Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De förflutna åren hafva nogsamt visat missbruken af Propositioner, väckta emellan Riksdagarne, för att icke hos hvar och en visa nödvändigheten af, att förekomma sådana ProvinceRiksdagar, hvarföre jag framställer den Motion, att på den mellantid, då Riksens Ständer ej äro församlade, aldrig må komma i fråga eller kunna afgöras sådana ämnen, som på ett eller annat sätt tillhöra Riksens Ständers öfverläggningar. — Anhålles att detta mitt Anförande må till OeconomieUtskottet remitteras. Det Land, som äger frihet i Näringar, ian säkert anses bland de lyckliga och dess Innebyggare påräknas, då frågan är alt försvara sin sjelfständighet, med uppoffring af sin Egendom och sitt lif. — Lifvad af dessa ovedersägliga Sanningar, tviflar jag ej, att Ridderskapet och Adeln finnér billighet deruti, att Landtmannen må äga rättighet, mot låg eller ingen Tull, att exportera dess Producter, och derigenom få en ny källa till välmåga. — Få Provincer, utom Skåne, kunna redan begagna sig af denna förmån; men som denna frihet onekeligen skall bidraga till Productionens förökande; så anhåller jag, att åtminstone för Skåne må blifva tillåtit, alt, med de Modificationer, sorn för ett eller annat tillfälle kunna finnas nödiga, exportera deras Producter, af hvad namn som helst, och i synnerhet Ladugårdens afkdstningar. — Anhålles att detta mitt Memorial måtte till OeconomieUtskottet remitteras. 3:o Vid alla Riksdagar från år 1809, har yrkats, det Conlracter skulle träffas emellan Presterskapet och deras Åhörare. Sådant har likväl i min ort mig vetterligen ej skett; med undantag af en Församling i Halland, hvarest så väl Pastor, som Åhörare voro nöjda med villkoren; men under föregifvande, att alla Former ej voro iakttagna, blef ny Sockenstämma utlyst, hvarvid alla Parterna förklarade sig nöjda, utom Consistorii Fullmägtig, som påstod, det Pastors rättigheter ej blifvit iakttagna, ehuru Pastor i Församlingen förklarade 246
Januari samt den 3 dennes, och från BondeSt. af den i5, 23 oell 3o sistl. Dec. samt den g, i3, 16,20 och 23 sistl. Januari. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 10 Februari i84i. Plenum kl. 10 f. m. Då undert. Ridd.Secret. nu började att till justering uppläsa R. o. Ad:s prot.utdr. röride Ståndets beslut öfver Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskins utlåt. N:o 28, anmälte sig Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, och afseende derå, att jag ämnat föreslå en inbjudning till de öfriga Stånden att instämma i R. o. Ad.'s beslut röride hemmansklyfningen, men jag erfarit att IResteSt. med inbjudning inkömmit att R. o. Ad. skulle förena sig i dess beslut, får jag hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla att, enär så få ledamöter af R. o. Ad. äro uppkomne, med justeringen af prot.utdr. öfver R. o. Ad:s beslut i förrberörde ämne måtte få anstå, till dess Huset blifvit talrikare, så alt ingen surprise må kunna sägas hafva inträffat. Justeringen af detta prot.utdr. uppskjöts tills Ståndet skulle blifva mera fulltaligt samladt. Justerades 3 prot.utdr. för den 6 dennes f. m. och 6 prot.utdr. för samma dag e. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts nedannämnda den 6 dennes på bordet lagda förslag till R.
Lemnäs allt detta utan ransakning och Ben 17 Martil , e. m, 199 dom , har Allmänheten fullkomlig rätt tänka att klangår infallit år i8tg. StatsUtskotfets Betänkande innehåller vt-' dare, att på den händdse Actieägare finge till* ständ i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade. Alla känna och veta, att Discouternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af 20, 30, 40, jända till och med 50 procents rabatt. Att förneka de skyldiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer deni ej kunna bestridas. Lagen utstakar med tydliga och korta ord, att gäld emot gäld skall qviitas, da den finnes ostridig. Kan någon gäld vara klarare och ostridigare, än Sedlar till SedelhafVaren? 1 anledning häraf synes klarligen , att de, som inbetala sina skulder til! Disconterna, vinna minst 20 å 30 Procent af oförmodade händelser, som de säkert aldrig kunde förutse eller tänka när Lånet gjordes: Jag lemnar tili A lmänheten att afdömma, om sådant betalningssäit bör beklagas? Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, sorn tagit Lån uti BancoDisconter. De få betala Capital och Ränta, till yttersta skärfven , ehuru dessa Medborgare äro lika berättigade till hjelp och understöd, sorn de, hvilka lånt i de andra Disconterna. Dessutom, den som ej kan betala sm skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig; ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, som dem skall erlägga. so* Den 17 Martti, e. m. Herr Mannerstam, Johan:
Vill man då bevara förtroendet till realisationen, vill man bygga creditens uppkomst på helgden af fattade beslut, icke bygger man dem på öfverförandet af en eller annan stickstyfver från den ena rörelsen till den andra. Yi skola hoppas, att privatbanker bilda sig, att hy - 44 Den 2 Februari f. m. potheksföreningar uppkomma på riktiga grunder. Deruti består näringarnas ressoureer; men om dessa inrättningar skola äga bestånd, måste den, som har penningar att dertill förskjuta, hafva förtroende till deras bestånd; men dessa privatbankers oeh hypotheksföreningars bestånd kan icke äga rum, med mindre penningevärdels bestånd blir säkert; men penningevärdet kan ieke äga bestånd med annat vilkor, än att opinionen är förvissad, att R. St. icke fluetuera i sina grundsatser, och en sådan fluetuation kommer alt äga rum, oin vi i det ringaste ändra de beslut, hvarpå realisationen är grundad. Jag säger ännu en gäng, att det icke är dessa stickstyfrar, som verka, men att det verkar mycket i motsatt riktning, om man icke är consequent. Jag tillstyrker afslag å betänk., såsom hafvande till följd, genom principens öfverträdande, att försvåra möjligheten för dessa större låninrättningar, nemi. privatbanker oeh hypotheksföreningar, att bilda sig i landet; och jag ber R. o. Ad. vara öfvertygade om, att jag gör denna anhållan, såsom varande icke en snörpare, utan såsom en verklig vän af näringarnas upphjelpande, men att jag ser, att de icke kunna upphjelpas genom dessa overksamma medel, som tvärtom genom grundsatsens förstörande äfven medföra näringarnas förstörande. Frih. Roye: I anledn. af Hr Cederschjölds yttrande anhåller jag att få förklara, att jag erkänner, meden tillfredsställelse, som jag önskar att framtiden icke måtte gifva alltför mycken rättvisa, att jag under flera riksdagar sökt att hindra realisationen, sådan som den nu är verkställd.
J)å jag således motsätter mig hvarje förhöjning af tull bör jag tillkännagifva, att tullen sätter upp sig sjelf. Yi se nemi. huru tullinkomsterna för år 1852 blott voro 7,942,000 rdr, under det att de 1861 utgjorde 14,857,000 rdr. Då de således hittills fortgått i ett regelbundet tilltagande, synes det mig som om all möjlig sannolikhet vore för att de hädanefter skola komma att stiga, hvarigenom således ett och annat 100,000 tal af rdr skulle kunna lemnäs till betäckande af den fruktade bristen. M:s förslag stå tullinkomsterna upptagna till blott 14.000,000, ehuru de, såsom jag redan antydt, sistlidet år uppgått till 14,857,000 rdr. Vidare hafva vi vid af bränvinsskatten; och, om äfven konsumtionen deraf skulle blifva något minskad, är det likväl att antaga att den bör inbringa en större summa än förut. Sammanlägger man nu dessa båda efter all sannolikhet till större belopp ingående inkomst-titlar, så blir icke den ifråga v:de statsbristen af så förfärande beskaffenhet, att ju icke dessa begge kunna fylla densamma. Det är här fråga om 2J millioner. Låt vara att denna summa genom ränta och amortering kommer att kosta 6 proc. om året, så utgör den årliga tillökningen i stats-utgifterna till dess betäckande ej mer än 330,000 rdr. För mig synes derföre fruktan för detta ökande af utgifterne vara alldeles grundlös. Jag skulle hafva inskränkt mig till hvad jag redan yttrat, men då jag hört att 2 Stånd redan afslagit ifrågavtde Betänk, och Preste-St. återremitterat detsamma, och då tillika många ledamöter äfven här yrkat återremiss, vill jag vidare säga att jag ej motsätter mig en sådan behandling.
t < 25:o Båkoch Lots-medlen beräknades vid sista Stats-regleringen till 50,000 R:dr, men hafva åren 1833—1837 i medeltal utgjort omkring 64,000 R:dr, hvadan Rikets Ständer, under enahanda medgifvande, som vid förra Riksdagen, eller att det möjligen uppkommande öfverskotta må till förmon för Råkoch Lotsinrättningen användas, upptagit dessa medel till 60,000» 26:o Ersättningar , hvarunder jemväl inberäknas de Danska Fyrings-medlen, 3,500 R:dr Ilamb. Banco, eller 9,333 R:dr 16 sk. Svenskt Banco, hafva, likasom vid senaste Stals-regleringen, blifvit upptagne till ... 25,000. 27:o Observations-medel, beräknade vid förra Stats-regleringen lill 8,000 R:dr, hafva, på sätt i E. K. M:s Nådiga Proposition är föreslaget, blifvit uppförde till 7,000. 28:o Extra medel och uppbörder, vid sista Stats-regleringen uppförde till 14,000 R:dr, hafva likaledes, i enlighet med E. K. M:s Nådiga Proposition, blifvit beräknade till 12,000, 29:o Intresse-medel hafva, utan förändring, blifvit upptagne till • . 3,000. Summa B.co R:dr 4,447,230. Restantier: Dessa, uppförde vid sista Stats-regleringen till 119,250 R:dr, hafva i nu upprättade Riks-Stater blifvit beräknade till 119,150. Transport B:co R:dr 4,C65,380. Expeditions-Utskollets Förslag lill lind. Skrifvelse, N.o 383’ 953 Transport B:co R:dr 4,566,308. Extr a-ordinarie inkomster: l:o Tullmedlen.
Deraf följer dock icke, att man ju icke ändå kunde bifalla hvad Hr Lagerhjelm föreslagit; ty 400,000 r.dr årligen återstå i alla fall att lill de ändamål han uppgifvit användas, och det vore, i min tanke, allt hvad sorn nu behöfves, och så hade man då också afsell bankens säkerhet, hvilket jag icke tror alt man gör, om man använder hela bancovinsten, och derigenom låter 6 a 700,000 r:dr årligen ifrån banken utbetalas. Det är på dessa grunder jag tillstyrker, att en reservfond må komma att bildas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer med Hr Nordenanckar och de öfriga reservanterne inom Utsk., som sig med honom förenat, deruti, att det icke är nödigt bevilja eiler använda en million af bankens besparade räntevinst, för att öka dess grundfond. Hr Lagerhjelm och andre talare hafva redan understödt denna mening. För närvar. äger banken, utom den grundfond af fem millioner, som vi alla känna, ytterligare en upplagd vinst af 3,3i 1,216 r:dr 4i sk. 5 r. Det bela utgör 8,3oo,ooo och något derutöfver. Om dertill lägges den bancovinst, som är gjord för innevar. år 1840, och som, då vi befinna oss vid årets slut, nu otvif - Den 11 November f. m. 189 velaktigt utgör lika mycket, som under något af de fö'reg:de åren, d. v. s. 662,000 r:dr, — om, suger jag , denna vinst lagges till förenäinuda 3,3i 1,000 r:dr , så kommer man nära 4 millioner; och när dessa besparingar läggas till de 5 millionerna grundfond, så har man den summa af 9 millioner, som Hr Nordenanckar omförmält, och vid hvilken de öfrige reservanterne fästat sig. Om nu R.
Jemte det Utskottet upplysningsvis får meddela, att kostnaderne i oell för Control-Verket blifvit vid den nya statens reglerande beräknade till omkrig 5,5oo R:dr, liar Utskottet, i anledning af de framställde anmärkningarne, skolat dels åberopa hvad Utskottet i detta ämne förut anfört, dels ytterligare tillägga, alt, då den år 181S påbjudne förhöjning i Controlafgifterne varit föranledd af Rikets Ständers underdåniga hemställan om en sådan förhöjning, på det Stats-Verket måtte undgå vidkännas någon utgift till fyllande äf den brist, som förut uppkommit i tillgångarne för Control-Verkets aflöning och stämplingskostnaderne, synes det Utskottet så mycket mindre lämpligt, att i nuvarande förhållande göra någon ändring; som tillgång bör beredas för de förbättringar vid Controlstämpel-Verket, hvilka kunna finnas behöflige, och det i allt fall är bättre, att Stats-Verket tillgodonjuter det härigenom uppkommande, till beloppet mindre betydliga öfverskotlet, helst control-afgiflen kan af säljaren eller tillverkaren inberäknas i försäljningspriset och sålunda ersättas af köpare, än att, såsom före år 1818 egt rum, Stals-Cas*an i och för Controlstämplingen ärligen skulle vidkännas förlust. Utskottet afstyrker således äfven nu bifall^ till den af Herr Justelius i detta ämne väckta och af Herr Lejjler understödda motion. Stockholm den g Julii 1834- N:o 21 u Ant. till Exp.-Utsk. den II Julli, Utlåtande, i anledning af gjorde änmärkningårmn>id den till Setänkandet N:o 54 ufgifne Bilaga, Litt. J., angående föreslagen indragning af Kongl. Numer-Lotteriet. (I. A.)
AUGUST BLANCHE. ( EFTER EN FRANSYSK IDÉ ). Uppfördt på Theatern å Kongl. Djurgården. A LBERT B ONNIERS FÖRLAG , 1848. STOCKHOLM, PERSONERNE: KONJANDER , KATTONG , AMANDA , BÄLLIN , ALENBERG , ung målare. hans fru. Grosshandlare. gammal rik ungkarl. CHARLOTTE , Commssionair, Konjanders systerson. symamsell. Konjanders hushållerska. FRU WALSTRÖM , En betjent hos Kattong. En Sköterska. ( Scenen är i Stockholm ) . _______ STOCKHOLM, TRYCKT HOS MARCUS & COMP., 1848. dörrar. Ett elegant möbleradt Kabinett med fondoch sidoBredvid fonden ett stort klädskåp. Första Akten. Första Scenen. F RU W ALSTRÖM . B ÄLLIN . med en butelj, ett glas, en tallrick sockerbröd och ett då det knackar på dörren. Fru Walström sitter i en ländstol bredvid ett bord, påtändt ljus framför sig. Hon håller på att somna in, F RU W ALSTRÖM ( hoppar till, torkande sömnen ur ögonen ) . Hvad ... hvad var det har jag lu rat af ( det klappar ånyo ) . Det är herrn som kommer hem. ( kastar ögonen på bordet ) . Ack hvad här ser ut! ( plockar hastigt tillsammans buteljen, glasen och tallricken, hvilket allt hon skyndsamt bär in i det ena af sidorummen ) . Kommer straxt, herre nar hon dörren ) . Åh si ... det var ju inte kommer straxt ( sedan hon stökat i ordning öppherrn ... det är ju herr Bällin sinnesstämning under hela scenen God afton, fru B ÄLLIN ( med ett ljus i handen och vid dyster Walström! F RU W ALSTRÖM . som jag såg, att det Det var en sen visit! lyste hos herr Konjan B ÄLLIN . Jag kom just nu hem ... och der, steg jag in för att be om eld på mitt ljus. F RU W ALSTRÖM .
Att åter i83o års myntning skulle blifva dyrare än de påföljande årens, är ganska naturligt, enär hela det under året myntade beloppet endast utgjorde circa 175,000 R:dr, som tillverkades med alldeles ovan arbetspersonal, enär myntningen först kunde i gång sättas, sedan Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om den nya myntfoten, och om Myntenhetens underafdelningar, hunnit blifva expedierad. 5:o Slutligen hafva Rikets Ständers Revisorer ansett en motsägelse cga rum deruti, att en till dem aflemnad Promemoria innehåller, hurusom 1832 och 1833 årens myntning blifvit jemförelsevis drygare, emedan de dyraste och minsta myntsorterne, nemligen £ och Tedels R:dr under dessa år myntades, hvaremot MyntÖfverStyrelsen under den ig November 1834 till Bancofullmäktige skall yttrat, att de största myntens prägling, då alla förhållanden togos i betraktande, folie sig betydligt dyrare, än de i samma skrifvelse förut omnämnde mindre silfvermynten. Äfven här synes ett misstag om förhållandet hafva gifvit anledning dertill, att Rikets Ständers Revisorer serskildt vid detta fästat sin uppmärksamhet. Uttrycket i den åberopade skrifvelsen lyder nemligen i ( 23 ) sjelfva verket sålunda, ”att betydligare talrikare arbetspersonal och vida större tillgång på silfver erfordras, då hela R:dr skola tillverkas, än för åttondedels och fjerdedels Riksdaler-stycken, hvarförutan de största myntens prägling, då alla förhållanden tagas i betraktande, faller sig betydligt dyrare än de sistnämndeHär bar således endast varit fråga om en jemnförelse emellan hela Specier och fjerdedels Riksdaler, men ingalunda med 8:dedels, i2:tedels och i6:dedels Rxlr, somärode minsta mynten.
Uppå klagan af Anders Olsson i Milleboda, hade Justitie-Ombudsmannen den 27 November 1860 förordnat åtal emot Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län, för förment lagstridiga beslut i fråga om bemälde Anders Olssons skiljande från arrendet af f. d. Förarebostället vid Kronobergs Regemente, Milleboda, ett halft mantal. Anders Olsson hade af Boställs-Direktionen vid nämnda Regemente arrenderat Milleboda, på tjugofem år, räknadt från Midfastan 1842, genom kontrakt, som var upprättadl den 11 Augusti 1841, och hvaruti bland vilkoren stadgades i 10 §, att Anders Olsson, om Syne-rätt förklarade honom hafva blifvit beträdd med vanhäfd å bostället och misshushållning dermed, skulle anses hafva arrendet förverkat och vara skyldig att, om Direktionen så för godt funne, nästa fardag derefter från bostället afflytta; dock att Direktionens på Syne-rättens utlåtande grundade beslut skulle minst sex månader före nämnde afflyttningstid vara honom kungjordt. Den 4 September 1855 lät Direktionen genom Kronofogden i orten uppsäga Anders Olsson till afflyttning från bostället påföljande års fardag, och antog till arrendator, i hans ställe, Harald Olsson i Jönsamåla, hvilken hos förrbemälde Konungens Befallningshafvande begärde handräckning för Anders Olssons afhysande från hemmanet. I det utslag.
Efter honom kunde och kan väl komma någon, som gör det än bättre. Skilnaden emellan dessa läror, den s. k. Lutherska och Reformerta är emedlertid icke betydlig. Den har icke så ansetts i vår grundlag, som lemnal åt Reformerta trosbekännnare rättighet att utöfva representantkallet, och att en sect af den Reformerta läran finnes vara ifrig i sina bemödanden för dess framgång, är en sok, sorn i och för sig sjelf icke bör anses skadlig. Det exempel som Frih. Fleming anfört, huru proselytmakeriet bedrifves, är för mig alldeles obekant ; men om någon öfverdrift i det hänseendet skulle börja visa sig, så gifves det lagar, med hvilkas tillämpning sådant kan begränsas. Motionären omnämnde någon oro, som en religionssect väckt uti ett visst consistorium. Oro är visserligen icke något godt; men man kan också sjunka till för mycken ro; och inom vårt fädernesland skulle jag tro, att det ej skadar, om ämnen bringas å bane, som gifva anledning till betraktelser öfver religionen och dess sanningar. Man har vädjat till våra sköldemärken, som förvara minnet af den religions-frihet, som tillkämpades oss af de frejdade män, hvilkas namn i häfderna förvaras. Må man dock ihågkomma, att denna kamp var för tankefriheten i religionen D e 11 ao M ii r s f. ni. 379 och gick egentligen derpå ut, att bestrida luran om blott en emla saliggörande kyrka; del var för den af Christus öppnade vägen till himmelen, som striden gick att undanrödja de menskliga tillsatserna. Med dessa aiimärkn. beledsagar jag motionen till det Utsk., der jag är ledamot,och således får tillfälle att närmare utveckla hvad jag nu baft äran korteligen anföra. Frih. Boye, Ludv.: Så förkastlig som jag anser både intolerance och fanatism, så ovillkorlig tror jag också lagstiftarens pligt vara att beskydda de oupplysta och enfal Idiga classerna — ty de bildade behöfva det icke — för proselytmakeri. Må i Sverige alla religioner fritt utöfvas; meri må deras lärare respectera våra begrepp, och framförallt, vårt lugn.
At hos Kongl. Maj:t underdånig anhållan borde göras, der Kongl. Maj:t i Räder matte genoM Oiiculitire - Oiares til ^rmeöli wid sin höga onåd förbjuda alla tvsjlitLire-Etlibetsmän at understödja Ryttare elier Soldater i deras obilliga påståenden, det ware sig wid Ueciut8- contr3Äer8 ingående, eller Uti något annat fall, och at uti dec förstnämnde, Oltice,3n-n8 åtgärd ma anses obehörig, da LomrEcMex reglerande endast bör ankomma pä kecrmen8 och Rotens öfverenskommelse, med de rättelser Landshöfdingen och blicken wid UecrutM!iZ8 Mötet kunna derwid göra; äfwenfom at Kongl. Maj:t derjemte L Räder ffulle anbefalla besse Embetsman, at antyda bade Sch t - Den 8 MarsZ7Z Ryttare och Soldater, at wara flitige och arbet» samme, emedan sädant hardar dem och befordrar deras egel wälstand, utan at de såsom Lättingar ständigt ligga Rusteller Nocehallarne til last." Utskottet, som anser aldeles olämpeligt, at lillkyrka til Kongl. Maj:t framförandet asen önskan, innebärande mitztroende til hwarje Ollars rattwisa och owäld, samt Soldatens hug och wilja, at Utbringa sin tid annorlunda än pä et lättjefullt sätt, får sa wal i synnerhet med afseende hära, som äfwen wid öfwerwägande deraf, at det medelst denna åtgärd asyfrade ändamål icke för Rustoch Rotehållare medför någon ny fördel, da efter hwad redan stadgadt ar, Landshöfdingen och Regements-t-Keten allena äro de, som, utan afseende pä LompLZnis-Lbefens ästundan, aga at antingen fastställa et emellan en kecrur och Roten ingånget comrLck, eller ock detsamma jemka, för sin del afstyrka alr afseende ä förenämnde yrkande. "9:0.
e punkten mätte serskildt föredragas, så kan jag icke finna annat än att den praxis, som i sådant hänseende varit öflig, gifver denne ledamot full rättighet till ett sådant yrkande. Äfven jag anser dessa båda punkter afse olika delar af frågan, och derföre böra serskildt behandlas. Den (i:te punkten innefattar frågan om anskaffande och anvisande af erforderliga medel till anläggande af jernvägs-stämbanor i riket, då den 7:de punkten deremot innefattar frågan om huruvida Köping-Hult-banau bör fortsättas och fullbordas. Denna punkt utgör således en serskild del af den fråga, som uti öde punkten innehålles, och om således R. o. Ad. i afseende på den ö:le punkten beslutar en ålerremiss i den syftning, att penningar skola anvisas till utförande af stambanor i riket, utan alt dervid yttra sig om huruvida dessa stambanor skola utgöra en fortsättning af den redan påbörjade Köping-H ull-banan, så kan R. o. Ad. om denna fråga serskildt yttra sig; roen blifver återremissen deremot i den syftning, att ifrågavar:de jernväg bör fortsättas, så bör R. o. Ad. jemväl återremittera den öde punkten. R. o. Ad:s åsigt i afseende på den öde punkten bestämmer således behandlingen af den 7:de, utan alt dessa båda frågor derföre behöfva sammanblandas. Jag tror det vara en hvar ledamots obestridliga rättighet, att, i öfverensstämmelse med 5ö:te §:n Riksd.-Ordn., få propos» framställd på hvarje punkt serskildt, och jag anhåller dessutom alt få yttra mig om det resultat, hvartill jag tror alt ett godkännande af den öde punkten skulle föranleda. Det skulle nemi. leda derhän, att vid denna Riksdag inga penningar skulle anslås till anläggande af stambanor, emedan denna punkt innehåller ett slags ajournering af hela frågan, jemte en hänvisning till det beslut, SlatsUtsk. har fattat i afseende på Köping-Hull-banän, hvilket är afslyrkande.