Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För sådant ändamål förordnades år 1855 en Kommitté af Svenske och Norske män, som den 6 Augusti samma år afgaf förslag till lag rörande ömsesidig verkställighet i godo af laga kraftvunna domar och utslag de begge Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskotlets eBtänkande N:o 37. 25 begge rikena emellan. Detta förslag förelädes af Kongl. Maj:t år 1857 Rikets Ständer och Storihinget samt b!ef af Rikets Ständer antaget, mea af Storthinget afslaget, på grund hufvudsakligen af följande i Storthingets Konstitutions-kommittés betänkande angifna skäl. »Den emellan Norge och Sverige bestående politiska förening synes icke med»föra någon nödvändighet af ömsesidig omedelbar verkställighet af domar. Att sådant »finnes emellan de förenade Nordamerikanska Staterna, deraf kan icke dragas någon följd »för rikena Norge och Sverige, hvilkas förening är af en helt annan beskaffenhet. Sär»skild betänklighet för Norge att ingå pä den ömsesidiga, alldeles omedelbara exekutio»nen af domar torde måhända icke utan allt fog kunna hemtas från de klagomål, som »till och med i Sverige, och det just på nuvarande riksdag, blifvit framställda öfver det »mindre tillfredsställande i den befintliga ordningen vid protokoilsföringen, särdeles af »vittnesmål o. s. v. vid de Svenska landtdomstolarne, hvilka klagomål också framkallat »förslag till bättre garantier härutinnan, äfvensom från den i bristen af ett sakförare»stånd i Sverige liggande svårighet för en hvar och isynnerhet för utländningen, att er»hålla vederbörligt biträde vid de Svenska domstolarne. De i Sverige stadgade former »för ändrings sökande, som äro helt och hållet afvikande från våra och lemna hos oss »helt okända, korta tiderum till talans fullföljande, föröka också i hög grad vigten af den »anförda, frän bristen af dugligt och lätt tillgängligt biträde för sakers utförande i Sve»rige hemtade betänklighet.
För dem som önska genomgå befålskursen, i utbyte mot beväringssoldatens vapenöfningspligt, kunde derföre öfniugstiden bestämmas första året oförändradt till 62 dagar, men andra året till 42 dagar, i stället för 45 fördelade på 3:ne år. Den lilla afkortningen af 3 dagar torde vara billig ehuru obetydlig, och tiden 42 dagar är lika med den, som för underbefålsskolan blifvit beräknad. Den afdelning bland de beväringsskyldige, som sålunda skulle uppkomma, och i hvilken alla äro befälsämnen, synes på grund såväl af förvärfvad allmän bildningsgrad, som riktningen af dess vapenöfningar böra kallas elit-klass. Till vinnande af detta ändamål föreslå kommitterade: att beväringsskyldige, som aflagt afgångsexamen till rikets universiteter och blifva till beväringssoldater uttagna, må i stället för dermed förenad vapenöfningspligt, anmäla sig att blifva beväringseliter; att äfven andra beväringsskyldige, som aflagt samma examen, må såsom beväringseliter på egen begäran antagas; att beväringselit under första året genomgår en 62 dagars rekrytoch soldat-skola och under andra året 42 dagars befälsskola; att beväringselit, som genomgått förestående vapenöfningar och dervid blifvit godkänd, samt i öfrigt har de egenskaper, som fordras af ett blifvande befäl, må, vid uppbåd till krigstjenst, konstitueras till underofficer och i nion af visad skicklighet äfven till officer. Ju flere som frivilligt anmäla sig till beväringssoldater, desto fördelaktigare bör det i hvarje hänseende vara. Derigenom minskas antalet af dem, som genom lottning måste uttagas och i samma mon kännes; beväringspligten, i följd af frivilligheten, lättare. Det kan emellertid icke antagas att särdeles månge skola ingå såsom frivillige, såvida icke någon ersättning gifves dem. 63
Ständers vägnar, öfverse Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, hafva , till underdånigste åtlydnad af Kongl. Majrts den 3q Junii innevarande år utfärdade Nådiga Kungörelse och kallelse, oss här i Stockholm infunnit och den 15 sistlidne September sammanträdt, så väl i Riksens Ständers Bank, som i Riksgälcls-Contoiret och emottagit de vid desse Verk till oss stälde Berättelser. — Och är det nu, efter slutad förrättning i Riksgälds-Contoiret, vi jemlikt 7 §. uti Kongl. Kungörelsen den 10 Junii 1812, som innefattar Instruction för Rikets Ständers tillförordnade Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, få Berättelse och Betänkande härom till Rikets Höglofl. Ständer vördsammeligen afgifva. *) Denna Berättelse borde väl blifvit införd näst efter N:o 4‘, men som den så sent kommit Utskottet tillhanda, har den cj förr kunnat meddelas. Riksens Ständers Till grund och rättesnöre yid den ut? Riksgälds-Contoiret åt oss uppdragne Revisions-förrättning, håfve vi noga följt det för samma Contoir, den 13 Julii 1818 utfärdade Reglemente samt de flere viff sist hällne Urtima Riksdag af Rikets Ilöglofl. Ständer, i afseende på särskilda omständigheter meddeldte och genom deras Stats-Utskott Herrar Fullmägtige till iakttagande och verkställighet kungjorde Beslut. Sedan vi, af de Berättelser om RiksgäldsVerket, hvilka för denna Revision blifvit författade, aldraförst inhemtat en allmän kännedom af Riksgälds-Gontoirets tillstånd, i> anseende till dess Skulder, Fordringar och Tillgångar, samt de hufvudsak]iga förvaltnings-, åtgärder, hvilka sedan den år 1818 afslutade Urtima Riksdag egt rum, och derefter, af Ilöglofl.
Hvad sålunda här ofvan blifvit anfördt hafva Utskotten ansett nödigt att till gemensam pröfning upptaga ech besvara; och livad först angår den väckta frågan om rättigheten för Kongl. Maj:t att utfärda Policc» Föi fattningar, samt att dessa icke utan Riksens Ständers fastställelse skulle förblifva gällande, så finna Utskotten detta yr. hände, som åsyftar ett närmare bestämmande af den Kongl. Maj:t uti 87 och 89 §■ §. Regering,sFoimen tillsgde Lagstiftsningsrnagt , och således en lörklaring af Grundlagens mening och ordalydelse, innefatta ett ämne, hvaröfver det icke tillkommer Utskotten att sig yttra; men hvilket, jemlikt 53 81 och 83 §• §* RegeringsFormen, tydligen tillhörer ConotitutionsUtskottet* hand - 426 LagUtskotiets Bctänknnden. läggning, då fråga derom i behörig ordning blifvit vackt och fullföljd $ hvadan Utskotten anse sig icke kunna något ytterligare utlåtande deröfver meddela. Beträffande åter Forslaget om Lagarnes, särdeles de Oeconomiska och PoliceFöifattningarnes öfverseende och förbättring, få Utskotten härvid'förklara, att då, jenom Kongl. LagCommittérns försorg, förslag till en ny allmän Lag redan blifvit i flere väsendttige delar utarbetsdt och genom trycket alimäntgjordt, samt de af Kongl.
Med anmälan af detta Beslut, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att Eder Kongl. Majit i Nåder täckes meddela detsamma till Stats-Kontoret jemtö befallning om utbetalningar - Underdåniga Skiifvelser. *§ garnes verkställande på vederbörliga reqvisitioner och emot behörig redovisning. Riesens Ständer framhärda &e. Uppläst och godkänd hos Samtliga Riks-Ståndea d. 5 Jan. 181S. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Krono-uppbördens verkställande för sistlidet är. S. A. K. Sedan Eder Kongl. Maj:t, i anseende till den i allmänna penninge-rörelsen genom inträf. fade händelser uppkomna förlägenhet, som föranledt Riksens Ständers sammankallande, under den 10 Oktober sistlidet år i Nåder funnit godt förordna, att Uppbörden af samma års Kronoutskylder skulle inställas tills vidare och intill dess annorlunda stadgades, hafva Riksens Ständer ansett detta utgöra ett ämne för deras åtgärd, ej mindre i afseende derå, att Statsoch Riksgälds-Verken för sina behof icke länge kunna umbära de vid denna tid påräknade och. vanligen ingående intrader för året utan att brist i tillgångarne för utgifterne skulle uppstå, än ock i betraktande af de olägenheter, som för den Skzttskyldi ge i allmänhet kunna följa, om med uppbärandet af nästlidet års utskylder Uppskjuta*, Sa Undenläniga Skrifvelser. J tes, så att de och detta års för nära hvarandra eller lill större del under ett och samma år komma att utfordras. Vid öfvervägande häraf hafva Riksens Ständer jemväl funnit, att, om för närvarande uti några orter, der DiskontVerkens
Det är sannerligen fara värdt, att omtankan för familjens utkomst kunde tvinga någon till det förra alternativet och det är detta jag ville förebygga, Om Rikets Ständer icke ansett rättvist och billigt att tvinga dessa lärare att ingå på nya läroverks-staten, synes det ock vara billigt att de vid afskedstagandet blifva hugnade med samma förmåner, som på den tid, då de erhöllo sina fullmagter, i allmänhet beviljades afskedssökande. Antalet af sådane lärare är för närvarande icke större än att det öfver hela riket uppgår till 3 å 4, och det vore mindre välbetänkt att låta de läroverk, vid hvilka de äro anställde, blottställas för de menliga följderna af ett sådant undan tagsförhållande. Jag kan så mycket 44 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 25. mindre föreställa mig, att någon betänklighet bör uppstå för att bevilja dem den förmån, hvartill de, till följd af innehafvande fullmagter, synas vara berättigade, som det, derigenom att de erhålla afsked på ifrågasatta vilkor, icko skulle tillskyndas Statsverket någon större, utan fastmer en mindre utgift, än om de uppfördes på allmänna indragningsstaten. I sednare fallet skulle nemligen de prebenden, som de innehafva, till följd af Rikets Ständers vid omförmälda riksdag fattade beslut blifva sjelfständiga pastorater och sålunda upphöra att lemua bidrag till lärarnes aflöning, hvaremot inkomsten af samma prcbenden, om deras innehafvare finge vid afskedstagandet behålla dem, fortfarande komme läroverks-staten till godo. Någon annan olägenhet synes mig icke vara förenad med beviljandet af en dylik förmån för ifrågavarande 3 å 4 lärare, än att pastoratet komme att intill deras afgång fortfara som prebende, men samma olägenhet skulle ju också ega rum, derest de icke erhölle afsked på för dem antagliga vilkor, utan tvunges att fortfara med sina lärarebefattningar, i hvilket fall en vida betänkligare olägenhet dessutom tillkomme, nemligen att de qvarstå såsom ordinarie lärare vid läroverket.
Kungörelsen d. 17 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar m. m.; N:o 46, ang;de inteckning af aftal om nyttjanderätt till fastighet i stad; Ben 21 Mars f. m. 211 N:o 47, ang:de befrämjande af skogsplantering å de s. k. Svaltorna i Elfsborgs län; N:o 48, i fråga om förvärfvande för Statens räkning af förre allmänningen Trenningshult m. m.; N:o 49, angde ändring i föreskriften rörande brefbefordring medelst lösväska; samt N:o 50, ang:de föreskrifters meddelande vid vägning af spanmål. Öpnades Hrr Elektorers lista med val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.: efter N:o 2322. Hr Sandströmer, Anders Peter; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: Hr af Dalström, Gustaf Jakob. Öpnades jemväl Hrr Elektorers listor vid val af Suppleanter i Bevilln.- och BaukoUtsk:n; och befunnos dertill utsedde i Vcvilln.Ulskollct : efter N:o 392. Frih. Peyron, Gustaf; N:o 1257. Hr Eding, Fullm. Gr. Piper, Thom. IlankoU Iskotlct: efter N:o 2282. Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm; N:o 1690. Hr Bergenstråhle, Alexander. Hr von Post, Carl Keinil. Axel: I anseende till afresa ifrån lmfvudstaden, får jag afsäga mig förtroendet att vara Suppleant i BankoUsk., anhållande jag dock att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. och Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en Suppleant i BankoUtsk. efter Hr von Post. Föredrogos ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
Police-kamrijaren i Stockholm fallne ensaksoch vitesböter, hvilka ifrån längre tjd tillbaka blifvit af Öfve) StåthållareEmbetet öfverlemnade till Stockholmsf Allmänna Barnhus, i stället för alt de bort till Stats Verket ingå, nu mera, sedan Kongl. KammarRälten, genom Utslag af den 6 Junii 1828,- Alagt Allmänna Barnhuset, att, före den 3o Mars 1827, samt 10 år derifrån räknadt, hålla StatsVerket skadeslöst för hvad det sålunda frångått, i enlighet dermed blifvit för Kongl. Räntekammarens räkning i Banken insatta eller ej, samt, i senare fallet, eller, derest bö terne. ej blifvit i Kongl.’ Stats-Contoret redovisade , förhållandet måtte utredas och hos Rikets Ständer anmälas. Utskottet får, i anledning häraf, upplysa, att, sedan Kongl. Kammar-Rätten, genom Utslag af förstberörde dag, på anförde skäl, föf klarå t Allmänna Barnhuset hafva alltsedan år 1798 orätt uppburit de vid Kongl. PoliceKammaren hur i Staden fallne ensaksoch vitesböter, och således icke kunna undgå att, likmätigt Kongl. Förord ni ilga rne den i3 Junii 1800 och 19 Augusti 1802, för de sista jo åren tillbaka, räknade ifrån den 3o'Mars 1827, då anmärkningsåtalet gjordes anhängigt, hålla Sun. Ut sk. Utlåtande N,o G8. 3 SlatsVerlet skadeslöst för hvad detsamma emot åberopade Författningar ©eli Riksdagsbeslut frångått, utgörande tillhopa 17,080 flir 6 sk. 1 rst. Banco, för åren 1817 till och med 1825, samt för år 18 *6 det belopp, söm efter samma års böteslängd funnes hafva influtit, dock med afdrag af de 10 procent, som blifvit vid Kongl.
Majrt föreslagit och Utskottet redan tillstyrkt för Subaltern ollicerare vid Gardes-regementena, nemligen 1,200 Rrdr för Förste Löjtnants-, 1,000 Rrdr för Andre Löjtnantsoch 800 Rrdr för Uuder-löjtnants-grad, med lika antal officerare i hvarje grad, visar sig, alt, derest Kongl. Majus förevarande förslag anlages, löne-viIkoren blifva mindre fördelaktiga för Subaltern - Slats-Uts/cottets Utlåtande N:o 11. 45 officerarne vid Artilleriet än för dem vid Gardes-regementena i så måtto, att af de förre ett, i förhållande till hela personalen, mindre antal erhåller löner i de tvänne högre löne-klasserne. Då emellertid för befordran till Löjtnant vid Artilleriet fordras en långvarig och mödosam studii-kurs vid Högre Artilleri-läroverket, hvilken åter officerare vid Gardes-regementena ej behöfva genomgå, torde samtlige Löjtnanterne vid Artilleriet skäligen höra ställas i jemngoda aflöningsvilkor med Förste Löjtnanter vid Gardes-regementena, hvarföre Utskottet föreslår, att, med bibehållande af de tvänne tjenste-graderne, Löjtnantsoch Under-löjtnants-, officerarne i den förra graden, hvilka äfven för närvarande alla innehafva lika lön, eller 810 R:dr, må samtlige erhålla det löne-belopp af 1,200 R:dr Riksmynt, hvilket Kongl. Maj:t nu blott för en del af dem äskat. 4) I afseende å den föreslagna nya lönen af 500 R:dr för en Bataljonspredikant vid hvartdera Artilleri-regementet, får Utskottet, under åberopande af förut afgifna yttrande i enahanda ämne, afstyrka bifall lill denna framställning, c) Aflöningen för Artilleri-regementenas Auditörer, nu utgörande 645 R:dr, är föreslagen till 1,000 R:dr.
Riks-banken har, såsom bekant är, 4 procent på sina fastighetslån och 5 procent på lånen med omsättningsrätt, men på de betydliga direkta låneförsträckningarne till Filial-bankerna har den blott 3 procent, och för Kreditiv-förlagen till samma Banker har Riks-banken endast erhållit ifrån 4 till i procent, nägongång blott jV procent, och nu föreslås åtminstone 1 procent *). På förlagen till Kassa *) Att Eiks-banken liar så högst obetydlig ränte-inkomst af Kreditiv-fonderna, som skola hållas i beredskap för Filial-bankernas assignationer, inhemtas lätt af de sednaste 2me årens öfversigt af Bankens hela ställning. Så hade Gefle Filial-bank år 1855 ett kreditiv på 100,000 K:dr och betalte derföre i ränta 298: 18. 4, eller ej fullt J procent samt, år 1856, 315: 35. 2 eller något öfver \ procent. — Filial-banken i Blekinge hade år 1855 ett Kreditiv Hör lill Banko-l] Iskoltels Betänkande N:0 17. 7 Kreditiv åt enskilde lärer väl ej heller den behållna räntan varit betydlig. Och den nya uppoch afskrifnings-rörelsen eller åtagandet att mot en viss provision både ombesörja utlåningen af andras penningar och derjemte hålla dem egaren tillhanda hvilken stund han fordrar dem tillbaka, lärer väl icke heller tillskynda Riksbanken rätt stora fördelar. Det är min öfvertygelse att Riks-banken, som icke är till för att förskaffa sina aktieegare den största lagliga vinst, både kan och bör omedelbarligen emot säkerhet utlemna äfven mindre lån till dem sorn behöfva på vida billigare vilkor för de lånesökande, och ändå hafva derpå vida större behållen vinst än genom att emot obetydlig afgift utlemna sina medel till enskilda korporationer, som skola öfvertaga fyllandet af Landsorternas lånebehof. Dessa korporationer vilja naturligtvis bereda sina medlemmar så stor laglig vinst som möjligt är och röra sig derföre helst med egna kredit-papper på det förmånligaste sätt.
Måhända misstager jag mig; men jag har länge hyst denna öfvertygelse, och det är således dessa tillägg, jag skulle önska, att LagUtsk. ville göra vid 2:dra punkten af sitt utlåt. Tredje punkten af TJtsk:s utlåt, befarar jag endast är ett genljud af åtskilliga satser, som alltför mycket vunnit gehör bland dem, som icke tagit kännedom om förhållandet från sin början och som finna det angenämt att qvarstå vid en bristfällig, ioo-årig lag. Man har nemi. begärt en codifiering af 17II4 års lag, d. v. s. att tillskrifva allt, hvad sorn nu gäller sorn lag. Jag skulle önskat, att ett sådant förslag icke framkommit till R. St. Jag bekänner, att LngUtsk. icke gjort sig reda för vidden af detta arbete och för följderna deraf, i händelse någon kunde uppgöra en sådan codifiering. Skulle det ske med framgång, skulle vi först kunna förflytta oss hundrade år tillbaka; i annat fall tror jag, att man fullgjort, hvad som blifvit hegardt. Jag anhåller att ur den för Lagcommitte'en utfärdade instruetion få uppläsa så mycket, som rörer detta ämne, hvaraf det skall visa sig, alt Lagcommitte'en till punkt och pricka fullgjort, hvad den haft sig uppdraget, och gjort en sådan codifiering, fastän tidens fordringar och kraf dervid blifvit iakttagna. 2:dra punkten uti denna instruetion innehåller, att 1734 års lagbok, i anseende till dess yttre form och indelning i vissa balkar och capitel, må dervid tjena lill grund och efterföljd, hvilket både syntes instämma med LagUtskts yttrade önskan och vore af sä mycket större vigt, sorn denna indelning ägde värde och aucloritet af sin ålder samt bidroge dertill, att den nya lagen lättare fattas bade af folket och embetsman, för hvilka den således blefve mindre främmande. Här är till en början sagdt, hvad Comtnitteen äfven har fullgjort; ty samma balkar och capitel och samma rubriker återfinnas i förslaget, med någon obetydlig skiljaktighet.
Uti de uppgifter, som hädanefter, liksom hittills, årligen skola af hvarje stadsdomstol och domare på landet afgifvas, angående de fasta egendomar, ä hvilka under föregående året lagfart meddelats, äfvensom angående beloppet af den för hvarje, egendom betingade köpeskilling, torde det vara nyttigt att tiilika anmärkes, när försäljningen skett af föräldrar till barn, äfvensom då förbehåll gjorts om så kallade undantagsförmåner. Utskottet hemställer att detta stadgande, som är upptaget ur den uteslntnapunkten a), mätte godkännas. Då de i punkten 5:o föreskrifna summariska uppgifter, angående hvarje handlandes export och import till slag och myckenhet, hvilka det ålegat vederbörande tullkammare att afgifva, icke befunnits utgöra någon säker ledning för omdömet, huruvida den person, hvars rörelse genom dylik uppgift skolat kontrolleras, deraf haft vinst eller förlust, och den beräknade fördelen af detta vidlyftiga och kostsamma arbete alltså icke medfört motsvarande gagn, har Utskottet, pä dessa af Herr JR. Ditzinger, uti väckt motion (N:o 120 hos Borgare-Ståndet), för ifrågavarande uppgifters afskaffande anförda skäl, funnit sig böra hemställa, att stadgandet i punkten 5:o angående tullkammareuppgifterne må uteslutas; men i stället i § 28 införas det tillägg att, utom de i §§ 25 och 27 påbjudna uppgifter, annan för beredningen erforderlig officiel uppgift skall, då begäran derom framställes, af vederbörande embetsverk lemnäs, vid det ansvar för underlåtenhet, som i § 29 säges. Enär stämplingen af fabriksvaror numera upphört, men fabriksoch näringsidkare dock hafva skyldighet att årligen till vederbörande magistrater lemna uppgifter angående sina tillverkningar, har punkten 6:o funnits böra efter de förändrade förhållandena afTattas, på sätt bilagda förslag utvisar; hemställande Utskottet att den förändrade redaktionen må gillas.
Deremot finnas dessa fordringar upptagna i en särskild redogörelse eller s. k. hufvudbok, oaktadt, i afseende på utbetalningarne och fordringarne för de med stats-bidrag understödda jernvägs-anläggmngarne, något särskildt eller annat förhållande icke förekommer, än det, som eger rum i fråga om andra kommunikations-förbättringar eller arbets-företag, för hvilka understöd af Rikets Ständer blifvit anvisade att från Riksgälds-kontoret utgå; anseende sig Utskottet, i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers yttrande angående ifrågavarande redogörelse (sidan 54 i Revisions-berättelsen) föranlåtet erinra, att då alla öfriga af Riksgälds-kontoret utbetalda stats-bidrag på ett fullständigt' och tillfredsställande sätt redovisas genom deras upptagande i Kontorets hufvudbok och dermed sammanhängande afräknings-böcker, synes en särskild hufvudbok öfver statsbidragen till de jern vägs-arbeten, som med anslag eller lån utaf Riksgälds-kontorets medel blifvit understödda, ingalunda behöflig. För öfrigt förekommer härvid, att efter ifrågavarande utbetalningars och låne - Stats-UIskottets Memorial M 293. 5 fordringars uteslutande ur den egentliga hufvudboken, denna icke eger den fullständighet i afseende på redovisningen för Riksgälds-kontorets tillgångar, som erfordras för att af denna hufvudbok, utan anlitande af andra inom samma verk förda räkenskaper, kunna bedöma Riksgälds-kontorets verkliga ställning. — Sedan tiden för stats-revisionernas början blifvit framflyttad från den 15 September till den 15 Augusti, har Utskottet ansett nödvändigt, att den förut till den Usta Oktober utsträckta tiden för den Riksgälds-kontorets Revisions-kamererare ålagda granskningen af meranämnde hufvudbok inskränkes till den Usta September 239 §, angående utgifning från trycket af utdrag ur Riksgälds-kontorets räkenskaper, samt 240 §, angående upprättandet af årliga liqvider mellan Riksgäldsoch Stats-kontoren, äro lika lydande med 217 och 218 §§ af 1854 års reglemente.
Om någonsin berörde grundsats äger användbarhet, är det just vid detta tillfälle; ty hvad menas väl med den garanti, som nu blifvit satt i fråga, annat än caution eller borgen, — en handling, som ganska många bland H. R. o. Ad:s Hrr ledamöter lära genom en bitter erfarenhet, hvarom detta Stånds i sednare tider mer och mer aftagande välstånd och oberoende lemna ett bedröfligt vittnesbörd, hafva sig både till art och följder temligen bekant? Och med hvilket sken ens af rimlighet skulle man väl tilltro sig kunna förpligta någon att mot sin vilja träda i borgen för annans skuld, t. o. m. för ett behof, som icke är statens, för ett ändamål, som icke är det allmännas, för ett förment gagn, som icke kommer hela Riket till godo? Om det ej med hopp om framgång kan bestridas, att det ju varit en ganska stor förödmjukelse för Regeringen, att alla dess i rådslaget om Konungens propostn ang:de lånet deltagande ledamöter varit ställda under tilltal inför riksrätt, och om måttet af denna förödmjukelse blifvit rågadt genom den anmärkningsvärda tilldragelse, att al19 H. 18 t 33 Den g Februari f. m. Ja fyra RiksStln förkastat den nåd. propostn, och de för en Jåneoperation böjda majoriteterna af tre Stånd i stället nödgats taga sin tillflykt till enskilda riksdagsmäns förslag; så synes i sanning ingen vackrare rehabilitation för Regeringens anseende kunna ernås, än att bennes egen vid ett föregående tillfälle proclamerade princip nu af R. St. adopteras och lägges till grund för hela det tilltänkta lönesystemet: en rehabilitation, hvilken blifver så mycket mera lysande, som samme Statssecret. Skogman contrasignerat begge K. M:s höga beslut, 1824 rörtde Adelns capitationsafgift, och i834 ang:de låneförslaget. Då härtill kommer, att detta förslag ar vordet i hela sin vidd af V.