Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om Nåringarnes forsta ordnande i ett nydanadt Samhälle, oberoende af äldre för-* fattningar, rättigheter och vanor, hade visserligen detta förslag förtjent den största uppmärksamhet; men på förr uppgifne grunder, och då dessutom, genom ett sådant förslags antagande, den hittills medgifne friheten till inträde i FabriksNåringen, under hvilken frihet denna Näring vunnit ansenlig förkofran, skulle nästan i samma mån försvåras, som inträdet i öfrige Näringarna underlättades, hafva Utskotten icke trot? sig ål nämnde förslag böra lemna det bifall, deä eljest i många afseenden förtjent. Då Utskotten, i anledning af meranSmnde Committés förslag, så väl i allmänhet bestämt sitt omdöme, under hvilka vilkor Borgerliga Näringar måga i Städerne, samt, i vissa fall* jemväl å Landet, idkas, som ock i öfrigt söki närmare uppdraga skillnaden emellan Landtoch StadsmannaNåringarne, i förening med ett uttryckligt bestämmande af Landtmannens frihet tfU LngUtskottets ftetdnknndttu 65 till föryttrande af sine producter oell tillverkningar » torde något särskildt yttrande,' hvarken ofver Herrar Bjuhrs, Cronii och Lundttians anfötandell, i fråga otti Handelsrättighetens ordnande inom Ståderne, eller ofver flere Ledamoters af BondeStåndet, Memorialer, rörande upphåfvande af alla inskränkningar i ofVannäninde frihet, icke Vara behofveligt. Uti eri af de gjorde Motionerne är fSresläget, att, i följe af de förändringar, soln, angående Näringsfriheten kommo att beslutas, en ny fledaction af 5 och 4 Gap. HandelsBalken, måtte besorjas.
Man behöfver blott ögna på nomenclaluren, för att finna huru svårt domaren skall hafva alt familialisera sig dermed. Jag är 'öfvert.ygad alt domarn skulle rysa när han hinde omtalas till ex. mnlru/ig o. d. Go II. 10 Den 3 Fe b mari i f. m. Herr Tham,: Så väl de politiska, som de tlieoretiska och practiska delarne af Utlåtandet äro här så utförligt behandlade, alt jag ej behöfver vidare vidröra dem. Jag vill blott fästa mig vid Herr Hjertås yttrande, alt vi böra bifalla Utlåtandet för alt göra framsteg på upplysningens bana. Jag får då nämna, att man i Preussen gjort försök att afskaffa BergsDomstolarna, men att försöket misslyckats, och alt Piegeringen funnit sig tvungen alt åter inrätta dem. Antingen måste Regeringen der då hafva rätt, eller också är Preussens upplysning i aflagande. Herr Hjerta: Då något resultat ej kan följa af vårt beslut i denna del, emedan Kongl. Majit ej sanctionerar det innan LagComilcens förslag blifvit pröfvadt och nästa Riksdag i proposition lill Ständerna afgifvet, så kan äfven resultatet med Preussen, eller huruvida BergsTingsRätterna der varit till nytta eller skada, dessförinnan visa sig. För min del tror jag, att BergsTingsRätternas afskaffande för Sverige skulle vara nyttigt. Jag vill ej vidare belasta protocollet i detta ämne, då allt hvad som kan sägas, är sagdt, utan förenar mig i Herr von Troils anhållan om bifall till Utlåtandet i allt öfrigt, utom hvad som står pag. 17, alt RådstufvuRätt istockholm skall vid afdömmandet af Tryckfrihetsmål kalla sig KämnärsRätt. Upplästes PresteSlåndets den 32 sisth Den 3 Februarii f. m. '47 Januarii i afseende å detta ämne aflälne Protoeollsnldrag, hvaraf inhämtades, alt Ståndet gillat LagUtskottets utlåtande N:o i54, likväl under förklarande, att tidens bestämmande för ilen af Utskottet föreslagna
Domare icke må utan de ytterst tvingande omständigheter kunna utöfva sin syssla genom andra, utan ansvar och utan förbindelse. Jag får derföre hos Högvälborne Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla att detta Me* anorial till Lagutskottet måtte remitteras. Herr Konig, Johan A.: Bland de syftemål, hvartill vid alla pålagor; Den i Martil. 6l stråfvats, år visserligen en lika fördelning, så att desse må i lika nion trycka, och den ene medborgaren icke mera ån den andra betungas. En orättvisa uppstår eljest, sorn väcker afund och derefter håmdelust eller hågen att vid annat tillfälle få kasta en annan börda på den som förut njutit lättnad, ån mera på den som varit drif-fjåder eller bidragande till hans betungande. Så böra ock alla lika deltaga i kostnaderiie till Landets försvar, och ej deri eha mer än den andra vara underkastad att genom olyckan eller andras vårdslöshet lida drygare känning. Lika orätt, sorn hardt år det derföre att den Rote eller Rusthåll, som under ett krig och sedan utrustningen dertill blifvit vederbörligen besörjd, mister sin karl eller häst, skall på sin enskilta kostnad anskaffa en annan. Exempel gifvas att en och samma Rote eller Rusthåll måst under ett krig uppsätta 2 karlar eller 2 hästar, då deremot andre fått sina tillbaka ur kriget, friska, helbregda och tjenstbara. Hvarföre skall en sådan olikhet vara möjlig, som ofta till den grad förtryckt den o lycklige, att han mäst sålja sitt hemman, af oförmåga att utgöra rustningen. Ej endast billigheten, utan också rättvisan bjuder, att når en Rote eller Rusthåll till ett krig vederbörligen fullgjort hela sin utrustning, och öfverlemnat den, vare sig karl eller häst, eller bägge, jemte tillhörande mundering, så skall Kronan vara för alla under kriget timade förluster och påkostningar ansvarig samt vid krigets slut återlemna till Rusthållet eller Roten, alltsammans i lika godt stånd sorn det emottogs.
Orkar den brottslige ej böta; plikte med fängelse, som i io Kap. Utsökningsbalken stadgadt är. 30 Kap. Detta kapitels öfverskiift skall lyda sålunda: Huru sökas skall, att Konungen må Hofrätts dom öfverse och skärskåda; så ock huru det, som dömdt är, skall utgifvas, innan saken hos Konungen fullföljes. Af 3 §. ändras tredje punkten sålunda: Parten ställe ock borgen för kostnad och skada, som i s5 kap. om vad från Underrätt föreskrifves. 5 § erhåller följande förändrade lydelse: Den, som tappat i Hofrätt och vill Konungen deremot söka, gifve omant ut hvad dömdt är, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande eller i taka händer. År det, hvarom dömdt är, sådant, att ändringssökandet onyttigt blefve, der dom Jullgöras skulle; dä gånge den ej till fullbordan Skola penningar efter dom gäldas, och säger han, att han dem ej äger, ej eller silfver eller guld: styrke det, der vederdeloman det äskar, med ed sin, hos Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i orten, om det beqvämligare der ske kan; och håfve sedan lof, men ej förr, att gifva andra lösören dertill upp, med laga värde derå. Finnas Itih. till H. St. Prat. iS.f.7 och 1S48: 7 Sami. 1 A/d. 19 Haft. 3 IS Lag-V t^kollcts Betänkande, IV.c 56. n ej de; gifve då upp gods och jord A landet, eller hus och tomt i staden, med Rättens bevis, om de för annan gäld häfta eller ej. År tvifvelsmål, om den egendom svarar emot det, som dömdt är, och kan den ej mätas, innan tid är inne, att han saken hos Konungen Julifölja bör; sätte borgen, till dess värdering derå ske kan Gitter han ej någotdera, som nu sagdt är; sälte för hvad dömdt är full borgen. Kan han ej eller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens slut.
Kontrakten angående de tre af Svenska Staten för jernvägsbyggnader hittills upptagna, på årlig amortering ställda, penningelåu på utrikes ort skilja sig, i fråga om lånevilkoren, uti åtskilliga väsend! liga punkter betydligen från hvarandra, jemte det några andra kostnadspunkter för alla tre äro lika. Annuiteten (årlig ränta och amortering sammanräknade) för lånet från år i 858 utgör 5 § procent att utgå halfårsvis, under fyratio (40) år, och beräknades beviljadt kapital-afdrag, eller rabatt, vid inbetalningen efter 2 | procent, hvadan kapitalet 7,600,000 Tbaler preussiskt kurant, motsvarande efter 2 j Riksdaler Riksmynt per Thaler, 20,260,666§ Riksdaler Riksmynt, ingick endast med 19,760,00!) Riksdaler. För lånet från år 1860 utgör annuiteten procent, att utgå halfårsvis under en tid af omkring 38 J år, och beräknades den då beviljade kapitalrabatten vid inbetalningen efter 6 procent af den förskrifna lånesumman. Denna summa utgjorde ursprungligen 10,000,000 Thaler preussiskt kurant, hvaraf likväl kort derefter 2,000,000 Thaler konverterades till s. k. premielån, att inbetalas utan något afdrag, och uppgick således det belopp, för hvilket nyssnämnda vilkor förblefvo gällande, till 8,000,000 Thaler, motsvarande enligt ofvannämnda evalvationsgrund 21,333,333 * Riksdaler Riksmynt, hvilket belopp, efter afdrag af rabatten 6 procent, ingick med 20,053,333f Riksdaler!; varande härvid ingen skilnad att göra emellan de 1,600,000 Thaler preus - — (33 — siskt kurant, hvilka af detta lån reserverades för svenska Riksbankens räkning, och den utrikes upptagna andelen, emedan vilkoren i hvartdera hänseendet äro desamma.
Att en eller annan mindre förändring i redaktionen af de i detta afseende nu gällande föreskrifter må vara, på grund af vunnen erfarenhet, nödvändig och af behofvet påkallad, det inser jag allför väl, och det är icke min afsigt att motsätta mig dylika smärre förändringar, men det är deremot min öfvertygelse, att det för landet är nyttigast, att de hufvudsakiiga bestämmelserna i vår Tulltaxa icke under nuvarande riksmöte blifva rubbade eller komma att undergå någon väsendtlig förändring. Afven i sådana länder, der industrien vunnit en långt större utveckling än inom vårt fädernesland, har man städse med mycken varsamhet beträdt banan af en förändrad tulllagstiftning. Det torde knappast kunna bestridas att inom vårt land de härom sednast antagna författningar äro mera frisinnade, än i de flesta andra Stater och vi hafva på denna väg redan gått så långt, som för närvarande kan vara förenligt med en försigtig omtanke för vidmagthållandet af den inhemska industrien. Det är möjligt att framtiden kan blifva gynnsam för antagandet af en ännu mera oinskränkt frihet, men klokheten bjuder utan tvifvel att inhemta någon tids erfarenhet om verkan och följderna af de under sednaste riksmöten vidtagna genomgripande förändringar i vår tull-lagstiftning innan vi gå längre på den beträdda banan. Man torde till en början böra afvakta, att främmande länder genom reciproka författningar lossa på de band, som ännu mångenstädes i icke obetydlig mån hindra Sveriges alster att uppträda på den utländska varumarknaden, under det vi redan betydligt lättat införandet af dessa länders tillverkningar i vårt land. Stockholm den 29 November 1862. P B Hesselgren. JVs> 229 Af Herr Hesselgren: Angående upphörande af den i Slockholm utgående s. k, raspoch spinnhusafgiften för testamenten. i Stockholm debiteras och uppbäres ännu under namn af raspoch spinnhusmedel en fjerdedel» procent af alla testamenten; för hvilken debitering man hetntar stöd af ett Kongl. Bref till Kommers-kollegium utaf den 23 Juni 1722, som finnes oinnämndt å sid. 179 i Danckwardt» lagsamling.
Banco, men ansett någon ersättningsskyldighet i sammanhang dermed icke kunna honom åläggas, enär det visat sig, att bevakningshandlingarne ändå framkommit lill Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande i så god tid, att de bordt kunna anmälas och lill Concursdomstolen inlemnas före falalietidens slut, hvaremot Kongl. Majrts Befallningshafvande, som genom sin underlåtenhet vållat Bankens förlust, ålades att densamma ersältningsvis gälda, Herr Landshöfdingen m. m. Grefve Hamilton lill \.‘delar och Lands-Secreleraren Nordström till ’:del; emot hvilket Utslag, hvaröfver Fiscals-Embetet ansett sig icke ega fog att klaga, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergöthlands Län i underdå - 8 Eanco-Ulskoltels Utlåtande, N',o 141. nighet anfört besvär hos Kongl. Majit, som, medelst Utslag elen 31 Juli 1834, förklarat, det Kongl. Majit fann Dess Befallningshafvandes uti ifrågavarande mål anmärkta förfarande icke innefatta försummelse eller vårdslöshet i Embetets utöfning, så att på grund deraf någon ersättningsskyldighet till Banken borde Kongl. Majlis Befallningshafvande åläggas, hvadan Kongl. Majits Befallningshafvande från allt ansvar frikändes.
I stället härför har inom Högvördige PresteStåndet det förslag blifvit uppgifvet, att frågan väl borde upptagas till utredande vid en på stället hållen Biskopsvisitation , men slutligen afgöras i en Comité , som , utom Biskopen, såsom Ordförande, skulle bestå af de vid visitationen närvarande Assistenter, hvartill fyra i grannskapet varande Pastorer tillkallas, samt af hvardera församling ett visst antal, t. ex. 9 dertill utsedde fullmägtige, hvarvid det, som då genom 16 sammanstämmande röster antoges, skulle för beslut gälla, hvilket beslut borde icke allenast hos Kongl. Majd till Nådig stadfästelse anmälas, utan äfven, till följd af gifven besvärsanvisning, kunna inom trenne månader och i laglig ordning öfverklagas. Yore ändtligen ett sådant beslut om gemensam kyrkas byggande af Kongl. Majit stadfästadt, så kunde alla frågor, som rörde verkställigheten, i händel* i2 Allm. JJesv. o. Ofc. Ulsk.Utl. N;o 159. se tvist derom skulle uppstå, på samma sätt upptagas, utredas och afgöras. Utskottet erkänner väl, på ena sidan, fördelen af den större enkelhet i behandlingen, sorn otvifvelaktigt skulle vinnas derigenom, att dylika frågor afgjordes af ett inskränkt antal Fullmägtige, och icke, såsom nu, af församlingens samtlige röstegande ledamöter ; inen måste, på andra sidan, anmärka, först, att det vill synas betänkligt, att på detta sätt sammanblanda röster af Biskop och Assistenter, som borde vara Domare, med församlingarna, hvilka kunna anses för parter,och för det andra, att de föreslagna beräkningsgrunderna för pluraliteten ingalunda skulle leda till det åsyftade ändamålet. Om den mindre församlingen antingen enhälligt eller genom sin pluralitet är emot sammanbyggnaden, så väljer den naturligtvis till fullmägtige dem, som aro at samma tanka.
Riksdag gjordes ånyo framställning om ett dylikt års-anslag, hvilken likväl af dåvarande Stats-Utskott uti dess deröfver afgifna, af Rikets Ständers bifallna, utlåtande afstyrktes, enär Utskottet, som erkände det hedrande föredöme stiftaren iemnat genom de frikostiga understöd, hvarmed nämnda räddningshus blifvit grundlagdt och uppehållet, hyste den åsigt, att dylika anstalter icke borde genom Stats-anslag framkallas och vidmakthållas, samt ansåge betänkligt att på Staten öfverflytta skyldigheter och utgifter, som de särskilda kommunerna rätteligen ålåge, hvarförutan, enligt Utskottets tanke, ifrågavarande inrättning genom ett sådant anslag samt de kontroller och bestämmelser, som vid dess beviljande ovilkorligen måste föreskrifvas, möjligen emot stiftarens afsigt och önskan skulle komma att förlora sin egenskap af en helt och hållet enskild stiftelse. Och slutligen väcktes samma fråga äfven vid sistlidna Riksdag, då Stats-Utskottet jemväl afstyrkte anslagets beviljande, men Rikets Ständer likväl funno för godt att, för en gång, bevilja Institutet ett anslag af 5,000 R:dr B:ko. Bih. till /{. St. (Fortsättn.) Utskottet erkänner fullkomligt den aktningsvärde stiftarens ådagalagda menniskaälskande verksamhet för ifrågavarande välgörenhets-anstalts ändamålsenliga inrättande och fortfarande omsorgsfulla vård; men då Utskottet i allo delar de åsigter i detta ämne, som af föregående Riksdagars Stats-Ulskott blifvit uttalade, samt Rikets Ständer vid sistlidne
Hyckertslån å 2,3oo R:dr, utgör i Capital-återstod R:dr 20: i5 10, alt, i följd af anställde bevakningsåtgärder, så väl i Brunnii som Hyckerts concurser, Discont-Verket erhållit de pu desse lån utfallne utdelningar, hvilka, hvad Prosten Brunnii massa angår, blifvit successive afförde utaf hans afträdde halfva löneinkomster, intill hans år 1828 inträffade död, att lånens återstående belopp blifvit ytterligare bevakade uti de efter bemälde Gäldenärer anliängige gjorde afträdes-, boskillnadsoch urarfva-mål, men att, sedan Sterbhusdelegarnes ansökningar om boskillnadsoch urarfva-förmon blifvit genom Domstolsbeslut bifallne, någon vidare afbetalning ej vöre att förvänta, hvarken ifrån Brunnii eller Hyckerts senare concursmassor, hvarföre ; mväl Banco-Discont-Verkets år i83o församlade Revisorer, för deras del, ansett ofvanberörde, af Friherrinnan Rehbinder gjorde anbud förenligt ej allenast med högsta billighet, utan äfven med Verkets eget interesse, men löreskrifvit, att, utom inbetalningen af berörde Capital återstoder, Friherrin - 12 Bfinco-\Jnkott(ts Bet. Nr.o 36. nan Rehbinder borde anskaffa och till Discont-Verket aflemna Curatorernes i bennes afl. mans första concurs förbindelse, att återbäring till större eller mindre del af hvad Di.seon I-Verket deruti lyfta t ej mätte ifrågakomma.
Att man här saknar sil anledning, att åberopa ordalydelse, synes icke vara tvifvel underkastadt, och det skulle för Grundlagens helgd och slutligen för frihetens hela tillvaro vara ganska vådeligt, om en sådan Grundlagarnes godtyckeliga tolkning finge vinna rotfäste; men man saknar ännu, uti den verkeligt tillvarande ordalydelsen, allt stöd för den slutsats man bemödat sig att draga af hvad, som icke befinnes nämnt , då det bestämdt heter Statsverket i alla dess delar; och att Tullinkomsterne ibland desse utgöra en af de betydligaste, lärer väl icke kunna nekas. Jag anhåller derföre, att Riksens Ständer måtte förnya dess underdåniga begäran att till uppfyllande af sine constitutionella pligter, genom sitt Statsutskott under förevarande Riksdag och sedan allt framgent genom sine utsedde Revisorer få ofvannämnde Verks och Cassors styrelse och räkenskaper öfverse och granska, jag anhåller att detta mitt Memorial måtte blifva till StatsUtskottet remitteradt samt de öfrige Stånden meddeladt, och tager jag mig friheten äfven tillägga den hemställan, att StatsUtskottet måtte anmodas att öfver denna ödmjuka framställning skyndesamt afgifva sitt Betänkande, på det Riksens Ständer måtte blifva i tillfälle att så tidigt utverka Kongl. Majtts Nådiga tillstånd till den så nödige revisionen, att denna ännu under Riksens Ständers sammanvaro måtte kund na tillvägabringas. Dea 6 Februarii, 155 N:o io. Herr Heijkenskjöld, Ludvig Dittlof'. Sedan Riksens Ständers Utskott nu kommit i verksamhet, anhåller jag att få framstäf la ett ämne till öfverläggning, som äger sam-; manhang med ärendernes behandling i Statsoch Bevillningsutskotten.
Det kan också icke nekas, att man ju kan hafva skäl att ångra, det R. St:r en gång bifallit en sådan fördelning, emedan det svårligen Ion bestridas, hvilket man äfven hört från alla landsändar inom Sverige, att superiet snarare lillän aflagit i de flesta af våra städer. Motionärerne hafva trott sig finna orsaken till detta faktum i den omständigheten, att städerna fingo sig tillerkänd hela den ifrågavide afgiften på */5 när, hvilken tillfallit hushållningssällskaperna. Denna fråga utgjorde inom Utslct öfverläggningsämne under tvenne hela pleni-sammanträden, och man finner af reservationerna, att vid den slutliga voteringen den afgjordes med endast 2 rösters majoritet. Då jag emedlertid icke vågar hoppas att vid denna riksdag skall kunna vinnas 3 Stånds bifall till en ny fördelning, anser jag det icke vara skäl att nu uprifva diskussion härom; men jag ångrar på det högsta, att äfven jag i min mån vid 1853 års riksdag bidrog lill det slut, hvari man då stadnade, emedan det ingalunda var en åtgärd till superiets förminskande i städerna, utan snarare ledande till dess förökande, och emedan den förändring, som ovilkorligen framdeles måste vidtagas, na blir långt svårare att göra, sedan denna ganska betydliga inkomst för städerna blifvit anvisad till fyllande af vissa deras ständiga behof och utgifter; och möjligen torde man slutligen nödgas tillgripa ilen för statsverket kostsamma utväg, att reglera denna fråga på samma sätt som städernas inkomst af tolagen, för ett par riksdagar sedan, blef reglerad. Jag vill emedlertid icke nu framställa något yrkande i detta afs:de, utan har blott velat nedlägga i prolok. denna förklaring, i förhoppning att fördelningen af ifrågavide inkomst må vid nästa riksdag på annat sätt upgöras. Hr C a r I he i m-Gy 1 I e ns k j ö I d: Det kan visserl., såsom Hr Hjärne påstått, vara för hidet, att ingen utsigt finnes att vid denna riksdag få en annan fördelning af deninkomst, som för minuthandel med och utskänkning af bränvin nu tillfaller städerna, genom 3:ne
Om vi också antaga, att en eller annan Kronofogde, som fått sin fullmakt före Bergsfogdetjensternas indragning, erhållit förökade göromål och derföre kunde anses förtjena en lönetillökning, så är det icke samma förhållande med dem, som fått fullmakt efter indragningen. De sednare hafva ju fått de göromål, som åtföljde tjensten vid deras tillträde deraf, och kunna derföre icke anses hafva fått förökade göromål. De härefter först till bifall och sedan till återremiss å Utsk:s ifrågav:de yttrande framställde propostne besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades och sedan svaren härå utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Det härefter .förekommande mom. h. ang:de löneregleringen för Länsmännen bifölls utan discussion, med undantag af Utskrs vid slutet deraf afgifna förslag, att IL St:r måtte i underd:t anhålla, att före den definitiva regleringen af Länsmännens löner en förnyad upskattning af dessa tjenstemäns löner må ega rum, hvarom yttrades af Hr Printzensköld: Jag kan verkligen icke inse, hvad gagn skulle beredas genom ett bifall lill det af StatsUtsk. här_ gjorda förslaget om en förnyad upskattning af Länsmännens boställen. Erfarenhelen lärer huruledes ett hemmans godhet i högst väsentlig mån beror af dess skötsel och att således elt och samma boställe kan under den ene inntihafvaren vara särdeles godt och under den andre alldeles motsatsen, så att det under ett tiotal af år kan nedsjunka till snart sagdt hälften af dess förra värde. Kan man, med kännedom af detta förhållande, föreställa sig, att man genom boställenas förnyade upskattning skulle kunna erhålla en säker och tillförlitlig grund för bestämmandet af de tillskott i penningar, som boställsinnehafvarne böra bekomma? Jag för min del anser en sådan grund vara högst osäker och då boställena en gång blifvit upskattade, tror jag det vara bäst, att låta dervid förblifva.
Majits nådiga Proposition måtte på det sätt bifallas, att, utom den för rikets ekonomiska karleverk på ordinarie stat an slagna summa af 6,000 R:dr, under nästa statsregleringsperiod för enahanda ändamål anvisas ett extra anslag af 54,000 R:dr årligen, 20 Stals-Utskottets Utlåtande M 99. att från Riksgiilds-konoret utgå, samt att deraf 10,750 R:dr må användas för bekostande af kartearbetena i Norrbottens län. Öfvcr-Ståthållare-Embetet. t2:o) Härvid har Kongl. Majit i nåder föreslagit: o) att den på Riks-staten för Öfver-slåthållaren uppförda Ion, 6,682 R:dr 45 öre. hvaruti 406 R:dr 50 öre ingå såsom beräknad förhöjning för 271 tunnor under lönen inbegripen spanmål, men, under vilkor att ljuspenningar och beräk - ning af spanmålsförhnjning under lönen komma att upphöra, ökas till 10,000 R:dr, eller med 3,317: 55; b) att lönen för Sekreteraren hos Öfver-ståthällare-embctet måtte från dess nuvarande belopp 3,000 R:dr, höjas till 3,500 R:dr, eller med 500: — hvarigenom motsvarande ersättning för förlorade inkomster af passlösen ej komme vidare att erfordras; c) att lönen för den hos Sekreteraren tjenstgörande Kanslisten måtte bestämmas till likhet med aflöning i lägsta lönegrad i andra embetsverk, eller 1.000 R:dr, och alltså ökas med 100: — samt d) att till aflöning åt fyra nya Exekutionsbetjenter, å 300 R:dr för hvardera, må anvisas 1.200 R:dr.