Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förutser alt om vi instämma i Presteoch BorgareSttns beslut, att rustoch rotehållare endast skola erhålla den ifrågavar. eftergiften till hälften; så uppstår, när nuvar. passevolance-contract upphört, samma oreda med passevolancen eller arme'ens öfningar, som varit förr i verlden, och jag är öfvertygad om svårigheten att kunna upprätta nya contracter. Om deremot hela afgiften öfverflyltas på statsverket, så vore armdens Den »5 November f. ra. vapenöfningar mera betryggade, än de kunna bl:'va, sä länge rustoch rotehållare ensamt dertill skola conlribuera, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. måtte bevilja hela passevolanceafgiftens öfverflyttande på statsverket; men derjemte önskar jag, att denna afgift måtte så rundligen tilltagas, att cavalleriets rekrylöfningar, äfvensom exercis-sqvadroner, mätte dermed kunna åstadkommas, på det alt icke denna angelägna sak måtte komma att stå tillbaka för några riksdaler. Hr Eden hjelm, Gillis: Som jag, i likhet med de fleste ledamöter så väl af detta Stånd som af BondeSt., är både rustoch rotehållare, så skulle jag högligen önskat, att en sådan propos., som denna, bade kommit ifrån något af de andra Stånden och icke ifrån dessa eller R. o. Ad. och BondeSt., soin derigenom kunna ådraga sig besky Ilningen för egennytta. Ingen lärer kunna frångå, att de som tillhandlat sig egendom, som ar med rustoch roteringsbesvär belagd , också känt de onera, som en sådan egendom åtfölja, och alltså äro skyldige alt dem vidkännas, samt att en befrielse derifrån skulle vålla, att denna rustoch roteringstunga lomme i större eller mindre mån att läggas på andra medborgareclasser. Jag ber äfven att få fästa uppmärksamheten derpå, alt inom det län, der jag är landshöfding, finnas många bålsmansrotar; dessa skulle icke få af denna fördel någon vinst.
Slutligen torde jag, i stället för alt här vidareutveckla detta vigtiga ämne, vördsammast få åberopa och såsom en bilaga till Utskottet bifoga mina d. 4 Augusti i832 ”till "K. M. i underd. ingifna anmärkningar vid det Betänkande, som Committeen till öfverseende af "Itikets allmänna Undervisningsverk afgifvit d, ”20 Dec. 1828.” 4-‘o Då det nu kommit derhän med det gamla Sverige, att dess Styrelse anser Statens utgifter icke längre kunna bestridas med de medel, som Svenska folket, efter hittills gällande beskatlningsgrunder, med yttersta ansträngning kunnat åstadkomma; så vill jag hellre söka öppna en ny inkomstkälla, än se Staten indragas i lånsystemets hvirfvel, ur hvilken någon återgång knappt är möjlig. Hvad som på statsbehofven icke kan afprutas, måste man bjuda till att fylla genom skatter och bevillningar. Hela konsten består blott deruti, att kunna fördela dessa skatter så, att näringsidkarne icke derigenom förtryckas. Detta torde bäst kunna ske derigenom, att man beskattar det, som är i sig sjelf skadligt för Nationen, på det skatten må lemna någon ersättning för skadan. Af sådan beskaffenhet är visserligen i främsta rummet brännvinet, denna rot till Nationens oeconomiska, phvsiska och moraliska förstörelse. Men då förslag till dess beskattning redan från flera håll blifvit gjorda, vill jag nu vända uppmärksamheten åt flärd,en, dårskapen och fåfängan; och på detta bördiga fält vill jag föreslå att nu endast söka åtkomma titelsjukan medelst en årlig bevill ning för karakterer, helst detta slags fullmagter utgöra en väsendtlig del af det gäsningsämne, hvaraf hela fältet hemtar sin fruktbarhet. Till ytterligare stöd för denna motion torde jag i korthet få anföra följande: 3 H. G 4a Den i Mart f. m. 1:0 Då möjligheten att förskaffa näring åt kroppen är beskattad, tyckes rättvisan och billigheten fordra, att hederstitlar äfven böra beskattas, såsom varande medel tili njutningar för själen.
Reglementet må vexelköp ega rum endast för att stärka Bankens metalliska kassa. Men det är en känd sak, att dessa vexlar köptes icke af solida trassenter och endossenter, utan af såld arre, sora hade varit nödsakade, om ej dessa köp inträffat, att stoppa ooh göra konkurs, hvilket Hrr Fullm. genom detta sitt handlingssätt förebyggde under några månaders tid. Vidare har det blifvit ådngalagdt, att de efter krisen upköpta vexlarne voro dragne på ett fingeradt. handelshus, så att i sjelfva verktet dessa Yexelpök ej voro annat än fingerade. Jag hemställer till eder, M. Hrr, om man handlar konseqvent deruti, att man först satter ett Reglemente i händerna på Fullmäktige och förbjuder dem i oeh med detsamma alt vika frän dess föreskrifter och sedan slösar med loford, derföre att de öfvertriidt förbudet,. Jag för min del kan åtminstone icke förstå logiken i detta resonnement. Jag beundrar högeligen Fullmäktiges mod och skicklighet, men längre kan jag för min del ej sträcka mig, och anhåller derföre, att décharge-meningen, sådau sorn Utskottet den affattat, måtte antagas. Hr Dalman: Hr Cederschiöld har förmenat dels att de vexlar, sorn Banken köpte före krisen, icke voro utgifna af säkra trassenter, dels att de vexlar, sora efter krisen köptes, voro dragna på ett fingeradt hus i Hamburg. Det förra påståendet vågar jag bestrida, enär de firmor, som här trasserade, ingalunda, då köpen skedde, voro kända såsom insolventa; och enär i öfrigt trasseringen skedde på den tiden såsom solida allmänt ansedda firmor i Hamburg och London, t. ex» Johns Söhne, von Leesen, Jacoby & Sohn, C. M. Schröder, Hoare Buxton & Cornp., E. Seiveking &
Jag tog fram den, men på samma gång får jag lag i ett kuvert med påskrift: Lillåkers folkhögskola. » » Nu kommer jag ihåg, att jag lade det bland mina värdepapper, så rädd var jag om det. » » Det var dock ej försegladt, och som det icke endast är Evas döttrar, som äro nyfikna, utan ibland också hennes söner, så läste jag både planen till husets inregning och till skolarbetel, ocli sen dess har jag burit den på mig. » Han tog upp anteckningsboken och visade. Märta ville återta den, men han sade: » stopp, vi vänta ännu litet. » » Du känner mina politiska åsikter och vet, att jag af själ och hjärta är demokrat, och att lika rösträtt för alla är min princip; när då din doktor står här och talar om, att politisk likställighet ej är önskvärd, så länge folket icke är moget, och att det ej blir det, förr än det hunnit till andlig själfständighet, och 1 allihop, min hustru i spetsen, öfvertygar mig om, att denna själfständighet bäst vinnes på folkhögskolan, så tänkte jag så här: Ha dessa herrar rätt, och det ha de väl, efter de fått min Märta på sin sida, så a la bonne heure, det blir väl ingen annan råd, än att Märta får sitt värdepapper igen och med det reverserna på Haralds pengar, och att jag föreslär henne, alt vi testamentera dem till en folkhögskola på Linåker. Men ser du, vännen min, jag var så orolig öfver, hvad du skulle säga om saken, och därför såg jag så tankfull ut, när du kom; och nu, Märta lilla, väntar jag att få höra ditt beslut. » Han stannade, och då hon teg och såg ner, lyfte han upp hennes hufvud mot sitt bröst, slog armen kring hennes lif och drog henne fast intill sig. De stodo midt för verandan. Fru Vide ropade pä dem att kaffet kallnade. Då frigjorde Märla sig, slog armarne om Eriks hals och kysste honom. De hade funnit hvarandra. Doktorn frågade henne vid kaffebordet, om det var rim och reson att i skilsmessans stund vara gladare än under alla de föregående veckorna. Erik säg på klockan. Skulle de hinna med sextåget, fick Märta skynda sig med packningen. Hon sprang sjungande upp för trapporna.
Bergstingsrätten icke föreskrifvit hvad slags straff honom skulle ådömas, utan öfverlemnat till Häradsrätten att, i sammanhang med det emot Flink der väckta åtal för tjufnadsbrott, ansvaret bestämma, och att således Flink skolat, efter vid Häradsrätten sig ytterligare företeende omständigheter, straffas antingen för stöld eller snatteri; deremot advokatliskals-embetet, uti afgifvet slutpåstående, andragit, att om än å sido lemnades den motsägelse, som syntes ligga deri, att bergsdomhafvanden, på samma gång han försvarade Bergstingsrättens förfarande att i målet tillämpa förrnämnda Författning, sökte undandraga sig ansvarigheten derför medelst förebärande, att det beroLt på Häradsrätten att bedöma, huruvida den tilltalade bort st ra tias för stöld eller snatteri, torde i allt fall, till vederläggning af berörde förebärande, uppmärksamheten endast behöfva fästas derå, att, då Bergstingsrättens anmärkta beslut innehöll, att Flink, som tillförne blifvit ådömd böter för oloflig jernhandel med brukssmed, nu med stöd af 26 § Hammarsmedsordningen ansågs skyldig alt för innehafvande af jernskaftet stånda tjufsrätt, och samma § uttryckligen stadgade, att den, sorn af smed tillhandlade sig jern eller andra brukseffekter, skulle första gången plikta det tdlhandlades tredubbla värde och undergå hemlig skrift, men, om han oftare dermed beträddes, stå tjufsrätt och straffas lika med den som stulit; följde ock deraf, att Häradsrätten, vid tillämpning af Bergs tingsrättens omförmälda beslut, icke lagligen kunnat undgå att för den förbrytelse, om hvilken Bergstingsrälten sålunda ansett Flink förvunnen, döma honom, pä sätt som skett; vid hvilket förhållande och då det af Bergstingsrätten åberopade stadgande i Hammarsmedsordningen icke varit på Flinks förbrytelse R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847.
Registraturet var kompletteradt till närv:de tid. Det synes såväl af anförandet i motiverne till denna punkt som förslaget - Den 23 November e. m. 6*7 slaget till den efterföljande, att så icke är förhållandet; det står nemi., att icke ens hälften af det med 1847—48 årens anslag af-> sedda ändamål blifvit upnått. Frih. Stjernstedt: Det är med afstde å den af Hr Ceder schiöld förespeglade ovanliga svårigheten att kunna åstadkomma utskrifning af Registraturet, som jag önskar nämna några ord Under den tid jag tjenstgjorde i EcklesiastikExpedm brukade den dåv:de StatsSekretm, v. Hartmansdorff, icke blott registrera alla mål för den då löpande tiden, utan äfven komplettera hvad som från äldre tider ännu då icke var registreradt, hvarigenom han slutligen lyckades att få EcklesiastikDepart:ts Registratur fullständigt. Jag tror den stora egentliga svårigheten vara att komma derhän, att komplettera hvad som för den förgångna tiden ännu icke är renoveradt; men att sedermera det icke lär möta så stort besvär och omkostnad att fortfarande hålla det löpande Registraturet fullständigt. Jag anser således högst nödigt och nyttigt att detta anslag beviljas, på det man fortfarande, såsom hittills, må ega Registratur, och min öfvertygelse är, att man annars i framtiden skall mycket sakna och då icke mäktar ersätta hvad man nu med några tusen Rdr kan åstadkomma. Jag yrkar fortfarande på bifall. Frih. Cederström: Enl. min tanke innefattar det en ganska stor fördel, att ifrågav;de handlingar varda särskildt registrerade på sätt StatsUtsk. tillstyrkt, och att medel dertill anvisas. Gr. Sparre förmodade, att då K. Bref emanera, måste det egentligen vara genast, då de utfärdas, som man kan hafva intresse af att om dem taga kännedom; men efter mitt omdöme, måste t. ex., då det är fråga om prejudikater, Departds tjenstemän, från den högste till den lägste, halva behof at att taga kännedom om redogörelsen i närbeslägtade mål, som blifvit hos Högsta myndigheten behandlade. Om, såsom Gr.
Ständer uppdraga deras Statsutskott, att författa en jemförelse emellan 1810 och 1822 årens RiksStater och efter nogaste och samvetsgrannaste pröfning, anmärka de Verk, Embetsmån ooh sysslor, hvilka Utskottet anser kunna indragas, utan 20 Den x Mavtii, att de allmänna årendernes ordentliga gång derigenom skulle möjligen komma att lida: lika sorn hvilka pensioner kunna indragas: och efter det Utskottet afgifvit yttrande om i hvad mon de till indragning föreslagne tjensters och pensioner innehafvare synas böra få behålla hela eller någon del af de löner eller pensioner de innehafva, allt efter deras längre eller kortare tjenstetid, till Riksens Ständer öfverlemna granskning af hvad Utskottet funnit sig befogadt att således föreslå. Att detta Memocial måtte blifva remitteradt till StatsUtskottet och communiceradt med de öfrige Respective Stånden, derom får jag ödmjukeligen anhålla. N:0 4. Friherre Ridderstolpe, Fredric: En årad Ledamot af detta Stånd, Herr Grefve von Platen, har yttrat af hvad vigt det år att befordra Moralitetens förbättrande — och att denna förbättring bör ske nedifrån i den lägre classen af Samhället. Jag lärer visserligen ej vara den enda som delar denna öfvertygelse. Trefnaden flyr Rån det land der Jordbrukarens uppfostran år vanvårdad, der duglösheten, liderligheten; Allden och den af dessa Den i Martn. 21 läster uppkommande liknöjdheten öfver sin och sina barns framtid, tecknar hufvuddragen i generationens lynne.
Då ett år förflutit från den tid, då rättigheten till grufvans öfvertagande inträdt, utan att gruf-arbetet blifvit ånyo påbörjadt, skall all den mark, som enligt denna författning varit till inmutare afstådd, hemfalla till grund-egaren; dock att ur grufvan uppbruten malm må kunna för egarens räkning under ytterligare ett år afgiftsfritt å marken qvarligga;” att, med afseende å angelägenheten deraf, att jordegaren göres förvissad om löse-skillingens utbekommande inom stadgad tid, vid förra momentet af 39 (§ 37) tillägges: ”Underlåter inmutare att inom sålunda bestämd tid erlägga fastställd lösen, vare han utmålet och mutsedeln förlustig;” att, såsom jemväl Högste Domstolen uti sednare momentet af samma § afsett, å sådan kronans jord, som är åt enskild åbo med ständig besittningsrätt upplåten, han varder berättigad att den för utmålet bestämda löse-summan åtnjuta, men att, då kronojord eljest under nyttjande-rätt innehafves, löse-summan tillfaller jordegaren, på lika sätt, som för enskild under nyttjande-rätt upplåten jord föreslagits; att i förra momentet af § 31 (§ 39) orden: ”fullföljes klagan deröfver hos domstolen i orten genom besvär —• den dagen oräknad” utbytas mot: ”må missnöjd part sin talan efter stämning vid domstolen i orten i laga ordning utföra;” att samma §:s sednare moment, såsom innefattande special-föreskrifter, hvilka mera lämpa sig för en tjenstemanna-instruktion, uteslutes; att, enär särskilda föreskrifter för rättegångs-ordningen borde undvikas, jemväl § 32 ur förslaget utgår; att § 33j hvars innehåll må kunna utgöra föremål för en blifvande instruktion, från grufve-stadgan likaledes uteslutes; att, i öfverensstämmelse med de vid vissa förutgående §§ tillstyrkta förändringar, jemväl sednare momentet af § 33 (§ 40) utgår; och Bih. till R. St.
Resolutionen på Krig,s-befälets Besvär den 1 1 Januari uti 37 §. innehåller : ’’att icke eller för andre publika förrättningar vid Militim-bo ställen ersättning får ifrågasättas j,> så och ehuru dessa Författningar genom Kongl. Ma j:ts förnyade Nådiga Militice-Boställs-Oidning af den 23 Januari 1 836 blifvit upphåfne; likväl och som sistnämnde Nådiga Boställs-Ordning ej i något fall utsätter aflöning för dylika förrättningar, synes deraf, i Utskottets tanka, onekligen följa, att någon så beskaffad ersättning lagenligt för närvarande hvarken kan fordras eller bör utgöras. Då nu i betragtande tages, att, i händelse sådan ersättning, på sätt föreslaget blifvit, för framtiden skulle komma att ega rum, densamma Liefve för den *4 Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utskottens betänkande, N\o 8. mindre vä! lönte boställs-innehafvaren alltför betungande, enär, genom skeende befordringar samt ombyte af arrendatorer, sync-förrättningar vid Militiac-boställen ofta inträffa, anse Utskotten sig pä dessa skäl böra vördsamt hemställa, att Anders Jonssons ifrågavarande motion må förfalla. **86. N:o 8; Ånk. tili Exp, Uuk. den 25 Juli, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad grund för utgörande af Brandstod och Riksdagsmanna-aifvode. Som, vid fördelning af åtskillige servituter å jordlägenheter, såsom afgifter för brandstod och Riksdags-fullmägtigskap, den hittills följde mantals-beräkningen skall föranleda, att denna fördelning blifver ojemn och obillig, då emellan serskildta mantal, äfven inom samma byalag,- den största olikhet eger rum, i afseende på godhet, egorymd och andra förmoner, har Riksdagsmannen Jan Andersson från Westerås Län, med hviken Anders Jansson från sam oa
Genealogierna kunna således närsomhelst efter år 1765 blifvit ordnade så, som 22 Kiddarhns-Utskottets Utlåtande M 4. de nu befinnas och, om man icke kan påträffa ett original till de nuvarande genealogierna, kan man således icke heller med säkerhet veta, vid hvilken tid misstaget med Gälareds-grenens öfverflyttning till Jlf 1 egde rum. Reservanten anser således korteligen: att Herrar Lilliehööks till Gälarede förfäder blifvit introducerade å ätten M 66 och aldrig lagligen derifrån öfverflyttade, ehuru nämde ättegren af misstag kommit att under loppet af mer än 50 år representera den utgångne ätten M 1; att något beslut af Ridderskapet och Adeln, att Gälareds-grenen skall ega säte och stämma för ätten JW l,icke finnes och att det skulle vara olagligt att nu fatta ett sådant beslut, samt slutligen att icke heller något bevis, som berättigar Gälareds-grenen att representera för ätten JU 1, hvarken blifvit företedt eller finnes att tillgå; — och således att adeliga ätten JYi 1 Lilliehöök till Fårdala är utgången, och att alla nu lefvande Lilliehöökar tillhöra adeliga ätten JVs 60 Lilliehöök till Gälared och Kålbäck. Bil. Litt. A. Extrakt af Genealogierna öfver Adliga ätterne Lilljehöök N:o 1 och N:o 66, utvisande samma ätters första utgrening. Birger Bertilsson till Kålbeck, Väpnare, (stamfader för ätten N:o 66). Tufve Birgersson till Kålbeck. Göran Tufvesson. Christoffer Göransson. Pehr Christoffer Lilljehöök af Gällared. »Blef 1625 å ättens vägnar under namn af Lilljehöök af Gällared och Kålbeck introducerad under N:o 66». Bertil Pedersson. Var 1488, 1494 Häradshöfding i Kållands Härad. Tillh. Riddar h.-Utsk. Utlåt. Av o 4. Brynte Bertilsson till Oplo och Lurfva. Riddare.
Riddershapel och A deln har återremitterat denna §, emedan Utskottets förslag, att, i fall lill lönbränning begagnad redskaps storlek ej skulle kunna utrönas, afgiften må fastställas efter 100 kannors tillverkning under dygn, stöde i sammanhang med Utskottets tillstyrkan, att det lägsta tillverkningsbeloppet under dygn skulle bestämmas lill 100 kannor. Ehuru Utskottets förslag, pä sätt anmärkt blifvit, tillkommit med afseende ä det af Utskottet föreslagna minsta tillåtna tillverkningsbelopp af 100 kannor i dygnet samt Utskottet nu mera frånträdt sin mening i sistberörda hänseende, hyser Utskottet likväl den öfvertygelse, att böternas och lillvérkningsafgiftens bestämmande efter 100 kannors tillverkning under dygn utgör ett tillräckligt strängt straff för lönbränning; och då dessutom Utskottets härom framställda förslag blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, lärer detsamma böra anses såsom Rikets Ständers beslut. 46 § 1 mom. Ridder shapet och Adeln har beslutat, att orden “eller verkställer någon distillering under tid, då sådan icke är för honom tillåten“ skola utgå; men då Utskottets förslag blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, lärer dervid böra förblifva. 72 §. Ridder skåpet och Adeln samt Pr este-Ståndet hafva beslutat att utbyta orden “en lemledels“ mot “en ljerdedels“ förhöjning; och då, vid del förhållande att Bonde-Ståndet icke kan anses halva fattat något beslut om denna §, Utskottets lörslag endast blifvit af Borgare-Siandet godkändt, anser sig Utskottet böra inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att förena sig i det af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet i denna fråga fattade beslut. Stockholm den 15 Maj 1860. Sammans. BecillningsLagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. lill. Af Riksdags-Fullmäktige Jöns Pehrsson och Sven Haraldsson frän Blekinge, A. A. Andersson frän Östergötlands, J.
ERNA. Du vill väl, att jag skall gå? LOUISE. Ja. ERNA. Du väntar honom. LOUISE. Jag har lofvat, att han inte skall träffa dig oftare. ERNA betänker sig. Nej. Jag kan inte lemna dig nu. Han skall pina dig ihjäl. LOUISE. Låt honom göra det, men gå. ERNA. Nej. Du kan inte svara för dig sjelf. Trygga dig till mig. Gå in i ditt sofrum och låt mig taga emot honom. LOUISE. Det är kanske sista gången, jag får se honom, och ändå vill du hindra mig. ERNA. Sista gången? Nej, den tortyren kan räcka länge ännu. LOUISE ser upp, gladt. Tror du? ERNA. Res hem. LOUISE. Aldrig mer. Det fins intet hem. ERNA. Du kan inte lefva här alltid. Utan arbete, utan förmögenhet ja, Viggo har just haft bref LOUISE. Gå och tala inte mer. ERNA. Du måtte väl kunna höra ett förnuftigt ord! LOUISE. Om du inte går, så drifver jag ut dig. ERNA. Bevars, bevars! ^Mumlar i det hon går.^ Och intet medel att sätta henne på dårhuset. LOUISE går nervöst af och an på golfvet. Det har börjat skymma och hon tänder lampan på bordet. Strax derefter kommer Alland in från entréen. ALLAND skyndar mot henne; ömt. Hur är det med dig barn? Du blef visst sjuk och jag kunde ju inte följa dig. LOUISE. Det är bra nu, när jag ser dig. ALLAND smeker henne. Du lilla toka. Skall du aldrig kunna lära dig att bli förståndig? LOUISE. Jo. Tidens strid eller Det bästa kapitalet PERSONER: Fru VON HAGEN. LIONEL, hennes son, löjtnant. GABRIÉLE, hennes dotter. EBERHARD, läkare. STARK, f. d. murmästare. MATHILDA, hans dotter. FREDRIKSSON, muraregesäll. RYQVIST, LARSSON, Starks vänner. JOHAN, betjent hos fru von Hagen. hos fru von Hagen. Bröllopsgäster.
Detta hittills följda bokföringsoch redovisningssätt vore, enligt Kollegii åsigt, icke förenadt med någon anmärkningsvärd vidlyftighet, och någon synnerlig lättnad skulle hvarken för den redogörande eller den granskande vinnas genom fondernas sammanförande; dock skulle något egentligt hinder häremot icke förekomma. På sätt Kommers-kollegium vidare upplyst, har, sedan omförmäldte krediti vs begagnande med i832 års början vidtog, all utlåning af den förut varande ulldiskontens tillgångar upphört; varande sedermeia större delen af dessa tillgångar använd lill inköpsoch transport-kostnader för utländska får af ädlare racer samt till andra för ullproduktionens befrämjande anvisade utbetalningar, såsom bidrag för uppförandet af ullmagasinsbyggnaden i Norrköping, inlösandet af enskildes aktier i samma byggnad, aflöning för tjenstemanna-personalcn och betjeningen vid ullkontoret i nämde stad samt arfvode jemte reseoch traktamenls-ersättning åt den för tillsyn - Flats-T lsk:s L t låt ande} K:o 161. 17 syn öfver skäfferierne anställde person m. m. Emedan gamla ulldiskontfondens årliga inkomster, bestående af värderings-, sorteringsoell magasinerings-utgifler vid ullkontoret, hyror för lägenheter i ullmagasins byggnaden samt ett årligt anslag å 1,200 r:dr utaf manufaktur-medlen, vida understigit utgifterna, bär fondens kapital-behållning, hvilken vid 1827 års slut uppgick Lill ett belopp af mer än 100,000 r:dr, sedermera så medlagits, alt densamma, efter afdrag af skulder och osäkra fordringar, vid slutet af år 1846 endast utgjorde något öfver 24,000 r:dr; och har denna minskning i meranämnda londs tillgångar blott under de 4 är, förevarande revisions-berällelser omfatta, bestigit sig till 11,35 c) r:dr 46 sk. 2 rst.