Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, att medgifva det Berörde jordrymd då må från Kungsgården skiljas emot en efter behörig pröfning bestämmande nedsättning i Kungsgårdens hemmantal och onera ; men skulle denna tidpunct ej kunna afvaktas, anser Utskottet afsöndringen höra ske efter Arrendatorns frivilliga begifvande, emot minskning i det utfäste Arrendet, till det belopp, som efter behörig undersökning kan linnas skälig ; hvaremot Utskottet icke kan tillstyrka gtt någon förlängning i nu varande Arrendatorns arrendetid må kunna äga rum. Detta hemställes vördsammeligen till Riksens Höglofl. Ständers pröfning ; Och lära till svar å den Nådiga Propositionen Riksens Ständer i underdånighet anmäla deras Beslut härutinnan. Stockholm den 16 Julii i8a3. Ankom den aa Julii i8a3. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående sökt eftergift af bristande Arrende för Lotten N:o 5 under Dahlby Kungsgård. Under den 1 i denne månad har Kongl. Majrt i Nåder till Stats-Utskottet öfverlemnat en af Ola Jönsson i Dahlby, å egne och Lars j 28 Stats-Utskottets Håkanssons derstädes vägnar, Iios Kongl. Maj:t i underdånighet gjord ansökning, att sedan de, dels genom Kongl. Majrts Befallningshafvandes i Malmöhus Län samt Kongl. HofRättens öfver Skåne och Blekinge sammanstämmande beslut, blifvit ålagde att antingen med 3p6 R:dr 17 sk. 6 r:st.
Ännu mera oväntadt förekommer det likväl 111ig, alt samme talare, som beskärmar sig deröfver att Sveriges Konung icke talar landets språk , likväl icke finner något hinder för en bonde att träda in i Statsrådet ! Det måtte väl icke vara en Fransysk danneman, som ordföranden i Coust.Utsk. ville sätta dit? Hr Lagerhjelm tilläde derefter muntligen: Jag utber mig äfven få upptaga något, som förekommit under loppet af discussionen. En talare har såsom skäl för återremiss sagt, att Const.Utsk. borde lemnäs tillfälle att svara på den stämning, som blifvit uttagen till den domstol, som består uti alla rättsinniges omdöme. Jag hemställer till talaren, om ej svaromålet kunde lemnäs antingen i Aftonbladet, i Minerva eller i Statstidningen. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, anförde skriftligen: Den tidpunkt har inträffat, — jag beklagar, att den gjort det, — då Sveriges Rikes Ständer blifvit försatte i nödvändighet att tillämpa den i detta Rikes grundlagar fastställda ansvarighetslag för Konungens rådgifvare, tillvägagå Den 3 Juli t. m. 207 på det siitt dessa grundlagar bestämma för det fall, då desse rådgifvare icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete ut* öfvat; eller också genom uraktlåtenhet deraf öppet erkänna, att de, Sveriges Ständer, icke vilja eller icke kunna befordra Konungens rådgifvare lill det ansvar grundlagarna föreskrifva, Rikets oell folkets väl, ett orubbad! förtroende mel. lan Konung och folk kräfva, — öppet erkänna, att någon constilutionel ansvarighet i Sverige finnes icke annorlunda, än till formen och på papperet. Val, då Konungens rådgifvare respectera denna; men ve folket! de.hafva icke gjort det; hvem skall det klaga, om sjelfva dess ombud visa sig vara män utan hjerta, utan mod, fulle af considerationer, handlande med mannamån, undseende, darrande för måklén, för enskild gunst glömmande fäderneslandet? Olycklig framtiden! Lagen skall icke mera hafva någon helgd.
Då är under tiden intet annat att göra än dels gifva barnet lavemang, då det behöfs, och dels försöka gifva det lö- i i - \ | i Kl I L » U INI Annonser mottagas endast m o t kontant llqvld I förskott af 2 5 öre p r 4 spalt, petltrad ( Ingen annons införes under I krona. gon? När kommer han? Jag kan inte vänta längre. » » Plåga inte din far. Gudfar Klas är död. » » Död! » Vid detta ord rusade Sigfrid upp, som hade en orm stungit honom. » Död! Hvem säger, att han är död? Jag tror det inte !« » Inte jag heller, » utbrast barnet, » inte sannt, vi två tro, att han kommer åter. » » Ja, » sade han, omfamnande henne, » annars skulle äfven jag vara död. » » Om han lefde och ej gaf sig tillkänna, hatar jag honom, » fortfor fru Käthe. » Hvilken grymhet! » » Kanske har har han blifvit drifven långt bort, » menade Margaretha. » Somliga räddades ju af fartyg, som foro vidare. Vi skola alla dagar hoppas, att han kommer igen, eller hur? » » Ja, vi skola hoppas. » Med sina affärer befattade han sig ej längde; bekymrad gick den gamle bokhållaren ragligen ifrån honom. Timtals satt hans herre i trädgården, stirrande framför sig. Hafvet, som han förr älskat, kunde han nu icke lida. Den vackra verandan stod tom. Hopkrupen satt han i en vrå. Hvarje sommar skickades han till en ny badort; han lät sig tåligt släpas fram och åter, inåtvänd, dyster; blickade på Käthe med sorgsna ögon, som voro henne främmande, påminde henne om Klas. Voro de förhexade? » Hvad har man gjort honom, » jemrade hon sig. » Hvem har förvandladt honom? » Ur mitt sorgsna hjertas dunkla djup Klingar fram en ton så underbar. Ack, den minner mig om flydda dagar och de kära, som det älskat har. Margaretha hade rätt. Klas var icke död. Klas lefde.
Jag tror då, att den lättade communication, som Canalen bereder mellan de begge håfven och den ökade 10- Den 26 Mars e. ra. reise, som nödvändigt, ehuru småningom, måste uppkomma i bela dess ofantliga område, skola allena betacka servicen och underhållskostnaden af dess många slussar, det enda, som i financielt afseende kan interessera Rikets Ständer, hvilka med Herrar Actieägares dividend icke hafva något att skaffa. Jag är om denna väsendtliga afkastning af Canalen, som fordras till dess bestånd, så mycket mera förvissad, som jag tror, att man bedömmer densamma alltför ensidigt, då man betraktar den endast såsom ett communications-medel. Den lätta utväg Canalen nu lemnar till ängsvattningar, eller, som är detsamma, att på en vidsträckt yta flerdubbla jördens bördighet i Rikets frugtbaraste delar, är, mine Herrar, af ett oberäkneligt värde i den persons ögon, som sjelf sett hvad de länder vunnit i välmåga, hvilka af denna välsignade konst vetat draga behörig nytta. Ett annat, icke mindre betydande capital, skall småningom utveckla sig ur Canalen, uti den betydliga vattenkraft, hvilken med så mycken lätthet kan på de flesta orter tillvägabringas, genom anläggandet af öfverfalls-hjul, det enklaste och minst kostsamma medel för drifvande af alla slags mechaniska verk och qvarnar, hvilkas tillvaro är det första vilkoret, för att uppnå någon höjd uti industriväg. 138 Den 26 Mars e. m. Ett helt annat, och af den frågan, huruvida Götha Canal-byggnad bör af samhället understödjas eller icke, alldeles oberoende ämne, är det mer eller mindre behagliga förhållande, hvaruti Staten står till de enskilta personer, hvilka, i egenskap af anläggare och entrepreneurer, med Canalen, såsom en privat speculation, haft närmaste befattning. Äro deras beräkningar kloka? Hafva de så förvaltat de Statsbidrag, hvilka blifvit dem öfverlemnade, att dem kunna anförtros nya?
A lotten JV° 2 äro 5/8 odlade till åker, de öfriga 3/8:delarne bestå af jemn skogsmark, bevext med gran; af loiten JV° 10 äro de nu ifrågavarande 7/41:delarne likasom Vi0:del af JVa 11 samt af JV2 13, 88,SO qvadratref eller omkring 14 tunnland likaledes uppodlade lill åker, ehuru å dessa, liksom öfriga lägenheter, hvilka, med undantag af JVs 2, helt och hållet sakna skog, jordmånen, såsom bestående af fin mager sand, icke är tjenlig till annat än skogssådd. De räntor lägenheterna hafva sig ålagda, bestämdes vid skatteförsäljningen till följande belopp nemligen: 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 104. för JW 2 till 7 tunnor 26 kappar , för omkring 42 tunnland. » » 6 » 5 » 5 » » » 86 » » » 7 » 4 » 3% » » » 31 » » » 8 » 6 » 14 » » » 45 » » » 9 » 9 » 21 » » » 63 » » » 10 » 10 » 30V*; och då för 40/47:delar nedsättning skölt till 20 kappar, utgör räntebeloppet för återstående 7/47tdelar 1 tunna 20 kappar för en areal af omkring 7 tunnland; » » II till 9 tunnor 31’/3 kappar eller, efter nedsältningen för 9/10:delar till 22 3/8 kappar för återstående '/m nära 1 lunna för en areal af omkring 7 tunnland 31 kapplaud. » » 12 till 5 tunnor 23 kappar för 27 tunnland 26 kappland. Då förhållandet med nu ifrågavarande jordlotter, i hänseende till såväl lotternas beskaffenhet, som räntornas tillkomst och behofvet af nedsättning i desamma, be finnes vara enahanda, som med de lägenheter å förra kronoparken Strandskogen, för hvilka, uppå Kongl.
Härvid bade de lagkunnige bland fullmägtige verkligen ansett, det Åhman icke lagligen kunnat dömas lönen förlustig, fastän pluraliteten af fullmägtige likväl i administrativ väg ansåg honom derifrån böra entledigas. Vidare förekommer, att om Åhman sökt afsked, hade han varit berättigad till pension af 600 r:dr btco årligen, motsvarande ^ af lönen, och hvilken pension på intet vilkor kunnat fråntagas honom. Under sådana omständigheter hade fullmägtige, såsom en billig medelväg, föreslagit för Åhman en årlig nådegåfva af 3oo r:dr, eller ett lika belopp, som domstolen tillerkänt honom under concurstiden. Jag känner icke vidare personen; men jag har ansett mig böra lemna de upplysningar, hvarmed Riksgtscontts fullmägtige förordat saken. Gr. Horn, Claes Fredr.: I anledn. af den siste talarens upplysningar torde R. o. Ad. finna, det här lärer vara fråga om val emellan nåd och laglig rätt. Jag tyckte mig åtminstone så uppfatta upplysningarna, som hade lagfarna förklarat Åhman icke kunna fråndömas dess innehafde expectancelön. Jag önskar honom åtnjutande af all möjlig rättvisa; men med den kännedom, jag tror mig äga om de personliga förhållandena i afseende på Åhman, kan jag icke tillstädja, att honom tillerkännes någon nationalbelöning. Jag måste altså afstyrka, att honom i form af nådegåfva eller nationalbelöning tilldelas en enda skilling. Kan han i domstolsväg vinna något, så bör det alltid stå honom öppet. Hr von Troil: Förhållandet är verkligen, att de lagfarna bland fullmägtige förklarade sig anse, det Åhman icke lagligen kunde dömas från sin lön. Men då hans innehafda tjenst i Assistancecont. var sådan, att det berott på fullmägtige att derifrån entlediga, ansågo de sig, såsom administratörer, höra fråntaga honom expectancen. StatsUtskts raemor. N:o 420 återremitterades. Föredrogs ånyo Statsoch BeviIln.Utsk:ns d. 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 56 i anledn. af åtskilliga motioner om vissa handelsförmåner för
Herr von 8 c b ulrsnbsim, Osviä. Riks, gälds-Conroircrs Fullmägtige äro män, kände för wett och ära, och dem har af Riksens Ständer blifwit ett högst bcswärligt och answarsfulit wärf updragik. Ds för dem utfärdade Instruktioner och Reglementen haf ws - Den 7 December Z89 wa icke möjligen kunnat omfatta alla sedan förefallande händelser. Bade wid alla Revisioner sedan sistledue Riksdag och nu wid Stats-Utskottets afdelning för Riksgälds WerketS öswerseende, haswa sä Räkningar som Protokoll med noggrannhet blifwit granskade, och her flädje FullmägtigeS Förwalrning warit förd med redlighet och oegennytta; men utan twifwel hafwa ibland aswikclser ifrån gifne föreskrifter bliswit anmärkte. Sä Revisorer som Stats - Utskottets Ledamöter, haswa trott deras pligt wara, alt berömma hwad som loswardt warit, och äfwen atk obemantladt upgi'wa alla förmodade misttag; och det i synnerhet för att befordra en mer försigtig och bestämd instruktion för framtiden. Jag har welat hoppas att Riksens Högloft. Ständer sunno skäl, att gilla Stats Utskottets gjorde erindringar; men ock akt de, såsom ensamt ägande den husbonda myndigheten, att döma efter Herrar Fullniägtigeö wälmenta afsigter, nu kunde utan widare omwäg lämna dctza sina Ombud wid Riksgälds Werkst en lika gynnande och hedrande decharge för en redlig förwalrning, som det nysi skett för Banquens Herrar Fullmägkige; ehuru wid bagge dessa Ständers Werk icke Reglementen bliswir bokstafweligen efterföljde. Dock när wiste wedcrbörande för godt funnit, att wilja urskulda sig för de af Högloft. Stats-Utskottet gjorde anmärkningar, sä torde emot min önskan, en mer detacherad granskning päfordras. Jag erkänner willigt, att Herr Commerce-Rädet
När dertill kommer att ehvad vilkor sorn helst blifvit vid försäljningen betingade, hade den Testamenterade Summan alltid oafkortad till RiddarhusDirectionen bordt aflemnas; så blir ingen annan skada af denna förändring, än att Arfvingarne får med Köparen öfverenskomma och cedera några tusende Riksdaler af den vinst, de genom ett mot Testamentet stri? dande vilkor sig betingat. Hvad åter angår den ena Procentens afdrag; så har väl Majoren Reuterskjöld inför Utskottet nämndt, det han tyckte det vara nog mycket, men ingalunda hvarken bestridt grunder^ ue för denna Procents jnnehållning eller deremot protesterat. Utom de oundgängelige kostnader för detta Testamentets bevakande, skulle Riddarhus - Ben 27 Januarii. 393 (Dassan kunna få vidkännas betydeliga utgifter, genom Processer i en framtid, hvilket RiddarliusCassans klena tillgångar ingalunda medgift va; hvarföre det synes mig ganska billigt att lion genom 1 Procents afdrag i alla händelser försäkras från förlust; och det så mycket hellre som ett öfverskott, i fall det möjligen skulle äga rum, ändå säkerligen begagnas till välgörande ändamål. Jag tror således att det är skäl emottaga Testamentet på de af Utskottet föreslagne Vilkor, Frih eri e Anckarsvärd, Carl Henric: Som jag anser det vara afvigt, att man på allt möjligt vis bereder tillfälle för stiftandet af Pensioner åt fattiga Adeliga Personer, samt att man med benägenhet omfattar och verkställer de Dispositioner, hvilka tili sådana ändamål göras; så tror jag det vore vådligt, om man afslog emottagandet af aflidne ÖfversteLieutenanten Reuterskjölds ifrågavarande Donationer. Jag hemställer således att om något ansvar för RiddarhusCassan derigenom icke uppkommer, Stiftelserne må ställas under RiddarhusDirectio,- nens förvaltning.
Frilen har, likasåväl som Hr Sandströmer gjorde, då frågan här sista gången förevar, velat betrakta denna fråga såsom blott rörande dagsverksskyldigheten. Men sjelfva det ändamål hvartill afgiften är anslagen, eller till reparationers verkställande, visar ju tydligen att frågan afser icke blott dagsverken, utan äfven anskaffandet af materialier till reparationerne. Ur hvilken synpunkt man än betraktar saken, så anser jag det betänkligt att medgifva den föreslagne befrielsen, emedan den skulle tillkomma 2:ne fögderier, hvilka från urminnes tider haft sig afgiften ålagd såsom grundskatt. Hvarken komiterade eller StatsUtsk. hafva kunnat anföra något enda giltigt skäl för upphörandet af denna skyldighet. De hafva blott erinrat, alt bibehållandet utaf utskylden i räkeuskaperne skulle medföra besvär och att enkelhet skulle vinnas genom dess efterskänkande. Jag frågar likväl om detta kan gälla såsom ett skäl för efterskänkande af en afgift, hvaraf skulle vara mer än tillräcklig för besväret att den i räkenskaperne uppföra, i fall detta besvär skulle serskildt vedergällas. Jag tillstyrker afslag å Ulsk:s betänk., äfvensom å Hr Frih. Palmstjernas förslag till ändring deruti. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det är afgjordt och upplyst ge - Den 9 September f. m. 171 nora komiterades belänk., äfvensom genom StalsUtsk:s utlåt., att ifrågavar:de afgift till Näs kungsgård är en förhöjning uti skatten för de heraman, som ligga i trakten af kungsgården, det är ett plus i beskattningen för dessa hemmansägare i jemförelse emot andra. IJet torde således vara billigt att de finge slippa densamma. Denna beskattning har dessutom den olägenheten, att vida utöfver den nytta bostället tillskyndas, ådrager de skallskyldige kostnader i och för administration och eftersyn vid reparationerna. Men, säger Hr Printzensköld, skyldigheten inskränker sig icke blott till denna årliga reparationsafgift, utan den innefattar äfven skyldighet att, i fall denna afgift icke skulle förslå, fylla bristen.
N:o Ii.) om förändrade föreskrifter i afseende å besutenhet, och å skiftesväsendet i Stora Kopparbergs län, får ej laga skifte i det länet ega rum, om det bestrjdes af jordegare, sorn innehafva mera än hälften af skiftes-lagets skattetal, och enligt Kongl. Kungörelsen af den 15 Juli 1859 (Sv. Författningssaml. N:o 40.), om laga skiftens verkställande på Gottland; får laga skifte der ej ske, med mindre det yrkas af dele gare, sorn innehafva minst | af skiftes-lagets jord, beräknadt efter förmedladt mantal, der mantals-indelning skett. Jag kan icke inse hvarföre det oinskränkta vitsordet mera inom Sveriges öfriga provinser, än i de ofvannämnde, bör ega rum; och föreslår således, att Rikets Ständer för deras del ville förorda egandet af £:dedel af skiftes-lagets hela mantal, såsom vilkor för rättigheten, att emot de öfrigas önskan, kunna tvinga dem att ingå i laga skiftet. Med ofvanstående lagbud har Skiftes-stadgans 2 kap. 1 § ett af erfarenheten vitsordadt sammanhang, i det den tillägger jordegare rätt att till förrättning af skifte erhålla den Landtmätare de begära, »der hinder deremot icke möter», och hvarifrån jag tror ganska många olägenheter vid laga skifte förekomma. Jag tillåter mig här anföra hvad Ölver-Direktören för landtmäteriet yttrar uti sitt, till Kongl. Majit i underdånighet ingifna, förslag till inskränkning i jordegares rätt, att till landtmäteri-förrättnings verkställande utse Landtmätare. (Afgifvet redan den 17 September 1850 och tryckt uti hans underdåniga berättelse om en genom Rikets norra län och Gottland år 1850 verkställd embetsresa, och af mig redan åberopadt.) Ofver-Direktören yttrar uti olvanberörda underdåniga förslag, sid. 138, om föreskriften i 2 kap. Kongl.
Statsutskottet föreslår ett förlängande af den rättighet, som Kongl Förordningen af den 4 Febr. jSii lemnat Bruksägare, att Skatte lösa Recognitionsskogar. Vore Statens fördel dermed förenad, vore det rätt5 men då jag af det anförda tror mig bevist motsatsen, får jag ordagrannt uppläsa 7:de Mom. af nämnde Kongl. Förordning, hvilket lyder, som följer: ”Att rättighet för Bruksägaren till Skatteköps erhållande må till en början vara inskränkt till sex år, med förbehåll för Riksens Ständer, att vid nästa Riksmöte, i anseende till de Bruksägare, som ej ingått Skatteköp, med Recogni* tionsskogarne vidtaga sådane Författningar de nyttiga pröfya.” Då 6 år med den 4 Februari 1817 voro förflutne, är det påtagligt, att Riksens Ständer vid denna Riksdag kunna med alla de Recognitionsskogar, å hvilka ej Kongl. KammatCollegium den 4 Februari 1 817 redan Utfärdat Skattebref, vidtaga fle åtgärder Rikets Ständer för det Allmänna nyttigast synes. jag får vördsamt föreslå, det alla Recoghitions-skogar endast genom allmänt utlyst Auction på det sätt, som Högloflige StafsUtskottet uti dess Betänkande om Kronoskogarne föreslagit, må skatteköpasJag hemställer likväl, om ej följande ändringar böra göras: 1) Att räntan för hvarje tunneland RecognitionsSkog i Dahlarne, samt de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, kunde nedsättas till 4 656
Om detta af Rikets Ständer beviljas, skulle således antalet af ordinarie lärare vid nämnda läroverk komma att uppgå till 17. Men, enligt Rikets Ständers uttalade och af Kongl. Majit i förutnämnda nådiga Bref gillade grundsats, att ett normalantal af 16 lärare må anses motsvara behofvet för 200 lärjungar, samt att, då dessas antal ökas med 30 eller 40, en ytterligare lärare bör beräknas, skulle Jönköpings elementarläroverk nu vara berättigadt till 19 ordinarie lärare. Detta antal är ock redan nu det minsta, såvida det synnerligen menliga förhållande skall kunna undvikas, som sistlidet lä§år egde rum, nemligen att ända till 54 lärjungar måste undervisas gemensamt. Annu mera är för den närmaste framtiden detta lärareantal det minsta möjliga, såvida ej extraläraresystemet med alla dess olägenheter genast ånyo skall behöfva anlitas; ty nied visshet kan antagas, att skaran af lärjungar för hvarje år ökas, åtminstone i icke mindre proportion än hittills, till följe dels af Jönköpings stads läge, dels ock af det förtroende, dess läroverk med skäl tillvunnit sig. På grund häraf anser jag en förstärkning i lärareantalet vid detta läroverk af minst 6 ordinarie lärare vara af ett tvingande behof påkallad. Men skall ndamålet med denna färstärkning fullt uppnås, så böra de sex nya lärareplatserna så ordnas, att undervisningen jemnt och lämpligt kan fördelas emellan läroverkets högre och lägre klasser. Skall detta kunna ske, måste minst två af dessa lärare vara lektorer. Först derigenom kan den mängd af läroämnen, som, till tunga för lärarne och till skada för undervisningen äro hopade på hvar och en af de nurarande lektorerne, mera ändamålsenligt kunna fördelas. Exempelvis må nämnas, att af de nuvarande lektorerna har en sig ålagdt att undervisa i matematik, fysik, kemi, botanik och zoologi, samt en annan i theologi, historia, geografi, filosofi och Svenska språket. Att ett sådant hopande af vigtiga läroämnen pä en person hindrar undervisningens fortgång i hvarje ämne genom flera klasser är klart, likasom att detta för undervisningen verkar menligt. Också har lektors-undervisningen i några läroämnen måst uppdragas åt adjunkter.
Bref åsyftade sådana böter, som efter de i allmänna Lagen bestämda grunder borde förvandlas till kroppsstraff; men deremot uti 63 §. af Kongl. Förordningen örn bränvinsbränningen den 19 Juni 1835 vore föreskrifvet, att de jemlikt samma Förordning ålagda böter skulle gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räckte, med förvandling endast af bristen, och att dylika böter skulle förvandlas till fängelse med arbete, ansåg Kongl. HofRätten omförmälda Kongl. Bref icke, vid förvandling af de efter nyssåberopade Kongl. Förordning ådömda böter, i afseende på hvilkas både uttagande och förvandling denna Kongl, Förordning innehölle alldeles *) Se EmbetsBerättelsen för åren 1836 och 1837, pag. 84. 38 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. serskilda, från allmänna Lagen väsendtligen afvikande, grunder och bestämmelser, ovilkorligen böra tillämpas; I följd hvaraf och enär det till förvandling anmälda belopp utgjort >6 R:dr 32 sk., samt berörde Kongl. Förordning uti dess åberopade 63 §. stadgade, att två veckors fängelsesvarade emot böter från 10 till och med a5 R:dr, Kongl. HofRätten funne HäradsRätten hafva till dess anmärkta åtgärd, rörande förvandlingen af nämnde böteshrist, haft skäl, hvarföre all fråga om påföljd af AdvokatFiskalsEmbetets mot Häradshöfdingen anställda åtal komme att förfalla.
- Hör på! inföll agenten och stannade. Syna mig noga! Hur gammal tror du mig vara? - Omkring femtio år, gissade Eufemios. - Min vän, jag är i dag verkligen femtio år gammal. I morgon är jag kanske sjuttio, i övermorgon tjugu. Men annars är jag född för trettio år sedan. Du bär hö till Megara, om du vill lära mig, att det finns en sådan konst. - Vid änglaskarorna! Du förvånar mig, min vän. Den konsten vore värd att inhämta. Min bäste vän, jag släpper dig icke, förrän du ger mig någon undervisning däri. För övrigt tvivlar jag icke, att du har alldeles rätt i avseende på gubben. Det slöt jag strax därav, att han gick in i ärkehedningens hus. Därtill skulle dock Atanasios visst aldrig förmå sig, om än han icke tvekar att gömma sig i filosofmantel och låta skägget växa. Mannen är utan tvivel filosof, en av de hundske, att döma av den grova manteln. Men nu vidkommande den märkvärdiga konsten, så - Är hon för dig alldeles överflödig, anmärkte agenten skrattande, ty bara du ej glömmer att taga halsen med dig, när du går ut, är du tillräckligt oigenkännlig. Ha ha ha! Förlåt mig! Jag vill icke såra dig. När man av naturen är kvick, komma sådana infall av sig själva. Vi övergiva de båda samtalande, prästen och den hemlige atanasianen, samt återvända till filosofens hus. Men nu stanna vi ej i aulan, där vi lämnade den hemlighetsfulle främlingen, utan fortsätta vår väg till fruntimmersgården. Liksom aulan, omgavs den av joniska pelare, som buro en med bildstoder smyckad altan, till vilken man utträdde från övre våningen. Oavsett vissa mellanrum för fri förbindelse, var altanen uppfylld med praktväxter och överdragen med ett fint, från gården omärkligt nät, varinom fladdrade sångfåglar och andra, på vilkas metallglänsande fjädrar naturen slösat sina bjärtaste färger.