Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner icke Ultuna, har aldrig varit der, men jag anser mig likväl icke böra med stillatigande förbigå några allmänna grundsatser i afseende å Landtbruks-Instituter i allmänhet,! för hvilka inrättningar, såsom varande af största vigt för det Svenska jordbruket, jag varmt intresserar mig. Det anförande, sorn af Hr Wolffelt i denna fråga afgifvits, synes mig stå i strid med dessa grundsatser och jag ber derföre att få uptaga åtskilligt af hvad han yttrat. Hr Wolffelt har isynnerhet fästat sig dervid, att stora inkomster skola förefinnas vid ifrågavande Institut, samt att dessa med god hushållning borde kunna betäcka de utgifter, som erfordras för inrättningens underhåll och förkofran. Utan att vilja bestrida riktigheten af de beräkningar Hr Wolffelt gjort, enär han synes ega en af Frih. von Kraemer vitsordad sakkännedom i denna fråga, får jag blott i allmänhet yttra den öfvertygelse, att, hurti vigtig en god hushållning än må vara, jag dock icke tror, att värdet af ett Landtbruks Institut bestämmes efter dess inkomster eller, om man så vill, efter de Statsanslag, som det erfordrar. För den enskildte landtbrukaren är det nödvändigt att iakttaga sträng hushållning, att noga tillse, det de företag, han på sin egendom utförer, blifva lönande, att de återgifva hvad å dem påkostats samt derutöfver lemna något öfverskott. Visserligen bör sådant äfven vid ett Landtbruks-Institut afses, men dock endast så vidt möjligt är. Jag påminner mig, att en sakkunnig person för flera år sedan såsom ett bevis på ett Landtbruks-Instituts oduglighet anförde, att det lemnade en god behållning. Detta låter besynnerligt, men det kan likväl ega sin riktighet.
B. Humber &amp; C:o frän den 1 april 1899 IV2 » Rotebro R Handelsträdgårdar, OTEBRO. På kapitalräkning å 6 mån. uppsägning godtgöres Bankens högsta depositionsränta Malmö. den nya räntesatsen omedelbart utan föregående uppsägning. (S. T. A. för ar kan påräknas i förtjänst, om man är driftig säljare — hvilket ärade damer viI minut hos delikatesso: sat sig vara — och antager agenturen för världsberömda flytande Bankaktiebolaget specerihandlande. Rikstelef. 624. välkända tyger. rekommenderas till alla husmödrar. Sök agenturen med uppgift om referenser. Hushållsräkning 4V2 %• Fin-fin profkollektion. (G. Adr. ~ W I Fin-fint Santos af nya skörden, mychållbar under obegränsad tid, kokt på färskt nötkött af bästa beskaffenhet, ket godt ä 0: 70, 0: 75 o. 0: 85 pr kg. utspädd den finaste hemkokta bouillon, rekommenderas till Äkta Extra l:ma Do högsta kvalité, med motsvarande fin arom och full styrka 0: 90 pr kg. hvarje sparsam husmoder. Säljes i burkar om cirka 500 gram å 1 kr. Kontrollant: Herr Professor John Lundgren. • Finaste PLANTAGE-KAFFE, kraftigt Ö r t m i x t u r och välsmakande 1: 05 pr kg. Utsökt god PORTOKICOART 1:10.-. » • för magoch bröstExtra l:ma C O S T A RICA ... 1:12 &gt; • b ä s t! sjukdomar. Fin-fin ljus Java. joner, som af denna mixtur blifvit fullkomFinare kaffesorter til! högre priser igt botade från svåra sjukdomar, kan förefinnas äfven ä lager. Idun ILLÖSTREPAD feTIDNING FOR • KVINNAN N:R 5 5 ONSDAGEN (630). PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: IDDN KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB.
Herr Prosten Rabe uppläste ett så lydande skri t igt anförande: ”Vi hafva snart i 350 år arbetat med Öfverflöd förordningar. Stränga förbud hafva, alltsedan Herredagen i Södertelje år l/p?1» blifvit i serskilda conjuncturer utfärdade, och likväl har Öfverflöda och Luxen, efter hvad man påstått, alltid rasat i vårt kära Fäd rnesland. Vi hafva då alltid kämpat mot en förfärlig Bjesse, och de tappra Svenskar»e hafva ej kunnat besegra honom: tvärtom de tappra Svenskarne erkänna sig i danna stund för dess slafvar.” ”Detta Slafveri måste till en början ej vara farligt, när vi kunna fägna oss, att vårt Land ännu försvarar sitt rum ibland Stater., Det måste antingen fordra öfvernaturliga krafter att öfvervinna, eller ock strida vi mot ett hjernspöke. Det sednare alternativet har väckt hos mig allehanda skrupler, och det är för att få dem upplösta, jag omfattar detta tillfälle, att yttra mig i ett ämne, som hittills — jag tillstår det — blott upptagit mina allmänna Reflexioner. Menne striden i sig sjelf annat är, än ett utbrott af den gamla Svenska afunden? hos den högre öfver den lägres njutningar, hos den lägre, att ej kunna likna den förre? Monne vi göra väl med Öfverflödsförordningar, sorn bortskämma våra Embetsmän och skada vår Laglydnad?” - 4*4 Ecsv. och Ekon. Utsk. Betankanden. ”Öfverflöd af njutning är och l>!ir alltid skadligt, kan och hör alltid förbjudas, genom gada och handhafda PolitieFörfattningar. Mea om tillgång på njutningar skall l)ihshå'la namnet af öfverflöd — så tror jag d-t aldrig böra förmenas den arbetsamme och omtänkt e, så framt man ej vill upphäfva sig tilt förmyndare äfven för de kloka, och göra aila medborgare till overksamma Barn.” ”Tilläfventyrs är ingen ting svårare än att rätt bestämma hvad Öfverflöd är.
Jag hade knappast sett på honom närmare, om jag icke märkt hvilket skarpt intryck han gjorde på Marck. Så snart denne fått syn på den kraftiga gestalten med rofdjurshufvudet mellan de breda skuldrorna, hakade sig hans blick så energiskt fast vid den, att också jag började intresseras af den resande. Han vände sig snart mot oss och visade facen af sitt brutala ansikte och de väldiga käkarna, den undre skjutande framom den öfre, slutande tätt ihop såsom om en hemlighet. I detsamma kände han sig observerad, och hans blick träffade oss magnetiskt, utan tvekan om att det var vi, som fixerat honom. I början var den stickande af ett slags oklar misstanke, hvilken han dock genast fick makt öfver, hvarpå han vände bort ögonen, för att strax därpå sända oss en ny blick, där det förra uttrycket ersatts af ett så talande hån, att jag måste fråga Marck om han gaf akt på det. – Tror du jag är blind, eller hvarför frågar du? Skulle jag inte gifva akt på ett sådant monstrum! En människa, som är hälften gädda och hälften hyäna! Alt det brutalaste och lömskaste, som fins i djurriket. Eller har du sett sådana farliga käkar hos andra än gäddan? Och ögonen sedan! Den blicken är tjufvens, den fega tjufvens och likplundrarens! Vore jag fiskal här på orten, lät jag genast fängsla honom. Han kan omöjligt vara oskyldig. – Nå nå, invände jag skämtsamt, – det är ju att taga heder och ära af folk. – Han har hvarken heder eller ära att förlora, vidhöll Marck mycket bestämdt. – Det skulle någon få höra, så kunde du i en handvändning bli anklagad för ärekränkning. – Jag skulle vinna processen, svarade Marck kort och närmade sig landgången, där den främmande gjorde sig i ordning att gå i land. Hästen sällade sig till oss, och vi fingo alla tre ett mykket obehagligt intryck, när den resande gick oss förbi med utmanande tillbakakastadt hufvud och ett spotskt drag öfver läpparna. Han gaf oss icke en blick, men jag kunde se att det skälfde och irrade i hans ögonvrår, såsom hade han måst beherska sig för att icke visa oss den dolska fiendskapen i sin obehagliga blick.
Det andra och troligen egentliga skälet för förslaget är att bespara Riksgäldskontoret omgång och kostnader vid indragning och annuitet af Svenska Statens i Preussiskt mynt upptagne jernvägslån. Hela det första af dessa lån är indraget, och det torde till föga eller intet båta att vidtaga ett sådant särskildt förfogande för den del, som af det sednare återstår odisponeradt, om man lika med mig före ställer sig att hvad derigenom ett af Rikets Ständers verk, Riksgälds-kontoret, insparade, skulle i det närmaste, kanske alltsammans, komma att tynga det andra verket, Banken. Omflyttning af vinst eller förlust från en räkning till en annan drabbar här ytterst samma hufvudman. Utskottet har genom sitt förslag utsträckt vexelrörelsen så väl till myntslag som till vexelplatser, och bibehållit oförändradt det belopp Fullmägtige ega, enligt ilO § Banko-reglementet, att hafva för Bankens räkning på utrikes ort stående. Att utom detta belopp göra i Berlin en större nedsättning, afsedd endast till statslånens annuitet, skulle visserligen icke vara försigtigt, emedan rörligheten i nutidens politiska förvecklingar och förnyad erfarenhet af fredsbrott samtidigt med de högtidligaste fredsförsäkringar kunna ingifva varning att icke förtro alltför stor ekonomisk välfärd åt så godt som en och samma punkt i främmande land; men dervid möler då att berörde, med Thalerköpet väntade fördel icke vinnes, eller, om man vill förfoga i detta syfte, att Fullmägtige mäste, synnerligen vintertiden, blifva mycket inskränkte i den hittills lönande vexelhandeln på Hamburg och Altona, ty det är klart att den på ena stället nedsatta delen af maximifonden stundom kommer att förhållningsvis återhålla vexelköpen på det andra. 20 Banko-Utskottets Utlåtande M 26. Indragning genom Banken af det Preussiska myntet, vare sig för att nedsmältas eller i afsigt att som annuitet föras tillbaka, skulle, efter min tanke, ådraga lika stora kostnader, som
Banken en gammal panträtt sedan 1751, och då skulden icke godvilligt betaltes, måste panten försäljas. Dåvarande egaren baron Anders Cederström lät på Banko-auktionen försälja på en gång alla gårdarna sannolikt för att erhålla högre köpeskilling, emedan de lågo i sambruk och hörde tillhopa såsom en enda egendom. Före auktionen förklarades likväl uttryckligen, att Banken fränsade sig förbindelsen att stånda hemul för Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, uti hvilka Banken icke hade panträtt, och om hvilka nu endast är fråga. Hela egendomen inropades af egarens broder Baron Jacob Cederström, Uti det af Banko-kommissarierna utfärdade salubrefvet står tydligen, att Banken hade panträtt uti norra och södra histna samt Upsala, äfvensom alt Banken förband sig till hemul efter lag för egendomen så vidt den var till Banken pantför skrifven^ och tillika anmodades domaren att meddela köparen fastebref N. B, pä de pantförskrifne gårdarna norra och södra Lisma och Upsala, på hvilka Banken såsom pantinnehafvare redan erhållit 3:ne laga uppbud. Uti allt detta kan jag icke finna någon felaktig åtgärd, utan endast en allt för stor tjenstvillighet hos vederbörande Banko-kommissarier att gå ägarens önskan till mötes och tillåta värdering och försäljning af hela egendomen vid samma auktion och på samma gäng, sorn den pantförskrifna delen försåldes. Att sedermera domaren, oaktadt 14 Banko-Utskottets Utlåtande, iY.-o 51. den bestämda inskränkning uti hemuls-förbinddsen som salubrefvet innehöll, likväl, utan att taga kännedom eller Pasta afseende på hemmanens natur, beviljade 3:ne uppbud och utfärdade fastebref för Baron Jakob Cederström, på Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, för hvilka Banken alldeles icke iklädt sig någon hemulsskyldighet, är något som ligger Domaren till last, men ingalunda Bankokommissarierna och ännu mindre Banken. För öfrigt vågar jag icke antaga den grundsats, att staten eller det allmänna skall ersätta de enskilda förluster, som kunna förorsakas af tjenstemäns möjligen origtiga förfarande uti deras officiella handlingar.
Endast när innehafvaren af gemensamma inteckningen yrkade betalning af någon del af panten, sorn vöre qvar i primitive låntagarens Litg-Ut skottets ZJilJt.ind? No 166. 5 liand, eller tillhörde den, som Irädt i hans ställe, derigenom alt han personligen A t agi t sig skulden, skulle, när sådan del af panten derjemte vore ■ från liktidig eller senare inteckning fri, densamma kunna för liela skulden tillgripas, ulan att fordrings-egaren behöfde föra talan emot de öfriga delarne af panten. — Äfven borde utmärkas, att desse och öfrige af Lag-Utskottet antagne grunder for delning af gemensam inteckning i flera fastigheter böra gälla, då en enda fastighet, deruti inteckning är leornad, sedermera klyfves, och delarne komma i serskilda agares händer, eller med serskild inteckning bela-tas. — Hvartill den i 5 morn. föreslagna fördelning af gemensam inteckning skulle gagna, då den endast lomme att gälla för de serskilda egarne, men ej för inteckningshafvaren, och huru denna fördelning skulle genom någondera fastighetens försäljande kunna tillvägabringa», vore svårt alt inse. Hemmanen a b och c t. ex. innehafvas af olika egare, men äro gemensamt intecknade för 9,000 R:dr. Egaren lill a vill hafva sin andel bestämd. Ilan och egaren till b anse det förra värd t 3,000, det senare a.ooo R:dr samt c ro,000 R:dr, och yrka delning i förhållande till dessa värdell. Egaren till c anser deremot detta hemman värdt endast ?>ooo R:dr. Härom ar således stridighet. Mun skulle derföre egaren till a häfva rättighet att låta sälja hemmanet c endast för alt få utiönt, hvad denna, annan man tillhöriga egendom är värd, och för ali deiefter kunna calculera den del i gemensamma inteckningen, hvarföre hans eget hemman häftar? Mera än en oviss calcul blefve det ej, (y fordrings-egaren Vore ej bunden deraf.
Palmstjernas förslag, sä, ehuru jag tror, att han icke begått det misstag alt förvexla lånerörelse och sedelrörelse, tror jag dock att det så uppfattats af många åhörare, som förgätit, att privalbankerne för deras närvarande sedelrörelse mäst hafva en stor cassa i Riksbankens sedlar, hvars belopp minskat den tillökning denna deras rörelse gifvit Rikets penningestock, hvarför, i händelse af privatbankernes upphörande, deras lånerörelse kunde bedrifvas af Riksbanken lill oförminskad! belopp, utan att denna behöfde utgifva större belopp nya sedlar, än hvad som utgjorde skillnaden emellan privatbankernas cassa och sedelstock, med tillägg af actieägarnes contanta tillskott. Frih. Cederströms betänklighet i afseende på assignationerne försvinner, då man erinrar sig, att nuvarande lånecontor i Götheborg kan bedrifva en lånerörelse öfverstigande 2 millioner, utan behof af större cassa än 120,000 r:dr för jemkningar i vexling m. m., och sällan begagnas dess assignationsrätt på Banken, utan vid tillfällen af större jernbelåning. — Jag anhåller om propos. i öfverensstämmelse med PresteSt:s förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: I hvad jag egentligen ville anföra, är jag förekommen af åtskillige värde talare och ber endast att, i anledn. af Hr Åkermans yttrande om svårigheten för Bancofullm. att erhålla credit på utländsk ort, fä nämna, att en sådan svårighet icke förefinnes på sädane orter, der organisationen af Sveriges Bank är bekant. Jag medgifver visserligen, att Bankens obligationer icke kunna å utrikes börser curseras som statspapper; men detta hindrar alldeles icke, att Sveriges Bank kan öppna en credit till hvilket belopp, som erfordras. Det hade visserligen icke varit svårt för Bancostyrelsen att under den kritiska period, som nu öfvergått, erhålla utländsk credit, men lydelsen af Bancoreglem. är sådan, att det hos Bancofullm. mölle svårighet alt vidtaga den åtgärden. Jag tror deremot icke, att dä numera bancoreglem. blir så stäldt, att
Det tredje lill stipendier för elever vid seminarierna har de sednare åren tili fullo utgått och torde säkerligen blifva erforderligt, åtminstone under nästföljande trenne år, då alla skolor ännu ej kunnat för ses med examinerade lärare och antalet af elever således under denna tid fortfarande kan antagas blifva nära nog lika stort som hittills. Denna hemställan bief, uppå tillstyrkan af Statsrådets öfrige ledamöter, af Kongl. Majrt i nåder bifallen. ‘20:0. Föreståndaren för gymnastiska Centralinstitutet, professoren Branting, bar i underdånighet anhållit, att Eders Kongl. Maj:t måtte bereda institutet följande förökade anslag, nemligen: för Öfverläraren .. ... R:dr 200: — „ 2:ne nya lärare i de praktiska delarne af gymnastiken, ä 30Ö R:dr hvardera 600: — „ en första lärarinna 133:16. „ appareljens, vapnens, med mera underhåll, jemte expenser 133: 16. Såsom stöd för denna anhållan, har han hufvudsakligen framställt: alt gymnastiken vinner allt mera och mera förtroende; att antalet af dem, som bildas till lärare och instruktörer, för så väl de högre och lägre offentliga läroverken, som för rikets flotta och armé, derigenom ständigt förökes; att den fåtaliga lärarepersonalen således hårdt anstränges och finner för sig förmånligare att gå till främmande länder, der de blifva med fördelaktiga vilkor anställde; samt att, om den förökning i lärarepersonalen, han föreslagit, beviljas, institutet kunde sältas i tillfälle att äfven i passiv behandling, utan afgift, årligen emottaga ett antal af åtminstone tio sjuka obemedlade mansoch qvins-personer. I anledning häraf får jag i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t måtte för gymnastiska centralinstitutet af Rikets Ständer äska dels samma anslag, sbm;v,id sista riksdag begärdes, nemligen till lönetillökning åt 4i åt öfverläraren, på det att en skicklig person lättare derigenom må blifva i tillfälle att vid institutet qvarstanna, för att vid föreståndarens afgång kunna påräknas såsom hans efterträdare
Det torde ock vara klart att kommunens angelägenheter vida bättre skötas af ett för lämplig tidrymd valdt mindre antal representanter, hvilka på grund af tjenstepligt äro förbundna att sätta sig in i förekommande ärenden och att vid besluten bevaka ej blott egna intressen samt dessutom äro sina hufvudman ansvariga för det sätt hvarpå de skött sitt kall, än af hela den stora kommunalstämman, der ingen är ansvarig inför någon annan än sig sjelf. Utskottet väntar sig derföre de största fördelar af fullmägtigskapets allt allmännare tillämpning äfven hos oss, men då våra socknar i allmänhet äro så små att ingen tvingande nödvändighet kan anses påkalla denna inrättnings införande öfverallt och den dessutom ännu hos oss är föga känd, torde det vara rigtigt att, såsom de Kommitterade föreslagit, tillsvidare nöja sig med att, utan något o vilkorligt påbud, endast hänvisa på denna inrättning samt lemna hvarje kommun öppet att om och när den det önskar tillegna sig densamma. Att der kommunal-fullmägtigc komma att antagas deras öfverläggningar ej kunna annat än vinna i sakkännedom och deras beslut i praktisk tillämplighet, derigenom att bland de fullmägtige älven alltid ledamöterna i kommunens verkställande myndighet eller kommunalnämnden skulle vara sjelfskrifna, torde få anses gifvet, likasom den bestämmelsen att Nämndens ledamöter icke få utgöra mer än en fjerdedel af hela antalet fullmägtige, synes lemna tillräcklig trygghet emot någon Nämndens obehöriga öfvervigt i omröstningarne, hvadan ock Utskottet i allo gillar hvad de Kommitterade i detta afseende föreslagit. Kommun al-nämnden, som motsvarar den nuvarande Sockne-nämnden, är för öfrigt af de Kommitterade ämnad att intaga en synnerligen framstående plats i kommunal-förvaltningen.
Men Utsk:t uptager ej hvad K. M:s Propos. i detta hänseende säger om de mindre brännerierna; så att jag kan icke af Befänk:t, sådant det nu är upstäldt, veta hvad jag beslutar, om jag skulle bifalla Utsk:ts förslag. Under sådane förhållanden tager jag mig friheten anhålla, att en ledamot, som bättre än jag har studerat sig in i de, denna fråga tillhörande handlingar, måtte meddela mig uplysning, om hvad som blir resultatet af K. M:s Propos., om småpannorna förblifva i sitt nuvarande tillstånd eller ej. — I sådant läll ber jag att få förklara, att, ehuru jag fullkomligt medger företrädet af K. M:s Propos. i afseende å tiden, så har dock Utsk:ts förslag, i afseende å principen att minska de smärre brännerierna, ett oeftergifligt företräde, och på den grund röstar jag för bifall till Utsk:ts Betänkande. Hr Reutersvärd: Då jag begärde ordet, var det egentli gen för att rätta ett misstag, som Hr Hjärne, enligt min uppfattning, gjort sig skyldig till. Han sade nemi., att det låg en uttrycklig tendens i Utsk:ts Betänk, att vilja gynna de smärre brännerierna. Man har visserligen uttryckt den mening, att man ej helt och hållet ville förbjuda dess tillvaro, och då en sådan åsigt äfven står i öfverensstämmelse med hvad K. M:ts Nåd. Propos. i 410 Ilen 26 Mars e. m. detta hänseende åsyftar, så anser jag det ytterligare vara ett skäl för mitt yrkande å bifall till Utskits Betänkande. Man liar talat om den stora skilnaden mellan de af K. M:t föreslagna 7 månaderne oell de af Utsk:t föreslagna 5. I sjelfva verket blir det ej större skilnad än mellan 5 oell 6. Tj hade Utsk:t ej upställt terminerna från den 15 i ena månaden till den 15 i den andra, utan räknat från den 15 Oktober till d. 15 April, hade Utskit äfven fått 6 månader. Nu har Utsk.-t, blott uteslutit ur beräkningen den månad, under hvilken julhögtiden inträffar, då i alla fall all bränning är förbjuden.
Ridderskapets och Adelns tillgifvenhet är alltid lika dyrbar för milt hjerta: och Jag emottager de nu förnyade ultrycken deraf med den varmaste erkänsla, och med den aktning Jag egnat Rikets lörsta Stånd. Edra öfverläggniugar äro nu lyckligt slutade: Jag har följt dem med uppmärksamhet: och Jag skall aldrig upphöra att värdera det medborgerliga nit, som med samma värme hyllar Thronens helgd och undersåtens rät - 438 Den 23 December e. m. tigheter. Meningarne kunna dela sig i ämnen, som röra så många skiljaktiga förhållanden och intressen: Hvarje fri man yttrar sin öfvertygelse, den han fattat ifrån sin stånd %j O 7 punkt i hildning och verksamhet; •—• Men så länge Konung och Fädernesland äga deras gamla betydelse för Svenska hjertan: så länge Historien får upplysa rådslagen, och förändringarnes planer håde påkallas af erkända inhemska behof, och uppgöras i likstämmighet med våra lagar och nationala förhållanden — så länge skola meningarnes strider blifva gagnande, genom den anda de lifva, och det ljus de sprida öfver Fäderneslandets angelägenheter. Måtte emedlertid de tagna besluten instämma med Rikets ställning och behof, samt deras lyckliga följder uppfylla och belöna Edia bemödanden. Det serskilta förtroende Riksens Ständer lämnat mig, att genom deltagandet i Regerings-ärenderna kunna ådagalägga mit nit för allmänt väl, skall jag söka uppfylla till Konungens och Nationens gemensamma tillfredsställelse. Slutligen kan jag icke underlåta att förklara min utmärkta aktning för Er, min Grefve, som fullgjort Eder Konungs vigtiga förtroende med så allmänt bifall af Edert Stånd. Jag försäkrar Ridderskapet och Adeln om mbl oföränderliga aktning och bevågenhet. Den aa December e. m. 439 5:o Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessans Nådiga Svar till Ridderskapets och Adelns Afskeds-Deputation: Mine Herrar! Jag tackar Ridderskapet och Adeln för dessa uttryck af tillgifvenhet; de äro högst angenäma för milt hjerta. Kärleken och sällhetens hand hafva fästat alla mina tankar vid mitt nya Fädernesland.
Den 2 3 Juli. gom 3ngä försummad väglagning, höra till Härads Rätternas afgörande, och ingen ändring i detta Rättegångs-sätt genom de rörande allmänna vägarnes underhall: nde sedermera utlcornne Författningar blifvit gjord; då T-åg^s^ Ordningen af den 15 September 1791, som i 11 Art. stadgar ansvaret för försummelse att till Kronoskjuts efter badning inställa hästar, icke tillägger Konungens Befallningshafvande rättighet, att derom skeende atal upptaga och afgöra; och då det för Hemmans.åboer skulle lända till betydlig tunga, om vid hvarje tillfälle, då vederbörande KronoBetjente anse sia äaa skäl att tilltala dem för underlåten J O väglagning och försummad Kronoskjuts, de skulle vara pligtige, att ofta på flera mils afstånd till svaromål i berörde ämnen hos Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande i Länet sig inställa, samt härtill kommer att otn tvist angående verkligheten af den angifna försummelsen uppstår, och vittnen, eller sådane bevis, som vid executiv pröfning icke kunna antagas, varda åberopade, Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande ändock måste förvisa målet till Domstolens handläggning; så hafva Riksens Standell, på alla dessa grut der, ansett ett sådant förordnande vara nödigt, hvarigenom stadgas, att Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande ej må sig befatta med de mål, hvilka röra underlåten väglagning eller försummad Kronoskjuts, såsom varande af tvistig beskaffenhet, utan ätt åtal derå) bör, i Laga ordning, vid Härads-Rätten anställas, sorn det sedan Den 2 3 Juni. 2 7 sedan åligger, att detsamma pröfva, oell Utslag deröfver meddela. Hvilket till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet öfverlemna!;. Riksens Ständer framhärda roed Hjup undersåtlig vördnad, trohet och nit Storrnägtigste Allernådigste Konung!