Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 72. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående bidrag af Saltpeter-fonden för fyllande af tillfälliga statsbehof. II. B.' 703, 714. A. 715. III. IX. E. 587. A. 594. Se vidare Kongl. Majus Proposition N:o 1 till Rikets Ständer angående Statsverkets tillstånd och behof. — N:o 73. angående regleringen af utgifterne under Riks-Stalens 4:de Ilufvud-Tilel. III. B. 73, 84. IX. E. 587. A. 594. — N:o 74. angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 5:te Bufvud-titel. III. B. 73, 84. A. Å. 190, 221. IX. E. 587. A. 594. — N:o 75. i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående bildandet af ett nytt artilleri-batteri, att förläggas i Norrland. II. B. 705. A. 715. III. E. 220. IV. U. 5. Ä. 52. — N:o 76. angående godtgörande af förskottsvis utbetalda understöd, i anledning af den sistlidet år i Christianstad inträffade eldsvåda. II. B. 705, 715. III. — N:o 77. i anledning af vackt motion angående penninge-deposilioners införande i stället för nu brukliga cautioner för vissa tjenster samt arrenden. II. B. 705, 715. A. 731. — N:o 78. angående Riksgälds-Contorets förvaltning under den sedan sisilidne riksdags början förflutna lid. III. IV. U. 468. A. 507. — N:o 79. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 36. III. — N:o 80. i anledning af väckt motion, angående återställande till Calmar Domkyrka af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. fästning. III.
Tryckta räkenskap sutdragen. Liggarne öfver städernas byggnadslån samt statsbidragen till vägförbättringar och vattenaftappningar. Anteckningsboken öfver alla Riksgäldskontoret ålagda utgifter. Rihsgälds-kon I likhet med hvad i revisionsberättelserna för de föregående åren skett, hafva torets förvaltRevisorerne ansett sig böra meddela en ur nu granskade räkenskaper hemtad uppgift å de belopp, hvartill aflöning en och öfriga förvaltningskostnader vid Riksgälds-kontoret samt derifrån utbetalda •pensioner under sednast förflutna år uppgått: Aflöning (med inberäkning af Fullmäktiges bonorarier) R:dr 69,765: 28. Resekostnads-ersättning till de utom Stockholm bosatte Fullmäktige » 378: 74. Gratifikationer och begrafningshjelp » 1,225: — .Ljusper.ningar för Fullmäktige samt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente » 1,180: — Pensioner » 4,068: 78. Postporto och expenser » 8,169: 47. Kostnader för 1859 och 1860 års riksdag. Således uppgå de af Riksgälds-kontoret bestridda kostnaderna för sednast hållna riksdag till ett sammanlagdt belopp af R:dr 606,185: 11. Af hvilken kostnadssumma så kallade representationskostnader utgjort R:dr 37,548: 40. månadsarfvoden och dagtraktamenten » 353,988: 83. tryckningsoch häftningskostnader » 86,118: 31. klubbkostnader » 21,034: 14. och diverse utgifter » 107,495: 43.
Jemte yrkande, att all skjutsningsskyldighet, ”undantagande den, som under krig för rikets försvarsverk och i fred för transporterande af kronans effekter erfordras,” skulle ifrån och med den 1 Oktober 1853, så väl för städerna, som för landet, komma att upphöra, har denna motionär gjort enahanda framställning, som Nils Andersson, dels med undantag, att skjutslegan föreslagits till 24 sk. för resande, som åtföljde ordinarie post - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, iV.'o 121. vagn och .12 sk. allt banko för dem, som serskildt fortskaffades, och alt tiden för skjutsoch postbefordringens upplåtande beräknats till fern år, samt dels med följande tillägg, nemligen: att afståndet emellan postoch skjutsstationerna skulle bestämmas till minst li och högst 2 mil, och att, der ej arrenden om stationslägenheter kunde betingas, sådane skulle af staten inköpas; alt posthemman skulle för befrielse från postskjutsen erlägga af mätismän bestämd afgift; att denna afgift borde redovisas af poststyrelsen, som skulle hafva befattningen med den ifrågaställa skjutsinrättningen och de af densamma föranledda statsutgifter eller möjligen uppkommande inkomster; och har motionären hemställt, att Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes vid nästa lagtima riksdag i nåder meddela Rikets Ständer underrättelse om den föreslagna förändringens utförande, på det Ständerna då måtte kunna vidtaga de beslut, ”sorn Kongl.
Vid denna tid talades dock redan mycket om riksdagens snara slut, hvadan Utsk., inseende omöjligheten att vid denna riksdag kunna komma lill slut med hela lagverket, beslöt att, sedan principerna blifvit af Utsk. genomgåugne och granskade, för R. St. framlägga resultaten af denna granskning, på det statsmakterna vid denna riksdag åtminstone malte kunna komma öfverens om de grundvalar, hvarpå en ny criminallag för landet borde byggas. I min tanka är också detta sätt, att först afgöra grunderna, det enda rätta, för att komma till målet. Jag har nemi. för min del varit emot det vid denna riksdag en gång fallna och sedermera ånyo upptagna förslaget om eli förstärkt LagUtsk., emedan jag icke älskar —• jag bekänner det öppet — några extra ordinära commissiorier med beslutande rätt; isynnerhet fruktar jag för deras införande i grundlagen, hvarifrån de troligtvis icke skulle kunna så lätt åter borttagas. Men då jag således icke trott, alt den - 198 Den 28 April. na väg vore den bästa, för alt komma till målet af en ny criminål!ag, utan hyst det hopp, att sådant skulle kunna ske på den vanliga i grundlagen redan föreskrifna vägen, har jag icke eller å andra sidan kunnat föreställa mig såsom lämpligt, att R. St., fördelade på sina fyra särskilda rum, skulle på en gång discutera och pröfva håde principer, detaljbestämmelser och redaction af ett så vidt omfattande lagverk, eller att de, ulan någon föregående öfverläggning om grunderna för den blifvande nya lagen, skulle företaga sig att § för § votera öfver det framlagda förslaget; ty alt bibehålla det nödvändiga inre sammanhanget uti ett sålunda tillkommet större lagverk, vore alldeles otänkbart. Deremot har jag trott och tror ännu saken icke kunna tillgå på annat sätt, än att statsmakterne först öfverenskomma om principerna för den nya lagen, och alt R. St. följakteligen, sedan K. M. nu framlagt ett fullständigt förslag, deruti R. St. jemväl kunna se huru principerna blifvit tillämpade, först besluta öfver dessa sistnämnde.
Föredrogs och lades till handlingarne Banco-Utskottets Memorial, N:o ror, med öfverlemnande af uppgift på de ärenden, hvilka ännu återstå lill Banco-Ulskottets behandling. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 32, i anledning af Yällofl. Borgare-Ståndets anmodan till Rikets Ständers samtlige Utskott att inkomma med uppgift å de ärenden, hvilka på Utskottens handläggning ännu äro beroende, S. D. Föredrogos å nyo och bi föl lös Bevillningsoch OeconomieUtskottens Utlåtanden: N:o p, i anledning af Herr Friherre Knorrings och Riksdags-Fullmägtigen Lars Larssons från Elfborgs län motioner, om upphäfvande af den medgifna tullfria införseln från Norrige lill Sverige af bränvin m. m.; N:o io, i anledning af Biksdags-Fullmägtigen från Stockholms län Nils Insulins motion, om afhjelpande af vissa hinder för segla lionen emellan Beslagen och hufvudstaden; N:o 11, i anledning af en 32 Fröt. TJulr, d. 19 Fehr. i$35. utaf Riksdags-Fullmägligen Lars Gezelius från Kopparbergs Län väckt motion, angående nedsättning i tullen å tobak, sorn från Norrige införes till Westerdah Is fögderi af nyssnämnde Län; S. D. Föredrogos å nyo Banco-Utskottets Memorial och Betänkande»: N:o <52, i anledning af Banco-Comrnissarien Eric Fants ansökning, att vid sitt aiskedstagande få såsom pension uppbära det årliga aflönings-belopp, som tillkommer dess inneha!vande tjenstegrad, bifölls; N:o 93, med hemställan om ett årligt understöd till aflidne Vaktmästaren vid Banco-Disconten E. Calens enka, bifölls; N:o 94» i anledning af Herr Bruncronas} G.
Att förestående asffrift armed de till Riks-Stän^en insände Exemplar lika lydande, betygar » 0. 'kulleIius. Bihang. N:o i§, 29S Den 15 Maji. Bisallct hos Ridd. och Adeln den 15 Maj,'. Preste-Ständet den i; Borgare-Ständet d. 2Z Bonde-Ständer den 15 Riksens Ständers Stats-Utstötts Betänkande, angående Lentonalen af Skatteköp» stilling för sadane Lrono-Lägenheter, hwarä Mantal ej är satt. ^il! Stats-kltstottets »mande hafwa Riksens Stander öfwerlemnat Kona!. Majus den 22:dra sistledne April gifne Nådiga Proposition, om Centonalen lil! Wadstena Krigsmanshus-Costa, hwaruti Kongl. Maut i Noder förklarat:
Med dessa förhoppningar får jag nu vördsamt helsa R. o. Ad., förklara våra sammanträden började, samt innesluta mig i R. o. Ad:s välvilja och förtroende. Efter detta helsningstal lät H. Exc. Hr Gr. och Landtm, upläsa Stadgan till ordnings vinnande vid R. o. Ad;s sammankomster af d. 16 Nov. 1823, äfvensom det d. 4 Dec. 1834 dertill beslutade tillägg. Härefter yttrade H. Exc., Hr Gr. o. Landtm, att, till följd af de förändringar RiddarhusSaten sedan sista Riksdagen un dergått, en omarbetning i vissa delar af förenämnda Stadgar befunnes nödig, hvarföre ett förslag i sådant hänseende blifvit af Riddarh.-Direkt, uppgjordt, hvilket skulle till Riddarh.Utskrs handläggning öfverlemnas. Jemte tillkännagifvande, att, i enlighet med R. o. Ad:s beslut vid sednaste Riksmöte, samt; då den lokal, som tillförene varit till klubb-rum åt R. o. Ad. uplåten, icke kunnat för ändamålet erhållas, de i Riddarhuset befintlige s. k. Secreta Utskotts-rummen blifvit till samtalsoch kapp-rum inredde, samt denna lokal jemväl t. v. inrättats till klubb för R. o. Ad., anmälte H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, som genom berörde förändrade anordning tvenne ingångar till RiddarhusSalen blifvit beredde, men i 16 g Riddarh.Ordn. vore stadgadt, »att ingen må på Riddarhuset inträda innan han för Vakthafvande UnderOfficeren upvisat den honom lemnade inträdespolett», det blifvit nödigt att, utom det vanliga Deli 20 Oktober. 5 antal manskap, som bestridt vaktgöringen vid stora ingången till RiddarhusSalen, reqvirera ännu en Underofficer, hvilken erhållit plats vid den i kapp-rummet befintliga upgång till salen, och anhöll H.
Staten och de privata skolorna gemensamt aflönade lärare och bekostade materiel; 3:o alt församiingarne i någon mån hidrogo alt bestrida utgifterna för inrättningar, uppförda till deras harns fördel; 4:o att lärarne, genom tillfällen till enskild praktik i kostnadsfri lokal, kunde åtnöja sig med jemförelsevis mindre ordinarie lönevilkor; och 5:o alt en öfverstyrelse ledde alla skolors gymnastiköfningar, har motionären vidare föreslagit, alt det årliga underhållet af lokalerna måtte bestridas i likhet med öfriga offentliga byggnaders; att hvarje gymnastik erhölle tvänne lärare, hvaraf en horde förestå undervisningen i gymnastik och en undervisa i vapenföring och exercis; att hvarje gymnastik borde ega en offentlig kassa, till hvilken skulle ingå: af) det som staden betalade lill aflöning åt gymnastiklärare vid de läroverk, som begagnade gymnastiken; b) den summa, som af hvart och ett utaf dessa läroverks s. k. lerminspenningar ansåges böra användas lill uppköp och underhåll af gymnastik-, 124 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. fäktocb exercis-materiel; c) den summa, som af privata skolorna betalade för elevernas fysiska uppfostran; och skulle denna kassa bestrida utgifterna för skolungdomens öfningar, utom hvad som åtginge till ved och lyshållning, hvilken utgift församlingarne horde bekosta; att dessa gymnastiker skulle lyda under samma öfverstyrelse, som Gymnastiska Central—institutet; och alt då gymnastiklokalen ej användes för dess egentliga ändamål, densamma måtte af lärarne få begagnas till enskild praktik, till den utsträckning Öfver-styrelsen funne lämpligt, äfvensom Öfverslyrelsen skulle ega att kostnadsfritt upplåta lokalen i och för andra, ej rent gymnastiska ändamål, t. ex. för allmänna vapenöfningar, dock endast till den utsträckning, att gymnastik-inrättningens hufvudändamål ej motverkades.
Jag skulle säga honom hvad det var som stod emellan oss. – Bara att jag känt mig sårad af ett Lundegårds yttrande att det var honom ett sådant obehag att jag kommit till Köpenhamn, emedan han hade som en förnimmelse af att jag kunde ha haft någon förhoppning om att han skulle skaffa mig bekanta här. – Men hur Lundegård kunde hitta på att säga någonting dylikt? – Ja det visste jag inte. Men jag antog det för Snærperi. Att han fruktade att någon skulle bry honom för mig, när man nu visste att jag fans i Köpenhamn. – Ja antingen fans det i dethär någonting som jag ville dölja, eller också fans det i Lundegårds uppförande någon hemlig bevekelsegrund, som jag ej kunnat genomskåda. – Det trodde jag också. Och nu hade jag sagt allt hvad jag sjelf visste. – Om Lundegård fått någonting emot mig på senare tider? – Jag visste ingenting annat än att vi differerade så i fråga om Fra Kristianiabohêmen. – Hå, det var präktigt! Jag mister således det ena partiets sympatier för det jag har osedliga tendenser, och jag stötes tillbaka af honom för det jag har allt för sedliga åsigter? – Ja. – Nåja, trots åsigtsskiljaktigheten fann han Lundegårds uppförande oförklarligt. Han måste ha blifvit förälskad i ett eller annat ”Pigebarn”, som brukar ”drille” honom med mig. Ty en qvinna måste det vara som kunde blanda sig i detta. Hans manliga bekanta här skulle säkerligen anse det allt för mycket för hans privatsak om han var förälskad i mig eller jag i honom för att de skulle vilja vidröra det. Gentlemen bruka icke tala om den slags ting. För resten tyckte han att det var dumt af Lundegård och mig att bryta med hvarandra, men han var för litet bekant med honom för att kunna säga något till honom. – Jag sade att det icke skulle dröja så länge innan det hela var mig fullkomligt likgiltigt. För närvarande kände jag blott en viss lust att ge honom så godt igen. – Hvilket äkta qvinligt sätt att uppfatta saken på! Ge så godt igen – men det var i alla fall inte vackert tänkt. – Ja det kunde jag inte hjelpa. – Så gjorde han en lustig fråga. Helt tvärt. Om jag hade gifvit akt på uppasserskan här? Hon är så vacker.
Innevånarne uli det mig Nådigst anförtrodde Län äro väl ej synnerligen besvärade med dylike lån, men dä billighet och StatsVerkets eget interesse 6ynas tala för saken, har jag ej kunnat neka mig, att yttra denna min öfvertygelse. Vöre irågan, att lemna enskilte personer anstånd med betalande af deras skulder till andra äfven enskilte personer, kunde aldrig ens tvekan blifva att ju icke en sådan proposition borde utan ringaste betänklighet afslås, ty inga considerationer, äfven de mäst ömmande kunde någonsin rättfärdiga ett sådant våld å äganderätten. Nu åter är det Staten, det vill säga vi sjelfva, som är fordringsägare och vi hafva således full rätt att pröfva 1*0 Den 3 Februarii, om anstånd med betalningen kan äga rom eller icke. Att för närvarande stor penningebrist eller kanske rättare tnyken svårighet, att få låna penningar, finnes uti landet, lär# 'r ingen neka. Utom Hufvudstaden , dir Discontens närvaro lemnar en lättare tillgång på penningar och möjligheten för SlottsCancelliet, att med mera noggrannhet, mera skyndsamhet handhafva executionslagarne, ett störrhoppom långifne penningars snara återbekommande, är ställningen i allmänhet sådan, att äfven den mäst förmögne endast af vänskapen eller en på allmänt känd accuratesse i penningeaffairer grundad Credit kan vänta sig lånebiträden. Det är endast i andra rummet, som hans förmögenhet i fastighet kommer hos den långifvande i beräkning. Hvad utsigt till penningars erhållande skulle da väl den hafva, hvars egendom är för skuld utmätt? Hans belägenhet är ryslig. Den credit han kunnat hafva är förspilld, och hans vänner kunna som vanligt i nödens stund, ej hjelpa. Pä hvad sätt, om han är lagsökt för lån i FiliaiDisconterne har han väl förverkat den längre betalningstid, han vid lånets upptagande kunde påräkna, och hvad förlust skulle väl tillskyndas Staten, om han nu finge ett längre anstånd och lättart b*talningsvilkor , om hart nu äterfinge rättigheten att ytterligare omsätta sitt lån?, Visserligen ingen.
Utskottet öfverlemnas att för verkställigheten deraf vidtaga de anordningar, som för tillfället kunna vara de mest ändamålsenliga; Och har Direktionen genom ett i ofvanomförmälde contrakt infördt förbehåll, träffat aftal derom, att i händelse detta tryckningsarbete anförtros åt samme boktryckare, som åtagit sig tryckning af Ridd. o. Adelns protokoll, honom åligger att, emot samma betalning som för dessa sistnämnde blifvit betingad, jemväl besörja tryckningen af Riddarhus-Utskottets utlåtanden. 2 RidcUrhui-Utskottets Utlåtande N:o 1. Utskottet, som för sin del finner de af Riddarhus-Direktiouen, beträffande tryckningen af Höglofl. Ridd. o. Adelns protokoll, afgifna förslag och anmälda förfoganden ändamålsenliga samt jemväl anser lämpligast, att, i likhet med hvad de tre sednare Riksdagarne iakttagits, tryckningen af Utskottets utlåtanden med bilagor verkställes i den mån hvarje utlåtande blir färdigt till expedition, med lika typer, uti enahanda format och till lika antal exemplar som i afseende å Höglofl. Ridd. o. Adelns protokoll är stadgadt, äfvensom öfvertages af samma boktryckare, med hvilken kontrakt angående sistnämnde tryckning redan är afslutadt, får för den skull vördsamt tillstyrka: att Höglofl. Ridd. o. Adeln måtte godkänna de af Riddarhus-Direktionen, såsom ofvan är förmäldt, framställda förslag och vidtagna åtgärder. Stockholm den 1 Nov. 1865. På Riddarhus-Utskottets vägnar. A. G. OXENSTIERNA. W. F. Dalman. Vördsamt memorial.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt det döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med sex till och med tio år. 34 §. Sattes barnet ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter eller fängelse i högst sex månader dömas. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år: ljöt det döden; dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år. 35 §. Har någon, på sätt i 32 § sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den lian pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 36 §. Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är att fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. 37 §. Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifvet. Gör man dråp, som i 4 eller 5 § sägs, å person, som nu nämnd är; håfve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 6 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i senare tället till sådant arbete från och med åtta till och med tio år. Sker dråp å stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. 38 §.
KonglMaj:t har denna underdåniga an.' sökning, tillika med hvad af Vederbörande blifvit i .underdånighet anfördt, uti Nådigt öfvervägande tagit; och som Kongl. Maj.-t dervid inhämtat, att Interessenterne i dett;- Stenkolsverk icke utan dryg Rosi nåd oc . många försök, dels upptäckt flere Stenkols '.g r å serskilta ställen, dels haft #11 mod, o : -od, att med kostsamma Machiner öiv rvmn de hinder, som vid uppfordringarne dem mött. ; äfvensom de å nyo upptagna G-ulve lali fordrat både nya B y*lgnadsln rätta ingar och Förlag; alltså finner Kongl, jVlaj:t så mycket mera skäl att uppmuntra ett företagande af denna art, som derigenom en skoglös Ort i flera delar kan hjelpas ifrån en förlägenhet, hvilken hittills varit tryckande, utom det att Rikets allmänna vinst ärmed Stenkolsverket förenad, då med tiden de betydliga utgifter kunna undvikas, som för Utländska Stenkol nu måste användas; i anseende hvartill Kongl. Maj:t ock pröfvat skäligt, att på nedannämnde sätt, öfver de af Herr GeneralGouverneuren Grefve Ruuth å egne och Med-delägares Dm 5 Januarii. 169 vägnar , i underdånighet gjorda flera Ansöknings-puncter sig i Nåder utlåta. 1:0 Delägarues underdåniga anhållan, att Stenkolsverket måtte få bära Kongl. Majits Höga Namn samt kallas Gustaf IV Adolphs StenkolsGrufva, vill Kongl. Majit i Nåder bifalla. 2:0 Till Delägarues underdåniga begäran, att olla de Mål och Ärender, som .röra StenfcolsGrufvorne, deras Brytning, Betjening och Arbetare, samt allt det som denna Rörelse angår , måtte få höra under Bergs - jurisdiction , och således Författningarne om Bruken och Bergverken i Riket äfven vid Stenkolsverket, i hvad de kunna vara dit lämpliga, få tjena till efterrättelse, finner Kongl.
Vid flera riksdagar tvistades huruvida staten rätteligen borde gifva medel och egna omsorg åt andra än de s. k. lärda skolorna, hvarest döda språk jemväl lärdes och prester, vetenskapsidkare och embetsman bildades, samt huruvida omsorgen om alla öfriga skolor ej borde öfverlemnas åt den enskilda omtankan. Man har sedermera antagit och jag har icke eller nu hört bestridas, ali staten borde lemna allmän undervisning åt alla medborgare och bekosta, utom lärda skolor och gymnasier, äfven större och mindre apologistskolor. Dernäst kommer frågan: huru skall undervisning rätteligen ordnas så, att hon med minsta kostnad gör den bästa möjliga verkan? Apologistskolan har länge varit af så ringa omfattning, att hon icke kunde anses vara annat än en bättre folkskola. Genom de omsorger man numera egnat åt folkskolorna, bör man kunna hoppas, att de uppfylla sitt ändamål, och alt apologistskolorna äfven blifva hvad de böra. De sednare räknas redan till elementarläroverken, och dessa utgöra, som J väl veten mine Hrr, den gemensamma stam för undervisningen, på hvilken sedermera både allmän vetenskaplighet och lillämpningsstudier böra grundas. Dervid förekommer en 3:dje fråga: Kunna vetenskaper finnas utan de döda språk, som i_ våra lärda skolor läras, nemi. Lalin, Grekiska och Hebreiska. Ar det möjligt, så är det äfven görligt för en yngling att fortgå från apologistskolans undervisning, i fall hon vore fullständig, till universitetet, för att blifva student. Jag skulle icke tro, att någon anser vetenskapligheten ligga i de döda språken, emedan intet språk är annat än vetandets uttryck, hvarföre och vetenskapliga verk kunna öfversättas pä Den 1 Februari e. m. 49 pä hvilket ulbildadt språk, som helst. Att så förhåller sig, be. visas bäst deraf, att vetenskapsmän i vårt land både funnits och linnas, utan att de egentligen hafva lagt sig på studium af de döda språken. Vore ingen vetenskaplighet möjlig dem förutan, så skulle, i händelse Judar, Greker eller Romare icke varit till, någon vetenskap ej funnits i verlden.
Pa 'oGent de 6 första byggnadsåren utgått, framför alla Statens biträden, Aclieägarne skulle göras lika säkre, att icke förlora det betydande Capitalet och 5 ProCents årlig renta derå, sorn Staten i min tanka borde fö rv issas, att dessa uppoffringar medförde ett ofelbart ändamål, och utan misshushållning användes på det sätt, som jag förbehöll Riksens Ständers BancoFullmägtige, att till efterrättelse få föreskrifva. Oaktadt allt nit för Canalens fullbordan, och de tänkesätt af opartisk billighet sorn jag förmenar mig hafva ådagalagt, ånsag Ja§ mig omöjligen kunna föreslå något biträdes utgörande för* längre tid än Pen 22 Juli f, m, till ma Riksdag infaller, Jag upprepar icke mina skill härtill. Gillade af lieredningen och tvänne Stand inom Höglofl. Utskotten, linnas de, med den af mig uppgifna Reda* ption, i Betänkandet intagne, Jag nämner endast oryggfigheten af ruin öfvertygelse, att Riksens Ständer icke böra ingåiåtagan* den för ep lång osäker framtid, För mig återstår ännu att uppgifna mina motiv till det genom votering för* kastade projectet, att såsom vilkor för alla bidrag af Staten äska återställandet af Ros-. Jagets privilegier å ep Discont, emot full ersättning af Ranken, som jag ansett, efter nu octroyerade FiliabDisconters upphö* rande, böra ensamt erhålla Rikets hela Dis* cont-rö reise, Mina motiv till detta förslag, son\ Jag for flera månader sedan väckt, genom en uti Höglofl.