Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den under titeln Elementar-läroverken ännu i riks-staten qvarstående post af 25 tunnor 17 kappar indelt spanmål, utgörande tillförene af Rektor och Collega Scholaj i Westervik innehafd s. k. söcknegångs-spanmål från Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar i Kalmar län, har, då redan vid 1844 och 1845 årens riksdag kontant ersättning för denna spanmål blifvit å elementar-läroverkens anslag uppförd, blifvit från riks-staten utesluten. 11 :o. Vidare finnes under denna titel i riks-staten uppförde, såsom aflöning för åtskilliga Konsistorii-nolarier, dels kontant 84 R:dr 2 sk. 3 rst., dels indelt spanmål 167 tunnor 2 kappar och oindelt 188 tunnor, beräknade, efter förslags-markegång, den förre till 1,002 R:dr 17 sk. 8 rst. och den sednare lill 1,128 R:dr. Då emellertid nämnde tjenstemän tillhöra Klereci-staten, å hvars anslag deras öfrige aflöning ock linnes uppförd, hafva Rikets Ständer funnit berörda poster böra till anslaget för Klereci-staten öfverflyttas. 12:o. Likaledes förekomma i riks-staten å Elaman lar-laro v er k ens anslag tvänne kontanta poster, den ena å 754 R:dr 40 sk.
„ 1839 51,253 „ 27,161 „ 522 . „ 1840 54,812 „ 29,641 „ 562 „ 1841 65,630 „ 26,782 „ 610 „ 1842 62,454 „ 34,807 „ 545 Summa 293,949 T:or. 143,630 T:or. 2,885 arbetare. eller i årligt medeltal 58,789 „ 28,726 „ 577 „ Härvid anmärkes, att med bruten malm förstås sådan, sorn genast efter uppfordring utur grufvan och efter undergången salli ing, är säljbar vara, hvaremot plockoch vask-malm är den, sorn genom skrädning, plockning och vaskning ur antingen malmhaltigt berg eller gamla varphopar blifvit vunnen. Under åren 1781 till och med 1787, då Wermländska grufvornas af - 14 kastning anses hafva varit högst, besteg den sig i årligt medeltal till 68,899 tunnor bruten malm. När nu till de sista fem årens medel-afkastning 58,789 tunnor samma slags malm lägges medelbeloppet 28,726 Unor af den derunder jemväl vunna plockoch vask-malm, hvilka 28,726 tunnor kunna, i del lägsta beräknadt, anses motsvara 15,211 tunnor bruten malin, så har hela den årliga malmfångsten under sistnämde tid utgjort 74,000 tunnor bruten malm och följaktligen med något mer än 5,000 Ur öfversligit den högsta förut kända malm-uppfordring. De grufvor som lemnat den mesta malmen hafva varit i forsta rummet Tabergs, dernäst Nordmarks grufvor samt Kran, Hage, Jordåskärrs och Storgrufvorne vid Persberget, hvilka nu uppräknade gifvit öfver ^-delar af hela malmqvantiteten.
Alt för framtiden gifva noga bestämmelse i delta fal! iir dock oundgängligen nödigt; och om R. o. Ad. alltså hyllar den åsigt, att dessa åtgärder icke böra vinna förnyad tillämpning, ulan att man bör, så mycket som möjligt, förebygga införande af premielån tili våra transaktioner med utliiiidningen. så tror jag att Utsk:ts Utlåt, i denna punkt bör godkännas. Det finnes visserligen stater, hvilka upptagit sådana premielån; men dervid företer sig, att dessa stater äro sådana, hvilka antingen hafva ganska svag kredit eller der obligationerna blifvit stäiida på betydligare belopp än här varit händelsen. Jag upprepar, att det ingalunda är för att klandra fnllmiigtiges åtgärd, som jag nu yrkar bifall, utan derföre, att jag anser det vara af stor vigt att R. St:r i denna fråga uttala en bestämd åsigt. Hr Sandströmer, Carl Joban Albert: För mig skulle det visserligen vara mest angenämt att uttala mitt bifall i afs. Den 10 Januari f. ro, 73 fl fullmägfiges ifrågav:de åtgärd; men, i egenskap af represontanf, anser jag mig likväl irko kunna undgå alt iiistäumia uti den af Revisorerna framställda anmärkning. Dessa så kallade premie-obligationer kunna icke anses som annat jin eli lotteri; oell man kan väl ieko vara oberättigad alt fordra, det [». St:rs delegerade skola tillämpa do af R. St:r gifna föreskrifter. Jan hemställer till eder, Mine FTrr! livad intryck det skall göra, alt öfver allt i de utländska tidningarne (inna annonser, innehållande följande med stora bokstälver införde tillkännagifvande: »Svenskt Stafs-Lolterilån.» På sätt redan Ilr von 'froil påpekat, är det icke eif, utan (vänne lån, som blifvit upptagna; och i utländska tidningar, Börsen-Tlallc in. fl., finnes det också ganska rikligt ruhriceradt under hänne skiljda linier. Mot Frill. Raab vill jas anmärka, alt det icke är Fransyska staten, som upptagit dylika lån, ulan alt enskilda personer eller kommuner derstädes erhållit tillåtelse lill deras upptagande.
Utom den osäkerhet, som vore en oundviklig följd af kärlens ständigt vexlande, oregelbundna form, underlättade rojningsmethoden bedrägerier af mångfaldig beskaffenhet, deraf tullkammaren uppgifvit flera, sorn skulle komma rojstocken att utvisa mindre rymd än kärlens verkliga; och ansåg hemälde tullkammare säkraste medlet för betryggande af statens rätt, på samma gång nödig skyndsamhet vid lullbebandlingen icke minskades, skola vinnas genom den af Tyska tullföreningen redan antagna vigtförlullningen; i hvilket hänseende ock då 1 kanna vin i medeltal vägde 6 skålpund samt 1 kanna bränvin och sprit af 8 graders styrka S5/g skålpund, de af Kongl. Maj:t föreslagna tullafgifter skulle, med uteslutande af hrutna tal, utgöra: för bränvin och sprit, konjak, fransk, af till och med 12 graders styrka 5 sk. 8 r:st.; deröfver, 8 sk. 6 r.st., för alla andra slag, odestileradt eller destileradt af till och med 8 graders styrka, 4 sk. 3 r:st.; för hvarje överskjutande full grad, tillökning af 2V8 r:st.; för vin på fastager 4 sk. och på buteljer 8 sk., allt per skålpund. Ehuru denna fråga, äfven med förenämnde upplysningar, icke är i så utredt skick, att utskottet nu kunnat till antagande föreslå vigtförtullning af bränvin och sprit samt vin, anser utskottet densamma likväl förtjena serdeles uppmärksamhet och tillstyrker derföre Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta närmare utreda förhållandet och, derest vigtförtullning af ifrågavarande artiklar skulle finnas medföra öfvervägande fördelar, införa bestämmelserna derom i den blifvande tulltaxan, med möjligen minsta rubbning i do tullafgifter Rikets Ständer efter nu gällande förtullningsgrund antaga.
S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet nedannämuda i Ståndet denna dag väckta motioner: l:o af Kongl. Hofpredikanten Rosenius, angående åtgärder till förekommande af oloflig huggning å kronoskogar, m. m.; och 2:o af Kontraktsprosten Lundberg, om ändring af 12 § i nu gällande Jagt - 46 Prot. Utdrag den 14 November 1865. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial M 2, med hem ställan om anvisande af notarieoch kanslistarfvoden. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskotlets Memorial M 1, angående arf voden för ökad kanslipersonal. Från Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Uiskottets Memorial M i, angående tillökning af Utskottels tjenstemanna-personal. S. D. Föredrogs ånyo och lades till bandlingarne Banko-Utskottets Memorial JV2 I, med öfverlemnande af Bankofullmägtiges berättelse. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne särskilda utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns protokoll den 4 och 8 dennes, innefattande det förra kommunikation af en utaf Herr Treffenberg, Nils Curry Engelbrecht, vackt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, JVs 9, angående åtgärders vidtagande för inskränkning af lösdrifveriet och tiggeriet i landet, och sistnämnda protokollsutdrag kommunikation af en utaf Herr Du Rietz, Fredrik Gustuf, väckt motion, J\2 14, som till Stats-Utskoltet remitterats, om förhöjd pension åt Under löjtnanten i arméen Lars Samuel von Schantz. S. D. Föredrogs Herr Wennéri den 11 dennes bordlagda motion, JV2 66, angående underdånig anhållan hos Kongl.
Deremot har det, efter min tanka, utgjort för Utskottet en pligt att, för tillfället medlande emellan de båda stridiga åsigterna, göra första steget på den reformerande banan, och öppna en utsigt för öfvergången till ett Bank-system, sorn af auktoriteterna i finance-vetenskapen, såsom det enda rätta och sanna, erkännes. Ur denna synpunkt, och i förhoppning att behofvet af förändringar i denna syftning efter hand allmännare skall inses, och att dessa förändringar, såsom lika många förbättringar, i sammanhang med en af behofvet påkallad reorganisation af Bank-styrelsen, framdeles skola utföras, bar äfven jag instämt i större delen af de principer, sorn i detta förslag äro uttalade, men torde, hvad detaljerne beträffar, få anmäla följande reservation: Utskottet har erkänt att Bankens och realisationens säkerhet lill största delen beror på lättheten att realisera Bankens egna tillgångar; men bår i motsats till detta erkännande beslutat, att Banken skall fortsätta lastighets-låne-rörelsen, och följaktligen bland sina tillgångar räkna den minst disponibla af dem alla. — Jag har önskat att äfven denna låne-gren blifvit ifrån Banken sk il kl, samt reserverar mig emot beslutet i denna del, Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 37 äfvensom emot den föreslagna tillökningen i denna låne-rörelses fond, hvarigenom det ifrågavarande Betänkandets grund-idé bestämt motarbetas. Vid vexlars och accepterade invisningars diskontering, har Utskottet fästat det villkor, att desamma skola vara betalbara i Götheborg, Stockholm eller Malmös.
Ständer att en deremot svarande bevillning sig åtaga samt att tillika fastställa, huru serskilda summor deraf skola till serskilda ändamål användas och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti RiksStaten anslå; och i 64 § af samma Grundlag finnes stadgadt, att så väl Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extra ordinarie utla gor och bevillningar till Statsverket af Rikets Ständer anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas; i öfverensstämmelse hvarmed 30 § i Riksdagsordningen innehåller, bland annat, att Rikets Ständers Statsutskott eger efterse och granska, huruvida de gjorda eller förordnade utbetalningarne af Statsmedlen icke öfverstigit beloppet af de hufvudtitlar, hvilka i Rikets Ständers Statsreglering blifvit fastställda, samt, om, emot Rikets Ständers beslut, de anslagne summorne till hvarje hufvudtitel äro dragne Lill andra ändamål än dem, sorn under samma hufvudtitel höra, eller något af Rikets Ständer faststäldt anslag är öfverskridet, anmälan derom göra i Rikets Ständers plena emot den embetsman, som en sådan anordning kontrasignerat; alltså och enär häraf är uppenbart, att då, å ena sidan, de af Rikets Ständer fastställda hufvudtitlar utgöra den gräns, inom hvilken Kongl. Maj:ts dispositionsrätt af Statens medel är inskränkt, det, a den andra, är Kongl.
– Jag sa i morse till Lovisa, när det kliade så envetet i höger hand, att i dag få vi storfrämmande, oggu’ har det inte räckt till, sade gumman ogeneradt. Baronen steg upp, bockade sig stelt och gick som han kommit. – Den duger, må Lovisa tro, sade faster Ulla, medan de nu raskt lade sig ned och gnedo det svarta golfvet. – Han och målerimästar’n ligger jämt i lufven på hvarandra, så har det vardt i trettio år, högfärden går då aldrig ur – – Ursäkta – sade en hög, klingande röst litet befallande – är det bekant hvar fru Hultman bor? Louise tittade förskräckt upp. I dörren stod – Ada! Icke Ada i kortklippt hår och reformdräkt som sist hemma i Sverige – utan i en elegant promenadtoilett. Hvad skulle Louise göra? – fly! – ligga stilla och låtsa om ingenting – låta henne gå – aldrig se henne? Åh, allt var ju lika omöjligt. – Det är jag – stammade hon och reste sig upp med skurborsten i hand. Kjolen hängde ned tung och våt och hårstriporna föllo ned öfver ögonen. Hon strök förvirrad upp dem med sin nakna arm. Gumman Envall fattade situationen lika hastigt som praktiskt. – Hjärtandes – fröken lär väl veta, att en får hålla rent hon med. Stå inte där midt på golfvet, Lovisa, utan visa sitt främmande in i parlorn vet ja’, en har ju ett rum som står snyggt och ordentligt dagen i ände. Den främmande damen brast i skratt. – Vill du klifva öfver den här handduken – hit in – jag kommer genast. Louise rusade upp för trappan, fick fatt i en kjol, fäste upp håret med nålar och rusade ned igen. Ada hade öppnat dörren till fronttrappan. Höstljuset flödade in. Så muntert lifvet pågick därute på prärien, – for det förvirradt genom Louise. Åh Gud, åh Gud. – Sitta vi inte här ute i stället? Fröken Lennartsson hade nästan förskräckt blickat på de hvitrappade väggarna. De slogo sig ned i solglansen. Louise teg – hvad skulle hon säga? Ada betraktade henne forskande, hon kände det.
Län äga ett årligt öfverskott af spannmål ** rnagazinera och af potäter att använda på sin göde-boskap; och vi käaliehandeln skulle få elt större inflytande i landlhushållningen och qeti för folkets moralité så äfventyrliga bränn vins-rörelsen måhända f^åningom förminskas. Åkerbruks-redskapen vill Allmogen icke gerna lorand ra. Den består af krok eller årder, vändplog, pinnharf och gåsa, f. De mera invecklade redskapen finnas på Hushållnings-Sällskapels j)0,lellkammare obegagnade och rättnu äfven obesedda. En och annan . °ssessionat använder dock nyare tiders uppfinning af redskap, alltsom °kal och jordmån dertill föranleda. .. De allmänna Sädes-slagen äro, i de Härader sorn gränsa åt Östergöthland och Calmar Län, Råg och Korn; i alla de öfriga Blandsäd jb 1 Näfra. Med Blandsäd förstås här vår-råg och hafra sammanblandade. vele och Ärter produceras blott i Wista Härad allmänt, och på några , eJ 1 egåi(l;ir j a„(|ra delar af Länet, endast till husbehof. Enligt Ta - bell en skulle Länets medel-afkastning i Säd årligen utgöra allenast a7I*549 Tunnor a( aj]a slag, sorn, fördelade på folkmängden 136,883 Lundsli. 5-årsberättelse Öfver Jönköpings Län. 3 personer, Iemnade icke fyllest två tunnor åt hvarje person. Det är således de enligt Tabellen producerade iy3,564 Tunnor Potäter, som värja från hungersnöd — den fordna följden af årlig sädesbrist. Icke kai1 denna tabellariska redovisning för utsäde, afkastning och krealurs-födsel i ett helt Län vara fullt tillförlitlig; men, vid jemförelsen af del ena med det andra, finner dock den, som är bekant med lokalen, att be' rövde redovisning innefattar en åtminstone approximatif visshet om förhållandet i det hela.
Och dertill kom, att många af dessa deputerade, som endast hade lokalt inflytande att tacka för att de lyckats blifva valda, voro svurna vmotståndare mot Gambettas oryggligt fasthållna plan att införa scrutin de liste, som ju skulle beröfva dem utsigten att blifva återvalda. Hade Gambetta endast tänkt på sitt eget personliga intresse, sin egen prestige, skulle han hafva atböjt uppdraget att nu, i november 1881, bilda en ministèr, och han skulle hafva haft rättighet att såsom skäl för sin vägran anföra, att presidenten Grévy lemnat honom detta uppdrag antingen för sent — ty den fasta republikanska majoritet, hvars ledare Gambetta varit i januari 187g, var nu splittrad — eller för tidigt, ty någon ny fast majoritet hade ännu icke hunnit uppstå. I stället bildade Gambetta inom 48 timmar mini-stéren af den 14 november, en ministèr uteslutande sammansatt af medlemmar af Union républicaine. Gambettas afsigt härmed var — förklarar Reinach — » att på ett bestämdt och tydligt sätt för hela landet framlägga de regeringsgrundsatser, som voro hans och somman envisades att, trots hans många tal, låtsas vara. okunnig om. Hvad det än skulle kunna kosta honom, skulle man hädanefter noga veta, hvad han var och hvad han ville. Man skulle vara underrättad för framtiden. Det ansvar, som man hade anklagat honom att undfly, emedan man icke hade velat anförtro honom det i rätta ögonblicket, det ansvaret skulle han denna gång åtaga sig i hela dess omfång. Ett dylikt ändamål var väl värdt en förlorad batalj och en öfvergående impopularitet. Och för öfrigt, eftersom man hade rättvisan på sin sida, var det icke afgjordt, att man skulle blifva besegrad. » Måndagen den 14 november undertecknade republikens president de dekret, som utnämnde det nya kabinettet. Konseljpresidenten Gambetta öfvertog utrikesministerportföljen med Spuller som understatssekreterare. General Campenon blef krigsminister. Gougeard, en sjöofficer, som med stor utmärkelse deltagit i Loire-fält-tåget 1870 — 71, blef sjöminister.
(Man hör Schwarts-Hansens högljudda skratt och afsked från Max. Tamburdörren slås igen.) Du förstår, jag måste kläda mig till middagen ... (Går hastigt in i kabinettet. Katrine ser något förvånad efter henne. Går fram i rummet i detsamma Hans inför herr och fru Schwarts-Hansen. Emilie kommer in från matsalen). SCHWARTS-HANSEN (gemytligt). God dag, god dag, mina damer. (Till Emilie, medan Katrine hälsar på frun.) Förbannadt kallt det har blifvit på en gång. Kommer kanske litet sent, men i våra kretsar med »8 o’clock dinner.» EMILIE (leende). Ja, så förnäma äro nu icke vi. För oss duger det med klockan sex. SCHWARTS-HANSEN (drygt). Såå ... Min hustru påstod nu det var hennes pligt att göra lilla fru Leonora, som vår vän Bruun säger – en visit, och så följde jag med för att höra, hur det går med valaffärerna. (Hans, som hela tiden sett nervös och otålig ut och strax han kommit in sett sig om efter Leonora, vänder tvärt ryggen och går bort till kaminen. Schwarts-Hansen, förvånad, till Emilie.) Men hvad står på med doktorn – hvad har jag gjort honom? EMILIE (nervös). Jag vet verkligen inte. Min bror menar ingenting med det. Det är valet – det tycks ha komplicerat sig. SCHWARTS-HANSEN. Mycket riktigt, fröken – just komplicerat sig. Det är ordet. Det är naturligtvis detta med socialisten. Men hvad skall man säga? – Det kommer nu af att vänstern begår det felet att smickra mobben. Har jag inte alltid sagt, att det hämnar sig! När vi andra, som stå bland de högst beskattade och annars också har det godt, när vi bråkar och opponerar oss – när vi, säger jag – ger dem ett sådant dåligt exempel, kan vi så förundra oss öfver att det smittar dem, som egentligen ha alla skäl ... Nå, skäl – det menar jag naturligtvis inte ... Smittar dem menar jag, som i det hela låta ett dåligt exempel smitta sig. Hvad skall man säga? Man måste bära följderna!
Detta har Lagstiftaren visligen velat förekomma genom ofvan anförde grundlags stadganden, och den nu åsyftade afvikelsen härifrån visar, huru illa man beräknar de framtida följderna. Att alla Motionerne angående brännvinsbränningen blifvit remitterade både till Revillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, och att detta senare Utskottet föreslagitgrunderna för brännvins-brännings-rättigheten, bevisar ytterligare, att dessa grunder icke stå under lika Cilhegorie med grunderna för Bevillningsafgiftens påförande, och att således de förra äro och förblifva ett underställningsämnetill Kongl MajUs Nådiga afgörande, hvarföre jag, för min del, anser det tillhöra Bevillnings. Utskottet, oansedt om Rikets Ständer, för deras del, bifalla Utskottens förslag till förändrade, dels utvidgade, dels inskränkta grunder för brännvins-brännings-rättigheten, att upprätta en serskild Beskattnings-Tabell, lämpad efter nu gällande grunder för brännvinsbrännings-rättigheten, för den händelsen, att Kongl. Majit skulle 44 Utht.Bev,<,Lag'S.Allm.Be3v,o.OecsUtsk,Bet,N.t6. finna lämpligt, att icke förordna om ändring barud. För öfrigt åberopar jag min Reservation vid Bevillnings-, Lag. samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma Betänkande N:o 6.” Herr Contracts Prosten Nordin: ”Emedan den sanningen ej kunnat vederläggas, att fylleriet, som är roten till mycket ondt, tilltager i samma mon, som brännvinsförrådet ökas; så följer, att, oin Svenska Folket skall räddas från allt det onda, som åtföljer fylleriet, måste bränn, vinsproductionen nödvändigt minskas, icke ge» nom förbud, som äro förhatliga, utan genom inskränkning vid de öfver-stora Brännerierne, och genom skatt, icke på panneryinden, utan på sjelfva producdonen i allmänhet. Inskränkning nr föreslagen: den ena go kannors • pannan är borttagen, der, hvarest tvänne funnits.
Dä uppsteg H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt och lillkännagaf, åtminstone efter min uppfattning, att om förslaget till ny redaction af 72 §. Reg.F. förfölle, komme ock det ifrågavar. förslaget till banklag att 38 Den i Jul 1 f. m. förfalla. H. Ex. justerade visserligen sedermera i någon mån detta yttrande, och jag vill ej fritaga mig från att möjligen oriktigt hafva uppfattat detsamma, oansedt det på enahanda sätt uppfattades både af Hr Gr. Horn och Hr Cederschjöld, hvilken sednare såsom vittnen åberopade 5oo närvarande lefvande prolocoll. När banklagen derefter förekom till remiss d. ir Mars e. m., sedan 7a <j:s öde på f. m. var afgjordt, uppstod en liflig discussion om de s. k. olyckliga Statssecretts motiver till nämnde iag. Då uppstodo, hvar eller annan, de närvar, af Konungens rådgifvare, Hr Gr. af Wetterstedt, Hr Gr. Mörner, Hr Frih. Åkerhjelm. De klandrade alla mer och mindre motiverna, förklarade, alt de voro Statssecretts "enskilda tankar.” De kallades ”förhastade uttryck," "någon "oaktsamhet," "olyckliga, grundlagsvidriga tankar,” "irri"ga begrepp” m. m. Jag frågar, om det icke då var anledning att tro Hr Statssecret. Skogman ensam felaktig. Man har likväl sedermera fatt anledning att tro någonting helt annat. Jag har, bland annat, hemlat denna anledning såväl från Gr. Spens’s anförande i dag, som från några mystiska uttryck i Gonstit.-Ulskts betänk, öfver den af Hr Dalman i detta ämne anmälda anmärkntsanledning, uti hvilket betänk. Utsk. tillkännagifver, att det till granskning företagit det i Statsrådet den 3 Mars innevar. år, rörtde detta ämne, hållna prut., endast så vidt den af Hr Dalman emot Hr Statssecret.
– Det får du göra aldeles som du vill med. Bara du lemnar in barnet snart och inte dröjer för länge. Elin gick hem. Hon förstod, att det inte var någon annan råd. Hon skulle aldrig slippa honom, förr än det hade skett. Han kom oupphörligt hem till henne och frågade, om hon inte hade satt in barnet än, och han var altid ond och ovänlig. Han hade gifvit henne pengarne, och hon hade fått skrifva kvitto på, att hon mottagit dem. Inte för att han misstrodde henne, sade han, men det var altid det ordentligaste i alla fall. Och han förgick sig emot henne. Han tilltalade henne med uttryck, som hon aldrig hört annat än någon gång på gatan. Det var, som om han helt plötsligt blifvit en helt annan människa. Till och med i systerns närvaro kunde han vara så grof emot henne, att denna måste lägga sig emellan. Och Elin slutade med att gifva vika. Hon lofvade honom, att det skulle bli, som han ville, och en dag utsattes, då barnet skulle aflemnas. Hela den natten hade hon gråtit, och hennes syster hade varit hos henne, och på morgonen togo de barnet och följdes åt till barnhuset. På gifvet ställe mötte dem Gottfrid, som lät dem taga en droska för att fara dit. Själf stannade han i närheten för att öfvertyga sig om, att de verkligen lemnade in barnet. När de kommo tillbaka satt Elin inkrupen längst in i vagnen med näsduken för ansigtet och snyftade högt. Hon såg matt ut. Hela den föregående dagen hade hon ej förmått intaga någon föda, och icke häller denna morgon hade hon ätit något. Gottfrid kände ett behof att vara vänlig emot henne, och i det han lutade sig fram öfver vagnen, sade han: – Var inte ledsen nu, utan följ med mig, så far vi ut och äta litet frukost. – Jag vill inte ha någon frukost, mumlade hon. Jag vill fara hem. Och när han försökte tala till henne igen, skakade hon bara på hufvudet, och gråten bröt fram på nytt så häftigt, att han förstod, att det var bäst att låta henne vara i fred. Det skulle väl bli bättre.