Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och bortom de glammande offergästerna, belysta af eldskenet, måhända stundtals omsvepta af röken, innan denna fann väg ut genom hålet i taket, suto gudarne, stumme och allvarlige, skurne i trä, klädde med menniskors kläder. Jag är benägen att tro, att dessa gudabilder togo sig bäst ut i den halfva belysning, som det osäkra eldskenet spred. Sagorna tala med loford om dessa bilder och andra framställningar, som med konstförfaren hand skuros ut på väggar och annorstädes. Jag fruktar, att dessa loford äro öfverdrifna. Vi hafva icke i behåll några afgudabilder från våra fäders hednatid Thorsbilden, som visas i Uppsala domkyrka, är uppenbarligen en Christusbild från medeltiden och man kan derför icke yttra sig i denna fråga med full säkerhet. Men visst är, att om vi granska de qvarlefvor, vi ega efter denna gamla tid och den närmast följande, ornamenterna på redskap och smycken, de bildliga framställningarna på runstenar och på det gamla, isynnerhet Norska och Isländska träsnideriets alster, finna vi, att man visserligen ofta upptog motiver ur djurverlden och menniskolifvet, men det dröjer ej länge förr än den ornamentala charakteren får öfverhand, allt upplöser sig i konstrika slingor och högst litet är qvar af det, som ursprungligen skulle framställas; och när understundom denna öfvergång icke skett, äro figurerna, sådana vi se dem, ingalunda skickade att gifva goda föreställningar om den bildande konstens ställning mot hedendomens slut eller under den börjande christendomens tid. Det står, som erfarenheten visar, icke i hvart folks makt att, då det vill använda bilder, vare sig till prydnad eller i sjelfständig framställning, taga ämnena dertill ur den döda materien, ur växt-, djureller menniskoverlden, allt efter som hogen drifver. För öfrigt tänkte sig icke Nordbon sina gudar i så starkt utpräglade gestalter, att det kunde blifva för en den tidens konstnär möjligt att gifva en form, som passade till det rika, fast icke harmoniskt utbildade innehållet.
Att nu genast realisera dem, och forcera försäljningen, för att betala Banken, leder till en sådan misshushållning och skada för det allmänna och jordbruket att jag ej förmodar att Ridder^ skåpet och Adeln dertill lärer lemna sitt bifall. Herr H erta’. Om Utskotten hade tillstyrkt någon viss tid, innom hvilken säden skulle försäljas, eller hemställt, att den utan alla considerationer borde så plötsligen försäljas, som några yttranden härstädes synas förutsätta, sä skulle jag visserligen förena mig med den siste värde. talaren. Men när intet uttryck finnes, sorn dertill gifver anledning, och Utskotten just säga, att de icke anse sig böra föreskrifva någon viss lid för utredningen, utan öfverlemna det till UtredningsContoiret och Kongl, Majtt, så kan jag ej finna, huru någon särskild föreskrift behöfves i afseende å öfverskotten. När man beräknar de 0ö,oOO tnnnorne, så gör det återstående ungefärligen 55,000 tunnor; det är allt. Om man. vidare beräknar Kronans vanliga behof af spannmål, sa torde man nog finna, att utredningen Dea Q 7 October e. mw icke behöfver blifva så långvarig och ej ellet blifva så plötslig} hvarföre jag tror, att denna punkt kan gillas. Här har ock på andra sidan blifvit satt i fråga, om icke lagren skulle öfverlernnas tiil Kongl. Mains disposition, i afräkning på, eller till förstärkande af creditivet. Jag tror det vara nödvändigt, ätt sätta dessa öfverskott på Utredningsfot, ej på dispositionsfor. Det är enda sättet att återfå medlen till Banken, sorn för dem ligger i förskott. Man har afsett, att åtminstone hälften skulle kunna återgäldas. Efter uppgifterne skulle af de 2 millioners skuld, sorn inrättningen har till Banken, en million kunna anses såsom säker tillgång, och detta har till eif Btor del legat till grund för Betänkandet om FinanceRegleringen. På denna grund anser jag det rigtigt , ätt låta utredningen hafva sin jemna gång.
BidJerskapet och Adeln af en Ledamot anmärkt blifvit, i vidsträcktare man tillstyrkt nya Magafciners anläggande , eller utvidgandet af redan beilntelige, än blott t de orter, der sådant af behofvet oundvikeligen påkallas. Den uppgift, sorn medföljer -Förslaget, är författad i den afsigt, att Kiksens Högloft. Ständer med ali erforderlig fullständighet ma kunna se förhållandet med det Magasins - utrymme, som nu äges, och i hvad man' samma utrymme efter Inrättningens utvidgade omfattning behöfver ökas. Samma uppgift upptager väl i ett för allt en Summa af 170,000 . Kalr Banco, som anses åtgå, så vida alla erforderlige Magaziner skulle komma att på Inrättning gens bekostnad uppföras; men genom Utskottets hemställan, att alla så kallade stående Magazin må af undsättnings-tagarrie sjelfve uppbyggas och underhållas, försvinner största delea af denna kostnads-summa; Och hav ej eller Utskottet tillstyrkt, att uppförandet af Magaziner, i synnerhet i Malmöhus Län och Götheborg, må verkställas, förr, än sådanf kan göras i förhållande till de inkomster, sorn Inrättningen bör hafva att påräkna. Att, såsom i förut berörde anförande tillika nämnes och äfven i anmärk' ningarne från Högvördige Präst-Ståndet föreslås, låta köpt Säd förvaras i enskildtas Magasin, anser Utskottet betänkligt, och leder i alls Stats-TJtskottets Betänkanden. fall ej till ändamålet, då denna mycket osäkra utväg icke vid alla tillfällen står att begagna. De fleste af Inrättningens Magazin äro belägna vid Vattudrag, så att Landt-transporter böra i möjligaste måtto kunna undvikas. I Vadstena äger Inrättningen ett betydligt Magazinsutrymme, som ock kan förökas, På hvilka orter Magaziner böra anläggas och huru dermed i öfrigt skall regleras, har Utskottet ansett höra till den reglementariska delen af ämnet. I afseende på hvad i Vällofl.
Fru in som lagligen kunde borttestamentera sio egendom, att anslå En million R:dr till en dylik inrättning, sås kulle för everldiga tider en så betydande del af Rikets tillgångar användas för så onyttigt ändamål, om ej Regeringen ägde rätt komma emellan Såsom administratif åtgärd lärer troligen af ingen klandras, att en SöndagsSkola ej blef försedd med mångdubbelt större inkomster, än dertill möjligen kunde användas. Dea 4tde anmärkningen afser tillstyrkandet af besluten om LandtRäntmästares, Kronofogdars o3h Postförvaltares tillsättande af Kongl Majit. Härvid kan jag icke underlåta uttrycka min förundran att ConstitutionsUtskottet, med hvars rätt att vid vissa tillfällen förklara Grundlagen, man kan anse förenad pligten att förstå Bil, till Ridd. 0, Ad, Prof. VI Band. 12 Den 10 Julii f. m, den, att detta Utskott så förklarar 28 §. RegeringsFormen, att med tjemter af egenskap att Konungen der cl utfärdar Fullmakter ej kunna forstus andra, än sådane hvartill Konungen vid tiden sif Grundlagens stiftandet befullmäktiga Ordalyd elaf Grundlagens stadgande är följande: ”Kon ungen äger att i StatsRådet utnämna och befordra infödd# Svenske män till alla de Embeten och tjenster inom Riket högre eller lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungen Fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med Förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum.” Här säges ju tydligen, hurti cj hvilka Ernber ten afKonungen skola tillsättas. Det enda bestäin* da stadgande i senare fallet är att Förslag af vederbörande skola inkomma, der sådane hittills ägt rum. Jag kan ej eller dela Utskottets tanka, att Grundlagsbudet skulle sakna både mening och ändamål, om ej bruket måste tjena till norm för tjensters egenskap att utnämnas af Konungen.
operan återupptog i fredags ett af förra spelårets mest dragande program, nämligen » Orfevs » o c h » På Sicilien ». Naturligtvis var det äfven nu fru Lindens ypperliga utförande af titelpartiet i den förstnämnda operan, som mest fängslade intresset och framkallade det lifligaste bifallet. För öfrigt hade i båda operorna rollbesättningen undergått en del förändringar. Sålunda hade i Eurydikes parti i operan » Orfevs » fröken Karlsohn ersatt fru Sterky, hvars framstående och högt skattade talang operadirektionen ledsamt nog nu anser sig kunna undvara. Ehuru denna roll väl ej alldeles lämpar sig för fröken K:s naturell, utför hon den dock med all den samvetsgrannhet, man kan vänta af den begåfvade sångerskan, hvars härliga och klangfulla stämma här s o m alltid gör sig förträffligt gällande. I op. » P å Sicilien » utfördes Santuzzas parti för första gången af fröken Lindegren, Den unga ny engagerade sångerskan ingaf både genom sin sång och sitt spel goda förhoppningar för framtiden. Lilla finskan. Skiss för ldun af Gerda Meyerson. (Förta.) ^Småsyskonen, de ha både fransyska och guvernant, de. Och nu ha vi så fina hästar och ekipager och så mycket främmande, pappa har blifvit en framstående kommunalman, och det kommer folk långväga ifrån för att söka honom i affärer. I somras byggdes huset till, så att vi fingo flere rum, nu skall hela nedre våningen möbleras om. Nästa gång pappa far till hufvudstaden, skall han styra om det, han har så god smak, till och med fruntimmerskläder förstår han sig på, jag frågar honom alltid till råds, när jag skall ha något nytt. » Lilla finskan » var mycket väl klädd och hon ägnade — hvad kamraterna i allmänhet hade hvarkeu tid eller lust med — mycken omsorg åt sin toalett. Jag minns henne särskildt en afton, då vi allesammans voro bjudna hem till professorn och hon hade en ljusgrön klädning på sig. Hon såg så lätt och fin och genomskinlig ut som en liten sjöjungfru, men naturligtvis fick hon höra af många, att hon klädt sig alldeles för elegant. » Visst inte, » protesterade hon. » Pappa vill, att jag skall vara fin.
IVlgj:f8 NääiAg kropoUUon filt 1UIisf8 8dänäsr, oin Aainsrsrarsn ä/. /äzr/z/ezv osia Nr>A8-1>.aäsf ^ //lrzz^zzr«zr>5 lasfris^e frän äsrn älgAä sr8gttninA8-8li^1äiAlisf, 8380m Uontrollsntsr ä förra 1vUA8- 0a886uren N. //. us> ^laurai. Osia laslaaAgäs LonAl. Naj:f äsffg t'ör8laA, 8ääanf äsd llnns8 profosollet lailgAklt, i Nääsr Allis 8gnaf lororäng, alt NääiA l^ropo8ifion, i enliAlasf äermsä, 8llul1s dill lUksU 8tänäsr slläU,8. Lx I^rofosollo. (7. 6. ^/szzrazz. ^0Z!§/. ^o^ozrZrozr^ ^.-o >?z. K:o 3l. ^nt^. till Hxp. litsla, ci. 20 ^.UA. >844, t.1. l e. nr. KozrgV. d/zz/.t^ ^Vz?z/z'^a /'z o^ro^ztzozr t/// /kz/cefrÄzrzrz/ez-^ uzr^ziezzz/e etr /<?zre-^/'«^ /oz6öz/re^oz-^/rzrznzr^Mzraz/,-6z/rrezr ^rock/zc»/zzz^ L/ott z/ezr 2.5 /zz/z z<?////.
Nan, genc>m underdånig slii ilvelse den a3 sistli,!- ne be^tvinber, ainnslt, det d, för Oder del, beslutat utfärdande al en författning, kvsrigenom, med us-sikäfvande al de ej minöre i 28 Ossi. 1 H. L^ggninga-Lallien. sädan den Ivder i kongl. förordningen den februari >82/j, än oeb uti kongl. kungörelsen den A IVlars samina är, i afseende s)ä väganläggningar gifne löieslirifter, stadgas sälunda: "Onsliild egande»ätt vilie tor det allmänna bästa, der konungen siröfvar nödigt, att jord eller lägenket, som ensliild man tillkörer, begagnas //»/». t/// /k. Lk. /-rot. 184» ocä 1841. 1 Lam/. 2 r//c/. 2 //af,et. 3 i8 Mcr/.^s ä , ^V.'o o. skall, vare sig till klikets försvar, till allmän vä» eller dro, till torg eller Aata i 8tad, till uttapsining eller sänkning åksjö, till strömrensning, karled, eller annan vattenledning, till allmän d^ggnad eller till cl vlilit allmänt dellof, i alla dessa fall vare egaren pligtig att alsta, livall af dans egendom för änclamälet tornras emot ersättning. Denna ersättning mä i penningar mätas, efter dvad jorcl eller lägendet af samma slag oed goddet i orten dögst gäller. Uppkommer tvist om ersättningens delopp, stämme 6a Kronan eller elen menigdet, som för allmän n^tta afsönclringen askar, egaren till vsderdörlig Domstol att taga del i sättandet af en Lompromiss-kätt, för att värdet ak jorden eller lägendeten utröna oed destämma, samt tillika sig utlåta, om ocd i dvacl mon den jord eller lägendet, som akstäs, dör vidkännas andel i grundskatten ä den egendom, frän dvilken aksöndringen sker.
För alt undgå allt för stor vidlyftighet vid besvarande af dessa motioner, hvilka, der de hafva enahanda syftemål, innehålla, till stöd för hvad som påyrkas, enahanda, fastän i uttrycken varierande, skäl, har Utskottet i ett sammanhang anlört alla dessa skäl, utan alt Utskottet dervid ansett nödigt att redogöra för hvilken eller hvilka af motionärerne dem särskildt åberopat. Till Stöd för yrkandet om obegränsad hemmansklyfning och jord-afsöndring är vordet hufvudsakligast anfördt: ali, i den mån folkmängden ökas, civilisationen framgår och industrien lillvexer och utbildas i Sverige, blifva närvarande, för besutenhet å jord, gällande lagar olämplige. En ökad folkmängd gåfve anledning till och fordrade användandet af alla möjliga, inom landet befintliga, förut obegagnade naturkapitaler odh utvägar till sjellFörsörjning och sjelfständighet. Civilisationen ökade behofven och industrien uppfunne medlen till dess fyllande och tillfredsställande. Men vid allt detta vore det jorden, Sorn skulle, genom en ökad produktion, förse det Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 37 tillvexände antalet af menniskor med oundgängliga näringsmedel. Det vore en känd sak, alt en trädgård eller annan mindre jordrymd proportionsvis producerade mera än hundradetals tunnland i en hand. Hvar och en, som kunde förskaffa sig ett eget bo, fordrade en plats på jorden för sin bostad — och han hade rätt dertill. Men lian vöre derföre ej i tillfälle att köpa precist del mått af jord, som våra lagar bestämt såsom vilkor för tillfredsställandet af hans rättmätiga anspråk. Resultatet häraf blefve, att han finge låta bli alt bo, åtminstone under eget tak. Detta verkade tryckande både på civilisation och industri och man kunde gerna säga äfven på folkökningen. I vårt med städer glest behvgda land vore det dessa stora mellanrum på landsbygden, som borde lemna tillfälle för industriens utveckling; och der funnes äfven många obegagnade hjelpmedel dertill.
Fröt. 1840. 4 Sami. 2 Afd. ir.te Haft. ' 4 26 ■Stutssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Viskottens Utlåtande, JV.o 49- Ståndet väckt motion, deiuli anföres: att förnämsta orsaken till den i landet ofta inträffande och lika ofta öfverklagade nöden, voro de höga skatterne, och den olikhet, hvarmed desamma utgå af olika slags jord; att derföre en rättelse deruti af högsta behofvet påkallades , och vore så mycket meia hillig, som, ehuru hvarje undersåte borde skatta lika lill Staten, för alt af Slaten njuta frihet och skydd, egare af säteri och frälsehemmans-egare dock icke voro förbundne att för sådane sine hemman gifva lika skatt med hvarje annan jordbrukare; att säterien, genom contract med Kronan, blifvit friköpte från sine skattebördor, men att, då detta -contract nu funnes medföra skada för Staten , antingen dessa säterier af Statens mede] borde återbekomma, hvad de för sin befrielse från skatterne utbetalt, mot skyldighet ali sedermera skatta lika med öfrige , icke privilegierade jord-egendomar, eller ock alt det måtte blifva egare af sådane hemman obelaget att friköpa desamme från skattebördorne; ali, hvad frälse-säterien anginge, desamma borde deltaga i den allmänna jordskatten, enär de aldrig till Staten lemnat någon ersättning för den befrielse från skatter, som de åtnjuta. Och har motionären härefter föreslagit, att alla säterier måtte åläggas skatt, i likhet med öfriga jorden, efter orternas olika belägenhet , äfvensom att deltaga i hållskjuts-, vägoch brobyggnads-skyldigheter, samt publika byggnaders uppsättande och vidmaglhållande inom församlingarne. Härmed hafva sig förenat Olof Olsson_, Anders Jansson och Olof Hansson från Westerås Län , Lars Boethius från Stora Kopparbergs Län , samt Jöns Ersson och Olof Carlsson från Wermlands Län.
Ser ni om man skulle räkna ihop furorna i Smålen, tror jag allt de voro flera är ekarna! TYSKEN. Ni tror det? WINDRANK. Jag tycker icke om att man talar illa om kungen. Jag vet nu inte hvad han gör och låter och det rör mig inte heller, men det vet jag, att han är mån om sjöfarten! Ja, det är han som rustat ut spaniefarare, och gjort mig till skeppare, och då har jag väl inte något att klaga på! TYSKEN. Och det har han gjort bara af elakhet för att krossa lübska handeln, Lübeck, till hvilken han står i så stor skuld! SMÅLÄNDINGEN. Han skall njuta't. Oxarne ha hornen qvar ändå, fast man skurit dem! Tack för godt sällskap. Jag måste gå nu! TYSKEN. Åh nej! En liten blecka till, så få vi språka. MÄSTER OLOF 41 - SMÅLÄNDINGEN. Nej tack som är god, jag törs inte mer, för då ä' jag rädd att det inte blir bra! Ser ni, jag har hustru och barn hemma och nu ska' jag fara hem och tala om att vi ä' förlorade nej det törs jag inte. Jag ska' tacka er, herr tysk vi ska' supa lite till! TYSKEN. Nå det var ordentligt! (De dricka). SMÅLÄNDINGEN (tömmer sitt mått och far upp). Fy tusan djeflar hvad det är bittert! (Raglar ut). TYSKEN (till dansken). Jo! Den der, när han blir vaken! DANSKEN (nickar bifall). i kyrkan). (Larmet har tilltagit, spelmannen spelar Då höres orgeln stämma i WINDRANK. Det är märkvärdigt ändå att kungen tillåter dem hålla krog i kyrkmuren! TYSKEN. Jag tror ni har skrupler, skeppare! Kungen vet inte af detta! WINDRANK. Ja, men det låter inte bra den der orgelmusiken till den här sången! Ser ni jag har alltid varit gudfruktig af mig, det har jag från hemmet. TYSKEN (ironiskt). Lycklig den som fått en sådan uppfostran!
Men det tyckes ej vara olämpeligt, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära en sådan beredning eller undersökning. Det torde då säkrare visa sig, om förslaget är verkställbart eller ej. Herr Riben liar ingått i en ganska vidlyftig historisk undersökning om Svenska Hemmans tillkomst. Denna undersökning är väl ganska vidtomfattande; mycket har han dock deruti förbigått, och förhållandet fordrar onekeligen en närmare utredning. Jag tillstyrker imellertid Säteri-innehafvare i allmänhet, att Den II Maji e, m, ej gå allt för långt tillbaka i ransakningen, huru deras Säterier tillkommit. Jag tror dessutom, att det för en stor del af dem skulle vara ganska önskvärdt, att emot full ersättning få Säteri, friheten af Staten inlöst. I afseende derå vill jag blott i Ridderskapets och Adelns minne återkalla hvad som vid 180g och 1810 årens Riksdag i detta fall sig tilldrog. Utom det, att all jords lika beskattande då blef af Hedervärda BondeStåndet ifrågasatt och ifrigt yrkad, blefvo äfven flere och deribland tvenne ganska stora steg dertill af Ridderskapet och Adeln tagne, det ena, genom den då godkända principen för Bevillningens utgörande, och det andra genom extra Roteringen. Säterierne fingo redan då vidkännas en stor tillökning i beskattningen, utan att tillgodonjuta någon motsvarande ersättning; och 0111 framdeles skulle hända, att Bevillningen måste, i följd af ett krig eller andra utomordentliga händelser, ökas till ett betydeligen högre belopp, än det nuvarande, så hemställer jag, om icke denna tillökning skulle falla tyngst på den jord, som förut varit minst beskattad, och sådant af det skäl, att den återstående, tillförena högt skattlagde jorden, icke kunde högre beskattas. Detta är hvad jag i förbigående velat yttra; men ämnet är af den vigt och beskaffenhet, att goda skäl kunna anföras både emot och med, och det kräfver derföre den noggrannaste pröfning. Emedlertid får jag, af den anledning Grefve von Rosen uppgifvit, förnya min anhållan om återremiss af Betänkandet.
Emot det uti 28 punkten förekommande af Borgare-Ståndet jemväl odkända förslag, att det till manufacturernes och fabrikernes understöd anisade creditiv af i,5oo,ooo R:dr, fortfarande intill nästa Riksdag må af Kongl. Commerce-Collegium fä bibehållas, under de derför nu stadgade vil~ kor; har endast inom Bonde-Ståndet afen Ledamot erinrats, alt som berörde Creditiv skulle kunna göras öfverflödigt, derest allmänna Bank-regleringen blefve väl och beqvämt ordnad, Banco-Styrelsen borde ega att efter hand minska Creditiv-beloppet till en million R:dr. Då den förhöjning af ifrågavarande creditiv, som vid nästlidne Riksdag beviljades, efter hvad Utskottet halt tillfälle inhemta, skall vara af fortfarande behof påkallad samt i öfrigt creditivet motsvarar det dermed afsedda ändamål, finner Utskottet icke anledning att frångå nämnde förslag, §• 3i. att det till mnnufacturernes och fabrikernes understöd anvisade Creditiv af i,5oo,ooo R:dr fortfarande intill nästa Riksdag må af Kongl. Commerce-Collegium få bibehållas under de derför nu stadgade vilkor. Med anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, under den 6 Augusti nästlidet år, hade Utskottet uti 29 punkten tillstyrkt, att det för Jern-Contoret af sedda Creditiv nultte förhöjas frän 600,000 R:dr till 8oOjOOO R:dr, alt begagnas under enahanda vilkor, som hitintills.
Slutligen lärer väl ock en icke ringa betänklighet mot förslaget möta i den omständigheten, att under vissa förhållanden grundlagsändringar alltför hastigt kunna åstadkommas, då hvarje förslag till sådan förändring, som blifvit hvilande under en riksdag, hvilken inträffat året före de nya valen, redan följande år kan definitift antagas Men då hela det nya representationssättet lärer hafva till följd en hastig omsättning i lagstiftningsåtgärder, och således grundlagarnes större rörlighet sammanhänger med det blifvande systemet i öfrigt, torde det vara nog att endast hafva påpekat jemväl denna omständighet. Om förhållandet mellan Riksdagen och Kyrkomötet. Sedan Reservanterna härmed framställt sina betänkligheter emot ifrågavarande grundlagsförslag, så vidt det rörer Slaten, återstår för dem att framställa några större betänkligheter, hvilka de hysa mot de delar af samma förslag, som åt Kyrkan anvisa hennes framtida ställning och åsyfta att betrygga hennes rätt. Dessa delar äro företrädesvis 87 och \ 14 §§ af Regerings-formen. Hvad först vidkommer 87 § Regerings-formen , så stadgas der, att riksdagen hädanefter såsom hittills skall gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag, och endast det tillägg göres, att dervid dock jemväl fordras samtycke af allmänt kyrkomöte. Tillägget kan visserligen synas vara af stor vigt, då det uttryckligen tillkännagifver, att den föreslagna förändringen i Statens representationsform kräfver en särskild kyrklig representation, af hvars samtycke riksdagens beslut i ofvan antydda hänseende bör blifva beroende; men hvarken är dermed, enligt Reservanternas öfvertygelse, kyrkans sjelfständighet tillräckligt tryggad, ej heller den rätta ordningen emellan kyrkomötets och riksdagens befogenhet i kyrkliga lagstifningsfrågor uppställd. Såsom ett oafvisligt vilkor för kyrkans sjelfständighet får val nemligen det anses, att hon icke blott i negativ, utan äfven i positiv mening eger utöfva den kyrkliga lagstiftningsrätten genom det organ, hon sjelf finner för godt Bih. till R. St. Denna rätt har kyrkan från uråldriga tider utöfvat, och hon utöfvar den ännu i dag inom vidsträcktare områden af kristenheten. 1 Sverige har det hittills skett och kunnat ske, så länge statsförfattningen hvilat på en evangelisk-luthersk grund, genom riksdagen, som tillika varit kyrkomöte.