Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, A: o 85. 55 Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-Ärenden, hållet infor Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 11 April i85f. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherrei'Stierneldy Stals-linden: Fåhrceu&r von Hohenhauseny Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Gretve von Platen. Chefen för Landtförsvars-departementet Stats-Rådet von Hohenhausen uppfäste ett, jemlikt Kongl. Majas uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan den 18 nästlidne Mars fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till nådig skrifvelse till Rikets Ständer, angående väckt fråga om det i kronans förråd befintliga äldre till krigsbruk oandvändbara kruts omarbetande till bergskrut; och täcktes Kongl. Majit, enligt Stats-rådets underdåniga hemställan, berörde förslag-, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla samt befalla, att nådig skrifvelse, i öfverensstämmelse dermed, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo, F. L. Tillander.. 56 Kongl. May.ts Råd. Skrifvelse, iY;o 66. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Maj 1851, kl. 4 e. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Sländers Stats-Utskott, i anledning af Justitle-Rådet; Kommendören med Stora Korset af Kongl. 31aj:is Nordstjerneorden Nils Wilhelm Stråles underdåniga ansökning om afsked med pension; Gifven Stockholms Slott den 8 April 1851.
»Ruffen lilla», sa jag i morse och slog armarna kring halsen på honom, »du ska inte alls — bli ängslig — inte alls — men jag tror nog, att jag snart kommer att dö litet —!» »Lovisa, hvad i all världen prat —» »Älskade Ruffen» — sa jag och borrade in hufvudet i rocken, så han inte skulle se hur jag gret. »Lofva mig — lofva mig heligt att inte gifta om dig om du kan låta bli — och laga så att gamla Brunten — blir skjuten på min graf — och-och-och-och glöm inte af, att moster Sara ska ha alla mina kläder och människan 200 kronor om året – för så mycket får hon nog af mig — och så — barn — barnen — älska dubbelt — Ruuuffen — —!» Nu fick jag inte fram ett ord mer för bara snyftningar, men vara hur villig man vill att böja sig, så är det inte så roligt att dö ändå för den, som så grufligt gärna vill lefva! Senare: Snufva! En vild, infernalisk, besinningslös snufva! Det blef alltsammans. Efter sådana förnimmelser! Jag nyser, gråter och begagnar upp tre näsdukar kvarten —. Snuva! Bara snufva! Så grufligt opoetiskt! De våldsamma, intressangta, på ett hår när trängande sjukdomsprosesserna ligger tydligen inte för min naturell! Men nog är det bra hårdt och tarfligt! Senare: Det är en förfärlig existens, min, just nu! Och alla deras råd, se’n! Sofi: »Drick varm punsch, frun!» Ruffen: »Dra våta ullstrumpor på fötterna, gumman!» Beda: »Små klunkar med isvatten är alldeles utmärkt!» Ada: »Skållhet hafversoppa med honung är det bästa som finns!» Maja: »Varmt dricka med ljustalg, moster. Ingenting går upp mot det!» Jag nyser amen till allt hvad de säger och önskar att jag vore död, eller att jag åtminstone hade två näsor att disponera öfver! Man talar om en människa med en snufva! Det är ett fullkomligt misstag. En snufva med en människa, det är ordet. Haitsch! Prosit! Haitsch! Åh!!
Utsk. har ansett de garantier, som primitiva plauen innebar, vara otillräckliga, och har derföre, hänfördt af ett vackert, men missförstådt nit, föreslagit sådana garantier, som måste verka en ofördelaktig sinnesstämning, då svårligen nekas kan, alt verkställigheten kunde blifva sådan, alt derigenom ett verkligt strypsystem inträdde, till förtryck för näringarna, till försämring i nationens oeconomiska tillstånd, samt derigenom till motkraft åt realisationens eget ändamål. Den 5 Maj e. m. Alt sedan Ständerna, i förlitande till den realisationsplan, som förelädes dem, bifallit densamma och beslutet derom, genom Konungens sanctina, öfvergätt till lag; att derefter begagna sig af lagen, men förändra planen, och derigenom åstadkomma ett tillstånd af bekymmer, för att icke säga mera, som, då beslutet fattades, icke ens kunde förutses, det är dock, efter min tanka, icke att handla rätt, hvarken med Nationen eller med saken. Det är sannt, att nuvarande Ständer kunna förkasta denna förändring; men då de äfven kunna mera, hade varit önskligt, att det vigtigaste, det. angelägnaste ärende vid denna riksdag icke blifvit försatt i fara att spillas i löljd af behandlingssättet. Jag högaktar det medborgerliga mod, hvarmed en ledamot af Utsk., Hr Nordenanckar, i sin reservation yttrat och jemväl gjort åskådligt, att, enligt den af pluraliteten föreslagna nya realisationsplan, rörelsecapitalet skulle komma att förminskas med ej mindre än nära i million hvarje år, som skulle intill nästa riksdag uppgå till inalles 5 millioner. Jag förstår ej annat, än att han har rätt deri; men om jag också skulle antaga ett tvifvel derom, förekomma likväl i betänk, sådana principer och sådana föreskrifter, som ovilkorligen ingifva farhågor. Såsom sådana torde få anmärkas: j:o Utsk. förklarar sig (pag. 16) hafva ”fästat den slör”sta uppmärksamhet å allmänhetens behof af ett tillräckligt ”rörelsecapital och näringarnas kraf att, emot billiga vilkor, ”ej sakna förläggare;” men Utsk. har likväl (pag.
De otaliga fartyg, man mötte eller gick om, förrådde, äfven om man icke vetat det, närheten af en stor stad. Det hela är storslaget och snart fick man sikte på Vaxholm, der djupet icke medgifver ett ångfartyg, sådant som Æolus, att gå fram, hvarför det tog vägen förbi Oskar-Fredriksborg, der den blågula flaggan, med hvilken det är rådligast att hålla sig väl, svajade. De hotande kanongapen voro tysta som Egyptens prester. Lindalssundet var sig likt, och Kanholmsfjärden, der svenska segelsällskapet har sina kappseglingar, låg blank som en spegel. På Nämndöfjärden beskådades kumlet på »Franska stenarne» på hvilka »Södra Sverige» hade gjort ett mindre angenämt besök. Saltkråkan, på Jungfrufjärden, låg och simmade på samma ställe som förut. Det pitoreska Dalarö och derutanför belägna skans passerades, och utkommen väl på Mysingen såg man de båda inloppen till Elfsnabben, der svenska flottan förut haft sin hufvudstation, hvilka ställen jemte många andra varit till namnet kända under mera än 600 år i en på latin skrifven seglingsbeskrifning långs hela svenska kusten på farleden mellan Utlängan och Stockholm, hvilken gick genom Baggensstäk, då kalladt Harstäket. Landsorts 26 m. höga fyrtorn började nu synas. Det har under mer än 200 år visat den sjöfarande vägen och dess vänliga röda blinkar synas redan på 30,000 meters afstånd. Med Æolus’ snabba fart hade man snart Landsort i styrbord om sig, och kom ut på Östersjöns vida yta, men var icke derför alldeles ensam. Derstädes finnas nämligen, förutom de raska lotsarne, äfven mångtaliga fiskmåsar, hvilka, af brist på annan sysselsättning, gerna göra ångfartygen sällskap halfvägs till Ölands norra udde, då de afvakta andra söder ifrån kommande ångfartyg, dem de beledsaga åter till Landsort, hvaremot de öländska måsarne följa med ända till närheten af Kalmar.
Om Staten liknade en sjuk, som undergått evältkur, skulle jag instämma deruti, att man borde gå långsamt tillväga, uti att meddela de fördelar, hvaraf dea varit i saknad; men enär förhållandet icke är sådant, tror jag ej, att någon olägenhet deraf uppstår, att den ju hastigare ju bättre kommer i åtnjutande af de fördelar natur, climat och locsl erbjuda, För min del, kan jag ej eller finna något skäl deruti, att, om en utländsk magt ej vill lemna oss samma förmåner, som vi den, vi skola underlåt* att begagna oss af den fördel, som tillskyndas oss derigenom, att vi ej hindra honom, att komma hit, i stället för att genom en oförståndig reciprocité betaga honom det Hvad angår den anmärkning, att det föreslagna värderibgssättet skulle förordsaka underslef, så tror jag, att, då Utskottet hänskjutit denna fråga till Kongl Maj.ts närmare bestämmande, den yttrade farhågan bör försvinna. Beklagligen är det ea allmänt erkänd sanning, att Storverksträd och Ekar äro sällsynte annorstädes, än der de ej kunna åtkommas; men det är ej eller underligt, ty de vårdas icke, emedan deras värde försvinner i den mon, ägare deraf icke af dem kunna draga någon nytta. Om man ock gör en jemförelse emellan fordna och nu varande författningar, skall man finna, att, innan monopoliska författningar utkommo, var Sverige i tillfälle att exporter* Den 11 Junii t, m. 639 en mängd victualicvaror och effecter, hvaraf vi nu mäste importera till vår skada. En itergifven frihet i handel med Svenska producter,' samt nedsatt Tull, skall inom få år lemna en vida lyckligare utsikt genom en ökad afsättning och deraf följande ökad production; tillgång på de förnödenhetsvarot utifrån, hvilka icke kunna umbäras, emot bättre pris, blir äfven väl en följd deraf, att Utlänningen får sjelf föra dem till oss, ty nu, då Utlänningen är derifrån hindrad, och vi af våra egne monopoliska köpman skola förses, nödgas vi mångdubbelt dyrare betala dem.
Rosenblad, Stjerneld, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, v. Hartmansdorff och ^Vallensteen. h) I närvaro af Tit. Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Danckwardt. v) I närvaro af Tit. Rosenblad, Stjerneld, Löwenhielm, Adelswärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Ulfsparre. x) I närvaro af nästförutnämnde. Bih. till B. St. Brot. 1840. 3 Sami. t Afd. 11 Haft. % 10 Bilagor till Constitutions-Utskottets Memorial, N.o i3. Dessutom liar en Statssekreterare, som den 28 September 1833 blifvit förordnad att föreslå ett Presidentsemhete, flera år fortfarit alt på samina gång bibehålla Stats-sekreterare-embetet. Maj 1834 föredrogs inför Hans Maj:t Konungen Riksens Ständers den 24 April samma år aflålne underdåniga skrifvelse om Landsfiskalstjensternes indragning, som Riksens Ständer redan vid föregående Riksdag tillkännagifvit såsom deras önskan. Enär enahanda skäl, som förut föranledt till afslag å Riksens Ständers underdåniga hemslällanden om Landsfiskalstjensternas indragning ännu fortforo, så fann Kongl. Maj:t, j)å säll Statssekreteraren jr') och Statsrådet z) i underdånighet tillstyrkte, Sig för närvarande icke eller kunna lill Riksens Ständers förnyade underdåniga anhållan härutinnan lemna nådigt bifall. Sedan Myntverket, i följd af Kongl. Brefvet den 24 Juli i83o, BergsCollegii Inslruction den 28 Dec. i832 och Kongl. Maj;ts, i anledning af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den i<) Januari i835, i Stats-Rådet den 6
Då jag är en karlsperson, känner jag mig så- som sådan tämligen obehörig att 3 ' ttra mig i denna fråga. Naturligtvis kan jag ej heller ingå i några detaljer om huru en kvinnas klädpenningar böra användas. Men jag är i tillfälle att kunna säga, huru mycket en liten mycket ordentlig och verkligen fin — jag menar ej grann eller utstyrd, icke ens modern alltid — fru har användt i den vägen under en lång följd af år, och det kan ju måhända blifva » ett litet strå till stacken. » Detta såsom ursäkt för mitt uppträdande. Nämnda fru bar sedan första dagen af sitt äktenskap fört noggranna räkenskaper öfver husets inkomster och utgifter. För hvarje år finns ett sammandrag, utvisande hvad som gått åt till matvaror, aflöningar, belysning, tvätt och strykning, mannens kläder hustruns dito, barnens dito, skatter, .äkarevård, nöjen, böcker och tidningar, gåfvor te. te. Ur dessa räkenskaper meddelas nu följande utdrag: Hustruns kläder år 1867 Kr. 53 öre nnder 29 år, hvilket gör 119 kr. 36 öre om året eller i rundt tal 120 kr. A — s har användt 160 kr. årligen, således något mera. Båda dessa siffror visa emellertid, att ett fruntimmer, som förstår att väl använda sina klädpenningar, kan kläda sig förvånande billigt och ändå vara en verkligt fin dam. Anmärkas bör, att ofvanstående belopp användts endast till kläder, ej till gåfvor, böcker, papper, nöjen, läkarevård m. m., som signaturen — Ig synes vilja hänföra till beklädnadsfrågan Ehuru jag, såsom redan blifvit nämndt, ej kan inlåta mig på nådra detaljer, kan jag dock, fullt förtrogen som jag är med de grundsatser, som blifvit följda vid ofvanstående utgifter, intyga, att de i allt väsentligt öfverensstämma med hvad signaturen A — s så tydligt redan framhållit. Naturligtvis måste våra utgifter, äfven när det är fråga om kläderna, rätta sig efter inkomsterna. Ty man bör ju aldrig lefva öfver sina tillgångar. Men det betyder ej, att, om man har mer än hvad som erfordras för ett ändamålsenligt och passande lefnadssätt, man skall stegra sina utgifter därefter.
Att den anmärkn., som först gjordes i af seende på uppställningen af denna §, är riklig, derom är ingen tvifvel, men jag anser för min del så mycket angelägnare alt antaga Gr. Lagerhjelkes redaction, som man i annat fall skulle komma till en motsägelse. Första delen af mom. lyder nemi.: ”köpe-, bytesoch gåfvobref om skepp, fartyg och båtar af öfver 10 lästers drägt.” Dermed menas naturligtvis, att afbandlingar om båtar af under tio lästers drägt skulle vara befriade från charla; men då sedan förekommer: ”äfvensom köpeafhandlingar om lösören”, så måste derunder jemväl innefattas båtar med mindre än tio lästers drägt, och således skulle de efter sednare mom. komma att charleras, ehuru de enligt det första äro fritagna. Då Utsk. endast har menat sådana köpeafhandlingar, hvarigenom lösörena i säljarens vård qvarblifva, så är det väl bäst att uttrycka saken såsom man har menat den, och således antaga Gr. Lagerhjelkes förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att de nu föreslagne förändringarne icke motsade hvarandra, och att vid sådant förhållande H. Ex., för att upptaga dessa förändringar i samma propos., finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle, att den ifrågavar. punkten af 7 §:s 4 mom. må blifva så lydande: ”köpe-, bytes och gåfvobref om skepp, fartyg och bålar af öfver 10 lästers drägt, äfvensom köpeafhandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstanna, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper etc. Ropades ja. 24:de punkten, ang:de förändrad lydelse af 3:dje •punkten i f mom. 7 §; 25:te punkten, ang:de rättelse af tariffen i 7 mom. 7 §; samt 26:le puuklen, ang:de förändrad lydelse af t punkten i 8 § af nu gällande författning.
Jo, hufvudsakligen den omständigheten, att det ej har varit förbjudet, att utan vidare säkerhets presterande teckna sig och öppna en bank, som hetals vara sammanskrifven af personer, hvilka ägt en ä två millioner, men de hafva ofta börjat sin rörelse med insättande af 5 procent. Af de So banker, som stupade inom en en da vecka år 1828, befunnos y5 vara sådana, som ej inbetalt mer än i5 å 20 proc. af ilen tecknade grundfonden. Deri ligger således både i England och Amerika de orsaker, som föranledt dessa batikers stupande. Om man nu hos oss vill förekomma sådana olyckor, så måste man tillse, all hvarje bank, som öppnas, skall vara capabel till att primitivt insätta ett betydligare belopp i penningar, och ej endast insätta säkerhetshandlingar. Jag medger deremot helt och hållet hvad Hr Ribbing sagt, att det i öfrigt ej finnes någon garanti derför, att banken kan gifva ut mycket mera sedlar än den borde, emedan det är omöjligt att fasthålla det ursprungliga procentförhållandet. Ehuru Frih. Stjernstedt och Hr Ribbing framställt ett förslag, som väsendtligen skiljer sig ifrån mitt, kan jag likväl ej finna, alt hvarken de eiler någon annan af dem som yttrat sig varit oense D<n 20 Februari f. m. 499 med mig om den åsigten, att det borde vara en stor qvantitet af penningar inbetalta. Jag är likväl af den tanke, att 4o proc. äro för mycket, livi 1 ket Hr Ribbing synes hafva bevisat. Om nu delta skulle gifva anledn. till den förmodan, att Hr Ribbing är af hufvudsakligen lika tanke med mig, så får jag hänvisa lill det underdåniga hopp, som jag i böljan af discussionen yttrat att jag hyser, och med hänseende hvartill jag föreslagit 33^- procent. Deremot kan man visserligen göra den anmärkningen, att 33^ proc. vore en ojemn summa, och att det derför hellre borde blifva 3o proc., men det beror på teckningssumman, ty det är ej sagdt, att den alltid utgör jemnt en million.
Man ser dagligen i andra länder, huru fruntimmer användas vid telegraf-inrättningar, vid förvaltningen af mindre postkontor, såsom biträden vid den allmänna sjukvården o. s. v., der de i allmänhet med stor ordning och noggrannhet fullgöra sina åligganden; och Staten har häraf en dubbel fördel, då qvinnan, som på lediga stunder sjelf kari sköta sitt hushåll, förfärdiga sina kläder elier eljest med handarbete något förtjena, just derföre kan tinna sig tillfredsställd med en aflöning, soln för mannen vore otillräcklig för fyllande af de oundgängligaste lefnadsbehofven. Slutligen, och då Staten gör så betydliga uppoffringar för det manliga slägtets undervisning och bildning, synes billigheten fordra, att ilen ät qvinnan bereder eller åtminstone underlättar möjligheten att förvärfva sig de kunskaper, hvaraf lion sjelf linner sig vara i behof, sä vida ej dessa ligga utom en förnuftig uppfattning af hennes natur och bestämmelse. Pä grund af hvad jag sålunda i underdånighet anfört och då jag anser: att en offentlig, utöfver folkskolans område sträckt skolundervisning för hela den qviniiga ungdomen hvarken är önskvärd eller för närvarande möjlig att åstadkomma ; att följaktligen ett fullständigt förslag till ordnandet af en sådan undervisning, åtminstone - för det närvarande, ej är af behofvet väsendtligen påkalladt, men deremot skulle verka menligt, 0111 det, såsom sannolikt är, framkallade ä ena sidan anspråk, sorn ej kunna tillfredsställas, å den andra motvilja älven för sådana åtgärder, hvilka man skulle vara benägen att, i och för sig betraktade, erkänna såsom både nyttiga och möjliga att verkställa; att det ändock är Statens både fördel och [iligt att äfven åt den qvinliga ungdomens bildning egna sin omsorg; men att Staten ej i detta afseende bör göra annat eller mera, än hvad som är ytterst nödvändigt och öfverskrider enskildes, —- vare sig personers eller kommuners, — förmåga, vägar jag i underdånighet tillstyrka Eders Maj:t att för närvarande gå 14 Koifgl. Mnj;is Nåd.
Herrligare än under denna natt hade nordanskogen aldrig tonat: så tyckte han. Han ville gifva ord åt hvad han förnam, men kunde icke. Så mycket uppfattade han dock, att i sången voro sammansmälta värdighet och vrede, qvar och mannamod, dyster erfarenhet och segervisshet. Men bland dessa toner hördes andra, som icke voro stormens. Det ropades ute i skogen Alako, Alako! – och Assims anlete, som uttryckt något svärmiskt och drömmande, fick då pregeln af en helt vaken och lyssnande förvåning. När han öfvertygats, att örat icke bedragit honom, sade han med hög röst till Singoalla: – Här i skogen äro menniskor, som åkalla vårt folks gud! – Det är genljudet af min bön, sade Singoalla och lyfte sitt hufvud; – jag har bedt mitt folks gud om försakelsens kraft och fått den. Men hör du icke andra röster i skogen? Hör du icke Erlands stämma och Sorgbarns? – Nej. – Natten är förskräckande för dem som kunna frukta. Måhända bäfvar Sorgbarns hjerta och förvillar rädslan hans steg. Gå dem till möte, Assim och beledsaga dem hit! – Här är mycket att erfara i natt i skogen, sade Assim och gick. Då han sent omsider återvände, bar han den döende gossen i sin famn och lade honom vid Singoallas fötter. Visst kunde det varit krångligt nog att leta sig fram och klättra bland dessa om hvarandra vräkta klippblock och hällar, helst nattetid vid osäkert månsken; men det gick likväl helt lätt, och riddaren tyckte, att han mer än en gång förr gjort det rönet och egde en viss vana dervid. Han endast undrade, att han i sin gosseålder, då han ströfvade så mycket i skogen samt företrädesvis uppsökte och älskade dess dunklaste gömmor, dock icke gjort närmare bekantskap med denna lustiga stig, som lofvade föra in i bergkungens slott. Nu var han långt från grottans öppning. Då hejdades han af en plötslig tanke, att han ju gick ute denna natt för att fortsätta hednaguden Thors verk och döda skogens argaste troll, den förledande jetteqvinna, som sugit lifskraften ur hans hjerta.
Nu kommo de en och en traskande, i moln af damm, öppnade och stängde grinden omsorgsfullt och tafatt. De hade en enastående förmåga att gå i daggigt gräs eller på annat sätt väta sina fötter, drogo in sand och grus, spottade ut tobak i korridoren och klampade tölpigt på utan att taga af hattarne. Därute under det vindbitna äppelträdet satt Atle halfnaken och upphettad i sin vagn och vände oroligt hufvudet åt alla håll. Han rynkade ögonbrynen, vred på sin bara feta hals och försökte med en kisande blick, så lik Matildas, få syn på dem, som passerade. Hans mor kom och sköt vagnen bakom huset i den smala gången, där slagskuggorna bredde sig vida och svalkande. Hon kysste gossens glödande lilla nacke, gick därpå framom hörnet och stannade sysslolös på verandan. Förfärligt hvad Ellida slog i dörrarna. — Uppifrån Malmbergs rum hördes släpande, hackiga orgeltoner. Ljud af skrapande stolar och mummel af skrofliga röster, afbrutna af Eriks korta skratt — kom henne att blicka in genom fönstret i matsalen. Där satt hennes herre och man i den tunna linnerocken, uppslagen öfver bara skjortan, och valkade en tobaksbuss. Han hade sjunkit tillsammans i en stol och höll klackarna på bordkanten och halmhatten balanserande på nacken. Den gode Erik var värkligen häpnadsväckande yankee ... Litet tomt hvilade hennes ögon på prärien. Dagern hade fått något så hvasst i sitt sken och luften stod underligt stilla. Att hon skulle känna sig så ohågad för hvarje sysselsättning. Tusen göromål väntade ju ... Hon sjönk mekaniskt ned på kanten af hängmattan och gungade sakta. Då och då fläktade en svag vind. Grodornas kväkande hördes ovanligt klart och sjungande, som vore det kväll och som låge det stora träsket helt nära och ej långt ut i vildgräset ... Icke blott grodor ... äfven andra djurs läten fylde småningom rymden. Det var som hade genom den ödsliga, tryckande stillheten trängt fram allt tydligare en stor symfoni af dämpad klagan. Hundarne tjöto långdraget — från gård till gård fortplantades deras sakta kvidande.
Bonde - Ständer har dervid ä ena siban fnn, «it att Stagandet af en högre afgift, säsom Mrdieinalfond, om dea mot ändamLlet skulle vora svarande, för Den 6 September. szt för Allmogen blefwe ganska betungande, men vik L ben andra, att en tiltagande sjuklighet t en ort ofta härrör mindre af brist pä läkemedel, än af brist pä skicklige Läkare och hwilkcn sednare brist, äfwen om ben fattige ffulle hafwa tilaäng pä Midicamenters erhäl. lande utan betalning, icke worc höfwen. Ätffillige af StändetS Ledamöter hafwa trott, att om Presterskapet i hwarje ort SladeS inhämtandet af Läkare-konstengrunder, om best utöfning ätminstone wid de allmännare tillfällen förenades med deras Prcsterliga kall» skulle ändamälet säkrast och med minsta kostnad winnasr öfwer hwllket sednare ämne Bonde - Ständet, i sammanhang med det förstnämnde eller angäenbe sättet för en lättare tilgäng pä Mcdieamenter i Socknarne infbrwäntar Economie-Utffottets yttrande; och skulle be öfrige Rcspcctive Ständen genom ProkocollS-Utdrag härom wördsamt och wänligen underrättas. Ut lupr», Lx krotocollo 8. L. Irägärclk. Utdrag af Protocollek, hällek hos Bons de-Ständet den i September 1809. S. v. Efter föredragning af Lag-UtskottetBetänkande, uti nägre omständigheter rörande Coneurtmäl, fann Bonde - Ständet skäligt samma Betänkande till alla delar gilla och antaga. Ut luxr». Lx krotocollo 8. L, LrätzLräd. UtdkSA Den 6 September. Utdrag af Protokollet, hället hos Bon-> dc-Ständet den i September 18O9. S. D. Efter upläsande af Högloft.