Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur skall hon nu, då en sådan skam vidlåder henne, kunna se sina medmänniskor fritt i ögonen? Hon måste fälla ner sina blickar, då hon träder inför sin man. Hon är ej mer värdig att nalkas honom, då hon så kunnat förgäta, hvad hon är skyldig honom o c h sig själf. En vagn rullar fram utanför på vägen. Elena, som med en afvärjande rörelse sprungit långt bort från Ercole, närmar sig åter och med en klar och ren stämma, hvarur hvarje spår af tvekan är försvunnen, tilltalar hon honom. » Signor Ercole, nu är det er tur att lugnt höra på, hvad jag har att säga, och att, o m ni är en man med det ringaste grand af hederskänsla, sedan lemna det hus, i hvilket ni bragt sorg och nesa; en nesa, som tungt skall hvila på mitt sinne, så länge j a g lefver, ehuru jag prisar Herren, som ännu i rätt tid öppnade mina ögon för den afgrund, i hvilken ni ville störta mig. Signor Ercole, jag älskar er ej, ehuru min själsyrsel för ett ögonblick nästan kom mig att glömma såväl mina heligaste plikter som min kvinliga värdighet. » » Elena, hör mig », bönfaller den unge mannen. » Jag bar er så innerligt kär. Var barmhärtig! Döm mig éj till denna tärande saknad, som jag ej känner mig i stånd till att bära. » Elena, som inom några få korta minuter tyckes ha vunnit en erfarenhet, som förut legat långt utom hennes synkrets, svarar kärft: » Signor Ercole, har jag ej rätt, när jag antager, det ni redan ofta trott er evigt fjättrad vid en kvinna? Att det ej är första gången ni hyst en kärlek, som ni menat aldrig skulle kunna ta slut? Och inte sannt, det var alltid en illusion, en villa, som snart gick öfver, och hvarpå ni efteråt helt nyktert blickat tillbaka? Ni har plägat gifva passionen lösa tyglar och därvid aldrig betänkt det öde, ni bereder den kvinna, som ni bedyrar er älska. Bör då ej den rätta kärleken i främsta rummet verka för det älskade föremålets sanna bästa? Säg mig nu, hvad tror ni skulle blifvit mitt öde, om jag gifvit vika för edra böner?
Den som utan afseende på Statens (Fäderneslandets) gemensamma fördelar vill yrka hvarje enskilt ögonblicks fördelar, glömmer sjelfva idéen af Samhälle. Det gifves någon ting som kallas Samfundsanda, och denna bjuder den enskildta att uppoffra dagens tillfälliga vinst, för att derigenom bereda det helas fortfarande vinst. Ben 14 Augusti f, m, Det gifves någon ting högre j samhället ån den tillfälliga vinst, sorn kan uttryckas med ziffror i dagboken öfver den enskiltes utgifter och inkomster. Detta högre är den väl beräknade vinst, som den enskildte delar med alla, utan att i hvarje ögonblick, så till sägande kunna utbryta sitt saldo. Den enskildte Medborgaren får ej betrakta sig sorn en passagerare om bord på ett fartyg, sorn betalande sin legopenning sedan iqjce mera bryr sig om skeppets öde, om det sjunker eller flyter. Ett klokt prohibitivsystem är nödvändigt. Den enskildtes speculation på det helas bekostnad bör ej få äga rum j för enskildte speculanters tillfälliga fördel, får man ej äfventyra det helas säkerhet. Man måste försätta landet i oberoende af alldagliga conjuncturer och i tillstånd att kunna upprätthålla sin värdighet som sjelfständig Stat. Denna värdighet, ehuru den af några anses som fåfänga, kan aldrig åsidosättas, utan att oberoendet småningom undergråfves. Historien lår, att ingen ting år farligare ån att låta förödmjuka sig, och att den Stat, som i hvarje Ögonblick år beredd att falla med åra, hellre ån att stå med vanära, aldrig fallit så långe de sanna samhållsdygderne och förnämligast måttligheten, alla de öfrigas modér, njutit aktning och uppmuntran. Vid detta tillfälle, förnyar jag hvad jag redgn många gånger haft den åran anföra, att Ven 14 Augusti f, m. 197 jag anser tvång i inrikes rtäringarne oell inrikes handeln skadligt, och att jag lika lifligt deri önskar all den rättelse sorn kan vinnas, sorn jag fruktar följde me af den nu föreslagna fria importen af utländska varor. Jag anser mig som representant vara ovilkorligen förbunden att ifra mot hvad jag, till högsta grad af öfvertygelse, anser vara för landet förderfligt.
Hvar och en, äfven bland män med högre upplysning och öfversigt af det hela, söker, så vidt möjligt är, skaffa inkomster åt den corps eller det stift, han tillhör, lemnande derhän de ojemnheter och den obillighet, som deraf skulle uppkomma för de öfriga. Redan har jag deraf haft tillräcklig erfarenhet både bland stiftens styresmän och enskilda riksdagsmän. Från hvilken landsort någon må vara, anser han dess behof störst och dess anspråk bäst grundade. Blott för det, att skolrevisionen föreslagit förminskning af en skola, i hvars granskap en vida större upprättas, hafva und. föreställningar deremot med bilagor på 4 särskilda språk inkommit. I ett stift, som fått en ny skola, har dess styresman, icke nöjd dermed, velat hafva en annan skola utvidgad med en umbärlig lärare, och, för sitt ändamåls vinnande, satt Landshöfdingen och andra män af inflytande i rörelse. Skulle hvar och en på samma sätt gå tillväga för läroverken i sitt stift, så befarar jag, att förbistring blefve slutföljden. Mig synes således bäst, att R. St. anslå den uppgifna runda summan och att, då den blifvit af K. M. till sina bestämda, af läroverkscommitte'en och skolrevisionen redan detaillerade ändamål använd, R. St. granska dispositionen deraf likasom af hvarje annan. Hr Cederschjöld: Jag medgifver riktigheten af den siste värde talarens påstående , att fördelningen af anslaget bör lemnäs åt K. M. Men öfver sjelfva läroverkens organisation böra Ständerna få yttra sig. Man har sett andra organisationer vidtagna af Regeringen, med hvilka man icke haft anledning att vara nöjd; och den nu ifrågavarande är alltför vigtig för att öfverlemnas åt ovissheten. Samma värda talare har jemväl sagt, alt han sjelf är angelägen, att förändringen kommer till verkställighet, och har äfven erinrat om otjeniigheten att hafva tjenstemän på rörlig, constituerad fot. Genom den åtgärd, jag föreslagit, skulle sålunda R. St. gifva den värde talaren ett nytt skäl att kunna på vederbörlig ort göra sina åsigter gällande om nödvändigheten att påskynda organisationsfrågans afgörande. Hr Lagerhjelm:
Fruntimren sutto 3 till 4 vid små aflånga bord, stickade sin strumpa, åto à la glace eller förtärde något annat, och under allt detta antingen spelades på scenen eller i orkestern mellan akterna; den som ej ville höra musiken, som ehuru ej något utmärkt dock ganska gerna kunde höras, gick omkring och spatserade i en liten, men ganska vacker trädgård vid Trave. För öfrigt var man alldeles ogenerad, hvar och en gjorde och lät hvad han ville. Så hade jag en verkligen rolig afton för omkring 1 Rub. B:co ass. Kommo med deligence till Hamburg, 6 Finnar i samma vagn. Trakten var likaså rik och glad, väl odlad och planterad, med vackra, stora skogar och bördiga, yppiga åkerfält; här och der någon bäck och arm af Traven, men inga berg. Så intagen jag än var af anblicken häraf och så oupphörligt jag än först hade ögonen fästade på de fält vi foro öfver, blef det mig dock slutligen tröttsamt, och jag sköt gerna upp mina glasögon på pannan och lät dem falla ned blott för någon af de många nätta bondgårdar vi foro förbi, eller för något bo af de i Tyskland så högt älskade och aktade storkarne, hvilka af folket anses nästan såsom skyddsandar för den gård de behaga bygga sitt bo på. Framkomne till Hamburg uttröttade af den blott 6 timmar långa, men dock högst utmattande färden i deligencen, begaf jag mig ut att göra en tur i staden, som jag genast fann vara annat slag än Lübeck. På sina ställen var den storartad och praktfull som Petersburg, men här saknades den stolta Nevan; Alster och Elben äro ömkliga små floder med smutsigt och brunt vatten, och kanalerna här kunna ej heller på långt när jemföras med dem i Petersburg. För öfrigt är Hamburg till sitt utseende mycket mera omvexlande, ej så enformigt och tröttande som Petersburg. Den beprisade Jungfernstieg fann jag ej vara något särdeles, mer än de vackra och eleganta husen på sidan om den. Men det förnämsta företräde som Hamburg och troligen alla städer i Tyskland ha framför kanske alla andra, äro de vackra promenader och gröna fält som finnas till så stor mängd.
Ä ena sidan hade vanan att erhålla Spannemål på Credit hos undsåttningst^- garen ingifvit ett origtigt begrepp om råtta åndamålet med Verkets bitråden, hvadan såsom följd deraf vida större Spannemålsbehof till Eder* Kongh Majits Befallningshafvande uppgåfvos, ån som verkeligen voro för handen och med en sparsam hushållning samt omtanka för eget båsta, kunde förenäs, och å dert andra var penningetillgången i Landet så medtagen, att betalningen för de erhållne låhen omöjligen vid förfallotideme stod att indrifva, med mindre ej de fleste låntagares undergång derigenom blifvit beredd. — Allmänna Magazins-Inrattningens fordringar, för utborgad undsåttnittgs-Spannemål, hade alltså vid i 8 19 års slut uppgått till 1,446,880 R:dr 45 sk. g rst. Banco; hvarförutan af Inrättningens Spannemåls-lager 65,7 35 Tunnor Såd blefvo i Magazinen qvarliggande såsom ett ej uttaget öfverskott, af de partiert Såd, Eders Kongh Maj:ts Befallningshafvande efter 1819 års skörd reqvirerade, emedan detta öfverskott ej till de uppgifne behofvert åtgeck; Och ökades ytterligare behållningen med 7,000 Tunnor Såd derigenom* att Eders Kongh Maj:t falin skål för handen vara, att gifva Nådigt tillstånd för Garnizons-Troupperne i Stockholm, att för deras underhåll af Spannemål och Bröd 111 Natura erhålla losen i penningar från Magazins-Fonden. Directionen, 312 Riksens Ständers som efter de ntlevereringar, hvilka borde från Magazins-Inråttningen utgå, låmpade sine anskaffningsåtgårder och öfriga dispositioner, kunde då desse i verket ståldes ej förutse, att 72,735 Tunnor Säd icke skulle till de uppgifne behofven åtgå; men då ett sådant förhållande inträffade, blef Verkets stallning ån mer betänklig.
Den gamla damen knäböjde, under det hon fortsatte: »Den intagande fransmannen»... här mumlade hon något sakta på bönformuläret ... »var just den som kom i min väg. Det är en förtjusande man; och, vid mitt skyddshelgon, jag drömde i natt att jag såg dig vid det nya franska hofvet, der din skönhet och dina anors glans omgaf dig med en stark hyllnings gloria»... Åter bön, suckar, tårar ... »En ljuf dröm, min dotter»... Amen, i den heliga jungfruns välsignade namn amen! – Jag fryser, min mor! hviskade Annunciada. – Kom! Damerna stego upp och gingo genast derefter ut. Straxt härpå syntes Gaetano och Marietta nalkas samma plats ... den unge romaren var upprörd. Han forsatte samtalet: – Du sade henne således hvad jag redan anat, att Guilo tillbragt största delen af natten hos vikomten, att han förlorat mycket penningar på spel till de franska officerarne och att han måst låna en ansenlig summa af sin värd? O, vanheder, förnedring ... Och Cecco såg det? – Han såg det, signor Gaetano, ty han hade stannat qvar för att efter vikomtens önskan servera gästerna. Vikomten tycker mycket om Cecco och hade förmodligen ämnat att efter sällskapets bortgång språka med honom. Men Cecco är en graf, det vet ni, ädle signor! – Och det andra, det som mina läppar vägra uttala, det hörde han äfven tydligt? – Fullkomligt tydligt ... sedan de franska officerarne gått och prinsen med så pass hjertlighet, som han kan visa, tackat vikomten, sade denne halfhögt: »Tala ej härom! Ifall lyckan ville gynna mig, skulle jag med glädje stå i långt högre och vigtigare skuld till er». Och prinsen tryckte hans hand och svarade: »Var alltid välkommen i palatset Montefiori, min käre vikomt! Vi räkna på er». – Nog, goda Marietta, nog! Tack och farväl ... Blifva vi en dag lyckliga, så skall äfven du blifva det, om vi något förmå.
Kalmar, utvidgad embets-lokal för Länssty reisen i Svar på återremiss „ anslag lill hamnbyggnad vid, se llamnbyggnad. „ Domkyrka, ang:de arrende-inkomst af smärre lägenheter Svar på återremiss Län, om fördelning af Kamererare, Bankens Kassa-afdelnings, om löneförhöjning åt „■ hos Siats-Utskottet, arfvode för . • Kammar dr äng ar, Hankens, om arfvode ål Kammar-Kollegium, fvllnads-anslag för . Kammar-Rätten: se" Hufvudtitel Sjunde PaSd. Kanal-anläggning, imellan Orebro och Järle Bruk i i „ „ Nora stad och Fäsjön • „ , Norra Barken och Wessman . „ „ Philipstad och Sjöändan • „ , Rossvalen och Wäringen . • . n , Kongsbacka och hafvet „ , Snyten och Amänningen Kanonier-korpsen, anslag för tillökning i Kansli-betjening : , antagande deraf utöfver hvad Riksdagsordningen § 24 medgifver: 1:o i Konstitulions-Utskottet, af 1 Notarie och 2 Kanslister 2:o i Stats-Utskottet af 1 Sekreterare för Riksgäldsärendena, 1 Kamererare och 2 Notarier s.r 24 CO ■ N:o £3 J3 P r* - N:o | Sid. Riks-Slåndens Beslut. Ridd. 0. Adeln. PresteBorgareståndet. Ståndet. 50 co a Pren Silf ISs cr.
Det har blifvit anmärkt, att Båtsmans-förcLubblingen såsom bättre öfvad vöre fcrukbarare än det manskap, som af Conscriplionen Flottorna meddelas; och det förundrar mig så mycket mera, som Fördubblingens öfning först vid ett infallande krig börjas, då deremot Beväringsmanskapet äfven i fredstid kan tilldanas. Det har blifvit anmärkt, att om Utskottets Betänkande bifölles, undantag för Gothland särskildt kunde äpa rum för det Riksens Ständer öfverlenmat till Konungen att besörja försvaret af öen. Jag får dervid upplysa*. 1:0 att intet undantag lagligen kan äga rum; 2:0 att Beväringsinrättningen på Gothland icke befinnes i sitt närvarande skick derföre att Kongl. Majit aF 6go Den .14 Juli'/. )h. Riksens Ständer erhållit rättigheten att särskildt rörande öens försvar föi ordna; ty n? ot sådant undantag har icke ägt rum vid. Amiralen Baron Cederf än har, såsom vice Landshöfding^ , på (rot land, genom frivillig öfverenskommelse med Provinsens inbyggare, upprättat den der gällande Cousciiptionsfcrfattningtn, I ilken .af Hans Maj t Konungen godkan.- de? och öfveileninades till Riksens Stänner s fastställelse vid Riksdagen 1812 i Örebr* , i anledning hvaraf Riksens Ständer dr. fastställde Stat för (jens Beväring. Jag har redan anfött, att bland vilkoren lör denna Conscriptbmsinrättning var, att skvldigbeten till FördubblingsBåtsmännens underhållande skulle för alltid va ra upphälven. Om nu icke dess mindre Riksens HÖglofi. Ständer bifölle Utskottets Betänkande, blefve följden, att i stället för omkring 7000 man, som nu finnas till Oens försvar, erhölle öen 100 ä 150 FördubhlingsBåssmän. Det har blifvit anfördt att Utskottet ej föreslagit någon rubbning af ingångna Contracter, utan endast återapplifvande af gamla Författningar.
Man har åberopat prasjudicat från 1818 års Riksdag, då LandtMarskalken vägrat proposition på en sådan återremiss. Om en sådan vägran verkligen ägt rum, hvilket jag dock icke kan påminna mig, så eger likväl ett prasjudicat icke samma gällande kraft, som ett Grundlagsbud. Men 74 Den 17 Julli f. m. om prasjudicat skall leda oss, vill jag påminna mig ett från sistlidne Riksdag, då en anmärkningsfråga återremitterades, efter någon discussion, hvarunder ingen bestred lagligheten deraf. Ett nytt mera upplysande Betänkande infordrades och erhölls af ConstitutionsUtskottet, som deri uppgaf AnmärkningsMemorialet i hela sin vidd. Anmärkningen var ingifven af framlidne och nu saknade Grefve Carl Henric Posse, emot dåvarande StatsMinistern för Utrikes Ärenderna. Enligt Grundlagens ord är det endast Rikets Ständer, hvilka kunna afgöra sådana anmärkningar, sorn nu ifrågavarande. Men jag ber, att få fästa uppmärksamheten derpå, att om ConstitutionsUtskottet, då detafgifver ett nytt Betänkande i ämnet, ej skulle meddela upplysning om, hvilka eller hvilken af Konungens rådgifvare gjort sig skyldig till ett emot Rikets sanskyldiga nytta stridande rådslag, eller brustit i oväld, nit, skicklighet och drift, blir det för Rikets Ständer omöjligt, att afgöra frågan på annat sätt, än att antingen låta anmärkningen förfalla eller ogilla Betänkandet; tydå Ständerne ej blifvit upplyste om hvilka rådgifvare varit felagtige, kunna de ju icke heller enligt 107 §. begära någons entledigande. Ständerna sakna i detta fall upplysning om, bvem och huru man förgått sig. Skulle åter den anmärkta åtgärden va - Den 17 Julii f. m. 75 ra stridande emot 106 så kunna väl Ständerna förklara, att Utskottet bort ställa den felagtige under RiksRätt, och derföre återremittera Betänkandet.
Detta mitt bristande förutseende, som jag delade med mera sakkunnige män, torde finnas så mycket mera ursäktligt, som det är ett erkände förhållande att, så länge — Og - den yltre beklädnaden å en mur cjvarsitter, det är omöjligt, serdeles för den som saknat tillfälle alt iakttaga de vid sjelfva byggnadsarbetet begängna misstag, att bedomina vidden af dolda inre brister, äfven om man har anledning befara tillvaron af sådana. Dock hafva hvarken Banco-Fullmäglige i något från dem utgånget utlåtande, ej heller har jag enskildt vid något tillfälle, såsom skäl mot den föreslagna försäljningen al Tumba, åberopat ”att Bruket vore i det fullkomliga skick, att några väsendlliga Reparationer derå före nästa Riksdag visserligen icke kunde behöfvas.” Brislfälligheterne å nya Verkhuset började först blifva synbara, då under den omväxlande väderleken i Mars och April månader i835, än vid en blidare temperatur den frusna fukten i murarne upptinade och förorsakade sprickor samt rappningens anfallande, än vid kylans återkomst ny frost tillkom, som vid derpå inträffande mildväder förorsakade ny åverkan, och denna omvexling ofta förnyades. Första underrättelsen om dessa skador erhölls genom Bruksförvaltarens rapport af den 3i Mars, anmälande, att kalkrappningen börjat bortfalla och teglet taga skada så väl under en del fenster som i hjulhuset. Då denna Rapport bos Fullmägtige föredrogs nästföljande Sessionsdag den 3 April, förekom fråga, huruvida de omförrnälda bristfälligheterne erfordrade ett sammanträde af Fullmägtige på stället. Då emot min hemställan härom allmänt anfördes den betänklighet, att tiden för de fleste bland Fullmägtige vore dagligen upptagen af Riks-Ståndens och Utskottens arbeten (man erinre sig att Kongl. Maj:t då redan tillkännagifvit Sin nådiga önskan att Riksdagsärenderne måtte vara afslutade med April månad) så beslöts, åt mig uppdraga, alt till ett annat sammanträde underrätta Fullmägtige, huruvida ifrågaställa Reparation fordrade så skyndsam handläggning, att den måste företagas före den till Maji månad utsatta vanliga årsbesigtningen af Brukets byggnader.
Tran si t o-handeln, det likväl är obestridligt, att, om den till allt för mariga ställen utsträckes, stora och för Landets väl i flera hänseenden skadliga missbruk derigenom kunna föranledas, samt att den således icke utan verklig vida kan medgifvas andra Städer ari dem, hvilkas rörelse är nog utvidgad för 3tt der underhålla en talrikare bevaknings-personal, och hvilka derjemte ega tillgång på säkra och rymliga magazin till uppläggande af Nederlags-gods, serskildt från andra varor. Utskotten anse för öfrigt, att då, till ett fördelaktigt begagnande af denna rättighet, fordras betydliga Capitaler samt en stadgad Cre-* dit hos Utländske Handlande, en sådan Nederlagsoch Transito-rörelse endast kan och bör etableras på ställen, der läge och omständigheter skapat en större Utrikes handel,' och icke i Städer, hvarest Capital-förmögenheten och Utländska Crediten endast motsvara en inskränktare handel eller hufvudsakligen ett direct varubyte; och att en större utsträckning deraf är så mycket mindre behöflig, sorn en Handlande, på hvad ort sorn. helst, hvilken har Capital och omtanka att utvidga sina handels-speculationer, efter nu gällande stadgar, kan oförkränkt idka Tran-; aito-Handel, då den vissa städer förunnade allmänna Nederlags-rätt är lika öppen för alla Hevilla.s:l Allm, Besv. oi Oec.Vtsk.Bet, N:ox4. 35 andra Städers Handlande och för Utländnin. gen, sorn för den Stads invånare, hvarest Nederlaget finnes.
De ära nära jemnåriga med häfdernas första anteckningar, och bland jordens lagstiftande församlingar hafva redan före oss många välmenande röster höjt sig för att yrka domar emot det framrusande förderf, hvilket med fradgande vigor och störtadt fall mer än en gång hotat att rycka ali samhälls-trefnad med sig, Lagstiftnings-bistorien upplyser, att, till förekommande af detta anda , man ömsom med skärpta, ömsom åter med mildrade straffbestämmelser redan genomgått en serie af alla möjliga lagstiftnings - försök, Men härjaren framgår, detta oaktadt, med en förvånande fart. Och hvilken förmår väl räkna stegen, Till skydd för den samhällsordning, hvilken det öfver allt omkring oss utbredda onda hotar att rubba eller upphäfva, går jag att teservera mig emot dea Lagstiftnings-thenri, Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 95. 25 som trängt sig emellan rootionerne om bibehållen eller skärpt str afbestämmelse ocb detta betänkande.
Enhet och sakkännedom skulle dymedelst befrämjas, emedan denna myndighet, omfattande Socknens samtelige angelägenheter, borde framför någon annan äga tillförlitlig kännedom om dess tillstånd i alla afseenden. På sådan grund är det jag anhåller om återrenflss af Betänkandet. Friherre Cederström j Jacob.' I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff anfört, får jag upplysa, att Sundhets-Collegium föreslagit, det Kyrko-Rådet äfven skall hafva befattning med tillsynen öfver sjuk vården inom Församlingarne. ’ Hushålls-Sällskaperne åter .kunna icke, med erforderlig noggranhet complettera de statistiska uppgifterne, och så länge dessa ej göras af hvarje Församling för sig, utan blott af Kronobctjeningen, Den 12 November f. m. 457 Jjlifva ilc alltid ofullständige. Om man medelst dessa uppgifter vill bereda någon verklig nytta, och icke sådane skefva åsigter, sorn hitintils ägt rum, så är det vigtigt, att organisera Auctoriteterna på det sätt, att uppgifterna må kunna blifva exdiga med verkliga förhållandet. Det är just detta Sockennämnders inrättande har för afsigt. Jag skulle derföre förmoda, att Betänkandet kan utan olägenhet bifallas. Herr von Heyne j Georg: Då redan inom hvarje Församling linnes ett Kyrko-Råd, sammansatt af de i landthushållningen mest kunnige och erfarne män, som äga sina sockneboars förtroende, så kan jag ej inse hvarken nyttan eller behofvet af de föreslagne Sockne-Nämnderne, hvilkas tillämnade befattning allt för väl kan åt Kyrko-Rådet uppdragas. Jag medgifver, att de uppgifter, Kr onohetj eili Ogen lemriar, ej äro så tillförlitlige, som då de komma från KyrkoRådet; men just derföre anser jag ock delta kunna uppfylla ändamålet. Det är i alla fall ungefär detsamma, som den Nämnd, hvars inrättande blifvit föreslaget. Jag instämmer således med Herr von Hartmansdorff i anhållan om återremiss. Herr Ribenj Carl Wilhelm:
Discontrörelsen meden limiterad fond skulle på ett ändamålsenligt sätt kunna underhållas genom den afbetalning af minst 4;delar om året af hvarje Låns priinitiya belopp, som nu är föreskrifven, är en särskild fråga, hvari Directionen utbeder sig att vördsamligen få underställa Höglofl. Baiico-Utskottet resultatet af nära fem års erfarenhet — en erfarenhet, som tämmeligep säkert ådagalägger, att utan förändring af ränteeller afbelalnings-villkoren blefve en tilliökning i sjelfva utlåningsfonden endast ett palliativ, som skulle i längden snarare förvärra, än förbättra ställningen. Till ledning i denna fråga får Directionen alldraförst uppgifva förhållandet i utlåningen under den tid, som ser dan räntans och straffräntans nedsättning förflutit: det vill Säga sammanräknade summan hvarje år af primitivt bifallne och utassigr nerade Lån på enskildas namn med vanlig borgen. Denna Summa yar 1824 • ? 182 samt för 9 månader af innevarande år eller till d. 1 Qqtober — 2,329,790. Beräknad i ett medeltal, har således Summan af primitivt bilallne och utassignerade Lån utgjort 3,52S,3go R:dr om året, som fördelade på t 02 Bancp‘Di$cont-Direct. Berättelse. på 48 ntlåningsdagar lennia för hvarje, x jämnt tiotal utfördt, ^3,380 R:dr. Om mi, vid (leii utsti-äckning Discont-rorelsen upphunnit, denna Summa tolde kunna antagas som ett medium af hvad till rörelsens jämna underhållande hvarje vecka erfordrades; så faller det lätt i ögonen, att den tillgång härtill, som efter nu gällande omsättnixigsvilkor kan påräknas nemi. Adelar af den uti ån ta fonden eller n Millioner Riksdaler, hvilka i fördelning på 48 utlåningsdagar endast lemna för hvarje, i jämnt tiotal utfördt, 4I>^7° H'dr, icke kan motsvara behofvet. Utan tvifvel ökas denna tillgång hvarje utlåningsdag, ränteviiisten oberäknad , äfven derigenom, att åtskilliga