Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dessutom ganska irrationelt att anvisa kreditiv på Kiksg.kontoret, sorn sjelf kan använda detsamma. Ur alla dessa skäl kan jag icke annat än instämma i motionärens åsigt att denna ulldiskont kunde och borde uphöra. Jag får således, utan hopp om framgång, yrka bifall till livad Utsk.t föreslagit. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å förevide Betänk., framställde H. Exc. först propos. på bifall till detsamma, dervid svarades flere nej och några ja. samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; Och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs Allm. Besv. och Ekon.Utskits den 22 och 23 dennes bordlagde Betänk. N:o 200, i ani. af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter rör:de användande af skogsalster å krouomarker inom VesterNorrlands län. Gr. Liljencrants: Såsom det uplästa Betänk:t utvisar, rörer denna fråga egentligen, huruvida de fördelar, som äro med - Deu 24 Oktober f. m. 341 gifna i afstde på utsyning af skogsalster ä kronomarker i Norrbottens län, äfven måtte utsträckas till VesterNorrlands län. Detta åsyftar Hr Rinmans motion. Utsk:t har också tagit för afgjordt att hvad som skulle vara högst nyttigt för VesterNorrlands län, äfven skulle vara nyttigt för Jemtlands. Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, och på detta skäl har Utsk:t ansett sig kunna göra det tillägg att tillstyrka enahanda bestämmelser äfven för dessa 3:iie län om hvilka någon motion icke blifvit väckt.
Skrifvelsen omnämnas, att i all sin stränghet yrka den grundsalts, att Staten bör, så litet som möjligt är, inblandas i enskilta förhållanden; och ehuru jag medgifver, alt trängande omständigheter kunna fordra tillfälliga undantag derifrån, kan jag likväl aldrig göra det för mitt begrepp fattligt, att trängande omständigheter nu äro för handen, då man tvärtom af en femton års fred och nästan lika många års goda skördar bordt vänta ett fördelaktigt in - Den i5 December f. m. 129 inverkande på handelns, jordbrukets och näringarnes upphjelpande, i stället för ett så förvirradt tillstånd i financerne, att man skall behöfva anlita det förhatliga obligations-systemet. En värd Ledamot af BorgareStåndet, Herr Montan, har i sin Reservation mot det i Statsoch BancoUtskottens Utlåtande N:o a3 tillstyrkta anslaget till Götha Canal yttrat: ”att då Utskotten förklarat, att medlen skola tagas af de ''tillgångar, som Utskotten uti ett särskildt ”åberopadt så kalladt TabellBetänkande uppgifvit, sådant ovilkorligen skall föranleda ”till införande af det förhatliga obligations”systemet, emedan, på sätt mina anmärk"ningar vid samma TabellBetänkande upp"lysa, dels de calculerade tillgångarne äro ”osäkre och efter mitt omdöme orätt beräknade, dels tillgång kommer att saknas ”för de flera oundgängliga anordningar, sorn ”måste lemnäs, såsom ”a) Creditivet för spannemåls-behofvet, ”1,000,000 R:dr; ”b) ersättning för StatsVerkets förlust "å den spannemål, som är löntagare ansla”gen och till dem skall betalas med ett ”minimipris af 6 R:dr, och hvilken ersättning under de sist förflutna 6 åren lärer ”uppgått till öfver 200,000 R:dr; ”c) kostnaderna för nästa Riksdag, dertill ingen tillgång finnes, sedan allt afUt 53 TI. o
Maj 1747, att ehuru väl någon likhet syntes vara härutinnan nied Krigs-Befälets och EandsStats - Betjeningen Enkor och Barn, i anseende dertill, att deras Män och Fäder af bägge Staterna njuta indelta löner, det ock skulle tyckas i sig sjelft billigt, att Nådåren i gemen anordnades med samma vilkor , som de aflidne i lifstiden innehaft lönerna; så fann dock Secreta-Utskottet å andra sidan, ej allenast att högstbemälte Resolution var speciel för KrigsBefälet, samt, att Kgl. Majit, i anseende dertill uppå speciella gjorda ansökningar, i lika mål förklarat under elen 8 Januari 1741 och den 20 December I745 att sådant ej kunde sträcka sig till Eands-Stas-Be* tjeningens Enkor och Barn, utan skulle ock, i fall denna ansökning blefve villfaren, en stor olikhet blifva imellan Eands-Stats-Betjenteines Enkor och Barn , emedan en del af dem hade indelta och en del oindelta löner, hvarförutan Stats-Verket , som af Nådårs fonden och den dervid för Kronan besparade förvandlingen hade en god hjelp, skulle röna mistning, om Nådåren öfverallt med förvandling skulle komma att bestås , hvilket Stats-Verket vid dess då som mest istadde trångmål ej tåla kunde; af hvilka anled - Den 2 2 Juli. 2123 anledningar Secreta-TTtskottet fördenskull höll i underdånighet före, alt Eands-Stats-Betjenternes Enkor och Barn borde, lill en likhets erhållande öfver allt dem imellan, lala sig åtnöja, såsom ditintills skett med Nådårs undfående i contant efter Staten och utan förvandling. Hvad Secreta-TJtskottet sålunda i underdånighet yttrat, täcktes Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref af den 26 Juni 1747 gifva Stats-Contoiret till efterrättelse tillkänna.
N:o 1 Tisdagen Onsdagen Stockholm Westerås Westerås Örebro 9! Thorsdag Fredag Örebro Westerås Westerås Stockholm 91 42. I42 mil i veckan gör för hela året 2184 mil, hvarföre betala*: I Enkel skjutslega för 3:ne hästar 2184! — \ Tillökning för Stadsskjuts . 1 260: — | Summa 2444: — Nto 2 Måndag Tisdag Onsdag Götheborg Wenersborg Mariestad Wenersborg Mariestad Örebro 85 »i 1 »3 Thorsdag Fredag Lördag Örebro Mariestad Wenersborg Mariestad Wenersborg Götheborg 115 64. Stationerad i Götheborg. »64 mil i veckan gör för hela året 3328 mil, hvarföre betalas: /Enkel skjutslega för 3tne hästar $0 332 8: ^Tillökning för Stadsskjuts i . 126: 36. | Summa gg 3454: 36. N:o 3 Måndag Tisdag Onsdag Stockholm Nyköping Linköping Nyköping Linköping Jönköping 125 Thorsdag Fredag Lördag Jönköping Linköping Nyköping Linköping Nyköping Stockholm *»5 »i 6 8. / Stationerad i Stockholm. 6 68 mil i veckan gör för hela året 3536 hvarföre betalas r | Enkel skjutslega för 3 ine hästar 3 5 3 1 Tillökning för Stadsskjuts 34i: l8- 1 | Summa 3877- 12» N:0 4 Thorsdag F redag Jjördag Jönköping Wexiö Christianstad Wexiö Christianstad Ystad *»i 7l Måndag Tisdag Onsdag Ystad Christianstad Wexiö Christianstad Wexiö Jönköping 71 2 2 5 >1! 63ä / Stationerad i Jönköping, 1631 mil i veckan gör för hela året 3302 mil, hvarföre betalas: /Enkel skjutslega för 3?ne hästar 3302: — | * Summa S3931 — Anmärkning: Skjutslegan för alla 4 Vagnarne, för hela året räknadt, gör således tillsammans 13,169; och då härtill Iägges Postillonernes aflöning samt |:dcl af Vag narnes inköpssumma, bestiger sig totala omkostnaden för året till 15,869 cjs$.
Utsk:t har nu begärt detta anslag i en annan form, nemi. till underhåll af fattiga sjuka; och, ehuru jag af menniskokärlek skulle dertill vilja bidraga, kan jag dock af ofvan anförda skäl icke finna Utsk:ts hemställan välgrundad, utan anhåller att densamma måtte afslås. Frih, Klinckowström: Inom Utsk:t voro meningarne delade om hvad som skulle förstås med materiel; men då en kompetent person upplyst, att detta på det teckniska spåket betydde sjuka menniskokroppar, så mötte saken icke vidare motstånd; och jag anhåller att Utskits förslag måtte bifallas. Hr Olivecrona: Så länge medicinsk undervisning skall ega rum vid Upsala universitet, är det också alldeles klart att nödig materiel dertill måste finnas, eljest kan ändamålet icke vinnas. I sednare tider har så väl universitetet som kommunen och länet gjort allt för att bereda bättre sjukvårdsanstalter, genom uppförande af nytt sjukhus m. m.; dock erfordras för fullständigt ordnande deraf ytterligare medel, just för den nödiga materielen, oin hvars erhållande på statens bekostnad förslag nu blifvit framstäldt. Det af den förste värde talaren framställda skäl, att den praktiska undervisningen icke kunde ega rum på annat ställe än i Stockholm, kan jag icke finna hafva någon giltighet. Det kan dock icke vara behöflig! att nu ingå i en vederläggning af en sådan åsigt; jag förbigår den derföre. Jag får således anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Huss: Då Kongl. Maj:ts Propos. lörehades till behand ling inom utgifts-afdelningen, föll det sig ganska svårt att förstå hvad som menades med den materiel, hvarför anslag begärdes, och derför infordrades från Upsala upplysning deröfver; af denna inlimtades att med materiel alsågs sjuka för den kliniska undervisningen. Såsom Frih. Liljencrantz invändt, inhemtas visH.
ProtocollsUtdrag omnämnda anmärkning, rörande den förstnämnde Expeditionen. Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslöt att uti denna tilläggning instämma, och blefvo, vid föredragning af de, enligt Ex* peditionsUtskottes förslag inrättade och ProtocollsUtdraget åtföljande underdåniga Skrif, velserna, desamma tili alla delar godkände. Justerades 2.‘ne underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: den ena angående de genom föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna constitutionella förhållanden j den andra rörande förändring i 4i $. Regerings. Formen — hvilka underdåniga Skrifvelser voro åtföljde af ett Memorial från Expeditions. Utskottet, af den i3 Maj, med tillkännagifvande af de skål, hvarföre dessa 2:ne expeditioner ej uti en enda tillsammans blifvit upptagne, och hvarföre redactionen af Rik; sens Ständers beslut i afseende på de Con» s.itutionella förhållanden emellan Sverige och Norrige, uti den underdåniga Skrifve!, sen endast åberopas. Den 16 Maj. Upplästes ett Memorial från ConstitutionsUtskottet, af den 12:te Maj, hvaruti Utskottet till justering anmäler Redactionen af Riksens Ständers beslut rörande de conrtitutionella förhållanden, sotn genom föreningen mellan Sverige ocir Norrige uppkommit, och anhåller att, derest den gillas, densamma, såsom en Bilaga, måtte åtfölja Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj t, till svar på Konungens Nådiga Proposition rörande detta ämne; hvarefter berörde redaction upplästes, och af Ridderskapet och Adeln godkändes. Friherre Cederström, Jacob.- Sedan den af Höglofl Ridderskapet och Adeln, Vallöf!. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet infordrade redaction af de fattade besluten öfver de Constitutionella förhållanden, sotn genom föreningen med Norrige uppkommit, nu till justering är uppläst, anhåller jag att få fästa Höglofl.
Ett sådant ohyggligt lefverne, som höres från Raseborg, från Grefve Axels underhafvande, måtte väl icke drabba någon der jag kan något förmå. Ett sådant pinande och skinnande lär väl heller ingen annorstädes komma i fråga, men mycket mindre vore redan illa." "Ja, vår granne på Kapellstrand ger ingalunda heller godt exempel. Folket der klagar mycket. De påstå att när herrn far ut kring ägorna, så begagnar han en liten vagn, som drages af hans bönder, i stället för hästar, och han sjelf kör och för piskan. Sådant kan väl Qvidja-fogden icke våga försöka; men jag träffade nyss Ola från Nygård, som öfver ansigtet hade en lång röd strimma. Den hade fogden slagit honom med ridspöet när han red förbi och karlen ej bugade sig nog djupt för honom. En annan karl, som sade sig heta Måns från Skogstorpet, mötte jag med hustru och barn på isen. De höllo på att vandra bort, för att de icke kunnat erlägga den skatt fogden pålagt torpet, emedan mannen legat hela vintern sjuk och hustrun hade svårt att ens skaffa dem hvad de för hvarje dag behöfde till att äta. Jag gaf mannen hvad han behöfde för att betala för sig, att han skulle få stanna qvar. Sådant der törs fogden ej företa i de närmare gårdarne, men kommer man på en mil från hufvud-gården, så börjar sådant spörjas. J ser således, morkär, att det är godt att jag vistas något derute, för att taga reda på oskick." "Var uppmärksam, min käre son, se till att allmogen ej må förtryckas, men se ock till att du icke tror på en hvar som löper med sqvaller. Sanningen måste alltid utletas innan man dömer. Visserligen äro våra underhafvande födde till att tjena oss, men att sörja för deras trefnad och lycka, och med godhet bemöta den ringe, måtte väl alltid vara herrarnes skyldighet, då de af Gud erhållit den stora förmånen att vara födda i ett högt stånd och äga makt och förmåga att skydda den ringa."
Men om vi nu antaga LagUtsk:s förslag och del derefter vinner Konungens sanktion samt fängelserne i följd af det derigenom ökade fångantalet blifva otillräckliga, skall då icke en lika rättvis som all - 268 Den 12 Augusti f. m. män ovilja helt naturligen upkomma öfver en sådan lagförändring. Och då ännu endast cn dd län ega cellfängelser, så måste, i anseende till brislen derpå, fångarne på de flesta ställen inrymmas i gemensamhels-fängelser, hvaraf, efter hvad man allmänneligen erkänt, någon förbättrande inverkan på fångarne visst icke är att förvänta. De. hafva — dessa gemensamhets-fängelser — af såväl Fängelse-Direktörer, sorn Fångprester och andra, som känna förhållandet, förklarats vara ”vexelundervisnings-skolor i brott”. Vill man lill sådana skolor hänvisa fångarne, för att bereda deras förbättring? Jag har ifrågasatt, om icke fångarnos förbättring mindre förhindras genom spö- och risstraff, än genom gemensamhets-fängelse. Afven i detta afseende torde jag få framställa några skäl för min mening. Jag har bland tingsmenighet på landet sett en person, om hvilken del sades: ”den mannen har varit på pålen”, men som valen allmänt aktad man. Han var visserligen i laglig mening vanfrejdad, men folket aktade honom, emedan han låtit straffet lända sig till förbättring. Då jag till en i orten mycket ansedd prestman yttrade min förundran deröfver, svarade han, att det icke förundrade honom och att i hans 'församling funnos flera sådana, hvilka undergått spröstraff, men det oaktadt 1111 ansågos för rättskaffens män och så bemöttes af allmogen. Denne hade stulit en häst pä bete. Ovar och en i trakten visste, att han begått brottet, "men ansåg det försonadt genom straffet. Hade han i stället blifvit för längre lid kastad i gcmensamhetsfäugelse, så hade lian der olvifvelaktigt insupit sä mycket ohdt och gjort sådana bekantskaper, att hvar och en skytt honom.
Emellertid tyckes af de värde rnotståndarnes plädering som man skulle förskräckas att låta saken hafva sin lagliga gång ; säkert är åtminstone, att resultaterna i det sednare hänseendet skulle komma att visa sig helt annorlunda. Som jag för min del äfven är förvissad om att banken genom en sådan åtgärd skulle tillskyndas större fördelar, än dem som enligt det nu afgifna förslaget erbjudas, röstar jag fortfarande för bifall å Hr Nordströms till Betänk:t fogade reservation. Hr Lilliehöök, Bertil; I motsats till den siste värde talaren, vågar jag påstå, att den i BankoUtskits Utlåt. N:o 6 omtalade, approximativt upgjorda kalkyl öfver den förlust, som med hänsigt till de protesterade vexlarna skulle komma att drabba banken, mycket väl står i öfverensstämmelse med den i detta Betänk, afgifna siffra, alldenstund här ej talas ett ord om den vinst, banken till följd af den förmånligt utförda vexelhandeln kom i åtnjutande af. Tages detta belopp äfven vid detta tillfälle i betraktande, så tror jag sifferupgifterna i det hela skola öfverensstämma. Hr Printzensköld: Oaktadt den modifikation, Hr Akerman gjort af sitt förra yttrande, tager jag ej ett enda ord tillbaka af hvad jag sagt såsom svar derå, utan förnyar jag tvertom mitt påstående derom, att hans sätt att här gå till väga vittnar om ett mer än tillbörligt frånträdande af grannlagenhetens fordringar. Jag protesterar äfven mot den anspelning, Hr Akerman tagrt sig friheten göra derom, att jag skulle afvetat, det personer stått utanför någon konkursmassa och funnit med sin fördel förenligt att hjelpa 230 Den 19 September f, nu till vid utlösning af banken såsom fordringsegar.e i densamma. Det må vara Hr Akerman förbehållet, att i sin egenskap af fullmäktig hafva kännedom om dylika förhållanden, men som jag ej hade någon beröring med hvarken cessionanterna sjelfva eller deras vänner eller öfriga affärsmän, så må Hr Akerman ursäkta» atti jag ej, lika med honom, har någon slags kännedom om hvad som passerar bakom kulisserna.
Hans befriare sände honom en halft medlidsam blick och vände sig derpå om för att gå. Han hejdades af en knackning på rutan. Det var mor Märtha. »Nu var du en karl, Ola», sade hon med en gillande nick och höll fönstret helt litet på glänt, så att icke för mycket af den goda värmen skulle gå ut, »tag bleckslagaren med dig och kom in, så att man kan torka honom ren, för han ser ju ut som ett svin. Jag tänker att en rom-gök kan inte heller skada någon af er.» Fönstret stängdes åter, denna gång helt varligt, och mor Märthas ansigte drog sig tillbaka. De två tittade på hvarandra, halft förlägna, torkade sig ett tag öfver munnen med rockärmen och stego in. JEPPA. Jeppa. När snön smälter undan, och hästhofsörten spirar upp i gropkanterna – om också icke välkommen för den ogräshatande landtmannen, så likväl för dem, hvilka deri endast se vårens budskap – då komma från varmare trakter stora flockar af råkor och söka upp sina gamla välkända bon i någon skogsdunges eller kyrkogårds åldriga kronor. Det är någonting ärevördigt med ett sådant råkesamhälle, som funnits der sedan fars och farfars tid, och om någon ofredar det, höjes af dess deröfver kretsande invånare ett samfäldt skri och kraxande, som med sitt sträfva, vidtfarande ljud, nästan gör intrycket af verop och förbannelser. För att inskränka den svartfjädrade skarans tillväxt, brukar man anställa en årlig jagt vid den tid, då ungarne äro fullvuxna. Det är en sorgens och olyckans tid för de stackars djuren, och det är nästan hjertslitande att höra de gamles skrän, då de se sina ungar falla för de dödande skotten, eller då de oroligt flyga omkring en sårad stackare, som, qvidande och flaxande, ligger sönderskjuten på marken. I flere dagar efter blodbadet kretsar hela skaran hvarje solnedgång med sorgset kraxande kring de öde hemmen, ty råkorna äro slägtkära och minnesgoda. Det var just dagen efter en sådan jagt.
Grefvinnan gjorde först blott en kall lyckönskan, men när Margareta, vid afskedstagandet ville kyssa hennes hand, upprördes hon häftigt, slöt den blifvande sonhustrun i sina annar och sade under tårar: „Förlåt mig, jag har ej varit emot dig såsom jag borde.“ Af Carls barn undfick Margareta det af dem på länge ej utsagda Modersnamnet. Af deras barnsliga kärlek hade hon länge varit i åtnjutande. – Hvad Augusta kallade henne, under det hon, ensam med Margareta i deras fordna läskammare, hjelpte reskappa och hatt på henne, har aldrig blifvit bekant. Icke fullt fem år hade förflutit, då Margareta åter inträdde i de rum, der hon vid afresan till Winäs lemnat sin Mor. Återseendets glädje var stor, och upplöstes i tacksägelser till Den, som ånyo förenat den lilla familjen. – Fru Aldén satt åter vid det grofva ekebordet emellan sina bägge döttrar. Åren hade väl än mera skrynklat Moderns kinder, men hennes milda blick hvilade, så glädjefull, än på det ena, än på det andra af hennes barn. Hedda, den vackra och lifliga Skolmästarinnan talade mycket, och ord, åtbörder, blickar, allt hos henne vittnade om hennes själs friska oskuld. – Margareta talade mindre, men hennes blick, så klar, att den kunde kallas glad, den öfver hennes Väsende spridda lugna och stilla värdigheten allt hos henne tillkännagaf det hon var den, som dessa dunkla orediga blad icke mäktat att åskådligt framställa. – En ring var den enda prydnad, hon förskaffat sig under sin långa frånvaro, men mycket betecknade den och Heddas ögon fästades ofta derpå. „Det må väl vara“ sade hon slutligen en morgon till Margareta, medan deras Moder ännu sof, „att „den der Grefven är så präktig, som du målar „ut honom, men det säger jag dig – jag blir „icke riktigt god på honom, om han ej håller „af dig, minst lika mycket som af Emilie.“ Tidigt en morgon – Margareta hade blott varit några veckor hemma hos modern – sammanvigdes Carl och hon i stadskyrkan. – Strax efter Ceremonien lemnade de, åtföljde af Fru Aldén och Hedda, den lilla staden för alltid.
Harmen bjöd henne att snart hämma de rinnande tårarnes fart. Det hade redan lyckats henne, då hon erinrade sig afsigten med besöket i mannens rum; och att den var förfelad, det utpressade åter nya tårflöden. Hon hade just ämnat begära penningar till ett så vackert klädningstyg, ett af dem hon nyss besett, och fastän mannen i sådant var ganska medgörlig, hade hon likväl uttänkt saken så behändigt och velat förena sin önskan med sin mans angående nya gardiner i hans kammare. Hela denna plan till ömsesidig belåtenhet hade nu ramlat. Dessutom hade han ju sårat henne på en sida närmast den mest ömtåliga, som hos en qvinna kan finnas. Endast genom att säga att hon var illa klädd, att hon åldrats eller så bortåt, hade han kunnat göra mera ondt, än han nu gjorde. När allt går omkring, så var det egentligen ej hans vrede eller hans bortgång som oroade henne, utan så mycket annat – sårad egenkärlek, bedragna förhoppningar. Han gick, icke utan belåtenhet med att en gång hafva utsagt hvad han länge haft på hjertat. Han hade väl på sednare tider varit vittne till större oordningar i hushållet, ty i hörjan hade han intet öga för sådant, men han hade hittills icke haft mod att dertill göra annat än sura miner, hvilka den unga frun tillskref helt andra orsaker. Nu inbillade han sig, att hon fått anledning nog att betänka saken i allmänhet. Huru kunde han tro, att hon skulle anse honom hafva begagnat detta första och enda tillfälle till anmärkning, endast för att med något skäl låta liknöjdheten, ja kanske oviljan mot hennes person bryta lös? Ännu mindre tänkte han derpå, att han sjelf genom sin fordna förtjusning förblindat henne, och att han nu sjelf borde hafva ett blundande öga och ett mildt sinne för hvad han då icke såg eller, om han varsnade det, ansåg för en småsak. Nej, han tvärtom nästan ångrade, att han icke äfven framkastat ett ord om hennes slösande hushållning. Ty fastän båda sammanfört någon förmögenhet, så gick det alltför långsamt med hans befordran, för att göra den tillräcklig till större öfverflödsutgifter.
N:o 197, i anledn. af väckt motion om förräntande af Ekeplanleringscassans medel, yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då det möjligen skulle kunna hända, att Riksg.conl. vid något tillfälle hade behof af penningar hädanefter liksom hittills, och således skulle kunna vara i tillfälle att använda ifrägavar. capital af ekplauleringsmedlen, sä hemställer jag,' huruvida icke R. o. Ad., med bifall i öfrigt lill StatsUtskrs förslag, skulle vilja tillägga, att Riksg.conl. äger att begagna ifrägavar. cassa, dä Coutoret deraf kan vara i behof, emot erläggande af 4 proc. ränta. Frih. Cederström, Jacob: öisk:s förslag innefattar en begäran, ”alt R. St. mätte ät Fullmäktige i Riksg.coiit. uppdraga alt emot fullgod säkerhet förränta ekplanteringscassaus nuvar. och blifvande disponibla tillgångar; börande de derå upplöpande räntor ingå till nämnde cassa, för ali, i likhet med eapitalet, efter K. M:s nåd. anordningar, användas till de med eassans bildande afsedda ändamål.” Det följer väl af sig sjelf, alf om 11. St. vilja ali Riksg.conl. skall öfvertaga förvaltningen af dessa medel, så mäste derom i främsta rummet afgå skrifvelse till K. M., och i andra rummet, att Riksg.cont., som skall förränta dessa medel och således icke har dem i sin cassa, mäste berättigas att af andra Conlorets medel förskjuta anordningar å denna fond till emot cassans belopp svarande summa. Detta betänk, är sålunda nu icke utarbetadt i det skick, alt det kan af R. o. Ad. bifallas. Det är väl tydligt, att Riksg.conl:s functioner så böra regleras, att icke anordniugarne för tillfället i orterna å denna fond komma att studsa, derföre att icke medlen finnas inne i ögonblicket. Jag anhåller derföre om ålerremiss af detta betänk.
Banco för dagen, hvilket pris äfven kan i allmänhet antagas skäligen motsvara den kostnad, inqvartenngs-gifvare för tågande truppers underhåll få vidkännas, och som för berörde antal portioner uppgår till 39,781 R:dr 24 sk., uppkommer en skilnad af 8,564 R:dr 3 sk. 6 r:st, hvarmed kostnaden skulle öfverskjuta, hvad af passevolance-medlen till denna utgifts bestridande kan disponeras; och får Utskottet derföre, i följd af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förutnämnde yttrande tillstyrka, att ett anslag, stort 9,000 R:dr, å denna Hufvud-Titel uppföres till ersättning åt inqvarterings-gifvärne för skillnaden emellan det belopp, som, enligt markegångs-sättning, af passevolance-medlen utgår till dagportioner vid Indeldta Armeens marcher till och ifrån Regements-, BefälsochRecruts-, samt Exercis-Esqvadrons-, Recrutsoch Remonls-möten, och det pris af 12 sk.