Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Vi kunna icke bända upp det, voro vi också tio gånger flere! – invände Liljornas Väktare. – Nej du, stackare, kan det inte, men vi män måste kunna det. Dermed högg Emin fast hackan inne i hålet och tolf par armar, utom hans egna, fattade i skaftet eller trängdes för att nå det. Skaftet brast genast knakande. Emins knän darrade under hans veckiga klädnad, och ansträngningen samt den heta luften hade täckt hans färglöst bleka panna med svett. – Skaftet var murket, – sade han. Derefter vände han sig till Liljornas Väktare med följande ord: – Skynda dig upp. Tag med dig åsnan och begif dig ut i staden för att skaffa några svåra jernspett. Yalla, yalla (skynda, skynda)! Skynda? Jo, det ordet skorrade lustigt i örat på Liljornas Väktare, som med en lång gäspning ledde åsnan ur stallet. Han tyckte sig ändtligen ännu en gång ha blifvit sin egen herre, som han annars brukade vara. På sista dygnet hade Emin i hans ögon förvandlats till en hustyrann af värsta slag, och glad att vara honom kvitt började han gnola en sång, som han erinrade sig från sin barndom i Sudan. Der nere i Sudan såg allt annorlunda ut. Hela landskapet var gul flygsand, och ur sanden reste sig gulröda och svarta klippor, som ryggar af egypter och negrer. Der gjorde alla hvad de ville. Och de ville intet annat än ligga i skuggan om middagen men i soln på morgonen och aftonen. Det muslimanska skälmstycke, som gjort honom till eunuck, tänkte han sällan på. Det hade dock utan all reflexion ingifvit honom en viss lömsk afvoghet mot män i allmänhet och icke minst mot hans herre. Han var som en katt, hvilken nog kunde bli både smeksam och tam men ändå aldrig blef fullt tillgifven eller trogen. Likafullt funnos i Damaskus eunucker som älskade sina herrar med hängifvenhet. Med släpande steg hasade han sig fram genom gatorna till förstaden Meidan för att köpa några spett af jernhandlaren Abu Hassad. Abu betydde fader, men användes ofta i fall der vi skulle säga hedersfarbror eller farbror.
Sparre, Guslaf Adolf; Don 15 Augusti. N:o 456, Hr Aminoff, Johan Fredrik; » 2160, IIr Munk af Rosenschiöld, Thomas; sedan emellan de valde, som alla erhållit 33 röster, lottning blifvit anställd för att afgöra hvilka af dem borde blifva ordinarie ledamöter, samt i hvad ordning de öfiiga skulle såsom supleanter i Förstärkta Utsk. inträda. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde fiSn Exped.- Utsk. inkomna förslag till Ii. St:rs underd. skrivelser till K. M. : N:o 98, ang:de be v i Ija dt anslag lill beredande af tillfälle lör Officerare af Arméen att ingå i utländsk tjenst; N:o 99, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de indragning till Kronan af den till s. k. Krono-kalkugnen å Gottland anslagna ränte-ved; N:o 100, i ani. af K. M:s Nåd.
Den 19 Julii f, tn. för dtssa Fabriker menlig slutsats, då nian vid närmare granskning finnér, att denna skiljagtighet egenteligen har sin orsak uti den i sednare tider förminskade tillverkningen af grofva och så kalladeijStetinerkläden, hvilken förminskning till stor del uppkommit deraf, att sedan Allmogen och Ståndspersoner på Landet, i den mon tjensteverk till Ylleväfnader beredning blifvit spridde i Landsorterna, mer och mer företagit tig att af egen Ull låta i sine hushåll förfärdiga kläden för eget behof,samt tillverkningen af Vallmar till afsalu äfven tilltagit, afsättningen på KlädesFabrikernas tillverkningar, särdeles af grofva Kläden blifvit i samma mon minskad. Då man derjemte har sig bekant, att på ett lika antal Väfstolar ett vida större qvantum af grofva än af fina kläden kan på lika tid åstadkommas; så inser man lätt, att tillverkningen kunnat stiga i värde under samma tid, som den i mängd aftagit; äfvensom det måste medgifvas, att i det hela någon sådan förminskning icke ägt rum, som man äf omständigheterne kunnat förmoda, då man eftersinnar, att förlusten af Finland medfört en betydlig inskränkning i de tillfällen till afsättning, sorn de Svenske Fabrikerne förut ägde i nämde Land, hvilket, med ganska få egna Fabriker och underkastadt de FörbudsFörfattningar i afseende på importhandeln, som voro här i Riket gällande, förut från Sverige förseddes med sine fläste förnödenheter af Manufacturvaror. Att, såsom en följd af allmänhetens ökade Den 19 Julii f. tn% 317 håg för tillverkning af Bomullsväfnader, smaken för de mera redtma och för Riket naturligare Linnetillverkningarne skall, på sätt en värd Talare anmärkt, de sednare åren aftagit, är en supposition, som ej med något bevis kan styrkas.
Ad. om betänk:s återremitterande, på det att saken måtte komma i ett sä utredt skick lill Ständerna, ali de fullständigt uplysas om fälla förhållandet. Jag, såsom Bankofullmäktig, borde väl bättre än Utsk:s ledamöter veta, huru sig härmed förhåller, men jag erkänner upriktigt, att detaljerna äro mig obekanta. Saken har icke heller, såsom jag redan nämnt, blifvit af Bankofullmäktige slutligen pröfvad. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Det är visst icke något tvifvel om, att det i allmänhet ansågs som en stor olägenhet, serdeles hos allmogen, när sedlarne togos bort och de små silfvermynten sattes i stället; men hvad dessa skillingssedlar å Hoch 10 sk. beträffar, så får man komma ihåg, alt de lyda å valörer, för hvilka allmogen i allmänhet är rädd, derföre att de vanligen förblandas med sedlar af samma valörer, som fordom ulgåfvos på dahr k:pr-mynt, ja, så rädd att man icke vill mottaga dem. Enär härtill kommer att Sländerne en gång beslutat en tid, inom hvil - Den 5 Februari. 327 ken dessa sedlar skola uphöra, kan jag för min del icke biträda den åsigten, som vill ändra detta beslut. Jag tror att man bör förblifva vid det som man en gång beslutat, och icke rifva det åter upp. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Hr von Hartmansdorff började sitt yttrande i ämnet med det tillkännagifvandet, att han för sin del önskade småsedlarnes försvinnande ur allmänna rörelsen; men då han derefter fordrar bibehållande af ifrågavar. småsedlar å 10 a 14 sk. b:co så motarbetar han sitt förslå syftemål, alt få bort alla slag af småsedlar, ty då, pä sätt BankoUlsk:s ut låt.
N:o 1, om Statsverket 1862. alt, hvad anginge Norrbottens län, Kongl. Majts Befallningshafvande ansell IS afvittringslandtmätare derstädes fortfarande höra sysselsättas, dels emot bestämdt årsarfvode, dels ock med aflöning enligt den genom Kongl, brefvet den 13 Januari 1860 fastställda taxa; att mälningarne inom Öfver-Torneå socken, hvarest vederbörande' jordegaro, jemlikt deras åtagande, bestrid t kostnaden för den vid förrättningarne erforderliga handtlangning, kunde med visshet emotses hinna fullbordas under nästa år, hvarefter arbetena komme att flyttas till den glesare bebyggda Pajala socken, der kostnadsfri handtlangning icke kunde påräknas i vidsträcktare mån, än som enligt gällande föreskrifter på vederbörande jordegare belöpte; alt, af sådan anledning, ulgifterne lill handtlangning och Gode Mäns aflöning, hvilka under nästlidne år utgjorde allenast 2,683 Riksdaler, beräknats för hvarje år komma att uppgå till 13,000 Riksdaler, hvarjemte 1,000
Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottets Utlåtande, svri 7 %f i8a Den 14 Augusti e. m. nerligen, som Utskottet sällan plägar vara för mycket liberalt, Hans Excellence Herr Grefve Mörnerj [Adolph Göran: Jag finnér mig vid detta tillfälle uti den obehagliga belägenhet, att ej kunna dela tänkesätt med personer, som jag så högeligen högaktar, och hvilkas tänkesätt jag så gerna annars ville dela. Såsom delegare uti egendom, belägen i en ort, der Tackjern i betydlighet tillverkas, tror jag mig höra gifva tillkänna, att jag ej ansett belåningen af Tackjern nyttig. Jag har funnit, att Bergmansskogarne redan alltför mycket anlitas, och jag tror, att tillfälle till Tackjernets beläning skulle öka vådan deraf; samt att hvarje sätt att uppbringa Tackjernspriserna utöfver de gångbara, bidrager att uppdrifva den momentela tillverkningen, hvilken öfverproduction skapar förluster för en framtid. Jag har derföre ansett det vara bäst, att tillverkningen går såsom hitintills, då Bergsmännen sannerligen icke lida. Det har blifvit sagt, att TiondeTackjernets pris ej kan sättas öfver det gångbara priset; men att detta ej alltid inträffar, vet jag bäst af erfarenheten, som flere år betalt Tackjern in natura, emedan jag ej funnit min uträkning vid att lösa det. Hvad åter beträffar, att här på Stockholms Våg skall ligga en sådan mängd Tackjern för de Norra Brukens räkning; så är det besynnerligt, att dessa Bruksegare ic - Den 14 Augusti e. m: i83 ke, såsom andra vanligen göra, gifva förskott på tillverkningen, och derigenom försäkra sig om Tackjernet, till skäligt pris. Jag öfverlemna!- åt Ridderskapet och Adeln att fatta, hvad beslut som anses nyttigt, men jag har funnit min pligt vara att gifva de upplysningar jag eger i afseende på det närvarande förhållandet i den ort jag kunner.
Maj:ts nådiga tillstånd dertill sig anmäla samt vid ansökningen bifoga uppgjorda bolags-reglor och utlåning s-reglemente, efter granskning hvaraf och pröfning tillika, huruvida bank-inrättningen kan vara för landet nyttig, Kongl. Maj.t fattar sitt nådiga beslut i fråga om det sökta tillståndet, hvilket icke i något fall beviljas för längre tid än tio år, och när det meddelas, är förenadt med det vilkor, alt hvad här nedan stadgas varder noggrannt iakttaget.» Sedan en sedel blifvit kasserad, har omröstningen utfallit med 50 ja och 68 nej; Och enär Nej således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ve/-propositionen. 3:dje Voteringen: Den, som godkänner det i 6 § af förslaget till lag för enskilda Banker under Litt f förekommande momentet, så lydande: »f) Om sättet för Bank-rörelsens bedrifvande», röstar ja, den, det ej vill, röstar nej; Banko-Utskottets Memorial, J)G 91. 3 Vinner nej, kommer 6 § att, pä sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, i stället för momentet litt f, innehålla tvä momenter, så lydande: f) Om sältet för utlåningen och om kreditiv-rörelsen, samt g) Om deposition på tippoch afskrifning s-räkning. Omröstningen liar utfallit med 34 ja och 85 nej; Och enär Nej sålunda vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Aty-propositionen. 4:de Voteringen:
Motionerna härom äro väckta af Herr von Troil, Samuel Gustaf, Prosten C. G. Berlin, Herr S. Trädgårdh, Herr F. Both, Herr G. F. Asker samt Riksdagsfullmäktige Johan Nilsson från Malmöhus, Nils Svensson från Christianstads och Petter Mårtensson från Jönköpings län. Utskottet har redan, i sina afgifna utlåtanden, angående sättet för jernvägsanläggningars åstadkommande samt anskaffandet af dertill erforderliga medel, omförmält de af Herr von Troil i dess motion yttrade åsigter om jernvägars fördelaktighet och nödvändighet för Sverige samt deras utförande genom Statens försorg och anskaffningen af dertill erforderliga medel. Beträffande särskildt den jernbana, hvars anläggning samme motionär egentligen föreslagit, har han, bland annat, yttrat: Sedan flera år tillhaka, äro alla de medlersla delarne af Sverige, genom kanaler och ångbåtar, satta i beröring med Jönköping. Men från denna stad till landets sydligaste udde saknades helt och hållet sednare tiders förbättrade fortskaffningsmedel. Smålands särdeles idoga, fastän i allmänhet fattiga, innevånare vore ännu nödsakade att Bih. till R. St. Prol. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 49 Hdfl. 1 2 Stals-Utshollets Utlåtande, JY° 274. på hjuldon til! aflägsna afsättnings-orter framsläpa sina tunga varor. De mångfaldiga produkter, detta landskap frambringar, saknade nu, genom aflägsenheten från hafvet, nästan allt värde, och produktionen derstädes kunde endast lifvas genom lättade kommunikationer. Nedanför Småland läge det rika och fruktbärande Skåne, hvars folkmängd öfverstege en åttondedel af hela rikets, och hvars förbindelser med Europas öfriga länder tilltoge i samma mån, som förbindelserna mellan detta landskap och rikets andra delar, till följd af bristfälliga kommunikations-anslalter, aftoge. Skåne hade dock ådagalagt sin lifliga önskan att närmare sammanbinda sig med det öfriga landet, då ensamt inom Malmöhus län ett belopp af mer än 24,000
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, blef denna punkt af Ridderskapet och Adeln bifallen. m) Angående Utskottets förslag att, när utländsk vara i förädlad form exporteras, den för rudirnaterien utgifna tull må till Fabrikanten restitueras; n} Angående redactionen af 1 ide föreslagne under rättelse me till TullTaxan ; o') Angående en förändring i 6 af samma underrättelser; p) Angående en förändring i 7 af berörde underrättelser; q) Angående en förändring i slutperioden af 22 i samma underrättelser; r) Angående en förändring i 23 af nämnde underrättelser; s} Angående en förändrad redaction af 26 af samma underrättelser; samt t) Angående en förändrad redaction af 3o $■ af samma underrättelser. Dessa åtta punkter blefvo af Riddcr-a skåpet och Adeln hi lall ne. 74 Den 4 J a n u a r i i e. rn. u) Angående Tullförvaltares skyldighet, alt till den, som förtullar varor, afgifva specificerad räkning å tullen för hvar och en vara. Herr von Hartmansdorff: Den anhållan BorgareStåndet gjort, att Tullförvaltarne skulle vara skyldiga att gifva specificerad räkning på de betaldte tullafgifterna, synes xnig vara så skälig, att om detta förbehåll ej vore uttryckligen gjordt, skulle jag hafva tagit för afgjordt, att så tillgått i alla fall. Det synes nemligen höra till god ordning, att specificerade räkningar afgifvas så väl ifrån Kronans, som ringare Verk; hvarföre jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln att instämma i BorgareStåndets beslut. Herr Tham: Då Utskottet haft tillfälle att från GeneralTullStyrelsen inhämta upplysningar, huru det nu tillgår, har Utskott tet ej kunnat tillstyrka BorgareStåndets förslag, enär sådant skulle förorsaka ökad personal, ökade löner, och följaktligen ökade klagomål öfver en för stor omkostnad. Dessutom finnes det ingen person, som, när han får sitt qvittence, icke vet hvad han förtullat, och som icke i Journalen kan se efter specificalionen.
Lag-utskottets i går dagens plenum på hordet lagda memorial N:o 97, i anledning af återremiss utaf en punkt uti betänkandet Nio 75, öfver väckta motioner om förändring i konkurs-lagstiftningen. S. D. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottejis i gårdagens plenum på hordet lagde memorial N:o 63, om sammanjemkning af Riks-slåndens skiljaktiga basluf, i anledning af Utskottens betänkande Nio 52. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lmigsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens i gårdagens plenum på hordet lagda me - 760 Prot-utdrag den 13 October i838.' morial N:o 64, i anledning af inom Riks-slånden fattade skiljaktiga beslut, rörande Utskottens betänkande N:o 61. Från Högv. Pkeste-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lagoch Ekonomi-utskottens följande memoria ler: ]N:o 63, om sammanjemkning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i anledning al Utskottens betänkande N:o 52. Bifölls-, N:o 64, i anledning af inom Riks-slånden fattade skiljaktiga beslut rörande Utskottens betänkande N:o 61. Ståndet lade memorialet N:o 64 till handlin gar ne. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Lag-utskottets nedannämnda betänkauden stannade ståndet i följande beslut: N:o 93, i anledning af väckta motioner angående verkställighet af vspö- och ris-straffen samt den uppenbara kyrkoplikten. Bifölls-, N:o 94, i anledning af väckta motioner om minskning i det antal nämndemän, som i häradsrätt erfordras för att rätten må anses domför. Bifölls-, N:o 95, i anledning af väckta motioner om förändring i författningarna angående utmätning.
Att den i Riksgälds-kontoret inneståonde, för folkskolelärares pensionering afsedda summa, stor 101,940 R:dr R:mt, måtte äfven under nästkommande statsreglerings-period för samma ändamål reserveras. Stockholm den 8 November 1862. F. F. Carlson. M.O 13. Af Doktor A. Sandberg: Om förhöjning af af giften för bränvinstillverkning till 75 öre pr kanna. Det var utan tvifvel en stor välgerning för vårt fädernesland, när bränvinslagstiftningen vid 1853—1854 årens riksdag, genom Konungs och Ständers samverkan, undergick en så genomgripande förändring; och knappt någon annan utväg till räddning förefanns, än att lösrycka bränvinsbränningeu från jordbruket och instänga den inom några större verkstäder under skarp kontroll och med hög beskattning. Ty om husbehofsbränningen fått fortfara lika allmänt och till samma utsträckning som tillförene, skulle den i grund förderfvat Svenska folkets kärna och nedsänkt våra arbetsklasser i allt djupare elände. Mycket återstår dock ännu innan man hunnit det önskvärda målet, och det är ledsamt att förnimma en vexando reaktion emot denna lagstiftning och att afvogheten emot de stora ångbränncrierna, åtminstone på vissa orter, tilltager i omfång och styrka. Ej långt före riksdagen begärde en del af mina sockneboar utlysande af sockenstämma för att tillvägabringa en allmän petition till Konung och Ständer om husbehofsbränningens återfående sådan den var, såsom de uttryckte Bill. till B. St. N:o 13. sig, under H. M. Konung Carl Johans regering. Om den nya Kommunal-lagen» som med nästa år inträder, med en annan ordförande än pastor i kommunalstämman varit gällande, så skulle säkert icke något hinder uppstått för deras begäran. Nu erhöllo de derpå skriftligt afslag, som upplästes från predikstolen med alla bevekande skäl emot framkallandet af det olyckliga förhållande som egde rum 1837, då 359 bränvinspannor voro i gång inom socknen.
St. måtte bevilja nuvar. secreleraren vid K. Tabell-eommissionen, dels för åren i83q och i84o en hyresersättning för hvartdera året af 200 r:dr eller tillsammans 4°° '”dr utöfver de 5o rtdr, dem han under sådan benämning redan åtnjuter, dels ock ersättning med en summa af 3,666 rtdr 32 sk., för det han allt ifrån år 1815 och intill innevar. års slut, då den nuvar. löneregleringen upphör, måst vidkännas nedsättning i den af R. St. år i8i5 för secreteraren beviljade stat.” H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm! Jemte Hr General Lefre'n önskar jag inbjudning till Borgareoch BondeSt:n att förena sig i Adelns och PresteStts beslut. Att Hr Leijonmarks rättmätiga anspråk, lågt beräknade, bestiga sig till 7000 rtdr, vet jag på det bestämdaste. Måtte honom nu tillerkännas summan 3,666 r:dr 32 sk., om hvilken motionen handlar. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts utlåt. Wto 366, Ropades nej. Ilr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Den 2 December e. ra, gg Ad. behagade för Hr Leijonmark bifalla den ersättning, som motionären för honom föreslagit, bifölls. Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad. att vänligen inbjuda de öfriga RiksSt:n att sig i detta beslut med 11. o. Ad. förena. Ånyo föredrogos och biföllos Statssamt Allm.
Prof. No i, om Statsverket 1856. 3 sadt, samt med icke mindre än 1,200 R:dr understiger de yngste Revisions-Sekreterarnes nuvarande lön, ej inneburit någon lockelse för personer med de egenskaper, som för tjensten erfordras, att söka och emottaga densamma. För att få denna angelägna befattning bestridd, har till följd häraf den utväg måst vidtagas, att dertill varit förordnad en Revisions-Sekreterare, hvars ordinarie embete deremot blifvit af annan förvaltadt. Men en så beskaffad oregelbundenhet i embetsutöfning kan icke utan märkbar olägenhet för Statens tjenst under en obestämd framtid fortfara, och jag anser mig således, för att lämpliga personer till Byrå-Chefsplatsen för lagärender alltid må kunna påräknas, i främsta rummet böra hemställa att för denna plats, i afseende på hvars rättigheter och skyldigheter för öfrigt redan gifne föreskrifter skulle fortfarande tjena till efterrättelse, lönen måtte bestämmas till enahanda belopp, som här nedan för yngre Revisions-Sekreterare kommer att föreslås, hvarigenom ock det inbördes förhållandet emellan dessa embetsman varder återfördt till hvad vid inrättande af berörde Ryrå-Chefs-embete varit afsedt. Hvad åter angå de tvenne andra Byrå-Chefsplatserna, så enär, på sätt Eders Kongl. Maj:t redan i Nåder förklarat, någonderas indragning ej bör ifrågakomma innan enderas innehafvare afgåtf, samt jag ej heller nu är i tillfälle att framlägga något genomfördt förslag, huruledes genom en förändrad fördelning af göromålen en så beskaffad indragning på lämpligaste sätt må kunna tillvägabringas, men billigheten påkallar att dessa platsers nuvarande innehafvare under tiden, och så länge de i tjensten qvarstå, få tillgodonjuta samma löneförbättring, som deras vederlikar inom öfriga afdelningar af Kongl. Majrts Kansli, anser jag mig desto heldre böra föreslå, att ifrågavarande tvenne Byrå-Chefsplatser må än vidare på Justitie-StatsExpeditionens
T företrädares handlingssätt utan af Kongl. Förordningen om expeditionslösen den 30 November 1855; att då denna i 10 § stadgar, att kärande, klagande eller sökande ar skyldig emot lösen uttaga Rätters och Embetsmyndigheters dom, utslag eller resolution äfvensom protokoll, då beslut utan rubrik utskrifvas, och i 12 § uppräknas så väl de, som äga rätt att utfå expedition utan lösen, sorn ock de expeditioner, hvilka utan sådan skola ullemnas, men ibland dessa hvarken menigheter eller vissa korporationer i stad befrias från lösens erläggande, eller de expeditioner, för hvilka lösen af Magistratssekreteraren uppburits, hemföllo under sådana, som borde den förutan lemnäs, och då staden måste betraktas såsom sökande i alla de mål, som, å dess vägnar, vare sig genom Drätselkammaren eller enskild medlem, till stadens nytta väcktes, Magistratssekreteraren ansett sig berättigad, att, på sätt som skett, beräkna lösen, enligt gällande Expeditionstaxa, för de utlemnade expeditionerna, i afseende på hvilka tillika anmäldes, det någon expedition icke blifvit Drätselkammaren påtrugad, utan protokoll endast utskrifvits uti de ärenden, der Drätselkammaren fordrat att sådant erhålla, men icke i alla de öfriga; hvarföre ock, då Kongl. Förordningen om expeditionslösen, tillkommen för att öka embetsoch tjenstemäns inkomster, ej gåfve anledning till annan tolkning, Magistratssekreteraren ansåg sig icke hafva brutit emot de i nämnda Kongl. Förordning gifna föreskrifter. Magistratens utlåtande innehöll, att då ofvanåberopade Kongl. Förordning om expeditionslösen icke innefattade föreskrift derom, att sladsmenigheter eller korporationer ägde alt utan lösen undfå de dem rörande expeditioner, eller att domstols eller Magistrats beslut uti mål, som rörde slika menigheter. skulle utan lösen till dem utlemnas, Magistraten ansåge Magistratssekreteraren hafva varit berättigad att, såsom skett, beräkna lösen för de protokoller, som uti staden rörande frågor utskrifvits och tillstälts Drätselkammaren. 04 Enär dessa förklaringar syntes mig icke vara tillfredsställande, uppdrog jag, genom skrifvelse den 6
April. tvenne alternativer inskränker sig al! den rätt, Riksens Ständer i detta fall kunna utöfva. | sednare Momentet af 107 §, säges väl , 3tffrågor i detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Riksens Ständers Utskott , än Constitutions Utskottet, hos. Standert (indragas, men icke af göras, förrän sistnämnde Ut. skott deröfver blifvit hardt; af hvilka uttryck flere värde Ledamöter af Riddeiskapet och Adelö dragit den mening, att Riksens Ständer, ehuru Co,ns.tituaons Utskottet icke funnit den väckta anmärkningen grundad, ändå skulle kunna den samma tili pröfning o,ch afgörande företak ga, samt till Jen ändan handlingarne i målet fran samma Utskott infordra. Men denna tanka bekänner jag strida fullkomligen, mot min öfvertygelse. Ty pröfiingsrätten af Stars RådsLedamöters förseelser är på det tydligaste i 105 och 106 §§. Constitutions-Utskottet tillagd, i hvilken afsigt Protocollerua till samma Utskott, men ej till Ständerne, fä lemnäs j och Utskott ts beslut om R.k«-Rätt meddelas, Riksens Stind er endast ad no t; ti a ro. f lika måtto innehål ier Första Momentet af 107 §., såsom ett nödvänd'gt villkor, innan Riksens Ständers rätt intrader, att hos Konungen anhålla om afsked för en Stats-Råd-Ledamot, att Utskottet anmärkt bans mindre skicklighet och den hos Ständerna tillkännagifvit; och då detta folsta Moment tages i sammanhang med det sednare, upplyses, åtminstone för mina ögon, att hvad der säges oin Anmärkningsfiågor, sorn väl i Stånden få andraga*, men , -. v / ' Dm 2?