Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t nu föreslagit stats-bidrag, för vidare upplysning blifva att hos bemälde Styrelse tillgå. Enligt hvad Kongl. Maj.t nu föreslagit, skulle såsom årligt anslag från Sjette Hufvudtiteln under nästa statsreglerings period utgå R:dr Riksmynt , 2,016,304: ~ hvaraf förslagsanslag 114,342 R:dr 16 öre, och dessutom till föremål, hörande till Civil-Departementets handläggning erfordras tillsammans R:dr Riksmynt 4,757,300: — oberäknadt hvad som åtginge till ränta å och amortering af de lån, hvilka för fortsättandet af statens jernvägs-byggnader komme att upptagas. Sjunde Hufvudtiteln, innefattande anslagen för Finans-Departementet, upptager i nu gällande Riks-stat: Penningar B:ko R:dr 1.767,075: 44. Indelta räntor, med kronovärdi 2,631 R:dr 39 sk. 10 r:st. och förslagsvis beräknadt markegångsvärde af 15,560: 16. Indelt spanmål, på förslag, 153 tunnor 18 kappar, upptagne, Transport 1,782,636: 12. Kongl. i)Jaj:ts Nåd. Vrop. B:ko tunnan, till . 1,023: 36. Oindelt spanrnål, 18 tunnor, efter enahanda pris, till 120: — tillsammans B:ko R:dr 1,783,780: — motsvarande i Riksmynt 2,675,670 R;dr. Vid pröfning af särskilda frågor, hörande till denna Hufvudtitels reglering, har Kongl.
Då nu å nyo föredrogs Constitutions iJtskottets den 11 sisth November under N:o 72 aflåtne, samt den 16 i berörde Månad på bordet lagde Memorial, rörande de i Särskildte-Uiskottets Förslag till ny reglering af Styrelse-Verken förekommande Grundlags-Frågor; blef samma Memorial till Costitutions-Utskottet återremitferadt, i anledning af följande dervid gjorde anmärkningar, hvilka Ridderskapet och Adeln förklarade utgöra Dess gemensamma tankar, nemligen: 322 Frel, Utdr. d. S Decembr, ian Regerings-Formen: % S5* Ordet Tretton skulle forandras till F j o rton och Ordet Ellofva lill Tolf. Skulla förändras sålunda: Af Stats» Rå_ den skola Sex vara föredragande, nemligen; Justitiae-Ganzleren för Grund 'T ' ‘. ■ .. lags. och Justitiae-Årenden, med un» dantag af frågor om Nåd i brottmål,som afRevisions-Secreterare föredagas; En Krigs -Minister för Eandtförsvarets, och en Sjd -Minister för Sjö-försvarets Ären* der; en Eclesiastik -Minister förReli' gions allmänna uplysningsh e l,s o - och Fatt i g v ård s-Är e nde r; en Inrikes Minister för Ärender, angående Näringarnei Allmänna Hushållningen och Ordningen; samt en Finance -Minister för Kameraloch Drätsel-Årender. Bl and de öfrige Stats«Råden, ansåg Ridderskapet och Adeln mindst tre böra hafva Fröt, Vtdr, ci g, Deeembr, igss 333 förvaltat civilt Ämbete, samt att kallas Hof-Canzler och ega dé i Grundlagarne närmare bestämda befattningar, med undantag af dem, Särskildta Utskottet ansett böra fran hans Ämbete skiljas, S» 8- Borde lyda sålunda: Ej må Konungen fa ty ta något beslutide mål, hvaröfver S t a t
1 likhet härmed och enär, beträffande de 6 vid den nya läroanstalten i Göteborg afsedde frilärlingar, Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag för desse lärlingars underhåll beviljade 376 R:dr B:ko eller 864 R:dr R:mt, motsvarande 8 R:dr B:ko i månaden för hvarje lärling under hela året, men lärotiden äfven här beräknats lill endast 9 månader, samt genom en tillökning af endast 24 R:dr B:ko för hvarje lärling eller tillsammans 144 R:dr B:ko, tillgång kan beredas för alla frilärlingarnes underhåll inom Inrättningen med ett belopp, motsvarande sä väl det för frilärlingarne i Stockholm föreslagna, som den godtgörelse Direktionen öfver Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset i Göteborg nu, enligt ingånget kontrakt, för frilärlingarnes kosthåll uppbär, anhåller Sundhets-Kollegium det Eders Kongl. Maj:t täcktes för Rikets Ständer föreslå beviljandet för ofvannämnde ändamål af nyssberörde summa 144 R:dr B:ko eller 216 R:dr R:mt att på ordinarie stat uppföras. Uppå de af Sundhets-Kollegium anförde skäl tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning om beviljande på ordinarie stat af de för ifrågavarande frilärliDgars underhåll erforderlige tillökniDgssummor, tillsammans 1,080 R:dr Riksmynt. 15:o. Ans\nq till Uti of vanberörde skrifvelse den 19 Mai innevarande är anmäler Sundhets flllmnasliskl" J erthopediska Kollegium, att, enligt de till Kollegium ingångrie berättelser om Orthopediska Institutet. {pSt[tuteis verksamhet, de vilkor, som af Rikets Ständer varit bestämda vid be - Bil. JK 7 till Kongl. Majis Nåd.
Denna behållning ökades under återstoden af året: l:o. genom köp af vexlar å 1,552,862: 38. 2:o. återköpta vexlar å 8,500: — 3:o. ränta å och utlottnino; af Bankens innehafvande, i utländskt mynt ställde, Hypotheks Förenings obligationer 8,003: 16. till R:dr Silfver-Specie 1,724,845: TT. men minskades deremot, genom försäljning af vexlar å 266,751: u, till R:dr Silfver-Specie 1,458,094: — som i Bankens räkenskaper redovisades sålunda: hos Handelshuset Salomon Heine . 23,928: 32. „ „ Peter Siemsen & C:o 136,912: 2. „ „ I. H. & G. F. Baur 7,107: 30. oremitterade vexlar 1,290,145: 32. 1,458,094: — hvilken å vexelräkningen upptagna behållning detta år, till och med den 22 nästlidne September, undergått följande förändringar: Genom köp af vexlar å 1,411,600: 13. „ ränta å Bankens nästlidne år hos handelshusen i Hamburg Transp. 1,411,600: 13. 1,458,094: — 31 Transp. 1,411,600: 13. 1,458,094: — oell Altona innestående beliåll ningar 1,509: 20. genom ränta å och. utlottning af Bankens innehafvande, i utländskt mynt ställda, Hypotheks-Förenings obligationer 9,116: 32. „ i Hamburg influten betalning å protesterade vexlar 20,223: 7. 1,442,449: 24. är behållningen ökad till .
Under det alltså förslaget gifver församlingen nya rättigheter, beröfvar den deremot ingen sin nu innehafvande rätt att, enl. gällande befordringsgrunder, upföras å förslaget till en ledig lägenhet. Ehuru jag medgifver, att detta är ganska ändamålsenligt, för att ieke beröfva någon den rätt. han möjligen kan anse sig ega, så inses dock, att Domkap. icke erhållit någon väl behöflig utvidgad makt, för att kunna helsosamt inverka på de presterliga befordringarne. Under sistförflutna Riksdag voro meningarne delade emellan dem, som vid prestval ville utvidga församlingens, och dem, som ville utvidga Domkapitlens rättigheter och inflytande. Mig synes det riktiga vara, att utvidga inflytandet åt båda sidor, på bekostnad af bokstafvens och ziffrans nu allsmäktiga välde. Ehuru jag således medgifver, att it'rågav:de motion såsom öfvergångsoch förmedlingsförslag är ganska ändamålsenligt, så kunde man dock, för att undvika olvannämnde anm., nu taga ännu ett steg, äfvensom uti detaljerna några föreskrifter torde kunna förenklas; och jag får alltså vördsamligen framställa den motion, att LagUtskit måtte till R. St:rs pröfning och antagande framlägga ett lagförslag, som, med godkännande af de flesta punkterna uti ofvanomförmälda motion af Biskop Anjou, deruti dock gjorde följande ändringar och tillägg: »Derest minst hälften af församlingens röstegande ledamö»ter förenat sig i önskan, att kallelserätten utöfva, ege hvar och »en rätt att afgifva kallelse å tre prestman. Om vid denna om»röstning ingen eller mindre än tre personer erhållit halfva antalet »röster, böra de, som erhållit röster, komma under ny omröstning, »i den ordning de erhållit flera röster; så att tre personer kunna »upföras å förslaget.
Har bevärings-skyldig, hvilken, efter hvad särskildt är förordnadt, det ålegat att sjelf till mönstring medhafva silt prestbetyg, sådant försummat och till följd deraf icke kunnat inmönstras, vare Ing samma. Mom. 2. Om bevärings-skyldig åter bevistat första årets, men undanhållit sig ifrån andra årets öfningsmöte, skall han till påföljande års andra klass förflyttas samt i allmänna beväringen qvarstå under tre år efter det, då ban andra gången fullgör sin vapenöfnings-skyldighet. Mom. 3. För dem, hvilka af sådan anledning erhålla en utsträckt beväringsålder, upphör densamma med slutet af det år, under hvilket de inträda i femte klassen; dock må de ej längre än lill uppnådd ålder af 40 år i beväringspligten qvarstå, äfven om de först under det 36 året eller sednare Inmönstras och vapenöfvas. § 8- För beväringsskyldig, hvilken, på sätt i 27 § förmäles, såsom bevärings-elit åtager sig längre tjenstgörings-skyldighet, än honom, såsom bevärings-skyldig, eljest ålegat, gälle, med afseende å densammas upphörande, det aftal, som derom blifvit med honom uppgjordt. § 6- Vill egare af båtsmans-, ryttareeller ständigt knektehåll, som är till utskrifning förbunden, sjelf utgå för ledigt rusthållsnummer eller ledig rote, hvari han deltager, och har han sig dertill anmält, samt bevisligen antagen blifvit, vare honom ovillkorligen förbehållet att, i likhet med beväringsmanskapet, afgå från krigstjensten vid slutet af det år, med hvilket hans beväringspligt skulle tilländagå; om ej annorlunda med delegarne i rusthållet eller roten är öfverenskommet. 38 Kongl Majus Nåd. Proposition JM 67. Om befrielse från beväringspliglen eller frän vapenöfningar i fredstid. % 7.
På grund af under diskussionen deremot gjorda anmärkningar, blef Utlåtandet äterremitteradl. S. D. Föredrogos och remitterades till Siats-Utskottet Kongl. Maj-.ts, sedan den 18 innevarande månad på bordet hvilande, Nådiga Propositioner: l:o Angående utbetalning af innehållen och till Stats-verket indragen aflö ning för de under krigs-åren 1806—1810 fångne, ogifte officerare och under-oflicerare med vederlikar; 2:o Angående sinnessjuke Löjtnanten vid Westmanlands regemente L. G. N. Lindbergs uppförande till pension å Allmänna Indragnings-staten vid erhållande afsked; 3:o Angående afsöndring af jord från ryttmästare-bostället vid Skånska Hussar-regementet kungsgården Sandby, för att till ny kyrkogård för Sandby församling i Westra Göinge härad användas; 4:o Angående afsöndring af jord från f. d. sergeants-bostället vid West götha-Dahls regemente, Lerdals stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrko gård i Elfsborgs län; 5:o
Man hyser dessutom den säkra vissheten att de förmodade svårare följderna endast skola komma att inträffa under den aldra första öfvergångsperioden, och sådant är förhållandet nästan vid alla mera omfattande förändringar i ett lands penningeförhållanden. Man eger dock den säkra vissheten att ett land, med väl ordnadt fondsystem, icke är utsatt för så stora olägenheter vid inträffande stagnationer i allmänna rörelsen som ett annat, hvars hufvudsakliga existens är baserad på utländska låneoperationer. Erfarenheten inom vårt land har redan bekräftat denna sanning. Den närvarande tidpunkten är dessutom mer än vanligt gynnsam för genomförandet af ett svenskt fondsystem. Den på sednaste riksdagen stiftade nya privatbanks-lagen stadgar, att en fjerdedel af de grundfondsmedel privatbanksdelegarne sammanskjuta, skola förvandlas till lätt säljbara räntebärande obligationer. Om man nu, samtidigt med privatbankernes ordnande efter den nya lagen, lemnade hypotbeksföreningarne den rättigheten att utlemna obligationer till sina låntagare; så skulle de sednare hafva ett ypperligt tillfälle att afsätta berörda obligationer hos privatbankerne. Undersöker man närmare sjelfva grunden till det orimliga prisfall på svenska jorden, som för närvarande är ett kändt faktum; så skall mau finna, att detta icke uteslutande härleder sig från de låga priserne på jordbrukets produkter utan snarare från det orimligt stora antal fastigheter, som samtidigt utbjudas till salu på exsekutiva-, konkurseller frivilliga auktioner. Huru många af desse säljare, som skulle kunna räddas genom obligationers erhållande såsom amorteringslån, kan man visserligen icke beräkna; men att ett ofantligt stort antal inteckningsegare skulle föredraga, att tillbyta sig obligationer i stället för sina inteckningar, detta är otvifvelaktig^ Man tänke sig blott hvilka besvär en inteckningsegare har, att vid tre eller flere auktioner infinna sig och bevaka att egendomarne icke säljas under det värde, hvarmed han vinner betäckning för sin fordran, äfvensom den risk en uteblifven inteckningsegare löper genom egendomens försäljning till ett lägre värde; så skall man finna att det för en sådan är betydligt mera beqvämt att tillegna sig obligationer än att möjligen nödgas sjelf inropa den till säkerhet för hans fordran intecknade panten.
Den vanliga årliga silfverutdelningen på bergsmanstomterne af åtta blanka riksdaler per tomt, svarar ungefärligen emot beloppet af jorden åliggande prestationer till grufvan. Understundom inställes väl denna utdelning, men den utgår dock oftast, derigenom jorden i det närmaste kan anses fri från grundskatt. Tillverkningen af silfver, bly och silfverglitt vid Sala grufva är förut vid artikeln om bergverken uppgifven. Stadens folkmängd är likaledes i 1: sta §. upptagen. Stadens bandel är och kan ej vara annat, än ringa, såsom inskränkt till stadens egen, till största delen, fattiga personal och närmast belägna nejder. Behofvet af de i ett hushåll oundgängliga och dyrbaraste artiklarne sill, strömming och salt, köpes af omkringboende allmoge till det mesta från Westerås och Enköping, hvilka såsom ägande direkta sjökommunikationer med Stockholm, naturligtvis kunna lemna dessa äfvensom alla andra varor för bättre pris. Fordom magasinerades i Sala betydliga poster spannmål, distinerade till Fahlu län, och gåfvo i åtskilliga riktningar profit, men nyssnämnda läns förökade åkerbruk har omintetgjort detta förhållande och behofven för detsamma fyllas nu mera uteslutande från Upsala akademistat, i Upland befintliga öfverskott samt ifrån Westerås, i hvilken stad betydligaste delen af Dalarnes jern vågföres. Äfven drefvos i Sala for - 36 dom flera mälterier, som lemnade vacker behållning:, men denna rörelse är nu mera högst inskränkt, sedan i afsättningsorten Dalarne många dylika blifvit anlagda och den upphörda kommunikationen med denna ort dragit denna näringsgren härifrån. Varuomsättningen härstädes uppgår i följd häraf endast till 200,000 å 250,000 R:dr banko, hvaraf vinsten ej är betydlig till fördelning emellan 12 öppna handelsbodar. Idkarne af färgerioch garfveri-yrkena hafva här skälig utkomst. Öfriga handlverkerier finna här ingen uppmuntran, fastän ej kan sägas att skicklighet hos deras idkare saknas. En mindre klädestillverkning har väl här funnits, men nu mera upphört. o En blyhagelsoch en bresilje-fabrik finnas.
Min far hade i lifstiden lefvat på mindre vänskaplig fot med sin bror, så att denne vid hans död icke velat göra något för sin svägerska eller brorsdotter. Nu, då han själf blifvit barnlös, föllo hans tankar på mig. Min fosterfader ägde icke någon förmögenhet och hade dessutom barn själf. Han kunde således icke annat än glädja sig åt den lyckliga vändning mitt öde tagit, och jag sändes öfver till Finland 1763. Fem år därefter ankom Johan Henrik till Åbo, för att såsom student därstädes fortsätta sina studier. Jonas Kellgren hade redan ett par år förut aflagt studentexamen, och mina bägge fosterbröder bodde nu i närheten af min farbrors hem, där de mottogos med största gästfrihet. Min faster var ett vackert, men flärdfullt fruntimmer, som uppfostrade mig i ytlighet och fåfänga. Om det varit möjligt att helt och hållet förkväfva de goda frön, som af Kellgren och hans maka blifvit nedlagda i min själ, så sökte hon göra det. Till viss grad lyckades hon äfven; men åsynen af mina fosterbröder upplifvade de förbleknade minnena; Johans närvaro isynnerhet, återkallade i min själ hågkomsten af mitt barndomshem och min tillgifvenhet för honom. Johan var en yngling med så sällsynta egenskaper, att han måste vinna hvars och ens sympati. Hans hälsa, redan då försvagad genom öfveransträngdt arbete, var visserligen vacklande; men lifligheten i lynnet ersatte bristen på fysiska krafter. Det ovanligt snillrika i hans konversation och hans angenäma umgängessätt, förvärfvade honom vänner och beundrare. Hans kamrater ansågo honom visserligen för trumpen, egensinnig och förbehållsam, eftersom han i allmänhet undandrog sig umgänget med dem; men då han någon gång deltog i deras samkväm, roade han genom sin kvickhet och satir. Alla lediga stunder tillbragte han i min farbrors hus, sällskapande med mig och min faster, som var särdeles road af den artige och underhållande ynglingen. Man påstod, att jag var en vacker flicka, hvilket jag litet eller alls intet tänkte på, emedan alla mina tankar voro fästa vid Johan. Jag älskade honom med den mest svärmiska beundran, och alla andra intressen bleknade bort för detta enda, som upptog min själ.
Deraf har, emigt hvad Rikets Ständer inhemta!, det förhållande inträffat, alt lor sådane fjedrar, som varit ämnade till begagnande för jernvägsmateriel, måst, då de blifvit särskildt till riket införda, erläggas en afgift, efter hvad för arbeladl jern eller stål stadgadt är; men då, i män af jernvägsbygguadernas utsträckning, beholvet af all dertill erforderlig materiel gjort sig alltmera kännbart, och den nu ifrågavarande artikeln ej ännu lärer vid de inhemska mekaniska verkstäderna kunna med fördel eller till fullgod beskaffenhet tillverkas, sami anläggningen och underhållet af nyssnämnda dyrbara kommunikationsanslalter icke torde ytterligare böra betungas genom en med tull umgälder förhöjd kostnad, hvilken endast kotnme att drabba enskilda personer eller bolag, under det alt de af Slaten åvägabragla anläggningar af ifrågavarande slag åtnjuta tullfrihet för alla för dess räkning inkommande dertill beböfliga materialier, inslrumenlalier och andra effekter, hafva Rikets Ständer funnit afgiflsfrihet vid införsel af Ijedrar lill begagnande för jernvägsmateriel böra medgifvas och stadgande derom i taxan införas. I enlighet med hvad embetsverken hemställt, hafva i förslaget så kallade krinolinfjedrar blifvit intagna med hänvisning lill karkasser. På sätt ofvan nänmdt är, hafva, lör att bereda landels hufvudnäring, jordbruket, ett lämpligt skydd för dess produkter, älskillige, enligt nu gällande taxa, tullfria artiklar ansetts höra ånyo beläggas med införseltullar, nemligen Fläsk med 2 R:dr 50 öre, ost med 3 R:dr, samt, af spanmål, malet hvete och malen råg med 50 öre per centner. Artikeln Spanmål finnes nu under en enda gemensam rubrik i taxan uppförd.
När de kejserlige sålunda uttömt sin första vrede öfver trumslagarens fall, upphörde ånyo elden, och fram ryckte en stark kolonn infanteri med kavalleri i spetsen till tredje stormningen. Denna gång spred sig framför kolonnen en jägarekedja, hvilken siktade på hvarje lefvande föremål, som rörde sig inom de nedskjutna murarna. Stridens utgång berodde närmast på anfallspunkten. Skulle fienden taga sin väg öfver minan, eller skulle han välja en annan punkt? Valet stod honom fritt. Hvad hindrade honom? Icke ens ett gevärsskott mötte honom mer. Han skulle endast marschera in, och Neunburg var hans. Den underminerade västra sidan, där allt redan var nedskjutet, erbjöd honom fördelen att vara fri från rök och brand, medan den öfriga staden stod i lågor. Han valde således denna väg. Jägarekedjan inträngde först för att rensa terrängen. Dess skyttar hade i friskt minne gårdagens nederlag och närmade sig försiktigt spejande, beredde att gifva eld på hvarje misstänkt föremål. De funno platsen utrymd, fattade mod och spredo sig längre framåt. De hade icke upptäckt en gosse, som låg dold i en af de stora grushögarna, till hvilken ledde under marken en lunta. Vid deras signal, att ingången var fri, inryckte först det kejserliga kavalleriet under öfverstarne Gayling, Gonzaga, Briganza och Kolbe, tungrustade ryttare i svarta järnhufvor och blänkande harnesk. De delade sig åt två sidor och höllo stilla innanför breschen för att lämna väg och skydda infanteriet mot ett angrepp af samma art, som i går hade blifvit så olycksbringande. Infanteriet följde i täta leder, nödsakadt att tränga sig samman i mellanrummen mellan grushögarna och förskansningens öfverallt kvarliggande spillror. Då skakades marken af en fruktansvärd knall, ett moln af grus, stenar och trästycken förmörkade luften, blandadt med eldslågor, och de kejserlige skarpskyttarne, som hunnit ett stycke längre fram, sågo med förfäran kavalleri och infanteri försvinna i grusmolnet. Knappt hade den tunga svartgrå skyn af rök och stoft skingrats, innan Slange på sin svarta Breit var öfver de stormande, likasom uppstigen ur jorden.
Häraf föijer icke blott, att vår grundlags sladganden i sådana delar, deruti unionella förhållanden numera ingå, ej få tillämpas utan jemförelse med Riks-aklen, utan ock, att derest någon i Riks-aklen icke löst motsägelse skulle finnas emellan Svenska och Norrska grundlagarne angående unions-förhållanden, Norriges grundlag efter vanlig lag-tillämpning bör följas. I fråga om de tillfällen, då Interims-Regering skall sammanträda, hänvisar Riksakten till såväl Sveriges som Norriges grundlagar, men om tiden för dess sammanvaro och styrelse lemnäs der ej fullt bestämda föreskrifter. Dessa måste således sökas i de båda rikenas särskilda grundlagar. Nu instämma väl dessa lagar deruti, att Siats-Råden skola vid Konungs sjuklighet öfvertaga Regeringen, men under det Svenska grundlagen för sådant fall icke föreskrifver Riksdags sammankallande förr än efter tolf månader, så anbefaller deremot den Norrska, för samma fall, i 39 och 41 §§, alt Svenska och Norrska Siats-Råden skola genast sammanträda för alt gemensamt utfärda kallelse till Storting i Norrige och Riksdag i Sverige. Och om det äfven kan medgifvas, att enär i berörde 39 § någon viss tid för Representanternas sammankallande ej blifvit bestämd, annan gräns lör tiden, inom hvilken kallelse lill Svensk Riksdag sednast bör utfärdas, ej linnes, än den i Svenska grundlagen bestämda, så äro dock Norrska grundlagens 39 och 40 §§, efter min uppfattning, deruti oförtydbara, att sådan kallelse, får ske förut, och att InterimsRegeringens styrelse ej må sträckas längre än intill dess Folkens Representanter hunnit om styrelsen förordna. Härvid kan måhända göras den anmärkning, att Riks-aktens stiftare icke synas hafva insett någon så beskaffad skiljaktighet emellan rikenas grundlagar, som den af mig nu omnämnda, och att det medgifvande som skett till Norrska grundlagens fördel, således i detta fall tillkommit endast af förbiseende. Men äfven med ett sådant antagande lärer väl icke någon uteslutande vigt få tillerkännas
Om något fel blifvit begånget, så beslår del deri, alt Konungens rådgifvare icke hafva på della rum best ridt en inskränkning i hans makt. Men sedan R. St. en gäng fattat beslut i saken, då var det ej mera lätt för Konungen att hjelpa den. Här är sagdt, att R. 0. Ad., för att vinna något, borde gå in på den jemkning, som Gr. Cronhjelm och andra talare förordat. Jag vill för min del på intet sätt underkänna deras goda afsigter och vet ganska väl med hvilka svårigheter de haft alt strida inom Utsk.; men nu är ställningen den, att här finnes blott två utvägar att välja på. Den ena är att förklara 2 gånger 2 vara 4^ och der på vinna något; den andra att förklara 12 gånger 2 vara 4 och derpå förlora. Jag finner det sednare vara lika öfverensstämmande med Ståndets rättskänsla, som med dess sjelfförsakelse, och hoppas derföre att R. 0. Ad. ogillar denna §. Då nu öfverläggningen ansetts slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm., örn R. o. Ad. ansäge, att de förändringar, som PresteSl:s nyss uppläste beslut åsyftade, böra i 37 § äga rum. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde härefter, om R. 0. Ad. ansåge att 3 artikeln, ang:de afgift för karaktersfullmakter, borde ur bevilln.stadgan uteslutas, samt att till följd deraf nummerordningen för efterföljande artiklar och §§ borde rättas. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. tillkän - Den 4 December e. m. 101 nagaf, alt lian trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. 8:0 Åtskilliga i 3g § intagne redactionsförändringar och 9:0 de vid slutet aj 44 § intagne orden ”Academiens rector eller ett af honom utsedt ombud,'''', i st. f. ”ett af Academiens rector utsedt ombud” Dessa förändringar blefvo af R. o.