Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan: uppgift af Banquens ställning är nödig, just för att fö*e* Ben (o-Uttkottets Betänkanden. JJ3 kamma dispositiqner hvilka motverka de** andala åt såsom Banque, o. s. v. I)et lärer vara svårt att afgöra, uti hvilka af desse påståenden ligger mesta sanning, men tyd. ligt nog synes det för Fullmägtige vara, att de jå tillsägande upphäfva hvarandra, och att intet dera något särdeles bevisar hvarken mot eller för publiciteten, enär de till det mesta äro hemtade från förutsättningar eller från sådane tillfälliga omständigheter, som med sjelfva hufvudfrågan ej stå i något nödvändigt sammanhang. Uti de communicerade an märk pinga me yttras bland annat, af Herr Grefve Schwerin, den tanke, sorn skulle Banquen hafva blifvit grundad på en oinskränkt publicitet år 1668, ehuru denna grundval,! anseende till flere för Riket tvingande omständigheter, redan år 1672 blifvit rub bad och att den publicitet, hvilken fdrst nu i sednare tider finnes yrkad, således i sjelfva verket ej yore annat än en återgång till den ordning, som från början gjordes gällande. Penna åsigt af saken grundar sig egentligen blott derpå, att uttrycket Rikets. Stiinder och ej Rikets Stän~ ders Banco• Utskott ar nyttjadt i 72 J. af j668 års Banco Ordning. Det finnes emedlertid af desse tiders handlingar tillförlitligen upplyst, att äfven år 1668 Rikets Ständer ej omedelbart, eller annorlunda än genom Deputerade togo del uti hvad som rörde Banco Väsendet; och att desse samme Rikets Ständers Deputerade, med undantag endast af 3:ne nya personer, som uti aflidnes eller frånvarandes ställe invaldes, blefvo vid 1672 år* Riksdag hos Ridderskapet och Adeln utsedd*} *34 hanco Utskottets Setånf anden* gtt såsom Ledamöter i Banco Utskottet ofver Barrquens Styrelse oeh Förvaltning Inquirera
©fatt efter De f>ävmtD i allmänhet gällande grunDcr. §. 11. 93å §aperings?männett allena beror pröfntngen af De ©fattffplDigeé upp< gifter. §)e ffola Derföre oroilforligen meD fträngafte rättroifa, efter eD och famnoete, pröfroa Dem, famt beflämma hvarje ©fattjfplDigs? afgift. Silla nöDi< ga upplpöningar jf^a för Detta änDamål noggrant föfaé, utffeppnittgen, import ten, ffeppöfarten, afftämplingen, hanbelérörelfen m. m. tagaö i betraf tanbe; äfroenfom, jemte allt Detta, en fpnbart pppigare IcfnaDéfoftnaD, »iD bcDömanDet af infomftcrneö belopp, fall tjena §aperingömännen till voägleDning. £)e ega Derutom, att, få »iDt De ©fattffplDigeé uppgifter h«fwa nSgot fammanhang meD ^iublique <2öertö befattning, o»ägerligen af Dem unDfå De uppfpéningar, font funna er for Dräs?, ©fulle, efter inhenttanDe Deraf, någon anleDning mara till tvoifvoelömål om riftigheten, antingen af fjelfroa uppgiften eller af De gjorde afDragen, ege §aperings?ntännen att fpeciftque uppgifter t bägge Delarne Den ©fattffplDige ajforDra. §. 12.
Det hinderliga uti denna omständighet synes dock vara af Etsk. sjelf nndanröjdt, i det Utsk. föreslagit borttagande af statssecret.-benämningen, hvarom jemväl i berörde act förmäles. Nar en ändring således i alla fall blifver nödvändig i afseende på benämningen: Sta tssecreterare, hvilken måste utbytas mot den titel, som bestämmes för de föredragande Statsråden, kan utbytet af Statsminister - 112 Den 6 October e. m. benämningen ske på samma gång. Jag anhåller derföre, lika med Gr. Horn, att benämningen må bestämmas antingen till Statsråd eller Minister, hvilketdera som helst, endast lika för alla. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Som jag redan anfört skälen, hvarföre de, som komma att utöfva Statsministrarnas embeten, böra bibehålla samma benämning, erabetet hittills medfört, anser jag det öfverflödigt att nu upprepa samma anförande, utan tillstyrker blott, att 11. o. Ad. ej må bifalla den siste talarens förslag. Hr Lefreh, Joh. Pehr: Innan jag yttrar mig i denna fråga, anhåller jag, att det sednast af 11. o. Ad. fattade beslut må varda uppläst. Det i förmiddagsplenum fattade sista beslut upplästes, innehållande, att 11. o. Ad. såsom sin gemensamma tanka förklarade, att uti grundlagen må bestämmas endast de allmänna föremålen förde särskilda departementerna, men att det må öfverlemnas till K. M. att genom särskilda utfärdande kungörelser bestämma den härmare fördelningen afgöromålen departementerna emellan. Hr Lefren: Det är altså af R. o. Ad. beslutadt, att endast de allmänna föremålen för de särskilda departementerna böra i grundlagen bestämmas. Så borde man ock förfara i frågan om benämningarna. Vid tillämpningen af det fattade beslutet, i afseende å Just.Statsministerns befattning, kan jag icke underlåta att yrka, det åklagaremagten må tillhöra hans attributioner; och jag önskar således, att Ståndet må såsom dess gemensamma tanka förklara, att med chefskapet för Just.- departementét, detta chefskap må kallas hvad som helst, bör förenas högsta åklagaremagten.
En skildring af Upsalalifvet vid denna tid, sådan » En man öfver bord » lemnar oss, hafva vi här visserligen icke. Det är tvänne eller flere unga mäns inre lif, hvarmed vi få göra bekantskap. — Den Boströmska filosofiens inflytande un-under denna tid träder här i förgrunden. Att framställningen förefaller oss något egendomlig, beror naturligtvis på vår obekantskap med den tidens inre såväl som yttre studentlif. Att hjältarne, när de i monologens eller dialogens form framställa Boströms läror, göra sig skyldiga till grofva bockar beträffande dessa lärors verkliga innehåll, betyder föga, äfven om det går ända därhän, att den abstrakta sanningen skulle tillerkännas makt att gifva människan personligt värde framför viljeriktningens renhet. Saken förefaller visst litet besynnerlig för den, som någorlunda satt sig in i Boströms filosofi, eller rättare i dess enklaste fundamentalläror. Men författarens mening är tydligen ej att framställa själfva innehållet i denna filosofi utan fast hellre, huru den af en ung student på 1860-talet uppfattades. Efter allt hvad vi känna, skall Boström varit en utmärkt lärare. Det förvånar oss då, att han ej varit i stånd att förekomma så oerhörda, af hans redan då utgifna skrifter lätt vederlaggda förvrängningar af sin lära, som denna och flera andra, hvaraf samtalen mellan förfat-UR VÅR SENASTE KULTURHISTORIA. tårens hjältar hvimla. Men vare härmed huru som hälst. Författaren känner nog saken bättre än vi, och vet nog, att karrikatyrerna verkligen funnits. Som vi redan nämnt, försvåras hans uppgift genom vacklandet mellan dialog och roman. Men hade ej varit lämpligt, att när i alla fall så många personer införas på scenen, dit äfven införa någon som genom bättre insikter ' kunnat korrigera och därmed fördjupa sina unga vänners tankar i saken? Vi lemna dock detta. Af större vikt än framställningen af en nu i flera afseenden antikverad världsåsikts verkliga innehåll, hvilket rätteligen sker under annan form än den författaren använder, blir frågan om det inflytande denna, den må nu hafva fattats så ytligt som helst, i personligt afseende utöfvade på den tidens ungdom.
Inom Yällofl. Borgare-Ståndet, bar Herr E. J. Westman väckt motion, att Handels-Societeterne i Sjö- och Stapel-städerne måga befrias från den, genom 7:de mom. af Kongl. Kungörelsen den 10 September 1828, dem ålagde förbindelsen, att, inom viss tiel och vid vite, från Tullkammarne uttaga bevis öfver verkställd salt-import och dem till Magistraterne aflemna, för att till Cominerce-Collegium insändas. Denna föreskrift har motionären ansett öfverflödig, såsom controll å fullgörandet af elen Ilandels-Societeterna åliggande salt-importen, då sådan controll alltid igenfinnes i Tullkammarnes journaler, derifrån Commerce-Gollegium är i tillfälle att erhålla all nödig upplysning, utan den omgång och det äfventyr för hardt ansvar, sorn omförmälde föreskrift nu onödigtvis skall föranleda, äfvensom motionären förmenat, att Kongl. Kungörelsen den 10 September 1828 skall, jemväl i andra momenter, fordra rättelse och förändring, sedan Stapel-städernes skyldighet, att hvar för sig hålla ett vist quantum saft på ständigt nederlag, nu mera, åtminstone tills vidare, skall upphört. Uti Kongl. Kungörelsen den 8 Maj 1829, äro sammanförde alla då gifna föreskrifter om Sjö- och Stapel-städernes skyldighet att importera salt, och den af motionären åberopade Kongl. Kungörelsen den 10 September 1828 bar sålunda upphört att vara gällande; men uti 12 §. af förstnämnde Författning igenfinnes samma föreskrift, som motionären ansett böra upphäfvas. Då den ifrågavarande import-skyldigheten är föreskrifven såsom vilkor för 6 Allm. Besv. och Ekon. Vtsk.
Åberopande sitt i anledning af Herr Lefréns motion under N:o 76 till Rikets Ständer afgifna Utlåtande, har Utskottet för öfrigt trott det vara lämpligast, att ifrågavarande föreskrift erhåller en sådan uppställning, hvarigenom BankoUtskottet vid nästa Riksdag beredes fullkomlig frihet att till Rikets Ständer framställa det förslag om Banko-vinstens användande, som af omständigheterna kunna föranledas; och Utskottet hemställer på grund häraf vördsamt, ail sisla punkten uti Instruktionens 2 § måtte undfå denna förändrade lydelse: Och bör Utskottet, i sammanhang med det förslag till reglering af Baukens låneoch kreditiv-rörelse, som Utskottet har att till Rikets Ständer afgifva, meddela yttrande och förslag om använ dande af den sedan 1S5? års början upplupna Banko-vinst. I händelse af Rikets Ständers bifall härtill torde sista punkten i 5 §, som föreskrifter, att “Utskottet bör, så vidt ske kan, i ett sammanhang behandla alla frågor, som angå Bankens lånerörelse,* ifrån Instruktionen få uteslutas; hvaremot Utskottet, sorn, vid nu verkställda granskning af Instruktionen, funnit några andra ändringar deri icke vara af nöden, hemställer, att Instruktionen i öfriga delar mätte få bibehållas vid sin nuvarande lydelse. Stockholm den 19 Februari 1858. STOCKHOLM, tryekt hos J, W. Lundberg, 1858. Banko-Utskottets Memorial N:o 85. \ 0 §5. Ank. lill Exp.-Utsk. den 26 Febr. 1838, kl. t s. m. Memoria/, i fråga om tiden, hvarunder ränta och provision å för striickningar från Stats lane-fonden må förskottsvis aj dragas.
Det nya behofvet för de föreslagna vapenöfuingarna vid slående arméen utgör således tillhopa R:dr 64.631: —- Till beredande af en allmän öfversigt af tillgångar och behof för indelda arméens vapenöfningar, enligt det nya förslaget, torde dessa x sin helhet här böra sammanföras, nemligen: Behof: För Indelda Infanteri-regementenas befäls-och regementsmöten 119,200: „ Indelda Infanteri-regementenas instruktions-kompagnier . 37,500: „ Indelda Kavalleri-regementenasbefäls-, sqvadronsoch re gemensmöten (likasom hittills) 47,500: — „ Indelda Kavalleri-regementenas excercis-sqvadroner (såsom hittills) . 37,500: För öfnings-läger: l:sta året å Ladugårdsgärdet 33,000: 2:dra dito dito — 3:dje å Ljungby-hed 43,000: — *— 4:de å Axevalla-hed 53,000:—.— Summa 166,000: — hvaraf här utföres ijdel årligen 41,500: — —• För porlionsvärdets förhöjning för serskilda kommenderingar utom vanliga möten j 2,000: „ ersättning till vakanta rotar, i anledning af mötes-pas» sevolansens upphörande 10,600: „ aflöning af Krigs-kollegii underhålls-afdelning, samt af Regements-kommissarier och vaktmästare; förvaltningskostnader; underhåll af byggnader och inventarier, m. m. 27,000: Summa behof 322,800: Tillgångar:
Då jag i ett föreg:de plenum efter afhörande af Hr Stjernsvärds motion yttrade, alt jag hade sympathier för några delar af förslaget N:o 2, skedde det under den upfattning jag då gjorde mig, att indelningsverket skulle enl. detsamma komina alt oförändradt bibehållas; men då jag, efter närmare tagen kännedom dels om den del af förslaget, som uplästes och hvilket då undgick min upmärksamhet, och dels om dc delar utaf berörda förslag, hvilka icke uplästes, finner, att så icke är förhållandet, ulan alt tvertom arméens samtliga boställen skulle komma att till Statsverket indragas och befälet derifrån erhålla de detsamma tillkommande löner ; så måste jag, i conseqvens med hvad jag förra gången yttrade om nyttan af indelningsverkets bibehållande, räkna mig bland motständarne äfven af förslaget N:o 2, ehuru jag bekänner, att Hr 158 Den 11 December. Stjenisvärds förslag innehåller någol, som enl. min åsigt är nyttigt, hvarpå såsom exempel mig torde tillåtas att omnämna: kompletteringar af indeldla arméen genom ständiga vakansers rekrytering; rättigheten för Konungen alt under krigstillfällen uphnda hvilken klass af beväringsmanskapet honom för godt synes; förhud mot lega till beväringsmanskapet, jemte andra frågor, som dock kunna afgöras af Konungen utan 11. St:s hörande, äfvensom sädane hvarom K. M. redan afgifvit sin Nåd. propos. till 11. St:r vid denna riksdag; men då utom hvad jag nämnt, ronde indelningsverkets uphäfvande, delta förslag innehåller en mängd andra frågor, sorn äro onödiga och onyttiga, vill jag ingalunda understödja delta förslag, sorn enl. min åsigt är högst äfventyrlig!. Jag vill icke uplaga 11. o. Ad:s tid med alt npläsa en kritik öfver detta förslag, enär i StatsUlsk., dit jag förmodar att frågan blir remitterad, finnas män, som mera än jag äga kännedom om dessa ämnen. Hr af Dalström, Gust. Jakob:
För min del deremot var jag af den tanken, att sedan det var afgjordt, att husbehofsbränningen skulle qvarstå, så borde de Stånd, hvilka ej yttrat sig om husbehofsbränningen, få tillfälle alt nu framföra sina tankar derom. Det är härom jag begär propos., så alt Ulskm må åläggas fullgöra deras skyldighet i detta fall oeh inkomma med ett sammanjemkningsförslag lill de Stånd, hvilka ej hafva yttrat sig om husbehofsbränningen. Innan några voter:s-propos:r uppgöras, måste väl Stånden förut hafva yttrat sig öfver denna sak, men hittills hafva de ej yttrat sig om husbehofsbränningen. utan blott ålagt beskattning, bestämt tiden för brännvinsbränningen, o. s. v. Sålunda bör jemkningen i detta fall ske, innan några voter:s-propos:r i detta ämne blifva framställda. Hr Westfelt, Nils: Då denna fråga första gången inkom från Utsktn till R. St., antogo 2,:ne Stånd principen af fri brännvinsbränning, och två Stånd vidhöllo den gamla. När betänk., efter skedd återremiss, ånyo inkommit till R. St. yttrade sig dessa sednare Stånd, alldeles icke om den fria brännvinsbränningen, utan de tvänne Stånden, som förra gången hade bestämt sig för densammo, vidhöllo den äfven nu, likasom de två andra Stånden vidblefvo sitt beslut örn husbehofsbränning. Då således två Stånd beslutat den fria brännvinsbränningen, och de två öfriga Stånden vidhållit husbehofsbränningen, så hafva ju två Stånd ovillkorligen stannat emot två. Jag kan således ej inse annat, än att Utskm på goda grunder hafva ansett, att frågan i enlighet med 75 §:n Riksd.Ordn. bör förfalla, och anhåller om propos. på bifall lill Utsktns betänk, i denna del. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Sammanlägges allt detta, så inses lätt, att den vid krigstillfällen till befäl å fartygen från ordinarie stat behöfliga personalen, minst utgörande 302 officerare, äfven till tjensten i fred erfordras. Med den nu föreslagna ökningen skulle delta antal dock endast uppgå till 298. Under hvilket förhållande som helst, men synnerligen i det fall, att förutnämnde organisation af Flottans stamtrupper skulle förekomma, hvarigenom korporalernes befattning i intet afseende vore underordnad den, som nu åligger denna personal vid arméen, har det synts rättvist och billigt, att någorlunda likartade vilkor med dem, som desse åtnjuta, äfven åt korporalerne vid Flottans fasta korpser Bit. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. Den kostnad, sorn för detta ändamål uppgifvits, skulle bereda möjlighet att höja dessa korporalers arfvode till 25 R:dr banko. Då såsom en följd af detta mitt underdåniga förslag lill båtsmanshållets tillsyn på roten, utom det beful, som nu dertill är bestämdt, äfven skulle anslås nödigt underbefäl, hvilket sednare ej hittills varit förhållandet, måste, för dertill kommenderade 2:ne Under-officerare på hvarje kompani, medel lill bestridande af rese-kostnaden inom kompaniet anslås. Detta har här blifvit förslagsvis upptaget till 50 R:dr banko per man om året, hvilket dock möjligen kan synas nog lågt beräknadt, och således erfordrar att, efter vunnen erfarenhet, framdeles närmare regleras. Skärgårdsflottans rörelser anbefallas genom hornsignaler. Det minst kostsamma sätt att bereda tillgång på den personal, som till denna signalering erfordras, vore att dertill inöfva ett nödigt antal kanonierer och båtsmän, som funnes vara mottagliga af sådan undervisning, hvilket manskap, efter approbation, borde erhålla ett visst arfvode, såsom uppmuntran att qvarstadna i tjensten. För att inlära och öfva denna personal, måste dessutom instruktörer å Flottans stationer vara att tillgå. Båda dessa skäl hafva gifvit anledning till de, i öfverensstämmelse dermed, föreslagne anslag.
Hyra för lägenheter i ulhnagasinshuset i Norrköping » 764: — Bidrag af manufakturmedlen, enligt Kongl, brefven den 9 November 1836 och den 30 Januari 1857, » 1,800: — Ordinarie räntor 2,366: 53. R:dr 9,719: 99. och hafva utgifterna under året uppgått till nedaunämnde belopp: Aflöning till Ull-kontorets tjenstemän och betjening 5,138: — Omkostnader för ullmagasinshuset 86: 55. Fondens vinst för året har alltså bestigit sig till R:dr 2,826: 1. Egarne af Wiskaholms väfverifabrik i Borås, för fortsatt drifvande och utvidgande af samma fabrik, enligt nyssberörda Kongl, bref, 3:o. Egaren af Kolmårdens marmorbruk A. Rözycki, det genom Kongl, brefvet den 7 Februari 1862 för detta bruks utvidgande och ändamålsenliga drifvande beviljade lån å 4:o. Norrköpings väfveri-aktiebolag, i afräkning å det genom Kongl, brefvet af sistnämnde dag beviljade lån å 80,000 R:dr, för bolagets spinnerioch väfveri-fabrikers fortsatta drift, Transport: 2,826: 1. 15,951: 35- Då härifrån afräknas beloppet af de under året verkställda afskrifningar af äldre balanserade fordringar, R:dr 1,605: 80. befinnes Ull-diskontens behållning vid 1862 års slut ökad med li:dr 1,220: 21- och således utgöra , R:dr 17,171: 56- deruti ingå osäkra fordringar till belopp af 297 R:dr 36 öre. Af fondens kreditiv å Riksgälds-konföret, 225,000 R:dr, har i och för lånerörelsen under revisionsåret begagnats ett belopp af 62,340 R:dr.
I anledning af denna framställning får Utskottet förklara, att någon uttrycklig föreskrift i lag icke finnes derom, att den, som ålägges värjemålsed skall först hänvisas till vederbörande presterskap för att förmanas. Lagen bjuder blott i 31 § af Rättegångsbalkens 17 kap. att den, hvilken det varder ålagdt, att med ed sig fria, skall lemnäs tid att sig betänka, derhän så åstundar. Emellertid har det af ålder varit i lagskipningen ölligt att den, som dömes till värjemålsed, derjemte, i händelse domaren linner sådant nödigt, förelägges att derförinnan inställa sig hos sin själasörjare för att om edens vigt underrättas och för dess missbruk varnas, samt att å edgångsdagen förete bevis derom, att han iakttagit detta föreläggande. Men ehuru domaren kan hemta anledning till dylika förelägganden från den i Kongl. Resolutionen den 7 Augusti 1753 stadgade rättighet för honom att förvisa vittnen till presterskapet för att förhöras och upplysas; torde det likväl vara mindre Lag-Utskottets Betänkande, N:o 85. 9 mindre lämpligt att i lagen inlägga ett stadgande, sådant som det föreslagna, innan bestämd föreskrift blifvit meddelad om och i hvilka fall part, sorn åiägges värjemålsed, bör i omförmälta hänseende till presterskapet hänvisas. Derom är likväl fråga nu icke väckt, och af sådan anledning hemställer Utskottet att Herr Prosten Schröders motion ej måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 22 September 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Sept., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i lagens bestämmelser angående ränta å försträckta penningar eller varor. Uti berörde ämne hafva särskilda motioner blifvit väckta, nemligen: hos Högled. Ridderskapet och Adeln af Herr af Grubbens, N. W.; hos Vällofl. Borgare-ståndet af Herr Roth, C. JR, Herr Collén, M. W. och Herr Gillberg, G. W.; samt hos Hederv.
Härigenom bereddes tillfälle alt å svarande sidan, genom invändningar dels emot domstolens behörighet dels rörande andra rättegångsfrågor, ytterligare i flera år fördröja saken, till dess den af käranderne fullföljdes i Kongl. Hofrätten, hvarest advokatfiskals-embetet, vid erhållen kunskap derom, anställde åtal emot bemälde domare, såsom den der ifrågavarande bördeskilling uttagit och användt; äfvensom vidare och sedan han deröfver blifvit hörd, ad vokatfiskals-embetet påstod laga ansvar å honom, hvilken, efter hvad upplystes, icke förr än under åtalet den 20 Maj 1843 57 1843 och då ej annorlunda, än med utgifna förbindelser, för bördeskillingen redovisat. Kongl. Hofrätten afgjorde saken genom utslag den 29 Oktober 1844 och yttrade, att enär oftanämnde, i Listers häradsrätt under Hr hofrättsrådet Trägård hs ordförande insalta bördeskilling icke lagligen kunnat komma utur häradsrättens värd annorledes, än genom densammas kontanta utbetalning inför rätten till vederbörande part, samt Hr hofrätlsrådet icke allenast erkänt sig sedermera hafva innehaft bördeskillingen, af hvilken han, då icke ens föreburits, att dermed blifvit på nyssberörde sätt förfaret, följaktligen obehörigen satt sig i besittning, utan äfven mångå år fördröjt redovisning och utbetalning af samma medel; pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken rättvist döma honom, som förut pliktat för olaga behandling af frågor om bördeskilling, att, för det grofva embelsfel, som sålunda låg honom till last, under ett år vara förlustig sitt i Listers och Bräkne härader iunehafvande häradshöfdinge-embete med thy åtföljande löninkomster; om verkställighet hvaraf Kongl. Hofrätten, sedan dess utslag vunnit laga kraft eller fastställelse, ville uppå advokatfiskals-embetets anmälan föranstalta. Och har Kongl. Maj:t, uppå den sakfälldes underdåniga besvär häröfver, medelst Dess i Högsta
St:s eller serskildt Stånds tankar, utnämne då Utsk:s Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter upkommit, företräda och närmare uplysa förhållandet. Förblifver något Stånd ändock vid den mening det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds beslut, etc.” Att denna fråga icke rörer Stats-regleringen det är klart, likaså att den icke angår Bevillningens hela belopp, men månne hon icke rörer Riksg:s-konl:s inkomster? Hade denna utgift icke blifvit beviljad, hvad hade då följden blifvit? Troligen den att besparing ägt rum, och ora en sådan funnits, så skulle hon ju hafva tillfällig Riksg:s-kont. I sådan händelse hade detta fått en inkomst. Är då denna fråga oberoende af Riksg:s-kont:s inkomster? 254 Den 1 Februari f. m. Hr Bildt: Hade Ulsk. i likhet med hvad en foreg:de talare yttrat, funnit alt denna utgift kunde rubriceras under anslaget för ”vägar och kommunikationer”, så hade det otvifvelaktig! varit olämpligt påstå alt Regeringen behöft fråga Slals-kont. om dertill medel förefunnos. Jag hade likväl icke föreställt mig ali Konungamakten inskränkes derigenom att den föredragande, som föreslår alt en utgift skall utgå till annat ändamål, än hvartill den är anslagen, efterhör om det möjligen finnes i Stats-kont. medel, som K. M. kan disponera, utan att något formfel begås. Meningen med Utsk:s tillstyrkan af nu ifrågavar. underd. skrifvelse, har endast varit den, att förebygga det denna fråga ej skulle kunna för framtiden qvarstå som prejudikat, och att hädanefter riktiga former måtte iakttagas. Det är af detta skäl, som Utsk. tillstyrkt skrifvelseförslaget och icke derföre alt man vill tvinga K. M. att höra Stats-kont. när sådant ej finnes vara behöfligt. Jag anhåller om bifall till betänk. Hr af Harmens: