Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Var detta pestgossen? Nej, han bar icke den förfärliga räfsan ... Nej, han var ej en skengestalt, utan en liten varelse med menniskoblod i ådrorna. – Hvem är du? frågade patern och lyste med lampan på främlingen. – Jag heter Sorgbarn, svarade gossen. – Har du vandrat långt i detta förfärliga oväder, stackars barn? – Ja. – Hvarifrån kommer du? – Fjerran ifrån. – Sorgbarn! Ett ovanligt namn! Är du ensam? – Ja. – Är du kristen? frågade riddar Erland hastigt, ty de svar, patern hitintills bekommit, gjorde honom underlig i hågen. Gossen jakade åter. – Kan du uttala Guds och Kristi namn? frågade priorn till yttermera visso. – Gud och Kristus, upprepade gossen, idet han böjde hufvudet och gjorde korstecknet. – Nåväl, fortfor priorn lugnad, – berätta mig nu, hvad ditt ärende är, och gif mig äfven närmare besked än hitintills om anledningen till din vandring, huru du kommit hit, samt hvem din fader och hvem din moder är. Derefter skall du föras till klosterköket för att äta dig mätt, och sedan detta skett, skall du få en säng att hvila uti till nästa morgon, ty trött och hungrig måtte du väl vara. Medan priorn talade så, sken en blixt in i rummet och rullade åskan så häftigt öfver deras hufvuden, att patern och riddaren ovilkorligt korsade sig och mumlade: miserere! Men Sorgbarn stod lugn, med ögonen fästade på golfvet. – Kom fram, sade riddaren till gossen, – och låt mig närmare betrakta dig! Sorgbarn gick fram och såg riddaren i ögonen. Riddar Erland lade sin hand på hans hufvud och suckade djupt – han visste ej hvarför. Han kunde ej skilja sin blick från gossens drag; de påminde honom om något förflutet. Och under det han så betraktade den lille vandrarens ansigte, började åter skuggan, som dvaldes i hans själs djup, att sucka, röra sig och söka tränga upp i själens ljusare, af minnets klarhet belysta ängder.
N:o 8, pag. 44), att någonting motsvarande hvad nyss anförde 62 § innehöll då ännu icke kunde af Utskottet föreslås, enär någon ledning ej fanns att bedöma hvad den efter det nya beskattnings-systemet påräkneiiga Stats-inkomst kunde komma att utgöra, men att Utskottet ville, sedan lUkets Ständer bestämdt, beskattningens belopp, föreslå någon summa, som torde för samma ändamål böra ställas till Kongl. Maj:ts disposition; äfvensom Utskottet (pag. 43) förbehöll sig att få inkomma med särskildt förslag att er£ordesdjga medel måtte för kontrollens handhafvande anvisas.. Vik; tM R, St. Prof. 1853 £ 1854. 11 Sami 93 Höft. S Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 84l Sedan skatten ä Bränvins-tillverkning, hvilken skatt kommeT att till Statsverket ingå, na mera blifvit af Rikets Ständer bestämd, är alltså tide» inne fe »{gifvande af de nyss omförmälde förslagen. Då medel blifva behöfliga ej blott till vedergällning för de Kr ofian s embetsosh tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för bränvins-tillverkning och försäljning, utan ock till de blifvande
J. H. Röö. M. G. Törnquist. S. P. Gethe. Stockholm den 29 Januari 1846. Lars Johan Rhodin. — 461: Kongl. Kammar-Kollegii underd. Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers anmärkningar vid Expensmedelsr åkning arne. Stormäktigste Allernådigste Konung! Med återställande af det transumt ur Rikets Ständers sednast församlade Revisorers underdåniga Berättelse angående verkställd granskning af Stats-Verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1842 och 1843, hvilket Eders Kongl. Majrt, genom nådig Remiss den 19 sistlidne December, behagat till Dess och Rikets Kammar-Kollegii underdåniga utlåtande öfverlemna, får Kollegium, i anledning af hvad derutinnan af Revisorerne framstäldt blifvit och detta Kollegium rörer, underdånigst anföra: Rikets Ständers Revisorer förmäla, hurusom, vid granskning af Expensmedels-räkningarne för åtskilliga Embetsverk, Revisorerne funnit, att expenserna uppgått i flera fall till betydliga belopp, deruti nedsättning syntes kunna genom iakttagande af större sparsamhet beredas, såsom exempel hvarå Revisorerne anmärkt, att år 1843 prenumererats och inköpts i Kammar-Kollegium Femton Statstidningar och Aderton Kalendrar.
Idig uti särskildta vägstycken, för sina i Bretvet och Edslingstorp ägande hemmansdelar, 6 r:dr 32 sk., samt hvardera af öfriga klagaoderne 3 r:dr 16 sk., till lika fördelning emellan Kronan och åklagaren. ” Således skulle de ej böta derföre, att vägen ej påföljande dag blifvit skottad, utan derföre att de ej skottat före dager, hvilket jag för min del finner i högsta grad obilligt. J\Tu har jag endast begärt, att då TJtsk. anser, alt man ej kan pliktfällas, om man skottar om förmiddagen, men detta utslag visar, alt man pliktfälles lika bra, om man skottar eller icke, åtminstone i Elfsborgs län,Utsk. mätte på ett tydligare sätt förklara huru dervid bör tillgå, och att en så orimlig författning, som den hvarpå utslaget är grundadt, måtte upphäfvas, på det alt jemlikhet måtte etableras i fråga arn snöskottning. Det utslag jag citerat, rörer alldeles icke mig enskildt, ty jag är icke bland de anklagade, men de hvilka lidit så orätt, som de pliktfullde personerne, tycker jag borde vinna någon ändring, hvilket icke lärer blifva så lätt, ifall Utsk. ej fäster afseende på den orimliga lagen och skrifver sitt betänk, så, att bestämdare blir uttryckt, när man D c n i3 Juni f. ju. Lör plikta och i livad ordning snöskottning bör pågå. Jag måste derföre på det högsta begära, att detta betänk. må återremitteras och vill dervid bifoga förenäinnda utslag, hvarigenom tydligen bevises, att jag haft fullt skal att begära återremiss, och är jag öfvertygad att, efter deraf erhållen del, Ulsk. inkommer med ett betank. af helt annat utseende. Frih. Hamilton: Den siste värde talaren behagade ursägta mig, alt jag ändå ej kan finna, alt han har fullt skäl att begära återremiss af ett betänk , som rörer en helt annan fråga, än den han framställt, hvilken angår, huruvida personer, som verkligen brutit emot en af landshöfdingen i länet utfärdad författning om snöskottningens företagande före dager, böra pliktfallas.
Ej må Riksdagsman häktas för mindre förbrytelser eller för skuld insättas; vare dock hans egendom ej från laga utmätning frikallad. Icke eller kan någon Riksdagsman från annan ort, medan han för Riksdagens skull sig å Riksdagsorten uppehåller, ulan i ofvanförmälda svårare fall, dragas derstädes för Rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der åsamkat. Ingen vare tillåtet, att ifrån dem, som till Riksdagen från Landsorterna anländt, utom Husbondens lof och minne, till krigstjenst värfva något tjenstehjon. fSegeriiigs-Foymen. § 110. Ingen Riksdagsman må kunna under Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti Riks-Stånden gerningar och yttranden uti Riks-Stånden, Förslag till ändringar i Grundlagarne. 33 eller något Riksens Sländers Utskott, utan alt det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit genom ett uttryckligt beslut, deruti Fem sjeltedelar af Ståndets vid omröstningen in Pleno lillstädesvarande Ledamöter instämt. Ej eller skall någon Riksdagsman kunna förvisas från den ort, der Riksdag hålles. Skulle någon enskild Man eller någon Corps, Militär eller Civil, eller ock någon Menighet, af hvad namn den vara må,' antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens Ständer eller deras Utskott eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansedt som förräderi, och ankomme pä Riksens Ständer att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. dessas gemensamma sammanträden eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit genom ett uttryckligt beslut, deruti fem sjettedelar af Ståndets vid omröstningen in Pleno lillstädesvarande Ledamöter instämt. Ej eller skall beifra låta. Hänvisning: Bihang till Riks-St:s Prot. lil Sami. Konst." Utsk. Mern. N:ris IS och 28.
Att averkningen vid denna mängd sågar skall vara högst betydlig inses snart, och såsom exempel må endast anföras, att de tre ångsågarne i Medelpad, nemligen en å Wifsta varf och 2:ne i Sköns socken, årligen afverka i medeltal 20,000 timmer hvardera: att tillverkningen vid de tre ångsågarne i södra Ångermanland, nemligen Kramforss, Locknö och Sandö, uppgifves utgöra: år 1854 2,902, » 1855 8,676, eller tillsammans 11,578 tolfter plank, hvarförutan blott i södra Ångermanland under qvinqvenniet försågats: Plank. Summa tolfter 152,006. 57,409, samt att vattensågarne i Medelpad och norra Ångermanland, deribland Husom, med icke mindre än 12 ramar, i samma proportion försäga timmer. För att skaffa arbete åt alla dessa sågar användas alla möjliga utvägar, stundom sådana, som sedermera förorsaka långvariga tvister och rättegångar. För ångsågarne och de större vattensågarne inköpas hela skogsområden, med rättighet till deras alverkning på 50 år, hvilka köp äro menliga, synnerligen för skogarne i nedre landet, der någon egentlig transportkostnad icke kommer i fråga, samt således äfven ung och omogen skog, som användes till ved, borttages, hvarigenom trakterna, när de till hemmanen återfalla, äro alldeles kala samt med ris och qvist så betäckta, att plantorna förqväfvas och många mansåldrar åtgå, innan någon återväxt är att påräkna. Inom fjellsocknarne äter äro dessa köp mindre skadliga, då i de flesta fall endast gröfre trän och mogen skog hugges, emedan värdet af smärre trän icke motsvarar huggningsoch transportkostnaderna. Afverkningen på de sålunda inköpta skogstrakterna pågår med sådan ifver, att landets arbetspersonal dertill icke är tillräcklig, hvarför Dalkarlar, Wermländningar och Småländningar till icke ringa antal blifvit för ändamålet införskrifne.
Ut suprs. S. D. I likhet med Hvgwördige Preste-Ständets, genom Protocolls-Utdrag af den 14 denncS, meddeltc besiut, ansäg Vorgare-Standct, att i den frän Höglofl Ex, peditions-Utstottet till justering öfwerlemnade Expedition, angående Löneförbättring för Rikets pcnninge Löntagande Embets» och Tjenstemän, borde, såsom tillgäng för den» na Löneförbättring, uppgifwas de medel, tom pä de ätta första Hufwud-Titlarne i Nils,Staten besparas, och hwilka till detta ändamäl stola först anwändas innan den y:de Hufwud-Titeln, warder formerad, samt derjemte den Allmänna Indragnings-Staten, och icke blott besparingen af Lönings-Afgifter för Pommerska Regernenttrna; i följe hmaraf den uti puncten om tiden,-dä Löneförbättringen mä taga sin början, förekommande mening: Enär en bär, emot srvarande besparing genom ofwanbevorde Rege, mentens öfrverflyktande etc: etc: borde sälunda andrasE, när en häremot swarande besparing antingen genom of, wanberörde Regementens öfrverflyttande frän Swensta pä Pommcrsta Stats-Werktt eller af de öfrige härtill an, slagne tillgängar inträflar. Och stulle de Respective Med-Stånden samt Erpedi, tions-Utstöttet wördsamt och manligen härom underrättas. Vt ,ux>rs. Hx ikrotocollo, I. H. iketerLon. Utdrag loss Den 2 Maj. Utdrag af Protokollet, , hältet uti Borgare-Ständets Plenuni wid Riksdagen i Stockholm den 17 April S. DRiksens Högloft-Ständers Allmänna Bcswärsoch Oervnomie-Utstotts yttrande i ProtocollS-Utdrag af den rista innemarande, i anledning af Z:ne frän Högloft.
Att BondeStåndet bifallit detta är något, som ej just bör verka på Ridderskapet och Adeln, emedan man ej har rätt fordra af BondeStåndet ali hafva trängt längre in i Den i F e b r u a r i i e. m. it i rättsläran än vi. Jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln måtte förena sig i den förra frågan med BondeStåndet, men ej i den sednare. Herr Tham: Jag anförde den inbjudning, som står pagina 4> såsom ett ytterligare skäl, att i sitt sammanhang antaga den inbjudning Utskottet gjort Ridderskapet och Adeln att ingå på Bondeoch PresteStåndens beslut: och förnyar nu detta anförande. Om man ej antager alltsammans, blir det ej något af sammanbindningen, och följaktligen intet af den förmån, som kunde tillskyndas församlingarnes Skolor. Jag tror ej, alt någon fara kan uppkomma för den minoritet, som blir öfverröstad, ty saken beror ej ovilkorligen af Försarnlingarne. Dertill fordras ordentlig undersökning af Embetsman, som hafva sig i förfatillingarne reglor föreskrifne då det kan komma i fråga; och då de lemna sin tillstyrkan, tror jag ej att det skulle skada, örn fördomarne, hvilka ofta lägga hinder i vägen för en god sak, ej få för mycken magt att hindra det nyttiga. Herr von Hartmansdorff: Vid när mare genomseende af Utskottets yttrande finnes, att det blott är BondeStåndet, som yttrat den mening, hvaruti de öfrige Stånden inbjudas att instämma. Det står nemligen: eifvensom j och hvad det i of vanbo - 112 Den i F e b r 11 a r i i e. m. rörde rhåtto af det Hedervärda BondeStåndet , i afseende på Löne-regleringen j gjorde tillägg beträffar
Er helt enkelt som någon hvilken står er närmare, så får Ni icke stöta mig tillbaka... Ni får icke, ty jag förtjenar Ert medlidande om icke Ert öfverseende. Räcker handen. JEANNE fixerar henne. Er icke! Nu tror jag Er, men i nästa ögonblick tror jag Fattar Henriettes hand. HENRIETTE kysser Jeanne på handen. Tack! JEANNE drar tillbaka sin hand. det icke! Icke så! Jag förtjenar det icke! jag förtjenar ABBÉN. drägt synes råda för ögonblicket, skulle icke fröken Förlåt, men medan vi äro samlade här och en BROTT OCH BROTT Henriette vilja skingra den ovisshet och det mörker som finnes i anklagelsens hufvudpunkt? Jag ber Er som mellan vänner säga oss hvad Ni menade med Ert tal om att döda, om brott och om Roquetteplatsen? Att dessa ord icke hade något sammanmen det skulle lugna oss få höra hvad det talet rörde sig om! Vill Ni säga oss det? hang med det lilla barnets död, det tro vi oss veta, HENRIETTE efter en paus. Det kan jag icke säga! Jag kan icke! ADOLPHE. fria oss alla! Henriette! Säg det; säg det ord som skall be HENRIETTE. Jag kan icke! Bed mig icke! ABBÉN. Detta är icke menniskors verk! HENRIETTE. Tänk att stunden skulle komma! Och så; så! Till Jeanne. barns död. Är det nog? Min fru! Jag svär att jag är utan skuld i Ert JEANNE. Nog för oss är det; men ej för rättvisan! TREDJE AKTEN HENRIETTE. Rättvisan! Om Ni visste hur sant Ni sade. ABBÉN till Henriette. Och om Ni förstod hvad Ni sade just nu! HENRIETTE. Vet Ni det bättre än jag? ABBÉN. Ja! HENRIETTE betraktar abbén. ABBÉN. lighet, röjer jag den icke. För öfrigt är den menskliga rättvisan icke min angelägenhet. Men väl den gudomliga nåden. Frukta intet, ty äfven om jag gissar er hem
S. D. Vid fortsatt handläggning af Stats-Utskottets UtlStande, M 139, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, blefvo i detta plenum föredragna samma utlåtandes 70:de till och med 76:te punkter, af hvilka: Punkterna 71, 73, 74 och 75 biföllos. Den i 70:de punktens första moment föreslagna tillökning i Gymnastiska Central—institutets nuvarande årsanslag, äfvensom Utskottets hemställan i samma punkts 2:dra moment om beviljande af ett särskildt anslag till uppförande af åtskilliga nyoch ombyggnader vid nämnda institut, afslogos. Likaledes afslogs den i 72:dra punkten tillstyrkta tillökning uti anslaget för Sundhets-kollegium. Punkten 76 återremitterades, i sammanhang med hvilken återremiss en af Höglofliga Ridderskapet och Adeln till öfriga Riks-Ståndeu i Iråga om denna punkt gjord inbjudning lades till handlingarne; — och skulle diskussions-protokollet, rörande denna punkt, Utskottet meddelas S. D. Föredrogs och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, 119, angående sältet för stämnings delgifvande åt byalag, med flere. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvudtitel, dervid till behandling forekommo de delar af betänkandet, som innefattas uti punkterna 77 till och med 97, hvilka af Ståndet godkändes utan förändring, med här nedan omförmälda undantag.
Stadgandet, ätt directtns ledamöter stå i full ansvarighet, anser jag vara så vigtigt, att det bör börja denna §, i stället för att Gr. Frölich infört det i slutet af sitt förslag till 9 §. Dernäst anser jag rättigheten att tvinga banken till concurs, i händelse af inställd vexling, böra utfästas. Enligt nu gällande lag fordras, innan tvungen concurs kan äga rum, att alla tillgångarna skola vara under utmätning eller gäldenärens oförmåga att betala på annat sätt ådagalagd. Sådant behöfver bär icke visas, utan hvar och en, sorn infinner sig hos banken med någon dess sedel och begär vexling, äger, om ban ken underlåter att genast förnöja honom, att ovilkorligen få banken förklarad i concurstillstånd. Vidare bör criminelt ansvar bestämmas för sådan ledamot i directtn, sorn beträdes att genom bedrägeri eller vårdslöshet hafva vållat bankens obestånd. Jag har altså uppställt följande förslag att motsvara 8 och 9 §§ i Gr, Frölichs: S’ J)irect:ns ledamöter vare med deras personer och egendom, en för alla och alla för en, ansvariga för betalning af all bankens gäld. Afgår ledamot utur directtn, fortfare under loppet af ett år derefter dess ansvarighet för de intill dess afgång utfärdade creditsedlar samt andra bankens skuldförbindelser. Den 19 Mars f, m. *• Derest sedelbank ej med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket galla, vid anfordran inlöser dess creditsedlar, eller för bristande betalning återkomna invisningar, eller öfriga förbindelser, af hvad namn de vara må, kan bolaget ej tillåtas att bankrörelsen fortsätta; hvarom Konungens Bef:h:de åligger att genast utfärda kungörelse. Innehafvare af bankens creditsedlar, hvarför betalning blifvit fordrad, men ej erhållen, åtnjute laga ränta derå från uppvisningsdagen, samt handräckning till sin fordrans utbekommande, såsom för till innehafvaren stäldt skuldebref.
Ständer, enligt utdrag af Höglofl. Banko-Utskottets Protokoll för den 17 November nästlidet år, beslutat att räntan vid vexel-diskontering hos Diskont-Verken må tills vidare fastställas till samma belopp, som vid belåning; så hafva Fullmäktige, vid emottagandet af berörde Protokolls-utdrag, den 20 i samma månad, meddelat detsamma Direktionerne öfver Banko-Diskont-Verket samt Låne-Kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, med tillkännagifvande att beslutet kommer att genast tillämpas. § 53- Då Fullmäktige, mot slutet af nästlidet år, berättigades att till förstärkning af handelsoch närings-diskonternas fonder använda de 1,300,000 R:dr, som blifvit afsatta till försträckningar åt Filial-Banker, hvilka skola ersätta upphörd Privat-Bank; utanordnades dels återstoden af det FilialBanken i Hudiksvall beviljade Kreditiv å 125,000 R:dr, med R:dr 100,000 och dels i ytterligare afräkning ä den Filial-Banken i Lund beviljade försträckning å 175,000 R:dr, ett belopp af 75,000 R:dr, hvarigenom nijmnde Filial-Bank hade att disponera R:dr 100,000 B:ko. För återstående 75,000 R:dr finnes för närvarande ingen tillgång. Såsom försträckningar till Filial-Banker äro anvisade: till Filial-Bank en i Gefle, Lån 400,000: Kreditiv 100,000: 500,000: - » Dito i Christianstad, Lån 270,000: Kreditiv 135,000: 405,000: - » Dito i Blekinge, Lån 176,000: Kreditiv 44,000: 220,000: - » Dito i Skaraborgs län, Lån 300,000: Kreditiv 150,000: 450,000: - » Dito i Sundsvall, Lån 333,400:
M. ang:de behofvet af de 4 adjungerade ledamöterna. Denna underd. hemställan har jag bifogat mitt yttrande i sisth Lördagsplenum, i fråga om lönereglertn för Hofrätterna. Jag åberopar detta document nu, såsom vore det här bi lagdt. Särskildt tackar jag uppriktigt ordform i StatsUtsk. för den ädla förklaring, han afgifvit, att han tillhört minoriteten inom Utsk. i denna fråga, och erkänt billigheten af anslaget. Jag öfvergår nu till att yttra mig öfver sjelfva betänk. Om jag skulle hänföras af värma för den sak, jag förfäktar, hvilken ligger mig ömmare om hjertat, än mången tror, anhåller jag att den måtte ursägtas mig. Hr Gyllenhaal uppläste derefter följande: Det är i sanning med känslan af djup ledsnad, jag geuomläst och nu går att framställa anmärkmr emot H. StatsUtsk:s ifrågavar. betänk. N:o 4'- Om det å ena sidan för mig utgör en dyrbar tillfredsställelse , att ledamöterne af H. PresteSt. inom Utsk. nästan enhälligt understödt min motion, och åt densamma gifvit en lika ädel som rättvis tydning, då de förklarat den af mig för de lönlösa adjuncterna begärda ersättning utgöra en ''Statens hedersskuld’’; så är det deremot å den andra sidan nedslående och förvånande, att — så vidt betänk, antyder — ingen enda ledamot af de 3:ne öfriga RiksSt:n, roed undantag af Utsk:s ord-för., Gr. Horn, som nyligen härstädes yttrat sig hafva tillhört minoriteten inom Utsk., icke ens inom II. R. o. Ad., der jag likväl med skäl trott mig kunna påräkna åtminstone några understödjande röster, velat erkänna denna Statens hedersskuld och Statens skyldighet att densamma gälda. Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse i detta, som i alla andra fall; men jag kan ej tillbakahålla min hilliga förundran öfver den , efter min öfvertygelse, till ytterlig orättvisa utsträckta sparsamhetsanda, som synes hafva legat till grund för Utsk:s hårda afslag å min motion.
Majoren gick med tunga steg fram och åter — åter och fram — utan rast eller ro. När morgonen grydde, hade han blifvit en gammal man. Hans hustru, som haft det ena hysteriska anfallet efter det andra, hade fått morfin och låg försänkt i en dvala, som för stunden räddade henne undan medvetandet af det förfärliga, som öfvergått henne. Hur Anna genomlefde denna natt, mindes hon ej, och hade det ej varit för de där mörka hotfulla ögonen, som hon ständigt såg, liksom hade hon haft dem framför sig, hade hon redan ändat sitt lif. Hon lefva, då de voro döda, de vackra, glada, älskade, lyckliga?! Hon lefva, den fula, elaka, föraktade! Hon hade hört ungefär dessa ord redan på isen bland folkmassan och tyckt sig läsa dem som tankar i tjänarnes — ja, i föräldrarnes blickar. Hon kände det ej bittert nu mera. Det var så naturligt, så sannt — helt och hållet hvad hon själf tänkte. Hvarför var det ej hon som gått bort? Hvilka dödskval hon än utstått, intet kunde jämföras med det, hon nu hade att genomlefva. Om hon ropat, om hon varnat dem? Hon ensam var orsak till deras död! Dessa tankar marterade henne ända till vanvett. Hade hon hatat sina systrar? Hon mindes det ej — kände endast, att hon nu älskade dem med brinnande, förtärande ånger, saknad och smärta. Hvarje den obetydligaste skiftning i deras utseende och sätt drog hon sig till minnes. Om de lefvat! Hon skulle velat vara deras tjänarinna, deras slafvinna — de skulle fått behandla henne hur som helst, hon skulle varit lycklig blott öfver att vara dem nära. De begrafdes i själfva parken, på invigd plats och i samma kista. Folk från när och fjärran strömmade till för att visa sitt deltagande eller stilla sin nyfikenhet. A l l a visste, att föräldrarne sörjde som de där intet hopp hafva. Blommor sändes långt ifrån som till en fest — hela grafven fylldes därmed. Den unge pastorn talade så gripande .om blomstret, som idag gläder med sin fägring och i morgon är förvissnadt. Hans stämma darrade af rörelse, men tonade ändock klar och fyllig ut öfver mängden.