Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfstandigt, friskt och kraftfullt var ditt sinne, Men ödmjukhet ock bodde djupast inne, Lik akta perlan, gömd i skrofligt skal - Den yppersta af goda gåfvors tal. Fast fördoms makt ej an var öfvervitnnen, SS drack du likväl djupt ur Mimersbrunnen: Euclid ' var dig ej fattlig blott, men klar, Med Livius, Tacitus du hemma var. Allt som ditt eget kunskapsnGtt du ökte, Att dela med dig derutaf du sökte; Och, lärande uti de ungas krets, Du lycklig var och med din lott tillfreds. Men ödet andra skiften dig beredde Och underbart det dina vagar ledde Till mötet af en adel, frejdad man, Som uti dig en värdig maka fann. *) Dagny vill framdeles lemna närmare meddelanden om Jenny Rossander. Har blott följande data: F. 1837, ingick hon 1859 i Siljeströms Iikokurs, tjensti Lärarinneseminariet som repetitris, upprättade 1865 en egen lärokurs, gifte sig 1879 med baron Fr. v. Tschudi, Sterkom 1886 som enka till hemlandet och afled der d. d. Och hononi framför allt du ville täckas, Men kanske lät du andens vingar stackas, För att blott vandra honom till behag, Förljufva mödans, liksom plågans dag. Ty lifvet ar en strid, och det ges ingen P i jordens rund, i vida syskonringen, Som icke någon gång den lexan lär: Ett kors beredt för hvarje skuldra ar. Ock du fick ditt. Din sjal blef luttrad, pröfvad, Af bördans tyngd blef afven styrkan öfvad; Till slut i döden brast det ömma band, Som fjermat dig från alskadt fosterland. Till gamla hemmet vande nu du åter, Der åldrig moder utaf glädje gråter, Och syskon, vänner sluta sig omkring Den återvunna uti trofast ring. Visst gladdes du; men dödens pil var skjuten I hjertat redan och din lifskraft bruten. Utaf var Jenny från förflutna dar, Fans blott en hamn, en bleknad skugga qvar.
I stället för den uti Sammansatta Utskottens Utlåtande beräknade Summa, som af Banko^Styreisen skulle disponeras till anskaffande af Metalliskt mynt, för alt förstärka Bankens redbara fond och befrämja Stadga uti Banko-sedlarnes varde, hafva Riksens Ständer funnit lämpeligt, att Creditiv pä Banken af En Million Riksd:r BankoSedlar skall ställas till Kongl. Maj:ts Höga disposition , för att befrämja Eanko-Sedlarnes bibehållande i värde ; Och hvars belopp Kongl. eger att lyfta tili uppköpande af myntbara Metaller , dock bör en , efter Cours , motsvarande deposition af sådane metaller i Banken göras, förrän ytterligare disposition å följande årets Creditiv får äga rum; Kommandes disposition af ifrägavarande Creditiv att den förste (i) Augusti detta år vidtaga samt derefter årligen beräknas intill och med samma tid, det år, då nästa Riksdag infäller. Såsom tillägg i afseende på det Reglementarisk! föreslås följande: i. Kongl. Majit lärer i Nåder täckas utse det Embets-Verk, eller de personer, hvilka, under Eiiibetsmanna-ansvar, skola äga, att, efter Statsoch Banko-Utskottens Betänk and en. 691 de föreskrifter, Kongl. Maj:t, i enlighet med de allmänna grunder , Riksens Ständer för ofvannämnda Anslag stadgat, i Nåder behagar utfärda låta, medlen förvalta, och för dem behörig Räkenskap afgifva. 2.• Så snart Kongl. Maj:t i Nåder täckes BanJfc* Fullmägtige härom underrätta, och den foreskrifne terminen ingått, då, enligt Riksens Ständers Beslut, medlen årligen, i den mohn, som erfordras , kunna lyftas, äga Banko - Fullmägtige , att uppå behörig reqvisition anordning derå meddela. 3. Dispositionerne göras efter Kongl. Maj:ts, uti Dess Stats-Råd fattade, Nådiga beslut, hvilka vederbörande till underdånig efterrättelse meddeldle , vidfogas Räkenskaperne. 4.
Jag tror alltså att Utsk:n hafva vidtagit den utväg, som tjenIigast leder till ändamålet; ty om ynglingarne skola lära allt som blifvit föreslaget att de böra kunna vid seminarium, då tror jag att stipendierna blifva otillräckliga och komma att användas åt sådana, som ej visat någon förmåga, då deremot, efter Ulsktns förslag, en viss grad af kunskapsmålt skulle vara ådagalagd innan de komma till seminarium, så alt stipendierna icke blefvo så bortkastade som om desamma bortgåfvos åt dem som ingenting last; och då, som sagdt är, fordringarna icke sträcka sig längre än till det kunskapsmått, som framdeles kan inhemtas i folkskolan, tror jag att TJlsktn hafva hittat på den lätta vägen, hvarföre jag ej kan annat än tillstyrka att 2 inom. måtte oförändradt antagas. Hvad kyrkosången beträffar, så får jag besvara Gr. Anckarsvärds yttrande i afseende ä detta ämne dermed, att äfven rörtde den saken föreföll en långvarig discussion inom Utsktn. De som derstädes hade mera erfarenhet, togo initiativet i denna fråga, hvarefter samtlige PresteSt:s och en del af UondeSt:s ledamöter påyrkade kyrkosång som en vigtig sak. Man har trott, att i aldie tider denna slags folkpoesi varit mycket mera utbildad än hvad hon nu är; man har trott, att denna folkpoesi, använd i kyrkan och der utbildad, skulle vara ett af de vackraste mål för omtankan; man har trott, att denna kyrkosång, i möjligaste måtto utbildad, skulle lifva andakten vid gudstjensten, skulle göra menniskorna mildare och sedligare, — skulle, med ett ord, hos dem väcka känslor, som de icke på annat sätt hafva erfarit. Jag har med Utsk:ns majoritet varit öfvertygad derom, att hvad sorn icke möjligen kan vinnas, det kan icke vinnas, men att man bör söka ernå hvad möjligen kan medgifvas; och jag hemställer till Gr.
Det vore dock en fördel för hvar och en att kunna erhålla sina förnödenheter på så nära håll och med så ringa tidspillan som möjligt, och en större behållning på det hela skulle uppkomma, om blott en del kunde besparas af den arbetskraft för menniskor och dragare, af gödsel för jorden och af den dyrare förtäring, i synnerhet af bränvin, som bortspildes på resor till stä derne, för anskaffandet af hushållsförnödenheter, hvilkas hela värde mången gång vore en småsak mot nämnde förlust. Huru mycket sådant betydde för det enskilda hushållet kunde redan skönjas af den vigt, sorn innevånarne i en större stad fästade vid fördelen af att bo nära intill torgförsäljningsplalserna, och af skillnaden i den hushyra, som betalades för boningsrum, belägna närmare intill eller längre ifrån sädane platser, — och detta gällde i ännu högre grad landtmannen. Upphäfvandet af omförmälda inskränkning skulle derföre tillskynda honom stor fördel, och jemväl utgöra en vinst för städernes handlande, som då blefve förläggare åt handeln på landsbygden, och som i de flesta fall komme att sjelfva i första hand begagna den ökade handelsfriheten, genom anläggandet af egna utbodar på landet. Det vore slutligen gifvet, att bestämmelsen på förhand om det afstånd 8 Allm. Besv. o. Ekon.-VWkottets Utlåtande, M 62. ifrån en stad, hvarinom handel ej finge inrättas, innefattade en oegentlighet, enär förhållanderne i afseende på belägenhet, folkrikhet och rörelse vore olika på serskilda orter. Af dessa skäl, samt då, efter motionärens åsigt, den lagstiftare handlade oklokt och mot sitt lands bästa, som lade något hinder i vägen för näringarnes och handelns framåtskridande och utveckling, har motionären föreslagit att, »förbudet emot handelsbods anläggande på landsbygden närmare än tre mil ifrån stad måtte utur ofvannämnde Kongl.
444- — N: 60. i anledning af återremitterade Utlåtandet N:o 7, i fråga om förändrade grunder för användandet af den från SerafimerOrdens-Gillet utgående uppfostringsbjelp. XI. B. 441, 444. — N:o 61. i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 12 i anledning af väckta motioner derom, att Krouo-brefbäringen dels måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på Statens bekostnad, dels verkställas af enskilde, men kostnaden derföre ersättas af Staten efter bestämmande af Härads-Kätt och Konungens Befallningshafvande, dels att all i mantal satt jord skulle efter hemmantalet lika deltaga i Krono-brefbärings skyldighetens utgörande, dels ock slutligen att ett förslags anslag måtte anvisas och ställas till Kongl. Majtts disposition för att användas lill bestridande af Krono-brefbäringen. XI. B. 441, 444. Statsoch Banko-Utskottets Memorialer, Betänkauden och Utlåtanden : — N:o 29. i anledning af väckt motion om förhöjning af det åt Fullmäktige i Banken och Kiksgälds-kontoret anvisade honorarium. IX. B. 109. A. 153. — N:o 35 i anledning af Riks-slåndens beslut öfver sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 29. i fråga om förhöjning af det å Fullmäktige i Banken och ltiksgälds-kontoret anvisade honorarium. — Nio 41. med förnyadt förslag till voterings-propositioner i fråga om beloppet af det Fullmäktige i Banken och RiksgäVl -kontoret, t llkommande honorarium. X. B. 322, 328. A. 357. XI. U. 2S8 304. — N:o 56- i anledning af särskilda förslag till åtgärder för att underlätta penuinge-ställningen och rörelsen inom landet. XI. B. 394. A. 399.
Herr Kotblieb hemstälde, at da Riddarhus-Ordningen förra gängen til pröfning förewar, hade man ej gjort afseende pa hans anmärkning, men at han hoppades at den nu mätte befinnaS billig, och antagas, Herr Grefwe» och Landtmarfkalken gjorde proportion pä Herr Kochliebs förslag til förändring af 2 §., hwilken Bifölls. Herr Ikam, ?ebr, och Herr (^ock, Lorkitr. I^uävig, anhöllo, at i ställer för Uttrycket, sednare tider, artalet mätte utsättas hwarifran denna ändring i Alternäs rättighet skutte beräknas, Herr Kotblieb trodde at det wore tilräckligt om detta ursattes före den nu gällande Regeringsformens antagande. Herr izr Den z Mars. Herr.kossnkans, 8cksrin§, anmärkte .at ej aila Ätter som sedan ar 1792 blifwic uphöjs de wunnit denna uphöjelse rinder samma wilkor. Han trodde derföre, ar om man i denna föreskrift införde, efter Brefweus innehall, wore all twetydighet förebygd. Efter hwad^han nu kunde påminna sig, wore Grefweliga Arken 8parrs uphöjd under olika wilkor an flere andre. Herr Grefwe» och Landtmarskalken tilläde, ar derest han ej mitztoge sig wore afwen alla General ^mlnoks barn uphöjde til Baroner. Herr korkiied erindrade, att da alla föreffriftcr rörande desse olikheter wörö grundade pä särskildta Författningar, kunde all twetydighet wara förekommen, om man endast införde orden: färe den nu gällande Regeringsformens antagande. Herr Grefwe» och Landrmarskalken gjorde proposition pafvelina förändring, hwilken Bifölls. 3. §- Herr ko t lilie b föreslog, at i stallet för orden som af Ätten närmast är mätte fattas foin af Ätten honom pä Mans-sidan närmast är.
Ständer i underdånighet hemställa, om icke Domaren nid ansvar bör ciläggas, at inom ätta monader efter forsta upbudet, sörsta warder ingen lagligen förrätta, och h,varas Borgeoch Gäldenär genast böra del undfå, samt den dermed misinöjde aga rättighet, at inom en manad derefter en ny wärdrring, men ej flera, pä det sätt söka, som Lagen ust VI. Crp. U-söknings-Ballen finnes sörestnfwa. Wid en salunda förkorrtad Laglarts-tid haftva Riksens Ständer afven funnit, at et widstracklare kundgörande af benstlljade Lagfarter were nödigt, än det, som hi-intils, blott medelst Köpe-B e>'wetS offenleliga uplasande ä Tinget, kunnat winnås, och tilstyrka derlöre i underdånighet, at wederbörande Domare mä äläggas, icke allenast a hwarje Ting, innan han strän Tingstad reser, ä Rättens dörr lata anflä en Förteckning pä alla de U bud, som wid det da häilna Tiliget första gängen blifvit bewilljade, hwilfen flnlle qwarsitta lil d-si de dera upförda Hemman äro Lagstandna, samt jämte Köpares och Säljares namn bords innehålla den Summa, hwarför Fastigheten blifvit upbuden, och icke olofligen fä frän Rastens dörr borrttagas, wid den päsölgd fidsta öckomontet as Z. §. uti 24tde 145» Cip. RättegänHs-Balken' sörestrifwer, utan äfwen draga M-sorg derom, at eir lika beskaffad Förteckning efter hwarje Tings flut vffenteligen bleftve a Pediksiylarna npläst i det Harad, der den Upbudne Egendomen wore belägen, hlvaronr ben is as Domstolen borde innehasivas, uman Fasta lagligen kunde utfärdas.
Landtbruks-akademien i dess underdåniga memorial i fråga om åtgärder för landtbrukets vidare utveckling och förkofran väckt enahanda förslag som det af motionärerne nu framlagda, men att, vid underdånig föredragning deraf, Kongl. Majit funnit frågan icke vara af sådan vigt för det allmänna, att någon framställning om anslagets beviljande nu borde ega rum; vid hvilket förhållande Utskottet, hvars åsigt i frågan icke afviker från den som legat till grund för berörda nådiga förklarande, hemställer, att de ifrågavarande motionerna icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 43:o. Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått emottaga en hos detta Stånd af Herr Ekenstéen, F., väckt motion (N:o 147), deruti begärts, att 5,000 R:dr måtte för en tid af tre år ställas till Stamholländeri-styrelsens disposition, för att genom densammas försorg användas till inköp af afvelsdjur af ädlare fäkreaturs-racer, hvilka emot en på amortering ställd betalning borde till inköpspris försäljas till landtmän, af hvilka man kunde förvänta, att djuren användas till förbättrandet af de inhemska kreatursracerna; varande till stöd för berörda yrkande åberopadt hvad Stamholländeri-styrelsen i dess under föregående punkt omförmälda underdåniga memorial andragit till grund för en af Styrelsen gjord framställning om anslag för ungefär enahanda ändamål, och hvartill Utskottet hänvisar (Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition pag. 43). I sammanhang härmed har Utskottet jemväl till pröfning förehaft en af Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens län inom Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 287), deruti bemälde motionär, med hvilken Riksdagsfullmägtige L. J. Fahlander och G. Hedström instämt, framställt det förslag, att ett årligen utgående belopp af 5,000
Stadgandet att qvinna ej må väljas till Stadsfullmäktig anse Rikets Ständer visserligen icke oriktigt, men öfverflödigt, och då dess bibehållande i denna § medan något motsvarande stadgande icke finnes i Förordningen om kommunalstyrelse på landet skulle kunna föranleda det missförstånd, alt qvinna icke i stad men väl på landet finge väljas till Fullmäktig, torde samma stadgande böra ur § utgå. § 30. I enlighet med hvad vid 29 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, jemförd med 13 § i samma Förordning blifvit af Rikets Ständer yttradt, torde ock denna § böra erhålla följande lydelse: Den som blifvit till Stadsfullmäktig vald må kunna uppdraget sig afsäga, om han icke är i staden eller inom dess område boende, om han är Embetseller Tjensteman och af sin befattning hindras alt uppdraget fullgöra, om han efter de fyra sistförflutna årens tjenstgöring såsom Stadsfullmäktig är i ordning att derifrån afgå, om lian uppnått Sextio års ålder, eller förmår uppgifva an nat förhinder, som af öfrige Fullmäktige godkännes. Skall fyllnadsval ske, sammankalle Magistraten för sådant ändamål stadens röstegande medlemmar. § 33. I följd af hvad Rikets Ständer vid § 16 i denna Förordning hemställt, lärer ordet ”Tre” i början af denna § böra uteslutas. Bih. till B. St. Suppl. 4 26 Expedilions-Vtskoltets Förslag lill under cl. Skrifvelse N:o i 86. § 34. Utom de i Kommilterades förslag uppräknade fall, lorde sammanträde älren böra hällas, dä sådant äskas af de (lesia bland Fullmäktige, hvadan Rikets Ständer anse denna § böra hafva följande lydelse: Stadsfullmäktige sammanträde ock så ofta Konungens Befallningshafvande, Magistrat, Stads-Nämnd eller de fleste af Fullmäktige det äska eller då Ordföranden sädant nödigt finnér. § 35.
R:dr 1,000,000 250,000 » Oktober » dito 250,000 » Mars » 1849 150,000 » September » dito 100,000 » Februari » 1850 50,000 — .— » Juli » dito 30,000 Summa R:dr 1,830,000 Dc ränte-utgifter, Riksgäldskontoret för de till dessa utbetalningar upplånta mc - under år 1848 R:dr 18,514: 10. 4. » »1849 40,123: ■— 4. 29,234: 38. — hvartill komma återstående, intill obligationernas förfallodagar upplupna, men före 1850 års slut icke uttagna, räntor 1,430: R:dr 89,302: — 8. Till arfvoden m. m. vid krigsrustnings-afgiftens uttaxering inom hufvudstaden för åren 1848, 1849 och 1850 hafva dessutom från Riksgälds-kontoret utbetalts 1,502: 17. 8. Då dessa räntors och taxeringskostnaders sammanlagda belopp 90,804: 18. 4. tillägges de lyftade kreditiv-medlen 1,830,000: uppkommer en utgifts-summa af R:dr 1,920,804: 18. 4. Utaf det för godtgörande häraf anslagna och uttaxerade, nu ifrågavarande, skattebidraget har till Riksgälds-kontoret influtit: under år 1849 R:dr 305,359: 12. 6. » » 1850 » 313,687: 18.
Det lagrum, hvartill Const.Utsk. för tillämpning i denna fråga hänvisat, rörer det dyrbaraste i lifvet, förtroendet i det allmänna. Ingen skall mera villigt än jag erkänna krafternes otillräcklighet, alt på den ansvarsfulla plats, der Försynen ställt mig, kunna motsvara detta förtroende. Det tillkommer icke mig att dömma i hvad mer eller mindre mån, jag kunnat lyckas att vinna eller förtjena att bibehålla det. I hvarje fall, tröstad genom afsigternes renhet, skall jag, i händelse af framgången af Utsk:s förslag, vara beredd alt med ostörd samvetsfrid återställa del dyrbara pund mig varit förlrodt. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Detta mål är för väl kändt för R. o. Ad. och har nyss blifvit för väl utredt, för att jag skulle behöfva att dertill lägga den minsta upplysning. Min mening är nu således blott den, att resumera detta mål, för att derigenom leda mig lill några slutföljder. Målet rörer ett lån, lill hvars gäldande all tillgång saknades, det rörer ett lån af en cassa, som icke står under R. St:s disposition, och hvarmed således Const.Utsk. icke hade något att göra, det rörer ett lån, lill säkerhet för hvilket var gifvet ett ångfartyg, som hrunnit upp. Det synes således, sorn det sunda menniskoförståndet skulle säga, att icke något annat än afskrifning skulle i denna sak kunnat äga rum. Också synes, att den hufvudsakligaste anmärkt)., som är gjord i denna fråga, är mindre riktad emot sjelfva behandlingen deraf, än deremot, att afskrifningen skett kort tid förr än R. St. samlades. Meningen dermed är således, att förvandla Statsrådets ledamöter allt mer och mer till R. St:s verktyg; att allt mer och mer återgå från de grunder, som i 1801) års monarkiskt const i t ut jonella grundlag innefattas, alt återgå från dem lill 1720 års arislocraliskt republikanska grundidé. Grundidéen af Sveriges nuvar. Statsråd är något helt annat, än den af 1720 års Reg.F:s Rikets Råd. Dessa Rikets Råd utgjorde egentligen folklribuner.
Ordalagen i grundla gens föreskrifter, huruledes frågor af denna art skola behandlas, äro så dunkla, alt, dels hafva ledamöter inom hvarje Stånd derom varit af olika tanka, dels har Const.Utsk. ifrån den ena riksdagen lill den andra tvekat om dessa frågors rätta behandling. För egen del har jag varit i samma författning och räknar ingalunda dem till last hvilka äro af annan mening än jag, att de på sin sida jemväl vacklat och ännu tveka. Men jag vill försöka att visa, så vidt jag förslår, alt Ulsk. gjort rätt. Jag ber likväl R. o. Ad:s ledamöter ifrån detta mål afsöndra all hänsyftning på representationsförslaget. Del är redan första gången behandladt af alla fyra RiksStm, hvilka samtlige förklarat, att de vilja hafva förändring i representationen. Således skall, efter min (anka, nödvändigt något afgörande om sättet äga rum. Men i förevarande fall äter är frågan arn någon förändring skall ske, icke afgjord. Derom hafva tvä Stånd stannat emot två. Skillnaden emellan dessa olika förhållanden är densamma, som man hopblandat, eller rättare sagdt, icke nog utredt i 56 §, och den man vanligen förvexlar när grundlagsfrågor skola behandlas. N:o 31 är uppgiften, huru förfaras skall, när två Slånd stannat emot två, i fråga om ett grundlagsändringsförslag skall vara till eller icke; hvaremot rörande representationsförslaget frågan är, huru man skall förfara när det redan är afgjordt, att något förslag skall vara till, men då man är oense om hvilketdera, och om det omständliga deri. Jag anhåller att fä gå till upphofvet, för att äfven genom ämnets historiska utveckling, söka, så vidt jag förmår, bättre reda det. l:a frågan är i min tanka den: Skail ett grundlagsförslag ifrån Const.Utsk. nödvändigt hvila, antingen RiksStm det vilja eller icke? Ja, säger Frih. Cederström och några med honom. Nej, säger Hr Gr, o. Landtm, samt Ståndets och Const.Utsk:s fleste ledamöter. Den 2:dra frågan är: Kan ett grundlagsförslag förfalla, om Stånden vid den förra riksdagen icke anse det antagligt?
Tårlös och förbittrad, tillbragte hon några timmar, tilldess att hon somnade af trötthet. När hon vaknade, hade det svaga dagsljuset genom gluggen försvunnit, och det var nu stickmörkt omkring henne. Hon frös, hon var hungrig. Om hon dock ägt ett elddon, en pärtsticka, en lampa eller ett talgljus! Hvad är en mänsklig tillvaro utan ljus? Mörkret är det skrämmande obekanta, mörkret är mer än döden, det är det toma intet. Den lefvande ande, som bodde i Hagars bröst, utsträckte sina armar efter en stråle dager och fick ingen. Hon kände ett rastlöst behof att tillväxa, lära, strida och handla. Sysslolösheten plågade och förlamade henne. Hon stod upp och begynte trefva i mörkret bland källarens förråder. Krukorna innehöllo inlagd lök, sallader och gurkor. Hon fann morötter, rofvor, kålrötter. Hon bet i dem, de smakade fadda, men hon åt några; de stillade hungern. Bröd stod icke att finna, ej ens mjöl eller spannmål. Om hon skulle försöka att uppbryta en sillfjärding? Hvarför icke? Det lyckades henne med mycket besvär, men sillen var salt ... hade hon något att dricka? Hon hörde vatten droppa från hvalfvet i ett af hörnen med långa mellantider. På golfvet fanns en vattengöl, men den var uppblandad med kalk. Hon vågade icke smaka på sillen och satte sig åter på fjärdingen. Timmar förgingo, medan hon lyssnade på aflägsna, otydliga ljud af människor. När dessa upphört, gissade hon, att natten inbrutit. En hel lång höstnatt i ensamhet, tystnad, hunger, mörker och köld! Hon behöfde endast fatta en såstång, som låg bredvid henne, och bulta i taket, så skulle man höra henne ... så skulle man komma och befria henne ur detta grymma, brödlösa fängelse ... Tanken därpå kom så naturlig och själffallen, som han ju måste komma i en sådan belägenhet. Åter kom han och ständigt åter tillbaka. Han var oundviklig, men han fann motstånd. Hagar skrattade högt. Ja, hvarför icke? Jag behöfver blott berätta, att drottningen fallit af hästen, att hon slagit mig och att jag nära nog slagit henne tillbaka ...
Maj 1835 må upphäfvas och den lag åter varda gällande, att de lösören, som vid utmätningstillfällen eller eljest, då gäldenärs egendom skall till säkerhet för en fordrans utbekommande under hans vård försättas, finnes i gäldenärs bo, ovilkorligen må tillgripas, med rättighet likväl för tredje man att i vederbörlig ordning väcka och utföra talan om bättre rätt till samma egendom, hvilken emedlertid bör i taka händer förblifva. 6 Lag-Viskotlcts Betänkande> N.o 122. Efter att hafva tagit berörde framställningar i behörigt öfvervägande, får Utskottet afgifva följande utlåtande i ämnet. Utskottet anser sig, i anledning af den första bland motionerne, icke böra ingå i pröfning af den fordom omtvistade fråga, huruvida, vid köp af lös egendom, så kallad tradition, eller verkligt öfverlemnande af det sålda, vore för köpets giltighet och bestånd ovilkorligen behöfligt, eller ej. Att köp om lösören emellan säljare och köpare är lagligen slutet, då de öfverenskomrnil om det, som säljes, och om dess värde, och att genom detta aftal eganderälten verkligen öfvergår från säljaren till köparen, om än öfverlemnande af det sålda icke genast sker, torde utan tvekan kunna antagas, enär ett sådant antagande icke strider emot grunderne i 1 Cap. Handels-Balken, och derjemte öfverensstämmer med förhållandena i dagliga lifvet. Allmänna lagen lägger således ej något hinder i vägen derför, att såld lös egendom må qvarblifva i säljarens vård eller till dennes nyttjande upplåtas, ulan att köparens sakrätt i det sålda deraf lider. Tvertom har lagstiftaren i ett annat lagens rum uttryckligen tagit i hägn eganderällen till lösören, som finnas i gäldbundet bo, men höra annan till. Uti 7 Cap. 1 och 3 §. §.