimliga, att de nära glänsa till förbud, så hade jag trott, att äfven Hr von Hartmansdorff deruti skulle velat medgifva någon nedsättning. Den värde lalaren yttrade, alt om vi än skulle få in vin för bättre pris, så skulle derföre icke bränvinssupandet minskas hos dem som vilja hafva något som ”rifver i halsen”, för att dermed tillfredsställa sitt begär efter starka drycker. Jag frågar tillbaka: huru har elt sådant begär upkommit, om ej dymedelst, att man icke haft tillgång på något som varit mildare och bättre? Förmodligen skulle det eljest i andra länder inträffat detsamma som här, alt fylleriet vore der mera gängse. För öfrigt är det icke mer än 300 år tillbaka, sedan bränvinet här i landet infördes, och då det nu börjar bli allt mer modernt alt begagna vin, vore det ju ej så orätt om man begagnade tillfället och ul^ hytte bränvinet mot vin, såsom mindre skadligt. Det är äfven sagdt alt när de, som eljest nyttja bränvin, skola göra sig förnäma, så nyttja de vin; delta instämmer med hvad jag nyss nämnde ang:de det moderna, och jag önskar att alla blefvo så förnäma, alt de nyttjade det förnämligare framför det sämre, och att man icke ville genom höga tullar tvinga dem lill motsatsen, och höja priset på den bättre och i sig sjelf mindre dyra varan. Vidare är det sagdt, att det vin, som nu begagnas, är af dålig beskaffenhet, är färgadt o. s. v. Orsaken är klar; i brist på annat, naturligt vin, ställer man till det så godt man kan, och här gäller det gamla ordspråket: ”jag vandrar kring i röda kläder, för det jag inga svarta har.” Hr von Hartmansdorff har tatat om de följder för Banken, som den ifrågavar. tullnedsättningen skulle medföra, ifall icke en motsvarande kunde vinnas för vårt jern. Jag har vågat påstå att, äfven denna sednare förmån förutan, det vore värdi att minska tullen å via, under åtanka af ändamålet, att afkorta på de många millioner k:r bränvin och allt dermed följande elände.
Förgäfves hviskade förståndet i hans öra: » tålamod blott, de komma med all säkerhet, bara du väntar, » han ville ej lyssna till den rösten, han var blott medveten om en uppstudsig känsla af orättvisa. Var det något fel med honom, måntro? Hade han ej tagit en vacker examen, arbetat troget och ärligt, sträfvat och gnott både i Upsala och här, försakat som få och haft ett enda mål: sin examen, en enda längtan: att få börja det stora arbetet i den lidande mänsklighetens tjänst. Han kände, att detta var hans kallelse, han visste sig vuxen att taga stora bördor på sina axlar och bära dem fram mot målet, stark genom sin kärlek till läkarekallet. Det var denna hans brinnande håg, som uppehållit honom under de långa, sträfsamma studieåren, men det var ock denna hans åtrå, som gjorde det så bittert för honom att nu nödgas sitta här i overksamhet, att känna sin energi slappas " under detta oaflåtliga väntande, detta ständiga ovissa: » i dag kanske, i morgon kanske » Just nu ville han hjälpa, där hjälp behöfdes, just nu ville han — hunnen till sin bästa ålder — o m det så gällde, brottas ett tag för lifvet — men det var intet sådant som fordrades af honom för tillfället. Tvärt om, det gällde blott att lära sig den svåra konsten att vänta En skarp ringning ljöd på tamburklockan. Doktorn satte sig ögonblickligen i position, lyssnande intensivt. » Bref bäraren, » anmälde jungfrun, aflämnande ett brefkort på doktorns skrifbord. » Ja, det borde jag ha kunnat förstå, » mumlade doktorn för sig själf. Äter förgick en hälftimme under tystnad. Slutligen lät den lilla pendylen höra fyra långa slag; ögonblicket därefter öppnades dörren från matsalen till mottagningsrummet, och ett litet ljuslockigt hufvud tittade försiktigt in. » Har ingen fara, kära Annie, » skrattade doktorn så gladt han det förmådde. » D u stör mig aldrig, det borde du väl veta, » och han fångade i sina starka armar den lilla sylfidiska varelse han kallade sin hustru.
Detta ändamål synes äfven kunna utan ordentlig skattläggning uppnås med så stor noggranhet, som behofvet fordrar, enär uppskattning af det hemmantal, hvartill dylika egendomar ansetts böra beräknas, egt rum i och för den i sednare tider verkstälde Extra Roteringen; hvadan Comiterade underdånigst tillstyrka, att detta hemmantal bör uti nya Jordeboken införas, med anteckning likväl om grunden för den sålunda utsatta mantalsberäkningen. Och torde på lika sätt böra 136 förfaras med andra Boställen äfvensom Säterier, i afseende hvarå enahanda förhållande förekommer. Vid fråga om de stadgande!), som, i följd af det nya myntsystemets införande, utöfver de deraf föranledde allmänna föreskrifter rörande redovisningen, hvilka Comiterade uti här förut åberopade underdåniga utlåtande af den 28 sistlidne Januari föreslagit, specielt, i afseende å Jordebokens upprättande, må vara af nöden, anse Comiterade, att, derest räntorna efter ena eller andra methoden komma att förenklas och nuvarande kronovärdi försvinna, det vore utan ändamål att, enligt hvad KammarCollegium, under förutsättning af nämnde värdes bibehållande, föreslagit, verkställa uträkning efter nya myntfoten för hvarje räntepersedel eller titel, utan deremot enklast och fullkomligen tillfyllestgörande att, sedan hemmans eller lägenhets ränta efter stadgadt medelpris blifvit uträknad, förvandla beloppet deraf efter nämnde myntfot och sedermera enligt de grunder, som varda antagne, beräkna och utföra nya räntan, allt med iakttagande af de allmänna föreskrifter, som uti ofvan nämnde serskilda underdåniga utlåtande blifvit af Comiterade föreslagne. I sammanhang med frågan om räntornas upptagande i Jordeboken har serskildt hos Comiterade förekommit den så kallade Utmarksskatlen på Oland. Härmed är förhållandet sådant, att, med bifall till Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse den 5 December 1840 framstälda förslag. Kongl.
FRU BERG. du, Kerstin. Han kanske inte har så lätt att få medlidande, ty hvad som än fattas en karl, så kärlek. Jo, nog ä' det för det. Men skratta inte, klart för sig, att din vänlighet bara kommer af har jag aldrig märkt, att det fattas honom egenKERSTIN. kär. Och för det andra ä' jag inte vänlig mot För det första ä' herr Mattsson alls inte egen honom bara af medlidande. Jag tycker om honom, för han ä' hygglig och har godt hufvud. Och han tycker om mig, för han kan tala allvar med mig och inte behöfver prata nonsens som med andra flickor. Och för öfrigt borde då hvilken inte ä' mera förtjust i mig än i Karolina. förståndig menniska som helst kunna se, att han FRU BERG (småleende). KERSTIN. Då ä' jag väl ingen förståndig menniska, då. Nej, för tant vill inte vara det. Tant för söker alltid bry mig för sådana där saker, om tant kan. FRU BERG. KERSTIN. Hvad säger du! Försöker jag Ja, det gör tant. FRU BERG. gång, men nu talade jag allvar. Det kan nog hända, att jag skämtat någon ­ 81 ­ KERSTIN. sagt förut också. När då? Tant har nog haft mening med, hvad tant FRU BERG. KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN. Åh, det ä' många gånger. Om hvem då? tant vill, alltid. Det säger jag inte. Men nog vet jag, hvad FRU BERG. KERSTIN. FRU BERG. Hvad vill jag då? Tant vill ha mig gift. du bara får en bra man, så ä' det väl det lyckligaste, som kan hända dig. Och tant med. Mig? KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN. Ja, Kerstin lilla, det vill jag visst, det. Om Om jag får en man, ja! Då blir tant lycklig. FRU BERG. Jag (Småler.) Ja, jag säger ju... ­ 82 ­ KERSTIN. För då kommer jag bort ur huset. Skulle jag bli lycklig, för att du kommer ur KERSTIN. FRU BERG. huset?
Dessa få betraktelser synas mig vara tillräckliga, för att böra förmå oss att äfven i vår mån bidraga till införande af detta lag-stadgande, hvilket de begge talarne erkänt vara i och för sig rättvist och lämpligt. H. Exc. Hr Gunther har visserligen om jag rätt fattat honom, nyss förklarat, att om äfven samtlige U. St:r skulle antaga det af LagUtsk. förordade förslaget, så såge sig H. Exc. nödsakad att afråda K. M. från att dertill gifva Sin sanction. Det är med största ledsnad, som jag hör H. Exc. förklara detta; men öfvertygad, som jag är, om ändamålsenligheten af LagUtsk:s förslag, hoppas jag, att detsamma, ifall det vinner K. St:rs bifall, möjligen skall kunna i en framtid vinna H Exc:s förord inför thronen, oaktadt H. Exc. f. n. anser det icke böra antagas; stödjande jag förenämnda min förhoppning på H. Exc:s kända fosterländska nit för det allmänna bästa, och dess åt föredragnings-ärenderna i dess Depart. städse förunnade sorgfälliga pröfning. För öfrigt synes mig icke LagUtsk:s förslag vara så betydligt skiljaktigt från K. M:s Propos., att H. Exc. derföre borde föranledas att upgilva de förhoppningar, H Exc. förut fattat om en genom LagUtsk:s medverkan, framgent fortgående förbättring af Lagverket; i hvilket afs:de bemödanderna, såsom vi veta, hittills blifvit så kraftigt och verksamt understödde af K. Stms LagUtsk., och derinom i synnerhet af den riddersman, som, i spetsen för Utsk. under flera Riksdagar i så många hänseenden kan berömmas för att hafva i märklig mån bragt vår Lagförhättring med säkra 7C2 Den 25 November f. m. steg för steg framåt; under det de, som deremot skulle tilläfventyrs hafva velat i sin helhet omstöpa vårt lagverk, lätteligen äfventyras, att, emot sin vilja, stannat vid ett resultat, lika med stillastående.
Man behöfver blott erinra sig, att Ivalde i myten varit skildrad som spjutkämpe, herrskare öfver svear och finnar och väktare vid Elivågors vadställe, samt att han spelat en roll i mjödmyten, för att finna förklaringen till samtliga dessa binamn. 5, 15, 16, 29, 34, 35, 67–72, 75, 153, 156. Ividja, benämning på Valands dotter Skade. Iving (Ifing), benämning på lufthafvet. Säges i dikten Grimnersmal vara en å, som aldrig fryser, och som skiljer gudarnes land från jättarnes. J. Jalk (Jálkr). Så kallar sig Oden, då han besöker Asmund Svipdagsson. 165. Jare, dvärg. Jarl, epitet till Sköld-Borgar. Jord (Jörd), binamn till Frigg. Jormungand (Jörmungandr), Midgardsormen. Jormungrund (Jörmungrund), underjorden. Jormunrek (Jörmunrekr), binamn till Gudhorm, sedan han blifvit storkonung. Järavallarne (Jöruvellir), Aurvangalandets (sydligaste Skandinaviens) gränsvall mot hafvet. Järnsaxa, Magnes moder och en af Heimhalls nio mödrar. 26. Järnskogen (Járnviðr), en i de nordligaste och östligaste ängderna belägen skog, uppfylld af fasor och trolldom, tillhåll intill Ragnarök för Gullveig-Angerboda, Eggter, Hate och andra »Fenrers fränder.» 80, 85, 138, 163, 175, 178, 191–195. Järnvidjor, enligt pros. eddan benämning på de jättinnor, som uppehålla sig i Järnskogen. Jättar, innevånarne i Jotunheim. Jökul, namn på en frostjätte. K. Kare (Kári), en vindjätte. Karl 1) binamn till Oden; 2) epitetnamn till det fria ståndets stamfader. 20. Kamit, älf, öfver hvilken
De sista årens bok-presenter, hvaribland dyrbara verk, skänkta af Fransmännens Konung m. fl., ligga uppstaplade på golf och bord.” Yid öfvervägande af denna fråga, har Utskottet icke kurmat undgå att fästa en synnerlig uppmärksamhet å det af Kongl. Maj:t i den Nådiga Skrifvelsen äfven vidrörda förhållande, att den nu gjorda framställningen finnes vara föranledd af Rikets Ständers vid nästlidne Riksdag till Kongl. Maj:t framförda önskan, att ett förslag till erhållande af tjenligare local för de i Kongl. Museum förvarade Samlingars och konst-alsters ändamålsenliga uppställning och ordnande måtte Rikets Ständer meddelas. Utskottet hyser den mening, att Samlingar af konst-alster och deras ändamålsenliga uppställning till allmänt åskådande icke blott utgöra ett verksamt medel till framkallande af konstsinne och för konstnärers bildande, utan äfven, till följd af det inflytande, de sköna konsterna utöfva på en nations seder, i hög grad bidraga till utvecklande af bildning i allmänhet och afleda smaken från materiella njutningar. J)et är tillika serskildt en pligt för Svenska na - ‘Slats-Utihotlets Utlåtande, 1V:o 202. ciationen, sorn från förflutna tider eger så många ärorika minnen, alt på ett värdigt sätt från glömskan och förstörelsen bevara de ofvan omförmälda, betydliga Samlingar, hvilka för närvarande finnas inrymda i mindre tjenliga localer. Utan att emedlertid ingå i någon detaillerad granskning af det förslag lill byggnad af ett National-Museum, hvilket för Öfver-IntendentsEmbetets underdåniga memorial legat till grund, och som ännu icke eller blifvit af Kongl. Maj:t definitivt pröfvadt, anser Utskottet likväl, att någon minskning i den för byggnadens grund calculerade kostnadssumman bör kunna emotses.