Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl sannt, att 6 proc. är hög ränta; men det beror i alla fall af omständigheterna, huruvida ända till 6 proc, behöfver erbjudas. Måhända kan man redan från början få sådana lån mot 5£ proc.; skillnaden blifver dock obetydlig, då man besinnar, att vid 6 proc:s ränta bevilln:s-afdrag äger rum, så alt den i sjelfva verket blott uppgår till 5T7^ proc. Om nu fullmägtige berättigades att kungöra en upplåning på begge de ifrågasatta sätten, så finge långifvarne sjelfve välja, oeh jag är öfvertygad, att man snart skulle finna, att de ouppsägbara obligationerna blefve de mest begärliga. Men i ingen händelse kan jag gilla, att obligationer, ställda på i5 års betalningstid, skulle kunna säljas mot pabatt; ty det vöre ett verkligt bankrutt-tillstånd, ju när - Dea 9 Mars f. m. mare betalningstiden kora, ju säkrare blef det, att Riksg:scont. ej kunde fa återköpa dem till lägre pris än nominalvärde!. Emedlertid, då ingen höjt sin röst för mitt förslag, vill jag ej vara envis dermed; jag har blott ansett mig böra här framställa och utveckla min åsigt. Jag har likväl ej yrkat min sats för att nu skapa ett fondsystem i sin (iilla utsträckning, utan endast emedan jag, då man har en stående skuld och behof, som sträcka sig äfven till framtiden, anser nödigt, att man skaffar sig stående lån och bereder sig framtida credit. Jag har aldrig önskat ett fondsystem såsom något godt för sig, och utrikes lån tror jag böra undvikas så vidt möjligt. Inrikes lån äro åter ungefärligen af samma beskaffenhet, som då en fader lånar af sina barn eller familjens öfriga medlemmar; familjen blir derigenom icke fattigare. Utrikes lån äro deremot alltid betungande i anseende till den ur landet gående räntan, som annars skulle öka rörelsecapitalet. Jag tror derföre, att fullmägtige böra få bestämd föreskrift derom, att utrikes lån icke få upptagas utan högsta nödfall, och att ingen labatt å capitalet får medgifvas för sådana lån, som äro ställda på viss betalningstid.
För att medhinna lika mycket under samma tid skulle erfordras 2:ne 18 kannors pannor i Irsta klassen, för hvilka skatten ej komme att utgöra mer än 18 r:dr. Denna skillnad är visserligen betydlig; dock torde den ej vara större, än att den i väsendtlig mån uppväges af de ökade kostnaderna för de båda mindre pannornas drifvande, ehuru föga ock husbehofsbrännaren tar i beräkning sitt eget arbete och eget bränsle. Då kommittéen, vid uppgörande af skatte-tariffen, antagit en progressiv tillökning af 5 r:dr för hvarje pannerymd, har den visserligen icke förbisett, hvad såväl på vetenskaplig grund blifvit upplyst, som ock af erfarenheten intygadt, att en mindre brån vinspanna, i följd af jemförelsevis större upphettningsyta, hinner afverka i proportion till sin kannerymd mera än en större, om båda hafva samma förhållande emellan höjd och diameter, och de för öfrigt äro lika inrättade. Tvänne 20 kannors pannor afverka på så sätt 2G procent mer än en 40 kannors panna, och 3:ne 20 kannors pannor således ännu mycket mera än en 60 kannors panna. Med antagande af lika beskattning å hvar • je kanna tillverkadt bränvin, som med redskapen kan åstadkommas, borde derför rätteligen hvarje kannerum af den mindre pannan beskattas högre, än den större, enligt det förhållande, som i afseende på deras olika afverknings - Bevillnings-lIskottets Skrifvelse, N:o G. förmåga eger rum, men dels skulle en sådan bestämmelse förekomma mängden, som ej länkt sig in uti förhållandet, såsom en orättvisa, så mycket större, som de mindre pannorna hittills varit betydligt gynnade vid beskattningen, dels kan den större arbetskraft och vedåtgång, som de mindre pannorna i förhållande till de större erfordra, antagas uppväga fördelen af deras större afverkningsförmåga, hvarföre kommittéen ock på dessa skäl ansett större och mindre pannor i 2:dra klassen böra åläggas en lika beskattning efter pannerymden.
Måhända har ett äldre förråd på sednare stället, eller någon betydligare prisskilnad, eller någon för mig okänd olikhet i expeditionssättet inom de begge Kongl. Hof-rätterna, föraniedt anmärkta skilnaden. Allt hvad jag i den delen kan upplysa, är, att priset å drejadt silke härstädes merändels är En R:dr 16 sk., och att silke användes till alla från Kongl Hof-rätten utgående domar, utslag och resolutioner, vare sig försedda med praesidii underskrift eller utfärdade af vederbörande expeditionshafvande, till berättelser och bref, till alla afskrifter, som expedieras från Aktuarie-, Registrators-, Arkivarieoch Advokat-fiskals-expeditionerna samt till alla Advokats-fiskals-embetets memorialer. Emellertid och för att i framtiden kunna utöfva all den kontroll, som i förevarande fall är möjlig, har jag uppdragit åt Amanuensen att hädanefter föra särskild bok och räkning öfver det silke, som för närvarande finnes i behåll eller framdeles för Kongl. Hofrättens behof inköpes, samt att, endast emot qvitto, till expeditionshafvanderne och vaktbetjeningen, i mån af åtgången deraf, utlemna mindre portioner. Jönköping den 19 Januari 1854. A. Svalander. Vidimeras ex officio M J. Svenander. Till Kongl. Maj:ts och Rikets Götha Hof-rätt! I anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 4 i denna månad å Kikets Ständer* sednast församlade Revisorers, vid granskning af Kongl. Hof-rättens expensmedels-räkningar SS — 330 — för åren 1852 och 1853 framställda anmärkning om den betydliga åtgången af silke inom Kongl. Hof-rätten, enär för inköp af denna vara utgifvits icke mindre än 400 R:dr 8 sk. det förra och 187
D. rutsgUids-Contorets \ afseende på Riksgälds-Contorets fordna Utrikes fordna Utrikes skuld. g& får Utskottet anmäla> rörande Lånet i Leipzig, alt de af Riksgälds-Contoret för detta lån utgifne fem Hufvudförbindelser eller Obligationer, hvardera på 000,000 R:dr Sachsiskt conventionsmynt blifvit år i83i, jemte dertillhörande handlingar, genom Kongl. Majrts Nådiga försorg, till Riksgälds-Contoret återställde. — Antalet af de för samma lån af Bankierhuset Frege & Comp. utgifne partial-obligationer, hvardera på 5oo R:dr convenlionsmynt, hvilka, genom Kongl. Majrts Nådiga försorg, skulle inlösas, utgjorde 2,398 st hvaraf, lid efter annan, blifvit uti Riksgälds-Contoret företedde, annullerade 2,385 st. samt, såsom förkomne, af Kongl. Majrt, enligt förevisade handlingar, infriade i3 st. 2)3^g s^ och b varmed liqviden sålunda blifvit fullbordad. Utaf de för lånen i Antwerpen af Riksgälds-Contorets utgifne partial-obligationer, hvardera på 1000 Gulden eller Floriner Brah. Vexelmynt, som Kongl. Majrt i Nåder behagat åtaga Sig att låta liqvidera, saknas ännu 73 stycken, som icke blifvit till Riksgälds-Contoret återställde. Med skulderne i Holland har sedan sisllidne Riksdag någon förändring icke inträffat. Riksgälds-Contorets låne-operationer hafva utgjort föremål för Utskottets serskilda uppmärksamhet och granskning. Tid efter annan ifrån och med år i83r, intill 1333 års slut, äro, för Riksgälds-Contorets räkning, af allmänheten upptagne lån i Svenskt Banco, emot 5 och 4 piocents ränta, till ett sammanräknadt belopp af i,3oo,ooo Rrdr.
Enligt företalet har boken ett dubbelt BndamAl och &amp; r afsedd dels att begagnas " sásom uppslagsbok och rAdgifvaren för sjuksköterskor och val närmast för kvinnor af den bildade klassen hvilka egna sig At sjukvArd, dels " att tjana sisom ledtriid för helsooch sjukvarden i hemmetn, alltsl som en s. k. " 1&amp;karbokn till rhdfrigande i hem och vid privat sjukvird. Med afseende p&amp; denna sistnämnda uppgift torde boken icke komma att visa sig i allo tillfyllesgörande. Den innehiller dels för mycket, dels för litet. För mycket, för SA vidt som de anatomiska och kemiska afdelningarna och ännu mera de friln ingeni6rernas omrAde linade styckena iiro för vidlyftiga, för mycket vetenskapliga och allts8 till det mesta torde blifva en förseglad bok för de husmödrar livilka skulle taga boken i bruk. För ' litet iter, för SA vidt som de till den praktiska sjukvirden hörande afdelningarna iiro dels nAgot knapphiindiga och dels ej ratt lyckligt uppstallda. Men främst för SA vidt som de kirurgiska anvisningarna endast representeras genom afdelningen om antiseptik och förbandslara samt genom spridda notiser i de öfriga afdelningarna. Boken lemnar alltsh den hjälpsökande s&amp; godt som utan hjiilp eller vagledning i mAnga fall af trangande nöd och fara. För litet innehaler ocksl boken shkerligeni ett annat afseende, namligen hvad beträffar den vigtiga desinfektionen, hvilken behandlas p&amp; endast t v l sidor. Och dock tir detta just ett arnne, i hvilket en husmoder torde söka noggrann och praktisk anvisning för sitt handlingssatt vid eller efter fall af smittosam sjckdom. Det kan val ock knappt hafva varit bokens hufvudsyfte att gifoa fullsthndig handledning i dessa fall. Andra arbeten finnas ocksh redan i denna vag, bland dem särskildt. Tigerstedts illustrerade helsovardslara.
I öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, i Iråga om begagnandet af de för undsättningar vid missväxter eller felslagna skördar afsedda medel, intilldess desamma behöfva för sagde ändamål användas, skola samma medel, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, under del förbehåll, som i 18 § omförmäles, ölverlemnas lill Hiksgälds-kontoret. § 100. 1 fall den påbörjad© vattenledningen lill Carlskrona skulle komma all öfvergif\as och de härtill redan uppköpta jernrören icke kunna till allmänna byggnader användas, bör den tillgång, som, genom försäljningen af dessa jernrör äfvensom andra för samma företag upphandlade rnaterialier. uppkommer, till Riksgälds-kontoret aflemnas, för alt*(ramdeles kunna tagas i beräkning för anläggandet af en vatten-cistern vid nämnde stad. § 161. Jemlikt Rikets Ständers härom fattade och Banko-fullmäktige meddelade beslut, skall utaf Rikets Ständers Ranks, sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, vid slutet af åren 1851, 1852 och 1853, ett belopp af Sjuhundratusen Riksdaler årligen, eller tillsammans Två millioner etthundratusen Riksdaler, lör statens allmänna behof, från Bandien till Riksgälds-kontoret aden nas. 162 De för
De medel, som af Utskottet blifvit föreslagne att användas för ett ångfartyg till sjöförsvaret, utan att beskaffenheten af detta fartyg blifvit närmare angifven, hade Utgifts-Afdelningen afsett att utgå såsom anslag för förändring af linioskeppet Skandinavien till ångskepp, och Afdelningen hade icke tvekat att något öfverskrida det af Kongl. Maj:t för nybyggnad äskade extra anslagsbeloppet, på det att nämnde skepp, som ännu icke blifvit för dt ur hyggnadsdockan, skulle kunna bringas till den möjligen största fulländning. Emellertid blef det, dä frågan förekom hos Utskottet, upplyst, att fartyget, ehuru nytt, är skadadt af torröta; och då af sådan orsak Afdelningens förslag enhälligt förkastades, hade, efter ruin åsigt, det för skeppets förändring afsedda belopp hort indragas, helst Utskottet ändock anslagit medel för ett nytt krigs-ångfartygs byggande och ulgifterne i öfrigt äro så betydligt ökade. I 38 Slals-Utskollets Utlåtande M 72. alla händelser hade nybyggnads-anslaget bordt inskränkas inom det af Kongl. Maj:t begärdta belopp och beskaffenheten af det tillämnade fartyget närmare bestämmas, så alt icke något så kalladt chefs-fartyg blir den enda vinsten af Utskottets frikostighet. I afseende på bron mellan Skeppsoch Kyrkholmarne har jag ansett, att det borde utredas, om icke Stockholms stad har skyldighet att verkställa denna brobyggnad och att, i fall denna skyldighet åligger Staten, anslaget bör beviljas endast till halfva beloppet, som bör vara tillräckligt för en bro, som fyller kommunikationens ändamål. Om en större prydlighet skall gifvas åt byggnaden, bör ankomma på Stockholms stad att bestämma genom bidrag till kostnaden.» I denna reservation instämde Riksdagsfullmäktige!! D. Andersson. af Herr L. V. Henschen, som anmält det han icke deltagit i Utskottets beslut rörande Chefens för Sjöförsvars-Departementet allönings-förmåner. vid 'punkten Litt. A., mom. g., af Herrar P. Murén, L. V. Henschen och Paul Berg samt Riksdagsfullmäktige Ola Mänsson från Christianstads och J. M.
Jag märkte sedan flere gånger, att denna kvinna aldrig talte höra andra berömmas, utan att komma fram med motbevis. En annan form af ohederlighet angående privata bref är att visa dem eller — hvad sämre är — läsa upp lösryckta bitar ur sådana från en ovän eller motståndare. Hvar man vet, att det är ganska lätt öfvertyga en person om, att man har rätt i en tvist, då den andra parten ej är närvarande och kan höras. Men en person, som för att vinna detta mål begagnar sig af privata bref, är en af dessa » stora skälmar », som borde hängas — hängas af den enskilda och den allmänna opinionen. » Hur är det, var inte du och fru W. mycket goda vänner förr, och nu umgås ni inte? » » Ja hon — hon har betett sig så nedrigt emot mig, så jag har sagt upp all bekantskap 255 kropp, som af vederbörande särdeles noga och särdeles hänsynsfullt och välvilligt synas från topp oeh till tå och nagelfares in i de minsta porer. Den skall hållas så fin och vacker, så len och mjäll i huden, den skall sminkas och pudras, gnidas med salvor, knådas och masseras, läpparne skola göras röda och mjuka, bystens former på effektfullaste sätt framhäfvas Ingen tid, ingen mö- da, ingen kostnad får sparas, för att kvinnan skall blifva — en riktigt härlig kropp! Hur mycken rörande omsorg, som ligger häri, Och så uppläste hon några skarpa bitar ur detta bref, men med tystnad förbigick hon de inser man först, om man jämför den med den nä- stan stötande likgiltighet, som i motsvarande fall rader, som förmedlade och förmildrade det hela, visas mannen. och slutet, som var ett fint erkännande, att Hvilken beskäftig handlande vänder sig väl till herrarne och erbjuder dem smink och puder eller brefskrifvarinnan kände sig en smula bitter snörlif att framhålla bystens skönhet med, och hviloch härför ber om tillgift, öfverhoppade hon ken tidningsredaktör väljer väl som samtalsämne utan vidare samvetsskrupler. med sina manliga läsare pormaskar och rynkor På det sätt hvarpå människor behandla bref eller utbreder sig inför dem öfver det behagfullaste kan man ganska säkert sluta till deras karaksättet att i slaskväder vika upp byxorna??
Jag har ingenting deremot att Banken lemnar credit såväl åt enskilde, som den förut gjort, och åt allmänna inrättningar, men med villkor, att dessa creditiv, på sätt här nedan föreslaget är, inberäknas i den utelöpande sedelstocken, och att denna med dera fullständigt upptages i det förhållande emellan silfver och sedlar, hvilket R. St. komina alt bestämma. Dä medförer detta stadgande ingen, men i annat fall mycken fara. 13 punkten innehåller: ”att minimibeloppet för län emot pant af guld och silfver må bestämmas till tio r:dr bxo.” Utlåningen på guld och silfver, sådan hon nu bedrifves, är en assistans-inrättning. Den minsta utlåningen får gå till två r.dr bxo. Skulle väl någon i andra länder kunna föreställa sig möjligheten, att Sveriges Bank skulle sysselsätta sig med sådant lappri. Besväret att med vederbörlig bokföring och hvarjehanda conlroller bedrifva denna lånerörelse, alt hålla ordning på de mångfaldiga panterne ra. m. fordrar en tjenstemannapersonal, som i annat fall vore öfverflödig, och, i förhållande lif! hvad lian uträttar, ko - 524 Den 19 December. star Banken allt för mycket. Detta är blott en ofördelaktig sida af saken. En annan är, alt Banken icke får sälja panten förr än tre månader förIupit efter belåningsårets slut, d. v. s. efter 15 må nader från det att lånet ntlemnades. Under tiden ligger Banken i förskott för de utlemnade sedlarne, mot hvilka låntagaren genast kan uttaga silfver eller guld. Jag anser dessa panter icke böra belånas på längre lid än 6 månader, så att Banken, om behof göres, må kunna förr återfå sina sedlar, eller försälja panterna. Men, invänder man, följden deraf skulle blifva, att då panlerne omsättas dubbelt sä ofta, finge Banken ökadt besvär för samma lappri. Jag tillstyrker derföre, att den minsta belåningssumman, hvilken BancoUtsk. föreslagit till 10 r:dr, måtte böjas lill 20 r:dr.
Hur många gånger hade icke en sådan spekulation tillfört honom rikedomar, som kunnat bereda en annan oberoende för en hel lefnad? Men turen är icke alltid den djerfve huld. Brauner förlorade stundom. Då togos de hemliga fonderna i anspråk. De voro för små, att tagas med i räkningen eljes. Men då de stått på tillväxt, under den tid spellyckan gynnade Brauner, kunde de, när de behöfde användas, uppgå till ganska ansenliga belopp. En af desssa hemliga fonder var hans en gros-affär. Egentligen kunde denna väl ej kallas hemlig, då den drefs i Brauners namn och han sjelf i egenskap af chef för densamma var en af börsens mest populära personer. Han »gjorde» i stenkol, bränvin, spanmål, oljor etc. Det vill säga sådana varor, som spela den mest framstående rolen i verldsmarknaden. Men denna synliga afdelning af affären tillhörde i sjelfva verket börsspelet och ej verkligheten. När han sålde ut t. ex. 100,000 tunnor spanmål, så hade han detta hvarken på lager eller i kommission. Spelet gäller heller icke varan. Man spekulerar på hausse och baisse. Prisskilnaden är vinsten. Den synliga delen af affären gaf honom eller ruinerade honom på ordentligt bokförda hundratusentals kronor årligen. Hans en gros-affär hade likväl en fullt hederlig afdelning i vida mindre omfattning och upptagande artiklar, som på börsen nämdes så ringaktande, att Brauner på den grund fann det förmånligast för sig, att ej skylta med dem. Hans handel med kortvaruartiklar och nürnbergerkram afkastade ett netto af trettiofem tusen kronor årligen. Felix Brauner hade länge önskat att uppbringa denna reservfond till femtiotusen kronor såsom en »jemnare» summa; men affären höll sig envist vid de trettiofem, som motsvarade omsättningen i Sverige. Nya afnämare kunde ej anskaffas och de gamla kunde ej forcera afsättningen högre. Han hade för någon tid sedan börjat en alldeles ny afdelning af affären, en fabriksrörelse, som ej förorsakade honom något besvär, som ej neddrog honom i börsmatadorernas ögon eller stötte de nogräknade förnämiteterna i hans umgänge.
Thorild hade sjelf blifvit parodierad af Kellgren i dennes qvicka, men elaka och fördomsfulla Nytt försök till orimmad vers, hvari förekomma de bekanta anstötliga yttrandena om Shakspeares » yrsla » och Goethes » konvulsioner ». För att värja sig, hade Thorild helt enkelt förklarat parodien vara konsten att förvränga allt skönt, högt och sant. Runeberg åter, som skritvit parodier, ger en estetiskt riktig uppskattning af parodiens begrepp, men i ifvern att afskudda sig hvarje misstanke om låga motiv, inskränker han parodien till en enda art och form, ehuru han sjelf praktiskt gifvit dess begrepp en vidsträcktare tillämpning. Må det tillåtas oss med några ord beröra detta förhållande, emedan det tjenar till att äfven närmare belysa parodien öfver Fritiofs saga. I recensionen öfver C. Dahlgrens Freja angriper Runeberg det lösa manér, i hvilket Dahlgren, begåfvad för öfrigt, ofta utför sina naturmålande humoresker. När Runeberg framslungar följande kostliga strof: Kra-kra-kra-kra-kra-krax! Det var icke en lax, Det var kråkan som skrek. Fram med porter och stek! Fram med paltar också! Denna vers slapp jag så. Hej hoppsan och hejsan, gå pål träffar han Dahlgrens pegas midt i pannan så att säga, och kastar honom ur banan. Annorlunda deremot med Den siste kandidanden. Komposition, uppställning, strofbyggnad, mörkt allvar i tonen, allt pekar på Geijers Den siste kämpenoch Den siste skalden. Hela den poetiskt tekniska apparaten är den samma som i nämda stycken. Dock kan man ingalunda säga att Den siste kandidanden är en parodi på Geijers diktkonst. Satiren, skrattet, munterheten vända sig afgjordt åt annat håll — kandidanden sjelf i sin kolossala akademiska examensfeber. Originalet var, såsom bekant är, i verkligheten Fredrik Cygnaeus (vältalaren och skalden), den sist examinerade af 1832 års magistrar i Helsingfors.
Det är alldeles icke någon controll på Postförvaltarne, att moderation för - ti 'Oktober J, m, svinner, ty »n» t* ex. femtio Bref inlemna* pS PostContoiret, hvardera skrifvit pl ett halft ark eller 2.'ne qvartblad, inflyta efter 8 sk. för hvarje B ref, 50 åttaskillingssedlar; men nu siar Post', förvaltaren ihop alla dessa Bref i ett enda Paquéttéi sorn då icke väger mera än tjugu lod* emedan 5 qvartblad går på lodet, och Kronans betalning blir derefter beräknad. Controllen är alltså ingeri. Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å 2:dra punkten i Bevillning**! Utskottets Betänkande. Bopides Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Riddérskapet och Adeln behagade, med afslag å berörde punkt, stadga, att deh i Kongl. Kungörelsen af den 13 October 1785 ä. inrikes Bref, öfver 8 till och med 48 lods vigt, medgifne eftergift i Postporto eller så kallade moderation bordé hädanefter söm hittills bibehållas. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt. Marskalken förklarade, att som, efter hvad harl tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridoerekapet Och Adeln bifallen, gidje Punkten: att stadgandet beträffande Pott frihetsrättighet en för gen it October f, ml £ö? för de fattige och Allmogen i Rättegångsmål må åberopas uti de nu gällande Författningar, , och äfven hädanefter tjena till efterföljd% samt tilde Punkten', att hos Kongl. Majit må i underdånighet anhållas, det PostTaxan af den 12 December 1692, Kongl. CancellieCollegii Jnstruction får sarntelige Postf orvaliarne af den 16 Februarii 1707 11 jS\, och Kongl.
Utskotten, som, lill förekommande deraf, alt det tillstyrkta stadgandet skulle kunna missbrukas till chikaner, ansett vidden af den kalhuggna mark, hvarå ålerväxten borde af jordegaren befrämjas, lämpligen kunna bestämmas alt öfverstiga fern tunnland, äfvensom att denne, för underlåtenhet uti ifrågavarande hänseende, icke bör vara någon ansvarspåföljd underkastad förr, än efter förloppet af så lång tid, att man ined säkerhet kan antaga, det återväxt, utan föreskriftens iakttagande, icke är att emotse, hvilken tid Utskotten, med afseende derå, att icke inom alltför kort tid kan visa sig huruvida skog återväxer, föreslå till feni år, !å, i stöd af hvad sålunda är vordet anfördt, vördsamt hemställa: att Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 20. 25 alt, der skog på mark af mera än fem tunnlands vidd helt och hållet nedhugges, utan att marken derefter odlas till aker eller äng, eller användes till för hemmanet erforderlig beteshage, egaren må åligga draga försorg om återväxt af skog pä lika stor areal, som blifvit afverkad, samt förthy under tio års tid freda den uppväxande skogen för betning af fårkreatur och getter, äfvensom under vårtiden af andra kreatur, vid äfventyr att, derest återväxt inom fem år, i följd af egarens vållande, ej visat sig, fällas till böter, beräknade för hvarje år ett afverkadt tunnland legat oålersådt, der såning erfordrats, samt ej fredadt för sådan åverkan; hvarjemte, i berörda fall, vederbörande jägeri-beljening skall, pä jordegarens bekostnad, fullgöra hvad denne ålegat. Af Herr Wetterberg bar derjemte det förslag blifvit framställdt, att köpare af egendom, hvarå skog funnes, malte förbjudas att under de första tio åren efter tillträdet af egendomen å skogen verkställa något hygge för annat ändamål, än till hushehol.