Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De Svenske fullmäktige hafva i sådant afseende föreslagit, å hvitt eller enfärgadt men omåladt fayans, nedsättning för »tallrickar» från 4 till 3 och å «andra pjeser» från 8 till 6 öre, men hvilken sistnämnde tullsats man å Frankrikes sida icke velat medgifva till högre belopp än 5 öre pr skålpund; och är vidare, å de målade eller tryckta, nedsättning erbjuden från 8 till 6 öre å (tallrickar» samt från 15 till 10 öre skålpundet å »andra pjeser», men å hvilken sednare rubrik de Franske fullmäktige icke velat bevilja mer än 8 öres tull. De sålunda för begge slagen tallrickar ömsesidigt antagna tullsatserna finna komiterade sig desto hellre böra tillstyrka till antagande utan någon öfvergång, som Svenska porslinsfabrikanterna sjelfva inför komiterade förklarat sig i afseende å denna del af tillverkningen icke befara någon menlig täflan. Att någon verklig fara vore förenad med omedelbar tillämpning äfven af de från Frankrikes sida äskade tullnedsättningar för andra pjeser hafva komiterade svårt att föreställa sig, oaktadt de betänkligheter, Svenska fabrikanterna i sådant hänseende inför komiterade framställt. Men då de ifrågavarande tullsatserna vid sista riksdag undergingo icke oväsendtlig förändring, hvilken först innevarande år vunnit tillämpning, och frågan om det oäkta porslinet antagligen icke är af något större intresse för Frankrike; hvaremot för den Svenska fabrikanten må vara af mera vigt att vid denna, såsom i afseende å andra tillverkningar redan blifvit tillstyrkt, endast småningom få ingå i allvarligare täflan med den utländska, hemställa komiterade, om icke, såsom en passande medelväg emellan gällande tulltaxas bestämmelser och de respektive underhandlarnes framställningar, tullsatserna för »andra pjeser» oäkta porslin borde nedgå ä hvitt eller enfärgadt är 1865 till 7, år 1866 till 6 och år 1868 till 5 öre, samt å måladt eller tryckt år 1865 till 12, år 1866 till 10 och år 1868 till yrkade 8 öre skålpundet.
Maj:ts disposition för sjöförsvaret, röstar Ja, den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att nämnde rote-vakansafgifter skola till statsverket ingå. Hvad dernäst beträffar de uti 2:a och 3:e punkterna af Utskottens Utlåtande förekommande frågor, angående hemmanens skyldighet att erlägga utskrifnings-penningar eller utgöra extra rotering; så enär Rikets Ständer genom trenne Riksstånds beslut jemväl för sin del afgjort, att Halländska utsockne frälsehemmanen skola utgöra ordinarie rotering, komma Utskottens uti nämnde punkter meddelade tillstyrkanden att förfalla. Slutligen och hvad angår Utskottens uti Betänkandet N:o 22 gjorda och i 4:de punkten af Utlåtandet N:o 63 vidhållna tillstyrkande, att de rotevakansmedel, som blifvit ifrån och med år 1835 de Halländska utsockne frälsehemmanen debiterade, ej måtte, äfven om debiteringen deraf finnes grundad på laga kraftvunna beslut, af hemmanen uttagas, och att, om sådana medel blifvit utbetalda, desamma måtte vederbörande återställas; så enar så väl Prestesom Borgareoch Bonde-stånden bifallit Utskottens berörde tillstyrkande, är denna fråga genom trenne Riksstånds beslut afgjord; hvilket allt likväl underställes Rikets Höglofl. Ständers vidare ompröfvande. Stockholm den 25 Augusti 1848. Staissamt Allm. Besvoch Ekon. Ank. till Exp. Utsk. d. 26 Aug., kl. 11 £. m. Memorial, med förslag till sammar jemkning af Riksståndens skiljaktiga beslut, rörande Rotering sverket för den tillökade ordinarie båtsmans-roteringen. Sedan de sammansatta Utskotten uti sitt den 10 sistlidne Juni meddelade Utlåtande N:o 31, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till lii! <ets Ständer, angående roteringsverken för den tillökade ordinarie båtsmans-roteringen, tillstyrkt, att Rikets
Det var hans evangelium, och på det måste han tro, om än allt annat skulle ramla. »Jag skall säga fröken att det kostade. Först att hålla honom i skola i Lund – för se han skulle ju ligga i studien, förstås. För se om man skall bli målare, så duger det inte att bara smeta med färgerna, utan en ska’ ha reda på både ett och ett annat. – Och sen i Stockholm vid akademien. Men jag var ju en duktig arbetare, och större glädje kunde jag ju inte ha än att arbeta för min pojke. Sara hon förtröt – förstås – men inte skulle man bry sig om det.» Sara, det var mor Möller. Axel gaf den gamle en liten tryckning med handen. Han fann icke det sista uttrycket fullt passande. Fröken Berg var ändå en fin dam, och morfar skulle hålla på sin värdighet. Selma såg upp och log med en blick, som tycktes säga: låt honom tala. »Baronen var allt bra hederlig», fortsatte gubben, »för han hjalp honom hela tiden, när det knep.» För den gamle slätmålaren fans det icke mer än en baron i verlden, och det var den, vid hvars gods han haft anställning. Och så blef han vid att berätta. Selma hade detta sätt att helt och odeladt höra på, hvilket gör ett så angenämt intryck på den som talar, och hennes lilla eftertänksamma min verkade med styrkan af ett raffineradt smicker. Allt föreföll henne så öfver måttan intressant – rummet, menniskorna, berättelsen. Nu hade hon glömt den fantastiska taflan der borta, med månskenet och necken. Och under allt detta stod den unge mannen bakom hennes stol och njöt af den glada trefnad hon fört med sig. För honom var hon någonting så helt annat än det vanliga, ty till moderns hus kom sällan andra fruntimmer än bondgummor, eller då och då en rik åbodotter, som helsade på systern och då sökte visa sig så fin och förnäm att hon knappt kunde tala och röra sig som en vanlig menniska. Med en blandning af bonddryghet och penninghögfärd afskydde mor Möller allt hvad »ståndspersoner» hette, och trots alla böner kunde hon icke förmås att låta dottern begagna hatt. Schalett skulle det vara. Det blef sent, men Selma tycktes ej lägga märke till det.
Jag får blott i förbigående erinra, att då man råttvist citerar framlidne RiksRådet Liljencrantz, borde man ej heller glömma att hvad jag tillåtit mig föreslå uti det nu förhanden varande åmnet, år blott ett upphämtande af denne utmärkte Mans tankar och förnämsta verk. Hvad sluteligen angår tryckningen af det jag anfört, må mig tillåtas betyga min tacksamhet för deras godhet, som det behagat yrka; men jag hemställer vördsamt, om icke ändamålet låmpeligast vinnes, då anförandet, jemte de discussioner, hvartill det föranledt, får ett rum i Ridderskapets och Adelns Protocoll. Sådan vöre åtminstone min önskan. Friherre Björnstjerna; I anledning af hvad Friherre; Wirsén nyss anfört, anhåller jag få upplåsa slutet af mitt anförande, det lyder sålunda: ”Utan allt anspråk att gifva ledning åt TJt skotten, hvilka, sammansatte af utmärkt upplyste, redlige och nitiske, medborgare, säkerligen komma att uppfylla sitt vigtiga kall på ett dem hedrande sått, har jag likväl vågat framställa hvad jag anser utgöra grun - 176 Den 7 April J. m, derne får den blifvande Finans-regleringen , och classificerat desse grunder i vissa af delningar, i män af deras mer eller mindre inflytelse pd det hela, på det Utskotten, i händelse de sa för tjenligt skulle finna, äfven afdelningsvis måtte till Stånden kunna inkomma med sina i ämnet fattade beslut och anföranden. Det synes således af min motion, att jag ej åsyftat att gifva någon ledning åt Utskotten, hvilket jag visserligen ej eller kunnat. De grunder jag framställt, innehålla blott ett utdrag af de särskilta me.ningar jag hört på Riddarhuset framställas. Hvad tiden angår för ingifvande af Utskottens Betänkande, stadgar 44 §. Riksdagsordningen, att Riksens Ständer medelst Ståndens pluralitet äga rätt, att föreskrifva Utskotten tid, inom hvilken de med sina Utlåtanden skola inkomma.
Det iir tw vacker tnnke att lita henne, i den h~vitu iuai-~norn fiirlrlarad, stit som ett forsoningens palladium for den stad, hvilken s; i grynlt fiirtrampat henne, men tankens ekiinhet lider icke sB litot afl~riic.1; dtiraf, att man slc,aJl losa entrkbiljett fiir s t t se henne, dar hon stdr i ett s h g s Ira.pell, hrilket tillikii Bildur utsiktsterrassen. Hade Rouen tillika rest en annnn staty till hennes ininiit~, tillgfiuglig fijr alla, sb hade tadlet tystniat; inen intill data iigtv den stad, hvilken giir s i rnycket \ - asen af sina Jeanne d ' Arc-minnw, ingen annan offentlig bildstod af den lwigiska jnngfrun iin den, soill nppsattes pi % Place de Pncelle under Lndiig 11 ': s tid. diir framstiilld som Bellom i den tidens hela forskiimdn stil, En simpel - for att icke saga nbgot iiunn viirre - madam med gndinneattributer torde for vBr tids uppfattning ~ a r a ett opassande Btergifvande af den rens, okonstlade landtflickan, hos hrillieu sviinnisk estas oc * h d6df~ill hnnd: ingslrmft framtriidde i s ~ l l s p t forelling. h e n utan ulla luoderna hjiilpmeclel kan m; m i Kouen ieke undg % att liiinnn minnet lifligt viickt af en lifshistoria, h v i l k ~ n icke Bger nigot motstycke, och sitt inre hiiftigt npprordt iifver en af dc mest himmelskriande blodsdoinar, historien kiinner. Och det ar icke blott det guinla tornet, som vitnur diirom.
Fastän Macaulay midt under sin lysande parlamentariska bana, då bjudningar o c h besök haglade på h o n o m, hade tillräckligt m y c k e t arbete o c h ansvar för att kunna dela med sig åt två eller tre personer, underlät han dock aldrig att skrifva de mest förtjusande b r e f till sin syster. Sådana bref som från miss Sedgwick eller madame de Sévigné skrefvos icke i hast o c h betraktades icke af sina författarinnor såsom af underordnad v i g t, utan de visade de personer, till hvilka de skrefvo, den artigheten, att de gjorde sig besvär. D e bästa brefven äro oskyldigt småprat, som redogör för ens eget o c h ens vänners hvardagslif hemma. L i k s o m de flesta bland oss önskade äfven Burns, att hans vänner skulle skrifva o m, hvad som först kom för d e m. » H v a d ni ser, hvad ni läser, hvad ni hör, hvad ni beundrar, hvad ni icke tycker o m; småsaker, hvardagshändelser, nonsens eller, för att fylla ett hörn, sätt dit ett skratt i hela dess längd. » Behaget i de mest berömda brefskrifvares b r e f består till en g o d del i deras förmåga att delgifva sig sjelfva åt andra. Så vida i våra b r e f ingenting finnes, som utan underskriftens hjelp yppar oss, är vår egen individualitet, vår brefvexling från artistisk synpunkt utan värde. Naturligtvis böra vi icke tala m y c k e t om oss sjelfva i ett bref, fastän den unga dam, som reste till Ostindien o c h derifrån skref h e m till sina vänner, icke behöft vara så förbehållsam, att hon slutade med följande o r d: » P. S. A f min underskrift kan ni se, att jag är gift. » Detta är, i förbigående sagdt, ett godt e x e m - pel på den satsen, att kärnan i en qvinnas bref är postseriptum. Ett fruntimmer slog vad m e d sin man, då denne reste hemifrån, att hennes första bref skulle vara utan postseriptum.
Maj:t genom underdånig skrifvelse den 13 Juni 1818 meddelade beslut, biföll Kongl. Maj:t i nåder under den 8 Maj 1821, att kronoparken Strandskogen i Glömminge och Algutsrums socknar af Ölands södra Mot i Kalmar län, med en sammanräknad area af 832 tunnland 25 kappland finge, fördelad i tolf lotter, till rymden omvexlande emellan 38 tunnland och 85 tunnland 28 kappland, på offentlig auktion till köp med skattemannarätt utbjudas under ofvannämnde af Rikets Ständer i allmänhet stadgade vilkor. För de letter, hvilka vid försäljningstiden hade största tillgång å skog, uppdrefvos anbuden ganska högt, ehuru jorden till dessa lotter ingalunda är ansedd vara af bättre egenskap, än å dem, hvarest skogen då redan var medtagen och för hvilka sednare, med afseende härå, vida lägre anbud erhölios.
A:s Beslut, att, såsom en billig ersättning åt Majoren von Steijern för det arbete och de kostnader han å Kungsgården nedlaggt till dess förbättrande och bringande i det skick den nu befinnes, bemälde Major och hans rätts innehafvare att tillerkännas den förmon; att på en tid af 20 år, räknade ifrån nuvarande Arrendets stut, innehafva och begagna de 2tne öfver 1 mil ifrån Kungsgården belägne, af Majoren odlade Lägenheterne VallaSlätten och HerrsjöÄngen , emot årlig afgift derföre till K. M:t och Kronan af den ränta, som enligt redan skedd skattläggning finnes desamma åsatt. Börandes samma Lägenheter, som, i följd häraf, under berörde tid af 20 år Kungsgården frånskiljas, efter samma års förlopp i icke sämre slick än nu och utan all ersättning för derå vidare gjorda förbättringar till Kungsgården återläggas; äfvensom i öfrigt vid den härigenom medgifna upplåtelsen iakttagas de säkerhetsmått, som, vid bortarrenderandet af Kronans fastigheter, i afseende på lagliga häfden, vården oeh skötseln deraf vanligen äga rum. Den 5 December 1829. x 38 Stats-Utskottets N:o 343- Utlåtande, i anledning af erliållne Återremisser på åtskillige af Utskottet afgifne Eelänkanden. (U.-A) Till Utskottet hafva, med gjorda anmärkningar, ne dannänmde dess Betänkanden blifvit återremitterade, nemi.: Från HÖgloJl. Ridderskapet och Adeln. N:o 3o2 Betänkande och Förslag i afseende på R:gsConloirets behof ifrån och med år i83o till och med år 1834- Från Vällofl. BorgareStåndet. N:o 115, Om understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning.
R:dr, och att med honom härigenom företer sig enahanda förhållande i afseende på skyldigheten till militär-tjenst, som med åtskilliga i Armeen qvarstående officerare, hvilka njuta expektans-arfvode å allmänna indragningsstaten under det de derjemte uppbära pension från Armeens Pensionskassa. §§. 24, 25. Öfver hvad Revisorerne i begge dessa §§. uppgifvit och föreslagit, har Stats-Kontoret, i anledning af erhållen remiss från Eders Kongl. Maj:ts Finans-Departement, afgifvit följande underdåniga utlåtande, som här åberopas (se ofvan sid. 286—287). Det i nåder remitterade transumtet af Berättelsen återställes härjemte, och Stats-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majlis underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, \\ WESTERSTRAND. C. E. AF TUNELD. L. G. af SILLÉN. Th. NYSTRÖM. Stockholm, den 20 Januari 1848. O. R af Sillen. C. fT. Gråå. - 302 — Kongl. Stats-Kontorets underdåniga Utlåtande, i anledning af hvad 1847 års Uevisions-Berättelse innehåller angående de under Kongl. Civil-Departementet hörande anslag. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Ehuru derigenom visserligen kunde blifva tillfälle för Statens tjenstemän, att, i egenskap af Utsktns betjente under riksdagarna, få någon ersättning för fem års låg diet under mellantiden, så, enär alla ej kunna blifva delaktiga af en sådan godtgörelse, kan jag likväl, på ofvan anförda skäl, icke tillstyrka bifall å StatsUlskts förslag, utan anhåller om dess ogillande. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Det skäl till afslag af ifra23 H. 32 a5o Den aa Maj f. ni. gavar. betänk., som hufvudsakligen synes gälla för Hr von Hartmansdorff, är det, alt då StatsUlsk. varit så njuggt i anslag till aflöning åt Statens tjenstemän, så skulle StatsUlsk. hafva orätt deruti a'tt öka aflöningen för Utsklns cancelliet Jag inedgifver visserligen, att Hr von Hartmansdorff i sina premisser kan hafva skäl till de conclusioner, hvartill lian kommit; men hvad mig beträffar, så drabbar åtminstone icke mig orättvisan af den förebråelsen, att StatsUtsk. varit alltför njuggt i sitt förslag till aflöningsstat. Jag har yrkat i detta fall på det billiga afseende, sorn StatsUlsk. boil göra på embelsmännens förtjenst och i många fall behof att erhålla en efter deras tjenster lämpad aflöningsstat. Det må vara, att StatsUtskis pluralitet i detta hänseende kan hafva något alt förebrå sig, då i ett och annat fall verkligen med rätta denna pluralitet kan tillräknas, om Rikets tjenst ieke torde blifva så skött som vederbör. Detta förhindrar likväl ej, alt icke Utsk. haft grundade skäl att tillstyrka en lörhöjd aflöning för Utskis tjenstemän, hvilkas göromål måhända varit mångfalldigt vidlyftigare, mödosammare och kanske kinkigare i alla afseenden, än de fleste andre Ijenstemäns i samma grad.
Qill fdrtpbtiganbe af e. §. i 29. <£ap. Sldttegång»*53alfen, angåenbe granfelt för «£)of*SvdtÉ£ jTdriTåbanbe ocf) profning af Haber* Slättö' ranfafuing od> utfTag i få kattabe unberfldllning&nåt, mib be tittfdtten/fbå en för något af be i ndmnbe §. uprdknabe brott anktagab perfon, femmat dr för annan fdrbrptetfe titt anfmar fdtlb, bafme £$1, gemenfamt meb Äongt. TÖ?a/:t, i>& flutit bet tillägg uti ofnunberdrbe e. §. i 21. £ap. 3ldsttegångg*53atken, att uti famina <§., naff före ftfta punkten odj efter orbenr/’få ode betaftig^et i ttjefje mifigdrningar,” ffatl infora? fdf/attbe mening; 5,/ir bert, forn för fd* 7P Bänt Brott, offer för befabtigbet Öeruti, tiITraT<ts, jemtvål får annan for# brytclfe anflagat*, warbe Xltjlagcr,. i fnrab bet Bottom rorer, i Bela bc0 n?ibb fnof?i\åttcn unber jlåUbt.” §: 69. ©emenfamt tneb &ongf €D?a/:t Bäfwe 3Bi ocf, meb embring i Mangi ^refwet ben 3 december 1799, bejlutit, ”ett ffabganbe, in tiel) a
Allegat till den af mig i Högloflige Ridderskapets och Adelns Plenum den 21 Febr. 1823 väckte motion, om anslag af Statsmedel, till inlösande af de nära vid Götheborgs förråder belägne trädhus, på det så kallade Qvarteret lilla Berget. Kongl. Maj:ts och Kronans dyrbara Bevävärings, Utredningsoch Sjukförråder i Götheborg, upptaga 5 etager eller våningar öfver Garnizonskyrkan, som utgör den understa af samma byggnad. På 40 å 50 stegs afstånd derifrån är det så kallade Qvarteret lilla Berget Den 21 Februarii. beläget j öfver alli tätt bebyggd med trädhus. Vid ett olycksfall af eldsvåda i denna del af staden, under en händelsevis på samma gång varande sydvestlig storm (hvilken i följd af Götheborgs local, der alltid måste visa 6ig våld* sammast) synes mig! nämnde förråder blifva utsatte för en fullkomlig förödelie. Icke alle* nast husets höjd gör det mera blottställdt för antändning, utan försvårar, kanske gör omöjligt, att med nödiga brandsegel i erforderlig hast åtkomma och förse det stupande taket derå, och de med ett dylikt arbete sysselsatte, skola dessutom ej länge kunna uthärda mot den qväfvande rök och hetta som gemensamt der angripa dem; hvarföre föga förhoppning kan äga rum, det icke lågorne snart från samma ställe uppgå, hälst, om man tillägger det ofruktsamma i försöket, att medelst sprutning hålla brandseglen tillräckligt fucktade öfver allt. Bergningen af de i dessa förråder förvarade effecter anser jag aldrig kunna påräknas, knappast till någon del, sorn i jemförelse med det hela vore värd att nämna.
Statsbanken åligger det att i samma mån inskränka sitt rörelsecapital; men det kan icke ske utan stora olägenheter för det allmänna, så länge alla liquider med staten, alla utgifter till Kronan skola ske i b:comynt, ty i samma mån man inskränker tillgången på brcomynt, skola svårigheter uppkomma för allmänheten att utgöra sina skatter med detta mynt. Jag kan derföre icke annat än se vådor af §:s förkastande, men deremot inga af dess antagande, emedan jag icke fruktar, att Regeringen i otid skall begagna sig af den rättighet, som §:n innehåller, och som det vore orimligt att förneka Regeringen, om missbruk med sedelutgifningen skulle inträffa. Ilr Lefre'n: Här har blifvit sagdt, att uti 3 §, som af R. o. Ad. är antagen, den rättighet är förbehållen Regeringen att neka stiftandet af privatbank, i händelse Regeringen finner deras antal tillräckligen stort, och att deruti skulle finnas en naturlig control!, att icke öfverdrift i bankernas antal; 'och följaktligen icke i sedelemission skulle äga rum. Men detta är under förutsättning, att Regeringen på förhand vet, till huru stort belopp dessa banker kunna drifva sin rörelse. Det ligger i oclroj sum - Den 17 Mars e. ra, 35g summans bestämmande. Man lärer bär ännu icke hafva tagit i betraktande det tillägg, som jag föreslagit vid' ifrågavar. §; men så länge detta tillägg icke finnes, är det endast illusoriskt, hvad uti 3 § är sagdt, ty om t. ex. 4 banker finnas, och Regeringen nekar den 5:te att uppstå, så vinnes icke det åsyftade ändamålet, om de existerade bankerna kunna få öka octrojsumman från t. ex. 4 till 7 millioner. Således finner jag åtminstone för min del, att, om denna § skall gå bort, det åtminstone börstå fast, att någon ökning, utöfver hvad octrojeradt är, icke utan särskildt tillstånd bör få äga rum. Hr Gunther: På de skäl, som Hr Cederschjöld uti sitt sista yttrande anfört, hoppas jag R. o. Ad. finner, att det åtminstone icke är skadligt att antaga denria §.
Efter slutadt fälttåg, och sedan han, inom halftannat år efter Verkets förflyttning till Stockholm till Krigsredogörelsens upprättande, densamma besörjt fullbordad för 2:ne GeneralKrigsCommissariater, särskildt för hvarje (en redovisning, till hvars vidlyftighet man kan sluta deraf, att räkenskapshandlingarne uppgingo till circa 170,000 folier), uppdrogs åt honom i Nåder, på dåvarande StatsSecreteraren Wirse'ns anmälan, alt utarbeta förslag till ett nytt Fältförvallnings-Reglemente, hvaraf behofvel i långliga tider i högsta grad visat sig, i anseende till 1774 års Reglementes mångfaldiga brister, — ett uppdrag af den omfattning och svårighet, samt förutsättande så mångsidig theoretisk och practisk kännedom af alla en fältförvaltnings i hvarandra invecklade detaiIler, att det af hvarje annan, än en Wirsén, skulle ansetts allt förmycket vågadt att anförtro det åt en enda att utföra; — och utan exempel är det väl ock. Man skall känna hela vidden af detta arbete och dess beskalfeahet, för att finna det vara ett mångårigt pensum för en icke fåtalig Committé; ty utom allmänna lagen hafva vi väl icke någon författning, jemförlig med detta Reglemente i omfattning, complicationer och svårigheter att utarbeta. Men Wirseen fann det just derföre icke utförbart, så alt säga, styckevis af flera, utan ansåg det hellre utgöra föremål hlqrtt för en endas meditationer, med samlad erfarenhet i en fältförvalt - Den i Mars f. m. 7 nings alla delar. Den man, som Wirse'n fann detta uppdrag vuxen, var nyss återkommen medellös från ett krig, der millioner gått genom hans händer, och från befattningar, som vanligen icke anses utarmande. Åt honom anslogs ett årligt arfvode af 1,200 R:dr B:co, så länge han med berörde Reglemente var sysselsatt.
Som en inbjudning ifrån JBondeSt. inkommit, får jag föreslå att betänk, må hvila på bordet till dess det saknade prof. ang:de BondeSt:s beslut inkommer; men skulle R. o. Ad., i anseende till den började discussionen, icke finna delta lämpligt, får jag i korthet tillstyrka bifall till Utsk:s betänk. Det skäl den siste talaren anfört emot den föreslagna fördelningen af stämmoböterna, tror jag hvila på svaga grunder; ty öfverallt äro bestämda fattigvårdsanstaiter uppgjorda, och de lära ej komma att bero Den 23 Januari f. m. 36i bero af sfi tillfälliga inkomster, som dessa bötesbelopp skulle komma att utgöra; hvaremot det blefve en ganska nyttig inkomst för fattigcassorna i socknarna, och kunde bereda en indirect lindring i fattigförsörjningen, i händelse Ulsk:s förslag antoges, hvarom jag anhåller om propos., så framt ej betänk, kan tills vidare få förblifva hvilande på bordet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Att slämmoböterne måga qvarblifva, har ingen af de värde talarne bestridt; CJtsk. har äfven tillstyrkt detsamma, men om böternas fördelning mellan de fattiga och kronobetjeningen hafva, olika meningar yppats. Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat alt den gamla fördelningen af hälften till kronobetjeningen och andra hälften till de fattiga måtte qvarstå. Den som icke betalar sina utskylder vid uppbördsstämman, skall sökas hemma. Följden är, att besväret blifver stort för kronobetjeningen, och att, om delta besvär ej i någon mån ersattes genom de böter, som den skattskyldige får vidkännas; så återstår ingen annan utväg, än att Staten särskildt godlgör tjensteinännen. Vill man ådraga Staten ökade utgifter till förmån för de fattiga så borman antaga det förslag Utsk. framställt. Men då tyckes det vara vida enklare, alt Staten omedelbart bidrager till fattigvården, och låter stämmoböterna fördelas såsom hittills. Nästa frågan är den, huruvida slämmoböterne böra förhöjas i den proportion Utsk. föreslagit eller i någon annan, samt om det minimibelopp, som Utsk. utsatt, är det rätta.