Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likasom under de föregående åren hafva de flesta bestraffningar förekommit vid straffoch arbets-fängelset för qvinnor å Norrmalm, der antalet bestraffningar uppgått till 502; men som de extra judiciella bestraffningarna derstädes blifvit ålagde hufvudsakligen för mindre förseelser, olofligt tal, oljud, osanna uppgifter, lättja m. m., har Styrelsen ansett sig ej sakna anledning till det förklarande, att fångarnes förhållande äfven inom detta fängelse varit ganska godt, § 11. I afseende å de af nästlidne års Revisorer gjorda, uti 11 :te, 12de och 13:de §§ af revisions-berättelsen intagne anmärkningar, dels att de särskilda fängelsernas räkenskaper saknade qvittenser för de af fångarne uttagne premie-medel, dels att vid straff-fängelset i Warberg enskild person fått begagna fångars arbete mot afgift af 6 skillingar 5 rist Banko för dagsverket, ehuru kostnaden för en fånges underhåll derstädes i medeltal uppgått till 9 sk. 4 r:st samma mynt, dels ock att den för straffoch arbets-fängelset i Göteborg afgifna redogörelse icke varit med tillbörlig noggrannhet förd, enär oriktiga summor samt bristande öfverensstämmelse mellan räkningen och verifikationerna på flera ställen förekommit, få Revisorerne hänvisa till Fångvårds-styrelsens öfver berörda — 128 — anmärkningar den 14 December förlidet år afgifna, ofvanberörda revisions-berättelse bilagda förklaring, emot hvilken icke något syne* vara att erinra. § 12. Beträffande sjelfva räkenskaperna, har vid desammas granskning någon anmärkning till siffran ej förekommit hos Revisorerne, som likväl anse sig böra hemställa, att, för fullständighets skull och för att underlätta granskningen af Styrelsens förvaltningsåtgärder, hädanefter vid räkenskapen må fogas afskrifter utaf sådana protokoll, deruti redogörelse meddelas öfver förloppet af de entreprenad-auktioner, vid hvilka för fångvårdens behof erforderliga effekter och förnödenheter blifvit upphandlade. § 13.
»Förr var du ett anspråkslöst, älskligt barn, men nu är du en egenkär och inbilsk yngling.» Anspråkslöst! Jo, det var säkert, och derför trampades han ner, men nu kände han sina rättmätiga anspråk! Inbilsk! Ha! Läraren kände sig förbigången af den otacksamme lärjungen. »Din moders varma tårar falla stridt utför hennes kinder ...» Moders! Har ingen mor! Och styfmor gråter bara när hon är ond! Hvem fan har dikterat det här? »... när hon i ensamheten tänker på ditt hårda hjerta ...» Hvad satan har hon med mitt hjerta att göra, som har hushåll och sju barn att sköta? »... ditt usla själstillstånd ...» Det är ju läseri det här! Min själ har aldrig känt sig så frisk och lifskraftig som nu! »... och din faders bröst är nära att sprängas af sorg och bekymmer.» Det var lögn. Han är sjelf teist och bekänner Wallin, för resten har han inte tid att tänka på mig. Han vet att jag är flitig, ärlig och icke går till flickor. Han berömde mig till och med härom dagen. Du fattar ej din moders sorgsna blick ...» Den har andra grunder, ty äktenskapet är inte lyckligt. »... din faders kärleksfulla varningar. Du är lik en klyfta ofvan snögränsen, ur hvilken vårsolens kyssar ej kunna bortsmälta snön eller förvandla några korn deraf blott till en droppa vatten.» Han måtte läsa romaner. För öfrigt var Johan mycket vänsäll och mjuk mot sina vänner i skolan. Men mot fienderna i hemmet var han blifven kall. Det var deras fel. »Hvad skall omgifningen tänka om den religion du fått, då den lemnar så usla frukter? Jo man skall förbanna den (och dina åsigter lemna ovilkorlig rätt dertill » Icke rätt, men anledning! »... man skall hata och förakta den nedriga usling, som i ditt oskyldiga barnahjerta spred detta helvetiska gift.» Der ha vi det. Den nedriga uslingen! Han var öfverflyglad. »Bevisa framgent genom dina handlingar att du ej uppfattar sanningen så illa som du hittills gjort.
Éetähkdhdek. hitig och utbyte af Rotar kunde vidtagas, att de närmaste Hemman fingo förenäs om ert Soldat, och att, så vida möjligt vöre, ingert Rote skulle få sin Soldat boende utom Socknen. Detta Memorial har af Hedervärda BondeStåndet blifvit iemitteradt till Utskottet', Sedan BäncoFullmägtigen Anders Danielssort från Elfborgs Län, tillika med samteligå RiksdagSfullmägtige fran Vestmanlands, Kronobergs, Jönköpings, Hallands och Gottlands Län, med Eric Svensson sig Förenat, och det Hedervärda Ståndet äskat, att Utskottet matte-, i sammanhang med ofvannämnda motion* afgifva yttrande angående en allmän öfversigt* jemnkning och reglering af Roteringén i alla de Landsorter, der sådant ej redan föregått; Vid öfvervägande af Riksdagsfullmägtigen. Eric Svenssons i ofvanberörde måtto gjordé Förslag, bar Utskottet väl funnit, det kunni blifva både nödigt och nyttigt, att en jemnkhing Rotarna emellan företages* sorn kundé befordra ett närmare samband och beqväniligare läge af de Rotar, sorn äro inroterade för en och samma Soldat; men då Utskottet har sig bekant, att Kongl. Majrts och Rikets KammarCollegium äger rättighet att till pröfning upptaga alla så beskaffade frågor och att, utan någon föregående underdånig anmälan hos Kongl. Maj.-t, jemväl hufvudsakligen afgöra dem, hvarpå Utskottet bland mångå exempel af det slaget endast vill anföra* att välbemäldta Kongl. Collegiiim, medelst Utslag af den 14 Augusti 180g, bifallit vederbörande Rotehållares ansökning om utbyts Éeiit. och Ekoti, Utsk.
Menniskokännedomen har, i alla tider, vittnat, huruledes den stora hopen, mägtig af ingen egen undersökning^ och derföre af ingen egen opinion, alltid stod fäidig a 11 antaga hvad hon trodde allmänna sinnesstämningen fordra; och den tid, som de fleste af oss öfverlefvat, har varit rik på faror och misstag, tillvägabragte derigenom, att Lagstiftande rnagten gifvit för mycket efter för samma fordran. Exempel derpå tagne ut-! ur ett annat lands erfarenht t, skulle, tilläfventyrs, föga öfvertyga; och jag torde då få framställa några utur vår egen, vinnande tillika om den ombytlighet i beslut, hvartill man öfvergått, just då, när man, som trognast skattat till sinnesstämningen. Man jemföre då S<ändemes beslut, när FdialDisconterne inrättades, med Ständernes beslut, när de upphäfdes; man jemiöre Ständernes frikostighet för Götha CanalBolag år 1,809, med strängheten af år 18(7 j man jemföre i frågan om Brännvinsbränningen, stadganderne af år 18^9, med de af 1812: och om vi måste erkänna, att i alla dessa, och mångfalldigt flera, icke lyckliga j-e fall, det varit allmänna sinnesstämningen, som egentligen utgjordt Ständernes ledare; *å frågar jag, är det icke ännu tid, att böjlighet Den 27 Januarii, ten för denna särskilda krart upphör? Matte dessa erinringar återlöra oss till pligten att icke godkänna annan sinnesstämning, än den, hvartill vi sjelfve, genom egen pröfning framkomme. Ja, mätte vi behålla den sjelfständighet i tänkesätt, som Nationen väntar af oss! och må vi aldrig, genom för litet förtroende till vår egen förmåga, gifva tillfälle för ett demagogiskt sträfvande efter inflytelse på våra beslut.
Mern. Odlings företag, angående vilkoren för erhållande och sättet för återgäldande af lån dertill. Bet. N:o 106. P. Packhus, angående anställandet af en Statens Ombudsman vid dessa. Bet. Planpenningar, örn förändrade grunder för deras utgörande. Uti. N:o 73; Mern. Postcommunication, om en omedelbar sådan mellan Sverige och England. Uti. Postcominunicationerj angående öppnandet af nya sådane. Uti. Post-Contorj om indragning af ordinarie aflöningsanslagen för åtskilliga af dem. Uti. Postporto-afgiften, om nedsättning deri. Bet. N:o 19; Uti. N:o 44- Postportofrihet för Contracts-Prostarnes och Pastorernes skrifvelser i embetsärenden. Ull. N:o 98. Postskjutsen, angående lindring deri. Uti. 8 Prccscriptionstid för äldre Kronofordringars anmälande lill ersättning. Bet. Prestbostället och stommar, angående befrielse från åtskilliga besvär. Uti. Prester skåpet, angående förändradt aflöningssätt för detsamma. Uti. Prester skåpet i Lappmarken, om ersättning för forsling af dess löningsspanmål. Uti. Provincial-Läkare, om anställandet af en extra sådan för Södertörn. Uti. N:o 8,. n. Ramström, Academi-Adjunct, om en gratification till bonom. Uti. N:o 69; ytterligare Uti. Restitution af bevillning, erlagd af Neder-Calix Socken. Uti. D:o, af skatt för bränvin, som lill utrikes ort exporteras. Bet. Riksgälds-Contoret, angående omkrifning af dess obligationer till Banken. Mern. Rotering Båtsmans-, å landet, angående lindring deri. Uti. D:o, om befrielse derifrån för insockne frälsehemman i Bohus län. Uti. N:o 24; Meni. N:o 5q. D:o, om befrielse derifrån för Comniinisters-boslället i Boo Socken. Uti.
Lagtima Riksdag skall för ärendenas beredning tillsätta dessa Utskott: ett Constitutions-Utskott yttranden deröfver till Riksdagen afgifva utreda och för Riksdagen uppgifva — Banko-förvaltningen gifva; samt eli Lag-Utskott att utarbeta de från Kamrarna remitterade förbättring. Å Urtima Riksdag skola ej flera Utskott tillsättas, än som erfordras för beredning af dervid förekommande ärenden. § 54. Äskar Konungen af Riksdagen särskilde Deputerade att med ärenden, dem Han pröfvar böra hemliga hållas, utväljas desse Deputerade af Kamrarna, dock åge desse Deputerade icke makt Konungen dem meddelar. De Deputerade aflägge tysthetsed, der Konungen så fordrar. § 55. Ej må Riksdagen, Kamrarne eller något Riksdagens Utskott i Konungens närvaro öfver något ämne rådpläga eller besluta. § 56. I hvilken ordning Konungens Propositioner, så ock af Riksdagsmän inom Kamrarna väckta frågor, må til! afgörande företagas, derom stadgas i Riksdags-Ordningen. § 57. Svenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksdagen allena. Huruledes särskilda menigheter må för egna behof sig beskatta, bestämmes genom Kommunallagarne, hvilka af Konungen och Riksdagen gemensamt stiftas. § 58. För hvarje Lagtima Riksdag låte Konungen fordringar och skulder. Skulle genom redovisas. § 59. I sammanhang med uppvisandet af Stats-Verkets tillstånd och behof låte Konungen för Riksdagen framställa förslag rörande sättet att genom Bevillningar fylla hvad Slaten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra. § 60. Till Bevillningar räknas Tulloch Accis-medlen, Husbehofs-Bränrierimedlen samt hvad hvarje Riksdag dessutom särskildt såsom Bevillning sig ålager. Ej må utan Riksdagens samtycke monopolier fastställa. Expedilions-Ulskoltets Förslag till anderd. Alla afgifter, som Riksdagen under de Bevillningen af Riksdagen fastställd blifver. § 62. Sedan Stats-Verkets behof blifvit af Riksdagen pröfvade, ankommer det på Riksdagen att en deremot anslå. § 63.
Jag är så lycklig att tiden kunde få stå stilla och så att det aldrig, aldrig mer behöfde hända annat än det samma; jag skulle vilja sluta mina ögon och sjunka i nirvâna. Jag hör spårvagnarne från Kongens Nytorv, jag hör den stora stadens aftagande buller. Jag är icke i Hörby! Allenast den tanken är njutning. Och så har det stannat qvar en mjuk stämning. ”De er saa söd og saa dum,” sade han när jag frågade om hans melankoli nu var alldeles förbi, ”söd og dum er ens betydende, man er aldrig söd uden naar man er dum.” Och så lyste hans ögon. Jag har för resten aldrig sett dem sådana som i qväll, de glänste och logo emot mig alltjemt, som om också de sagt: du är så söt och dum. De smekte och kelade. Och jag gled in i hans armar jag vet icke hur, och det var som om detta mjuka skägg kunde linda sig rundt kring mitt ansigte, och han kysste och kysste, på halsen, i håret, på ögon och panna, och det var starka, starka armar, de, som trodde de kunde krama mig i stycken. ”Nu har jag er i min makt, nu kunde jag hypnotisera er om jag ville,” sade han leende, då han tvingade mig att luta hufvudet tillbaka mot väggen, medan han stod och strök öfver min panna, så att luggen kom till sidan och han sedan måste peta den rätt igen. Och jag satt och log och såg upp i detta kära ansigte, som jag aldrig, aldrig vill hata, om han också skulle göra mig ondt. Och så hade jag honom vid min sida igen, sittande på chäslongen, och så var jag fången igen, inlindad i allt detta mjuka: – hans läppar, hans ansigte, hans hår, hans skägg. Och så: – ”Jeg troede de havde en mund.” Ty jag hade suttit alldeles stilla med hufvudet nedböjdt, som en bild skulle ha suttit. Och så log jag vid denna hans förmodan och räckte honom min mun. Och han kysste mig alldeles lugnt, men så länge, länge, länge, med mitt hufvud hvilande mot hans axel. Det var icke att misstaga sig på: allt detta var för hans egen skull, och icke för min.
Hr Printzensköld har äfven yttrat: man kan ej få reda på dessa småpersedlar förr än man gjort speciella undersökningar i hvarje 8 H. 20 306 De n 5 Juli f m. provins. Jag ber med anledn. deraf att fa fästa upmärksamheten derupå, att K. M. i Sin nåd. propos., likasom StatsUtsk. i sitt tillstyrkande, utgått från den åsigt, att Ständerna, i afseende på lmfvudgrunderna, skola fatta sitt beslut, utan att nu ingå i några bestämmelser af detalj-förhållandena. K. M. har deremot föreslagit, att innevånarne i rikets samtliga provinser skola höras, innan det definitiva beslutet i frågan lages. Derigenom lemnäs dem tillfälle att förklara huruvida de anse en eller annan persedel vara mindre lämplig, och således böra utbytas mot en annan, som det skulle falla sig lättare för provinsen att utgöra. Mig synes att delta K. M:s nåd. förslag innebär en åtgärd af så mycken rättvisa, att hvar och en som ifrar för att vigtiga beslut icke skola lagas nationen ohörd, bör derföre hembära K. M. sin skyldiga tacksamhet. Hr Printzensköld har yttrat: man skall först undersöka och sedan besluta. Jag ber, med åberopande af hvad förut blifvit yltradt, få fästa upmärksamheten pä, att här endast är fråga om ali besluta öfver grunderna, och att det definitiva beslutet i afseende på denna punkt kommer att blifva föremål för näst sammanträdande Ständers granskning. Dessutom torde det tillåtas mig fästa den värde talarens upmärksamhet på, alt nästan dagligen ser man exempel på att domare stadga allmänna grunder efter hvilka vidräkningar komma att ske. Jag tror icke alt det är någon nyhet i andra hagor, och så mycket mindre bör det vara det i en sådan som den ifrågavar. För min del anser jag att den nåd. proposm afhjelper, såsom jag nyss nämnde, just alla de stora olägenheter hvaröfver man har klagat, utan att i någon mån stöta de olika åsigterna för hufvudet.
Men att pjåska med mattor och pallar och stolar och piller och filtar och galoscher och halsdukar och soppor och karameller, det ä' inte min stil, det! (Ropar till venster.) Karolina! Ja-a. Hvad ä' det? KAROLINA (kommer in). KERSTIN. låg förut. Tag ut den här mattan och lägg den där den KAROLINA. åt mig i morse att bära den hit in. KERSTIN. Det var då ett grufligt kånkande! Frun sa' rummet. Men jag vill inte ha den här. Den förstör KAROLINA. och går.) Ja, det tycker då jag med, förstås. (Tar mattan FRU BERG. Du kunde åtminstone låta bli att förolämpa mig i tjenarnes närvaro. KERSTIN. Hör du, Kerstin, jag ska be dig om en sak. Det vet jag inte af att jag gjort. ­ 59 ­ FRU BERG. ä' mitt hem, så du behöfver inte påminna mig se om det och vara värdinna, och jag vill inte Jag har mycket väl reda på, att det här inte om den saken. Men jag har kommit hit för att förlöjligas genom att få mina befallningar omKERSTIN. intetgjorda. Du kunde ha tagit bort mattan själf. Ne-ej, jag har nyss tvättat mig om händerna. FRU BERG. KERSTIN. Du ä' inte snäll, Kerstin. (Paus.) Jag Ä' jag inte snäll för att jag vill ha snyggt! det ä' smakfullt med gamla hattblommor i en kan inte hjälpa, att jag inte kan tycka, makartsbukett och urblekta mattstumpar framför salongssoffan. Jag tycker, det ä' simpelt, jag. Och jag vill inte ha det simpelt! (Paus.) Pappa borde (Skrattar.) verkligen ha sett den där grannlåten på väggen! så hade han fått sig ett godt skratt. Men jag ska tala om det för honom i stället. Det var dumt, att jag inte lät den sitta, (Går gnolande till venster. Fru Berg står och ser efter henne, tar långsamt upp en blomma, som ännu ligger på mattan, och sjunker därefter ned på en stol. Buller i tamburen och ljud af röster. Fru Berg ser upp och lyssnar.) ­ 60 ­ Tredje scenen.
Då nu beslut är fattadt att dechargen för Konungens StatsRåd och StatsSecreterave blifver hvilande, intill dess ConstitutionsUtskottets yttrande inkommer öfver de afFriherre Staél von Hollstein emot StatsSecreterarne gjorda anmärkningar, anser jag högst angeläget att de öfriga Stånden underrättas så väl om detta Ridderskapets och Adelns beslut, som om Friherre Staéls dertill gifna anledning, genom de gjorda anmärkningarna: och anhåller ödmjukast alt Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken behagade göra proposition härom. Bifölls. Efter någon stund justerades öfver detta mål följande » * Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och AdelnS Plenum, den 17 Juli 1815. S. D. I anledning af en, utaf en Ridderskapets och Adelns Ledamot, i den form RiksdagsOrdningens 2<3:de §. föreskrifver, anmäld anmärkning mot Föredragande i StatsRådet samt derå begärd remiss till ConstitutionsUtskottet, blef samma remiss nu beviiljad; och skulle, i följehäraf, ConstitutionsUtskottets föredragna Memorial, om decharge Den 17 Juli. /. m. 765 för StatsRådets Ledamöter, de Föredragande och Konungens Rådgifvare i Commandomål, blifva tills vidare hvilande. Ut Supra. Föredrogos i ett sammanhang Allmänna Besvärsoch OeccnomieUtskottets, den 8 Juni på Bordet lagda och den 15 i samma månad återremitterade, Betänkande rörande Husbehofs Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter; samt Utskottets, den 14 dennes på Bordet lagda, Utlåtande till svar på de iRiksstånden gjorda anmärkningar.
Så är ock verkliga förhållandet, derom man loide öfvertygas vid första ögonkastet på den härhos fö 1 ja k t i ga bilagan N:o 2, utvisande, jemte minimiraedelvärdet å helt hemman, efter tariffen vid 1835 års bevilln.- stadga, det år 1816 uppskattade medelvärdet derå uti hvarldera af Rikets län. Man kan till någon del förklara, hvarföre, enligt tariffen, Wermland står högst, nemi. i hänseende till de särdeles vidsträckta hemrnansomrädena uti åtskilliga socknar ; men hvarföre t. ex. helt hemmans minimivärde i Blekinge skall vara öfver -Jtdelar högre än i Christianstads län, öfver hälften högre än i Calmar län , och öfver ^rdel högre än i Malmöhus län, inom hvilka län en mängd säterier finnas, är nästan alldeles oförklarligt samt likaså hvarföre Calmar län står högre än Östergöthland och Den 39 Maj. 357 det sednare lika med Skaraborgs, Nerikes vida lägre än delta och det lillgränsande Westmanlands samt något lägre än Götheborgs oeh Bobus och Elfsborgs län ; hvarföre Slöra Kopparbergs står betydligt högre än Upsala län och något högre än Westmanlands, samt Westernorrlands län öfver hälften högre än Gefleborgs län. Med ett ord — sådana jemförelse!-., vidare fortsatta, bevisa i och för sig sjelfva allt hvad man behöfver vela, nemi.: att minimi-tariffen lill 1835 års bevilln.föiordn. är oriktig och obrukbar, samt bör följaktligen nu undergå revision, synnerligast som tillika visar sig, då det vid 1H36 års taxeringar uppskattade hemmansvärdet äfven i medeltal jemföres, att uppskattningen i vissa län, för hvilka minimi-tariffen synes vara alltför låg, t. ex. Östergöthlands och ännu mer Nerikes, — dock företer vida mindre tillökning derutöfver, än i andra län , för hvilka samma tariff synes vara rikligare afvägd.
Jag var nästan hågad att sofva, bara för att göra honom till viljes, men tittade gjorde jag allt litet ändå. I detsamma lade han sin varma hand öfver ögonen på mig. Det var första gången jag kände en annan karlhand än Gustafs i mitt ansikte, också flög jag upp som en raket. »Sof! Jag befaller det!» Skulle bara fattas det, att jag till på köpet skulle låta befalla mig af en vildt främmande karl! Åh nej, så långt var det ännu inte kommet med Lovisa Petterkvist! »Tackar allra mjukast», sa jag, och lade en guldtia på bordet, »men jag tror inte – jag menar – så’n där sug-djes-sjon passar nog inte för mig.» Doktorn ryckte på axlarna. »Ni vill inte», sa han. »Joo, det vill jag visst det – men det är bara så, att min själ är mest van att regera ensam. Jag menar – Tackar så mycket Kom nu, Gustaf lilla!» Men Gustaf satt i sin stol och sof så fridfullt och lugnt, att det nästan gjorde mig ondt att behöfva väcka honom, fast jag riktigt skämdes på hans vägnar. »Gustaf lilla», sa jag, men det var som att vinka åt ett bärg; han rörde sig inte. »Gustaf lilla», sa jag en gång till och tog hans hand i min, men när jag släppte den, stannade den, till min obeskrifliga fasa, i luften alldeles stel. »Herre Gud, han är sjuk», skrek jag. »Visst inte», svarade doktorn intresserad. »Bara försjunken i hypnotisk sömn. Ett ovanligt intressangt fall.» »Vakna Gustaf lilla, vakna!» snyftade jag. Men lika gärna hade jag kunnat tänka på att väcka brandvakten hemma på den tiden han vaktade stan, och inte tordes jag nypa honom i näsan häller, något som eljest alltid är min sista utväg. »Har han några krämpor?» frågade doktorn, som under tiden agerat med Gustafs armar som med en taburett, nej marjonett, så det riktigt sved i mig. »Inga alls», snyftade jag. »Han dricker bara så för»färligt med öl. »Jaså, på det viset!» »Också arbetar han alldeles ut sig med den där otäcka biljarden.» »Det ska vi snart ta ur honom!»
Hvad beträffar den anmärkningen jag här hört framställas, att man ej skulle kunna fälla något omdöme öfver dessa methoder, emedan den efter hvardera af dem upprättade Hufvudbok icke vore för samma år; så får jag hemställa, om ej sådant är likgiltigt, enär det är methoden, som skall bedömmas, och icke ziffrornes öfverensstämmelse; och man kan likafullt pröfva och jemföra, hvilken af methoderne med den största redighet framställer det resultat, som sökes. Jag anhåller på dessa skäl om Hans Excellence Herr Den 5 Junii. 187 Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall af Betänkandet. Friherre Boije: Hos mig qvarstår alltid den öfvertygelse, att man först då är i tillfälle att bedöma företrädet emellan båda methoderne, när man ser båda verkställda, och båda omfattande samma tid. I frågor, som gälla allmänt intresse, vill jag ej blott tro; jag vill också begripa; och det begrepp jag anser vara rätt, frånträder jag icke, förrän man bibringar mig ett bättre, hvilket här ännu icke är fallet. I öfrigt, och om jag i dag haft den serskilta olycka, att af samma Ledamot tvenne gånger mera än missförstås; så skattar jag deremot högt den lyckan, att tala inför ett samfund, som ej misstyder ord. Jag har ej beskyllt StatsContoiret för något fel; och har ej grundat mitt yttrande om StatsContoirets jäfaktighet i frågan, på någon beskyllning, utan endast på den naturliga anledning, dels att methoden omfattar StatsContoirets egna redogörelse, och dels, aLt då StatsContoiret valt ett annat sätt, än det Widegrenska; så kan, i frågan om företrädet emellan dessa sätt, StatsContoiret icke gerna rimmeiigen sjelf vara Domare. När jag således för jäfvet icke framlagt annan grund, än den, som svårligen torde kunna bestridas, så hade jag, kan hända, bordt förskonas för nödvändigheten att förklara mina ord. Men, efter man verkeligen tror mig hafva galt för långt, så skall jag sjelfvilligt gå längre: