Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samtalet öfvergick nu till mera enskilta ämnen, och efter en stund tog generalen afsked och for hem. TJUGUTREDJE KAPITLET. Många särskilta anledningar sammanträffade att göra vintern 1770 till en af de gladaste och mest lysande för hofvet under Adolf Fredriks regering. På flera år hade konungahuset icke haft sådan vind i seglen, som vid den nyss öfverståndna riksdagen, och det drömde ej om annat än nya eröfringar på frihetens bekostnad, grundande sitt hopp, dels på sitt erhållna inflytande hos ständerna, dels på de franska sändebudens löften, dels på kronprinsens folkgunst och inställningsförmåga. Det var ej längre blott den tjugufyraåriga stolta skönheten, kronprinsessan Sophia Magdalena, som på hofvets fester ägde allas hyllning; hon delade den numera med sin yngre svägerska, den täcka, intagande sjuttonåriga prinsessan Sophia Albertina. Enkel, glad, okonstlad och mera ledig i sitt sätt att vara, än kronprinsessan, lockade hennes vackra ögons lidelsefulla eld tillbedjarnes skara att närma sig, under det den sednares kalla blickar erinrade äfven den förmätnaste att hålla sig på behörigt afstånd. Skillnaden i rang mellan konungahusets medlemmar och deras umgängeskrets kunde likväl ej hindra den lille skalkaktige, bevingade och bekograde guden, att drifva gäck med den menskliga höghetens tillkonstlade anspråk, och att med samma pil genomborra det undersåtliga och det furstliga hjertat. Denna gång tycktes dessutom kärleken hafva åtagit sig att godtgöra fördomarnas ofog och att närma ett föremål till purpurn, hvilket, under vissa andra omständigheter, bort äga den redan i sin vagga. Fredrik Wilhelm von Hessenstein, grefve såväl i Sverge som i det heliga romerska riket och omsider jemväl furste på begge ställena, lemnade, i de egenskaper, som alstra uppseende, bifall, afund och framgångar vid ett hof, alla medtäflare långt efter sig.
Maj har Öfver-direktören vid Landtmäteriel a idort att, sedan de vid Slorskiftesoch Afvittringsverken anställde tjenstemäns arfvoden blifvit genom Kongl, brefvet den 11 .luni 1858 (dr innevarande statsreglerings-period bestämda, samt Kongl. Majlis Befallningshafvande i Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, uppå Öfver-direktörens anmodan, afgifvit specifika förslag å den särskilda tillökning uti innehafvandc arfvoden, som, på grund af Rikets Ständers beslut om löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän för år 1857, ansetts böra äfven bemälda tjenstemän för samma år tillkomma, så och efter det berörde förslag, uti hvilka atlönings-förhöjningen beräknats för Styresmannen och Landtmätarne vid Storskiftesverket! Stora Kopparbergs län till 4,379 Rdr69 öre, för Styresmannen och Landtmätarne vid afvittringen i Wester-Norrlands län till 1,697 Rdr 92 öre, för Afvittrings-landtmätarne inom Westerbottens län till 1,600 Rdr, samt för Styresmannen och Landtmätarne vid afvittringen i Norrbottens län till 2,900 Rdr, eller sammanräknadt för alla ifrågava - Kongl. Maj:ts Nåd.
Men säg då, hvad har ni märkt? » » Jag såg något mycket behagligt: jag såg, hur fröken Dolfi, just som herr Henrik kom in i rummet, satt och lekte med ett rosenrödt konfektpapper. » » Med ett konfektpapper! ? » » Ja, med ett rosenrödt konfektpapper. Hon vek tillsammans det och lindade det graciöst om sitt finger. Därpå började hon, som ni också hörde, att gnabbas med herr löjtnanten om antalet blad på den stora palmen i er salong. » » Ja, ja — men vidare, vidare! Hvad gjorde bon sen, » frågade fru von G. upprörd. » Sen kastade hon i skämtsamt trots öfver sin motsägares omedgörligbet konfektpapperet inför herr Henriks fötter. » » Det såg jag inte alls! — Och så? Hvad gjorde hon så? » » Nu gjorde hon inte något mer. Men hvad en löjtnant gör i ett dylikt fall, är inte svårt att lista ut. Han tar ett steg framåt och sätter en fot på corpus delieti, så kastar han en blick omkring sig, att ingen spejare finns i närheten, och har han lugnat sig i det afseendet, bockar han sig ned och putsar sin stöfvel eller sina pantalonger, något som inte väcker någon misstanke, då som bekant en löjtnant alltid borstar och putsar sig, och vid detta tillfälle råkar det röda lilla papperet komma i ban3 hand. Nu drar han af sina handskar och rullar tillsammans dem, som lite hvar ju plägar göra, och som äfven militärer för sed och vana hafva. Inte kan han rå för, om då en sådan där liten pappersremsa kryper med in i handskarne. » » Omöjligt, herr doktor! Och allt det där gjorde Henrik, » utropade fru G. bestört. » Se nu, hur ni upprör er! Det är onödigt; bevara ni kallblodigheten och tänk efter, om ni aldrig någonsin på snarlikt sätt smusslade till en löjtnant eller kapten något skrifveo? » » Ni är hjärtlös! Jag är utom mig, och ni skämtar. Men säg mig, hvad följde vidare? » » Vidare?
Berättigab perfon nvåfte å fpröfntngölommittéenS fammanträbeSort ftg uppehålla, § 71. ibfwer jProfningöfommittéenS Beflut må fåwäl af Äronanö omBvtb, forn af ben ffattflplbige auföraö Befwär, Bwilfa, ftädba tid Äongl. &'ammar»9tättcn, Böra, för att warba tilt pröfning upptagna, inom utgången af Siarö månab påföljartbe året, till konungens 23efadningöfafwanbe ingifwaS. ©eban öfwer be anförba Befwärcn 38 58emittningS Ijanblingarne i måtet till kongl. kammarrätten, nteb tillägg af be lippitt ittngar od) erinringar, forn befmären anfeS pålalta; härefter famma mål femmer att i taga orbttiitg af kongl. kammarrätten IjanbtäggaS afgöras. 3)od få an« förba befmär icfe uppehålla uppbörben af I)mab, enligt fPröfningSfommittéenS beflut, btifmit påförbt; fjmaremot, bereft bet öfmerltagabe bcflutet änbraS, tjmab forn btifmit för inpdet ertagbt foftnaböfritt återbefomnteS. 8 72. 3 @todf)otmö' ftab fiola be åltggattben, font konungens meberböranbe S3efall SBib ©todtjotmS ftabs fPröfningSlommittéS fantmanlomft må, bå öfmerftåt* hällaren ide dr tittftdbeS, Unberftåttjållaren, i tjanS ftälle, mara orbförattbe. 4:o Alllmänna föreffrifter. § 73. 33emittuingSberebningarnaS fatnt Jarertttgö* oct) sPröfningS Sif SSemittningSberebning, iapertngs
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Betänkandet N:o 25, angående tullbevillningen. Enligt Utskottet tillhandakomne Protokolls-utdrag har, vid omförmålda Betänkandes behandling inom Piks-Stånden, detsamma i nedan nämnde delar blifvit, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremittera dt; och får Utskottet, i anledning deraf, nu afgilva sitt utlåtande. I. Tarifen för införselstuilen. I afseende på artikeln Fisk: saltad Sill, för hvilken Utskottet föreslagit bibehållande al den nu gällande tullen af 25 öre per centner, har i Bonde-Ståndet blifvit yrkadt, att densamma, såsom utgörande en vigtig beståndsdel af de fattigare folk-klassernas vanliga föda måtte från tull vara befriad. Utskottet, som villigt erkänner att ifrågavarande artikels beläggande med tull icke står i sträng öfverensstämmelse med den af Utskottet hyllade allmänna grundsatsen att lifsförnödenheter höra vara tullfria, har uti det i denna del återremitterade Betänkandet redogjort för de skäl, som föranledt Utskottet att uti förevarande fall från nämnde grundsats göra ett undantag. Dessa skäl äro förnämligast: att den ytterst låga tull af 25 öre per centner, hvarmed denna vara är belagd och som, enligt författningen om handelsgemonskapen med Norige, i allmänhet beräknas blott till hälften häraf, knappast kan, åtminstone i minuthandeln, anses i någon mån inverka på varupriset, hvaremot densamma, i anseende till den stora importen af ifrågavarande nödvändighetsvara, medför en icke ringa , statsinkomst. Då Utskottets förslag dessutom blifvit af Ridderskapct och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden godkändt, finner Utskottet sig höra vidblifva hvad Utskottet uti Betänkandet N:o 23, angående Artikeln Fisk: saltad Sill, hemställt, hvadan Utskottet Bih. till JR. St.
Efter härmed fulländad öfverläggning yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då anmärka, blifvit gjord endast i afs:de på 3:dje mom. af den i törcvide punkter ifrågavide 6 Esta g, de utan anmärkn. lemnade momrrna först torde böra blifva föremål för beslut, och uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. Esta, 2:dra, 4:de och 5:te inom:rne af nämnde §. Hr Gr, o. Landtm, framställde sedermera, att vid det af Utsk. föreslagna 3:dje mom. Ilr Ehrenhoff föreslagit ett så lydande tilllägg: -»vill någon tjensteman, som, i stöd af 79:de § Riksd:sOrdn:n, är berättigad till säte och stämma såsom Riksdagsman, tjenstledighet begagna, bestrides tjenstgöringen, hälften å Bankens och hälften å dens bekostnad, som tjenstledighet åtnjuter»; samt hemställde derjemte, om R. o. Ad., med Ståndet förbehållen rätt att sedan pröfva det af Hr Ehrenhoff föreslagna tillägg, behagade bifalla 3,-dje mom. i Utsk:s förslag. Ropades Ja. IX Ii. 31 482 Hen 16 November. Den härefter till bifall å Hr Ehrenhoff förslag till tillägg framställda propos. besvarades med blandade Ja och Nej, och sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, det han ansåg Nej härvid hafva varit öfvervägande, begärde Hr Ehrenhoff votering. Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Föredrogs och godkändes Riddarh.-Utsk:ts den 15 dennes bordlagda förslag till R. o. Ad:ns underd. skrifvelse till K. M:t med öfverlemnande af förslag till ny Riddarh.-Ordning. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 14 och 15 dennes bordlagda Utlåt. N:o 80, i ani. af väckta motioner dels om fortsättande af arbetena å redan påbörjade stambanor, dels om anläggning af nya sådana banor, dels ock om anvisande af Statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar. l:sta punkten. Frih. af Ugglas, Grustaf: R. o. Ad. skall nu af göra huruvida en så stor inskränkning i våra jernvägsbyggnader, som Utsk:t föreslagit, skall ega rum. Ehuru jag delar den åsigt att en betydlig minskning af dessa arbeten är af klokhet påkallad, tror jag dock, att Utsk:t härutinnan gått för långt. Anledningen till Utsk:ts beslut är att söka i den s. k. finansiela ställningen; och det torde derför tillåtas mig att med några ord belysa denna ställning, och dervid äfven vidröra den tablå deröfver, som af en reservant mot Utslcts beslut i en annan fråga blifvit bilagd Betänk:t derom. Man säger, att en stor brist i tillgångarne för fyllande af Statens behof skulle förefinnas, och detta har väckt bekymmer. Jag hoppas dock kunna visa att denna s. k. brist icke kan anses som sådan; man har nemligen med Statens ordinarie utgifter sammanblandat kostnaden för jernvägsbyggnaderna, hvilket icke kan vara rätt. De af Frih. Klinckowström uppgifna siffror äro rigtiga och öfverensstämma med hvad R. St:r beslutat; men genom en annan uppställning af samma siffror framstår förhållandet i en rättare dager. Mina beräkningar, angående hvilka jag rådfört mig med sakkunniga personer, utvisa: Tillgångar: Ordinarie inkomster 8,978,700. Extra ordinarie inkomster 27,100,000, Disponibel tillgång i Rg:s-Kont. 2,353,400.
Förordningen den 2 7 November 1857, angående vilkoren för försäljning af Brännvin och andra brända eller distillerade spiritosa drycker, än äfven inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt instämma uti de af Ridderskapet och Adeln i ämnet fattade beslut, som innehöllo afvikelser ifrån Utskottets förslag. Det upplystes, att, i fråga om 3:dje momentet af § (35) ny 56 uti Författnings-förslaget, i afseende hvarå Ridderskapet och Adeln uteslutit ordet: eller, Fröt.^Utdrag den H Augusti 1860. 615 hade Borgare-Ståndet fattat enahanda beslut, hvadan inbjudningen i denna del icke ansågs till någon åtgärd föranleda. I öfrigt vidhlef Borgare-Ståndet dess i de af Bidderskapet och Adeln anmärkta delar lättade beslut och lade Ridderskapets och Adelns omförmälda Protokolls-utdrag till handlingarne. Frän Hederv. Bonde-Sldndet. S. D.
Jag skulle således tro, att det icke är rådligt att göra den uteslutning som LagUtsk. tillstyrkt, aldrahelst då man vet, att Regeringen alltid hyst den åsigt, att man uti sådana fall som det nu ifrågav:de borde tilIvägagå på sätt som skett. På grund häraf anhåller jag om åter - I) en 31 Augusti. 163 remiss, på det att Utsk. mätte blifva i tillfälle att intaga de uteslutna orden i den nu föredragna §:n. Gr. Sparre: Då Grundlagen, vid bestämmandet af ansvar för en förbrytelse, hänvisar till allmän lag, så måste Grundlagens mening naturligtvis vara, icke att i sig uptaga den straffbestämmelse som finnes i den allmänna lagen, utan att sammankedja det brott som omförmäles i Grundlagen med det brott som omtalas i allmänna lagen, så att den förändring som allmänna lagen i detta hänseende undergår, äfven skall träffa den i Grundlagen omnämnda förbrytelsen. Då, såsom här är fallet, grundlagsstiftaren sagt, att den, som å tryckt skrift utsätter falskt boktryckare-namn, skall straffas efter 8 Kap. 3 §n MissgerningsBm, så bar hans mening naturligtvis varit den, att förbrytelsen skulle anses såsom ett förfalskningsbrott och såsom sådant beläggas med det i allmänna lagen derför stadgade straff, men grundlagsstiftaren bar icke velat uptaga sjelfva detta straff i texten, ty då skulle han naturligtvis hafva sagt, att brottet skall straffas med 40 Daler och ärans förlust, och derföre har lian blott hänvisat till allmänna lagen, på det att de modifikationer, som densamma kunde undergå, äfven mätte kunna tillämpas på det i Grundlagen omförmälda brottet. Hade icke grundlagsstiftaren så försigtigt förfarit, så skulle det ju kunna hända, att ehuru lagstiftande makten förklarat, att straffet af ärans förlust icke vidare finge ådömas, en domare, som skulle döma till straff för utsättande af falskt boktryckare-namn, likväl måste, enl. TryckfrihetsLagen, döma den skyldige äran förlustig.
Det skulle dessutom vara högst olyckligt för landet, om BancofuIJmägtige skulle kunna nedtvinga priset på vårt jern, som endast skulle lända utländningen till nytta, utan alt föranleda hvad dermed sökes: coursens förbättrande; ty exportens qvantitet skulle blifva densamma som nu, men behållningen derför, genom nedsatt värde, blifva mindre på vår handelsvåg, och således, långt ifrån att förbättra coursen, försämra densamma samt öka exporten af silfver från Banken, i stället att minska den. Hvad åter beträffar importen, kan Bankens mer eller mindre utsträckta låneverk icke heller verka derpå; ty ingen lärer dricka mindre caffe, the' eller vin för att återställa proportionen mellan Bankens sedelstock och valuta. Förhållandet hos oss är således helt och hållet olika det, som äger rum i England; och ehuru det är för sent att numera yrka ändring i den antagna principen, torde det likväl icke vara utan all nytta att fästa uppmärksamheten pä denna olikhet vid den sammanjemnkning af de serskilda RiksStts beslut, sorn ännu för Utsk återstår. Den tredje anmärkningen, jag har att göra, är riktad emot det sätt, hvarpå Utsk. föreslagit, att Bancofullmägtige skola anskaffa silfver till metalliska cassans förstärkning, när den bestämda proportionen blifver rubbad eller, såsom det enligt RiksStts beslut numera heter, när cassan sjunkit till 2 millioner. Det första, som då kommer i fråga, är begagnandet af de tvenne föreslagna creditiven till ett sammanlagdt belopp af i millioner r:dr Hamb. btco. Min öfvertygelse är, att dessa 2 millioner icke kunna erhållas i den föreslagna formen af creditiv, och jag grundar mitt omdöme på samtal med Londons största bankierer, af hvilka flera äro mina vänner.
Att förslaget icke är overkställbar!, bevisade förhållandet emellan 1823 och 1828, under hvilken tid Riksg.cont. bedref en dylik rörelse; men Cont. hade då obegränsad ereditivrätt på Banken. Sedan den upphört, låter förslaget icke verkställa sig. Handt Isdisconten bedrifver visserligen för närvar, en dylik rörelse; men den ar helt och hållet stalld på korta tider, och bör således kunna indragas i samma mån, som skulder förfalla. Likväl har denna rörelse aldrig kunnat drifvas högre an till 1,200,000 r:dr. För närvar, kunna dock inga penningar upplånas. Att här i Stockholm, på sätt Frih. Cederström förmenat, erhålla creditiv är rakt omöjligt. Banken är skyldig att skaffa sig en sådan credit; och vi hafva gjort oss underrättade, om den kan anskaffas. Yi hafva funnit, att det icke ar omöjligt utrikes ifrån; men kostnaden blifver dock drygare, än Frih. Cederström beräknat. Jag anser det altså vara bäst att betala den gamla skulden med en stående ny, än att behöfva oupphörligt skackra sig fram, samt tillstyrker, i händelse icke min korta redaction antages, att Hr v. Troils förslag, med deri, enligt Frih. Palmstjernas, iakttagen ändring, må vinna bifall. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag uppkom, sedan discussionen redan var å bane, och skall derföre blott inskränka mig till frågan i allmänhet och de ?.:ne sätt för verkställigheten, som jag här hört omtalas. Jag utgår harvid från egen erfarenhet. Jag har nemi. Jagt handen vid Jånesystemets tillämpning; och af alla har jag funnit det sätt vara för staten minst kostsamt, alt upptaga lån för 3 proc. och betalningsbara å vista. Det är sannt, att Riksg.- cont.
KammarRätten emot uppbördsman, dessa måtte befrias från utlösande . af Kammar-Rättens Utslag; alt i de fall då, såsom vid indrifvande af auctionsmedel på landet stundom skall inträffa, flere personer lagsökas i en skrift för serskilda fordringar, deröfver endast en Resolution angående dem alla meddelas, lösen icke må beräknas serskildt för hvarje sålunda lagsökt gäldenär, utan endast till det belopp, som lör en sådan Resolution lagligen äger rum. Vid pröfning af dessa framställningar, som ansetts böra gemensamt af Lag och Oeconomie Utskotten behandlas, hafva Utskotten, i anledning af Herr Santes ons motion, bort upplysa, alt Rikets Högloft. Ständer vid i8a3 års Riksdag, uti Skrifvelse den 21 December nämnde år, hos 4 Lagsamt Allm. Bcsv. och Occon. Utsi'. Utlåtande N.o ro. Kongl. Majrt i underdånighet anhållit, bland annat, om öfverseende i allmänhet af nu gällande Expeditions-Taxa, dervid Kongl. Maj:t i Nåder torde tilisö, om och i hvad nion det emellan Härads-Rälterne och öfrige Domstolar samt Ernbets-Verk förut varande förhållande, i afseende på Expeditionslösen, borde, genom jemkning i grunderne för samma lösens utgörande, varda återställdt, och hvarvid Nådig uppmärksamhet äfven torde fästas dera, att den nu stadgade lösen för gravationsbevis i städerna uti vissa fall vöre för hög och lämpligast syntes böra, på sätt för landet redan är stadgadt, gradueräs efter lägenheternas olika beskaffenhet. Under åberopande af desse med flere underdåniga framställningar, hafva Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, uti skrifvelse den 10 September 1829, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes fästa Nådigt afseende å Rikets Ständers förut yttrade önskan, rörande Expedilions-Taxans öfverseende i allmänhet, samt åtskilliga i andra hänseenden nödige ansedde förklaringar och tillägg lill nu gällande föreskrifter om Expeditionslösen.
Således kan med denna borgen icke egentligen vara afsedd någon säkerhet för kronan att återbekomma så betydliga upbördsmedel, i händelse de förskingras, utan, såsom Hr Silfverstolpe ganska riktigt anmärkt, ligger den egentliga säkerheten deruti att upbördsmannen kan förete ett intyg, att han åtnjuter det förtroende, att några aktningsvärda personer vilja på honom något våga. Frih. Tersmeden har anmärkt att det skulle vara skäl att understödja motionen derföre att igenom densammas bifallande vore en god begynnelse gjord till uphäfvande af det förhatliga borgens-systemet, hvilket äfven jag hatar; men jag tror dock att icke ens något i detta afseende skulle harige - Den 8 Februari. 431 norn vinnas. De som nemi. icke sjefve hade i sin kassa en så stor summa, som till deposition erfordrades, skulle ju vara nödsakade för densammas anskaffande anlita andras borgen, hvaremot äfven nu intet hinder finnes för dem som sjelfve hafva penningar att kontant deponera dem och dymedelst undvika borgensobehaget, ett förhållande, som enl. hvad under discussionen blifvit uplyst, ofta lärer inträffa. Hvad åter det beträffar, att krono-arrenden skulle prenumerations-vis erläggas, så tror jag att den säkerhet för Staten, som härigenom åsyftas, skulle blifva obetydlig, då igenom en sådan åtgärd endast säkerhet för den kontanta arrendesummans utgörande skulle ernås, men någon säkerhet för de många öfriga en arrendator åliggande skyldigheters upfyllande endast genom borgen kan vinnas. För öfrigt anser jag det innebära en stor orättvisa emot arrendatorerna, om de skulle förpligta® att på förhand erlägga arrende-summan, och de på dessa penningar endast linge åtnjuta 4 proc. ränta då de på annat håll kunnat erhålla 6 proc.; härigenom skulle upkomma en så betydlig minskning i den vinst de af arrendet skulle kunna påräkna att det torde blifva stor svårighet att få arrendatorer till kronans lägenheter. Jag tillstyrker bifall till Betänk.
Om den af Eders Kongl. Majit nu föreslagna förändringen i afseende å beklädnadsafgiften äfven af Rikets Ständer för deras del gillades, blefve häraf äfven en följd, att sammansättningen af rothålls-regementenas och korpsernas Beklädnads-direktioner förändrades, bland annat, så, att rotehållarnes ombud blefvo uteslutna från antalet af ledamöterna, likasom rotehållarnes åliggande alt deltaga i granskningen af Direktionernas redogörelser komme alt upphöra. Slutligen har Eders Kongl. Majit i Nåder förklarat att, för den händelse Rikets Ständer jemväl för sin del skulle bilalla den af Eders Kongl. Majit sålunda föreslagna, för rotehållarne afsedda, lindring i roterings-besväret, denna lindring endast kunde komma att, fortfara så länge ett, det upphörda beklädnads-bidraget från rotehållarne motsvarande, statsanslag af Rikets Ständer anvisades, eller, om della anslag, i följd af inträffande stegring aT prisen på beklädnads-förnödenheter, skulle befinnas otillräckligt, nödigt anslag för beklädnadens anskaffning och underhåll af Rikets Ständer Eders Kongl. Majit till handa hölles. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och hvad först angår det af Eders Kongl. Mxijit uli Dess Nådiga Proposition framställda förslag, att det hittills och under de sednast förflutna tio åren i medeltal med 3 Ridr 18 sk. 6 rist. banko, motsvarande 5 Ridr 8 öre Riksmynt, årligen för hvarje nummer af rotehållarne vid vissa uppgifna indelta infanteri-regementen erlagda kontanta bidrag till soldat-beklädnaden mätte upphöra och ett deremot svarande statsanslag anvisas; så enär, med anledning af ofta upprepad klagan öfver tyngden af roterings-besväret, Rikets Ständer vid åtskilliga till fällen yttrat den önskan, att all den lindring derutinnan, som möjligen kuude åstadkommas, måtte de roterings-skyldige beredas, och Eders Kongl. Majit fuunit