Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konung och Ständer äga rätt att ändra knektecontracten; och då ser jag icke heller någonting, som hindrar att bestämma en tid af i5 år, under hvilken ändringen skall vara gällande. Jag tillstyrker altså bifall till betänk, och tror, att ett upphäfvande af beslutet vid sista riksdagen vore ojemnförligt mera olagligt, än hvad man kan linna i samma Iresluts fattande. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Jag skall blott med några ord förlänga discussionen. Jag delar fullkomligt Gr, Horns åsigt. Hr Gr. har så fullständigt utvecklat orättvisorna af sista beslutet och nödvändigheten att i laglig väg åstadkomma ändring deri, och ämnet är derjemte utredt i reservationerna. Jag tror oss vara oförhindrade att vidtaga den åtgärd, Gr. Horn föreslagit, och tillstyrker den, Frih. Cederström, Jac.: Endast 2:11c Stånd hafva fattat beslut i frågan, och det är altså utan tvifvel, att i händelse Utsk:n i anledning af återremiss frångå sitt förra beslut, samtliga Stånden vid frågans förnyade föredragning jemväl kunna derpå ingå, Men i afseende å sjelfva saken förekommer, alt Gr. Horns förslag innefattar en helt och hållet ny fråga, som ej i laga väg blifvit af Utsktn pröfvad. Don ij November f. ra. Jag liar eljest sjelf hufvudsakligen utgått från den synpunkt, att beslutet, såsom omfattande en bestämd tid af i5 år, vore olagligt, så vidt meningen dermed varit att under en sådan tid utestänga Ständerna från pröfning deraf; och hvad Gr. Posse upplyst, att, då det nemi. icke är fråga om annat än ändring i knektecontracten, Konungen och Standm-na äga rätt att derom besluta, hindrar dock icke nuvar. Ständer att besluta en ny förändring af samma contraet, ehuru detta sednare beslut icke får någon påföljd, utan att Konungen derå lemnär sanction. Man har yttrat, att 4 Stånd bort deltaga i beslutet. Sådant härleder sig från ett missförstånd af grundlagarna, ty 3 Stånd utgöra R St. i alla frågor, för hvilka undanlag icke bestämdt äro utmärkta. Den af Gr.
Föredrogos Lag-Utskottets belänkanden: N:o 4G, i anledning af väckta motioner om förändring af 24 Cap. 8 § Missgernings-balken, i afseende på ansvaret för den, som oträngd och al' vredesmode drager och begagnar vapen: återremitterades; b: > 47, i anledning af vackt motion om förändring af 9 § 20 Cap. Missgernings-Balkcn, angående ansvaret för rån: bifölls. S. I). Vid föredragning af Slats-Utskoltets utlåtande, N:o 97, i anledning af gjorde framställningar, rörande utbetalningen af de lill Em-åns upprensande beviljade statsbidrag, blef samma utlåtande till Utskottet ålerremitleradt. S. D. Föredrogs och bifölls Banco-Ulskottels utlåtande, N:o 33, i anledning af väckt motion, att den utaf Direclionen öfver Malmö Lånecontor tjenslemännen derstädes medgilna företrädesrättighet till ombesörjande af commissioner vid Låne-conloret måtte upphöra. S. D. Föredrogs Lag-Ulskollels utlåtande, N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, N:o 11, öfver Kongl. Maj:ts JNådiga Proposition om vissa förändrade föreskrifter, i afseende på lagfart och nytfjande-rätls-inteckning; och blef Herr Grefve Mörners, vid nämnde betänkande afgifne, reservation såsom Slåndets beslut antagen. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvär soch Ekonomi-Utskottens memorial, N:o 4, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin: Bih. till R. St. Prot. 1844. 9 Sami. 61 482 ProtUtdrag, elen 28 December 1844- 1 morn., innefattande anmälan alt de tre respeclive Med-Slånden, i strid med Bonde-Slåndets beslut bestämt, alt 1 och 2 artiklarne af hittills gällande Kongl.
S:o Herr Rothliels, Axel, den 8 dennes f. m. på bordet lagda Motion, om upprensning af den så kallade Stång-Ån, jemte de af Grefve Spens, Carl Gustaf, Herr nordenankar, Gustaf, och Herr Rothlieb, rörande samma ämne denna dag afgifne yttranden, 3:o Herr Silfverskölds, Carl, den 8 dennes e. m. på bordet lagda Motion, angående understöd åt Fahrikör Godlund i och för dess Fhctricitets - Curer; jemte de af i164 Brot, TJtdr, d. i? Dec. jssS> Grefve Frölich, David, Herr tiderschjöld, Fehr Guslaf, och Herr af Grubbens, Nils Wilhelm, i anledning deraf denna dag afgifne yttranden, 4:0 Herr Boijs , Johan Fredrih, den 8 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående förhöjde löner för Officerarne vid Jemtlands Kongl. Fält-Jagare Regemente, jemte de af Friherre von Duben, Carl, och Herr Boij rörande samma ämne denna dag afgifne yttranden. 5:0 Herr Hjertås, Gustaf Adolf, dea 10 dea» nes f. m. på botdet lagda Memorial, angående Häst-afveln och Stuterierne i Riket, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne afgifne yttranden, StalsBancooch Bevillning -Utskotten : Herr Rosenblads, Bernhard, den 4 dennes e. fia. på bordet lagda Motion, att ManufacturDisconten måtte erhålla ett nytt creditiv af 2 Millioner R:dr baneo, jemte de ,af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden, lag - Troi, Utdr. d. ig Dec. i$2g, 265 LagUtskottet: Herr af Grubbens, N. Wilh., den 4 denHes e. m. på bordet lagda motion, angående ändringar i Bysättnings-författningarne , jemte de ef åtskilige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden.
Hetta af mig hos Utskottet väckta förslag, vågar jag härmed reservationsvis underställa Rikets Ständers pröfning, enär det förekommer, såsom mig synes, fattligt för en hvar, att de medel, som hittills ansetts vara ortopediens egentliga egendomlighet, icke kunna användas, utan att framkalla olägenheter, fullt jemförliga med sjukdomen, och det likaledes torde vara uppenbart, att om nämnda medel numera icke begagnas, utan den hufvudsaklig hjelpen sökes i gymnastikens ändamålsenliga användande, Stuten icke bör belastas med vidare utgifter för detta ändamål, sedan den redan dragit försorg om lämpliga inrättningar i detta hänseende, med en kostnad, som vid denna riksdag blifvit ökad med icke mindre än 17,400 R:dr årligen, oberäknadt ett extra anslag af mera än 168,000 R:dr.» Vid 85:le punkten: (angående äskadt anslag för Medico-pneumatiska-austalten.) Af Friherre af Ugglas, Gust., Herr Sandels, L. G., Herr Professoren Seander samt Iliksdagsfullmägtige Eric Ersson från Gefleborgs och Per Nilsson från Malmöhus län, hvilka förmält sig upptaga såsom reservation Utgifts-afdelningens utlåtande, så Ivdande: »Den i hufvudstuden ordnade inrättning för inandning af komprimerad luft, eller den s. k. medico-pneumatiska anstalten, om hvars understödjande medelst statsanslag fråga nu blifvit väckt, ar, såsom af motionären uppgifvits, helt nyligen anlagd och har endast omkring 5 år varit i verksamhet. Erfarenheten i afseende å verkningarne af denna nya kurativ-method är följaktligen icke särdeles stor, men de resultater, som under denna korta tid härstädes erhållits, genom användande af bad i förtätad luft, hafva i allmänhet varit tillfredsställande och det har, efter hvad af tillgängliga handlingar kunnat inhemtas, visat sig, att inandning af sådan luft utgör ett verksamt och välgörande medel i åtskilliga sjukdomar, förnämligast respirationsorganernas och bland dessa sednare till och med i sådana sjukdomstillstånd, som trotsa all annan behandling.
Min mening är visserligen icke att bestrida det ifrågavarande anslaget; tvärtom, jag skulle snarare anse det knappt; men jag anser skäl vara att uppskjuta reglering af ordinarie stater och begagna interimsformen, för att ej ytterligare rotfästa otjenliga methoder och försvåra de nödiga förändringarna. Yi hafva för närvar, en ny elementarskola, som är ämnad att gifva practiskt ljus i afseende på de nya läromethodernas användbarhet, och innan resultaterna af denna skola hunnit visa sig, synes det icke vara skäl alt omgärda de gamla med nya förskansningar. Hr Rosenblad har ansett universitetens behof böra i första rummet afses. Jag deremot tror, att grunden bör läggas, förrän man börjar öfverbyggnaden, och jag anser sålunda, att man först bör ihågkomma elementarläroverken. Jag tror, att det icke är möjligt för ynglingen att bestämma sig för något visst vitaj genus, så länge han icke känner de allmänna förhållanden, som närmare komma att röra detsamma. Är han okunnig derom och redan ensidigt bildad vid sin ankomst till academien, måste hans val alltid blifva osäkert och skeft. Man har talat om ynglingens lust till ett eller annat yrke. Det är icke möjligt att rätt fästa lusten för något, som man icke känner. Ju närmare man iär känna en sak, desto allvarsammare blir lusten att göra sig dermed fullständigare bekant. Jag finner det således vigligt, att man i första rummet tillser de lägre läroverkens behof. Hvad beträffar folkskolorna, vore det önskligt, att man derå fästade en större uppmärksamhet. Jag fruktar dock med Frih. Ehrenborgh, att fyllandet af behofven i denna väg erfordrar större summor, än som landets tillgångar för närvarande kunna medgifva, och jag delar till och med deras mening, som tillerkänna de locala menigheterna skyldigheten att sjelfva derom föranstalta; men mig synes, att det vore icke otjenligt, utan deremot högst gagneligt, att gifva en anledning till begynnelse i denna riktning.
Jag har sjelf forskat och samtalat med flere Engelsmän i detta ämne, och de hafva lika med mig funnit, att England liehöft en tid af omkring 200 år, för alt mogna till åtnjutande af denna frihet, samt att det folk, som vid religiösa förändringar går för hastigt till väga, störtar sig snarare sjelft i bråddjupe', än det hinner målet. Jag önskar, att vi måtte lyssna till denna varning, och gå varsamt till väga, så att vi icke vid en kommande Riksdag få skäl att ångra, hvad vi nu göra. Slutligen ber jag att få förklara, det jag instämmer i Gr. Liljencrantz framställning af syftemålet med den ifrågasatta ålerrem issen. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., all i afseende pä förevartde punkt blifvit yrkadt, af Frih. Cederström, Thure, med hvilken Frih. Creutz förenat sig, enkel åtel remiss; af Hr von Hartmansdorff, Frih. Stjernstedt med flere talare bifall; af Hr Tersmeden, alt de i denna punkt förekommande frågor mätte delas, så att propos. blefve frarnsläld, serskildt i frågan om Norska Disseuler-lagens antagande, och serskildt å den öfriga delen, i hvilket afseende Hr Tersmeden först yrkat återremiss, men sedermera förklarat sig instämma i Hr von Köchs yrkande, att R. o. Ad., med afslag å U(sk:s yttrande, måtte för sin del besluta, att 1 kap. 3 § M.B:n, 7 kap. 4 § ArfdaBm, samt 1 kap. 2 § sista mom. af 1686 års kyrkolag må uphäfvas. Härvid anmälde sig och yttrade Hr Tersmeden: Jag får härmedelst tillkännagifva, alt jag, med instämmande för öfrigt uti Hr von Köchs förslag, yrkat afslag endast å den delen af Utsk:s Betänk., hvari Frih. Cederströms och min motion afstyrkes. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, alt Gr.
Enligt hvad Kongl. Maj:t sedermera vid 1862 och 1863 års Riksdag meddelat Rikets Ständer, hade denna nedsättning i anslaget föranledt Kongl. Maj:t till utfärdande af nya föreskrifter, rörande salpeterärendenas handhafvande, hvilka föreskrifter, upptagna i Kongl. Brefvet den 29 Januari 1861, bland annat innefatta, att den qvantitet salpeter, rå eller trublerad. som icke erfordrades för årliga kruttillverkningen eller till ett för densamma behöfligt reservförråd af 2,000 centner, motsvarande ett års behof af sistnämnda slag, borde försäljas och försäljningsmedlen ingå till salpeterfonden, hvilken skulle, derest Kongl. Maj:t icke annorlunda förordnade, hållas vid ett belopp af 800,000 rdr. — Då emellertid efter utländsk salpeters befriande från införseltull vid 1859 års ingång, erfarenheten visat, att sådan vara af fullgod beskaffenhet kunde härstädes erhållas för ett inköpspris af 30, högst 40 rdr centnern, under det inlösningspriset för svensk salpeter varit alltifrån 1854, såsom uppmuntran för denna tillverkning, bestämdt till 45 rdr, hvarjemte upprätthållande af den sålunda uppmuntrade binäringen medfört en mängd andra utgifter till så betydligt belopp, att kostnaden för hvarje inlöst centner under åren 1858 och 1859 i medeltal uppgått ända till 57 rdr 85 öre; men de uppoffringar, hvilka Statsverket underkastades, icke blott genom den för krigskrut behöfligu varans inlösande till vida högre pris, än det i handeln allmänt gällande, utan äfven genom förluster vid den för Kronans behof öfverflödiga varuqvantitetens föryttrande, eller genom omöjligheten att för densamma finna köpare, vore alltför betydliga att längre tid böra fortsättas; hade Kongl. Majit ansett, att, om lösniugspriset för inhemsk salpeter nedsattes från 45 rdr till 40 rdr centnern, samt således komme att för Bil. N:o 3 a. till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865.
Med råd och varningar måste den söka verka, och dessa medel för att hejda förstörelsen af en rikedomskälla, som, en gång tömd, behof ver sekler för att åter blifva gifvande, hafva visserligen icke sparats, men det vore fåfängt hoppas på ett lyssnande dertill, så länge begreppet om skogens värde till den grad saknas, att man, då skogseld uppstår, vanligast i följd af vallhjons försummelse att utsläcka eldar, som de, enligt ortens plägsed, vid hvarje lägerställe upptända, i flesta fallen icke vårdar sig om att vidtaga några anstalter för dess hämmande, utan later skogselden rasa till dess den af naturliga hinder afbrytes. Något pösitift är således i detta fall icke att tillgöra, utan man måste stadna vid den önskan och förhoppning, ali öfvertygelsen om behof vet al en klok skogshushållning icke utebiifver så länge, att all hjelp är omöjlig! Då jag med en måhända oväntad uppriktighet omnämnt det förstörande af kronoskogarne, öfver hvilkas vård det tillhör min Embetspligt att vaka, är det för mig ej blott ett åliggande, utan äfven en rättighet, alt angifva orsakerne, hvarföre nuna visserligen icke åsidosatte stiälvanden för nämnda ändamål endast i högst ringa grad kunna anses lyckade. En af dessa orsaker är saknaden af all jägeribetjening, deraf beliofvet hitintills blifvit förgäfves framstäldt, samt svårigheten, ja ofta omöjligheten för kronobetjeningen att inom vidsträckta distrikter, jemte trägna tjenstegöromål i öfrigt, kunna utöfva någon tillsyn öfver Kronans skogar, af hvilka de största och, i anseende till genomskärningen af den segelbara Ångermanelfvens grenar, mest begärliga äro belägne i Ramsele 38 och Resele Länsmansdislrikter, del förra af omkring 30 och det sednare af nära 20 ijvadratmiis omfång.
En af de största förmåner för landsorternes affärsman, är ulan tvifvel, att de kunna hos privatbankerna erhålla creditiver, och detta bör i min tanka just vara ett villkor derför, att de få utgifva smärre sedlar. Hr Nordenackar har i sin reservation vid Utsk:s betänkande uttryckt detta sålunda: "Om landsorternes affärsmän, brukspatroner och jordbrukare, hvilkas dagcassa privalbankerue utgöra, ej der kunna erhålla sådane mindre sedlar, som till dagliga liqviderna erfordras, så förfela crediliven sitt ändamål, och creditivtagaren tvingas att reqvirera riksmynt och således alt handla såsom vore hail privatbankens fiende.” En annan och vigtig förrättning, som jag anser borde uppdragas åt privatbankerna, ärspanmälsbeläuing, och jag tror, att en spaumälsbeläuing icke kan bringas till verkställighet annorlunda än genom privatbanker. Om vi genom bestämmande af en allt för hög sedelvaleur, tvinga dem att upphöra, så förhindra vi också i sjelfva verket ali spanmålsbeläning. Den ofta åberopade satsen, alt privatbankssedlar af små valeurer skada rörelsen i landet, anser jag alldeles icke såsom något axiom. Det har visserligen handt, att mången blifvit Ii - 04 Den 23 April e. m. (lunde, derigenom ali privalbankssedlarne irke emoltagas i kronouppbörden; men jag bar redan en gång tillförene förklarat, det jag känner, att på åtskilliga ställen genom öfverenskommelser mellan uppbördsmännen oell privatbanksdirectionen desse sedlar blifvit emottagna i uppbörden.
Hamilton, med stöd af 3:dje mom. 36:te §:n R. O., anmärkt, att nämnde moment skulle lägga hinder i vägen för tillsättande af ett särskildt Utsk. i denna fråga, enär de af R. St:r tillsatta särskilda Utsk. icke »må befatta sig med andra ärenden, än dem, hvilka, enligt R. F., på R. St:rs åtgärd ankomma.» Jag tror att Gr. Hamilton i detta fall missförstått grundlagens mening; och att detta 3:dje mom. är rjgtadt mot helt andra missbruk af särskilda Utsk:s tillsättande. Åberopade mom. är antagligen en följd af eller står i sammanhang med del grundlagens stadgande, att R. St:r icke ega befogenhet att med vederbörande embetsmyndigheters åtgärd taga någon annan befattning än som är i grundlagen foreskrifven. Få detta fall kan deremot ifrågavide mom. icke ega någon tillämpning. Med stöd af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Bonde-St:s inbjudning. Gr. af Ugglas, Ludvig: Att R. o. Ad., oaktadt sitt afslag på Borgare-Stis inbjudning, har rätt att bifalla Bonde-St:s inbjudning i ämnet, synes mig fullkomligt klart och tydligt; och bästa beviset derföre är, att sistnämnde inbjudning nu blifvit för R. o. Ad. föredragen. Huruvida åter B. o. Ad. kan bifalla denna inbjudning, utan att sådant skulle ådagalägga en total förändring uti förut uttalad öfvertygelse, detta anser jag mer än tvifvelaktigt. Jag kan nemligen icke, i likhet med den siste talaren, antaga att R. o. Ad:s förkastelsedom öfver Borgare-St:s inbjudning hufvudsakligen berott på de af honom uppgifne 2:ne särskilda motiver.
Motionären deremot önskar borttaga det band, som häröfver hållits af offentlig myndighet, då han föreslår att enskilda personer måtte bemyndigas att, under vissa vilkor, dem han dock ej närmare antydt, samt med understöd af statsmedel, undersöka minnesmärken , öppna ättehögar samt uttaga hvad i dem kan finnas och deraf antingen bilda enskilda samlingar eller aflemna det funna till Antiqvitets-akademien. Med skäl torde dock kunna ifrågasättas, huruvida alla dylika undersökningar, verkställda af enskilde män, skulle för vetenskapen medföra de lyckliga resultat, motionären tyckes vänta; hvaremot med säkerhet antagas kan, att inom ett pär tiotal af år intet oskadadt forntidsmonument skulle finnas qvar; och dock har äfven efterverklen i detta afseende en rätt, som icke får förbises. Sedan Utskottet sålunda till granskning upptagit de anmärkningar, motionären framställt emot nu gällande lag till fornlemningars skydd, och de förslag han till förbättrande af berörde skydd framställt; samt Utskottet, efter hvad det tror, ådagalagt det motionärens förslag ej skulle medföra någon verklig säkerhet om en framtida omsorgsfullare vård af dessa fornlemningar, än hvad dem nu egnas; utan fastheldre berörda önskvärda mål böra sökas uti fortgåendet på den under sednare tiden beträdda banan, medelst så väl kontrollerande tjenstemän som frivilliga föreningar; anser sig Utskottet, enär dertill kommer att frågan om ny författning till fornlemningarnes skydd redan är, i följd af Rikets Ständers anhållan, under utarbetande, böra vördsamt tillstyrka, det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1863, kl. it f. m. Utlåtande, i fråga om anläggande af en under vatiens-telegr afledning mellan Skåne och Preussiska kusten. Härom har Herr Lallerstedt inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 207). _ Motionären har uppdragit en historik öfver denna fråga, hvilken redan vid 1856—1858 'årens riksdag var af honom väckt, samt då blef af Rikets Ständer 6 Sammans. Statssamt Allm.
Jag tror mig äfven böra i anledn. af Hr Nordenfelts farhåga Wen 11 Angust) f. m. 127 för ilen allmänna opinionens motvilja för så täta riksdagar tillägga några ord. Det torde vara en temligen känd sak, att under de första månaderne af riksdagen alla i landsorten intressera sig för ärendenas gång; men att mot slutet eller efter en 6 ä 8 månader slappar man af och följer med liknöjdhet förhandlingarne och är utledsen vid det hela. Det torde dock vara högst nödvändigt att söka friska upp allmänhetens lust att följa med statens angelägenheter, och detta kan icke ske på något ändamålsenligare sätt, än genom årliga riksdagar. Hvad Hr Brakels betänkligheter mot detta förslag vidkommer, skulle jag gerna vilja biträda dem, om icke ett sätt funnes att häfva dem. Månne icke Hr Brakel skulle vilja gå in till Konst.Utsk:t med en motion för att söka förändring i den g han påpekat. Förslaget skulle kunna, ifall det vinner bifall, hvila till antagande eller förkastande vid nästa riksdag; ty att nu söka rubba ett helgjutet förslag, tror jag vara ganska olämpligt; och man finge derigenom ett alternativt förslag att välja på. Hvad motionernas antal beträffar, så tror jag att deri icke ligger någon fara eller något hinder att icke riksdagen skall kunna sluta på fyra månader. De fleste motioner komma från riksdagsmän, hvilka nyss börjat sin bana. Många af dem anse sig nemi. moraliskt förbundna att väcka motioner, och något sådant tror jag icke vore att befara, om riksdagsmännen vore valde för 3 år. I afs:de på tidens bestämmande, inom hvilken riksdagen skall sluta, ber jag att få erinra, hurusom vid 1853—1854 års riksdag en bestämd tid utsattes, inom hvilken en mängd ärenden borde vara genomgångne, och det lyckades äfven; och i följd deraf torde ingen fara förefinnas i ett sådant stadgande. Hr Gr. Mörner har sagt att det skulle kunna inträffa, attén urtima riksdag vore samlad, och att, just då den vore midt i sitt arbete, den afbrötes af en lagtima.
Medlemmarne af Gälaredsgrenen synas deremot, åtminstone ej före 17 55, hafva gjort detta, då de hela den tid ingen gång representerat i Riddareklassen. För den händelse således att denna Gälaredsgrenen ej verkeligen bevisat sin härkomst från något Svea Rikets Råd och i följd deraf genom något Ridderskapets och Adelns beslut i den dåvarande Riddareklassen eller sedan den 1719 upphörde, till adaliga ätten J/l 1 blifvit uppflyttade — liknande fall hafva för andra ätter flera gånger inträffat — så återstår för mig ingen annan förklaring huru de på adeliga ättens JU 1 genealogiska tabeller kunnat blifva uppförde än den, att då omkring 1760 Riddarhusets genealogiska tabeller samlades och iordningsattes, ålades ätterne att ingifva sina stamtaflor; en sådan finnes ock i original i Riddarhusarkivet ingifven af ätterne Lilliehöök, der de på samma tabell gemensamt upptagas; å denna tabell har dåvarande hufvudmannen för Kolbäcksgrenen å ättens J/l 66 vägnar underskrifva för sin gren, samt under Fårdalagrenen den dåvarande hufvudmannen för J/l 1; nu är denna gren den andra i ordningen och Gälaredsgrenen den tredje och dessa 2:ne grenar sammanhänga 2:ne generationer sedan de skiljdes från hufvudstammen; hvaremot den Usta och 4:de eller Istrumsgrenen skiljdes på samma gång som de 3-.ne hufvudgrenarne bildades, allt detta synes af bifogade tabell J/l 2.
Hermelins förslag till §:ns lydelse, hvartill svarades nej, vidare propos. på bifall till Hr von Köchs ofvanberörde yrkande, hvilken propos. jnmväl med nej besvarades, och slutligen propos. på afslag å §:n och antagande af den motsvarande §:n i K. M:S förslag, då svaren ut föllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Efter det R. o. Ad., uppå Hr Gris o. Landtmis framställning, till kontra-propos. vid den begärda voteringen antagit bifall till §:n utan förändring; uppsattes och justerades följande voterings-propos. : »Den, som afslår 9:de §:n i 2:dra kap. af Lag-Utsk:ts förslag till StrafT-lag, och antager den motvarande §:n i K. M:s förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. ifrågavide §, sådan den lyder i Lag-Utsk:ts förslag.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 23. Nej — 15. 10:de §:n. Gr. Mörner: Enligt denna § skulle böter icke kunna förvandlas till annat straff än fängelse vid vatten oell bröd. Jag känner icke, huruvida meningen är, att böter, sorn blifvit ådömde enligt särskilta författningar, deri andra förvandlingsgrunder /tedan äro bestämda, äfven skola inbegripas under detta stadgande, men, äfven om det skulle inskränkas till de böter, som äro omtalade i Straff-lagen, kommer likväl en skärpning att ega rum i åtskilliga läll, der böter förut blifvit förvandlade till enkelt fängelse. Som jag dock icke hyser någon förhoppning att ett enskilt förslag, i syftning att åstadkomma en rättelse i detta för - Den 11 Joli e. m. 397 hällande, skulle tjena till något, vill jag icke framställa något yrkande derom, utan har endast önskat antyda, att jag i denna del icke gillar det K. Förslaget.