Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver visserligen, att den närvarande ställningen är svår och bekymmersam och kännes tung för den som lider, men allt ondt har sin öfvergång, och just i den omständigheten, som nu kännes mest tryckande, nemi. de låga priserna, ligger den säkraste garantien för en bättre framtid i tinancielt hänseende; ty det är påtagligt, att i den mån som priserna på vära inhemska producter falla, så blifva också de utländska varorna relativt dyrare; de kunna då ej mera sä täll afsättas, importen ställer sig sjelfmant i jemvigt med exporten, och dermed är också Ilen stora hemligheten funnen att skydda och upprätthålla realisationen. Den 3:dje frågan var: Hvad, fordra klokhet ock rättvisa mot våra näringar vid pennin geväsendets reglerande? Jag har redan förut antydt hvad jag härvid anser vara rättast. Del är: 5 H. 65 514 Ren 18 December e. m. först, att ej skapa en industri pä annan grund än den enda, snm kan betrygga dess säkra, jemna och varakliga utveckling, d. v. s. på redan samlade capitaler; och sedan låta densamma i allmänhet hjelpa sig sjelf. Enligt min åsigt är detta regeln, men denna regel måste likväl någon gäng modifieras, då en tillfällig kris eljest skulle verka förstörande pä landels näringslif. Men dervid bör dock i hvarje fall noga pröfvas och utredas huruvida de orsaker, som vållat förlägenheten äro öfvergåeude, eller om de tillhöra sjelfva sakens natur och således fortfarande verka. Aro de öfvergåeude, såsom t. ex. missvext, krig, eldsvådor, dä är det efter min öfvertygelse klokt och rätt att Slaten träder emellan med sin credit, och med ett kraftigt handtag hjelper äfven det tillfälliga hindret; är äter orsaken icke af sådan natur, utan det onda har sin rot djupare ned i felaktiga grundförhållanden, och deraf kan förutses, alt hjelpen icke kan medföra verklig och varaktig hot, utan endast blir ett palliativ, som lindrar för ögonblicket, dä hör den ej eller lemnäs. Sådan är efter min förmening grundsatsen för Statens ingripande i näringslifvet, uttryckt i sitt kortaste sammandrag.
Nu är a.nyo staga wäckt om Lang sökande, och troligen lära icke (Åkarens penninge behof annorledes kunna erlordeligen enias. — M n jag wagar sraga, Hwad hopp bör man wä! kunna göra sig om önskad framgång, uti en dylik p uninge negociation, da jramfarne kiders händeker. med sa mycket skäl, föranleda till misstroende för Statens lö ten och förbindelser? För min del är sag högst twiswelakcig om framgång — och j?g besaiar, akt allmänna opinionen de utinnan med mig instämmer. Om fördenskull ifrägawarakNe ändamål skall möjeligen kunna winnås, är det, såsom törberört bliswit, ester min tanka, högst oumaängeligk, art förr ari ifrägawcrrande fane-negociarion börsås, nyss omförmälte misstroende eller kwtfwelsmal utur wägen rövseS; och dertill skal! hufwudsakeligeii och — jag kror — fulleligen blklwa bidragande om — hwister jag för min del ödmjukast tillstyrker — Riksens Höglost Ständer behaga för godt finna och stadga en oföränderlig Lag, hwakiqeuom rättighete»- och skyldigheter i staga om ashandlingar och förbindelser emellan Slaten och undersakarne, bltfwa reciproque, samt akt sölfakteligen, lika som Staken kan lagligen tillhälla undersåtar»? fullgöra dest lö ten, denne sednare jemwäl ma äga stadgad wäq och rarktghct, att lagligen af Staken utsöka desi rätt; Den z Januarii. önskandes jag för öfrigt, att, såsom ett fördubblat medel för Statens Credits äterwknnande och befästande, Herr Majoren Friherre lckljsncrsm?, uli Dest Finance Plan, gjorde rättvisa sörsiag, till de sa kallade Lewerankeurernes fordringars konranca asligwi, derande, mätte ju förr dest häldre kunna komma lil! fullbordan.
Den 33 Maji, 295 Jag gillar fullkomligen dst beslut, som Höglofl. Utskottet fattat, men ej de motiver hvarpå det blifvit grundadt. Då jag nu för mina tankar öfver ämnet utber mig ett rum i Ridderskapets och Adelns Protocoller, är det icke min afsigt att hareda återremiss af Utskottets Betänkande Det är blott öfver de vid frågans behandling vidtagne former, sorn jag ämnar yttra mig; formerna utgöra i conStitutionella stater rättigheternas egentliga garantier. Det fordras tid innan man lär sig respectera dem. Den ena måste lära af den andra, och erkännandet af begångna misstag bör ej falla medborgaren tungt. Grundlagen har visligen stadgat att Ståndens öfverläggningsprotocoller skola tryckas. I den kedja af tankar och handlingar, sorn sammanbinda generationerna skola kommande tiders både Representanter och Ministrar finn* en ledning, när de frukta att förvilla sig i ögonblickets labyrinth. Så har politiken förädlat sig sedan dess Agenter börjat att på döda* sängen bikta sig inför det uppväxande slägtet; och sjelfva Machiavellis läror hafva upphört att vara farliga, sedan hvar man känner dera. RegeringsFormens 87 §. föreskrifver ordningen för ändringars beredande i allmänna lagen. Ständernas Lagutskott skall yttra sig, både öfver enskild Riksdagsmans önskan om lagförändring, och om Konungen finner för godt att någon lagfråga för Riksens Ständer framställa. Högsta Domstoln åligger det, att 29« Den 2.5 Maji, yttra sig innan Konungen för Riksens Ständer framställer en af honom önskad lagföränd.ing, och att om Ständerne föreslå lagförändring, yttra sig innan Konungen deröfver sitt beslut fattar, Det är lätt att inse lagstiftarens afsigt med denna föreskrift. Han har i frågor om förändringar i allmänna lageö velat tillägga Högsta Domstolen samma inflytelse och samma återhållande kraft, sorn han i frågor om förändringar i Grundlagen, tillagt ConstitutionsUtskottet; och dfjt är att befara, att en rubbning i denna föreskrifna ordning förr eller sednare skulle kunna föranleda till obetänkta lagfor-» ändringar. När Konungen uppmanar
Orsaken, hvarför Utsk. tillagt denna högre class, som är 25 i':dr högre än den högsta classen i nu gällande bevilln.förordn., är den, att Utsk. trott sig finna, att ju mera invecklade rättsförhållandena under tidernas framskridande blifva, ju indräktigare blifva också de befattningar, som här äro i fråga; och då Utsk. baft sig bekant, att i åtskilliga landsorter finnas personer, som haft deraf en icke ringa inkomst, så har Utsk., med fästadt afseende derpå att bördorna i samhället måtte så jemnt som möjligt fördelas, trott sig böra tillägga denna högre class, hvarom jag för öfrigt icke vill vara envis, ifall R. o. Ad. skulle vilja instämma i Frih. Palmstjer nas åsigt. Hr Printzenskjöld: Då det alltid måste bero på sär skild pröfning innan någon person upptages i denna högsta class, och den således icke medför någon egentlig högre beskattning, så anser jag det för min del vara rättvist att classen får qvarstå, på det att, om sådana händelser inträffa, som Gr. Cronhjelm omförmält, och hvarom äfven jag icke saknar kännedom, det 564 Den 30 November f. m. må vara möjligt för en taxeringscomité all tillämpa en högre beskattningsgrund på en sådan person, hvars inkomster comiteen icke kan så bestämdt känna att beskattningen kan bestämmas efter proc. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff, Ang: Jag tyckte att Ståndet redan hade bifallit Hr Gr. o. Landlm:s framställning till bifall å denna punkt. För egen del får jag tillägga, att om någon advocat skulle blifva för högt beskattad, så är han af det slags folk, som utan tvifvel begagna första tillfälle att besvära sig och taga sin skada igen. Jag tror således, att ingen fara vore vid bifall till Utsk:s förslag. H. Ex. Hr Gr. o. l/a n d tm. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. uti förevar, punkt i afseende på förändrad classification för advocater och sakförare tillstyrkt.
Sjelfva trefaldens orsak är, att allt lifs innersta substanser, Kärleken och Visheten, kunna yttra sig i en fullkomlighet, som är antingen en himmelsk, eller en andlig, eller en naturlig; och som är, äfven i hvart och ett af de bägge sistnämnda fallen, så länge den för sig betraktas, ingalunda någonting ofullkomligt, – ehuru den visserligen inses vara ett mindre i fullkomlighet eller ett lägre fullkomligt, såsnart den betraktas jemnförelsevis. Derföre gifvas äfven i sjelfva Himmelen grader: hvilka, i egenskapen af höjds-grader, äro de ”tre himlarne”, som hos Paulus omnämnas. Deras motsvarigheter (eller de sjelfva i sina meddelningar) äro inom Menniskan alltifrån födelsen, – nämligen i sitt anlag; eller anlaget till dem är detsamma som anlaget till den andesjäl, hvilken såsom vilja och förstånd kan utbildas att mottaga godheter och sanningar af rent himmelsk art, men också stanna vid mottagandet af blott andliga, ja, vid mottagandet af blott naturliga; i hvilket fall ändock det lägre tillstånd, som här jemnförelsevis betecknas med ordet ”naturlighet”, är ett naturligt af förädladt skick, eller, noggrannast uttryckt, ett andligtnaturligt tillstånd. Bland de varelser, som tillhöra den i vanlig eller jordisk mening naturliga graden, födas många med mottagnings-förmåga blott för lifvet af dess yttersta eller lägsta grad; många, med förmåga jemväl för lifvet af dess andra; många, med förmåga för alla tre natur-gradernes. Men endast Menniskan är född med förmåga att mottaga, tillika med de trenne natur-gradernes lif, äfven dessutom samtliga de högres eller öfvernaturligas. Under sin lefnad här på jorden kan hon, i kraft af gudomlig inverkan och sina egna förmögenheters nitiska medverkan, lefva in sig allt djupare eller innerligare i godhet och sanning; hvilket är, att stiga från den ena höjds-graden till den andra, ända till den högsta. Sådant stigande är alltså möjligt under hennes jordiska lefnad.
Jag skulle, i fall Hr Crusenstolpe fått fortfara med sitt yttrande, troligtvis kommit att med tystnad afhöra det yrkande, som nu är framstäldt; men då sådant icke fått ske, tror jag, att man tillät sig, hvad som likväl vid så många tillfällen från samma sida blifvit klandradt, nemi. att alltför mycket ingå på afsigternas område, om man tilläde ett ur sitt sammanhang ryckt yttrande annan mening, än en sådan som den, hvilken fällt uttrycket, sjelf förklarat sig hafva haft. Hr Hjerta: Jag har begärt ordet för att rätta ett misstag af Frih. af Nordin, då han, förmodligen med hänsyftning på mitt yttrande, anfört, att man sagt, det en annan tid skall komma, då ett sådant uttryck som det ifråga var. ej skall ogillas. Det var förmodligen mitt yttrande, Hr Frih. åsyftade, och jag får derföre' förklara, att jag ej så yttrat mig. Lika litet, som någon af dem, hvilka försvarat samma sats som jag, kan jag gilla Hr Crusenstolpe» uttryck; men, mina Hrr! de, som finna sig sårade af Hr Crusenstolpes uttryck, hvarföre begagna de icke hvar för sig tillfället att förklara sitt ogillande deraf, utan att påyrka, det Ståndet gemensamt må uttrycka ett sådant ogillande? Jag påminner mig, att det för någon tid sedan stod med särdeles beröm omnämndt i Sveriges Statstidning, hurusom Fransyska ministeren med förakt och tystnad bemött ett yttrande af Hertigen Fitz-James samt förklarat, att hans beskyllningar ej förtjenade någon vederläggning, emedan något sådant ej kunde tänkas om en Fransysk minister. Hvarföre följa icke Konungens rådgifvare ett så vackert exempel, som de sjelfva genom sin organ i pressen recommenderat. Vi böra ihågkomma, att här är fråga om att anställa en juridisk action emot Hr Crusenstolpe; och om den preparatoriska committe'en, såsom Frih. Åkerhjelm kallat det ifrågavar.
Raab ett mera lämpligt tillfälle att yttra sig om Regeringens yttre politik, hvilken på sätt jag redan visat, nu icke kan blifva föremål för något bedömande härstädes. Dessutom åligger det StatsUtsk., enl. 30 § Riksd.Ordmn att föreslå de utgifter, som erfordras för att StatsDepartme skola kunna fungera på det för Staten nyttigaste sätt, och detta måste ovilkorligen ske äfven om enskildta representanter finna för godt att icke gilla Regeringens politik. Man har talat om grunden för fördelningen af de förenade Rikenas gemensamma utgifter, och, så vidt detta har afseende på nu förevar:de punkt, får jag ånyo tiprepa att det icke rimligen kan komma i fråga att en Svensk embetsman skall åtnjuta aflöning från Norrska Statsverket. Utsk. har icke heller ingått i någon pröfning af delningsgrunden och icke heller har Utsk. tillåtit sig en sådan pröfning af denna delningsgrund i fråga om Usta HufvudTiteln. Tvänne sätt finnas att bedöma denna fråga, det ena, upgifvit af Frih. Stael von Holstein, att lika politiska rättigheter medföra lika skyldigheter, och att således Norrska folket skall betala lika mycket som det Svenska, men om man än utsträcker denna sats sfi, att alla innebyggare i Sverige och Norrige böra till denna lTnfvudTitel bidraga lika mycket, så tror jag, att man kommer till det resultat som Regeringen i sitt förslag upgifvit, åtminstone skulle jag tro, att Svenska folket är i fråga om Skattebördorne icke i sämre ställning än Norrska folket. Om man således går något längre och ser till huru ställningen är i Norrige, tror jag att man skall finna och erkänna, att Regeringen följt den riktiga principen, då den föreslagit att folkmängden inom de båda Rikena såsom fördelningsgrund. Dessutom är här blott fråga om den föreslagna siffran, och då denna icke har gemenskap med hvarken den yttre politiken celi en Svensk embetsmans aflöning af Norrige, anser jag den upkomna discussionen fullkomligt onödig. Gr. Anckarsvärd: Det är mot min vana att söka drifva en sats, ty sedan jag en gång yttrat mig, har jag ansett detta vara nog och lemnat åt andra att bestrida mina åsigter.
Gilladt, med de förändringar att: 1:0 ”Ordinarie” uteslules; 2:0 ”Bolagets” 1):0; 3:o slutet får följande lydelse: ”genast skall insändas till Kongl. Gilladt. Gilladt. Gilladt till principen. Se y:de punkten. Maj:t och, pa Di reel ionna., föranstaltande, till allmänhetens kännedom befordras:” Se Ristderskapels och Adelns 1G jj. 2 Mom. ‘7 §■ ”Bank-Direction åligger, att liiånadtHgen lill Kongl. Maj:t insända en öfversigt af Bankens Gillad. Gillad, 1 Utesluten. i dröjligcri meddela alla de upplysn ingar, med undantag af livad ! ' * •: - 1 sorn rörer enskildes förhållanden till Banken, hvilka af Kongl. Magt infordras.” Se Ridderskapets och Adelns 17 §. Med uteslutande af 3o §., skulle här stadgas: ”Ställe sig Prosle-S tåndet har deremot bibehållit 3o §. 1, 2 och 3 3o §. skulle ändras lill följande lydelse: ”allt hvad lili Med uteslutande af 3o skulle stadgas: ”Att Directio■ock Directionen och Bolaget noga till efterrättelse allt hvad i denna Lag löreskrifves; och heror det i annat fall af Kongl. Maj:t ali, genom vite i penningar, tillhälla bolaget att det felaktiga rätta, eller ock privilegium upphäfva.” Se Ridderskapets och Adelns 17 f. sista punkten. Mom., men uteslutit 4 Moni. denna lag föreskri! ves, ställe Bank-Bolaget och dess Direclion sig noga till efterrättelse, så kärt dem vara inå, alt vid sina privilegier varda bibehållne.” nen och Bolaget skola ställa sig till noggrann efterrättelse, hvad sålunda är och nu blifvit stadgadt, jemte hvad Kongl.
Herr af Billbergh, Johan Petter: Med anledning af hvad Herr Cederschjöld anfört, får jag äran upplysa, att ifrågavarande ämne alldeles icke har någon gemenskap med tullen å Spannemål; tvertom skulle jag anse det hinderlig! för den frågans framtida afgörande, om man nu i förhand skulle fatta något beslut, som har inflytande på tullbestämmelsen å Spannemål. Man bar alltid framdeles öppet att besluta underdånig Skrifvelse, om nödvändigheten skulle fordra det. Till svar å hvad Herr Munk af Rosensköld andragit till stöd för Motionärerne, att Ryska Tractaten endast afsåg Hufvudstadens interesse, anhåller jag alt få åda 4i H. 18 374 Den 14 September e, m. galägga Ryska Tractatens fördelaktighet för Sverige, helst upplysningen härom inom de sammansatte Utskotten föranledt dertill, att ingen af de tre första Stånden biträd t Reservanten. Först bör jag upplysa, att Tullen å Ryska talgljus icke är så ringa. För talg skall betalas half Tull efter Taxan, som gör nära 8 procent af värdet, och för talgljus skall Tullen ökas med 5 procent. Om man nu antager, att Convoij-afgift, Tolag, Skeppsumgälder, Fragt och Handelsförtjenst uppgår till minst lo procent, så utgör det sammanlagdt a3 procent, hvarmed Svenska ljusstÖparne destoheldre böra anse sig belåtne, som hvar och en vet, att de Ryska talgljusen äro af en sämre qualitet, än de Svenska. Denna tullbestämmelse, och att Caravan-The, hvaraf vi icke hafva att förvänta någon synnerlig tillförsel, får införas emot xo procents lindring i tullen, äro de enda uteslutande fördelar Ryska Riket blifvit tillerkända, då deremot Sverige erhållit den förmån, att Alun, Rödfärg och Sitt får till Ryska hamnar införas emot half tull, samt Hvalfisktran mot §:del af den i allmänhet bestämda tullen, hvarförutan Svensk Alun är befriad ifrån vräkning i S:t Petersburg och de derföre vanlige afgifter. Månne icke dessa för Sverige betingade förmoner äro vida större och betydligare, än de nyss omtaldte för Ryssland?
Rikets Ständer få alltså bos E. K. M:t underdånigst anhålla, att förnyade stadganden angående pastoralexamen måtte blifva utfärdade, och l:o att derigenom nödig öfverensstämmelse i ordningen för denna examen vid de särskilda domkapitlen mätte tillvägabringas; 2:o att ämnena för sjelfva pastoral-förhöret måtte inskränkas till pastoral-theologi, med dertill hörande praktiskt exegeliska, homiletiska och katechetiska prof, samt kyrkolagfarenhet med dess historia; 3:o att, rörande det pastoralexamen föregående disputationsprof, löreskrifvas mätte, så väl att de för detsamma utgifna theser skola angå ämnen, som tillhöra den theoretiska theologiens särskilda hufvuddelar, som ock att tvenne domkapitels-ledamöter och bland desse, så vidt ske kan, antingen Biskop, Domprost eller en lärare i theologi vid disputations-akten skola såsom opponenter fungera; 4:o att besagde disputations-akt må, då speciminanlen sådant önskar, få hållas på modersmålet; 5:o att för bestämmandet af det hufvudbetyg, som skall utgöra grunden för den examinerades kompetens, så vidt denna är af lärdom beroende, måtte stadgas att icke blott de vid pasloral-examen för pasloral-lheologi ocb kyrkolagfarenhet samt för disputationsprofvet erhållna vitsord, utan ock de specialbelyg, som vid presl-examen uti de tbeoretiskt-lheologiska läroämnena erhållits, skola {agas i beräkning; 6:o att, utom hvad redan stadgadt är angående pastoralexamen såsom vilkor för presterlig befordran, ytterligare föreskrifvas måtte, att samma examen skall erfordras för kompetens till komministraturer samt hospitalsoch fångpredikants-beställningar; hörande dock detta icke gälla för dem, hvilka vid författningens utfärdande redan äro prester; och 7:o ali besagde examen må hädanefter allmänneligen få undergås efter fyllda 28 års ålder.
Ad:s egen båtnad, och jag kan således icke instämma med Frih. Palmstjerna, alt denna voterings utgång skulle bestämma om R. o. Ad. vill beslå eller icke. Tvertom tror jag, att R. o. Ad. bäst tryggar sitt bestånd, om den går på den väg, som grundlagen utstakat och icke söker alt öfverskrida den. Här har af Hr von Hartmansdorff blifvit nämndt, alt den ovanliga ifvern alt genomdrifva den lika arfsrätlen förmodligen är en förelöpare lill den nya civillagen. Någon ifver att genomdrifva den lika arfsrätten har jag för min del icke funnit, och jag tror, att om man med lugn betraktar händelsernas gång, skall man finna, att denna ifver egentligen bar visat sig på andra sidan. Fada tala derför. Jag hemställer, om icke inbjudningen till PresteSt., äfvensom om icke den af Hr von Hartmansdorff nu föreslagna åtgärden, visa en ovanlig ifver. Men alt man motsätter sig sådana åtgärder mätte icke visa någon ovanlig ifver. Vidare har jag hört samme talare nied mycken förkärlek hemta exempel från de andra Stånden. Delta förundrar mig, efter jag på detta rum många gånger hört honom lala om att detta Stånd icke bör följa andra Stånds exempel, ulan gå sin väg. Gr. Björnstjerna har vid den generalmönstring, Hr Grefven på förmiddagen behagade anställa med flera af R. o. Ad:s ledamöter, äfven läckts fästa sig vid mitt yttrande, då jag i förra plenum tog mig friheten begära llr von Hartmansdorffs förslag jemte LagUtskis betänk, på bordel. För alt vederlägga hvad jag då nämnde, att del vore en ny bana, som llr von Hartmansdorff ville förmå Ståndet att beträda, anförde Hr Grefven R. o. Adis protest emot säkerhetsakten och R. o. Adis särskilda skrifvelse år 1815 i näringsfrågan. Hvad den förra beträffar så var fäderneslandet då i fara, och det var någonting att protestera emot, och i alla fall är icke sjelfva saken jemförlig.
Fanny svarade icke ett ord, utan grät ännu häftigare. Fru Penttinen blef redan ängslig för huru det slutligen skulle gå med dottern, då hon icke fick henne lugnad. Hvarför talade du om det för henne, grälade hon på mannen. Hon gråter sig ju blind. Slutligen upphörde dock Fannys tårar, och då hon äfven eljes föreföll lugn och stillsam, trodde föräldrarna att hon glömt hela saken. De märkte icke den fasta beslutsamhet, hvilken nu i stället för den forna skyggheten afspeglade sig i hennes anletsdrag. Men de skulle innan kort få erfara den. Vårterminen led mot sitt slut, då Fanny en dag berättade att hon antagit tjänst såsom folkskollärarinna i Pöllismäki, långt borta i norr. På fortbildningslärovärket hade läraren frågat om någon af kandidaterna hade lust att bege sig dit. Lönen vore liten, endast sexhundra mark, och dessutom låg skolan flere mil från kyrkbyn i nordostligaste hörnet af socknen, hvarför där antagligen skulle komma att blifva något ensligt och ledsamt. Fanny var ej rädd härför. Ensamheten var frihet, och ur ödemarken hägrade mot henne skog och sjö, blomstrande ängar, solsken och fågelsång; just dit längtade hon. Och hon anmälde sig för tjänsten. Kamraterna förvånades. Hvad tänker du på, Fanny? Nog yppa sig ännu bättre ställen. När man är ung, begrafvar man sig inte i vildmarken. Du är ju alldeles tokig. Men Fanny stod vid sitt beslut, och tjänsten gafs åt henne. Först när saken var definitivt afgjord, talade hon om det hemma. Modern slog ihop händerna och satte sig. Fadern blef stående med öppen mun och kunde först ingenting säga, utan stirrade blott på modern. Folkskollärarinna i Pöllismäki! ropade modern slutligen. Aldrig i världen! Jo visst. Tror du att vi äro så fattiga att vi ej skulle ha råd att hålla dig hemma? sade fadern, såsnart han litet hämtat sig från sin första häpnad. Inte är det därför. Men hvarför då? Fanny svarade icke strax. Säg hvarför? Därför att jag vill bli lärarinna. Nog får du väl plats här i staden, blott du väntar litet. Här finnas ju så många skolor. Här vill jag inte bli. Jag far hällre till landet eller någon annorstans.