Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Petré: »Instämmande i Friherre Palmstjernas reservation, anser jag, att, då Rikets Ständers redan fattade beslut rörande anslag och lån för anläggning iC Stats-Utsliollels Ullålande, M 340. af en jernbana mellan Nora och Örebro icke grundlagsenlig! kan blifva föremål för något ytterligare tillgörande vid innevarande Riksmöte, Stats-Utskottet saknat all befogenhet, att i sitt Utlåtande göra en framställning, hvarigenom åsyftas, att åt Regeringsmakten öfverlemna vidtagandet af åtgärder, ledande till rubbning af Rikets Ständers förrberörde beslut.» Af Herr Grape, i afseende på jernvägens utsträckning till Köping. Af Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund från Westernorrland, som instämde uti Herr Friherre Palmstjernas reservation, med tillägg, att det ej kunde annat än väcka harm hos allmogen, att densamma, utom sin dryga skyldighet att underhålla allmänna vägar på landet, nu skulle betungas med skattebidrag för byggandet af jernvägar; uti hvilket tillägg Riksdagsfullmäktigen Anders Medin instämde. Af Riksdagsfullmäktigen Matts Persson från Stockholms Län, rörande Utskottets tillstyrkande i sista punkten; med förklarande derjemte, att han vid ämnets afgörande i Stats-Utskottet icke närvarit. Af Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson från Kalmar Län. Bilaga till Friherre Palmstjernas Reservation. Motion af Herr C. F. Waern, ingifven till "Vallöf]. Rorgare-Ståndet den 50 December 1850. Vördsam Motion.
Vestra stambanan fullbordas, hvarigenom en oafbruten jernvägslinie mellan Stockholm och Götheborg öppnas. Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. M 26. 27 Sammanbindning s-banan mellan Örebro och Askersund fulländas mellan Hallsberg och Orebro, samt påbörjas på dess södra del. Nordvestra stambanan: Vägen mellan Porla och Christinehamn fullbordas. Södra stambanan: Vägen mellan Falköping och Jönköping afslutas och arbetet fortsättes söderut inåt Småland. Från Finjasjön fortsättes den år 1860 dit fullbordade banan mot Laga-dalen. Under de återstående åren, eller från och med 1864 till och med 1869, fullbordas Norra, Nordvestra, Östra och Södra stambanorna; men någon speciel arbetsplan härför har icke kunnat uppgöras, dels i anseende till ovisshet om Norra banans riktning från Sala, dels ock emedan, i den mån jernvägsbyggnader blifva mera allmänna inom landet, samt erfarenhet och vana vid deras utförande vinnas, en större produkt af arbete, än nu blifvit beräknad, torde kunna åstadkommas, till följd hvaraf rubbningar i en så långt förut uppgjord plan nödvändigt måste uppstå. Utöfver det anslag, som för de 4 åren 1857—1860 ansetts behöfligt, har Öfverste Ericson trott det vara nödigt, att för nästa statsreglerings-period till Kongl. Maj:ts disposition ställdes ett särskildt kreditiv af 3,000,000 R:dr Riksmynt, för att, om arbetena kunde i större skala bedrifvas eller inträdande förhållanden erfordrade jernvägsarbetenas påskyndande utöfver hvad planen upptager, kunna för sådant ändamål begagnas.
Herr Cederschjöld: Friherre Cederström har anmärkt, att om TryckfrihetsComitéen Liefve part sjelf, derföre att den hade godkänt till tryckning en skrift, som sedan blefve aclionerad, så komme den ur stånd att höras, och att förslaget derföre vore orimligt, och i denna mening har en annan ledamot instämt. Till besvarande af denna anmärkning får jag hemställa, om icke TryckfrihetsComitéen skulle få utlåta sig öfver anklagelsen åtminstone, eller ock skulle TryckfrihetsComitéen vara den enda anklagade, Den 37 Januarii e. ra. *47 hvilken ej fick utlåta sig öfver anklagelsepunkterne. Får den utlåta sig till sitt försvar, så får äfven HofRätten inhämta hvad den har att säga. Jag kan ej se, att det gör något hinder för saken. Herr von Hartmansdorff': Vissa af Ridderskapets och Adelns ledamöter yttra sig så väl och snillrikt, att det är lärorikt inhemta deras yttranden, antingen de höra till saken eller ej. Men jag tillstår likväl, alt då så många göromål ännu återstå, som för Riddérskapet och Adeln, det är hårdt att tiden skall borttagas med anförandet af skäl och grunder, som endast borde hafva kommit fram derest voteringen slagit ut till fördel för den motsatta sidan. Detta tyckes bevisa, huru orätt det är, alt nu ingå i en detaillerad granskning af ett förslag, hvars grunder äro ogillade, hvarpå jag å nyo får fästa Ståndets uppmärksamhet. Jag skulle således önska, att man tyst och stilla ginge förbi allt sådant. Men efter man fortfar, att göra anmärkningar vid denna punkt, vill jag göra en i motsatt riktning mot Herr Cederschjölds. Jag anser nemi. TryckfrihetsGomitéen vara en sakkunnig Nämnd, hvilken lika väl må kunna gifva Domstolarne yttrande i Tryckfrihetsmål, som Kongl. SundhetsCollegium kan gifva det i dråpoch såramål. Om nu en person klagar, att han af Tryckfriheten blifvit dödligen sårad, 69 H. 10* i48 Den 27 Januarii e. ra. synes mig
Åtskilliga gånger glänste tårar i Elins änglamilda, ljusblå ögon – lågo tungt på de långa, mörka, silkeslena, ”gudomliga” ögonhåren Men ingen märkte dem. Hvem kunde också tro balers drottningar om att gråta? Elin borde aldrig valsa, hade hennes Doktor sagt. I allmänhet dansade hon icke mycket. På födelsedagsbalen kom Grefvinnan att gå förbi, när Elin nekade Magnus Cotillon. Om det valsades försigtigt kunde Elin gerna dansa, sade Grefvinnan, och Elin gick att ställa sig med sin kusin ibland de andra dansande. Hon var ledsen – blef det ännu mer vid åsynen af Gösta, som blek och dyster, med blicken fästad på henne, lutade sig mot förstugudörren. Många turer följde på hvarandra. I en kom Gösta, himlen vet hur, (om det icke var en äldre Fröken, som alldeles inte ville släppa Gösta) att vara Elins kavaljer. Man skulle en stund gå bredvid hvarandra. ”Gösta du är så blek, du mår visst icke bra,” hviskade Elin. ”Bättre vore att Fröken Ringschöld tänkte på sin egen helsa än på andras –” svarade Gösta i en ton han aldrig förr brukat mot Elin, men han var så missnöjd öfver att hon valsade, och – med Magnus. Äfven om Elin fått tid att säga någonting, hade hon ej nu förmått det – men i det samma skulle valsningen begynna. Gösta skalf, när han lade armen om Elins fina lif. Enligt de obevekliga danslagarne förd bort till sin dansör af Gösta, var Elin blekare än han, till och med så blek, att hennes Mor skickade till henne order att gå ur dansen. En lättnad var det för Elin – Hade hon bara också sluppit undan den Magnus – men han satte sig på en ledig plats bredvid henne, och började säga mycket vackra saker för Elin. Och hon ville ju söka rätt på Gösta, höra hvarföre han var – ledsen – på sin stackars Elin Lyckligtvis kom en ung Dansös och tog upp Magnus till en ny tur, och Elin kunde ändtligen smyga sig ut samma väg som hon sett Gösta taga, när han störtade ur danssalen. Borta i det innersta kabinettet, vid fönstret, blickande utåt fanns Gösta ensam. Han hade ångrat sitt Fröken Ringschöld – gjort än värre.
Härigenom uppkomma åtskilliga hinder för beslutens verkställande och en skyndsam fortgång för de arbeten, som äro i fråga. Till unåanrödjande af desse olägenheter, torde det stadgande vara nödigt, alt ofvannämnda SocknestämmoBeslut, hviika angå en orts eller Församlings allmänna ärenåer och i afseende derå stadgade vitén, Bihang till RiksSt. Trot. 1823, gide Sami. N:rii. l6z Best), och Ekorn Utsk. Betankanden. må genom KronoBetjeningens försorg, utan ersättning, tiJl stadfästelse hos Konungens Befallningshafvande företes, samt att KronoFogdarne åläggas, att, uppå af Pastor ske» ende reqvisition, grundad på Sccknestämmo-beslut, af tredskande byggnadsskyldige uttaga ersättning för bristande dagsverken och Materialier, i förhållande till ortens Markegångspris. Jag anhåller, att detta Memorial måtte till vederbörligt Utskott remitteras. Stockholm den 3 Mars 1823. Anders Andersson, RiksåagsFullmägtlg från Calmare Läll. Till upplysning i ämnet anser Utskottet nödigt ordagrannt anföra innehållet af 10. §. i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående Sosknestämmor och KyrkoRåd, den 26 Februari 1817, så lydande: jk ''Fordra omständigheterne skyndsam verkställighet af SocknestämmoBeslut, må sådant ej hindras deraf, att detsamma ännu icke vunnit laga kraft, derest icke så är, att ändringssökandet derigenom blefve onyttigt, eller ock Konungens Befallningshafvande, eller Consistorium, som det tillkommer, att pröfva Socknestämmobeslut, skulle finna skäl att verkställigheten inställa. I öfrigt åligger det hvar och en atfc iakttaga och fullgöra, hvad genom laga kraft vunnet, eller efter besvär behörigea faststäldt, SockneBesIut blifvit afgjordt;; Bä? Besv. och Ekon. JTtsk.
Cederström yttrat, då jag velat ålägga Utsk. att ej befatta sig med ämnet; må Utsk. likväl gerna göra det — så mycket bättre, om det kan medhinna, det; men jag tror icke derpå, enär förnämsta föremålet och syftet med våra tillgöranden böra vara, att denna riksdag kan slutas inom den i Riksd.Ordn. stadgade tidrymd, och sådant kan icke ske, om vi fördjupa oss i så många detaljer. Hvad det systeme beträffar, som jag tagit mig friheten omnämna, utgår det alldeles icke, i detta hänseende, från någon oppositions-åsigt, utan från min öfvertygelse om grundlagens anda, och från det förmenande, att Representationen icke kan eller bör sysselsätta sig med utarbetandet af lagar, utan endast med granskningen af dem; och just deruti, att vi hafva en så kort tid som 4 månader, ligger förnämsta skälet för min åsigt. Jag hemställer nemi., om det är rimligt, att Representationen skall på 4 månader medhinna hvad Regeringen icke på 5 år, icke en gång på mycket längre tid, förmått tillvägabringa. Atskillige hördes yrka proposition. Frih. Raab: Då min riksdagstaklik inskränker sig dertill , att efter förmåga söka understödja det jag anser nyttigt för landet och motsätta mig det jag anser skadligt, samt då det, efter min tanka, skulle vara skadligt, om landet ej snart erhåller en förändrad lagstiftning i fattigvårdsfrågan; anser jag mig böra bestrida Grtne Frölichs och Anckarsvärd? förslag, att man antingen skulle förelägga Utsk. alt inom 8 dagar inkomma till Ständerna med utlåtande, eller oek, att Utsk. skulle gifva tillkänna, att det icke kunde för närvar. sig med frågan befatta. Jag anser det visserligen hafva varit önskvärdt, att Regeringen nu hade tillkännagifvit sina åsigter i ämnet; men då sådant icke skett, skulle jag för i H. 44 346 Den i? Februari f. m. moda det vara Representationens pligt att för närvar, åtminstone bestämma och framlägga de grunder, hvarefter Representationen önskar, att denna fråga rnåtte framdeles blifva af Regeringen utarbetad oell handlagd.
Hvad i öfrigt anföres, pag. 18 och 19, angående Andra Hufvud-Titeln, lades till handlingarne. Tredje Hufvud-Titeln. 17:o Voterings-propositionerna godkändes. l8:o Voterings-propositionerna godkändes} och hvad Utskottet i öfrigt anfört vid 23:dje punkten, samt vid slutet, rörande denna Hufvud-Titel, (pag. 34 och 35), lades till handlingarne. Voterings-propositionerna, jemte den serskilda hemställan vid 39:de punkten, godkändes; och slutmeningen, i afseende på denna Titel, (pag. 38), lades till handlingarne. Sjette Hufvud-Titeln. 47:o Inbjudningen afslogs och voterings-propositionerna godkändes. Slutmeningen vid denna Hufvud-Titel, (pag. 46), lades till handlingarne. Sjunde Hufvud-Titeln. Anmälan derom påkallade ej någon åtgärd. Åttonde Hufvud-Titeln. 48:o, Vid hvilken punkts pröfning förekom jemväl Stats-Utskottets memorial N:o 321, med en rättelse uti memorialet N:o 301. Voterings-propositionerna, enligt memorialet ]\T:o 321, godkändes. 49:o, Voterings-propositionen godkändes. Slutmeningen vid denna Hufvud-Titel, (pag. 47 och 48), lades till handlingarne. Prot. Slutmeningen vid denna Hufvud-Titei, (pag. 51 och 52), lades till handlin garne. Hvad i öfrigt anföres, (pag. 56 och 57), angående denna Hufvud-Titel, lades till handlingarne; och Allmänna Indragnings-Staten. 59:o Inbjudningen afslogs och voterings-proposilionerna godkändes. 60:o ocli 61 :o voterings-propositionerna godkändes.
Hofrätten väl funne Karantänsbefälhafvaren icke, enligt gällande lagstadgande eller särskildt meddelad föreskrift, hafva varit berättigad att, på sätt som skett, vid i fråga komne tillfälle den 19 Augusti 1850, emot Watterstons vilja, med vakt omgifva det hus, han med familj bebodde, och sålunda hindra dem från gemenskap med andre; men med afseende å de omständigheter, hvarunder omlörmälte åtgärd tillkommit, -samt enär skada deraf ej kunde anses hafva inträffat, helst Watterston inför Rådst.rätten förklarat, att han i målet icke hade någon ansvarseller ersättningstalan emot Karantänsbefälhafvaren att framställa, ansåge Kongl. Hofrätten, lika med Rådst.rätten, särskildt ansvar derför icke kunna Karantänsbefälhafvaren ådömas; varande denne sistnämndes klagan öfver Rådst.rättens utslag i fråga om ersättning för hans kostnader i målet hos Rådst.rätten, äfvensom hans hos Kongl. Hofrätten väckta anspråk på godtgörelse för hans ytterligare utgifter genom målets fullföljd (fullföljande) utan afseende leinnade. Detta utslag har icke blifvit öfverklagadt af den tilltalade; och äfven jag har trott mig kunna låta dervid bero, att ansvar ej är honom ådömdt, ehuru han förklaras icke hafva varit berättigad till den åtalade våldsamma åtgärden. Jag har härvid ingalunda gjort afseende på de 39 socknemännens af Rådst.rätten åberopade förord; utan har det af mig afsedda mildringsskäl egentligen varit, alt Karantänsbefälhafvarens åtgärd så kort tid fortfor, innan den af Landshöfdingen gillades, och således för hans räkning fortsattes.
Herr Borgmästaren Landegren inlemnade ett sa lydande serskildt yttrande: ”1 Utskottets Betänkande, hvarigenom tiilstyrkes afslag å Herr Contracts-Prostea Petterssons ifrågavarande Motion, instämmer jag hufvudsakligen; och får endast i afseende på en del af motionen framställa min enskilda mening. Motionairen har föreslagit, att derest hat och bitterhet emellan ägta makar så vida råda, att deras sammanvaro, under Rättegången, enligt 14 Cap. i GifiermålsBalken, kunde vara vådlig för enderas lif och helsa, DoinCapitlet skulle ega att Bihang till R, Sc, Prot. 1818 och 18*9, 7i* Simi, 5 :te lid. 34 Bi/. till LagUtskottets Betänkande Nio i6< meddela dem tillåtelse till flyttning från hvarandra. Jag förenar mig med Utskottet dernti, ait en sådan rättighet ej bor till Dom. Capitlet öfverlemnas, ty då denna Autoritet ofta befinner sig på längre afstånd från de oenige makarne, är densamma derigenom och äfven af andra orsaker merendels urståndsatt alt inhemta tillförlitlig kännedom om makarnes sammanlefnad. Deremot tror jag, att den föreslagna rättigheten bör Domare-magten anförtros. Erfarenheten vittsordar, att det i synnerhet är, vid början af den Rättegång , som, för tillämpningen af l/jule Cap. i §, GiftermålsBalken, anställes och vid undersökningen , hvilken af makarne , som gjort sig förfallen till de uti detta lagrum stadgade böter , sorn osämjan starkast visar sig, sarnt hos de ringare folkclasserne , vid ett häftigare lynne och öfverlastande med starka drycker, oftast öfvergår till så våldsamma handlingar, att den ena makans lif och helsa blottställes. Vanligen undflyr då den svagare makan och skiljer sig egenmägtigt från våldsverkaren, men detta är ej lagenligt och kan ofta ådraga den oskyldigt lidande det ansvar, som för egenvilligt öfver, gifvande stadgas. Jag får derföre vördsamt hemställa, att
Arfvode åt Adjunkten i mathematik och mekanik 1,666: 32. — » Adjunkten i kemi 1,666: 32. — » Läraren i allmän byggnadskonst 1,333: 16. — » Läraren i vägoch vattenbyggnadskonst 1,333: 16. — » Läraren i ritning och beskrifvande geometri 1,333: 16. — » Sekreteraren 333: 16. — » Bibliothekarien 333: 16. — Bibliotheks-amanuensen 200: » Räkenskapsföraren 333: 16. — » till extra lärare och repetitörer 1,333: 16. — betjening 1,000: b) till bibliothek och samlingar m. m. Anslag till bibliotheket 1,333: 16. — » till samlingar af instrumenter, modeller, rå-ämnen, fabrikater m. m 3,000: » laboratorium 16. — » mekaniska verkstaden 1,666: 32. — » diverse utgifter för ved m. m 2,000: . 9,333: 16. — Summa B:ko R:dr 36,200: hvilken summa med 22,100 R:dr öfverstiger det till Teknologiska Institutet enligt nu gällande Riksstat utgående anslag, 14,100 R:dr. Beträffande de sålunda föreslagna löneoch anslags-beloppen hade Styrelsen förmält, att Styrelsen, vid bestämmandet af lönerne för föreståndaren och professorerne måst fästa afseende ej mindre derå, att befordran från dessa befattningar till annan tjenst i allmänhet icke kunde påräknas, än äfven att män med grundliga theoretiska insigter och praktisk duglighet kunde hafva utsigt, att antingen såsom industri-idkare för egen räkning eller ock i enskild tjenst erhålla fullt motsvarande eller ännu större inkomster; att, hvad särskildt angick - Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Aäd.
Ost: af Herr Ekerman, att tullen å Surmjölksost vore för hög och skulle föranleda till oloflig införsel af denna vara, som äfven med den tull j83o års Taxa bestämmer till betydlig mängd skulle insmugglas; — af Herr kfhjk, att införsel-tullen å all slags Ost vöre för högt föreslagen. 7.8 Bevilln.-Utskoltels Utlåtande N.-o ^5. Samma skäl, som föranledt UtskoLLet alt tillstyrka förhöjning i tullen för åtskilliga andra Ladugårds-producter, nemligen Boskaps-skötselns uppmuntran inom landet, har äfven legat till grund för den föreslagna ökningen af införsel-tullen å Ost. Detta skäl har Utskottet icke funnit rubbadt af ofvannämndel anmärkningar, helst Utskottet icke kunnat dela Herr Ekermans förmodan, att denna vara serdeles lämpar sig för insmuggling, hvadan Utskottet ej heller kan föreslå någon ändring i dess förra tillstyrkande i detta afseende. Plommonj Catharin: af Herr Grefve Posse och Heir Hessle, att då Sviskon och Catharinplommon med svårighet kunde skiljas ifrån hvarandra, dem borde åsättas samma tull, emedan i annat fall endast Sviskon skulle blifva förtullade. Då Utskottet icke kunnat undgå att godkänna denna anmärkning, har Utskottet, med frånträdande af förra förslaget i denna del, ansett sig böra vördsamt tillstyrka, att Sviskon må föras under samma rubrik som Plommon Catharin-, och den gemensamma införsel-tullen för desse bägge artiklar fastställas till medium af de förut föreslagne serskilde tullbeloppen, eller till i sk. g r:st. Ä:det; och torde, i händelse detta förtullningssätt af Rikets.Höglofl. Ständer bifalles, Sviskon under dess Litt. böra hänvisas till rubriken Plommon, Catharinoch Sviskon. Pomeranser: af Herr Hjerta, som föreslagit, att införseltullen för dem borde höjas till i R:dr för 100 stycken.
Bankens Reserv-fond. Sedan, enligt Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, följande summor dels redan blifvit i Banken reserverade, dels komma alt från Bankens låneoch kreditiv—rörelse indragas, nemligen: a) af Bankens intill 1856 års slut upplupna behållna vinst 2,856,992: 80. b) det belopp af Bankens vid 1856 års slut såsom utelöpande bokförda transport sedlar på 5 R:dr och derutöfver samt sedlar på 3 och 2 R:dr med dubbla och enkla blad, sorn skall från beräkningen af Bankens sedelstock uteslutas och såsom en Bankens vinst upptagas . c) den till skiftesoch odlings-Iån af sedda fond d) det till Fahlu bergslag och Spar bankerna i riket anvisade kreditiv e) genom innehållning å fonden till beläning af fast egendom å landet 552,995: 77. 120,000: — 300,000: — 975,000: — Transport 4,584,988: 57. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37.
Adeln har deremot inom sig ytterligare Konungens Rådgifvare oell Föredraganden i Corn mandomål, 1j vilkas upplysningar hufvudsakligen verkade vid heslutet om materielen, och hvilka upplysningar icke annorlunda än genom afskrifter kunna de öfrige Stånden meddelas. Grefve von Fersen, Hans: Som jag ej kan finna annat, än att Herr Crusenstolpes ifrågavarande hemställan om inbjudning är en ny motion, instämmer jag med Herr Hjerta deruti, att den må blifva hvilande på bordet, på det den må kunna afgöras i ett mera utredt skick. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag finner en stor oformlighet i Herr Crusenstolpes motion , och tror, att rätta tiden för ett sådant förslag ej inträffar, förr än StatsUtskottet af gifvit sitt jemkningsförslag i ämnet. I öfrigt bestrider jag helt och hållet detsamma. Men om, i följd af Herr Hjertås och Grefve Fersens anhållan att frågan må hvila på bordet, den först i nästa Plenum skall afgöras, och jag då icke äger tillfälle att vara närvarande, så reserverar jag mig mot beslutet af den enhällighet, som Herr Crusenstolpe nyss behagat kalla den. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att då af de tvänne frågor, hvilka blifvit framställde, den ena, innefattande Herr Crusenstolpes 74 Den 12 October e. m. hemställan om inbjudning till de öfrige RiksStånden att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut uti en särskild punkt af Tredje HufvudTiteln, blifvit af åtskillige Ledamöter begärd på bordet, ansåg Hans Excellence sådant, enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke kunna vägras. Men hvad beträffade den andra frågan, som innefattade Friherre Cederströms förslag om inbjudning till de öfrige RiksStånden att förena sig uti alla de af Ridderskapet och Adeln i afseende å Andra och Tredje HufvudTitlarne af Statsregleringen fattade beslut, så enär detta förslag väl blifvit bestridt, men icke begärdt på bordet, ansåg Hans Excellence sig nu böra derå göra framställning.
Ehuru Erik hade ett godt och medlidsamt hjärta, som deltog för andras lidande, måste vi likväl tillstå, att det ej var medlidandet allenast, som förde honom till lilla torget, utan snarare nöjet att se den vackra Manda. Vi säga se, ty Erik var vid dessa korta möten den, som minst talade, emedan Manda merendels förde ordet. Han erhöll emellertid aldrig tillåtelse att följa henne längre än till bron, och det föll honom icke in att fråga efter hennes namn eller hvems barn hon var. En dag hade Erik kommit för sent till mötesplatsen. Manda hade redan gått hem; men i hennes ställe kom unga Claes Henrik emot honom. De hade icke sammanträffat sedan händelsen i tornet. Erik kände stor lust att gifva Claes Henrik betaldt för dennes elakhet att kasta sten på honom och flickorna; men han afstod likväl därifrån och ämnade passera förbi sin fiende. Detta var emellertid icke i enlighet med Claes Henriks planer, ty han gick Erik rakt på lifvet. “Nu kan jag underrätta dig, att det är slut med att träffa Manda. Mamma tycker icke om så’na där möten, och Manda har fått sina fiskar varma af min mor. Du kan vara säker på att jag bryggt för henne, så att hon fått betala att du hotade att skvallra. Våga dig nu bara att titta på henne, så skall du få se, att jag styr till, så hon får umgälla det.“ Det var mer än det tålmodigaste lynne kunde fördraga; också uppflammade Eriks vrede, och säkert är, att de drabbat samman, om icke Eriks far kommit i detsamma och tagit pilten med sig. Dagar och veckor förflöto, utan att Erik vidare gick åt torget. Midsommaren nalkades. En dag hade Erik, som älskade att följa sina nycker, ströfvat omkring i trakten och återvände först mot aftonen till staden. Han var af klen kroppsbyggnad och led mycket af allt slags fysisk öfveransträngning. Trött af den långa promenaden, gick han upp på en af vallarna.2 Han satte sig där, hvarifrån man hade utsikt åt hafvet. Aftonen var lugn och luften mild. Erik tryckte handen mot hjärtat, där en orolig smärta kändes, och det var liksom han velat betvinga denna, för att utan någon störande plåga få njuta af kvällens underbara skönhet.