Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hyser Styrelsen fortfarande den öfvertygelse, att verkningarne af straffets verkställande i cellfängelserna för dem, som första resan sig förbrutit, skulle blifva ännu mera välgörande om ransakningar med häktade personer mera allmänt hölles inom cellfängelserna och fångarnes transporterande utom fängelserna sålunda undvekes. I afseende å denna för fångvården särdeles maktpåliggande fråga, har Styrelsen uti »in nu afgifna underdåniga berättelse åberopat ej allenast sin den 4 April 1859 gjorda underdåniga framställning om vidtagande af åtgärder till undvikande af fångars transporterande utom cellfängelserna för undergående af ransakning, utan äfven hvad af vederbörande Fångpredikanter i detta ämne blifvit anfördt. Derjemte tormäles, att Styrelsen, som härutinnan förut vidtagit nödiga åtgärder och för sådant ändamål redan under föregående år låtit uppgöra kontrakter angående fångars transporterande på jernväg uti särskildt dertill inredda, celler med ordinarie bantågen dels emellan Götheborg och Alingsås, dels ock emellan Orebro, Nora samt Arboga, numera gått i författning om enahanda transportmedels begagnande vid fångforsling såväl — 142 — emellan Gefle och Fahlun samt Malmö och Christianstad som äfven å vestra stambanan i fortsättning från Alingsås till och från Sköfde för sådana fångar, hvilka skola föras emellan Götheborg, Mariestad och Jönköping. § 12
Dyr: har är derföre hvarje ny uplysning om dessa Förfäder, till hvilkas manliga alvar vi böra återgå, för att trygga vårt Sjelfbestånd; och endast den, sotn vore liknöjd för Fäderneslandets sak, skulle kunna Vägra bistånd åt deras bemödande, sorn vilja skingra det möfkéf, hvaraf Nordens Fornhäfder ännu. ärö orrigifné. Efter denna erinran om ämnets vigt, må mig tillåtas ytfrä några ord, så väl till utveckling af Herr Adlérbeths Förslag som till i^eder. läggning af hvad Herrar Hammarsköld Och Rotlieb deremot anfört. Att våra samlingar åf Nordiskä Föreskrifter sprida stort ljus öfver Sveriges äldsta tillstånd, tnedgifves af hvarje oväldig sakkännare. Herr Hammarsköld sjelf, sorn nu bestridt denna sanning, har erkänt den i företalet till den år 1815 utgifna JornsvikiugaSågan. Mångå åf des: sa Skrifter föra omedelbart Sverige, och de öfrige, som angå Island, Dannemark och Norrige, blifva äfven för oss lärorika, då man eftersinnar, att språk, seder och lynne under forntiden ägde en nästan fullkomlig likhet hos hela Nordens invånare. Hvar och en käti lätt gorå sig öfvertygad, öm hatt det åstundar, att vi i Stockholm och Upsala äge ett betydligt förråd af dylikä Skrifter, äfven utan att beräkna det icke ringa antal, hvaröfver noggrann Förteckning icke ännu blifvit uprättad. Det är utan tvifvel énligt med Herr Adlerbeths afsigt,' att granskningen af de Nordiske Fornskrifter, sorti tillhörd Academiskd Bihang till RiksSt. Bibliotheket i Upsala, äfven skulle syéslosätta den lärde Isländare, hvars inkallande han föreslagit; att Dannemark äger ett ännu rikare förråd af ämneir för Isländska Språkkännares forskningar, bör väl icke qväfva vårt nit, att i dagen framlägga hvad oss tillhör. De inom Sverige samlade Skrifter af ifrågavarande egenskap utgöra: i:o. Isländska Sagor, hvaraf vi hafva många förträffliga Codices.
Kungörelsen af den 8 Sept. 1824, angående prsescriptionstiden för anmälan af fordringar hos StatsVerket, bestämdt innehåller, att alla de, vare sig Erabetsoch Tjenstemän eller enskiltc personer, som efter Stat 4>8 S'tats-Utskottets JVi r a flön ingar och underhåll, eller kostuads-ersättliingar eller provisioner ra. m., kunna hafva något att fordra af StatsVerket, skoia ofelbart om liqvid hos K. StalsContoiret sig anmäla inom slutet af December månad året efter det, hvarunder fordringen tillkommit, vid den påföljd för uragtlåtenhet häraf, att all fråga om betalning ovilkorligen komrae alt förfalla, samt förevarande ansökning först den 6 sisth Nov. blifvit till K. M:t i underdfhet afgifven och till K. StatsContoiret remitterad; anser Utskottet Friherre Koskull i följd af högstberörde stadgande icke vara berättigad att, för längre tid än ifrån början af år 1828 samma ersättning åtnjuta; lärande, i händelse R. II. St:r bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit, Löneersättningen för åren 1828 och 182.9, med 5oo R:dr af allmänna lur dragningsStatens besparingar böra utgå. I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra vördsamt tillkännagifva, det Utskottet erhållit behörig uppgift å de i Svensk tjenst ännu qvarvarande Officerare vid f. d. Regementet Royal Svedois, hvaraf inhemtats, att icke någon af dem är i saknad af Lön eller ExpectanceArfvode, af hvilket sistnämnde endast de af K. StatsContoiret ofvanuppgifne 2:ne Ollicerare äro i åtnjutande. Betänkan den, N:o 3g4. 4^9 N:o 394. R. H. St:rs Förstärkta StatsUtskotts Memorial ang:de verkställd votering i visse frågor hörande lill Stora SjöTullsBevillningen. Sedan R.
För hvilkens skull skall jag lefva om icke för min? MARGARETHA. För någras, för allas, min vän. JACQUES. Det kan jag icke! MARGARETHA. Och ändå måste du! Men det är ljuft att lefva för andra, och det är lätt. Säg mig en sak; får jag tala om Sten? JACQUES springer upp. Hvarför vill du tala om Sten? hvarför vilja alla menniskor tala om Sten? Sten är en djefvul som förföljer mig, och som jag hatar, han är en odåga som ingenting kan och som alla berömma. Tala icke om honom! MARGARETHA. Jacques har gått till fönstret och gjort ett tecken utåt med handen. Jag fruktar du gjort Sten orätt. JACQUES. Död och pina! Der ha' vi det igen! Alla frukta att jag gjort det skarnet orätt; alla; du med! Är du med mina fiender också? 43 MARGARETHA upp. Det frågar du Jacques! Dina fiender! JACQUES ändrar sig. Det menade jag icke; jag återtar det; nå, låt det vara godt nu Margaretha! Hör på: jag hade tänkt be några till mig i afton, men jag trodde att du icke skulle tycka väl om det... och derför så får det vara! MARGARETHA. Hur kunde du tro det Jacques? JACQUES. Jag tror att jag sett på dig, att du inte tycker om när jag har folk hos mig. MARGARETHA. Du är så misstänksam mot mig; jag unnar dig så väl hvarje förnöjelse, det vet du, och för att visa dig det, skall jag genast gå och skicka bud till dem. JACQUES. Nej, vän, det skall du inte göra. Jag tror att de nog komma ändå. MARGARETHA. Du sade nyss att du för min skull inte bedt dem. JACQUES. Jag sade nyss: hvad är det för slag? Hvad sa' jag nyss? Du kanske menar att jag ljög nyss Ja, jag vet att mina fiender säga att jag ljuger, jag vet det. GERHARD in, öfverraskad. JACQUES besvärad. Scen III. DE FÖRRE. GERHARD. GERHARD.
Frih. Boyes förmodan, alt de, hvilka anlagt större fahriksinrättningar, gjort det med afseende å status quo, kan jag icke dela, emedan, om man granskar motionerna och ansökningarna om förbud, dessa inskränka 176 Den i5 December f. m. sig till begäran om ett limiteradt förbud för vissa år, hvilket derefter borde upphöra; och derutaf skulle man kunna inledas till den åsigt, att partiella förbud vore nyttiga. Om man å andra sidan undersöker förhållandet, finner man, att förbuden, då den utfästade tiden expirerat, nästan alltid förnyas; och det är derföre,-som det är angeläget, att Ständerna ihärdigt förblifva vid sin mening om det friare systemet, på det fabriksidkarne icke må slumra. Att Regeringen bör gå steg för steg i sina verkställighetsåtgärder erkänner jag; men derutaf följer väl icke, att Ständerna böra steg för steg taga retrograda rörelser. Redan för 11 år sedan uttalade Ständerna sin åsigt emot förbudssystemet. Vill man nu återvända till den punkt, man då var, skall man jemväl draga fabrikerna med sig till det sorglöshetstillstånd, hvari de vid nämnde tid befunno sig. På dessa grunder, och ehuru jag medgifver, att flera artiklar ännu behöfva skydd af förbud, såsom t. ex. jern, tror jag likväl, alt Representationen icke bör ingå ,i några detailler till inskränkning af principen, helst man erfarit, att Regeringen i alla fall iakttagit nödig varsamhet i saken. Skulle man frångå principen, skulle troligen flera förbud uppkomma, än som hittills ägt rum; men ju flera artiklar man lossar, ju fiffigare blir handeln och ju större statsinkomsten. Följderna af ett motsatt förhållande kan man icke på förhand känna, och man måste rätta sig efter erfarenheten. Jag yrkar bifall till den föredragna punkten. Frih. Klingspor, Maur.: All lagstiftning, såväl politisk som oeconomisk, bör göras i majoritetens interessen, och menniskans naturliga rättigheter ligga till grund derför, så vidt de äro förenliga med samhällets bestånd.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Jan. 4837. Presle-Slåndet den 24 Borgare-Ståndet den 24 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter. S. A. K. Att den, i öfverensstämmelse med 103 § Regerings-Formen och 64 § Riksdagsordningen, valda Nämnd medelst omröstning förklarat Högsta Domstolens samtlige ledamöter vara förljente att i sitt vigtiga kall bibehållas, få Rikets Ständer härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Januari 1857. N:o 12 Iixp cdilions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 31 Jan. 1857. Preste-Slåndet den 31 Borgare-Slåndet den 31 Bonde-Ståndet den 4 Febr. — Rikets Ständers Förordnande för ^Jrofes sorén m. m. P. E. Bergfalk att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsman. Wi efterskrifne Sveriges Rikets Ständer etc. etc. etc., som härstädes å Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, jemlikt hvad 96 och 97 §§ Regeringsformen samt 63 § Riksdags-ordningen stadga och förmå, Wäre Elektorer i laglig ordning utsett Professoren vid Kongl. Universitetet i Upsala, Riddaren af K. M:ts Nordstjerneorden, Juris Utriusque Doktorn och Filosofie Magistern Pehr Erik Bergfalk att bekläda Juslitie-Onibudsmans-Einbetet; så vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Pehr Erik Bergfalk, att vara Wår Justitie-Ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse
förslag lill 2 morn., som jag begärde drdef. Jag hade deremot velat göra en anmärka.; men då Hr Frihin afstått ifrån si It förslag och instämt uti den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaction, hvilken så fullständigt, ehuru kort och enkelt, innehåller hvad i detta hänseende enligt min tanke bör stadgas, har jag ingenting vidare att tillägga. Medan jag nu har ordet, begagnar jag mig likväl deraf, att erkänna det misstag jag begått genom alt hafva utsträckt discussionen äfven till de sednare moni: ten, då frågan nu egentligen angår det lista. Jag gjorde det derföre, att jag trodde, att, då slutet af 1 mom. och de tvänne efterföljande momln tyckas äga så nära sammanhang med hvarandra, de nära nog borde behandlas på samma gång, på det att enahanda stadgande ej må finnas uti tvänne momlter; jag medgifver dock alt detta strider emot det beslutade föredragn. sältet och får derföre vördsamt anhålla om propos. till bifall eller afslag å 17 gins 1 morn.; hvarefter vi sedermera få gå till frågan om 2 och 3 momenten. Frih. Cederström: Jag vill hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla, att discussionen för närvar, måtte få inskränka sig till i morn., på det alt vi ej må erhålla en invecklad discussion, som leder till intet resultat, och att vi måtte få särskild propos. på hvartdera af de 3 momenten. I sådant fall vill jag fästa herrarnes uppmärksamhet derpå, att den af Hr von Hohenhausen begärda uteslutningen ur 1 mom. är så mycket naturligare, sorn i det andra moni. finnes ett dylikt stadgande för dem, som önska att detsamma måtte i författningen qvarblifva, och det torde ej behöfva slå i två mom. efter hvarandra. Hr Ribbing, Bengt:
2 Band. 23 Höft. 2 Stats-Utskotlets Memorial l\:o 117. med den förändring, att berörda belopp höjdes från 12,000 till 16,000 R:dr. Af Bonde-Ståndet blef deremot detta Utlåtande till en början återremitteradt, men uppå Utskottets hemställan uti dess Memorial N:o 99 att Bonde-Ståndet måtte i irågan fatta beslut, godkände detta Stånd hvad Utskottet uti Utlåtandet Nio 73 (öreslagit, med den förändring att det belopp, hvarföre kungsladugårdens upplåtelse finge ega rum, bestämdes att utgå med 16,000 R:dr årligen.
"Den unge herrn säger, det genom brefvexling hennes höga Nåde utlofvat honom få bo uppe i slottet, emedan han visste rummen här i nedra flygeln så förfallne, att med svårighet endast trenne af dem, desamma jag med hennes höga Nådes tillåtelse bebor, kunna begagnas; likvist har han före hennes höga Nådes ankomst icke vågat göra något intrång i Slottet, utan har tills vidare jag åt honom inrymt ett af mina." "Nej, nej", afbröt Friherrinnan tvärt gubbens oration, "det går ej ann, Ni måste ännu i denna afton se till, att hans effecter blifva ömsade hit upp, helst i nedra våningen, emedan jag sjelf ärnar begagna den öfre, förstår ni mig?" "Alldeles som hennes höga Nåde befaller", återtog gubben, vände sig nu långsamt om, samt gick i lutande ställning att för hennes höga Nåde ändteligen öppna de höga förstugudörrarne. "Alla goda andar stå oss bi", hviskade jungfru Annette halfhögt, då hon under påpackning af nattsäckar, resknyten, cartoner och pirater, nu jemte oss öfrige började tåga trapporne uppföre, "man vågar här icke ens tala högt, ty det förfärliga ekandet ifrån hvarje hvalf upprepar ju så hemskt och näsvist, hvart enda ord man säger; söta Mamsell gå ej så fasligt fort, jag tycker verkligen det ständigt nappar mig i kjolarne, ack! ack! det här blir ändå rätt fasligt." "Åh, du pratar, låt bara gå nu, dermed vänjer du dig snart." "Jag tror dock ej", hviskade hon återigen, hoppade i hamn och häl efter mig, och nu inträdde vi i en stor urmodig med hjeltar och pantsarklädde riddare oljemålad sal. "Min Gud! så mycket folk", suckade Annette, ängslig, "hvar skola vi gå vidare Fru Friherrinnan?" Friherrinnan gick förut, och vi följde henne efter till ett åt gården liggande solbelyst rum; här andades Annette åter.
Då det förmodligen är me* ningen, alt bevillningen skall utgå rättvist, så är väl ingenting nödvändigare än att utesluta termen ”gångbara pris”, så att egendomarne blifva taxerade efter sitt verkliga värde. Dermed menar jag icke det högt uppdrifna värde, som en egendom genom någon tillfällighet har fått, utan det verkliga värde, sorn egendomen har till andra egendomar i granskapet. Det är allmänt kändt huru olika stadgandet om minimkariffen, hvilket infördes till säkerhet för Kronan och till säkerhet för medskattdragande, har blifvit förstådt och lilllämpadt i olika län; ty på samma sätt som ett värdt ,.Utsk. vid denna riksdag har tagit miste om maximum och minimum, så hafva äfven åtskilliga taxeringscomiteer gjort samma misstag och trott att minimum skulle vara maximum. R. o. Ad. 5 H. 4 20 Den 2 December. torde påminna sig, huru vid 1829 års riksdag R. St. erhöllo en K. propos., som föranledde en eftergift af gilltige och grundade anmärkn:r, som voro väckte i Kammarrätten emot ett olagligt förfarande att alldeles öfverdrifvet nedsätta taxeringsvärdet. Huru långt detta liar gått, kan man se, om man jemför förhållandet i olika orter. Då finner man, att i vissa orter bevillningsvärdet på ståndspersoners egendomar uppgår till § af det verkliga värdet, hvaremot i andra orter de gångbara försäljningsprisen uppgå ända till 6 å 7 gånger taxeringsvärdet. I Östergöthland och Småland är detta väl icke helt och hållet fallet; men förhållandet är likväl helt annat der, än här uppe. Om vi taga tabellen och jemföra summorne för de särskilda länen, så finnér man, att taxeringssumman för Kronobergs län är nära 4000 r:dr mindre än för Upsala län och mindre än Södermanlands län, som icke har hälften af dess folkmängd. Jag tror, att denna så helt och hållet missförstådda tariff bör alldeles försvinna, emedan den har gagnat till intet. Gr. Sparre Erik:
Det är ock en hell naturlig önskan hos ett stort folk som tillhörer verldsbistorien, att vilja komma ut till hafvet denna stora stråkväg för heröriugen emellan odlade folk. Samma sträfvande hade Czar Peter för Ryssarne, då han började krig med Carl XII och J velén mine Hrr! huru han deri lyckades. I en framtid torde äfven det stora Germaniska folket nä samma mål för sina sträfvanden, så vida det kan bibehålla sig enigt mot de mäktiga fiender, som det häfver och till hvilka jag skulle önska att man mätte slippa räkna Skandinaverna. Men mine Hrr! ännu har ingen Tysk satt sin löt på Danska öarna och mig synes alt hvarken Ryssland som besitter så stor del af Östersjöns stränder eller det fabricerande England skall tillåta del jemväl varuförädlande Tyskland skall i sitt väld fä nycklarna lill Östersjön. Euligt min tanke öfverdrifvetman farorna för att så mycket säkrare vinna den framgång, på hvilken man hoppas. Man säger vidare, att om Sverges Konung sätter Svenska folkets ära i pant, så är det Svenska folket som skall lösa den. Ja väl; men derom är nu icke fråga, ulan hon är om Svenska folkets representanter skola vid detta tillfälle vara Konungens rådgifvare, eller icke. Enligt grundlagen höra de det icke vara. Sådant hindrar väl icke Konungen att nu göra en framställning om krig till Svenska folket på sätt Gustaf II Adolf i sin tid gjorde. Men hade vi riksdagsförhandlingarne från Gustaf Adolfs lid här, så skulle vi finna att dä han begärde råd, lemnade han ock nödiga upplysningar till de frågades bedömande. Men hvilka upplysningar hafva vi väl fått? Ytterligare är sagdt, att bakom ett ord, bör stå en man. Det är sauut, men mannen bör naturligtvis innan han utsäger ordet öfverväga förhållandena, länka på sitt eget sjelfbestånd och icke lättsinnigt kasta sig i faror, som kunna honom förstöra. En af Konungens rådgifvare har sagt, att K. M. ville råtta sig efter nationens önskningar, en annan af dem, Ilr Gripenstedt, har påstått motsatsen. Hvilken af dem har nu rätt?
Dessutom synes det mig vara ändamålsenligare att tills vidare låta bero vid hvad, som nu är stadgadt, än att i en tidpunkt, då en förändrad organisation af Arméen möjligen är att förutse, söka uppdraga en ytterligare gränsskillnad emellan den stående hären och beväringen. Då likväl denna vigliga fråga ånyo blifvit bragt å bane, anser jag för min del att den underdåniga skrifvelsen, derest en sådan beslutes, borde syfta derhän, att hos Kongl. Maj:t anhålla: det prygelst r af Jet endast skulle få tillämpas å de individer af armeden och beväringen, hvilka, på grund af föregående ransakning och domy blifvit nedflyttade i sä kallad straff■ dass”. Häruti instämde Herr Råfelt och Herr Möllersvärd. Herr Lector Wallman: ”Skymfliga kropps-slralf för disciplinär-förseelser inom militär-ståndet kunna icke från någon synpunkt rättfärdigas, aldraminst i eu tid, då menniskorältigheternas helgd i alla rigtningar af samliälls-lifvet erkännes. Soldaten, som har den ärofulla pligten att med sitt lif försvara Konung och Fosterland, ställes, genom dessa straff, i en art af lifegenskap, hvilken måste förqväfva hederskänslan och förlama den moraliska energi, som alstar slöra handlingar. Man kan icke tänka sig en vidrigare contrast, än en krigare: den ena dagen pryglad för ett ringa ordningsfel, den andra blödande för ära och fädernesland. Det var icke på detta sätt, Romare ooh Greker, eller våra fördna Nordmän uppfostrade de krigare, som spridt ärans glans öfver häfderna; och Franska arméernas lysan - Lagsamt Attm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JY.-o 33. ig tio exempel vittnar, att, äfven med vår tids förändrade krigskonst, disciplinen k<*u upprätthållas, utan att soldaten, genom skymfliga strafF, beröfvas aktningen för sig sjelf.
Prop. om Statsverket ISoS. samt att omständigheterna snarare antydde på försämring, än de gåfvo anledning att emotse någon förbättring i bergsmännens och bruksegarnes ställning såsom näringsidkare; hvadan, och då för öfrigt kändt vore, dels att, under den sednare tiden, många betydliga bruksegendomar icke utan största svårighet kunnat till relativt låga pris afyttras, dels äfven att redan ett icke obetydligt antal bruksegare liksom täflat att begagna sig af den dem sistlidet år medgifne tillåtelsen att, emot befrielse från belöpande utskylder, på bestämd tid nedlägga antingen hela smidet eller ett visst antal stångjerns-verkstäder vid sina bruk, Kollegium ansett sig böra tillstyrka alt bergsmän och bruksegare i allmänhet, som, med undantag endast för de på Dannemora malmfång grundade Vallon-verken, omöjligen i längden kunde bära de dem ålagda dryga skatterna af alla slag, hädanefter åtminstone måtte få tillgodonjuta all den nedsättning i tionde-jernsoch hammarskatts-utskylderna, som af jernhandteTingens närvarande bekymmersamma ställning påkallades. Efter anmälan af hvad sålunda blifvit dels utaf Stats-kontoret, angående beräknandet af tillgångarne för den blifvande Statsregleringen, dels ock af Bergskollegium beträffande tionde-tackjerns-afgiften, i underdånighet anfördt och hemstäldt, utbad sig
Hr Silfverstolpe, David Ludv., genom lottning med N:o igSg Hr von Krämer; Fullm. Hr Ribbing, Bengt; N:o ig47- Hr Odencrantz, Gustaf. 2U-te Bänkm.-s-Afd. N:o 2018. Hr af Forselles, Adam Magn.; N:o 2o3g. Hr von Troil, Knut. 22.-dra Bänkm.-s-Afd. N:o 2127. Hr Segerheim; Fullm. Gr. Sparre, Gustaf Adolph; N:o 2141. Hr von Moltzer, Anders Johan Fredr. 23.-dje Bänkm.-s-Afd. N:o2i68. Hr Gedda, Gust. Georg ; N:o 2202. Hr Möllerhjelm, Axel. 24.de N:o 2275. Hr Lefren , Johan Pehr. Hr af Tuneld, Carl Erik; K:o 23o8. Hr af Ström, Israel Adolph. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Tisdagen den 28 Januari i84o. Plenum kl. 10 f. m. Öppnades Hrr Bänkmäns lista till val af Electorer; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: K:o 131. Gr. De Geer, Carl; — 16. Frih. Kurck, Fredrik; — 79- ?? Sjöblad; Fullm., Frih. Boye, Fredrik; — i55. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm; — 166. Stjerncrona, Henrik David; —■ 255. Falkenberg, Conrad; — 2 75. J? Sprengtporten, Jacob Wilhelm; — 338. J) Tersmeden, Wilhelm Fredrik; — 376. ?? Rantzou, Johan Albert; — 107. Hr Ulfsax; Fullm. Frih. Hermelin, August Sö- derling; — i93.
Likväl är unionens kraft, i följd af ökadt antal stater och utvidgadt område, så aftynad, att hos delta manligt praktiska folk fråga allvarsamt uppstått att uppsätta 12 armeecorpser, bestående af 8000 man hvardera, eller sammanlagda 96,000 man, ställda helt och hållet under centralstyrelsens disposition, mindre emot (iendtliga grannstater, som knappt finnas lill namnet, än i ändamål att tygla Unionens Go Den 21 October f. ra. egna stater, om och när så skulle behöfvas. — Staterna äro också, oaktadt sin verkliga collectiva styrka, såsvaga, att ett litet krig i Florida emot en Indianstam, som ej räknar 4<>oo krigare, redan kostat den oerhörda summan af omkring 60.000.000 r:dr Sv. b:co, och ännu är ej kriget sluladt. — Ändtligen och ehuru man omtalat, att endast tullintraderna betacka de unionella statsutgifterna, har man i sednare tider med förvåning erfarit, att de olika staterna sammanlagdt ökat sin skuld lill den ofantliga summan af omkring 530.000.000 r:dr Sv. b:co, hvilket visar närvar, generationers benägenhet att söka förkofran på kommande slägters bekostnad. Att samma orsak här hos oss skall hafva samma verkan, betvifla!- jag icke; men benägenheten att öfvermåttan offra på s. k. nyttiga företag, med åsidosättande af det nödvändiga försvaret, sora Sverige så väl behöfver, enär det ligger inneslutet emellan verldens tvänne mäktigaste nationer, skall slutligen leda till alltför antifosterländska resultat.