Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har yrkat och yrkar, att med alla väsendtligare förändringar uti införseltarifen af tullsatserna för sådana slags artiklar måtte få anstå till dess den 88 Bevillnings-Utskoltels Betänkande A':o 8. omarbetning af tulltaxan kommer att ske, hvarom Utskottet föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj:t göra underdånig anhållan. Dels skänkes sålunda åt tullagstiftningen den större stadga, som såväl Kongl. Maj:t som Rikets Ständer vid tulltaxans behandling sistlidna riksdag förklarade vara så önskvärd, dels bör ock kunna förväntas, att, om en fullständig utredning föregår, det förslag till förändringar i tulltaxan, som vid nästkommande riksdag kan blifva Rikets Ständer förelagdt, icke skall utvisa samma brist på följdrigtighet, som, efter hvad Herr Fåhraei reservation tillräckligt antyder, förefinnes i det förslag, som Utskottet nu framlägger. Utan att vid sådana förändringar iakttages tillbörlig omtänksamhet, såväl med afseende på det inbördes förhållandet mellan tullsatserna för artiklar, sorn, betraktade ur synpunkten af industriens behof, sinsemellan ega samband, som med afseende jemväl på öfriga förhållanden, hvaraf den ena eller andra industrigrenens bestånd och utveckling kunna vara beroende, torde man löpa fara att genom framkallandet af en reaktion förlora stadga till och med uti sjelfva de principer, sorn ligga till grund för den nuvarande tulllagstiftningen. » 10:o. af Herr C. F. Carlsson: »l:o Utskottets tullafdelning hade, i öfverensstämmelse med Herr Friherre C. A, Raabs och Riksdagsfullmägtigen C. J. L.
Mörner yttrade att det icke innebure någon orättvisa, om den qvarnsökande blifvit ålagd för hög ränta på sin qvarn, alldenstund det stöde honom fritt att, om han ansåge sig för högt beskattad, nedlägga denna rättighet och så slippa ifrån qvarnafgiften. Jag beder den ädle Gr:n bemärka, att det icke är så lätt att törst bygga en qvarn och bestrida alla dermed följande omkostnader, samt sedan man slutligen, genom räntans höjd, kommit underfund med att den icke kan bära sig, tvingas att nedlägga densamma. Det är icke allom rådligt att företaga ett dylikt experiment; och just till förekommande af dylika förluster, samt på det vi måtte få flera qvarnar, är det som jag instämmer i Hr von Köchs motion. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Den ärade talare, som först yttrade sig mot motionen, antog med en viss glädje motionärens bevekelsegrund hafva varit att vilja gynna qvarnegare och qvarnegarinnor. Då jag tänker att med min ringa röst understödja motionen, vill jag, på. det icke något sådant motiv må tillskrifvas mig, redan på förhand förklara, att jag icke hyser någon miskund med ifrågavarande personer för den skatt de utgöra; men deremot har jag mycket medlidande med alla dem, som erna anlägga nya qvarnar, i afseende å allt det bråk och allt det trakasseri, som åtföljer, innan man kan komma att lå mala. Jag tager mig äfven friheten, att särskildt fästa uppmärksamheten på den frestelse, att inkomma med falska uppgifter, för hvilken qvarnegarne genom beskattningens höjd äro utsatte. Sjelf har jag varit i erfarenhet om en sådan sak, och skall berätta, luiru det vid ett sådant tillfälle tillgick och ännu kan inträffa. År 1836 tillträdde jag ett boställe, som hade en fot-qvarn med ett mycket godt vattenfall, och beslöt att bygga 150 Den 26 November f. m. om den till en hjul-qvarn. Jag byggde först och gjorde anmälan, när qvarnen var färdig. När skattläggningen skulle ske, tillspordes jag huru mycket årliga qvarntullen utgjorde.
Riksgälds-kontoret vid obligationernas belåning erhölle en särskild förbindelse af låntagaren och således säkerhet utöfver den, sorn innefattades i sjelfva obligationerna, högre ränta och större kapital-rabatt då fordrades, än när obligationerna för Riksgälds-kontorets räkning inköptes; hvilket i de flesta fall måste förefalla obilligt. Vore obligationerna nog goda att kunna till sitt gångbara värde köpas, så syntes de ock samtidigt kunna till detta pris belånas; och ansåges den i obligationerna förskrifna räntan tillräckligt hög vid obligationernas inköp, borde den val också vara tillräcklig, om de vid samma tid belånades. Dock kunde sådana fall tillika inträffa i afseende på penninge-ställningen, att den gångbara räntan på de bästa säkerheter uppginge till mer än 5 procent, hvadan och då intet skäl syntes förekomma, hvarföre Riksgälds-kontoret skulle åtnöjas med lägre ränta än den allmänt gångbara, Revisorerne ansågo en sådan förändring i ofvan åberopade reglements-§§ böra vidtagas, att det blefve öfvenlemoadt åt Fullmäktige, icke allenast att efter omständigheterna bestämma till hvad belopp ifrågavarande obligationer borde belånas, utan ock, i förhållande till den i allmänhet gängse penningeräntan, fastställa den ränta, som vid dessa län skulle erläggas; hvarjemte Revisorerne ansett att härvid äfven borde komma under öfvervägande, huruvida icke Fullmäktige kunde lemnäs rättighet att belåna andra än de i sagde §§ uppräknade räntebärande papper, då Fullmäktige pröfvade dessa innefatta full säkerhet. Bih. till R. St. Detta med hvad mera Revisorerne yttrat och hemställt, hafva Fullmäktige, enligt hvad de uti härom till Utskottet aflåten skrifvelse förklarat, funnit väl grundadt och af den beskaffenhet, att Revisorernes framställningar, så fort sig göra lät, borde till Rikets Ständers pröfning och bifall anmälas.
Maj:t har sålunda redan meddelat Rikets Ständer förslag till en förändrad reglering af Landtstats-tjenstemännens löneförmoner; men då Rikets Ständer, af ofvan uppgifne orsaker, icke kunnat dermed vidtaga någon åtgärd, synes det, som borde Rikets Ständer, derest de skulle med en un - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Memorial, IV.-o 104. 13 devdånig skrifvelse af den syftning, motionen innehåller, till Kongl. Maj:t ingå, tillika framlägga de grunder, på hvilka Rikets Ständer för sin del ansåge en förnyad reglering kunna verkställas. Då likväl ett sådant förslags uppgörande skulle erfordra en vidlyftigare utredning af de serskilda förhållanden, som, i afseende på landlstals-personalens aflöningssätt, kunna inom olika Län visa sig, än den Utskotten kunna åstadkomma, samt det i allt fall torde vara lämpligast att förslag af dylik beskaffenhet, från Kongl. Majrt utgå, linna Utskotten sig böra tillstyrka, O %/ 7 att Herr Suntl/ers ofvanberörde motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 4 April i845. M fl 04. Ank. till Exp. Utsk. d. 5 April, kl. 6 e. m. ■Memorial, i anledning af ater remiss ä Utskottens Betänkande N:o /to, angående väckta förslag till ändringar i Kongl. Stadgan om Folk-undervisningen i Riket af den 18 Juni nSfa.
Den Tyska anda, som söker påföra 19 Sedet föråldrade Institutioner, och hvilken för 20 år sedan icke vågade höja sin röst. Det ä,r på denna grund Ufc, skottet tillstyrkt förslaget. Man klagar allmänt öfver en fördom , som skall herrska inom Fäderneslandet, att hvar och en. som förvärfvat sig förmögenhet, titlar eller Adelskap, nödvändigt måste öfverföra sine barn och barnbarn på den tarande klassen. Ar detta Den 11 Octobrr f. m. sannt, och medger man skadligh6ten deraf, så frågar jag, om något värdigare sätt gifves, att motarbeta fordomen än det, att Sveriges första Stånd genom ett offenteliget beslut visar, att det icke anser sig öfver att ingå i Näringarna. Man har redan här anfört den nytta, som för det allmänna skulle vinnas deraf, om åtskillige Embetsman, före inträdet i Statens tjenst, förskaffat sig närmare upplysningar om beskaffenheten af Näringar och mechaniska yrken och angelägenheten deraf vid rner än ett tillfälle att äfven medlemmar inom detta RiksSlånd i dessa grenar ega sakkännedom, torde icke betviflas. Jag skulle sale. des tro, att, enär vid denna Riksdag fråga är att att införa Näringsfrihet, tiden jemväl är inne Ridderskapet och Adeln att visa, att Ståndet anser Näringarne med aktning. Jag önskar att Ridderskapet och Adelö må vid 1823 års Riksmöte gifva ett föregående yttrande en formelig dementia. Det var nemligen år 1720, som Adeln beslöt, att om någon skulle fot esias lill inträde å Ridi dårhuset af Handtverksclassen, eller som sysselsätta sig med bedrifvandet af någon Slöjd eller Näring, så skulle en sådan person icke emottagas. Det är således icke dit jag önskar att vi skole återgå, utan att vi åtminstone må stanna vid den upplysning, hvartill verlden nu hunnit. Och hvem garanterar i öfrigt, att ibland Adelns söner hos alla just skola finnas anlag för Statens tjenst?
Jag var temligen hemmastadd i grannskapets leksaksbodar, innan jag fann min kisse, och när jag väl fann honom, var han ej en ' fullständig katt, utan en som varit van att taga sig fram genom exeqverande på ett musikaliskt instrument. Sedan han emellertid blifvit skild från sin ställning och fått hatt på hufvudet, stöflar på fötterna och en säck full af villebråd (svart och hvit ull) kastad öfver axeln, var han verkligen ganska lyckad. Markisen af Carabbas klädde jag i en röd sammetsdrägt med spetskrås och trekantig hatt samt käpp o c h spetsnäsduk. Prinsessan var ståtlig i hvitt siden och guld, med krona af guldpapper och perlor samt en lång hvit slöja, färdig för sitt bröllop. Ali Baba hade grön rock, vida gröna byxor och en hvit turban samt bar på ryggen en säck, fyld med karameller, hvarpå jag öfverst lagt några blanka ettöringar. Sindbad hade hvita byxor, röd skjorta och hvit turban. Blåskägg var klädd i en lång blå sidenrock med hvita vidbyxor under; kring lifvet ett bälte hvarifrån hängde en massa nycklar, guldkedja kring halsen, en hvit sidenmössa på hufvudet och långt hår och skägg af ljusblå bomull, som jag väl kammade och derefter gummade på dockhufvudet. Tummeliten hade röd rock, blåa b y x o r o c h krås kring hals o c h ärmar, på sitt hufvud en hög sockertoppsformad hatt. Då han var klädd, knöts han in i en liten näsduk fyld med kli, det skulle föreställa: ^ Tummeliten i puddingen. » Hvarje docka hade en liten adresslapp med dess eget namn jemte namnet på det barn, hvartill den var ämnad. Vi valde ett stort träd, men innan någonting hängdes upp, förstärkte vi toppen af trädet och äfven några af grenarna, på hvilka vi ämnade sätta ljus, genom att fästa galvaniserad jerntråd under dem; på så sätt höllos ljusen mycket bra på sina platser. Vi fäste dem vid grenarne med fin jerntråd utan några ljushållare. Jag försökte en gång små kulörta lyktor med sådana ljus, som numera brukas i små nattlampor.
Upplästes ett af Hr Edelstam, Fabian, inlemnadt sålydande mern.: Underrättad, att jag af II. K. o. Ad:s Electorer blifvit utsedd till ledamot i LagUtsk., får jag äran ödmjukeligen anmäla, att jag af trägna tjenstegöromål är hindrad emottaga detta uppdrag. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att äfven bland ledamöterne i RankoUtsk. en plats blifvit ledig derigenom, att Gr. Liljen - 166 Den 21 Juni f. m. crantz, Gust. Fredr., inlemna! sin riksdagsmannapollet, samt anmodade Hrr Elektorer att i anledn. häraf sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Gr. Liljencrantz samt en ledamot i LagUlsk. efter Ilr Edelstam. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att en icke obetydlig del af R. o. Ad:s ledamöter och suppleanter i förstärkta StatsUtsk. dels efter beviljad ledighet bortrest, dels inlemnat sina polletter, samt att det derföre torde vara nödigt att utvälja flere suppleanter i detta Utsk.; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade i det först i nästa vecka inträffade plenum utse 10 ytterligare Suppleanter för ledamöter i förstärkta StatsUtsk. Ropades ja. Föredrogs och företog R. o. Ad. punktvis till afgörande BankoUlsk:s d. 14 o. 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o (il, öfver de inom RiksStm gjorda anmärkmr vid betänk. N:o 48, med förslag till föreskrifter, ang:de Bankens metalliska kassa m. m. l:sta punkten, ang:de 3:dje punkten af betänk.
Nu gå båda mina barn ifrån mig, PASTORN. PASTORN. Hvad säger ni? FRU GERMAN, till båda. jag gjort mina barn. Vet ni, jag önskar, att jag visste något ondt, som WOLFF. Tant? FRU GERMAN. de bedt mig om, som stått i min magt, men som jag inte gjort. Jag ville så gärna söka godtgöra det. Ack, Att jag visste något, hvari jag felat, något bara, som de äro unga och anse för inkonsekvens att erkänna ett fel. Men om Gud ville pröfva mina krafter, kanske jag därinne? än en gång kunde få omfamna dem. (Till Wolff.) Är hon ANDRA AKTEN WOLFF. Ja... Vill tant... FRU GERMAN. går igenom här, så skall jag gå hit ut och säga henne farväl... De gå in i fru Germans rum. Nej, nej. Vi gå in till mig. Vi höra nog, om hon NIONDE SCENEN SIGRID. MARIE. Sigrid i hatt och kappa kommer från sitt rum med ett paket. Hon lemnar dörren öppen efter sig. När hon ser salongen tom, går hon upp till skrifbordet, SIGRID. letar däri, tar fram ett bref och lägger det under följande repliker i ett kuvert. Marie. MARIE, kommer ut. Fröken? SIGRID. Marie skall tala med mamma. MARIE. Jag vet inte om jag törs, fröken. SIGRID. skall gå bort, men vänta här tills mamma kommer. (Ger henne brefvet.) Hon skall inte säga ett hårdt ord till Marie. Jag Gif henne det här brefvet, det är ett gam VÄRFLOD malt från Kristofer. Om hon läser det, så får Marie nog hjälp af henne. Adjö. MARIE. Tack fröken. SIGRID. Fri... fri... Hon går till vänster. TIONDE SCENEN. FRU GERMAN. MARIE. FRU GERMAN, kommer ut. famna henne... Sen får hon gå... (Får se Marie.) Hvem söker ni? Jaså, var det er Sigrid talade om... Marie! MARIE, svarar ej, slår ned ögonen. FRU GERMAN.
St:rs Revisorer öfver Statsverket vara så bestämdt ådagalagdt, att någon serskild framställning derom icke behöfver förutgå Utskottets^ttrande i sjelfva saken. De orsaker åter, som påkallat detta behof, hafva synts Utskottet hufvudsakligast böra uppsökas ifrån den skiljaktighet i meningar, som sedan sista Riksdag yttrat sig dels hos R. St:r och deras Ombud, dels ock från verkställande Magtens sida ito i frågan om omfånget af Revisorernes granskningsrätt, i afseende på de allmänna Verk och Inrättningar, hvilkas förvaltningar och redogörelser böra utgöra föremål för Revisionen; samt 2:0 rörande tiden, till hvilken granskningen af Föivaltnings-ätgärderne må i afseende på StatsVerket kunna sträcka sig. K. M:t har nu mera, genom sitt till R. St:r aflåtne Nåd. Förslag till ny Instruction, i Nåder förklarat, att alla de allmänna Fonder och Cassör, som icke tillförene af R. St:rs Statsutskott eller dex-as Revisorer undergått Revision, hädanefter skola, i sammanhang med StatsVerket, öfverses och granskas, samt i sådant afseende förordnat, att äfven räkenskaperne för sådane Bctänkanden, N:o 353. 219 Cassör och Fonder böra ifrån och med detta ur i RiksBokslutet ingå. Härigenom är således undanröjdt det hinder, som hittills mott för utfärdandet af en Instruction för R. Sttrs Revisorer, öfverensstämmande med det beslut R. St:r förut fattat iden första frågan, eller att alla allmänna medel förvaltande Verks räkenskaper böra vara underkastade R. Stms Revisorers granskning; hvadan Utskottet anser all vidare pröfning af denna fråga, såsom genom K. M:ts Nåd. medgifvande hufvudsakligen redan afgjord, icke erfordras.
Lag erhöll den underrättelse, att det Högwördige PresteStander, jamte antagande af Oeconomie-Utskottets Betänkande om Rikets förswar i händelse af ett nöds^Z, krig^ stält stna förut säsom wilkor beslutna Mo^stcationer i sorni af blotta underdäniga onstn ngar» ^-warigenoni dest hcstut icke mera innebär nägon^oenst.isyet med RegeringsFormens föreffrister, och jag pä sadan grund förmodade, att Högloft. Nidderstapet ochAdeln, efter behörigt tillkännagifwande härom af d t Högwördige Pr ste, Ständer, skulle lätteligen med detsamma instämma; har jag, till winnande af det ändamäl akt styndsamt kunna meddela de andra Ständcn NidderstapctS och Adelns yttrande, författat förslag till ett Protvcolls - Utdrag häröfwcr, hwilket jag utbeder mig Ridderstapets och Adelns benägna lillsiänd sitt fä upläsa. Tilläts, Friherre lAsnveibeim upläste derefter följande: Utdrag af Protokollet, lMet i Högloft, Ridderstapets och Adelns Plenum den 26 April egra. Sedan Nidderstapet och Ad ln inhemtat att det HögDvrdige Preste-Ständet i sä mätto bifallit Allmänna Be« swärss 970 , Dm 26 Äprii. smarsoch Oeconomie-Utffottcts Betänkande af den ro A , pril att Högwördige Preste,Ztändet nied öfwcrlemnande -telt Kongl. Maj-ts Nädaga pröfning och afgörande af do omständigheter, hwilka röra »verkställigheten af Utskottets förslag, vttrat underdämgt dopp, att Ko->gl.
LÄKARENS (ansigte synes i fönstret med vanställda drag). DAMEN. Är det en katt i rummet; det känns så oroligt. DEN OKÄNDE. att någon är härinne. Nej, det tror jag inte! men jag har också en förnimmelse af AUGUST STRINDBERG DAMEN (vänder sig om och får se ansigtet, skriker och störtar mot Den Okände för att söka skydd). O, det är han! DEN OKÄNDE. Hvar? Hvem? (Läkarens ansigte försvinner.) - DAMEN. Der, i fönstret! Han! DEN OKÄNDE. Jag ser ingen; Du har misstagit Dig! DAMEN. Nej, jag såg honom! Varulfven! Kan man inte döda honom? DEN OKÄNDE. odödlig själ, som är bunden vid din. DAMEN. Om man hade vetat det förut. DEN OKÄNDE. Det står visst i katekesen! DAMEN. Låt oss dö, då! DEN OKÄNDE. att döden är slutet, så återstår bara att hålla ut och kämpa! och lida! Det var en gång min religion, men när jag nu icke längre tror Jo, det kunde man nog, men det hjelper inte, ty han har en TILL DAMASKUS - DAMEN. Hur länge skola vi lida? DEN OKÄNDE. Så länge han lider och vårt samvete piskar oss. DAMEN. för vår lättsinniga handling; låt oss uppleta hans fel... DEN OKÄNDE. Försök! DAMEN. förtjenster, och Du förlorar på jemförelsen. DEN OKÄNDE. men gör mig afskyvärd och löjlig. Detta är att stå inför det ohjelpliga! Vi ha mördat en själ, och vi äro mördare. DAMEN. Hvems är felet? DEN OKÄNDE. Dens, som styr menniskors öden så galet! (Det blixtrar; det elektriska klockspelet ringer.) Se så vist det är inrättadt! Och hans lidande helgar honom, Det må Du säga! Sedan jag vet honom olycklig, ser jag endast Låt oss söka försvara oss inför samvetet; låt oss finna ursäkter AUGUST STRINDBERG - DAMEN. Jesus Maria! Hvad är det? DEN OKÄNDE. Det var svar på tal.
Innevånare åsyftade välgörande ändamål derigenom må kunna vinnas. Bifölls. H err Munck af Rosenschöld, Eberhard: Man bjuder nu mera icke till att neka hvad jag i flere serskildte yttranden, både vid denna och förra Riksdagen, sökt ådaga agga, att Sverige sedan »809 fått vidkännas en betydlig undervigt i handel med Finland, samt att där. igenom vårt RörelseCapital årligen minskats, i begge afseenden till icke ringa skada för vårt Rikes imhemska Product on Då oagtadt en i November sistledit år på 8 år afsluten HandelsTractat med Ryssland, i ett det väsendteliga lika ofördelagtigt Handelsförhållande i anseende till Finland, får fortfara} så återstår in - Den 4 Maj'., e. ni. gen annan utväg, än att utfinna tillräcklige Correctiv emot denna handel. Jag har innom Motionstiden, i ett serskildt Memorial, föreslagit sådana. I ett omedelbart sammanhang dermed får jag nu föreslå ännu ett Correctiv till emot nämnde Handels-förhållande och dess följder, nemligen en tilIräckeligen vidsträckt Nederlagsfrihet för Stockholm. Sedan Riksens Ständer, i .följe af Serskilta Utskottets Förslag vid sista Rik.dag, hos Konungen i underdånighet anhöllo om förhöjd Tull på en del Utländska varor och förbud, emot andra, och dessa åtgärder äfven blifvit vidtagne, har en oundviklig följd deraf bil vit, att Fintiarne icke mera kunnat med förmon taga sina behof af Utländska. varor från Stockholm, uran i stället hämtat dem från Köp nhamn, Lubeck , Hamburg och andra utländska orter. Följden åter häraf bar blifvit och skulle nödvändigt blifva , att vi ännu mindre än förr kunnat betsia Finska varorna nied andra varor, och således ännu mer än förr , nödsakats betala dem med våra Sedlar.
Majit funnit godt i Nåder förordna, att serskild ny byggnad, i öfverensstämmelse med den af Chefen för Ingeniör-Corpsen uppgjorda och af Fullmäktige godkända ritning, som af Kongl. Majit i Nåder fastställdes, må för omförmäldta ändamål uppföras, äfvensom Kongl. Majit i Nåder gillade bemälde Chefs underdåniga förslag i fråga om upplåtande af boningsrum för Bankens tjenstemän och vakt - i Prcemium för förslag till reorganisation af Banken. Fr agan om sättet för upprättande af Extr akt er öfver Bankens Debitorer och Creditorer. betjente uti annan lokal inom Fästningen; samt beträffande åter bestridandet af kostnaderna för det sålunda erforderliga byggnadsarbetet, pröfvade skäligt i Nåder förordna, att, med bifall till Chefens för Ingeniör-Corpsen framställning, att af förslagsbeloppet, 3440 R:dr borde beräknas för fästningsbyggnaden och 72,000 R:dr såsom Bankens bidrag, den uppkommande byggnadskostnaden skulle, efter denna grund, mellan Banken och Fästningsbyggnads-fonden fördelas, dock så att Bankens deltagande uti intet fall öfverstege sistnämnde belopp, hvilket borde utgå med l/3:del årligén under hvartdera af åren 1849, 1850 och 1851. Uppå Kongl. Krigs-Collegii requisition, hafva Fullmäktige härefter utanordnat det stadgade bidraget för innevarande år med 24,000 R:dr Banko. §. 6.
Till ledning vid bedömandet af det öfverskott, som den lokala persontrafiken vid och omkring Carlstad skulle lemna, har Utskottet ur tillgängliga och till rigtigheten bestyrkta hand - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 25 handlingar ansett, sig höra meddela, hurusom å Carlstads gästgifvaregård under åren 1860—1864 i medeltal årligen herbergerats 4,380 personer och från samma gästgifvaregård likaledes årligen utgått 6,200 hästar, under det att med postdiligenser trän Carlstad till Christinehamn och Finnerödja befordrats år 1863 512 personer, år 1864 518 personer och de åtta första månaderna af år 1865 421 personer, samt från Christinehamn till Carlstad under samma tidsperioder 161, 214 och 158 personer. Gästgifvaregårdarne i trakten omkring Carlstad, jemförda med öfriga gästgifvaregårdar inom länet, förete likaledes en öfvervägande trafik. Sålunda hade från Lillnors gästgifvaregård på väg till Åmål under de sistförflutna åren i medeltal utgått mer än 2,000 hästar, vid Prestgården på väg till Filipstad omkring 1,800 och vid Illberg på väg till Arvika 1,500 hästar, under det att vid Spånga på väg till Christinehamn skjutshästantalet uppgått till mer än 4,000.
Nog skulle han ju dugat att taga med redan då jag kom, men han hade två år kvar af reservexercisen och jag ville inte att han skulle rymma. Nu kommer han redan med nästa båt. Och hälst ville jag ha honom i samma camp. Arbete fins här ju mera än tillräckligt, svarade jag, inom mig undrande hvart karlen ville hän med sina preludier. Ty Taivalmaa visste nogsamt att jag med nöje skulle antagit ett femtiotal nya arbetare, om jag kunnat få dem. Han var synbarligen icke häller ännu tillfreds, utan stod och tuggade ett grässtrå och tittade åt höger och åt vänster, men inte på mig. Så spottade han ut grässtrået och drog fram sin pipa. "Nu kommer det", tänkte jag, efter att ha noga följt med hans manövrer utan att låtsa märka dem. Det var riktigt tänkt. Så snart han fått eld på pipan, klarade han strupen och anmärkte i möjligast likgiltiga ton: Få nu se hvem som blir bokhållare här i boden. Det var således meningen. Biträdet i kommissariatbutiken hade ett par dagar tidigare fått nog af tropikerna samt begifvit sig tillbaka till New-York. Och nu spekulerade vår ordningsman på platsen för sin, antagligen förhoppningsfulla son och arfvinge. Han kan väl skrifva och räkna? frågade jag försiktigt. Det må han väl kunna, då han blef skolad tills han var sexton år, sade Taivalmaa med en förlåtlig anstrykning af stolthet. Men någonting annat än finska förstår han naturligtvis inte? Neej medgaf ordningsmannen dröjande men nog kommer man ju till rätta här också med finska. Och snart lär han sig väl annat om det behöfs unga pojken är han ju ännu. Ja, det är en sak jag i alla fall icke kan afgöra ensam, afböjde jag tillsvidare frågan och kommissariatföreståndaren vill nog åtminstone se honom, innan han lofvar någonting. Det förstås det förstås! instämde han med så stor belåtenhet, att jag begrep huru landet låg. Han hade klarligen till en början blott velat taga reda på om platsen redan var besatt eller bortlofvad. Och jag hade helt oskyldigt hjälpt honom åtskilliga steg längre på väg än han troligen velat gå i första anloppet.