Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pierre d’Auglars var sidenhandlare i Marseille som hans far varit, och hans farfar före honom. Som enda barnet hade han ensam ärft det aktade köpmansnamnet, det gamla huset och den till millioner uppgående förmögenheten. Han var ett lyckans skötebarn, denne Pierre d’Auglars, han njöt af allt hvad lifvet eger skönt och ansåg sig vara i sin goda rätt när han så gjorde; men så var han icke heller otacksam, han var nöjd med sig sjelf och med hela verlden. Pierre d’Auglars egde en fostersyster, hans aflidne farbroders enda barn, en fin liten varelse, mycket yngre än Pierre, mycket fattig på egodelar men rik på skönhet och guldglänsande lockar. Hon hade alltid blickat upp till sin fosterbroder som till sammanfattningen af all manlig fullkomlighet: han hade ersatt henne fader och moder, syster och broder, han var hennes stöd när fosterföräldrarne gingo bort, hon egde intet annat, och hon älskade honom just så som en sådan der blåögd, ljuslockig liten varelse kan älska, så blygt och omedvetet att der icke ens fans rum för någon fåfäng glädje öfver den blida skönhet som log emot henne ur hvarje spegel. Då Pierre d’Auglars fylt trettio år, bjöd han den unga kusinen att såsom hans maka taga det gamla ståtliga huset i besittning. Och det syntes som sjelfva huset känt sig väl tillfreds, det tycktes som om en hel verld af sommar och sol spirat upp derinne; det blef gladt och ljust i de dystert praktfulla gemaken, sedan hon blef deras herskarinna. Heloise d’Auglars log emot hela verlden och den besvarade hennes leende. Hvad under då att hon tillitsfullt sträckte famnen emot det okända tillkommande; framför henne öppnade sig ju ett lyckligt lif. Pierre d’Auglars var nöjd med försynens anordningar och erkände villigt att den gjorde honom full rättvisa; han var icke otacksam. Han kunde i timtal sitta och betrakta det lilla kära anletet med de blå ögonen och groparne i kinderna, under det han lyssnade till den smekande, glada röst som aldrig för honom egt annat än kärlekens tonfall.
När bo'n får spise fläsk och joläppel eller ligge i skuggen och äte rågbröd, då är det tid för'en te hålle sej för skratt, säjer ordspråke. Sven. Lisa. Bengt. Sven. Ja, det är inte s ärdeles rart, gunås så visst. (De sätta sig vid bordet i förgrunden. Per och Stina gå omkring och passa upp) Åh, det behöfver n i inte säga, fader Nämndeman, som är s å förmögen och har allting så präk ti gt. Mins ni inte, att sjelfvaste Kungen, när han for ti ll Norrige, ras tade der på l andsvägen och f rågade, hvem som egde denna ståtliga byggningen? Jo, herre Gud, han var allt så nådig. Han te och med tog mej i hand, vet herr Patron; och se'n dess har j ag inte nänts te tvätte mej om högre hanna, för att j ag liksom skull' ha qvar k änninga utåf kongsnäfven. Ja, e tåcka gl ädje, som här var, när Kongen och se'n D rottninga reste igömmen åt Norge, det k an aldri omtal es. Vi v a' liksom vi h ade varet fulle allihop, fastän vi inte feck tid då te smak e en enda sup, och hele sockna geck , ta mej saten, i bakrus i fjortan dar. Sven. Per. Jag var s å löckli', vet h errskape, och kom te stå så, att Maj estäte feck ögena på mej. När j ag då tog åf mej hatten och svängd'en så här i vädre, så småskratta' Maj estäte och neck a' åt mej . Och vet herrsk ape hvad jag då tänk te? Jo, jag ble rektigt som om jag haft eld i kroppen, och det geck e tåcka modighet och duk tighet igömmen mej, så jag k nöt begge 50 näfvera och tänkte: ta mej sju tusan skock dj efler, om det ble ufred och våre uvänner komme in i lanne, då skull' jag slåss in i blekeste dö'n för en tåcken Kong.
Jag ber att få hemställa, om icke egentliga meningen med motionärens förslag är, alt få en special-criminal - lagstiftning i och för förhållandena vid correct.inrättntna; jag skulle vilja kalla den en special-lag, afseende fångars behandling vid correct.inrältnlna. Den naturliga frågan blir då, om vi sakna en lag, som omfattar mera allmänt dessa förhållanden, eller om vi hafva en sådan lag under utarbetning. Jag tror mig känna, att vi äga ett criminal-lagförslag, som inom sig sluter lösningen af denna fråga. Jag frågar då: hvarföre få vi icke då delta lagförslag i sin helhet? Svaret lärer ligga deruti, att det af Lag-comiteen till K. M. afgifna criminalförslag, som blifvit remiiteradt till vederböra utlåtande, lill och med till Justitiae-rådets, hvars ledamöter afgifvit särskildta betänktn, likväl ännu saknar deras gemensamma yttrande, hvarförinnan K. M. ej vid denna riksdag kan till II. St. afgifva propos. i ämnet. Jag tillstår, alt då en nf Conseljens ledamöter och en af Justilioe-rådets ledamöter begär ordet, jag väntade mig att få höra delta skäl anföras. Jag fann i stället, då Frih. Åkerhjelm yttrade sig, alt någon förhoppning icke synes vara förhanden, alt få någon K. propos. i delta ämne. Om jag fattade hans yttrande rätt och, så vidt jag kunnat inhemta af den exculpaloriska framställning, som upptog den egentliga delen af hans vidlyftiga anförande, skulle detta ämne includera och vara satt uti oskiljaktigt sammanhang med fattigvårdsfrågan, hvars beskaffenhet vi uti föregående plenum nogsamt inhemtade. Jag har således, på sätt jag nyss omnämnt, tyckt mig finna af det indirecta svar Frilierren lemnat, att det ser ut, som vi ej hade alt förvänta någon propos. i ämnet vid denna riksdag.
Men han kastade knappt en blick på detta långa brokiga tåg, hvars skillda grupper, belyste af facklor, ömsom försvunno, ömsom åter framträdde mellan de spridda träden och de framskjutande klippornas väggar. Han var fördjupad i helt andra tankar, och dessa betraktelser, öfversatta i ord, skulle hafva lydt sålunda: Ett ganska besynnerligt hof! – Skall denne Dom Pedro blifva annat än en virtuos, en lärd! Han är dock bekant med den nyare tidens rigtning, och tyckes upprigtigt älska och gilla den. Eller är detta blott en larf? Skulle han verkligen blott vara en skådespelare! – Om dig, Miguel, lär väl svårligen blifva fråga! – Och denna Drottning, som man påstår vara så listig, hvad hon ändock tycks vara öppenhjertig! – Men kan denna herrsklystna, maktälskande qvinna på fullt allvar räcka sin hand åt patrioter? – Hon är dock moder och afgudar den ene af sina söner. Denna känsla är starkare än sjelfva herrsklystnaden och fåfängan: Nada entre duas aguas 2. Hon behöfver oss; hon vill skaffa älsklingssonen en krona. Utan en revolution kan detta dock icke ske. Detta binder henne mot sin vilja vid oss. Varom dock försigtige! A bom gato bom rato 3 Vårt antal är ringa och nationen är lätt att missleda. Men när tiden är kommen, då, upp med seglen, friskt mod! Vogue a galé, venha o que vier! 4! När täckelset till vår lilla berättelse åter uppgår, hafva några år försvunnit. Men emedan denna är så noga sammanväfd med Brasiliens politiska öden, nödgas vi af dem taga en kort öfversigt. Till Rio de Janeiro ankom den af Drottningen länge befarade underrättelsen, att i Augusti 1820 i Lisabon en revolution utbrustit och att Spanska constitutionen blifvit antagen. Hon förutsåg, att äfven Brasilien skulle följa detta efterdöme, men gjorde dock allt för att förekomma det. I den ena provinsen efter den andra utbrusto ändock oroliga rörelser, särdeles i San Paolo, Andrada-familjens födelseort, dit Dom Ignazio nu äfven flyttat tillbaka.
Inga kostnader hafva nämligen sparats för att låta arsta ämbetsmän inbjudna till fest i brudens betet framträda i ett skick, som anstår dess höga föräldrapalats. Vid palatsets dörr mottogos Svenska Litteratur. l i r S ' är hittills oöfvertrkttadt 100,000 et. Säljes i alla Jérn&amp; Bosättningsaffärer. £ Varnas för värdelösa efterapniiigar. ^ 15 B. A. K y r k o g a t a. Stockholm. • * gästerna af brudens far och fördes upp i festsalen, där inga damer fingo vara närvarande. Därpå blef bruden förd från sina rum och framställdes för brudgummen och hans vänner. Hon bar en krona af pärlor och diamanter på hufvudet, och hennes hår var utslaget öfver hennes skuldror, blandadt med långa, fina guldtrådar. Hon hade örhängen af tre stora, hängande pärlor, och på sin bara hals ett halsband af spetsar och juveler, hvarifrån en lång, fin juvelkedja föll ned på hennes bröst. Öfver klädningen bar hon en väst af guldtyg, hvarifrån långa ärmar hängde ned, öppna från armbågen till handen. När därefter förlofningsceremonien var förbi, gick bruden långsamt rundt omkring salen vid ljudet af flöjter och trumpeter och gjorde en lätt böjning på hufvudet för hvar gäst, hvarefter hon vände tillbaka till sina rum. Men om en gäst kom senare än de andra, kom hon ut igen för att åter gå rundt och hälsa. Till sist följdes hon ned på gården, där hon mottogs af ett följe adelsdamer, som lyfte henne på en tron, betäckt med dyrbara tyger, ned i en öppen gondol, och ledsagad af en hel flotta af gondoler med uppvaktning, begaf hon sig bort för att aflägga besök i alla de kloster, där någon af hennes släktingar var nunna. All denna officiella prakt, hvarmed förlofningen firades, ansåg man nyttig för att trygga giftermålet. Italiens historia kan uppvisa flere blodiga skådespel och långvariga fejder till följd af brutna förlofningar, och om ett parti var önskvärdt, skyndade man sig att göra förlofningen så bekant och erkänd som möjligt.
Betänk:s ord lyda som följer: ”halmslädje-penningar, som utgöra en slags ersättning för halmen af den tionde hvilken enligt äldsta bruket bordt aflemnas i kärfven, utgå hvart 7:de år och belöpa sig till 183 r:dr 40 sk. 1 rst. etc.”. Uti 4:de § af presterskapets privilegier förekommer följande stadgande: ”Landshöfdingarne och kronobetjenterne, få ej tillegna sig någon disposition öfver akademiers, gymnasiers, skolors och hospitalers dem enskilt förlänade kyrkoherbergen, och hvari inga andra Stater äga del, ej heller öfver kyrkornas vinoch byggningssäd, presterskapets tionde, vederlag och nnderhällsspanmål, och deni, som detsamma är anslagit, under namn af öfvermåls efterfrågande, transporterande till andra kyrkoherbergen, eller hvad eljest föregifvas kan, något mehn och hinder i dess fria och oafkortade uttagande tillfoga”. Derefter förekommer det här egentligen tillämpliga stadgandet. Hvad penningeränta en och annan vid Academier, gymnasier, skolor, pastorater eller andra kyrkotjenster kan vara tilldeldt, skall dem tillställas, efter den ordning, som förr stadgad är. Det är således efter min tanke, klart att den föreslagna propos. till omröstning i förstärkt Utsk. icke kan antagas och jag Den 25 September. 423 anser Hr Gr. o. Landtm, icke ens kunna framställa propos. till bifall derå, utan endast till ogillande. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Redan vid ett föreg:de tillfälle har det blifvit anfördt emot förslager om upphörandet af dylika mindre grundskatter, alt ett hinder derföre skulle ligga uti det beslut, R. St. redan fattat, på grund af ett tillstyrkande från StalsUtsk., i afseende pä statsregleringen.
Detta är i förev:de fall så mycket behöfligare, som en kollision eljest lätt kan uppkomma emellan den administrativa och domare-makten. K. M. har nemi. i administrativ väg förklarat - Den 17 December. 497 klarat äktenskap emellan kristna och judar vara i lag förbjudna; men en öfverrätt har i ett särskildt inål ålagt en jude att taga en kristen qvinna till äkta, genom ett utslag, som gifver anledning att antaga, det denna domstol ansett laga hinder deremot icke möta. Såväl Doktor Rundgren, hvars yttrande i Preste-St. blifvit af Utsk:t åberopadt, som Biskop Bring, i sin reservation, synas hafva misstagit sig deruti, att de förmoda att förev:de lagförslag icke skulle medgifva främmande kristna trosbekännare att ingå äktenskap med judar, derest icke deras egna samfund ansåge det med trosläran förenligt. Förslaget afser att föreskrifva en form, enligt hvilken lagliga äktenskap kunna ingås emellan en jude och en kristen, af hvilken bekännelse som helst, oberoende deraf, om hans egen kyrka tillstädjer sådant äktenskap; men utan att tvinga kyrkan såsom sådan att gilla eller helga detta äktenskap. Hvad som bekymrar mig i de reservationer, som emot LagUtsk:ts Betänk, blifvit afgifna af män med högt anseende inom kyrkan, och för hvilka jag hyser stor aktning, är den grundåsigt, som genomgår reservationerna, att antingen måste staten äfven i de minsta omständigheter vara ett troget uttryck af kyrkans fordringar, eller också måste en fullkomlig skilsmessa ske emellan stat och kyrka. Det förra är i vår tid omöjligt eller låter åtminstone icke förena sig med den religionsfrihet, som i Sverige redan är medgifven. Åtskilliga eftergifter af kyrkan påkallas ovilkorligen af rättvisan emot de medborgare, som icke tillhöra statskyrkan. Men icke behöfver statskyrkan derföre helt och hållet uppgifvas. Och bör det icke från kyrkans silla betraktas såsom en fördel, att äfven om staten icke i allt står till dess förfogande, likväl lagstiftningen och den allmänna undervisningen, såvidt som de hvila på kyrklig grund, hvila på statskyrkans.
Rooth, hvaruti denne påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å nyttan och fördelarne af den vexelverkan i vetenskapligt hänseende melian de Skandinaviska Rikenas Universitoler, som skulle uppstå derigenom, att tillfälle bereddes de studerande att någon tid vistas vid syskonläudernas högskolor, samt i sådant afseende föreslagit, afl Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 3,600 R:dr årligen tili 3:ne årliga stipendier, hvardera å 1,200 R:dr lör svenska studerande, som för studiers idkande vid Köpenhamns Universitet sig uppehålla. 1 betraktande al de mångfaldiga, mera maktpåliggande behof, som vid denna riksdag (aga statens tillgångar i anspråk, har Utskottet funnit sig icke till förevarande motion böra tillstyrka bifall. Elem en la r - L är över k en. 32:o. Dels til! löneförbättringar vid elernentar-läroverken dels till läroverks utvidgande och förseende med ordinarie lärare, i enlighet med den plan, sorn uti förut åberopade, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition bifogade, Protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden af den 14 Oktober nästlidne år, linnes intagen, har Kongl. Maj:t äskat ett reservations-anslag af 297,307 R:dr 20 öre årligen ; hvarförutan följande årliga anslags-summor äro af Kongl. Majit begärde, nemligen : till arfvode ät Bibiiotbekarier vid de läroverk, som redan hafva bibliolheker af den beskaffenhet och det omfång, att deras vård fordrar särskild ersättning, 4,000 R:dr såsom reservations-anslag; till nya Elementar-läroverks inriktande i Oscarshamn och i Arvika, 2,800 R:dr för hvardera, samt lör beredande af psedagogiers eller mindre skolor upplagande å elementar-läroverkens stat, (53,449 R:dr, alt med det belopp, som är för hvarje särskildt läroverk behöQigt och beräknad!, utgå i den mån Kongl. Maj:t, efter Nådig pröfning af särskilda förhållanden, skulle finna lämpligt.
Vid sådane förhållanden kan det, pä giltiga skäl, antagas, att den oeconomiska ställ, ningen i Borås blifvit, sedan Rikets Ständers senaste sammankomst, för det hela, betydligen förvärrad; och då Staden genom den rubbning i handel och näringar, som nödvändigt skolat härigenom uppkomma, äfven lidit ansenliga förluster, samt, till följd deraf, ännu icke, utan svårighet, kan utgöra de för StadsCassan och andre allmänna behof erforder]ige utgifter; så lärer det vara obestridligt, <itt Statens Understöd till Borås, genom lindring i shattsrne, är destomer behöfligt, som de vanliga Stats-bidragen icke, under närvarande omständigheter, enligt Utskottets öfvertygelse, kunde af Staden utgöras, utan att fördröja Samhällets förkofran och möjligheten för Inyånarne, att till Stats.Utgifterne framdeles lemna större afgifter, hvilka, måhända, i be^ Bevilln.-Utskottets Betänkande N.o äo. 5 |yillig matto skola gifva öfverstjutande ersättning för den eftergift, som nu ma beviljas. I fraga om sättet och gränsen för denna lindring, hyser Utskottet den öfvertygelse att den totala befrielse frän Bevillning för borgerliga rörelsen, som är begärd, icke, å ena sidan, är lämplig eller billig , enär Invånarnes Egendom icke blifvit alldeles eller utan un. dantag förstörd genom eldsvådorne samt tror. ligtvis ätskiliige personer jemväl nu finnas boende i Borås, hvilka efteråt till Staden inflyttat; men då, å den andra, onekligt är, att genom eldsvådorne sådane förhållanden uppkommit, hvilka ur flere synpunkter verkat menligt för borgerliga rörelsen och minskat den behållning, sorn derigenom kan arn-; ses uppkomma, får Utskottet endast salunda i denna del tillstyrka bifall lill Motionen, att Utskottet föreslär, det för bor gerli g rörelse i Staden Borås, intill nästkommande Riksdag, md utgöras Bevillning till hälften af hvad som sd väl i allmänhet, som för den Classen Städer i synnerhet, derom kommer au stadgas.
Fattige och ockrare bo ibland hvarannan; begges deras ögon upplyser Herren. En Konung, som de fattiga troliga dömer, hans säte blifver evigliga beståndandes. Ris och straff gifver vishet; men ett barn, som hafver sjelfsvåld, skämmer sina moder. Der månge ogudaktige äro, der äro många synder; men de rättfärdige skola se deras fall. Tukta din son, så skall han vederqvicka dig, och göra dine själ vällust. När Prophetien ute är, så förskingras folket; men väl är honom, som lagen vid magt håller. En tjenare låter icke näpsa sig med ordom; förty, om han än förstår det, så tager han sig dock intet deraf. Ser du en, som snar är till att tala, det är mera hopp uppå en dåra, än uppå honom. Om en tjenare varder af ungdom kräseliga hållen, så vill han sedan vara en herre. En vredsam man kommer träto åstad, och en harmse man gör många synder. Menniskones högfärd skall omstörta henne; men ära skall upphöja den ödmjuka. Den som med tjufvar del hafver, hörer bannas; och säger icke till, han hatar sitt lif. Den som rädes för menniskom, han kommer på fall; men den som sig förlåter uppå Herran, han varder beskyddad. Månge söka ens Förstas ansigte; men hvars och ens dom kommer af Herranom. En orättfärdig man är dem rättfärdigom en styggelse; och den som på en rätt väg är, han är dens ogudaktigas styggelse. Detta är Agurs, Jake sons, ord, lära och tal; dens mansens, till Ithiel, ja till Ithiel och Uchal. Ty jag är den aldragalnaste, och menniskors förstånd är icke när mig. Jag hafver icke lärt vishet; och hvad heligt är, vet jag icke. Hvilken far upp till himmelen, och neder? Ho fattar vädret i sina händer? Ho binder vattnet uti ett kläde? Ho hafver stadfäst alla verldenes ändar? Huru heter han? Och huru heter hans Son? Vetst du det? All Guds ord äro genomluttrad, och äro en sköld dem som tro uppå honom.
Det äro tolf städer, och deras byar. Gibeon, Rama, Beeroth, Mizpe, Cephira, Moza, Rekem, Jirpeel, Thareala, Zela, Eleph, och de Jebuseer, det är Jerusalem, Gibeath, Kiriath; fjorton städer, och deras byar. Detta är nu BenJamins barnas arfvedel i deras ätter. Sedan föll den andre lotten Simeons barnas slägtes, efter deras ätter; och deras arfvedel var ibland Juda barnas arfvedel. Och kom på deras arfvedel BerSeba, Seba, Molada, HazarSual, Bala, Azem, Eltolad, Bethul, Horma, Ziklag, BethMarkaboth, HazarSusa, BethLebaoth, Saruhen. Det äro tretton städer, och deras byar. Ain, Rimmon, Ether, Asan. Det äro fyra städer och deras byar. Dertill alla byar, som ligga omkring dessa städerna, allt intill BaalathBer, Ramath söderut. Detta är Simeons barnas arfvedel i deras ätter. Ty Simeons barnas arfvedel är ibland Juda barnas snöre; efter Juda barnom var deras arfvedel för stor; derföre fingo Simeons barn del ibland deras arfvedel. Tredje lotten föll på Sebulons barn efter deras ätter; och deras arfvedels gränsa var allt intill Sarid; Och går uppåt vesterut till Marala, och stöter inpå Dabbaseth, och stöter inpå bäcken, som löper framom Jokneam; Och vänder sig ifrå Sarid österut, allt intill den gränsan CislothThabor; och går ut till Dabberath, och räcker upp till Japhia; Och löper dädan österåt igenom GittaHepher, IttaKazin, och kommer ut till Rimmon, Hammethoar, Hannea; Och böjer sig omkring ifrå nordan inåt Nathon; och utgången är i den dalen JiphtaEl; Kattath, Nahalal, Simron, Jideala och BethLehem. Det äro tolf städer, och deras byar.
»Men ni, min far», sade han då han slutat, »hur har ni kommit hit och i dessa omständigheter?» Han betraktade de grofva, luggslitna kläderna. »Ja, det var en fråga! Då man har en slösaktig hustru så ...» »Säg ingenting om min mor, jag ämnar icke tåla det.» »Ah, mon enfant, hvem talar om din mor? Hon var en engel. Nej den andra som jag fick på halsen i Florens.» »Ni har varit omgift?» utropade sonen nästan med fasa. »Ja visst. Hon var vacker, ehuru ej i sin första ungdom och egde dessutom ett distingueradt sätt, hon var en hexa, un monstre!» »Är hon död nu?» sade sonen i misslynt ton. »Sådana menniskor dö aldrig. Jag är säker om att hon skulle skrämma sjelfva vargarne om de af menniskokärlek skulle försöka att äta upp henne.» »Men hur blef ni så fattig?» »Hon använde summor, ah! – Jag kastade mig i spekulationer för att förtjena mera. Ah, det var en carrière! Slutligen, när jag icke egde mera, ville hon skiljas. Nu lär hon bo hos min äldsta dotter, som är gift med en rysk furste.» »Ni eger då flere barn?» »Fem; alla qvar i Ryssland ... Jaså, du är Heloise’s son», sade han och lade sin magra, darrande hand på den unge mannens axel. Denne nästan ryste vid detta kalla vidrörande. Det var icke sorg som stämplat dessa en gång så vackra, nu så slappa drag, det var utsväfningar, och den själlösa blicken isade all den kärlek som sonen ämnat slösa på sin fader, som han tänkt sig böjd och grånad af ålder, icke af last. Den som till hvarje pris vill glömma en sorg, glömmer ibland äfven sitt bättre jag; så hade det gått med Pierre d’Auglars. »Jag har ett utmärkt väl måladt porträtt af din mor», sade den gamle, »det skall jag gifva dig som ett minne af henne. Hur är det, mins du ännu din mor?» »Men min far!» »Nå, ja det är sant, du var ännu så liten då hon dog.
Dernäst får jag nämna att då hungersnöden var som värst föilidet år, så, enligt hvad man upplyst mig, utfördes potates från Hallands län i stora qvantiteler för att försäljas i de Skånska städerna. Landsh.embelet rådde ej derför, ty förhållandet kunde ej hjelpas; den enskilde måste hafva frihet att göra med sin vara hvad han behagar; men delta tyckes mig ej vara något skäl alt med afseende på Hallands län göra ett undantag från de öfriga länen. 40 Dea 5 April. Uppå härefter framställd propos., biföll R. o. Ad. StatsUtsk:s förevar, utlåt. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 28 och 29 sisth Mars på bordet lagde utlåtm: N:o 104, i anledn. af vackt motion om afskrifning af återstående undsättningsskulder inom Ofvan Siljans fögderi af Stora Kopparbergs län; N:o 105, ang:de sökt förnyelse af 3:ne stycken genom stöld förkomna s. k. Trollbätte-slussverks lottsedlar; och N:o 106, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de lindring i den af hemmanen å ön Hven, såsom godtgörelse för dem förut åliggande arbetsskyldighet vid Uranienborgs kungsgård, utgående afgäld. Hr Rosenblad, Bernhard: Näst i ordningen lärer vara ett bland de vigligaste betänkm, nemi. Bevilln.Ulskrs, rör:de grunderna för allmänna bevilln:n, och jag hemställer vördsamt till Hr Ur. o. Landtm., huruvida det är lämpligt, att i en så fåtalig församling företaga eli sä vigtigt betänk. Häruti hördes flere ledamöter instämma. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det nu, enligt föredragningslistan först förekommande mål vore StatsUlsIcs utlåt. N:o 107; men tillkännagaf att, så snart detta mål blifvit af R. o. Ad. afgjordt, propos. skulle blifva framställd å Hr Rosenblads begäran.