Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men en vidare reningsprocess synes mig af nöden och det allmänna tänkesättet böra fortskrida till den mognad och utbildning, att ock erkännes det billiga, rätta, såsom ock det lagoch författningsenliga deri, att, om någon tillstyrkt regeringsåtgärd skulle förekomma det granskande Utskottet icke vara till fullaste mått i öfverensstämmelse med önskningarne för samhällets väl eller den fria författningens friaste anspråk, samma Utskott då ingalunda, för att kunna härå fästa en tillbörlig uppmärksamhet, och med hänsigt till framdeles inträffande enahanda fall tillvägabringa någon rättelse, må finna all annan utväg spärrad, och hafva intet val, blott den ovilkorliga förpligtelsen, att mot en eller flera af Konungens rådgifvare uppträda med en officiell angifvelse, hvilken, om än mera en tom form, än verklig mening till yrkande af ansvar, derigenom, rädes jag, blott desto snarare ikläder sig skenet af ett förhatligt klanderbegär, eller ett föga behörigt missfirmande. I sanning, jag skulle icke tro, att frihetens sak behöfde på detta vis fläckas. A en annan sida, och sedan ett friare statsskick redan öfver 40 år hunnit i sinnena fästa sig, lärer svårligen något det ringaste tvifvel kunna derom höja sig, att Svithiods folk är obetaget, att fritt, men vördnadsfullt yttra sig öfver de åtgärder, Styrelsen vidtager. Denna rätt har af fordno tillhört detta lands inbyggare, och är, menar jag, likasom all annan yttranderätt, än mindre i våra dagar förnekad. Men ju mer civilisationen inträdt, desto mindre bör det kunna med densamma och dess lagstiftande grundsatser vara förenligt, att i oträngda mål infläta Bih. till R. St. Prof. 1850 <Ji I85U 3 Sami. 5 Haft. 6 42 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ett mer eller mindre bestämdt klander, så att detsamma kunde förutan tvekan fästas äfven vid motiverna till de allmänna mått och steg, som finnas tillstyrkta.
Askar och Dosor, nu till 25^ stadgade alskar och värde-förtullning, förnyar Utskoltet det af Beviilnings-Utskottet vid sistlidne riksdag Dosor. gjorda förslag, att »Askar och Dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen» må åsättas införsels-afgift af 8 sk. skålp:det; och att för ifrågavarande artikel i öfrigt må antagas den förändrade redaktion, som bilagde taxe-förslag innehåller. Under yrkande, att alla apotheks-varor måtte befrias från införsels-afgift, har Assa foeHerr Grefve Taube i ofvannämnde motion föreslagit tull-frihet för Assa foetida, Balmfl sam, Campher, China, Chinabark, Cubeber m. fl. i motionen dock icke specificerade artiklar. Något vidare skäl för delta förslag är icke anfördt, och då åtminstone vissa af de uppräknade artiklarne icke uteslutande utgöra apotheks-varor, har Utskoltet, i saknad af vidare utredning angående nyttan och beholvet af föreslagna förändringarne, funnit sig böra, i anmärkte hänseende, lemna tulltaxan oförändrad. Den å halfsiden-band till 2 R:dr 24 sk. per skålp. stadgade införsels-tull öfverBand. ensstämmer med nu gällande tull-satsen å halfsiden-väfnader, alngods; men som Utskottet, af skäl, hvilka här framdeles komma att omförmälas, funnit sig böra föreslå nedsättning af sistnämnde tullsats till 2 R:dr, hemställer ock Utskottet, att införsel-tullen å halfsiden-band må, i öfverensstämmelse dermed, bestämmas till 2 R:dr skålp:det. Vid sistförflutne 2:ne riksdagar blef föreslaget, att rubriken: Bomulls-, Linneoch Ylle-band, åsatt 1 R:dr införsels-tull pr skålp., skulle förändras till: Band, andra slag, hvarå införsels-tullen vid 1847—48 årens riksdag upptogs till 24 sk. och vid nästlidne riksdag till 40 sk. skålp:det.
Det föreslagna stadgandet frugtar jag således skulle i oträngdt mål framkalla en mängd concursmål och åstadkomma alla dermed förenade besvär ock olägenheter utan motsvarande nytta.” 4:o af Herr Hegardt: ”Ehuru jag länge byst den tanka, den önskan, att bysättningstvång^ måtte från vår lagstiftning utgå, mäste jag, för det närvarande, låta denna min tanka vika för de betänkligheter dervid, hvilka förmått Utskottet att i denna vigtiga fråga meddela förevarande utlåtande. Förslagen i delta anser jag dock såsom ett tjenlig! öfvergångsrnedel till en framtida ytterligare förändring, till slutligt afskaffande af detta, tili sin upprinnelse — efter min åsigt — rättsvidrig^ sätt att förmå en gäldenär att göra rätt för sig. Jag finner mig alltså nu föranlåten ali endast i så måtto reservera mig mot Utlåtandet, som jag ej kan instämma i det af Utskottet i dess praemisser yttrade förklarande, att, jemte det Utskottet anser bysättning såsom ett medel att tvinga gäldenär att förnöja sina borgenärer med alla de tillgångar, han eger — ett medel, hvilket äfven jag, under närvarande förhållanden, måste anse såsom ett nödvändigt ondt, — Utskottet tillika betragtar bysättning såsos» ett nödvändigt villkor för befästande af förtroendet enskilde emelian och för befrämjande och bibehållande af allmänna credilen m. m. — Om ock, såsom redan nämnd t är, by sättning måste såsom ett nödvändigt ondt, ännu bibehållas, kan jag dock ej obetingadt ingå på den sals, att anse denna tvångsåtgärd vara af den vigt för det allmänna, som, efter hvad det af Utskottet förenämnda raisonnement vill synas, skulle den icke ens i en framtid kunna och böra borttagas och surrogeras af andra för ändamålet mera lämplige och rattsenliga lagstadganden, deraf vi, för någon del efter min Öfvertygelse, redan ega tillgång.
Men om detta ej heller kan ske vid denna riksdag, torde den af Utsk. föreslagna minskning af utlåningssumman med 240,000 r:dr b:co årligen m. ni. tjena till litet eller intet, om ej att väcka förskräckelse hos de lånbeliöfvande tjenstemännen och skrik hos realisationens fiender. Vid 22:dra punkten: De af Utsk. föreslagna cassacreditiven kan jag ej gilla. Det blefve, i min tanka, endast ett nytt slags assignationsrörelse, kunde föranleda till mycket vingleri, sätta Banken i osäkerhet om dess utelöpande förbindelser och inveckla Banken ytterligare i förhållande till tusentals personer. Vid 2 5: t e punkten: Lit. e). Jag tror de dubbla hypotheker, som för lån utur handelsdisconten skulle remplacera borgen, icke innefatta någon förbättring i denna del af banco-lånelagstiftningen, utan är jag af den öfvertygelse, att om belåningsreversen är god och åtföljes af ett godt hypothek, böra såväl Banken som enskilda mäklare kunna utan äfventyr utlemna sina capitaler på några månader. Vid 2 g: d e punkten: Jag medgifver, att jag finner billigheten fordra, att Banken af siu vinst Iemnar så mycket till Riksg.-cont., sorn motsvarar de 88,000 r:dr, hvilka Cont. årligen afbetalar å statsverkets skuld till Banken; men ehuru jag med säkerhet tror, att en sådan disposition kan ske vid nästa riksdag af dåvar. öfverskott, vågar jag likväl icke nu föreslå densamma. Jag anhåller, att detta mitt yttrande må få åtfölja återremissen till BancoUtskottet. Remitterades till BancoUtsk. i sammanhang med dea förliden gårdag e. m. beslutade återremiss af BancoUtsk:s betänk. ]\’:o 6. Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 24 sisth April på bordet lagda betänk. N:o 8, i anleda, af K. M:s till R.
Då det icke kan tillkomma Stats-Utskottet att ingå i pröfning at den frågan, huruvida en vid Hof-staten anställd tjensteman kommit i åtnjutande af de förmåner, hvartill han i denna egenskap varit berättigad, och, i öfrigt, något giltigt skäl för beviljande af det begärda understödet ej synes förekomma, hemställer Utskottet, att förevarande motion må lemnäs utan afseende. 80:o. Med förmälan, hurusom f. d. Stallmästaren hos H. M. Enkedrottningen Sophia Magdalena, Mauritz Westfelt, hvilken innehaft nämnde befattning ifrån år 1802 till Enkedrottningens år 1813 inträffade död, men vid pensioneringens uppgörande för Enkedrottningens Hofstat, i stället för det af honom påräknade belopp, 533 R.dr 16 sk. B;ko, erhållit en pension af endast 333 R:dr 16 sk. s. m, sedermera, isynnerhet - Stats-Utskottets Utlåtande JW 167. 57 nerhet under de sednaste 25 åren af sin långa lefnad haft att kämpa med ekonomiska svårigheter och, i följd af missvexter och andra olyckor, nödgats 2:ne gånger till borgenärers förnöjande afstå sin egendom, — har, uti en inom Preste-ståndet väckt motion, Prost,en Eurén föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Stallmästaren Westfelt, som numera uppnått en ålder af 81 år, till utgående från 9:de hufvud titeln, anvisa ett årligt anslag af 200 R:dr R:ko såsom tillökning i hans förut innehafvande pension; — men då Utskottet anser de af motionären anförda omständigheter icke innefatta tillräckliga skäl för beviljandet åf den ifrågaställa pensionen, får Utskottet afstyrka bifall till Prosten Euréns förevarande framställning. 81:o. Riksdags-fullmäktigen Olof Olsson från Wermlands län har, uti en inom Bonde-ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, hemställt, att sorn f. d.
På riksdagsmans förslag eger Riksförsamlingen, under iakttagande af hvad RO§ 60 Riksdagsordningen föreskrifver, rätt att i mål, som denna § omhandlar, så ock i hvad annat ämne som helst, besluta och till Konungen öfverlemna framställningar och önskningar; ankommande på Konungen att, sedan Statsrådet blifvit hördt, derå göra det afseende, Ilan för riket nyttigast linner. § 82. Riksförsamlingen förordnar, å hvarje lagtima riksdag, en för lagkunskap och R F. § 96. utmärkt redlighet känd man att, såsom dess Justitieombudsman, efter den instruk§ 63‘ tion, Riksförsamlingen för honom utfärdat, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad mom' af domare och embetsmän, samt att vid vederbörlige domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra; varande han dock i allt underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångsordning för åklagare utstaka. Justitieombudsman väljes, på sätt Riksdagsordningen stadgar; och bör dervid RF. § 97 jemväl utses en man af de egenskaper, som hos denne embetsman erfordras, att or** 9Ö' honom efterträda, i fall han, innan nästföljande lagtima riksdag, skulle med dö- 8- D § 65. den afgå. Vik. till It. St. Skrifvelse, N:o 83. K. P. § 99. Riksförsamlingens Justitie-ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, nedre Justitie-revisionens, Hofrätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade verks, och alla lägre domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra, samt ega tillgång till alla domstolars, kollegiers och embetsverks protokoll och handlingar. Konungens embetsman i allmänhet skola vara skyldige att lemna Justitie-ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiskaler att medelst aktioners utförande honom biträda, då han det äskar. It. F. § 100.
Den Zo Julik. 2,4! §- Z Om Bewillning af Jordbruk. Af alla Hemman och Lägenheter, skattlagdt eller oskattlagde, som med ägande ratt innchafweS, erlägges i Bewillning, utan afseende pa deras na. tur, en fjerdedel för Hundrader, som belöper efter Hemmanets eller Jordlägenhetens wärde, utgörande denna Bewillning således Twä Riksdaler 24 skillingar för hwart Tusende R:d!r af wärdet för stor eller liten Lägenhet, utan att Jnnehafwarens personliga statt eiler särskilda inkomster der inberaknas. Aborr pa Krono, Hemman, inga undantagne, erlägga Bewillningen efter lika grund som wore de Jocoägande, men alla Boställs »Innehafware endast syra procent. Da denna afgift efter wärdet utgör en lika Bewillning för all »ord, utom för Bo, ställen, komma för öfrigt ncdannämde äfwen förut utgjorde afgifrer, som äro af Grundskatts natur att pä följande sätt fortfara, nemligen: För Frälse, Egendomar tolf skillingar. För hwarje Rusttjenstmarke, efter ingifwen och rigtig befunnen Rusttjenst, Längd och Jordebok i det Län hwarest Egendomen är belägen. Denne afgift upphör till hälften, om och när Kongl. Majit i Nåder anbefaller Rustningens uppsättande. De Frälse, Hemman, som antingen icke utgöra Ränta i Rusttjenst-persedlar, eller icke äro i Rusttjenst-Längderne uppförde, stola wid Bewillningens beräknande anses lika med andra närmast belägna Frälse-Hemman af samma godhet och storlek; men för hwarje Utsockne Frälse-Hemman betalas i Skäne 4 R:dlr 12 stillmgar, i Blekingen 4 R:dlr samt i Halland och Bohus Län 3 Rwlr 42 »'42 Den Zc> Julik. 42 skill,'ngar, allt efter helt Mantal, och i förhällunde dertill för mindre Hemmansdelar.
På grund af hvad jag anfört, anhåller ja?, att R. o. Ad., med afslag å Utskds hemställan, måtte bifalla det förslag jag gjort i min motion, så att § 1 må erhålla följande lydelse: »Bränvin må icke till mindre belopp än 30 kannor säljas af annan än den som, enligt § 2 eller 4, dertill berättigad är. Sålunda försåldt bränvin får icke köparen tillmätas i mindre käril än helankare och icke af köparen hemtas i mindre belopp än 30 kannor, hvarje gång alhemtning sker.» 1 läll den första punkten al milt förslag icke skulle vinna R. o. Ad:s bifall, anhåller jag likväl, att den andra punkten måtte blifva antagen med den förändring, att 15 kannor sättes i stället för 30. Frih. Den -i Juli f. m. 305 Frill. Alströmer, Oscar: De flpsta forsla", som blifvit gjorda till förekommande af den s. k. salningen, hafva af Utsk:t ansetts mer eller mindre olämpliga. Utsk:t har dock i 3:dje §m sökt att i någon mån gå motionärernas önskan lill mötes. Hvad beträffar den förändring, som rut påyrkas, alt det fastställda beloppet 15 kannor skulle böjas lill 30, så bade man åtskilliga betänkligheter deremot inom UlskrtDe hufvudsakliiraste voro de, som anfördes af Bonde-St:ts ledamöter, nemi. att det höga beloppet skulle tvinga allmogen att förse sig med större qvan titet al bränvin, än eljest, oell således (ika knnsumcringen, ty, som bränvinet är dyrare bos minuthandlanden än bos fabrikanten, kiipa de det alltid bos den sednare, när de äro i behof af cn någorlunda stor qvantitet, såsom t. ex. vid bröllop och andra tilllällen, och om de icke skulle få köpa mindre än 30 kannor, så nödgas de sålunda alt köpa mycket mer än de behöfva, hvilket de sedan supa upp. Detta skäl är flir mig tillräckligt att yrka det §:ii må blifva olörändrad. Hr von Koch:
»Så gå nu, unge, och var inte oförskämd, bed mamma skynda med kvällsvarden, se så, spring!» Faderns ton var nu kylig och afvisande, han gaf honom en liten omild knuff, så att han stupade och slog sin lilla uppnäsa. Begynte strax att gråta, blef ledd ned för trappan och skuffad ett stycke fram på gången. Det var halft i välmening, halft i otålighet. Barnet måste aflägsnas, »bröderna» begynte bli en smula högröstade, toddyn var kanske något för stark. Mellan de tunga molnen stack solen fram, röd och klar, nere vid horisonten. Det var alldeles lugnt nu, skyarne hade skingrat sig, himlen speglade sig i hafvet. I öster syntes Helsingfors, i sydvest Sveaborg. Alla fönster skeno som af guld, kyrkor och torn framstodo så vackert i ljus rosenfärg. Själfva Utterns nakna klippor sågo vänliga ut nu i aftonbelysningen, fiskarbåtar foro långsamt fram mellan grunden i fjärran, det skimrade som silfver efter dem, och en kaskad af glänsande vattenpärlor kastades upp vid hvarje årtag. Luften var mild, det kom en doft af kåda från barrträden, och resedans starka vällukt trängde in öfverallt i det lilla huset. Maten var ändtligen färdig, abborrarne öfver allt beröm, och den lilla frun dukade bordet, prydde det med blommor och arrangerade allt så trefligt hon kunde. Ändtligen kom hon ut på verandan. De mörka lockarne stodo som en gloria om hennes hufvud, hon glödde af värme och ifver. »Så skönt här är!» hennes röst lät mild och melodisk, »en sådan högtidsstämning.» Ett par af herrarne vände sig om för att betrakta hafvet och sceneriet omkring sig, medan de andra mera nyfiket spejade efter bordet och rätterna. I detta ögonblick drog en flock tranor förbi, man följde med ögonen deras färd. Med ens hördes ett ljud, hälften sång, hälften klagan. Det ljöd så vemodigt, alla vände sig om och lyssnade. Den unga frun tryckte häftigt handen mot hjärtat. Hon blef i ett ögonblick blek och frågade ångestfullt sin man: »Hvad är det, det låter som en begrafningssång?»
Rikets Ständers. » angående förklaring af Kongl. förordningen om, rörande vilkoren för hypothekslåns erhållande Bd. 171 4 i 42 b. 11 Febr. b. 7 Febr. b. 11 Febr. b. 11 Febr. Hållskjuts, se skjuts. Häkten, angående reglering af, se Domstolar. 53 SL K Sf 9 °2L t Samling. Afdelning. 1 ~ O fD 2. ^ » 70 D D CL,' ara CD u Uiks-Ståndens beslut. -s CL, CD _ sjö CD 5 * crq‘ OS 7Q tc CD a N:ö N:o N:o Sid. Ridd. 0. PresteBorgareBondeN:o § Adeln. Ståndet. ståndet. Ståndet. Häktning, om upphäfvaride af 2 § i 1 Kap. StralTbalken och antagande med vissa förändringar af Lagberedningens förslag till lag angående — Bg. 154 7 i 36 10 Se Sträf! lagen. Häradet, angående organiserande af en representation för — A. 247 8 — 22 — b. 7 Jan. b. 7 Jan. b. 7 Jan. b. 10 Jan. Häradsallmänning, angående delegares oqvalda dispositionsrätt öfver Bd. 250 4 2 50 19 Se Skogs lagstift Häradshälsten, om utsträckning af umg. skyldigheten att bygga, se Byggningsbalken. Häradshöfding, om skyldighet för att inom viss tid meddela utslag och utlemna dom Bd. 478 7 1 41 b. 8 Juli b. 8 Juli b. 8 Juli b. 8 Juli Häradshöf din g ar, angående rätt till pension å Allmänna Indragningsstaten för A. 253 4 1 153 14 Se Nionde hufvudTiteln. Häradsrätterna, angående deras organiserande enligt vissa Lagberedningens förslag, samt förberedelser till ändringar i domstolarnes organisation oell verksamhet Bg. 241 . Häradsskrifvarnes i Jemtland bohemman, angående indragning, af, se Bohemman. Häradsting, angående bestämmelse i fråga om dess hållande oftare än nu är föreskrifvet .
Danska Regeringen uppbär för fartyg, hvilka passera Öresund; N:o 51, i anledn. af väckte motioner, ronde hästafvelns förbättrande inom riket; N:o 52, i anledn. af väckt motion om förvarande af nya gevär, samt användande vid åtskilliga tillfällen af de gamla; N:o 53, i anledn. af väckt motion om förändring i stadgaudena, ronde vården af munderings-persedlar; samt N:o 54, i anledn. af väckt motion, om upphörande aflandsh:nes sjelfskrifvenhet lill ordf. i hushållssällskaperne. H. R. o. Ad. åtskildes kl, ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Tisdagen den 21 Mars 1848. Plenum kl. ^ lill 10 f. m. Justerades 6 prol.utdr. för d. 18 dennes. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: De beklagansvärda händelser, som de sednaste dagarne i hufvudsladen tilldragit sig, hafva gifvit mig anledn. att för R. o. Ad. framställa förslag om en åtgärd, som jag tror vara R. St. värdig och som måhända kan anses såsom ett åliggande för dem. Härvid anser jag mig likväl icke behöfva ingå i någon vidlyftig motivering af detta förslag, emedan jag är öfvertygad att motiverne redan ligga i hvarje redligt sinnad representants bröst. Jag föreslår att R. St. måtte, medelst en und. deputation, uppvakta II. M. Konungen och att dervid måtte yttras: Stormäkligste, Allernådigsle Konung! R. St. hafva med smälla och bekymmer varit vittne till de oroligheter, som under de sednare dagarne i hufvudsladen ägt rum, och hvarvid äfven försök alt våldföra medlemmar af RiksSt:n blifvit gjorde. Den förvillelse som ledt orosliftarne och deras verktyg, beklagas djupt af R. St.; men uti E. K. M:s vishet och kraft äga R. St. säkra förhoppningar alt lugn och ordning i samhället snart skola åter stadgas. iyn 21 Mars. 315 För H.
I sparbanken förräntas medel, tillhöriga icke endast enskilde utan ock åtskillige inom staden och bergslagen bildade mindre kassor. Lindesberg, hvars folkmängd räknas till 810, idkar handel egentligen med tackjern och spannmål. För kramhandel höllos år 1847 öppna 8 bodar. Handtverkare voro 20 med 7 gesäller och 4 lärlingar. I flere professioner saknades mästare. — I den mån stadens handel är beroende af kringliggande bergslags konjunkturer, har den, så väl som bergslagen, haft fördel af utvidgad rörelse vid Elzviks silfververk, som, genom lemnadt tillfälle till arbetsförtjenst och inköp af fastigheter till höga pris, satt större summor i omlopp. — Berättelse öfver Örebro län för åren 1842—1847. 4 22 Vidare förkofran påräknar staden, om den, såsom förut i denna berättelse är omnämndt, föreslagna båtled från bergslagen kommer att inrättas förbi staden. Medicinalvården bestrides af läkare och barnmorska, som njuta lön af staden och angränsande bergslag. Ett provisoriskt sjukhus är inrättadt egentligen i afseende på kirurgisk behandling samt underhålles medelst bidrag från staden jemte ortens bruksoch grufveägare. Staden har apologistskola med en lärare, lankasterskola och flickskola; men folkskola var före 1847 års utgång ej vederbörligen ordnad. Handeln och öfriga borgerliga näringar kunna icke anses vunnit förkofran i någon af städerna. Örebro Slott i Lands-Kansliet den 23 Maj 1850. E. J. BERGENSCHÖLD. G. Hökerberg. C. E. Zetterstedt. Uträkning å Medium af i§4s —1§4* arens Marke gångs-Taxor för Örebro län. Nerike. Nerike. Långstock — 36 40 — 1 st. Sågbräde . — 12 14 — 1 lisp. Kontant lön 1: — 1: 32. — Städsel och lego Nybyggnad och underhåll af torpet 3: 3: Nerike Bergslagen. C. E. Zetterstedt. Ekonomisk oell Statistlsli Tabell för Landet I Örebro
Med en varm blick räckte hon honom handen, och sida vid sida togo de sedan vägen till hennes hem. Först rörde sig deras samtal endast om obetydliga saker, men så småningom kom det in på det ämne, som så lifligt rörde dem båda — hennes handlingssätt, och Elin märkte, hur det insmög sig en viss främmande sträfhet i hans ton, när samtalet kom att beröra strejkfrågan. Skulle hon verkligen försöka att förklara, M e t torde vara få manliga författarnamn, som inom vår kvinnooch specielt husmoderliga värld åtnjuta en liknande popularitet som doktor Charles Emil Hagdahls, den allbekanta, utmärkta kokbokens auctor. Då därför underrättelsen ingår, att den gamle vetenskapsmannen tidigt i måndags morse i sitt hem här i hufvudstaden aflidit, skyndar Idun att meddela sina läsarinnor hans bild. Hans familj har välvilligt ställt det senast tagna utmärkta porträttet af den aflidne till vårt förfogande. Doktor Hagdahl var en i många afseenden rikt begåfvad och intressant personlighet. Född i Linköping den 6 februari 1809, blef han student 1829, med. licentiat 1838 och med. Han slog sig som praktiserande läkare ned i hufvudstaden, var sedan en tid bosatt på Tidö i Västmanland, men återflyttade i medlet af 1850-talet till Stockholm, där han dock ej vidare utöfvade någon läkarepraktik. Han sysselsatte sig i dess ställe med sociala och ekonomiska studier, samlade på offentligt uppdrag år för honom, hvarför hon handlat, som hon gjort? Måste han ej uppfatta det som en öppen bekännelse af henne, att hon älskade honom, såsom ett illa maskeradt frieri? Efter att ha tvekat några ögonblick tog hon mod till sig och sade honom allt, sade honom, hvarför hon svikit sina kamraters sak. När hon slutat sin-förklaring, öfverfölls hon af en underlig lust att gråta; det föreföll henne, som alla människor på gatan hört hvad hon sagt och nu sågo på henne med spefulla blickar. Men så kom hon att se på honom, och då hon såg den stormande fröjd, som hans min utvisade, förstod hon, att hon handlat rätt, och att nu skulle intet kunna skilja dem två åt —.