Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Djurgården, äfven lägre skolor till erforderligt antal inrättas i landsorterne för meddelande af kunskap om skogarnes ändamålsenliga vård och skötsel samt bildande af skicklig skogsbetjening, utan ock att den föreslagna nya skogs-styrelsen i hufvudstaden organiseras, samt ett förökadt antal skogs-tjenstemän i länen tillsattes, för att bringa till verkställighet åtgärderna för den regelbundna skogshushållningens allmänna införande, och för att vaka öfver de i sådant afseende nödiga föreskrifternas efterlefnad. Enligt kommittéens förslag skulle årliga kostnaderna utgöra: för skogs-styrelsen R:mt R:dr 25,500: » den erforderliga skogsstaten i länen 232,800: » sex skogsskolor 13,500: hvarjemte kommittéen för Skogs-Institutet upptagit det belopp, som dertill för närvarande är anslaget 7,750: R:mt R:dr 279,550: Det föreslagna antalet tjenstemän samt de för dem här upptagna lönevilkor synas icke vara för höga; och fastän Skogs-Institutet torde komma att i utvidgadt skick fordra större anslag, än kominiltéen antagit, anser Kongl. Majit likväl i öfrigt nyssberörda af kommitteen uppgjorda förslag kunna lagas till ledning för beräknande af de kostnader, som uti ifrågavarande afseende skulle erfordras; men då det större eller mindre behofvet af dessa kostnader kommer att i väsentlig mån bero på de Kongl. Majis Nåd. Skrifvelse M 107. beslut, som i frågan om skogshushållningen varda fattade, samt i allt fall tillsättning af skogsstaten i landsorterna endast kan komma att ske i den mån tillräckligt antal personer med vitsordad skicklighet till befattningarnes bestridande blifver att tillgå, har Kongl.
Expeditions - Utffottets förestagna underdäniga ffrifwelse til! Kongl. Maj:t angäcnde Stats-regleringen, som bemälte Stand uti nu föredragit Protocolls-Utdrag den 11 dennet bestutat. vt suprs. S. D. Hwad HögloftStals-Utffottet uti Memoria! den 12 i denne mänad yttrat i anledning af Herr Urintrscllölclz Motion om anfläcnde af en wist summa för Beneficii - och Benadnings-Statcn, att anmändas till pensioner för afskedade fattige Civile Embetsmän, eller deras Enkor och Barn, klef af Bonde - Ständet bifallit. vt LU^rs. S. D. Bifölls Riksens Högloft. Ständers StatsUtffotts i Memorial den ro dennes gjorde hemställan, att samma Utffotts Cancellisier mä i anseende till deras trägna tjenstgöring tilldelas lika arfwode med Cancellisterne i RiköStänden. vt suxn». S. D. HwadRiksensHögloff. Ständer? Oeconomie,och Beswärs-Utflokt, uti Betänkande den 9 September fistlidit är, förestå. 10^0 Den 2 Maj. flaalt, i anledning af Riksdags - Fullmägtigen frän Biekin en jonzzonz wackte motion, angäende bibehållande af ten genom 1789 ärs Kongl. Förordning om Skatteköp Allmogen tilldelte widsiräcktare disposition öfwer Skattehemmans skog, Klef af BondeStänder gilladt och antagit. vl ruprs.
En sådan inskränkning i befälhafvarens ansvar, hvilken på grund af särskilda omständigheter medgifves honom, kan dock ej frikalla honom från hans allmänna skyldighet att efter bästa förmåga vårda det gods, honom anförtros. Han svarar sålunda fortfarande för den skada, som genom hans eller besättningens förvållande bevisligen tillkommit (§ 104). Allenast den förändring inträder i parternes förhållande till hvarandra, att då befälhafvaren, i den händelse gods, hvarå ett rent konnossement är tecknadt, tagit skada, är förpligtad att bevisa sin oskuld, lastemottagaren, när konnossementet innehåller en sådan anmärkning, hvarom här är fråga, eger skyldigheten att öfverbevisa befälhafvaren om bristande tillsyn vid godsets vård. Grunden till detta ombytta förhållande är att i förra händelsen presumtionen är emot, i den sednare för befälhafvaren. 93 Fastän befälbafvarens ansvarighet är i allmänhet beroende af konnossementets utfärdande, har inan dock ej ansett konnossemenlet höra vara den enda formen för en sådan förbindelse. Man har trott att det vore, till handelns och omsättningens båtnad, rådligast, att så mycket som möjligt bibehålla de former, allmänna rörelsen redan antagit, aldrahelsl nar af dem ingen olägenhet blifvit förspoid. En stor del af den inrikes sjöfarten, isynnerhet på de större insjöarne, bedrifva» med fraktsedlar, i stället för konnossementer. Att genom ett ovilkoriigt stadgande örn utfärdande af konossement, så snart befälhafvaren inlastar något gods, betaga detta bruk all laglig betydelse, har man ansell betänkligt; derföre har man, da aflastaren medgifver det, tillåtit fraktsedels begagnande (§ 108). Denna handling utfärdas i allmänhet icke af befälhafvaren, utan af aflastaren, och såsom en naturlig följd af denna form för dess affattande har man medgifvit befälhafvaren rätt att emot denna handling föra bevisning, hvilket deremot icke är honom emot det fullständiga konnosse mentet tillåtet (<§ 105).
Ulrich-Theodor blef både blek och sjuk af längtan, och då han till sist icke längre kunde härda ut, gömde han sig med La Fleurs tillhjälp i markisinnans sängkammare för att tvinga henne till ett samtal. När hon kom in, störtade han sig för hennes fötter, och hans sinnesrörelse var så stark, att han där med en suck föll i vanmakt. Medkänslan tog då hos markisinnan öfverhand öfver den rättmätiga harm hon kände, och förskräckt sprang hon efter luktvatten. »Ack,» hviskade Ulrich-Theodor med svag röst, »det är ej ungerska drottningens vatten, som kan hjälpa mig, men en annan dyrare medicin, som ni ensam äger, men är omänsklig nog att neka en sjuk.» Ulrich-Theodor sade detta med så rörande uttryck och en sådan eld i sina ögon, att markisinnan ej kunde vredgas. »Res er, Ers höghet, det är ej er plats vid en ringa undersåtes fötter», och ömt bleknande föll hon i hans armar. »Min älskade Therese,» hviskade prinsen. Under den djupaste rörelse svuro de hvarandra evig kärlek, och natten tycktes alldeles för kort för alla de smekningar och bedyranden, som de önskade växla. Trötta insomnade de i gryningen och vaknade först långt fram på dagen af ett häftigt buller. Det var markis Buoncompagni, som hemkommit från ett jaktparti och nu skyndade till sin hustrus rum för att glädja henne med sin oförmodade ankomst. Man kan fulleligen förstå hans obehagliga öfverraskning, men Ulrich-Theodor grep sin värja, och som markisen var en stor pultron, flydde han ur rummet. Men i stället för att tiga ilade Buoncompagni till den ene af sina vänner efter den andre och berättade sin olycka. De sökte trösta honom med, att Amphitryon också delat med Jupiter. »Ja, men Jupiter var en gud,» klagade markisen. De erinrade honom då om, att många berömda och lojala undersåter i Frankrike och England gjort detsamma med sina monarker. »Ja, men jag är icke hertiglig Anhalt-Dessausk undersåte,» fortfor Buoncompagni, »utan konungslig Savojisk.»
»I salsskänken, så vida du vill hjelpa dig sjelf, eljest går mamsell gerna upp tio gånger för att få se Runeberg.» »Det var förträffligt! I morgon råkar du honom hos Mellin. Men jag skall redan nu, å dina vägnar, bjuda honom till i öfvermorgon.» »Ack, vänta, vänta då, icke kan jag nu genast besluta, det har en sådan pretention med sig, om än så här i flygten, att rangera en supé för en dylik notabilitet!» Jag talade, efter hvad jag snart fann, endast för skuggan af dörrdraperiet midt emot mig, och då det ej tjenade till något, lyssnade jag i stället på rösterna från balkongen, och gladde mig åt att så snart få se den mystiske gäst, hvars namn Mellin icke velat omtala. Jag gladde mig äfven innerligt åt att min man hade den lyckan att så alldeles för sig sjelf, och på ett så originelt sätt, få råda om den ryktbare mannen. Följande afton fick jag också se och språka med honom hos Mellins, som då bodde i Keyserska huset vid Röda bodarna. Och förutom den store finske skalden, som så länge lefvat i svenska sympatier och svenska hjertan, der hans ädla sånger funnit så månget gensvar, återsåg jag äfven en annan skald, förut under riksdagarna väl bekant, professor Grafström, som äfven jemte sin familj var hos Mellins. Det var en hel société af resande finnar, ty i Runebergs sällskap funnos äfven två andra finnar, med bekanta notabla namn. Att säga att jag var mycket intagen af Runeberg, är att säga just ingenting, ty hvem som helst måste bli intagen af honom, emedan han var den samme Runeberg som uppfylt oss icke blott med beundrans hyllning, den vill åter icke säga mycket, ty många bli beundrade på ganska egendomliga grunder, utan som uppfylt oss med denna känsla af lycka, hvilken kan födas lika väl af de toner på lyran, hvilka anslås i det melankoliska djupets tonfall, som af de toner, hvilka på lätta lifsvågor sätta våra fibrer i dallring. Jag skall derför icke yttra den meningen att jag blef intagen af honom.
Men hon har börjat förlora något utaf sin aplomb; hennes öfvertygelse börjar att rubbas, och emellanåt finner hon sig hågad att betrakta Resen, som hon anar vara orsaken härtill, såsom sin personliga fiende. Rudows och Resen hafva nu varit tillsammans uti tre veckor; om åtta dagar skola de förra lemna badorten. Resen stadfästes allt mera uti sitt beslut att, söka vinna Cecilia och denna har börjat erkänna för sig själf, att hon hyser ett ovanligt intresse för honom, men ännu hafva inga preliminärer gjorts från någonderas sida, och sålunda stå sakerna, en solig eftermiddag, då de sitta vid hafsstranden i klippornas skugga. Konversationen går trögt. Alla tyckas njuta utaf sitt » dolce far niente », utom Flossy, som i röda strumpor och hvit klädning liknar en stork, och som vandrar invid vattnet för att med ett segelgarn och en hvit sten forsöka förmå några krabbor att låta fånga sig. Carl har inrättat det på det komfortablaste med hufvudet på sin moders knä och har dragit hennes arbetspåse för ansiktet samt sofver. Friherrinnan är djupt intresserad utaf sin engelska roman. Resen ligger också utsträckt, med hufvudet hvilande på Cecilias klädningsfåll, som han obemärkt dragit till sig. Han hör hennes hjärta slå, han lyssnar till hvarje andetag och hör läderbältet kring hennes midja knäppa därvid; han inandas den svaga violdoften, som strömmar från hennes klädning, och fattas af en vansinnig längtan att taga henne uti sina armar och fly bort, långt bort härifrån. Han suckar otåligt. » Hvarför suckar ni, baron? » frågar Cecilia, som därigenom väckts ur sina tankar. » Coeur content soupire souvent, » deklamerar han med patos och reser sig upp i sittande ställning; han gifver Cecilia en så längtansfull blick, att hon rodnar och vänder bort hufvudet. Hon har suttit och betraktat honom medan han slumrade, som hon trodde, och har haft en nästan obetvinglig lust att smekande stryka sin hand öfver hans hår.
Frih. Wrede, Fabian: Då man tager i betraktande den stora utvidgning som Sveriges handel och sjöfart under de sednare åren erhållit, samt de betydliga inkomster som derigenom tillskyndas Statsverket, bör man, i min tanke, jemväl erkänna, att det är Statens skyldighet att i någon mån återgälda dessa fördelar genom att så mycket som möjligt betrygga handelns och sjöfartens säkerhet. Jag vill nu icke inlåta mig i alla de frågor, som i detta Utlåt, äro uptagna, utan anhåller blott att få yttra mig angtde en af dem, som jag tror mig närmare känna, nemi. förslaget att inrätta en fyr på den s. k. Brämön. Vi veta, att det i Sverige f. n. knappast finnes någon hamn med en relativt så liflig bandels-rörelse som Sundsvall. Omkring 300 fartyg inlöpa dit under loppet af hvarje år, och jag har sjelf vid ett tillfälle med egna ögon sett ungefär 100 fartyg ligga i dess hamn. Då de norra sjöstädernas hamnar ofta måste anlitas ganska sent på året i och för fyllande af de nordliga orternas spanmålsbehof, är det af stor vigt, att inloppet till hamnarne förses med fyr-inrättningar, och en sådan inrättning torde måhända i främsta rummet böra vidtagas på Biämön, enär denna ö är det enda inseglingsmärket till Sundsvall, och en fyr derstädes jemväl skulle gifva en ganska betydlig ledning åt seglationen i Bottniska viken. Jag ber att få i R. o. Ad:ns minne återkalla den olycka, som förra året träffade ångfartyget Umeå, och som utan tvifvel icke hade inträffat om en fyr hade funnits på Brämön. En person, som fått beskrifning öfver tilldragelsen af lotsen på fartyget, har meddelat mig, att sedan man på fartyget till följd af töcken och snöyra länge varit urslåndsatt alt varsna något land, men slutligen fått se en skymt deraf, trodde man alt landet var Brämön och stvrde i denna tanke kosan dit, men i det stället kom man till skäret Gran, som lisger något norr om Brämön, och stötte derstädes på grund.
Säg mig därför, hvarför du hatar henne, eller af hvilken grund du vet, att hon är en »coquette»? Valère, som redan börjat tröttna på Dorine, hvilkens stjärna dessutom begynt blekna, sedan Celinde plötsligen stigit upp på himmelen, ryckte på axlarne. Du är då icke content förr än jag blottar hennes fausseté? Tu l’as voulu, Georges Dandin, hata blott icke mig efteråt. Du känner Dorines stil. Se här en billet-doux ifrån henne. Läs den! Eraste öppnade med darrande hand det lilla brefvet och läste: »Prinsessan Anémone väntar prins Colibri kl. 9, då alla äro på Drottningens Cour. Själf prétenderar hon migraine för att få gå till sängs.» Eraste omläste biljetten tre gånger, sade så stilla: Till hvem är brefvet skrifvet? Till Clitandre, svarade Valère nonchalant – och nämnde en ung sprätt, hvilken Eraste hatade och som Valère själf gärna ville oskadliggöra, eftersom han med en viss framgång uppvaktade Celinde. – Clitandre, den platta narren – det är impossibelt. – Godt – låtom oss se till under couren. Från drabantcorridorens fönster kunna vi, som du vet, regardera trappan till de skönas rum. Kommer Clitandre där så ... – Eraste nickade, och feberaktigt räknade han timmar och minuter, tills tiden var inne. Men Valère talade dessförinnan med Måns, en af silfverknektarne, son till en torpare i hans fars bygd, och lät honom i hemlighet smussla in i Clitandres rum en anonym biljett: »Clitandre, jag tycker om din raka hållning och ditt klara skratt, du har något i rösten, som förtjusar mig. Smyg dig från couren, gå lilla trappan upp till Olympen och grattera i mörkret på andra dörren till vänster. En aimable surprise väntar dig.» Clitandre lät ej säga sig detta två gånger, och när Eraste stod på sin post, såg han denne i fackelskenet med leende ansikte och bevingade steg springa uppför den lilla trappan.
Reträffande åter Herr General-Majoren Friherre Rjörnsfjerraas samt Herr Montgommerys framställningar om Lönförhöjningar för Indeldte Infanteriets Refäl; så förekommer härvid, att Rikets Ständer vid sista Riksdagen funno sig endast kunna sträcka Lönförbättringen till Penr. inge-Löntagarne, emedan de indeldte, hvar i sin mån, ehuru med olika indelningar försedde, finna sig bättre lottade då deras Löner åtfölja tiden och myntvärdet. De Löntagare åter vid Indeldte Arméen, som genom vidtagne regieringar med indelningarne, antingen nu måste tjena med andre inkomster, än deras tjenstegra - lo6s StatsUtskottets Bet ärik anden< eler skulle tillhöra, eller ork hafva Penninge* Löner, njuta för närvarande sådane vilkor, sorn KonglMajs:t vid regleringen funnit skäligt att fastställa och tjllgångarne medgifva* Och den jemkning eller ytterligare reglering, som i detta hänseende kan finnas nödig och äga rum inom de redan varande anslagen, anser Stats-Utskottet pä KonglMäjs:ts Nådiga hepröfvande och åtgärd ankomma: Hvilket vördtämligen hernställes .Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den i Maji 1818* N:r ani, Riksens Högloft Ständers Stats-Utskotts Utlåtande angående upptagande 1 Stat af 3,500 R:dr Hamburger Banco Fy rings,' mc del} såsom inkomst från Damnark* Dä. under verkställigheten af Stat*-regleringen i afseende på Stats intraderne, Utskottet in-» hämtat, att till och med 1808 varit påräknad en Summa af 3,500 R:dr Hamburger
R:dr 320 tt 4: 50 100 tt 50 öre 100 tt 50 öre 320 U 6: 75 320 U 6: 75 320 ti 6 R:dr 320 ti 6 R:dr 320 tt 3 R:dr 100 tt 50 öre 100 tt 50 öre 320 K 9 R:dr 320 » 9 R:dr 320 ti 6 Rtdr 320 ti 6 R:dr 320 tt 3 R:dr 100 tt 50 öre 100 tt 50 öre | 320 U 9 R:dr 320 n 9 R:dr 320 ti 9 R:dr ' >320 ti 9 R:dr 320 tt 6 R:dr 100 tt 1 R:dr 100 tt 1 R:dr ') ') ') ') ’) ’) ') ') ') 25 % 25 % 25 % 25 % 1 tt 4 öre 1 tt 8 öre i te 3 öre 25 % 25 % 25 % 25 % 1 tt 37^ öre 1 tt 25 öre 1 tt 25 öre 25 % 25 % 25 % 25 % 1 ti 9 öre 1 tt 6 öre 1 tt 6 öre 25 % 25 % 25 % 25 % 1 tt 4 öre 1 tt 3 öre 1 tt 3 öre 320 U 9 R:dr 320 ti 9 R:dr 320 ti 7: 50 320 U 7: 50 320 tt 5 R:dr 100 tt 1 R:dr 100 tt 1 R:dr 2) Äfvensom för »Gjutgods till maskinerier och delar deraf.» XIV Jern: smidt eller valsadt: kettingar: med länkjernets diameter af £ turn och derunder » » » öfver £ tum t. o. m. 1£ tum » » » öfver 1£ tum armbultar, draggar, hammare, roderjern, skeppsknän och smedjestäd stång-, platt-, £ tum tjockt och deröfver, under 1 fots bredd och öfver £ tums fyrkant smältstycken handoch platt-, under £ tums tjocklek, hultoch gallersamt sänksmide, rundt eller kantigt, knippoch fyrkant af £ tum och derunder, samt skäroch klippjern saltpanneplåtar £ tum tjocka och deröfver samt 1 fot breda och deröfver jern vägsskenor plåtar: oförtente: under £ tum tjocka af t. o. m. 120 skålpunds vigt stycket öfver 120 skålpunds vigt stycket •gtum tjocka och deröfver, men under £: af t. o. m. 120 skålpunds vigt stycket öfver 120 skålpunds vigt stycket förtente skostift spik af 2 tums längd och deröfver all annan spik samt allt annat manufakturoch handtverkssmide,
De bestämma nemligen blott Den 8 September f. m. 141 hurti, i anledning af de kort förut skedde ”myntvalvationerne”, de kronoräntor, som utgå i 'penningar, skulle utgöras, nemi. efter vissa daler silfvermynt för riksdalern, o. s. v. Den fråga, som för närvande sysselsätter oss, är ju, att till penningar blott, eller till penningar och persedlar, i större eller mindre mån, förvandla de kronoräntor eller den del af räntorna, som icke utgår eller blifvit satt i penningar, utan utgöras in natura eller efter markegång. Hvad Ilr Stuart anfört, till stöd för Ulskis förslag, att skattehemmanens hela grundränta skulle en gång för alla utsättas i penningar, finner jag icke nödigt alt till besvarande upptaga, dels emedan andre, mera skicklige talare sådant redan gjort, dels och emedan jag icke kan förmoda, att denna åsigt äger R. o. Ad:s sympathier. Men Hr Stuart har tillika yttrat, att han ”högeliden betvifla!1, att bland BondeSt. någon röst höjt sig deremot, ”att räntorna för framtiden skulle erläggas med ett bestämdt belopp i kontanta penningar.” Med anledning häraf, beder jag alt ur BondeSt:s prot. vid remissen af K. M:s nåd. propos. i ämnet, få meddela följande: ett af 6 riksdagsmän, från Jönköpings och Kronobergs län, biträdt anförande, innehåller bland annat: ”Sorn vi och våra kommiltenter i Småland hafva till det me”sta att utgöra spanmål i räntor till presterskapets kronotionde, ”augmenlsskatter och dessutom 7 tunnor spanmål på hvarje rusthåll i hästvakansafgift, hvilket sammanräknadt gör omkring 10 ”å 11 t:r af hvarje rusthåll; och emedan vi hafva flera mil till ”någon afsättningsort, anse våra hemmavarande alltid för en för”måu att uppsäga till leverering in natura och afbörda sig sina ”skatter sålunda, i brist på penningar och afsättning.
Denna afgift skall utgå, användas och redovisas inom hvarje Län serskildt, så att den blifver alldeles skiljd ifrån Hospitalens och Lazaretlens fonder och räkenskaper, med förbehåll, att de härigenom inflytande medlen icke begagnas lill andra ändamål än Cur-anstalterna, efter behof 6 Bevillrnngs-Utskottels Betanlancle, JV.o ii. och öfverenskommelse inrättade på ett eller flera ställen inom Länen; reen skulle icke nämnde medel för veneriska smittans hämmande till fulla beloppet åtgå, må öfverskotta, efter bestämmande af de i 3:dje planeten omförmälde Commitlerade, under nedannämnde Läne-Direetioners inseende, användas för allmänna belsovården inom Länet, serdeles lill Lasarettens allmänna utgifter i och för svårare yttre skador, och sådane sjukdomstillfällen, som påfordra chirurgisk behandling. 3:0 Ofördröjligen efter Riksdagsbeslutets kungörande ber, genom utsedde sockne-fullmägtige, hvilka sammankallas af K rono-fogden, inom hvarje Tingslag väljas en deputerad, samt af Borgerskapet -inför Magistraten likaledes en, hvilka deputerade sammanträda på den tid och det ställe, Konungens Befallningshafvande utsätta, för att, under Landshöfdingens ordförande, besluta, genom öfverenskommelse eller votering per capita, deruti Landshöfdingen eger deltaga om sammansättningen till form och personer af den Comité med nödige suppleanter, sorn skall årligen, intill nästa Riksdag, såväl revidera och granska räkenskaperne jemte styrelsen och förvaltningen af Curhus-Inrällningen, som ock derefter, ej mindre Lili beloppet bestämma bidraget till Lazarettet af tilläfventyrs varande öfverskott, än stadga för följande året den afgift, som kan erfordras; hvilka befattningar, om deputerade så för godt finna, äfven kunna till Pröfnings-Comileejn öfverleranas. Städerna Stockholm och Götheborg anses likväl, i dessa hänseenden, såsom serskilde Län. 4:o De från Hospitalsoch Lazarells-fonderne inom hvarje Län skiljde Curhusmedlen användas af en, jemlikt Kongl.
Finner utskottet av dessa protokoll, att någon statsrådets ledamot uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon överträdelse därav, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådan överträdelse, eller den vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande av någon upplysning, eller att den föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 § av denna regeringsform förutsätter, sin kontrasignation eller underskrift å ett Konungens beslut vägra, då skall konstitutionsutskottet ställa en sådan under tilltal av justitieombudsmannen inför riksrätten, och gånge härmed som i 101 och 102 §§ om tilltal emot regeringsrätten föreskrives. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningsamling 1817 Låssa kyrkas arkiv Kungörelse angående tullavgiften för utgående svenskt stångjärn. Stockholm den 29 januari 1817. Järntillverkningen har stigit i värde och försäljningspris, så att bruksidkaren inte längre bör vara beroende av särskilt understöd som nedsatt tullavgift. Vi har funnit skäligt att återställa den tull på stångjärn, som var före 30 mars 1814. Redogörs för tullen efter olika växelkurser. Stockholms slott den 29 januari 1817. Universal angående syner på bortarrenderande militär boställen. Stockholm den 31 januari 1817. Det har kommit till Kongl Maj: ts vetskap att en del av arrendatorerna, som arrenderar militära boställen, vanvårdar och brister i sina skyldigheter. Kongl Maj: t har varit föranlåten att vid syneförrättningarna lägga ansvaret på syneförrättare att meddela underrätterna hur skötsel och hävd av boställena föreligger. Högsta ansvaret har Hovrätten. Stockholm den 31 januari 1817. H A von STROKIRCH Kungörelse om förändringar och tillägg i reglementet av den 20 augusti 1805, för Kongl Flottornas hantverks och timmermans stater. Stockholm den 3 februari 1817. Den 17 december1816 har Kongl Maj: t stadgat: 1: o I reglementet för flottornas hantverkare och timmermanslöner beräknas avlöningar alltid efter den kontanta månadseller daglön de nu har eller framledes får och en sjuk daglönare får endast halv dagspenning mot tidigare 2 / 3.