Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer i underdånighet anhålla om den åtgärds vidtagande, att de fordringar, så väl i Piri land, som hos enskilta personer och arbetshusen här i Riket årligen i Räkningarna finnas balancejade, '.må skyndsamligen blifva redoviste och indrifne, eller ock behörigen afskrifne. Enär Riksens Ständer erfarit, att af de under Commerce-ColJegii förvaltning stående fonder, åtskilliga personer dets erhållit stående Rån, dels undfå bestämda summor årligen emot vissa vilkor och förbindelser , men icke utrönt blifvit, huruvida de nyttiga ändamål, san med dessa utgifter äro åsyftade, v^rkeligep vunnits och kommit till verkställighet; få Rik - Den 8 Augusti Riksens Stander till Eders Kongl. Maj:t framstalla, deri underdåniga önskan, att Eders Ko ngl, Maj:t täcktes i Nåder anbefalla Undersökt ilig huruvida sådana vilkor och åtaganden blifvit behörigen uppfyllde, samt om förloppet d :raf låta, vid nästkommande Revision för dessa fonder, i Nåder meddela Riksens Ständers Revisorer upplysning. Sedan Magazins - D irecfionens förvaltning för åren i g i i till och med 1S14 blifvit granskad, hafva Riksens Ständer dervid endast velat anmärka följande: af de pensioner, som från Magazins-fondens Cassa årligen' utgå, åtnjuter framlidne Landshöfdingen Georgiis Enke-Fru Agatha Gadd, i stöd af Kongl. Brefvet den 2 December 1808, årligen R:d 333 16 sk. saint framlidne Ofver-Amiralén och Presidenten Grefve Lagerbjelkes linke-Fru , född U. G, Ehrenhoff, i stöd af Kongl. Brefvet den 2 December 1812, årligen 416 R:d 32 sk.
Riksdag redan beslutat i afseende å Statens etnbetsoch tjenstemän, blifva af endast tillfällig egenskap, får Utskottet här framlägga en utredning, upptagande beloppet af den inkomst, som, enligt §§ 35, 89 och 90 i Banko-reglementet, för närvarande är för hvarje tjenst bestämd, och som, efter berörde tillökning, skulle densamma åtfölja, med inbe räkning dervid till oförändrade belopp af de tjensterna i Banken på Supplementar-stat åtföljande tjenstgörings-penningar, och de med tjensterna vid Bankodiskont-verket i Stockholm samt Låne-kontoren i Götheborg och Malmö förenade arfvode», med undantag likväl af Banko-ombudenas, endast såsom arfvode, ]! utgående löne-inkomst, hvilken, såsom förut är nämndt, skulle med ^:del förhöjas. I enlighet härmed komme de särskilda aflönings-staterna att utvisa följande belopp: A) för Hanken: Banko. i 'l:sta tjen stegraden: för de 7 äldsta Kommissarierne och Banko-Sekreteraren, lön . å tjenstgörings-penningar å S:gr tillfällig förhöjning å 33 \ % å lönen för de 7 yngre Kommissarierne och Advokat-Fiskalen, lön . tjenstgörings-penningar a v a S:gr tillfällig förhöjning å 33J % å lönen i 2: dr a tj tiis tegraden: för 7 Kamererare, 6 Kassörer och Sekreteraren hos Under-Styrelsen, lön å tjenstgörings-penningar ... a. S:gr tillfällig förhöjning å 33y % å lönen Bih.lill II. St. Banko. Riksmynt. R:dr. sk. K: dr. sk. R:dr. ort*.. R:dr. öre. i 5:dje tjenste g raden: för 14 Bokhållare, 2 Revisorer, Registratorn, tillika Aktuarie, och 3 Notarier, lön å tjenstgörings-penningar å 1,000 200 — 1,500 300 Riksmynt. R:dr. sk. K:dr. sk. R:dr. öre.
St:r använda, vi uppmuntra och understödja anläggande af endskifda åibanor, slutande sig till Statens jernsiambanor, hvilka derförutan icke kunna blifva så nyttiga och inbringande att man vågar fortskynda deras fullbordan, under ledning af den mästarehand, Försynen nu förlänat oss, är jag likväl, å andra sidan, angelägen, att icke, hvarken Stat eller enskilda inledas uti obegränsande förbindelser, samt att icke någon åtager sig hvad han icke kan, minst af allt, hvad han icke ens vid åtagandet ernar uppfylla; att jag, på grund häraf, med min röst gerna vill bidraga till Äibanocs understödjande ungefär såsom af sednast församlade It.
Om man, i stället för de vanliga dyra matborden med utdragning, hvilka kommit i stället för de runda borden med sina besvärliga ben, beställer ett enkelt fyrkantigt bord med stadiga ben, samt ej belastar det med mycket saker, då har man ett bord, som familjen bekvämt kan samlas vid för sina arbeten och lätt afröja för sina måltider, ifall man har hvardagsrum och matrum i ett. Men äfven ifall man har en särskild sal, borde man aldrig ha ett större matbord än ett fyrkantigt, med plats för högst tre vid hvar sida. Ty för ett värkligen innehållsrikt samkväm gäller den gamla lukulliska regeln: att man icke bör vara färre än gracernas antal d. v. s. tre och ej fler än musernas d. v. s. nio. På sin höjd kan man addera gracernas tal med musernas och sålunda bli tolf. Men att gå öfver talet tretton är olyckligt icke för vidskepelsens men för sällskaplighetens skull! Hvad möblerna för öfrigt angår, så kunde man skaffa sig värkligt vackra sådana för ytterst billigt pris, om man vid sin bosättning följde en ung flickas exempel, hvilken själf med den gamla pinnsoffan och pinnstolen till utgångspunkt ritade upp en hel, stilfull möbel, den hon lät en landssnickare göra och sedan själf målade i grönt samt sydde kuddar till af bondväfnader. Den mäst fullkomliga stolen är den från sextonhundratalet med den raka, breda, lagom höga, djupa, tunt stoppade sitsen, de raka, breda, lagom höga armstöden och det fyrkantiga, äfven stoppade, ryggstödet. Och denna modell är mycket enkel samt lätt att i billigt material eftergöra. Denna länstol är fullkomlig, emedan den på ett vackert, värkligt och varaktigt sätt fyller ändamålet med en stol, i hvilken man vill kunna på en gång hvila och arbeta, hvilken bör vara lätt flyttbar och dock ej rankig. Den obemedlade har icke samma fara som den rike, hvilken, då han vill ordna sitt hem smakfullt, ofta ger det prägeln af en utställning i konstindustri, med rum i renässans och rococo, gustavianskoch empirestil. Eller också öfverfyller han, som ofvan sades, rummen med möbler och prydnadssaker.
Nådig befallning att anställa en fullständig och noggrann undersökning, angående sådane uti hemmanens ränta och skattläggning icke inbegripne dagsverksoch arbels-skyldigheter, som in natura utgöras lill Kronans hemman och lägenheter, hvilka såsom boställen m. m. äro embetsoch tjenstemän anslagne eller till inrättningar upplåtne, hvarvid bör utredas, huru dessa skyldigheter tillkommit och hvarpå desamma sig grunda, hvarförutan Konungens Befallningshafvande, i de fall, då nämnde skyldigheter icke Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 288. äro närmare bestämde, borde söka tillvägabringa sådane öfverenskommelser, hvarigenom åtminstone för tiden efter nuvarande boställs-hafvares afgång, visst antal dagsverken blifver bestämdt; ankommande det deremot, efter Utskottets åsigt, på vederbörande sjelfve att, i de fall, då de icke åsämjas om den dagsverkseller arbels-skyldighet, som skall utgöras, sin talan derom i laga ordning utföra. 2) Att Rikets Ständer, för deras del, måtte besluta, att ålig gandet att in natura utgöra här förut omförmälde arbetsoch dagsverksskyldigheter för framtiden upphör, likväl så, att nuvarande innehafvare af de hemman och lägenheter, som deraf äro i åtnjutande, under deras besinningstid vid nu gällande lagliga rättigheter bibehållas; samt att, i stället för dagsverksoch arbetsskyldigheter till vederbörande erlägges contant ersättning för de dagsverken, som, på sätt i föregående moment omförmäles, varda bestämda, hvilken ersättning efter årets markegångs-pris beräknas. 3) Alt Piikets Ständer i underdånighet anhålla, att, sedan den uti 1 mom. omnämnde undersökning försiggått och vederbörande blifvit hörde, samt i betragtande kommit, huruvida antingen den lösen, som för nu ifrågavarande dagsverksskyldighet komme att erläggas, lämpligen må kunna till Stats-verket indragas, emot anvisande af Stats-anslag till dem, som vore till dagsverkens åtnjutande berättigade, eller på hvad sätt annars lämpligast skulle kunna dermed förfaras, Kongl.
Hvilket allt Rikets Ständer skolat lios E. K. M. i underd. tillkänna - c, . ., - 160 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N-'0 33t. gifva, jemte underd. anhållan, det E. K. M. läcktes, till vederbörandes efterrättelse, Kungörelse härom i Nåder låta utfärda. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Maji i835. N:o 331. fl Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 9 Maji 1835. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 — —- Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående Stats-Verkets inkomster för år i835 och följande år, intilldess den vid nästa Riksdag skeende Stats-Reglcring blifver gällande. (StatsUtsk. N:ris 45 och 2o5, samt Bevilln.-Utsk. N:o 56.) S. A. K. Efter öfvervägande af hvad E. K. M:s till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, om Stats-Verkets tillstånd och behof, samt Stats-Contorets i samma ämne afgifne underd. Berättelse innehåller, rörande StatsVerkets inkomster, hafva Rikets Ständer nu antagit desamma, till beräkning i Riks-Staten för år i835 och följande år. intill dess den vid nästa Riksdag skeende Stats-Reglering blifver gällande, att utgöra: Ordinarie inkomster och restantier 4>°38,5oo. Extra Ordinarie eller Bevillningsinkomster: 1:0 Tullmedlen: Stats-Verkets påräknade netto-inkomst. 2,388,000: Tull-Verkets Stat och utgifter ^^2>ooo:3)r)5o)ooo: 2:0 Salu-Accis-afgift af Städerne 7,500: 3:o Postmedlen: Stats-Verkets påräknade netto-inkomst , . 100,000:
Det har blifvit sagdt — i en för öfrigt icke synnerligt insigtsfull kritik — att han från början gjorde gemensam sak med impressionisterna och betraktade sig som hörande till dem. Om detta är sant måste det vara hans små land-skapsstycken och landskapliga bakgrunder, som gifvit honom namn af impressionist, ty i sina figurer är han icke mera impressionist än Holbein och Dürer. Det är det oföränderliga i fysionomien, han söker för den oföränderliga själen. Och när hans landskap äro impressionistiska, är det just derför att han betraktar landskapet såsom något i motsats till karaktären ombytligt, beroende på väder och vind. Han kallar icke heller sig sjelf impressionist. Landskapet är för honom en bisak, efter hvilken han icke vill benämnas. — Han ser sjelf sin betydelse i hvad han åstadkommit i figur-karaktäristik. Derför kallar han sig karaktäristiker och han har i högre grad än någon annan samtida rättighet till detta namn. På den franska utställningen i Köpenhamn på sommaren 1888 var han representerad lika så illa, som de flesta andra stora franska målarne. Den utställningen var öfver hufvud sammansatt, som om det gält att illustrera den franska konstens förfall. På den retrospektiva afdelningen af verldsutställningen i Paris är Raffaélli deremot för tillfallet representerad af 20 taflor, i hvilka man lär känna honom förträffligt. I betraktande af den rika representation man sålunda gifvit honom, måste man antaga att hans förtjen-ster omsider — bortemot hans fyralionde år — blifvit erkända af hans landsmän. Det har nämligen icke alltid varit sä. Han är född fattig, har lifnärt sig som korsångare i kyrkan och som baryton på en förstadsteater. Sam-tidigt härmed fick han en kort tid i Ecole des beauxarts den enda undervisning, han någonsin åtnjutit, men som gått spårlöst förbi. En konsthandlare tog honom derefter på entreprenad för 40 francs i veckan. Han lefde på sina inkomster i en by utanför Paris, målade bilder af traktens proletariat och fick dem icke sällan refuserade på den årliga salongen.
S?(tnimarjungfrun 32. 3?. jpuéfjdfierfFew 92. 32. fpigor 3?. 32. 32. 32 3n^fe0^jon 32. 32. £>arfo'rufan uppgifroeé: $:ré SSrdnroinépanna, cnfel ©ifo 3Kd|Tiudrmare ©ifobifo meb enfel recfiftcrtfton&aparof ©ifo bifo meb bu66ef bifo ©itc. bifo SPitforijT ; djrcarmeb förlebit dr fiQroerfobeä ooo f:r Obfetueraé. Om någon af ben ©fattjfplbiged SSarn, ©ipnblingar elice Jjudfolf dgcc fåhall» Sgenbomar od) Sdgen&etcr, aBerfwb Snrdttningar, ^macfore afgift lemlift 2. gjrt. erldgged, »findrfe* fäbron brebroib namnet, ocb oro någon af bein ar gift, upptagen bitfmm nå# efter mannen. SR , ftlDetta JocmulalCt fcdftsS in rott) 7$e fiban «f h:t< arfet.) ger mula tre. £>emmmancfé 3?amn. j ©t. SaH — Wäntötö* öc!) ©FattfftifnmsfrEärigb uti tfl. 9i. ©oefen (©idb) för dr r8 . hemmantal. 53 c © 2 — & >Bc5«Une. 53 3 CO ©ett fFaftfT^Ibtgei ra. m. SRamn. Oo co o © -é O 3 Cm 3 Upgiffc till Sr<fnn>inébrdnnin<)£ ufdfwan&e. o ^ *“* 3 ■5* G E - 2 IT* Sa »« 3 *"* O ^ et o*' * »1 *-*•
Pappa ville jag ej låta väcka så tidigt, för han kan nog behöfva hvila på resan. Och ensam är jag inte i sällskap med min kära Daphne. Skynda du nu bara på, John! » » Nej, vet fröken Sonja, fröken får förlåta mig, men det vågar jag inte, aldrig i världen, » utbrister den gamle trotjänaren i ifrigaste förskräckelse. » Grefven skulle aldrig ursäkta mig det. Han skulle aldrig tillåta det. Jag vågar det sannerligen inte! » » Se så, John, var nu inte barnslig, » sade Sonja med en obeskrifligt småförståndig min, som tog sig helt lustig ut på det unga vackra ansiktet. » Jag är ingen barnunge längre; jag fyller sjutton år i dag, o c h pappa har alltid sagt, att då, när jag blir sjutton år, då är jag en stor dam. Och därför vill jag ock behandlas så. — Gå nu efter sadeln, så slutar jag själf ryktningen. » Och utan vidare ryckte den unga damen borsten ur Johns hand, sköt honom ut ur spiltan o c h fullbordade Daphnes morgontoalett med en kraft o c h skicklighet, som skvallrade om, att fröken Sonja visserligen ej för första gången tog i en ryktskrapa. Motsträfvigt och suckande gick John efter sadel och betsel, allt under det han ideligen ruskade på sitt stora grålurfviga hufvud, halfhögt muttrande för sig själf: » Sjutton år, ja, herre Gud, hvad tiden går. » — » Sjutton år, j o, det är just skönt förstånd på ungdomen i de tiderna. » — » Det här går aldrig bra, går aldrig bra! » Men Sonja skrattade h o n o m helt muntert midt upp i talet, och han kunde ej i längden stå emot » den kära frökens » glada pladder o c h bruna, vänliga ögon. Inom några minuter stod Daphne, glänsande o c b fnysande,-ute på stallplanen; hej — lätt s o m en fjäder svingade sig Sonja i sadeln från Johns kraftiga hand, och i ystra krumsprång bar det i väg efter strandvägen, under det ryttarinnan på långt håll svängde sin j o c k e y m ö s s a till trö- stande afsked åt stackars John.
Dessa konsekvenser tyckas vara lätt utdragna och s i sj älfklara, a t t inga misstydningar eller meningssl&lt;il j -. aktiglieter rörande dem skulle kunna iippstå. Förhållandet, en gång så tydligt utredt, sedelagens giltighet en gång på erfarenhetens väg .så påtagligt bevisad, borde ej. mera kunna motsägas. E t t sadant antagande ä r dock alltför optimistiskt. Oppositionen koininer vanligen från två olika och, alldeles iiiotsatta håll. D e stationära, hvilka obetingadt försvara allt bestående, skola knappast vilja vidgå, a t t ett aktenskap egentligen ä r förfelaclt, d&amp; ' det ingås på grund af köttets begärelse, ögonens begärelse eller ko~iveiiansliäiisyii, nien icke af sann kärlek. Äro makarne blott vederbörligen vigda, hilla nhgorlniida husfi: ed ocli brutit sin äktensltapliga trohet; anse inånqa all rättfärdighet uppfylld. Den enda fasta grunden för ett lyckligt, det oundgängliga villkoret för ett heligt äktenskap: verklig kärlek, betraktas snarare som biän soin hiif vudsak, en mening, livilken sällan öppet uttalas, nien dock alltför ofta imderförstås. Denna etiskt oliållbara position liar i polsmiken rö- rande äktenskapsoch sedlighetsfrågan gjort de stationäres bevisföring vaiimäktig. D e Ila ej heller beliöft använda många ord till försvar af ett status quo, som har till stöd gainmiil häfd, fördomens seghet, vanans inakt och inånga själfvisklieteiis ingifvelser. Också äro iitlåtelseriia till skydd för iiktenskap och ' fainilj fAtaliga i jämförelse med dein, som angripa dessa institutioner. Det andra ocli vida verksaininare oppositioiispartiet mot krafvet på ideala aktenskap och lielgadt familjelif, utgöres af atavisnmis anIiängare, livilka, eliiirii s&amp; reaktionär,z som möjligt, dock anse sig soiii framåtskridandets niålstriän.
Majlis förslag har man en borgen derför, att i vårt land ej må kunna uppslå och bilda sig andra än kristna sekter, och att hvar och en, sorn ej öfvergår till ett krislet samfund, fortfarande förbi i Iver under vår kyrkas hägn och vård med skyldighet att i kyrkligt hänseende lyda våra lagar. Enligt Utskottets förslag blir en villfarande utstött ur kyrkan, utan att Slaten sedan i religiöst hänseende vårdar sig om honom. Han må öfvergå lill mormonernes eller Mahomels lära, eller till ren hedendom, det qvitter Slaten lika, endast han blir från vår kyrka utkastad. En sådan åsigt står ej val tillsamman hvarken med kyrkans idé eller det mål, hvartill en kristen kyrka bör slrälva, och ej heller med den pligt en kristen stat har alt vårda sig om sina medlemmars religiösa lif. Då nemligen Staten ej kan med likgiltighet se alt någon dess medlem är utan all religion och derföre gjort lill presterskapets pligt att genom undervisning bibringa nödig religionskunskap åt dem, som sådan sakna, bör Slaten, såsom ett kristet samhälle, ej kunna medgifva någon alt ur statskyrkan utträda, ulan att ansluta sig till annat trossamfund af den beskaffenhet att det, såsom sådant, af Staten erkännes. Den af Utskottet föreslagna algard att, utan en sådan garanti, frän kyrkans omvårdnad skilja villfarande medlemmar, synes mig rent af kärlekslös; och så länge vi önska att förblifva ett kristet folk, böra vi väl ej understödja ett förslag, enligt hvilket en större eller mindre del af Sveriges innevånare skulle kunna blifva mormoner eller hedningar. 22 Lag-Utskottets Utlåtande N:n GU Man in1,tinder vä! att genom ifrågavarande stadgande ej vinnes det mål man söker, enär derigenom något hinder ej vore lagdt för den, som från Svenska kvrkan öfvergält till annat kristet tros samfund, ali derifrån utgå til! mormonismen eller andra okristna samfund ; men utom det att denna anmärkning svnes mig mera skenbar än i verkligheten oroväckande, bör väl Staten ej undandraga sig den omvårdnad om sina medlemmar, som kan åstadkommas, derför alt denna ej kan blifva så fullkomlig man kunde önska.
Bestämmelse är sålunda att vara forman; lian ser sig derföre ofta nödtvungen att äga hästar utöfver sitt behof; han äger ej insigt eller förlag att förmånligt använda den öfverflpdiga arbetskraften, hvilken han derföre missbrukar, till erhållande af den säkra men verkliga nödpenning, som skjutslegan lemnar; ett förhållande hvilket de talare förbisett, som trott sig finna, att Svenska bonden ömsom är stålt öfver, ömsom belåten med, sin tjenstepligt och sitt forslingsbestyr. Men borttåg Kronoskjuts-skyldigheten, och jag är viss uppå, att de fleste jordbrukare skola skynda att friköpa sig från gästgifveriskjutsen. Många hemman erlägga nu från 20 till /[o R:dr om året för denna frihet, oagtadt den andra skjuts-skyldigheten qvarstår; men jag vill antaga, att öfverhufvud endast 10 R:dr B:co erlades för hvarje hållskjuts-skyldigt hemman, och jag är öfvertygad om, att de närmast Gäslgifvaregårdarne belägne, till reservskjuts anslagne, hemmansägare, skulle med fördel kunna öfvertaga hållskjutsen, äfvensom reservskjutsen för de mer aflägsne. De hemman eller gårdar, som, i följd af sitt läge och möjlighet att framföda ett större antal hästar, kunde vidtaga denna industrigren, skulle naturligen stiga i värde uti de ägares händer, som ägde böjelse och skicklighet för en sådan rörelse; och jag förutser, att man på denna väg skulle ganska lätt kunna ordna en ändamålsenlig skjuts - Den 21 Januarii. entreprenad. Det torde vara öfverflödigt erinra, att densamma måste vara fullkomligt frivillig, och att Styrelsens enda åtgärd dervid bör vara att upplysande och ledande bereda öfvergången, med den varsamhet, som fordras vid upphäfvandet af urgamla inrotade missbruk och vanor hos en allmänhet, hvilken ej erfarit den verkställande magtens mellankomst i afsigt att lindra dess skattebördor. Jag vill i korthet uppställa en calcul för en skjuts-entreprenad. Antagom, att 4o
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 189. 1 N:o 189. Ank. till Exp.-Utsk. den ll Okt. 1860, kl. V e. ni. Betänkande, i anledning af väckta motioner om indragning af Biskops-embetena, med undantag af dem i Upsala, Lunds och Hernösands stift. I förestående ämnen hafva till Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottet blifvit, dels från Höglofliga Ridderskapet och Adeln dels från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade följande motioner, nemligen: 1:0. Af Herr Grefve Adlersparre, C. A., som aufört, att han öfverallt i landet, der han uppehållit sig, hört den åsigten uttalas om Biskops-embetena att de utgjorde en onödig stats-lyx, hvilken landet ju förr desto hellre borde blifva qvitt såsom alltför kostsam. Då motionären fullkomligt delade denna åsigt, hade han ansett sig, såsom representant, pligtig söka medverka dertill att åtminstone en väsendtligare del af de löneförmåner, som åtföljde dessa embeten, blefve på ett förnuftsenligare sätt använde, utan att dervid presterskapet beröfvades något af dess inkomster. Vid de tillfällen indragning af Biskops-embetena vid riksdagarne varit på tal, hade den invändning blifvit gjord och fråntagit förslaget allt hopp om framgång, att detsamma stod i uppenbar strid mot föreskrifterne i 13 och 29 §§ af Riksdagsordningen, der det hette, på ena stället: »jemte Erkebiskopen, Biskoparne och Pastor Primarius i Stockholm, hvilka af Konungen »till riksdagen kallas etc.,» och på det andra: »till Erkebiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles» etc. Enär denna invändning varit fullt befogad och motionären icke ville komma i kollision med grundlagarne, påyrkade han icke hela den biskopliga institutionens borttagande, utan ätnöjde sig med att föreslå, »att i män som BiskopsBih. till R. St.
W:o 4g; Wto 170, i anledn. af återremiss å utlåt. Wto 5g; Wto 171, i anledn. af återremiss å utlåt. Wto 64; Wto 172, i anledn. af återremiss å utlåt. Wto 78; Wto 173, i anledn. af erhållen återremiss af utlåt. Wto 106; Wto 174, i anledn. af erhållen återremiss af utlåt. Wto 10g; N:o 175, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. Wto 11 o; N:o 176, i anledn. af återremiss af betänk. Wto lii. Wto 177, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. Nto 124; Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att till prot. få reservera mig mot Utsluns förbiseende af 4g §:n Riksd. Ordn. i det afseende, att alla dessa mern. äro ställda till R. St. i stället för det Stånd, från hvilket hvartdera mern. varit återremitteradt. Hr F lili. o. Landtm, yttrade, att på föredraga, listan följde nu Bevilln.Utskts meni. W:o 4[> i anledn. af RiksStms olika beslut om tullbevillningen; men då R. o. Ad. vid början af denna dags plenum beslutat alt det skulle ställas främst på listan lill nästa dags plenum, torde R. o. Ad. finna att det nu icke kunde föredragas. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att få veta, huruvida Bevilln.Utskts mern. Wto 41 nu anses vara bordlagdt andra gången. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han icke kunde finna att mern. kunde anses föredraget derföre att det blifvit framflyttadt. Hr von Hartmansdorff: Jag beklagar att så förhåller sig; ty då hafva vi förlorat en dag genom den framflyttning, som skedde på förmiddagen. D e ii 3 April e. m.