Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Närpiaste KronoLänsman åligger att, biträdd af 88 Den i5 Januarii en Nämndeman, i följd deraf, bryta förseglingen, likasom alt, efter till verkningstidens förlopp, åter försegla bränvinspannorne inom sitt district, samt om så väl den förra sorn den sednare förrättningen, underrätta närmast varande Sockeneller Capell-Prest, som, på vanligt sätt, ifrån Predikstolen, påföljande Söndag, allmän Kungörelse derom utfärdar, oell densamma derefter på Kyrkodörren eller annat oifeiilligt ställe låter anslå. Häi adsskrifvaren uträknar och på den vanliga Debetsedeln uppför beloppet af bränvinsbeskattningen, hvilken, likasom den öfrige Krono-uppbörden, af KronoFogden, i vanlig tid och ordning uppbäres, qvilteras och redovisas. Vid Beredningsoch Taxerings-Commileema, der Mantalslängden^ äro att tillgå, må ytterligare controll äga rum, både huruvida någon, i afseende på pannerymden och tiden för bränningen, uppgifvit för ringa tillverkningsbelopp, som der, på ed och samvete, skäligen, men icke till högsta möjligheten, får höjas, eller huruvida någon, af mellankomma hinder, icke kunnat tillverka så mycket, som förut är angifvit, hvarefter nedsättning bör, i följd af anförde skäl och bevis, i den uppförda bränvins-beskattningen beviljas. Den härmed missnöjde har att, såsom BevillningsFörordningen det utstakar, klagomål deremot anföra. Den i 5 Ja nu arii. 89 Denna beskattningsmethod för bränvins-till verkningen, anser jag, såsom den mäst ändamålsenliga, med det öfriga beskattningssättet närmast öfverensstämmande, minst besvärliga och kostsamma, icke ledande till split och rättegångar, icke förnärmande någons frihet, icke belastadt med skymfande och missnöje väckande Fiskaliska och således förhatliga controllör, utan i allt öppet och enkelt, lätt öfverskådlig!, och således långt ifrån overkställbart. Jag smickrar mig med det säkra hopp, att Rikets nu församlade
Aslvundcn, seni icke u-a» förkiyist.mhot ser den kresne och hnshällssam»ucs ivälmäq-r, fordra hos männen er sörligande a! lxst förkofra!'- L^eculstiansr, som endast kunna under förbehällsamhet utföras, kräfwa hoö en annan kamma rån» krsätt: den trevie har en »'widgad rörelse, wncken tils gang och mncren skuld, feni ej utan wada för dest (lieöit stan 'yppas, och stukcligen äga de meste Penning Män Veras tilgäng xä Len set, ac dr alldeles icke kunna LomrollsrLS. Således cknore lnckslgast, at »agot sammanskott oa detta sätt, som alltid har allseende af kwäng, och som wid urgäendct mäste bliswa o.ämnk fvrdeldt, fa wida -yröjeligt är, mä kunna undwikas. Dorti! torde endast fordras en mätteliaare upoffnng, bygd °pä uträkning af winst. Om aile Silfwer lil bruk förbmdes, inom Ske, dar, Gastlar och andra mindre wigliga ey beren, hwilka ej, utan ar försätta Guldsmeder och Silfwer - Arin r.u-e »ti uselhet och elände kunna aflyfas, -fä böra de fleste innehafware of Silfwer stima större uträkning uti, at emot s prvOsms ränka »stätta der ut! L»,^usn pa 10 a>'S tid än at luta der en sa-lang lid bliswa liggande ofruktbart. Jag gör mig försäkrad, at just i den händelsen stickle öpria de fubsLri^iionsr uti Fäderneslandets Ramn och lil dec Ulman na Bästa pa hwer redelig Swenst göra det kraftigaste inrrpck.
Men hvad innebär väl större hyllning åt penningen, större förtryck för den fattige, än alt ordna så med ntvägarne till förvärf, att de underlättas för den rike, men försvåras för den fattige? hvad vinner väl samhället derpå? föreställer man sig alt den, som ärft sina fäders jord skuldfri, och hvarken af behofvet eller förvärfningsbegäret drifves att utvidga eller förbättra sin egendom, att han är eller att den, som kunnat efter en mångårig sparsamhet förvärfva ett kapital till inköp vid äldre åren åfjord, då blir en skickligare jordbrukare och nyttigare medborgare i samhället, än den som med hoppet och framtiden för sig, egnar sig ut yrket, just derföre att lian kan bli egare af mera jord, än som motsvarar hans kapital, och med tillfälle till lån ytterligare förbättra denna jord. Månne det vore så lyckligt — sä väl ordnadt, om intellegensen stänges från sin nyttiga verksamhet? — månne trefnaden, belåtenheten, lugnet i samhället blefve större och tryggare, om den, som fattig (och fattigdomen är ej något fel,) fattig, säger jag, men företagsam, arbetsam och kraftfull visste alt han ej kunde, under lifvets sommar, se sig vid det efterlängtade, eftersträfvade målet af en förvärfvad behållen förmögenhet? jag tror det i sanning ej. Må vara att mången gör för öfverspända spekulationer -— mången misshushållar — mången tager skada af lånen, — men så många gå ej den misslyckade väg, i förhållande till dem, som dermed gagna sig och samhället, — visst icke sä många i proportion, som de, hvilka skada sin hälsa af för hög diet, i förhållande till dem, som vårda henne väl med en lagom. Likväl skattar man det för en lycka i ett samhälle att hafva ymnig tillgång på födoämnen. Jordbrukaren i Sverige är i allt fall ej så skuldsatt, i förhållande till hvad jorebrukarne i andra länder äro det, som man skulle tro med afseende på de verop man här upgifver öfver den skuld satte, för att störa hans kredit och nedstämma hans mod, i st. f. de omsorger man i andra länder har att stärka hans kredit, understödja hans bemödanden och lifva hans mod.
Indragningen bör väl ske efter någon princip, och skall den tillgå så, att Officerarne få behålla sina löner, skola de väl hafva tjenstgörings-skyldighet, och om så är måste en Kapten, sedan afgifter till pensionskassan m. m. afgått, bestrida kostnaden för vivre och uniform med återstoden eller 600 Rdr, hvilket naturligtvis är omöjligt. Utsk:s afsigt har troligen varit, att Officerarne skola få behålla sina löner och göra intet. Vidare säger Utsk., att det är olämpligt, att Staten skall vidkännas aflöningen till en särskild OfficersCorps för 2me veckors exercis årligen med Stockholms stads och läns bevärings manskap. Vid allmänna öfverläggningarna har jag visat orimligheten af en sådan upgift och Reg:tsChefen har äfven deri instämt. Reg:tsOfficerarne hafva under sednare åren haft samma tjenstgöringsskyldighet i fråga om kommenderingar som GarnisonsReg:terne inom liufvudstaden. Utsk. har äfven ansett, att bevärings-exercis kan ombesörjas af Uplands, Södermanlands eller Stockholms GarnisonsReg:ten. Nu förhåller sig med LifbeväringsReg:tet sålunda, att Reg:tsCheferne vid GarnisonsReg:terne beklagade sig öfver beväringsmanskapets stora tillökning, och önskade få manskapets exercis fördeladt på andra Reg:ten, och då tilldelades LifbeväringsReg:tet det manskap Reg:tet nu har. Man har sagt, att Sverige bör upställa 5 klasser af beväringen, men huru var väl förhållandet inom Danmark åren 1848 och 1849. Jo! att för upställandet af det beväringsmanskap, som för kriget erfordrades, saknades tillräckligt antal Officerare, och så är förhållandet äfven hos oss. Hvarföre skall man väl då taga bort en hel OfficersCorps, hvilken likasåväl som andra Corpser icke gjort sig känd för att leda beväringen på villospår utan tvertom ledt den till ära och seger.
I afseende på det stränga skiljandet emellan utbetalningsoch inbetalnings-kassörernes göromål, hvilket Komiterade föreslagit, har Utsk, ansett sig böra frångå detsamma och medgifvil, alt utbetalnings-kassören skulle få emottaga inbetalningar, och derigenom skall, enl. min åsigt, en stor del af de anmärkmr, Under-Styrelsen mot Komiterades förslag framställt, komma att förfalla. När den lokal, som här är föreslagen såsom gemensam för de båda afdelmne, kommer att en längre tid på dagen hållas öppen, är det" äfven troligt, att tilloppet af trafikerande på en gång icke blir serdeles stort, utan kommer att fördelas på olika tider. Dessutom visar sig, om man beräknar dem, som dagligen besöka Banken i och för insättningar och tillagningar, alt de utgöra icke mera än 2 ä 300 personer dagligen, och deraf ser man, att den befarade trängseln icke bör komma att ega rum. Hr von Hartmansdorff har fästat upmärksamheten derpå, att, under det förändringen skall införas, det blir svårt att fä lokal för depositions-afdelmn. Likväl har han sjelf upgifvit, hvar den lämpligen kan beredas, nemi. 4 trappor upp i Bankohuset uti Fullmäktiges ntivartde rum. Det är visserligen sannt, att allmänheten får gå en trappa till, men sådana olägenheter komma väl alltid alt inträffa, när en sådan reparation pä ett dylikt hus eger rum, så att man under 4en tiden icke kan bereda allmänheten alla de fördelar, som hon under vanliga förhållanden eger. Jag anhåller, på grund af alla dessa skäl, om bifall till förslaget. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Frih. Tersmeden har omnämnt tillkomsten af det förslag, Utsk. tillstyrkt. Detta förslag, som afser en förening af depositionsoch kassa-afdelmne, är upgjordl i och för allmänhetens beqvämlighet. Jag vill icke bestrida, att ju icke allmänheten derigenom blifver bättre betjenad, men jag tror äfven, att sådant kan ske, om det förslag, som Fullmäktige, i motsats tili Komiterade, framställt, antages.
KALKBACKEN I IDROTTSPARKEN. G o d t äro o c k bifigurerna modellerade, den frimodigt lättsinnige chevaliern Torben O x e, den skurkaktige Didrik Slaghök m. fl. S o m sagdt, det hela är ett erkännansvärdt o c h delvis mycket lyckadt försök i den stora stil, på hvilkeu tyvärr numera våra yngre dramatiska författare så sällan våga inlåta sig. Uppsättningen o c h utförandet på Dramatiska teatern voro fullt värdiga. I Kristians roll har hr Shånberg otvifvelaktigt funnit sin hittills bäst genomförda större uppgift; det var kraft o c h färg öfver hans framställning allt från den första scenens stolta härskartrotsighet intill den brutne gubbens ruelse i fängelsedjupet i den epilogartade 5:te akten. I narrens kräfvande roll ådagalade hr Personne sina bästa egenskaper af ett smidigt o c h intelligent spel. Fru Dorsch som Sigbrit hade äfven en utmärkt afton; den grofkorniga kvinnan af folket m e d härskardä- m o n e n i n o m sig fick i hennes händer lefvande lif. Fröken Jansons fagra D y v e k e gjorde sig likaledes ypperligt, i medfödd kvinnlig höghet, i älskande vekhet. Flere kunde ännu förtjäna att nämnas, såsom fru Byströms drottning Elisabeth, hr Hanssons Torben Oxe, hrr Örtengren o c h Johanson s o m Didrik och marsk Mogens — men vi få ej bli för långa, utan vilja endast tillägga, att hr Grabows nya dekorationer voro stilfulla o c h dräkterna på samma gång smakfulla o c h lysande. Den vackra framgången, som u t o m i en väldig B R U T A L A U T V I S N I N G A R, för hvilka danD E skarne i Nordschleswig i dessa senaste tider varit utsatta, ha helt naturligt h o s de skandinaviska brödrafolken väckt allmän medkänsla. Som upphofsmannen till o c h själen i denna tyska våldspolitik har den nuvarande öfverpresidenten för Schleswig-Holstein, f. d. preussiske inrikesministern v o n Köller å- dragit sig en stor, o m o c k ej smickrande uppmärksamhet. '
Då denna fråga är en af de vigtigaste som kunna blifva föremål för representationens öfverläggningar; då det blifvande beslutet troligen kommer att i högsta måtto inverka på samhällets innersta lif; då beslutet, med blixtens hastighet spridt lifver hela den civilicerade verlden, kommer att bestämma hos mångå sorn aldrig förr hört svenska namnet, omdömet huruvida vårt fäder-, neslund bör räknas till bildade nationer eller icke; då erforderlig sakkunskap för fullständigt redande af ärendet icke kan förutsättas hos alla de särskilda Stånden; samt slutligen och då en skyldig upmärksamhet emot vår vördade Konung fordrar, att det af honom framställda förslag icke lättsinnigt och knapphändigt behandlas af representationen, utan att den söker förskaffa sig all tillgänglig uplysning; alltså tager jag mig friheten föreslå, att samtliga Riksstånden mätte sammanträda till gemensamma öfverläggningar rörande. LagUtsk:s blifvande Utlåt, öfver K. M:s ofvanomförmälda Nåd; propos. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Det af Hr Cederskiöld väckta förslag får jag till alla delar understödja; ty obestridligt är, att detta ämne lämpar sig vida mer för en gemensam öfverläggning än så väl ett jernvägssystem, som en och annan hufvudtitel. Det är dessutom med denna fråga det egna förhållandet, att om den endast behandlades i hvart Stånd för sig, så skulle den efter all sannolikhet hos ett Stånd icke möta något hinder, och deremot hos ett annat Stånd ej röna minsta sympati, och hos de båda öfriga Stånden äro meningarna temligen delade. För min del anser jag således gemensamma öfverläggningar i detta ämne vara af största vigt. Frih. Creutz-, Stephan: Afven jag instämmer till alla delar i den värde motionärens förslag. Den nu ifrågav:de K. Proposm är det vigtigaste ämne representationen haft att afgöra, i ty dess syfte är att, med afs. på religionstolerans, ställa Sverige på samma ståndpunkt som öfriga civiliserade länder. Genom antagandet af denna propos. kommer ett högt mål att upnås; man skall nemi. derigenom förbrödra och ikärlek förena alla kristna trosbekännelser från alla länder, folk och tungomål.
Ridderskapet och Adelen har beslutit ändring uti hela uppställningen af paragrafen, och att afgiften skall erläggas förskottsvis för halft år, att densamma skall i Stockholm inbetalas till Drätsel-kommissionen, att qvittenset skall å landet inom 8 dagar hos Härads-skrifvare företes till annotation, och att afgifts-förskottet för minut-handelsoch utskänknings-ställe, hvars afgift ännu icke G Särskilda Utskottets Utlåtande, N:o 20. är uträknad, dä försäljningen tager sin början, skall erläggas efter det minsta kannetal, som fär åsättas. Borgare-ståndet har åtterremitterat paragrafen. Utskottet anser icke af behofvet påkalladt, att annan ändring i paragrafen sker, än att ordet ”minst” utbytes mot ”sist”, att föreskrift medelås om afgiftens inbetalning, i Stockholm, till Drätsel-kommissionen, samt att rättighet för den, som sådant vill, att på en gång förskottsvis erlägga flera delar af afgiften uttryckligen stadgas, på sätt den omarbetade paragrafen innehåller. § 19 är af Ridderskapet och Ädelen hufvudsakligen bifallen, endast med ändring af några ord, men icke af meningen. Preste-ståndet har gillat, med anmärkning att ”§ 15” genom tryckfel inkommit i stället för ”§ 14”. Borgare-ståndet har återremitterat paragrafen. Utskottet inser icke behofvet af någon annan ändring än af tryckfelet, och föreslår, att § 19 enligt förra förslaget gillas, med iakttagande, att orden ”§ 15” ändras till ”§ 14”. § 20 och 21, gillade af Ridderskapet och Adelen samt Preste-ståndet, men af Borgare-ståndet återremitterade, torde få förblifva oförändrade. § 22 är af Preste-ståndet i allo gillad och af Borgare-ståndet återremitterad 5 Ridderskapet och Adelen har beslutit den ändring i 2:dra morn., att minsta tiden bör vara 14 dagar i stället för en månad, som Utskottet föreslagit.
Domaren saken, men underställe sitt Utslag etc. Bilaga T till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 20 Junii 1812. Justerades Betänkanden att till Riksens Högh Ständer åtfölja den nya redactionen af Tryckfrihets-Lagens 4 första §§ och de uppgifna Alternativen med eller utan Jury i den 5 §:n af samma Lag. Herr Biskoppen Doctor Faxe begärde, att hans förlidne gårdag uppläste särskildta yttrande måtte till RiksStånden få åtfölja Utskottets Betänkande. Herr Biskop Tingstadius åberopade likaledes sitt särskildta anförande vid samma tillfälle. Herr Assessor Arosenius: Jag vet ej, huru ett votum kan komma att på det sättet särskildt afgå, utom de ötriga, innan de först samteligen blifvit justerade. Herr Borgmästaren Nensén ansåg tillräckligt oin de Utskottets Ledamöter, som varit med pluraliteten af olika tanka, sjelfva anförde sin mening i hvar sitt Stånd, då man ej behöfde styckevis meddela Utskottets Protocoll. Herr Biskop Faxe: Jag anhåller, att mitt särskildta yttrande angående Jurys användbarhet måtte få till Stånden åtfölja. Det är en rättighet, som jag tror ej kan mig förvägras. Herr Grefven och Ordföranden: Ingen bestrider en sådan rättighet, det är endast tiden dertill, sorn sättes i fråga. Herr Assessor Arosenius: Då en Ledamots särskildta tanka till Stånden afgår, bör det för de andra vara lika öppet att på samma gång inkomma med små meningar; men om de ej, i likhet med Herr Biskoppens varit skrifteligen uppsatta, så måste'man ju justera dem. Dessförinnan disputerar jag, hvad Herr Biskoppen begärt. Herr Lagman Sandberg: Som tiden skyndar, så skulle jag tycka bäst vara, att vi genast låta Betänkandena ingå till Stånden och justera det omtalade Protocollet sedan, då de af Utskottets Ledamöter, sorn ville låta sina olika meningar åtfölja, kunde lå dem till Stånden insända, under det saken ligger på bordet.
Flickan, som redan var litet drucken, stirrade förskräckt på honom. Då såg han på henne med en sådan blick att hon blev rädd, hon tog sedeln, stack den åt honom och sade fräckt: Är du en sån där som vill slåss eller en sån där greve så gå din väg! Jag är en anständig människa jag vill inte hör du gå din väg vad menar du är du en greve? Han visste att “greve“ var flickornas öknamn på alla slags perversa. Lugn, lugn i stormen, ropade han, jag är ingen människoätare. Jag ska bara, bara sitta här och sjunga hela natten om du vill. Och det ska du väl inte grina åt, det kan väl vara skönt för däj att slippa allting sånt där, bara supa och höra på när jag sjunger och så få femti kronor. Inte sant? Du kanske vill piska mäj men jag Dumheter! Han slog ifrån sig med bägge händerna. Ser du, jag är en mycket olycklig människa, en ganska olycklig människa, och nu vill jag språka om en sak du ska bara höra på och så ska du säja att det är synd om mäj. Jag tror att vi förstår varandra så småningom bara vi får tillräckligt med sprit i oss. Men nu skål och så kan du sjunga så ska jag höra på. Du får klä av däj och lägga däj, jag ska hjälpa däj klä av däj om du vill sånt kan jag och sen ska du inte somna utan ligga och höra på mig. Jag har haft såna förskräckliga drömmar nu en tid och du kan veta att min barndom var en början till en stor tragedi en stor tragedi, hör du! Flickan hade själv börjat klä av sig, nu mycket lugnad. Jaså, du är en av dom där tokarna, hånade hon, tusse lilla mitt då är du olyckligt kär? Hon kastade av sig underplaggen, drog på sig en smutsig tröja och kröp ned i sängen. Var det inte det jag tänkte, jublade David. Hon är en skarp psykolog den här vet du vad en skarp nej det vet du inte Hon gäspade. Tusan vad du är lärd med. Student, va? Det gör det samma alldeles det samma, bara du inte somnar, och så vill jag inte att du ska svära heller. Är du riligiös också?
Misshushållningen dermed fortfar, och långt ifrån att aftaga, tilltager den fastmer år efter år. De pågående skiftesförrättningarne bidraga ock i någon mån till skogens utödande, i det att, der utbyte af skog ej kan äga rum, den som måste afträda skogbevuxen mark nedhugger alla derå befintliga träd, till och med buskar. Till förekommande häraf vore det tjenligt, örn i skiftes-författningarne intogs det stadgande, att den nya jordägaren ovilkorligen vore skyldig lösa sig till alla mindre träd under en viss diameter, äfvensom alla buskar, och att det vore afträdande jordägaren förbudet samma afbruka. Derförutan torde vara nödigt, att Staten genom utfärdande författningar, inskränkande den enskildes fria dispositionsrätt öfver skogen, vidtager sådane åtgärder, som förhindra skogarnes nu pågående fullkomliga utödande och de vådliga följder, detta hushåliningssätt kommer att i en ej aflägsen framtid medföra. Ehuruväl denna inskränkning i äganderätten torde mota kraftigt motstånd från flera håll, vågar jag dock, med hänseende att ännu gällande författningar anse Staten vara icke allenast oförhindrad, utan fastmera berättigad, meddela erforderliga föreskrifter i afseende på skogarnes förvaltning, helst som erfarenheten ådagalagt, att enskilde jordägare missbrukat den fria dispositionsrätt, dem varit öfver skogarne lemnad, till desammas, totala förstörande, icke endast å vissa hemman, utan nära nog i hela provinsen. Genomgripande åtgärder äro alltså i delta hänseende af högsta nödvändighet påkallade; och då allmogen icke gerna inlåter sig i nya företag, med mindre än att den förut sett verkningarne och påtagliga nyttan deraf, men några egentliga föredömen, huru med skogarne ändamålsenligast bör hushållas, icke kunna lemnäs eller åberopas, förrän inom Länet varder anställd nu saknad jägeribetjening, som deråt kunde egna sin tid och sina kunskaper, vore det önskligt, att tillgångarne ju förr desto heldre medgåfvo antagandet af er - t forderligt antal jägeribetjening för Länet, derom jag redan gjort underdånig hemställan. Bergsrörelse. Sedan
Skr må anses ega den vigt, att detsamma, oaktadt missprydande och för skönhetssinnet stötande, kan under en så lång tid bibehålla 310 Den 6 December. en så framstående plats? Svaret blef: derföre att det utgör uttrycket af en innerlig sympathi mellan Konungens och folkets tankar. Sveriges nuv:de Konung har också nyligen hållit ett sådant tal till Svea Rikes, inför thronen samlade, Ständer, men tider och seder hafva undergått förändring. Konung Carl XV:s tal kommer sannolikt icke att hängas upp i rikets kyrkor; det har dock funnit genklang i folkets hjertan, der gömmes det och der begrundas det. Det innehåller bland annat dessa märkliga ord: »Det är ett högt anspråk, att en bestående representation skall, med full frihet i vilja och handling, sjelf på en annan öfverflytta det ärofulla uppdraget att föra ett folks talan. Jag tänker derföre högt om eder, då jag uttalar mitt hopp, att I skolén antaga detta förslag, i hvars framgång jag ser en ökad trygghet för samhällets lugna utveckling.» Dessa ord kunna icke glömmas, och jag är säker att Svenska folket djupt kännt deras betydelse. Det har instämt i sin Konungs tankar och det anser sig berältigadt att tänka så högt om sin representation, att den gör Konungens hopp till en verklighet. Men vi, Mina Hrr! må icke å vår sida ställa så högt anspråk på det Svenska folket, att vi skulle fordra att det, till följd af sin gamla laglydnad, skulle med fullkomligt lugn mottaga det sorgliga budskapet om ett utaf en större eller mindre majoritet inom de 2 första Stånden förorsakadt afslag å det Kongl, förslaget; och oaktadt någon våldsam rörelse inom folket icke torde vara att omedelbart derefter befara, hindrar dock detta icke, att ett afslag skulle kunna förorsaka mycken oro och splittring inom landet.
På många ställen var jag sjelf ögonvittne till de drabbningar som föreföllo, samt de rörelser som verkställdes, och tillika i tillfälle att höra erfarne officerares yttranden. Derföre grunda sig de omdömen jag tillåtit mig, antingen uppå personligen inhemtad kännedom och sakkunniges åsigter, eller ock den inom brigaden allmänt rådande tanken öfver ett ämne. Sålunda hafva dessa anteckningar uppstått och utbildat sig. De felsteg, som å vår sida begingos, har jag aldrig förtegat. Svenska och Finska folkens tapperhet är för väl känd, för att den, uppå sanningens bekostnad, skulle behöfva tillvinna sig något loford. Författaren. Ryktet hade förkunnat, att vid det samtal, som, i Juni månad 1807, ägde rum emellan kejsarne Alexander och Napoleon, hade man öfverenskommit, att Finland skulle införlifvas med Ryska riket. Tidningarne berättade ock, att fredsslutet i Tilsit fastställt, att Ryssland skulle på en annan sida få ersatt, hvad det kunde förlora genom en gränse-reglering i Polen. Finnarne, med själ och hjerta Sverige och sin konung tillgifne, fruktade således ganska mycket den stora Ryska öfvermagten; men de sågo tillika med bestörtning, att konung Gustaf Adolf alldeles icke bekymrade sig om deras fädernesland, utan förhöll sig liksom han velat lemna det till pris åt den först kommande eröfraren. Inga förberedelser gjordes till landets försvar, inga åtgärder vidtogos till räddning från den hotande faran. Om Gustaf Adolf år 1807 skickat kläder och gevär öfver till Finland, samt försett Sveaborgs fästning med proviant och krigsförnödenheter, så skulle, på första vink, den Finska aktiva hären år 1808 kunnat bringas till 20,000 man, hvilka brunnit af ifver att med lif och blod försvara sin fosterjord. I ett så genomskuret land som Finland, hade desse kunnat uträtta ganska mycket, ty i de många fördelaktiga passen kan en liten styrka lätt hindra och uppehålla öfverlägsne fiender; en större armé har svårt att i desse glest bebodde orter förskaffa sig sina nödvändigaste behof.