Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den torra förklarades, ibland annat, att Mosaiska trosbekännare, födde i Sverige eRer som, utrikes ifrån inkomne och i Riket bosatte, blifvit eller blefvo af Kongl. Majrt till Svenska undersåtar upptagne, skulle dädanefter, i alla hänseenden, vara ställda i lika rättsförhållanden med öfrige Svenska undersåter, enligt Svensk Lag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och förmåner, som tillkommo Svenska undersåter i allmänhet, utan andra inskränkningar, än Sveriges Grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämde, eller i denna nådiga Förordning voro stadgade angående förbud för Mosaisk trosbekännare, att, utan Kongl. Maj:ts serskilda nådiga tillstånd, köpa fast egendom på landet, att välja eller kalla Prest eller Kyrkobetjening inom Svenska För samlingar ne, att vara ledamot i Direktioner eller Kommissioner, som hafva befattning med Kyrkoärender eller Undervisningsverket och att deltaga i val till sådana befattningar eller uti öfverläggninear och beslut om dylika arn > • ■ - uen. Uti 6 §. af den serskilda Ordningen stadgades åter, att vid eds afläg gande af Mosaiska trosbekännare inför Domstol eller annan Embetsmyndighet borde följas samma edsformulär, sorn i allmänhet voro fastställda, med den skillnad likväl, att Mosaiska trosbekännare skulle svära ”vid Gud oell Hans heliga Lag”, då öfriga Svenske undersåter svära ”vid Gud och Hans heliga Evangelium.” Efter hvad StatsRådsProtokollet öfver handels och Finansärenden för den 23 Juni samma år gifver vid handen, hade, vid föredragning af detta lagstiftningsärende, ej mindre Statssekreterare» Herr Presidenten Skogman, än StatsRådets öfriga närvarande Ledamöter, D. E. Herr Justitie StatsMinistern 7 Grefve Rosenblad, Herr Statsministern för utrikes ärendena Friherre Stjerneld och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm samt Herrar StatsRäden Friherre Åkerhjelm och Friherre von Schulzenheim i underdånighet tillstyrkt omförmälda författningar, sådana de sedermera hlefvo utfärdade.
Många ställen i Kalevala bekräfta denna uppfattning. Ilmarinen sade att han, för att lära sig smida, sett skaparn i munnen. Derifrån ledas vi helt naturligt öfver till följande: Silloin virsikäs Wipunen, Tuo vanha vaka-väkevä, Jonk' oli suussa suuri tieto, Mahti ponnetoin povessa, Aukaisi sanaisen arkun, Lauloaksensa hyviä, Noita syntyjä syviä, Ajan alku-luottehia.136 Och i föregående rader säges: Ei sanat salahan joua, Eikä luottehet lovehen, Mahti ei joua maan rakohon, Vaikka mahtajat menevät. Här förefaller det visst som skulle Wipunen göras identisk med urgudomen. Hos honom är neml. makten, och Wäinämöinen måste uppslukas af honom, försänka sig i urväsendet, för att erhålla den högsta visheten. Men Wipunen erkänner sjelf öfver sig skaparen, och sjunger de betydelsefulla orden, "luften föddes af sig sjelf på skaparns önskan." Och med djupaste vördnad yttrar Wäinämöinen, då han stämmer blodflödet: En puhu omalla suulla, Puhelen jumalan suulla, Josp' on mulla suu suloinen, Suloisempi suu jumalan, Jospa on kaunoinen käteni, Käsi luojan kaunihimpi.137 Men af begge dessa ställen framgår på det tydligaste, hvari den egentliga skaparkraften består. De mäktige försvinna, men makten blir qvar; den finnes i skaparens mun, är hans ord, anden. Vi hafva sett huru detta ord i Wäinös mun är mäktigt att af äggets spillror bilda hela verlden, på ett sätt, som i höghet mäter sig med det verldsbekänta varde! Ordet, det symboliska uttrycket för tanken öfverhufvud i allt skapadt, blir sålunda urgudomens sanna tillvaro. Ordet finnes i allt, och om man känner ursprungs-ordet, så är man herre öfver tingen.
Medvetandet om allt detta tog en nobel form i nedanstående bref till en man, som en gång – för få år sedan – gripit djupare in i hennes utveckling, än han sjelf visste af: Hörby den 27 nov. 1884. » nu ligger det så många år och så många pröfningar emellan den tiden och denna, att ni bör vara öfvertygad om, att mitt omdöme är lugnt nog nu. Ert inflytande öfver hela min själsriktning har varit stort, och det sträcker sig ända in på min literära verksamhet. Ni var den första fördomsfria menniska, med hvilken jag kom i beröring, och derför var det som mitt frihetsälskande sinne drogs till er så mäktigt. Frihet i tanken, det var något som jag drömt om, men som jag icke trodde ega sin motsvarighet i hvardagslifvet. Med er stod den lifs lefvande framför mig – och deri låg hemligheten. Det var tron på motsvarigheten mellan den yttre och den inre verlden, som jag dittills saknat, och derför var mitt själslif hämmadt i utvecklingen. I er återsåg jag något af mitt eget lynne, men starkare utveckladt i kampen för tillvaron. Åh, ni gör er icke en föreställning om det frigörande i att för första gången möta en varelse, hvilken föraktar en hop narraktiga fördomar, under hvilka man sjelf skenbart böjer sig, men hvilka man i djupet af sitt hjerta afskyr! Mitt verkliga ’jag’ fick luft och ljus och så växte det ut till en individualitet. Derför skall jag alltid med tacksamhet tänka på er. Jag var en kall egoist, som icke egde något att hoppas af lifvet för egen del och icke heller ville göra något för andra. Ni sade att jag skulle tänka på andra och icke på mig sjelf – att deri ligger lyckan. Ni var starkare än jag, derför trodde jag er, derför måste jag lyda när ni sade något. Ni anar visst icke sjelf hur ofta jag sedan dess tänkt öfver edra ord. Vi skola måhända aldrig återse hvarandra – hvem vet! – äfven de starkaste kunna ej alltid böja sitt öde. Men jag vill säga er detta innan jag åter fördjupar mig i det genom ert bref afbrutna arbetet – jag vill säga det nu, ty hvem vet, när vi tala till hvarandra härnäst.
A detta rum gifna försäkring Olifver förverkligad; att denna tid kommer, da Hamburgs och Frankfurts penuingeraäklare tilläsa sina kassakistor för våra statslåns negociatörer oell intet, annat medel för oss återstår, för att kunna återgälda det ännu oberäkneliga antal millioner, man söker förmå oss att låna, än en till obäibart belopp varande skatte-förökning. Gr. Anckarsvärd: Jag måste bekänna, att jag icke fimner mig synnerligen vederlagd, i afs:de på mina sifferupgifter, af H. Exc. UtrikesMinistern. Beträffande de källor, ur hvilka jag hemtat mina jemförelser med hänseende till UtrikesDepmes utgifter för olika länder, så har jag redan angilviL, att jag reproducerade Gr. Ehrensvärds upgifter vid sednaste Riksdagen; således behöfdes ingen Thor för att taga reda pu dessa bockar; men utan att vilja konstituera mig till en Thor, anhåller jag likväl fä taga vara på ett yttrande af Frih. Manderström. Såviilt jag kunde upfatta, yttrade H. Exc., att. så snart någon person inkommit i Utrikes Dep:t, så hade H. Exc. aldrig fästat afseende vid om det varit Svensk eller Norrman, då fråga varit om besättande af ministerposter. Om jag fattat detta riktigt, så skulle man på grund deråt snart komma derhän, att vi i utlandet ensamt representerades af Norrmän, ett förhållande, hvaremot jag alltid kommer att protestera. För öfrigt vill jag icke här på något vis inlåta mig i någon längre diskussion, tor att vederlägga H. Exc.s sifferupgifter. R. o. Ad. har hört mina och R. o. Ad. har afhört H. Exc:s; det beror då på R. o Ad. att afgöra på hvilkens sida det slälier sig. Men jag vill återkomma till föremålet för min granskning och det är huruvida icke Sveriges representationskostnad i utlandet kunde och borde minskas genom tillsättande af lägre diplomatiska agenter. Jag tager mig friheten vördsammast hos H. Exc. anhålla om några uplysningar i detta af's:de.
Vid denna förnyade granskning af ordningen för Utskottens handläggning vid de ämnen, hvilka, så val i anledning af de erhållna remisserna, som grundlagens föreskrifter, och den för Banco-Utskottet särskildt Stats-Utskottets Betänkanden. stadgade Instruction, kunna anses till deras befattning hårande, hafva Utskotten, af hvad som blifvit anfårdt, icke funnit skål, att vidtaga den förändring uti samma arbetsordning, som skulle blifva en följd af det föreslagna förfarandet, genom arbetenas fördelning uti stadgande af grunderne för en Finance-Plan, och sjelfva denna Plans uppgörande tillika med dessa delars öfverlemnande å olika tider till Rikets Stånders profning; Och finna Utskotten sig, af sådan orsak, ännu icke vara i tillfälle, att meddela något bestämdt Utlåtande i anledning af de Frågor, Friherre Björnstjerna uppställt, såsom utgörande föremålen för den första af nyssnämnde arbets-afdelningar, tillika med hvad andre Ledamöter, med hemtad anledning af dessa frågor, rörande sjelfva ämnena anmärkt, de ytterligare frågor, som til Utskottens besvarande blifvit under discussionerne framställde och de till en del nya Förslag, som äfvenledes vid samma tillfällen blifvit framförde; utan åro Utskotten nödsakade uppskjuta ett sådant Utlåtande, till dess Utskotten komma att afgifva deras hufvudsakliga Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts ofvannåmnde Skrifvelse till Rikets Ständer, och de lill densamma hörande Handn 'yOO Stcits-Utskottets Belänkanden. lingar, tillika med de förut till Utskotten remitterade enskilde Riksdagsmäns Förslag och yttranden, hvilka afse och behandla föremål af enahanda art, som den Hogstberorde Nådiga Skrifvelse beträffar; under förmodan och hopp, att det uti detta Betänkande skall lyckas Utskotten, att, på det i alla afseenden tjenligaste sått, kunna, i sammanhang med uppgifterne af deras egna grundsatser och förslag, äfven meddela yttranden ofver de af andra framförda dylika, som varit föremål får Utskottens granskning. Något särskildt
Men när hon då såg, hur hög sjön gick och hur liten båten var, då tog hon raskt ett steg baklänges och utbrast i en ström af ord, hvaraf slutklämmen var den, att »om också inte ni aktar ert lif för något, så har jag i alla fall lärt mig att taga vara på mitt». Det såg ut som om hela färdens ändamål skulle vara förloradt. Man märkte att husbonden såg något hetsig ut, fast han talade lugnt. – Man tar inte till baka hvad man har lofvat, sade han. – Vi ä’ lika rädda om vårt lif, som frun är om sitt. Och för resten är det allt andra lif, som stå på spel än våra. Den predikan hjälpte. Frun tog plats, fast hon påstod, att det var att med berådt mod kasta sig midt i dödens käftar. Karlarne grepo till årorna, och båten lade ut. Det hade blifvit halfmörkt. För ett ovant öga skulle det hafva varit omöjligt att hitta vägen i detta kaos af vågor och skum. Frun sade inte ett ord, men skrek ibland till, när hon lyftes för högt upp i luften på toppen af en våg, som var större än de andra. – Det här är ju inte farligt alls, sade Erikson med lugn röst. Men det var nog inte så aldeles sant, ty blåsten hade snarare tillän aftagit, och äfven den vanaste hade svårt att ej i skymningen taga miste på vägen. Men gick gjorde det, långsamt och säkert. Årorna sköttes som förut under tystnad, och ju längre de kommo, dess mer vande sig frun vid den ovana färden. Hon svepte in sig i sjalen, så att hufvudet knappast syntes, och kröp, så godt hon kunde, i hop på sin plats för att skydda sig för blåsten. Det gick bra ända till den sista udden de skulle förbi. Här låg hela fjärden på. Vågorna slungades öfver klipporna flere famnar inåt land. Det såg ut vid dager som ett helt bärg af hvitt skum. I mörkret hade de kommit för nära klippan. Husbonden kastade en blick på den, som satt bredvid honom, och såg att denne också hade uppfattat faran.
De varor, som hufvudsakligast afsättas, äro, utom jern och trädvaror, lin, derå priset utgjort 25 till 35 R:dr per centner, gröfre väfnader af flere slag från 4 till 25 öre per fot, linnegarn från 17 till 33 öre harfvan, smör 11 R:dr lispundet samt något fågel. Afsättning sorterna äro länets tre städer samt städerna Upsala, Stockholm, Sala och Hedemora. Gårdfarihandeln är i aftagande, men ännu afsätta så kallade Westgötehandlande icke obetydliga varubelopp inom länet. o Arliga marknader hafva hållits i Gefle 3, Söderhamn 3 och Hudiksvall 2, i Skärstrands by i Jerfsö socken 2, Knåda by i Ofvanåkers socken 1 samt i Lia by i Bjuråkers socken likaledes 1. Afgifterne för tillåtne bränvinsminuteringsoch -utskänkningsställen utgjorde under periodens sista år 47,247 R:dr 79 öre, hvaraf belöpte sig å landet 1,695 R:dr 66 öre och återstoden på städerna, nemligen på Gefle 25,728 R:dr 19 öre, på Söderhamn 10,752 R:dr 44 öre och på Hudiksvall 9,071 R:dr 50 öre R:mt. De kommunerna tillfallande andelar af dessa afgifter hafva till allmänt nyttiga ändamål blifvit använde. 5. Kaineralförhållanden. Förhållandet med hemman och lägenheter med mera visar Tab. N:o 10 och med laga skiften med Tabb. N:isi0o.n. mera Tab. N:o 11. Under perioden hafva 6 hemman blifvit skatteköpte och 145 jordafsöndring ar ägt rum; och funnos vid periodens slut 234 krononybyggen. Skiftesverket, sådant det enligt 1827 års Stadga blifvit organiseradt, är fortfarande mäktigaste häfstången för jordbrukets förkofran. Att detta är allmänt insedt äfven af allmogen, visar sig, bland annat, deraf, att de fleste ansökningar om laga skiftens verkställande nu mera göras af hemmansägare af Bondeståndet.
Sådant skulle vålla afund och obelåtenhet, emedan det efter min förmening vore obilligt. Jag tror derför, att den föreskrift, som nu gäller, är riktig, och att betänk, således i detta hänseende bör rättas; hvadan jag anhåller örn återremiss. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag instämmer med Hr von Dea i i Ä1 a j. Hartmansdorff uti dess framställda anmärkn. i afseende på i punkten af delta utlåtande. Lika med honom tror jag atl 67 §:n, på sätt han föreslagit, bör jemkns så, att placeringen kommer att ske en gång örn året, i stället för att den hittills skolat ske hvarje halfår. Såsom ett ytterligare skal hvarför icke tidpunkterne för placeringarna af extraordinarie-! jenstemännen böra vara lieroende af understyrelsens godtfinnande, i hvilken händelse det kunde inträffa att placeringen skedde så sällan, att det dermed afsedda ändamålet, nemi. att bibringa extra-ordinarierne vana, öfr ing och skicklighet uti de särskildta detaljgöromålen inom hanken helt och hållet förfelades, får jag anföra det erfarenhetsprof, att vid ganska många befordringar till lägre beställningar har understyrelsen grundat sitt påstående, att utesluta eljest bättre meriterade medsökande lill förmån för mindre meriterade, på det för hållande, alt de bättr e mer iter arle saknade vana vid göromålen uti det departement, till hvilket de sökte befordran. På det sättet kunde man ända ifrån extraordinär ie-bestiillningen bilda en skiljemur emellan bankens särskilda afdelningen till mehn och skada för det sammanhang, sorn bör äga rum uti detta verks funelioner. liivon Hohenhausen, Michael Silvius: De värde talare, hvilka gjort anmärkn:r mot Ut,k:s förslag i ->. punkten, hafva begge erkänt den förbättring, som ägt rum i så måtto, alt omflyttningen hädanefter icke behöfde ske hvarje halfår. Deremot hafva de anmärkt, att då ingen tiri för omflyttningen blefve bestämd, så kunde det hända att placeringen alldeles underlätes.
Af denna Nämnd skulle, i likhet med en Jury, hvardera Parten äga rätt att, genom omotiveradt jäf, afskilja 2 personer, hvarefter de återstående 10 ej skulle åtskiljas förr, än de genom bestämd pluralitet med Ja eller Nej afgjord den anklagade Skriftens brottslighet, särskildt i afseende på dess syftning och dess verlcan till allmänhetens förvillande. Dernäst, och i afseende på 2:dra delen af Utskottets nya redaction af 5 §, hvilken innehåller endast en omarbetning af samma §, och som är oberoende af det beslut som om Nämnden kan tagas, får jag för min del förklara, att jag dervid funnit mig befogad blott till en anmärkning, men som synes mig vara af mycken vigt. Sista punkten pag. 62 *) uti Constitutions-Utskottets Betänkande är af följande lydelse: I frågor om qvarstad böra, i sådant fall, Konungens Befallningshafvande och vederbörande Magistrater ovägerligen och vid ansvar biträda; dock må eg hos Bokhandlare eller annan Försäljare å någon inom Riket utkommen Skrift qvarstad begäras, utan att genom bevis kan styrkas, att Skriften i Trycknings-Orten blifvit med qvarstad belagd; äfvensom nyssnämnde personer icke kunna för innehållet af någon Skrift med rättegång besväras. Häraf följer tydeligen, att om en Boktryckare på Tryckningsorten ej utgifver och ej heller tillställer Hof-Canzlerens ombud en brottslig Skrift, eller om Tryckningsorten ej är uppgifven eller är falsk, i hvilka alla fall qvarstad på Tryckningsorten är omöjlig, kan samma Skrift, endast den på rätta Tryckningsorten hemlig hålles, obehindradt i hela riket kringspridas och försäljas, utan att på något ställe qvarstad enligt denna Lag vore tilllåten. Sjelfva brottet af Skriftens uraktlåtna inlemnande skulle på detta sätt tjena till skydd för dess utspridande och till ett värn emot Hof-Canzlerens lagliga, nödvändiga åtgärd att med qvarstad belägga densamma hvar den finnes, hvilket är en uppenbar orimlighet.
BancoUtsk. har också rätteligen föreskrifvit, att när Bankens cassa har nedsjunkit till 2| millioner silfver, då skall åtgärder vidtagas till förstärkning af den metalliska cassan; men det torde vara ganska gifvet, att så länge 2| millioner silfver finnas i Bankens cassa, så kan också icke myntvärdet lida något mehn eiler förminskas, ty då är tillfället lill utvexling af silfver alltid öppet och en så stor cassa qvar, att ingen forcerad vexling kan medtaga densamma, innan Bancofullmäktige kunna medhinna att genom sina åtgärder införskaffa mera silfver, så vida sedelstocken icke har uppstigit till ett allt för högt belopp. BancoUtsk. har äfven iakttagit detta, ty Ulsk. har föreslagit ett maximum för den sedelstock, som skall kunna få vara utelöpande utöfver hvad som motsvarar den metalliska cassans belopp, och Ulsk. har beräknat denna summa så föga öfverflödigt alt, om Bankens cassa skulle nedsjunka lill 2| millioner i silfver, så kunde den utelöpande sedelstocken icke få vara större än 26 millioner r:dr b:co. Men om man afräknar depositioner och de crediliver och utlåningar, som icke kunna vara på en gång att begagna, sä visar det sig att sedelstocken vid ett sådant tillfälle icke kan öfverstiga 20 millioner. Om vexlingen sedermera fortgår på dessa 2^ millioner silfver, så kommer sedelstocken att minskas så betydligt, så att en fortsatt intagning de facto blir omöjlig. Om då dylika conjuncturer fortfara, så kommer uttagningen att fortgå blott småningom, och således gifva Bancofullm. rådrum att förstärka den metalliska cassan.
Enskildt yttrande uti frågan, af någon utaf Sockenstämmans Ledamöter afgifvet, skall, mm han det äskar, Protokolls-utdraget åtfölja, dock vare han uti sådant fall skyldig, att skriftligen uppsätta och före justeringen inlemna detsamma. -' •- Allmänna Besvärsoch Ekonom'-Utskottets Betänkande, M 110. Är förslaget af den natur, att Härads-nämnd eller Läns-nämnd, enligt för dessa Nämnders verksamhet här nedan gifna stadganden, ega att sig dermed befatta, late då Landshöfdinge-Embetet genast till trycket befordra det insända Protokolls-utdraget, jemte detsamma åtföljande yttranden, och kringsände sedan, så fort ske kan, ett exemplar derutaf till hvarje uti häradet liggande socken, alt Sockenstämmans Ordförande tillställas. Sockenstämmans Ordförande aligger, att Söndagen efter sedan han en sådan handling ifrån Landshöfdinge-Embetet erhållit, till påföljande Söndag, eller, om giltigt hinder deremot förekommer, till den derpå nästföljande, Sockenstämma utlysa, på denna handlingen uppläsa eller uppläsa låta, samt den uti densamma förekommande fråga till öfverläggning och afgörande föredraga. Rörande insändande af Protokolls-utdrag till svar å Landshöfdinge-Embetets remiss, gplle hvad 1 § Esta och 2:dra mom. säga. ^ .§• Gillas det sålunda väckta förslaget i hufvudsak utaf minst V3:del af inom Häradet varande socknar, kalle Landshöfdinge-Embetet Härads-nämnd att sammanträda, för att öfver förslaget utlåta sig eller uti frågan fatta beslut, och meddela nämnden de ifrån socknarne insända Protokollen. 5 §■ Rörer förslaget någon länets allmänna angelägenhet, och Härads-nämnd detsamma tillstyrkt, kalle Landshöfdinge-Embetet öfrige Härads-nämnder uti länet att sammanträda till frågans granskning och meddela dem alla till frågan hörande handlingar. 6 §•
BancoUlsk. och alla föregående BancoUtsk. brukat sammanlägga riksg:soch b:cosedierna, så måste väl äfven jag böra följa samma praxis vid mina calculer; och jag har således ingalunda misstagit mig i detta afseende. Härärsagdt, att näringarna kunna förkofra sig utan silfvermynt. Det är sannt, vi hafva sett oss i 23 år utan silfver; men förkofran har också gått derefter. Jag tror, att det är bättre att, såsom andra folkslag, hafva silfret i rörelsen, än att hafva det förvaradt så, att ingen menniska kan komma åt det. Här har äfven blifvit taladt om privata banker. De höra just icke till närvarande fråga; men efter här har blifvit taladt derom, vill äfven jag om dem nämna några ord. Man säger, att privata bankers sedlar blefve vådliga för allmänna rörelsen, nemi. att dessa sedlar dels komrae att uttränga Statens sedlar, dels skulle sätta dess in*- nehafvare i förlägenhet, emedan de icke emottagas i uppbörden. Jag har inga actier i privata banker; men jag vill fästa uppmärksamheten på ett förhållande, sora torde komma att inträffa, och i följd hvaraf privata bankers sedlar icke blefve af sämre värde än Statens sedlar, i fall realisationen , såsom jag förmodar, sättes i verkställighet. Jag förmodar nemi., att privatbankerna icke då, som nu, komma att assignera på Statsbanken, hvarigenom privatbankssedlar11a komrae i kategori med Statens sedlar och således blefve underkastade lika äfventyr med de sednare att förlora i värde, i händelse Statsbanken i och för någon oförutsedd händelse behöfde tillgripas och derigenom minskades till sin soliditet; hvaremot privatbankerna, om de grundade sig på egen silfverfond, den de äga rätt utur Banken uttaga till samma belopp som deras stiftelsefond, skulle få vida större credit och kunna blifva en farlig nagel i ögat för Statsbanken.
Vi ha därför här endast velat ge en kortfattad tolkning af det allmänna intryck, som Anna Wahlenbergs författarskap efterlämnat hos oss, då vi vändt det sista bladet i hennes nya bok, öfvertygade, att de många, många bland våra läsarinnor, som redan förut högt värderat hennes vittra alstring, skola skynda att göra sig förtrogna med » En stor man » och därefter gifva oss rätt uti att densamme äfven betecknar ett stort framsteg för den unga skriftställarinnan. i " äxa Så talar en af de förnämsta musikpedagoger. H u r mycken genklang finna sådana pärlor till ord i deras hjärtan, som leda våra barns musikuppfostran? H u r ofta stöter man icke på det bekväma, högtrafvande tillä ordet » metod », h u r ofta hör man icke riktas till sig den gängse frågan: » Hvilken metod använder ni vid undervisningen? » Som om det kunde finnas en mönstergill metod och icke hvar enskild elev fordrade en särskild behandling, egentligen kunde göra anspråk på en metod för sig själf! A r läraren nödgad att — hvilket ofta nog förekommer — använda e n bestämd metod gentemot nybörjaren, eller rättare sagdt att ge honom en » pianoskola » att studera, så måste man iakttaga den största försiktighet vid valet, då det ena arbetet saknar, hvad det andra erbjuder till öfverflöd, så att den stora mängden lärosatser s n a r a r e förvirrar än vägleder. Därför är det bäst, att läraren inrättar sin undervisningsplan efter elevens andliga anlag; den bör vara så enkel och saklig som möjligt, och det gradvisa, jämna fortskridandet får aldrig lämnas ur sikte. B e t r a k t a dig ej som mästare, utan som din elevs medhjälpare! Dessa ord borde äfven musiklärare göra till sin grundsats. A. Beetschen. Redan för åtskilliga år tillbaka meddelade Idun Anna Wahlenbergs porträtt. Talrika nya läsare ha emellertid sedan dess samlats kring vår tidning, och särskildt för dessa tro vi, att den nya bild, som vi låtit åtfölja dessa rader, skall vara välkommen. Fru Wahlenberg-Kjerrman anträdde i måndags en utrikes resa, s-ärskildt till Paris, för att under några veckor rekreera sig och göra nya studier. Konung Osear I:s grindpenning.