Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der talar ett blod välsignelserikare och trösteligare än Abels blod. Der talas om syndernas förlåtelse, ja om syndernas förlåtelse: frid och försoning emellan Gud och menniskor. Hvarföre skall man då bekymra fromma fattiga själar, som taga Gud på orden, och låta Hans ord gälla mer än ofullkomliga menniskors lagar och påbud? Hvarföre skall man ingripa uti den eviga kärlekens dyra försnningsverk och, vare sig genom tilläggande eller fråntagande, supplera eller stympa en så helig stiftelse? De heligas glädje på jorden är vanligen ganska ringa; merändels tryckas de af korset i sin törnkrönte Herres och Frälsares fotspår. Verlden hatar och förföljer dem. Denna verldens goda tillfaller dem vanligen ganska sparsamt; månne det då icke är ett helgerån att söka beröfva dem deras glädje och frid i Gud. deras Frälsare, att med köttslig arm rycka dem ifrån deras själabrudgums kära herdefamn? Alla herdar på jorden, om de än vore aldrig så behändigt utstyrda med kappor och kragar, stjerner och band, hattar och kors, kunna likväl ej gifva dem det deras själar, med försakelse af allt annat, så innerligt eftersträfva, nemi. nåd hos Gud, deras synders förlåtelse. Finna de sig duglige och skicklige att pläga umgänge med Herren sjelf, som är den lefvande Guden och Frälsaren, sittande på Guds högra hand och manande godt för sin stridande församling på jorden; så menar jag för min del, att man icke bör förhindra dem uti deras 360 Den 23 November e. m. själars flygt upp emot det eviga ljuset, utan snarare se till att man kan följa dem. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå, , , att R. St:r ingå till K. M. med underd. anhållan oro uphäfvande af Förordnm af d. 7 Mars 1855, ang:de ändring i 2 § af 1 kap.
Na vigationsskolebyggnad, 200 R:dr Banko måtte lills vidare under fem år från stadskassan årligen utbetalas, Drätselkommissionen den 11 September 1850 i underdånighet anhållit om Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse af beslutet, har Kongl. Maj:l, enligt nådigt Bref den 28 i samina månad, funnit godt att lill efterrättelse fastställa hvad vederbörande sålunda beslutat. Bemedlingskommissionens inkomster hafva utgjort: Ordinarie koritrihntion Extra-ordinarie kontribution Borgerlig brooch hamnbyggnadsafgift Borgerlig inqvarteriugsafgift Afgift till stadens kassa Afgift af 2.-a klassens mångelskor Depositioner vid bnrskapsuppsägningar Uppburne iriqvarteringspenuingar för stadens mi litärkonrpani Af Drälselkounnissionen för stadsvaktens tjenstgöring vid auktioner och marknader Influtne räntor på kommissionens kapitaler Inkomster af börshuset Summa B.ko R:dr Hvaremot ulbetalningarne varit följande: Till Drätselkommissiouen levererad borgerlig bro och hamnbyggnadsafgift Till Inqvarleringskommissionen levererad borgerlig inqvarteringsafgift Underhåll af stadens militärkompani, enligt passe volanskontrakt Åkerskatt och boskapspenningar Ved och ljus till Corps des Gardes och kontoren Löner, arfvoden och pensioner Taxeringsomkoslnader Extra utgifter vid kommissionen Papper och andra omkostnader Utgifter för hörshusets möblering 400 400 1,600 Ränta å en donation till Borgerskapets enkehus .
Härefter begärde Hr Tornerhjelm, Rudolph, votering, hvarifrån han dock, innan förslag till voter:s-propos. hann blifva utskrifvet, förklarade sig vilja afstå; i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att som dess sednaste propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad och votering derom ej yrkades, Utsk:s betänk, var af R. o. Ad. afslaget. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 2(1 sisth Sept. f. m. på bordet lagda betänk. N:o 10, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring uti hittills gällande föreskrifter i afseende å återbesättande af ledamotsplatser i rikets collegier. Föredrogos ånyo de från Vällofl. BorgareSt. och Ilcderv. BondeSt. ankomna, d. 26 sisth Sept. e. m. på bordet lagda prot.- utdr., hvarigenom dessa Stånd inbjudit R. o. Ad. att, med frånträdande af dess förut fattade beslut, antaga det i 12 punkten af Const.Utsk:s mern. N:o 4, bland hvilande förslag till grundlagsförändringar, anmälda förslaget ang:de rätt att i vissa fall förstärka LagUtsk. Den 2 Octo b er. Palmstjerna, Carl Otto:
Jo, emedan Adeln aldrig förr än i dessa dagar sett sig hotad till sin arfsrätt, så ansåg Ståndet aldrig nödigt, tänkte aldrig på att få denna rätt i privilegierne stadfästad. Men äfven häfden har i sin fortgång blifvit rubbad. Genom 1590 års privilegier blef för Adeln annorlunda, än för Rikets öfrige jordbesittande innevånare beslutadt, att Adelns fastigheter uteslutande af svärdsidan skulle ärfvas. Detta stadgande fortfor dock icke länge, och Hr Gripenstedt har deruti hemtat stöd för den sats, som skulle man sedan blott återgått till den allmänna lagen; ty i annat fall, säger Hr Gripenstedt, hvar finnes det stadgande, som Stadfäster ett förändradt förhållande? Jag kan upplysa Hr Gripenstedt hvar den akt finnes, hvarpå den olika arfsrätten sig grundar. Genom K. resol. af d. 9 Mars 1686 stadgas, att ”när någon fäst egendom ä landet uti adelige sterbhus kommer att delas, håfve sönerne tagelotten för döttrarne, både i fäderne och möderne. Till följd deraf tager brödren, utan lottande, sätesgården med näst omliggande bönder af skatte och frälse för sin broderlott, och systern sin Den 8 Februari f. m. 209 sin andel af dc längst ifrån sälesgården belägne hemman, så frälse som skatte, i vissa byar för sin systerlott, broder två luli och syster tridiung.” Här finnes således en K. resol., på hvilken Adelns nuvarande arfsförhållanden äro grundade; och att desse sedan ingått i 1734 års lag, kan icke rubba dessas natur af privilegium. Den slutledning, motsatt denna, till hvilken Gr. Frölich velat komma, byggande en vidlyftig argumentation på ett comma, vederlägges kanhända af ett tryckfel, men denna vederläggning behöfves till och med ej, ty de mångfaldiga verkliga privilegier, hvilka uti 1734 års lag finnas intagna, vederlägga tillräckligt hans påstående.
Herr Nauckhoff anhöll, att sedan Riddarhus-Utskottets Memorial, jemte åtskillige Anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitteradt; Herr Nauckhoff^ ofvan upptagne Yttrande måtte till Utskottet öfverlemnas. Herr Grefvens och LandtMarskalkens hemställan, att de af Grefve Posse och Herr Nauckhoff gjorde anmärkningar äfven måtte åtfölja den redan beslutade Åter-remissen till Utskottst, blef derefter bifallen. Grefve von Schwerin t Fredric Bogislaus, hade inlämnat följande: 5JS Deri 27 December, Vördsamt Memorial! I)å jag känner att min hälsa genom flere åsamkade förkylningar blifvit försvagad och förutser svårigheten tor mig att fylla det rum innom Högloft. Bevillnings-Utskottet, hvartill Ridderskapets och Adelns Herrar Elecforer behagat kalla mig, på ett mot hehofvet svarande och för min pligtkänsla tillfredsställande sätt, finner jag mig föranlåten att vördsammast anhålla; det täcktes Ridderskapet och Adeln från min befattning i Bevillnings - Utskottet endtlediga m,'s» Herr Grefven och Landt Marskalken hem* Ställde, att, ehuru han förmodade det Ridderskapet och Adeln förenade sig uti deri önskan» att Grefve von Schwerin ville fortfara att med sitt nit och sina kunskaper gagna å det rum innom Bevillnings-Utskottet honom blifvit an* förtrodt, Ridderskapet och Adeln likväl, pade af Grefve von Schwerin anförde skäl, behagade till hans anhållan lemna bifall. Bifölls. Herr Grefven och Landt Mar sk alkert anmodade i anledning häraf Herrar Electorer att innan nasta Plenum sammanträda, för att en ny Ledamot i Bevillniggs-Utskottet, efter Grefva von Schwerin, utvälja. Den 2 7 December, SS9 Upplästes och lades på Bordet:
Vi känna ganska väf, att driffjädern till de s. k. läsarnes handlingssätt icke alltid är andligt högmod, utan ofta en nedrig skenhelighet. Vi torde ännu draga oss till minnes, attdet fanns i Norrland en person med namnet Erik Jansson, som fanatiserade en stor del af allmogen derstädes och reste med dem till Amerika, såsom det,enda land, der en verklig trosfrihet fanns. Men der kastade bedragaren bort masken och visade sig i sin rälta skepnad, eller såsom den största skurk, som någonsin funnits. Han ville göra sig vän till den orätta Mammon och skinna sina medmenn iskor. Till mitt förra yttrande anser jag mig böra tillägga, att jag med uttrycket ”andligt högmod” icke afsåg sådana personer, som emottaga nattvarden af andra personer än prester. Jag menade dermed endast sådana, sora i presters ställe utdela det heliga nådemedlet. De, som emottaga nattvarden, äro icke heller i delta lagförslag belagda med lika högt straff, som nattvards-utdelarne, hvilket äfven är det rätta, ty om det ej finnes någon, som vågar upträda och utdela nattvarden, så lärer det icke heller blifva någon, som af obehörig person emottager nattvarden. Gr. Sparre: Då jag förra gången hade ordet, tillkännagaf jag, att det endast varit en hård nödvändighet, som tvingat mig att biträda detta lagförslag, och alt orsaken dertill icke varit någon annan än den olikhet i lagens tolkning, som nu uti ifrågavande hänseende förefinnes. Man har sagt, att det vore önskvärdt, om denna olika lagskipning komnie att försvinna, och man har tillagt, ali det är-en stor skillnad emellan lagskipning och lagstiftning. Då det förhållande är kändt, - att rikets högsta domaremakt enhälligt delar den åsigt, alt del nu ifrågavande fallet bör subsummeras under Missg.B:ns 1 Kap. 2:dra § och således betraktas såsom gäckeri med sakramenten; har åtminstone jag ingen anledn. att förmoda, att en motsatt tolkning skall göra sig gällande.
O: vÖS-tf gör ffogSfing ft afltnäuiiingar. aa o* O: 5 ö Sff S3aiifboIag meb febct» utgifningSvätt. gör farafters* futtmaftcr. Summa s? 2 j|< o <S» © » TV c ö 2 ro •zr iS co O: 7Z. O co n* ^ co r-t•« 3*» 3 cr' co » s: r* co K O! — f?» o trbO-' cy o. o ^ 2 a cr o c* -cr -tr B c3‘ Is:© 5 -§• »: o 2 I?' V* förljanb uppbebiteras, befanuna ide i benna längb upptagas. formulär ll:o. 0ammnnÖro$ af ®cötteré«<$ö5lana&er«a öfwer forfFtlÖa, of tages rtn$ tcfe öcroett&c, beimUnmflösofgifter uti $ö$öert och Sou, för or 18 Sett) Hitting efter 3:bje Strtifeln. §arab. ©orien. S tt Bl C3 1 rs CO ro cr o 2 o r-t ca O: v! &umm<mff ilttähiiiift öfwer fren ^erfottlila ®ft)btoaf<itften utt ivöfl&cvt, för nr B. 8 Sintal per fonér, forn, enligt mantals» od) flattffrifmngSdängberna, erlägga benna afgift. SktotUiting. SJtantbn. ■Owinfön. @umma. o AO atp i30tfött *♦♦♦♦♦♦♦♦ a 90 öre fcerfon @untma | 1 formulär 18:o. Spmmmtbrofi öfwer bela tBeiui lintunen uti tfö$t>cri od? Sän för nr 18 Summa öitligt lattgbct ort) fammattbrag. ©ewtflning.
Comiten har derföre antagit, att hvardera byn erhåller sitt hägnadsstycke på ett ställe, och att de serskildta hemman, sorn å ena eller andra sidan ligga intill gränsen, skola sig emellan dela samma sidas hälft i hägnaden, efter allmänna stängselgrunden, det vill säga: på det sätt, att hvart hemman får så mycket, som svarar mot hälften af rågången för dess egen jord. Således om Byarne A och B sammanstöta i en råskillnad af 2000 alnars längd, håller hvardera byn sina 1000 alnar af hägnaden i en sträcka; men om på B:s sida tillgränsa hemmanen JNT:o j med 700* Bil. t. K. M. NMga Propos. N:o 43. 63 N:o 2 med 5oo, och N:o 3 med 800 alnars egolängd, skola dessa 3:ne dela B:s 1000 alnar i stängseln sålunda, att 35o aln. falla på N:o 1, 25opåN:o 2, och /\oo på N:o 3. Den enda olägenheten härvid är, att hvarje hemman icke får sin hägnad just intill sin egen jord; men detta kan omöjligen hjelpas och mcdförer i allt fall långt mindre svårighet, än om en främmande hy skulle stycka sin hägnadssträcka. Ofta skall det likväl hända, när serskildte hemman på hvardera sidan möta, att en sadan styckning af hägnaden dem emellan kan ske utan olägenhet. De hafva då tillfälle att genom öfverenskommelser afgöra, huru dermed skall förhållas. Ett annat fall är det, om ett hemman i by får sina egor så utskiftade, att på yttre gränsen ingen möter, som tager del i stängsel, Utanföre kan t. ex. vara en sjö, som ej gör fred utan hägnad , eller en allmän plats, som ej har någon viss egare. T detta fall bör man ej fordra, att det enskildta hemmanet skall ensamt hålla hägnaden, ty dess läge är en tillfällighet, som det sjelf ej vållat. Hela byn, detta hemman inbegripet, måste således svara för den halfva stängsel, som eljest skulle falla på tillgränsande jordegare.
Men Ingrid fick också verklig hjälp af dem. De talade om, att de ätit middag på Torsåkers gästgifvargård för en stund sedan, och just då de stigit upp från bordet, hade några bönder kommit körande till gästgifvaregården med en dåre. Fru Blomgren tålde ej se dårar och hade därför genast velat resa sin väg, och herr Blomgren, hade lydt henne. Men tänk, om detta skulle vara Ingrids dåre! Och ej förr hade de sagt detta, än Ingrid sade, att det nog vore troligt, och ville lämna dem. Men herr Blomgren frågade då sin fru på sitt högtidliga sätt, om de ej voro ute endast och allenast för vårens skull, och om det ej gjorde dem detsamma hvart de foro, och gamla fru Blomgren frågade lika patetiskt tillbaka, om han trott, att hon skulle öfverge deras älskade Ingrid, innan hon nått sin lyckas hamn. Så blef karusellhästen vänd, och det blef besvärligare att samtala, därför att munklaveret måste börja spela. Så snart fru Blomgren ville säga något, måste hon lämna instrumentet till herr Blomgren, och då herr Blomgren ville tala, lämnade han det åter till sin fru. Och den lilla hästen stannade för hvarje gång klaveret gick från mun till mun. Hela tiden hade de bara tröstande saker att säga Ingrid. De togo fram alla sagor, som de hade sett uppföras på dockteatern. De tröstade henne med Törnrosa, de tröstade henne med Askungen. De tröstade henne med alla sagor i världen. Herr och fru Blomgren betraktade Ingrid, då de nu sågo, att hennes ögon började tindra upp något litet. – Konstnärsögon ! – sade de och nickade förnöjda till hvarandra. – Hvad var det vi sade? Konstnärsögon! På något outransakligt sätt hade de funnit ut, att Ingrid kommit att bli en af deras, en af konstnärsfolket. De tyckte, att hon spelade med i ett drama. Det var en triumf för deras gamla dagar. De färdades framåt, så raskt de kunde. Det gamla paret var endast oroligt, att Ingrids dåre ej skulle vara kvar på gästgifvaregården. Men han var kvar där, och än värre var det, att ingen visste, hur man skulle få honom därifrån.
Jag anhåller, att vi, i förening med detta Utlåtande, måtte få afgöra ett annat från BankoUtskottet, som är af rakt motsatt syftning. I anledning häraf föredrogs BankoUtskottets den 19 sistlidne Januari under N:o 102 afgxfne, och den 1 derpåföljde Februari e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 68 förut meddeldte Betänkande, jemte hvad i sammanhang dermed hos BondeStåndet förekommit, angående Stals-Banko-och EkonomiUtskottens gemensamt afgifne Betänkande N:o 66 i fråga om särskiite föreslagne grunder för belåning af spannemål. Herr Hjerta_, Gustaf: Innan jag går att yttra mig i denna fråga, anhåller jag, alt RiddarhusSecreteraren måtte upplysa oss om innehållet af de ProtocollsUldrag, som från de andra Stånden i deLta ämne inkommit. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: BankoUtskottets Utlåtande N:o 102, ang&- ende lån å Spannemål, är af Presteoch BorgareStånden bifallit, och BondeStåndet har dervid låtit bero. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottels Utlåtande N:o 178, Den 8 Mars e. m. 6r om beläning å ritorr Spannemål, ärafPresteStåndet afslagit. Någon underrättelse om sistnämnde Utlåtandes afgörande inom de öfrige Stånden är icke ankommen. Herr Hjerta: I det skick saken befinner sig, vågar jag tillstyrka antagande af EkonomiUtskottets Utlåtande. Jag inser de svårigheter, som möta, att bringa saken till slut, men jag tror, att det skall blifva möjligt om beslutet blir hastigt communiceradt med BankoUtskottet. Ekonomiutskottet har yttrat om ritorr säd, alt den skulle vara lika god pant, som hvilken annan vara som helst. Under en tid af 60 år, var i Banken ritorr säd belånad här i Stockholm, och några förluster skedde ej då.
Stad mätte ät-nä sia fv!d'a rättighet att kä!'a Marke nåd wid N tebäck t ställetAör den wid Nöbbelid nu inrattade Keeatms - Marknad. 8:0 Memorial af H^rr Borgmästaren k!, o. blolin, säsom Full c.äal g för Staden W pö, rmntkeradk den 19 September, jemte bifogad. ffk^tt at nämnde S' ds ÄDsteS »rknoden, alt olla Sl d^s Lnadt - M->rknader mätte förklaras för < ikltdre, samt att Staden mätte komma att hälla Marknader i E ergon den 2.6, i Markaryd den 28 och l Llanabo ven zo Junit, i Moheda dea Z Julli, t Wnlköhl den 18 och i Dedesjö den 20 Oktober, men akk Stadens omge Markander Alwen hädanefter mä komma akt hällas pä de uti k.newärende äro A manackor utsatte tider. 9:0 Memorml af Fullmägtigen för Ulrice» hamns Stad H rr Borgmästaren st. kl. Lsrkmsn remltteradt den 4 Ocwber hwaruti anhälles att Staden Ulricehamn mätte ärligen fä hälla Marknader, utt Mörlunda den -.2 April och 28 September, uti Ovaden den ic> Junit och r8 Octoder samt uti Ljungsarp den 28 Maji och den 6 September», K>:v Den 27 Ianuarit. nox 7O'.o Memorial of Fullmäatigen för Söders köping Herr Rådmannen Lellerb-rL remitteradt den > 8 October hwaruti yrkas, att Ormarknaden t Söderköping mörle komma att är igen hällas i flutet of Auausti mänod, ech sä kallade Skjärkarls, Marknaden den r september alla är. Utskottet ansäg de uti l/wanupptacme
Man har visserligen anmärkt, att åtskilliga fall af olofligt tillgrepp, likartade med dem, som finnas i §:n uptagna, kunna gifvas, samt att det således vore en ofullständighet i förslaget, att desse fall blifvit uteslutne. Detta må vara till en viss grad sannt, men å andra sidan måste medgifvas, att de omförmälda fallen äro dels icke fullkomligt likartade med de uptagna, dels så obetydliga, att de icke förtjena, att i lagen intagas. För att nu hålla mig till det brott, som här på allvar blifvit omförmäldt, eller att någon olofligén klipper annans får, så får jag till en början erinra, att det; är mycket lätt och hastigt gjordt, att klippa taglet af en häst, men att det deremot är ganska besvärligt och tidsödande att klippa ullen af ett får. Vidare torde det ej böra blifva oanmärkt, att fåret lider en ganska obetydlig skada genom att mista sin ull, då deremot hästen, beröfvad malm och svans, är på sätt och vis stympad samt på en tid för egaren oanvändbar; t. ex. hvem åker på Stockholms gator efter en på delta sätt tilltygad häst? Man har från ett båll höjt klagorop deröfver, att LagUtsk. tillåtit sig att borttaga det förträffliga skamstraffet att sitta vid tingsdörren med en mjölkstäfva i handen, under förmälan, att straffets förträfflighet skulle bestå deruti, att de flesta brottslingar hafva en stor förskräckelse för att råka ut för denna skam. Härvid måste likväl förutsättas att den person, som skall undergå skamstraffet, verkligen kan skämmas. Men om nu detta, efter förmenande, så förträffliga straff blifver tillämpadt på en person, som saknar all känsla af skam, månne straffet likväl bibehåller sin afskräckande natur? Låtom oss tänka oss en person, som drifver omkring i riket, utöfvande det oskyldiga försörjningsmedlet att mjölka å marken betande kor, så många han kan öfverkomma. Ingalunda lärer denna person låta afskräcka sig från fortsättandet af denna lätta handtering, derigenom att han å en främmande ort, der ingen menniska känner honom, får stå en timme utanför en tingshusdörr med en mjölkstäfva i handen.
Doktorn såg allvarsam ut, och ' efter att ännu en gång hafva sett till dem, där de rödblossande lågo i sina sängar, förklarade han, att äfven de voro angripna af feber — huru pass svårt eller af hvad art, kunde han ännu ej fullt säga; man finge emellertid göra sig beredd på, att den sjukdom, som för närvarande där i staden så att säga endast lurade på tillfället att utbryta, äfven nu skulle göra sig gällande. Han hade rätt. Sjukdomen hade nu hunnit till prestgården; hvarken kyrkans närhet eller moderns under de senaste dagarne hälft i feber frammumlade böner hade kunnat utestänga den. Det var tunga dagar i det eljes just ej så glada hemmet; tyst och böjd vandrade kyrkoherden ut och in mellan sjukrummen, hela timmar satt han vid sin hustrus säng, hållande hennes heta händer i sina o c h talande lugnande ord till henne, då hon i feberyrseln ropade högt på sina små eller ville till dem. Då febern lemnade henne ro, låg hon helt matt och tyst och såg på honom med sina stora, nu så sorgsna ögon, liksom bedjande om tillgift för all oro, hon vållade honom, och när han då ömt strök hennes mörka fuktiga, nu kortklippta hår, log hon emot honom med hela den gamla kärleken, utan en aning om, att i ett annat rum hennes hjärtas älskling, den äldsta lilla flickan, s o m hade hennes ögon i arf, stred sin både första och sista strid, och att de båda minsta sannolikt väntades af samma öde. Men sorgen öfver de små nästan förkväfdes eller sköts åt sidan hos honom af oron för den älskade hustrun, han såg henne för sig, sådan hon var, då han först lärde känna henne; så frisk och ungdomligt strålande i det mörka föräldrahemmet, med så rikt själslif, så förhoppningsfull — huru hade han vårdat, huru hade han förhjälpt dessa rika anlag till utveckling? Huru ofta hade ej allting annat kommit i första rummet hon, o c h det som kunde glädja henne i sista! Och ändå var hon honom så kär. Han hade bara aldrig tänkt på, att hon behöfde annat än sitt hus och hem och barnen. Huru sved det ej nu i hans hjärta, då han tänkte på, huru hon år efter år blifvit liksom underligare, tystare, mera drömmande.
M. i underd anhålla att på sätt genom Kongl. Brefven den i5 Augusti 1829 och den 5 November 1831 för staderne Wisby och Götheborg är medgifvet, samt under enahanda vilkor, ett tillräckligt antal blanketter till Commerce-Collegii Fribref och så kallade Turkiska pass måtte för skeppsredare, som så dant äska, b ifva att tillgå hos E. K. M:s Befallningshafvande i de Län’ der stapelstäder finnas. ’ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 September i834« Expeditions-Utskollets Förslag till lind. Skrifvelse N.o i4o coh 141. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Sept. 1834* Preste-Ståndet den 20 — Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förrättadt val af Justitice-Ombudsmannens Suppleant. S. A. K. Att Rikets Ständer, genom fleras Electorer, efter anstäldt val, i behörig ordning utsett Häradshöfdingen i Södra Möre Domsaga och Riddaren af E. K. M:s Nordstjerne-Orden, Joban Jacob Bergström att vara Rikets Ständers .Tustitice-Ombudsmans Suppleant, få hos E. K. M. RiketsSländer härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 39 September 1834.- N:o 141 • Uppläst och återremiteradt hos Ridd. och Adeln den 25 Sept. 1854. godkändt hos Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den sg återremiteradt hos Bonde-Ståndetden 29 Rikets Ständers förordnande för Häradshöfdingen J. J. Berg-• ström att vara Rikets Ständers Juslitice-Ombudsmans Supp~ learit.