Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudstation : Gefle. Mötesplats: Mohed. 8:o) Westgöthe-Dahls infanteri-brigaden: Beslår af 81 rusthållsoch 1,647 rothålls-nummer, förlagde inom Mariestads, Wennersborgs och Götheborgs län o). Hufvudstation: Wennersborg. Mötesplats: Nygårdsängen. 9:o) Elfsborgs och Bohusläns infanteri-brigaden: Består af 528 rusthållsoch 1,197 rothålls-nummer samt 3 nummer ny ordinarie roteling, förlagde inom Wennerborgs och Götheborgs län </). Hufvudstation: Borås. Mötesplats: Frista hed. 10:o) Dahl och Westmanlands infanteri-brigaden: Består af 14 rusthålls-och 1,699 rothålls-nummer samt 15 nummer ny ordinarie rotering, förlagde inom Westerås, och Fahlu län a). Hufvudstation: Westerås. Mötesplats: Salbo hed. ll:o) Norrländska infanteri-brigaden: Består af 100 rusthållsoch 1,628 rothålls-nummer, förlagde inom Umeå, Östersunds och Piteå län fl). Hufvudstation: Umea. Mötesplats: Gumboda hed. 12:o) Nerikes och Wermlands infanteri-brigaden: Består af 1,611 rothålls-nummer och 117 nummer ny ordinarie rotering; förlagde i Örebro, Fahlu och Carlstads län a). Hufvudstation: Carlstad. Mötesplats: Trossnäs-fallet. a) Se Tab. 11. (Litt. A. B. C.). Den 7 December. 71 13:o Norra Skånska infanteri-brigaden: Består af 348 rusthållsoch 1,380 rothålls-nummer, för!agde inom Wexiö och Christianstads län a). Hufvudslation: Christianstad. Mötesplats: Ljungby hed. 14:n) Södra Skånska infanteri-brigaden: Består af 52 rusthållsoch 1,(576 rothålls-nummer, förlagde inom Malmö och Christianstads läna). Ilufvudstalion: Matmo.
Den 22 Februarii e. m. 59 ifrågavarande anbudet skulle ske Esquadronsvis; det är detta sora är felaktigt, ty bela saken går ej an om den icke sker Regementsvis, emedan annars olikheter i Beklädnaden uppkomma, hvarigenom trouppens linie skulle för mycket förlora. Men då Kongl. Maj:t äger att fästa det vilkor, att propositionerna Regementsvis skola antagas, är jag fullkomligt tryggad, alt Arméens bästa blir bevakadt. Grefve Horris Claés Fredrik: Det skulle vara förgäfves om jag här sökte göra mina åsigter gällande, då jag måste vid Betänkandet göra den anmärkning, att Utskottet, enligt min öfvertygelse, på alldeles olagliga grunder stödt detsamma, emedan det mätte vara gifvet, att man icke lagligen kan binda en Rusthållare vid en passevolance, hvarpå han ej frivilligt ingått. Jag måste dock vid detta tillfälle, som vid de flesta andra, finna min öfvertygelse om det rätta stå i rak strid mot den stora pluralitetens, hvilken, efter hvad jag tydligt inser, äfven denna gång måste gälla likt ett maktspråk; hvarföre jag, fullkomligt viss om bifall till Utlåtandet, endast reserverar mig mot ett derpå grundadt beslut, som gör ett våldsamt ingrepp i eganderätten, då en minoritets fria val, såsom contraherande med Staten, alldeles undertryckes af en röstande pluralitet. Herr Hjerta: Friherre Cederström har emot mig anmärkt, alt Utskottet ansett det 6o Den 22 F e b r u a r i i e. m. vara att bäst bevaka Rustoch Rotehållares rättighet då man öfverlät åt dem sjelfve att bestämma tiden och sättet för utväljandet af sina Deputerade uti ifrågavarande Direction; men jag vet af erfarenhet, att då Rikets Ständer aflåta sådana skrifvelser till Kongl. Maj:t, hvilka innehålla dels ekonomiska, dels administrativa frågor, Styrelsen icke går ifrån dessa skrifvelser annat än i de mindre detaillerne, utan utfärdar dem sådana de blifvit till Styrelsen inlemnade i händelse de bifallas.
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 JVov. 1847. blifvit godtgjorda efter antagande, alt detta belopp vore i riksgälds beräkcadt; och att vid bestämmandet af lösen och stämplade pappersafgiften tagits i beräkning för faslebrefvet den 2 Oktober 1829 ej blott kontanta köpeskillingen 1007 R:dr 19 sk. 6§ r. banko, utan äfven antagna värdet af öfriga prestationer 92 R:dr 28 sk. Z} r., så alt köpeskillingen ansetts utgöra 1100 R:dr banko; för fastebrefvet den 1 Februari 1834 likaledes, jemte kontanta penningarne 666 R:dr 32 sk., antaget värde af betingade persedlar och undantag i ägor lill 383 R:dr 16 sk., köpeskillingen sålunda ansedd till 1030 R:dr banko; samt för fastebrefvet den 7 Februari 1843, jemte utfästa pen ningarne 5666 R:dr 32 sk., värdet af persedlar och undantagne ägor till 600 R:dr, eller tillsammans såsom köpeskilling 6266 R:dr 32 sk. banko; hvarjemte lagmannen, som, för att visa de grunder, efter hvilka han i allmänhet beräknat lösen för fastebref, företett en uträkning öfver den för fastebrefvet den 7 Maj 1839 påförda lösen, enligt hvilken uträkning samma lösen skulle uppgå till 81 R:dr 26 sk. banko, motsvarande det debiterade beloppet 122 R:dr 15 sk. riksgäldssedel-, slutligen förmält, att i afseende å påförde afgifterna för ifrågakomna fastebref, han icke kunnat finna annan felaktighet begången, än att lösen för fastebrefvet den 7 Februari 1843 blifvit ålecknad till lägre belopp, än densamma rätteligen bort utgöra.
Rikets Ständers Bank, enär förstnämnda verk skulle ega en berörda skuld öfverstigande genfordran hos Banken, hafva Rikets Ständer dels af förhandlingarne vid sistlidne riksdag, dels oek af de från Finans-departementet Rikets Ständers vederbörande Utskott tillställda handlingar, rörande detta ärende inhemtat, att, i afräkning å de under åren 1830—1835 frän Banken till myntverket lemnade förskotter, det ena uti aflyst kopparmynt å 7,755 r:dr 45 sk. 7 rst och det andra för ökade myntningskostnader å 40,000 rxlr eller tillsammans 47,755 rxlr 45 sk. 7 rst, och hvilka förskotter, enligt Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 11 Januari 1845, borde på det sätt inbetalas, att halfva beloppet erlades inom sex månader från den 8 November 1844 och återstoden inom derpåföljande sex månader, hitintills blifvit af myntverket afbetald en summa af 24,000 rxlr, så att hos bemälde verk för Bankens räkning ännu innestå 23,755 r:dr 45 sk. 7 rst. Sedan, med anledning af öfver-direktörens för myntoch kontroll verken i underdånighet afgifna yttrande i fråga om återbetalningen af sistnämnda belopp och tillika gjorda framställning angående ersättning från Banken för af myntverkets tillgångar använd koppar till silfvermyntets lojering, E. K.
Ehuru med undantag af Stockholm , Götheborg och Carlskrona, om hvilka Städers förseende med bränvin Riksens Ständer öfverlåtit till Konungen att i Nåder förordna sorn Honom bäst synes — alla öfriga Städer i Riket äga, enligt ofvannämnda Nådiga Kungörelse, rättighet att idka husbehofsbränning; delar jag likväl med många liera den öivertygelsen att denna rättigfcat kan och bör, utan orättvisa, Städerna; Ven 17 Juli. f. m. betagas. Bränvinsbränning förutsätter vilkoret att producera säd, roen intetdera af dessa yrken synes förenligt med Städernas rätta bestämmelse. Den ford, som åt viss* Städer blifvit donerad, är från början åt dem öfverlemnad icke för att derå idka ett mindre betydande åkerbruk, utan att der måtte odlas hvarjehanda mera granlaga planteringar, såsom alla slags Trädgårdsvexter, Färgämnen, Tobak, Län, Hampa, m. m. H uiru nyttigt vöre icke för det Allmänna, i förening — som Jag förmodar — med rättvis båtnad för Städerna sjelfva, om deras jord ensamt egnades åt dessa och dylika ämnens odling. I städerna är Veden merendels en dyr artikel, och blir det ärligen mer, genom skogarnas mindskning. Bränvinsl »ränning borde således, äfven af detta skäl, der ej få idkas, att icke för den fattigare och största delen af deras invånare dennat nödvändighetsvara måtte uppstegras. Utom allt detta hämtar jag ett i min tanka betydande skäl att afstyrka all bränvinsbränning i städerna, af den fara Jör Eldsvådor, , för hvilken de derigenom blottställas. Utom de 3 undantagna större Städerna, bestå alla öfriga Rikets Städer nästan af idol Trädhns: deras eldsläckningsanstalter torde på många ställen vara otillräckliga att dirtmpa hastigt utbrytande vådeldar.
Utom det att, med afseende å förändrade tidsförhållanden, derpå motionären jemväl i sin framställning hänsyftat, antagas måste, att numera den brottslige i många fall icke tillhör, eller under någon större del af sin lefnad tillhört, den församling, der brottet skett, och följaktligen alls icke eller föga stått med dess själasörjare i beröring, har äfven ett ytterligare skäl, det nemligen, som hemtats derifrån, att omförmälda presterskap, såsom närmast intill afrättsplatsen boende, vore lättast att tillgå och hvilket skäl kunnat till bibehållande af ifrågavarande föreskrift i sin mån inverka, numera förlorat sin hufvudsakliga giltighet. Genom Kongl. Cirkuläret den 30 Augusti '1859 förklaras nemligen, bland annat, att dödsstraff må, derest afrättsplatsen för den ort, hvarest brottet blifvit begånget, är aflägsen från häktet, hvari den dömde förvaras, efter Konungens Befallningshafvandes förordnande verkställas å annan närmare belägen afrättsplats. På grund af hvad här ofvan blifvit af Utskottet anfördt, får Utskottet således, med anledning af motionen, vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom sockneprests skyldighet att åtfölja dödsfånge till afrättsplatsen öfverflyttades till fångpredikanten eller den prestman, som beredt fången till döden. Stockholm den 30 April <860. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 82, N:o 82. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. ra. Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels angående Rolehållares skyldighet att inställa sig vid Generalmönstring, dels om rättighet för Roteoch Rusthållare att, utan all inblandning aj Officerare, med Soldat, Hussar eller Båtsman afsluta knektekontrakt m. m.
Sig att besörja betalningen och Liqvidaiionen af ifrågavarande Stats-Skuld, har, i följd af detta åtagande, och med afseende på Riksens Ständers for hvarje serskild Skuldpost fattade beslut eller gjorda hemställänden, tid e •* ter annan, vidtagit de åtgärder, hvarom Kongl. Maj t nu får Riksens Ständers Stats-Utskott underrätta, nemligen: A. Angående Capital Gä/den i Holland. Henne, under åren 1784 till och med 1797* genom Nio serskildte upptagne ärftelige Lån. och ett upptaget Liffänte*Lån, tillkomne Rikets Skuld, utgjorde ifrån början Sex millioner 600.000 Riksdaler, eller Sexton Millioner 500.000 Gulden Holländsk Courant, men var redan, förmedelst verkställde afbetalningar eller återfallne Lifräntor, minskad, på satt ofvanberördt är, till Fyra Millioner 2 3 5,000 Riksdaler eller Tio Millioner ,587,500 Gulden, när 'åt 181a beslutet om dess nedsättning till en tredjedel af Riksens Ständer fattades, — Hen blef likväl, genom inlösen af åtskillige Svenske Medborgare då tillhörige Partial Obligationer ytterligare något minskad, så att den, vid Hecem* ber månads slut 1815, enligt af Riksgälds-Contoiret då meddelad uppgift, utgjorde Fyra Millioner, 160,700 Rulr eller Tio Millioner 401,75° Gulden Holländsk Courant återstående Capital i namn-värde, oberäknad! återståenda intill den 1 Augusti 1812 uppiupne räntor, svarande emot 970,2813 B:dr Holländsk Courant, Ståts-Utskottets Betänk andeni Till säkerhet för Linén i Holland hade,' vid deras upptagande, blifvit lemnade, dels Konungens Authorisation och Förbindelse samt Stats-Contoirets Obligationer, dels ock Konungens Authorisation samt Riksgälds Contoirets Garantier och Förbindelser, för hufvudbeloppet af de hvarje gang negocierade
Vill man, att directtn äfven i sådant fall skall äga tala och svara, så bör redactionen förändras, och då böra alla bolagsmännen uppgifvas, då lagsökningen sker; men jag kan ej ingå på denna mening, utan tror rättast vara att stryka ut hela detta stadgande, och jag föreställer mig, att om bolaget vill hafva full credit, skall det i bolagsreglementet intaga ett stadgande, som berättigar directrn att i alla lagsöknfsmål svara för bolagsmännen. Frih. Boye: Då det är en gifven sak, att, enligt Svensk lag, de gäldenärer, sorn förbinda sig till betalning en för alla och alia för en, hafva underkastat sig äfventyret, alt fordringsägaren kan söka hvilken han vill, så hemställer jag till Hr v. Troil och dem, som dela hans tanke, om icke deras ändamål kunde bäst vinnas derigenom, att § helt simpelt erhöll den lydelse, alt fordringsägaren må öga att söka 4? 8 Den 21 Mars e. m. hvilken af bolagsmännen han behagar, hvilket a"r belt annat, än hvad Utsk:n föreslagit; ty en naturlig följd af det förslag, jag nu gör, vore, att den, mot hvilken fordringsägaren skulle vända sig, blefve hörd, och att således lagliga former emot honom blefve iakttagna, hvilket ej inträffar, om Utsk;ns förslag antages. Jag öfverlemnar således till R. o. Ad:s pröfning, om icke hela skiljaktigheten kunde förfalla, i fall det nu införda stadgandet borttoges och deremot helt simpelt stadgades, att fordringsägaren må äga rätt att vända sig till alla bolagsmännen eller hvilken af dem, sorn honom godt synes. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utskm föreslagna 2.4 §. Ropades nej. R. o. Ad, antog derefter hvad Hr Stråle föreslagit, i följd hvaraf §:n erhöll följande lydelse:
Och så började åter Veli att gråta, när han tänkte på att han var död; men systern grät icke, fast hon nog haft lust, när hon tänkte på hur far och mor nu sörjde; men hon ville ej bedröfva Veli. Huru länge de så sutit här, visste de icke. Men när systern såg Velis sorg, glömde hon att hon sjelf var begrafven liksom han; och hon hann ej ens finna tiden lång, ty hon var just sysselsatt med att försöka roa Veli. Hon sjöng för honom visor, hon berättade sagor och hon hittade tillochmed på lekar, som de kunde leka i mökret. ”Syster, du är bättre än jag”, sade Veli, ”du är begrafven, så väl som jag, och du tänker ändå blott på att roa mig.” ”Ånej Veli, jag är ful, hvad gör det mig om jag sitter i mörkret. Också har du förlorat mycket mer än jag, dig höllo alla af, men ingen brydde sig om mig.” Men de båda barnen började allt mer undra, om de verkligen voro döda, eller hur allt detta kunde hänga ihop; och systern sade: ”nej Veli, jag tror dock icke vi äro döda. Visst lefva vi ju.” ”Ack, hvad mer om vi lefva”, sade Veli. ”För oss är ju dock solen död.” Följande dag, när Veli ännu sof, kände systern noga omkring på alla väggar, och så fick hon tag i en sten, som stod ut i muren, och så började hon rycka och ruska på den; men stenen ville ej lossna. Och så tog hon en vedklabb, som hon visste att låg i ett hörn, och började med den slå på stenen, och se, till slut föll den ner och blottade en liten glugg, dit den blifvit instoppad. Gluggen var ej större än en hand och muren var tjock, men solen lyste klart derutanföre och några strålar föllo äfven in genom gluggen, rakt in i fängelset. ”Veli, Veli, skynda, solen är icke död”, ropade systern åt sin bror. Och Veli sprang opp och kom till gluggen och systern kysste honom och sade: ”hvad du är vacker.”
Tittel förut i RiksStaten upptagen afgift af 6 TunnorSpanmnål hvardera, som utgår får 387 Nummer 2322 tunnor, hvilka, efter Statspriset, hår utföras ä 5§ R:dr tunnan med - 22:0. Tillfallige Ro t e~Veleanesoch Moles - afgifter uppbäras och redovisas af < 12,384. 6i 2 StatsUtskottets $ et fink anden. Regiments - Skrifvarne vid Indeldte Regimenterne, och anses, enligt hvad här ofvan är nämndt, kunna utföras till 23:o. Kneckt cRotcfrihetsmedel utgå med io D:lr Sant, eller 3 R:dr 16 sk. af hvarje helt hemman och proportionaliter af de mindre, som vid IndelningsVerkets upprättande bordt undergå Ro tering,menderifrån blifvit befriade, och erläggas nu mera efter Extra Roteringens införande endast i fredstid. x. och synes alitsa, nu ej böra upptagas högre än till . 24-'o* Batsmans-Vacanceafgift få, enligt Kongl. Brefven den 21 Maji 1816 och 5 Augusti 1817, alla Städerne i Riket, utom Stockholm , i stället för utgörandet in natura, i 10 år erlägga till ett belopp,som svarar mot Båtsmännens Contanta Lön, Hushyresmedel och Hemkalls-persedlar, samt |:del af Beklädnads - kostnaden för års-tjenst, och f:del af de persedlar Båtsmännen böra erhålla, då de uppfordras till handräckning, allt efter Markegång, likväl med befrielse i krigstid för betalningen af uppfordrings-persedlarne; äf vensom å Landet bör erläggas Vacance-afgift för alla 1,000 61\
Hr Gr. o. Landtrn:s härefter först lill bifall och sedermera till återremiss af förevar:de punkt framställde propos:r, besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o Landtm, ånyo hemstälde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade, det han ansåg Ja härvid hafva öfverröstat Nej. Fortsättningen af förevande måls pröfning upskjöts till nästa plenum, och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Fredagen den 30 Juni 1854. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. M 158, ang:de ifrågaställde extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Civil-Deparl:tets handläggning; hvarvid nu förekommo: t i:de lill och med 2t:sta punklerne. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. uti dessa punkter yttrat och hemstält. %2:dra punkten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Den här föreslagna sum man är ganska obetydlig, och då den dessutom beviljas som lån, kan den icke för Stats-verket medföra någon förlust. Men jag betvillar, att ändamålet kan vinnas genom detta anslag; ty jag tror, att det belopp af 64,000 R:dr, som Distrikts-Chefen, Majoren Olivecrona beräknat såsom erforderligt för sjelfva arbetet, icke är för högt tilltaget, då fråga är att förvandla 5,859 T:ld 15 kppdd vattendränkt mark till odlingsbar jord. Jag har någon erfarenhet af dy - 582 Den 30 Juni. lika frågor, och har sell vatleo-aflappningar, hvilka blifvit gjorda med beräkning af ganska insigtsfull män, utan att dock resultatet svarat mot denna beräkning* ehuru kostoads-beloppen varit temligen rundligt tilltagne.
Majit skulle öfverlämnäs att bestämma vägens riktning, och Utskottets berörde förslag blifvit af tvänne stånd, Ridderskapet och Adeln och Presteståndet, bifallet, så hänsköts frågan till förstärkt Statsutskott, hvarest genom omröstning beslöts att endast f af den mindre lånesumman, som för anläggning af jernväg emellan Fahlun och Gefle erfordrades, skulle af allmänna medel beviljas; hvarigenom således Statsutskottets utlåtande ändrades och de till förmån för jernvägs-anläggning emellan Westerås och Dalarne gjorde motioner förföllo. 30 Den i förra berättelsen omnämnda, af framlidne Bergsrådet Groen i lifstiden anslagne fond till en bro ifrån fasta landet till Nyckelön i Mälaren öfver det så kallade Mellansundet har, sedan åtskilige entreprenad-auktioner å brobyggnaden förgäfves varit hållna, under tiden förräntats och utgjorde vid '1855 års slut 4,545 R:dr 8 sk. 3 rst. Banko. Spanmålshandel i Länet har, under sista delen af ifrågavarande qvinqvennium, tagit en ny riktning, derigenom att spanmål till betydliga qvantiteter blifvit ifrån hamnarne vid Mälaren, isynnerhet ifrån städerne Westerås, Arboga och Köping, fraktad till Stockholm, för att exporteras till utrikes ort; hvaremot spanmålsbehofven i Länets Bergslag, der produktionen deraf ansenligt tilltagit, och i Stora Kopparbergs Län, der goda skördar äfven inträffat, blifvit minskade. Afsättmngen af och handeln med andra landtmanna-produkter har varit i ungefär samma förhållande, som efter sista berättelserna, och afsättningen af ladugårdsprodukter på Stockholm fortfarit att något ökas. Antalet af landthandlare, eller de personer som uti socknar på mer än tre mils afstånd ifrån närmaste stad uti öppna bodar försälja sådane varor, som Handelsordningen tillåter, har tilltagit. Ibland socknenämnderna, som, i fråga om tillstånd till sådan handel, blifvit af Eder Kongl. Majits Befallningshafvande hörda, hafva flere bestridt de härom gjorda ansökningarne, hufvudsakligen på den grund, att sådan handel ansetts för orten mindre behöflig och mindre gagnelig.
Flere frågor, som styrka detta förhållande, hafva kommit till allmänhetens kunskap; men hvilka grannlagenheten förbjuder mig att vidröra. Det må dock tillåtas mig erinra, att allmänna meningen länge och med rätta gifvit denna Domstol det vitsord, att sträng oväld och öfver alla personliga considerationer uphöjd rättvisa, i förening med grundlig sakkännedom, der blifvit, icke mindre än hos öfriga Domstolar, utöfvad. Huruvida Staten genom indragning af KrigsHofR:n skulle beredas någon besparing, synes åtminstone problematiskt. Af hvad jag förut anmärkt torde följa, att, för vinnande af en rätt lefvande upfattning och tillämpning utaf Krigslagarne, någon särskild organisation af de Afdelningar utaf HofR:ne, som skulle behandla militärmål, blefve alldeles nödvändiga. 100 Den i April f. m. Skulle nu inom hvarje HofRätt, endast en eller flera ci v illedamöter egna sig åt behandlingen af dessa mål, så måste de ock derföre aflönas. Skulle ytterligare tvänne eller flere militär ledamöter kommenderas att emot. arfvode biträda den särskilda MilitärDivisionen inom de tre HofR:ne, hvilket icke kan undvikas; så behöfves icke mycken räkenkonst för att Anna, att dessa splittrade KrigsDomstolsDivisioner blifva åtminstone lika dyra, som den enda nu concentrerade. Men huru beskaffad blifver lagskipningen inom de tre KrigsOfverDomstolarne ? Utan allt tvifvel, såsom nu, oväldig och sjelfständig; men är dot att förmoda, att den tillika blifver likstämmig och konseqvent? Man rådfrågar erfarenheten inom alla våra Domstolar, som arbeta på flere Divisioner. Det är allmänt kändt, att med olika personal skilja sig åsig terne ofta om lagarnes mening. I enskilda tvister, man och man emellan, är detta visserligen icke lyckligt. I tvister om embets pligter vore sådant i hög grad äfventyrlig*.
Inom SlatsUtsk. hafva flerfalldiga bevis och exempel blifvit framställda på olögenheterne utaf närvar, räntebelalningssätt; och fördem, som äro räntegifvare eller räntetagare, är det icke obekant, huru dermed sig förhåller, och att en rättelse ar af nöden, samt att dermed icke bör uppskjutas, derest man önskar att se en stor anledn. undanröjd för den missbelåtenhet, sorn nu finnes emellan massan af folket och Reger:n eller dess organer; ty jag tror, att det slota missnöjet i landet, sorn numera icke kan döljas, till en stor del härleder sig från det olyckliga förhållandet med våra räntepersedlar. Om, såsom Hi' von Hartmansdorff yttrat, fråga skulle vara att ytterligare belasta Kronans magaziner med spanmål; om någon anledn. dertill funnes i SlalsCJtskts betänk., så medgifves, att SlatsUtsk. haft mycket orätt uti sitt förslag; men just för att komma ifrån dessa magazins-inrät tningar så väl som fran all slags beröring emellan räntegifvare oell räntetagare eller Kronan i de sistnämndes ställe, är det sorn SlatsUtsk. framställt sitt förslag; och följaktligen måste Hr von Harlmansdoffs anmärka, att Staten på denna väg skulle inledas i depenser icke kunna anses förtjena åsyftadt afseende. Vidare har Hr von Hartmansdorff misstagit sig uti sin förmodan att StatsUlsk. i någon mån skulle vilja betaga innehafvare af frälseräntnr rättighet att sina räntor in natura upptaga. SlatsUtsk. har bestämdt förklarat sig icke kunna def, lika litet som StatsUtsk. uti framställda aninärknU' funnit anleda, att tillstyrka augmentsrnntornas förvandling, ehuru visserligen flera skal tala för den åsigt, att en sådan förvandling kunde vidtagas, utan att Slaten derigenom på ett lättsvridigt sätt förnärmade räntelagarna; men som ett sådant tillstyrkande icke ägt rum, så är det äfven öfverflödigt, alt derom ingå i någon förklaring.