Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde möjligen komma att anföras, att tre Stånds beslut redan afgjort frågan och att det derföre icke lönar mödan att om densamma orda; men jag vågar det oaktadt vördsamt anhålla, att R. o. Ad., sorn alltid med värma nitälskat för indelta arméens bästa och städse tillmötesgått Konungars faderliga omsorger för soldatens väl, icke måtte på ett af dess sista blad rista ett beslut, som icke bär .prägel af samma huldhet för denna armé, hvilken bildar en ädelsten i Sveriges gamla krona, en ädelsten som utgjort och utgör vår ära och vår stolthet, en ädelsten sorn väckt äfven mäktigare staters beundran och afund. — Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag bifall till hvad K. Gr. Posse: Man har förebrått Stats-Utsk:t, att motiverna icke stå i öfverensstämmelse med de gjorda tillstyrkandena. Detta är dock icke förhållandet, ty här stå premisserna i bästa öfverensstämmelse med konklusionen. Utsk:t säger, som mig synes, ganska riktigt, att Lif-reg:tets Dragoner icke böra anses på annat sätt, än andra på Ladugårdsgärdet sammandragna trupper. För dessa sednare har K. M:t icke begärt anslag till något sjukhus, och det har derföre förefallit Utslct besynnerligt att de förre, som lika väl tyckas kunna begagna garnisons-sjukhuset, skulle vara i behof af särskildt sjukhus. En talare har frågat, om Utsk:t tagit i betraktande afståndet mellan mötesplatsen och garnisons-sjukhuset. Det är på sin höjd i mil, och det bar för Utsk:t varit klart, att deraf någon stor olägenhet icke kan uppstå. Utsk:t har i ganska koncisa uttryck motiverat sitt Utlåtande; och på de anförda skälen anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Liljencrantz: Då Hr af Wirsén yttrade, att inga andra trupper än Lif-reg:tets Dragoner hade sin årliga mötes - Den 3 Mars f. m. 73 plats pä Ladugårdsgärdet, förbisåg han att beväringen årligen är der samlad.
87/ jemte städernas conligenl . 60) Den år 1826 tillkomne ordinarie roteringen för dittills oroterade hemman svarar emot 5 —' och extra roteringen, efter skedd jemkning i della role ringsbesvär 155 — Hela kostnaden för rustning och rotering utgör, enligt statistiska ta - bellen för landet, hvilken är grundad på de från hvarje fögderi särskildt gjorde och sins emellan, i följd af olika förhållanden, skiljaktiga beräkningarne, 114,810] R:dr, hvartill kommervacance-afgiften i fredstid för städernas bålsmansnummer 3,707 lt:dr 6 sk. 1 rst. eller tillsammans 118,517 R:dr 42 sk. 1 rst. Rolerings-prestationen, som nu mera, efter allmännaste förhållandet, beräknas och bestämmes lill visst värde årligen vid markegångssättningarne, har sålunda är 1841 ansetts motsvara för hvarje isoldat-role vid Elfsborgs och Weslgötha-Dahls regementen, vanligen beslående af 1‘ mantal, äfvensom för Westgötha regementes hvarje ruslbållsnummer, 38 R:dr samt likaledes för ett Indi hemman tillhörande balsmansroleriugen 10 R:dr Banko. Sammanlagda beloppet af alla i Länet belägne roslliållsstammars och augmenters för rustningen anslagne räntor utgör, eller medeltalet af 1837 jned 1841 års markegångar, 97,800 R:dr 3 sk. 7 rst. Banko. 29 Den kostnad, Länet lår vidkännas i och för Beväringsskyldigheten, har hittills icke varit och är icke heller nu upplagen uti statistiske tahellerne.
Deremot kommer denna frihet att beqvämligt begagnas af en hop löst folk och äfventyrare, som hvarken rält interessera sig för Städernes eller Landets väl, utan endast önska att rikta sig på bådas bekostnad. Jag förmodar således, att tiden nog skall ådagalägga, att hvarken Landet eller Städerne blifva dermed belåtne, och att den egentliga Landtmanr.en i längden skall finna sig bedragen i sina förhoppningar om fördelarne af denna förmenta större frihet, enär, uti sjelfva verket, dess varor på delta sätt blifva sämre betalde, än då förädlingsoch minulerings-rätten för honom inom Städerne icke var såvidt utsträckt, utan behörigen ordnad och begränsad. Härmed förenade sig samtlige närvarande Ledamöter af Välloflige Borgare-Ståndet. 8 Lags. Allm. hesv.- o■ Oee.-Utsh. Uti. Ankom till Exp. Utsk, d, 3 Dec. 1829; Förslåg lill jemkning uti de respective Riks-Ståhdehs Beslut öfver anmärkning arné vid Kongl. Majjts Nådiga Stadga örn Skiftes-Vet'ket i Riketj deri 4 Maji i8'2J. u, skotten, sotil öfver ifrågavarande anmärkningar afgifvit Betänkandet N:o 8, under den 18 Mars , samt derefter ytterligare Utlåtande, under den 25 Junii innevarande år, hafva, efter erhållen del af Rikets Högloflige Ständers beslut, inhemtal: 1:0 att den, i ändamål att undanrödja all villrådighet vid' tillämpningen af Skiftesstadgans 5 Cap, 2 rörande hänvisning äf Rågångstvist till behörig Domstol, af Utskotten tillstyrkta förändring i redactionen af §:s sista moment, sålunda, att orden : behörig Domstolj utbytas mot ordet:
” Då man besinnar, att största antalet lärotimmar äro anslagna åt latinet uti 3:dje och 4:de klasserna, ur hvilka det nu skulle utgå, så inser man ock svårigheten att i de följande hinna förvärfva lika god kännedom deri utan att mera tid får egnas åt detsamma. Här måste, om någonstädes, öfveransträngning inträffa. Under sådana förhållanden och då sålunda icke ens den enda fördel, som framflyttningen skulle kunna medföra — mångläseriets förekommande — åsyftas, utbeder jag mig att emot Utskottets förslag få fästa uppmärksamheten på följande: Det täta ombytet af stadganden i undervisningsväsendet år för läroverken skadligt. Genom Kongl. Cirkuläret den 6 Juli 1849 föreskrefs en genomgripande förändring af läroverken. Men som härför endast allmänna grunder uttalades, gestaltade sig del ena läroverket i flere afseenden olika med det andra. Knappt något hade hunnit tillfullo antaga sin nya gestalt, förrän 1856 års stadga utkom, hvarigenom, utom andra ändringar, Fransyskan skulle begynna i 2:dra klassen såsom första främmande språket, Grekiskan icke vara obligatorisk m. m. Genom ett särskildt öfvergångsstadgande måste nu läroverken småningom åter ikläda sig en ny form; men öfvergångsstadiet hade knappt hunnit tilf hälften tillryggaläggas, förrän en ny ordning återigen inträdde genom 1859 års stadga med thy åtföljande öfvergångsstadgande. I läroverkens högre klasser linnas ännu klasskamrater, af hvilka den ene 56 Ailm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. börjat i 2:dra klassen med Franska, den andra med Tyska; den ene läser Grekiska, den andre antingen begagnar sig af den i 1856 års stadga medgifna dispens derifrån eller bar han, såsom ofta handt, ångrat sig och börjat läsningen af detta språk i någon af de högsta klasserna. Hvilken oreda och hvilket hämmande af undervisningens jemna gång! Månne icke den mycket omtalade öfveransträngningen åtminstone till någon del kan hafva sin rot i dessa oupphörliga rubbningar? Och månne icke den uppvexande generationen borde förskonas från ett så idkeligt experimenterande?
1 norska och danska tulltariferna utgör tullen också icke fullt 3 r:dr skålpundet, och i tyska tullföreningstaxan omkring en Slrumpslie kor. Strängar. 56 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, A:o 40. tredjedel mindre; och föreslås, med hänsigt till dessa förhållanden, att sagda afgift må bestämmas till 3 r:dr skålpundet. Genom särskilt resolution har Generaltullstyrelsen under den 13 Augusti 1842 förklarat, att halfsidenstrumpor skola förtullas såsom silkes-; men då dessa i allmänhet stå dubbelt så högt i värde som de af halfsiden, torde, likasom för öfriga väfnader är stadgadt, dessa sistnämnda böra under särskilt rubrik till tullbehandling upptagas, och tullafgiften dervid bestämmas till hälften mot den å silkesstrumpor föreslagna, eller 1 r:dr 24 sk. skålpundet. Å bomullsstrumpor är tullen för närvarande bestämd till 2 r:dr 10 sk. 8 r:st eller 33Vs procent å det antagna tullvärdet 6 r:dr 52 sk. Enligt erhållna vigtoch prisuppgifter, utgör tullprocenten, med tillägg af konvojoch öfriga afgifter, likväl vida mera, ej under 40, men ända till 170 procent å verkliga värdet, hvilket värde i allmänhet ej kan antagas högre än till 5 r:dr banko skålpundet; och då äfven dessa slags strumpor och strumpväfnader, såsom af de ofta inträffade anhållningarna af desamma under beslagsanspråk ådagalägges, varit underkastade betydlig tullförsnillning, hvilket dessutom finnes bestyrkt deraf, att fastän, samtidigt med en jemt stigande förbrukning af varan, tillverkningen inom landet årligen minskats, den lofliga importen likväl aftagit i det märkbara förhållande, att densamma, som år 1842 utgjorde 3,826 skålpund, nedgick år 1843 till 1,689, år 1844 till 934, samt år 1843 ytterligare till endast 806 skålpund.
”Nej, din hand vågar jag icke fatta ... förrän blott några steg skilja oss från gränsen mellan tvänne verldar – jag kunde få svindel och förlora mig sjelf ... Men svara mig först: Finnes intet jordiskt hopp? Jag behöfde endast uppträda, och han måste vika. Har du betänkt allt, som jag i det osammanhängande brefvet bad dig betänka ... har du valt det rätta?” ”Jag har valt det enda. Ingen nesa, ingen skandal får falla öfver Byborg och min gamle faders minne. Det offer, jag gjort honom, skall vara fullständigt ... Men hvarföre uppehålla vår korta färd – låt oss skynda, innan Konkordia återkommer!” ”Konkordia – hvad anade jag ... det var hon som förde dig till denna afgrund. Min arma mor har sagt mig det ... Min mor, min son, ack, skola de förlåta mig?” Det föll en slöja af vekhet öfver det stränga ansigtet. ”Ingen svaghet!” ropade Juanna liksom förskräckt ... ”Hvad har din moder sagt, hvad har hon velat?” ”Hon, den höga, hjeltemodiga, vill öfverge sitt land och med son och sonson och allt det hon förvärfvat flytta ut till en vrå af nya verlden, der några nybyggare från den gamla kunna finna en torfva för att på den lefva och dö. Genom att lyssna till hennes vackra drömmar har jag söft hennes vaksamhet. Men dessa drömmar kunde blifva till verklighet, om du – detta är ett tredje fall – följde din make, din son och din moder. Sålunda blefve både Byborg och din faders minne och namn räddade från den skandal, som du i din fruktan ställer framför allt ... O, Juanna, Juanna, skall du komma?” ”För att lefva som en laglös synderska tillhörig tvänne män – nej, aldrig!” ”Du tillhör mig ensam.” ”Vansinne ... kan det skedda göras ogjordt? Om jag måste lefva, skall jag ej lefva såsom en skamfläck både för mig sjelf och de barn, jag gifvit lifvet. Ingens hustru blir jag då ... Vill du ännu tveka?” ”Nej ... du har valt för oss båda – följ mig!”
Vare sig man skrifver större, djupare anlagda verk eller småsaker, kan man ej egna nog omsorg åt sin stil,- kan ej vårda den tillräckligt, ej ställa nog höga fordringar derpå. Af hvaije frisk vilja, som ger sin kraft till det stora sam-falda arbetet, ha vi ju rätt att fordra, att han skall lägga något nytt till allt det gamla, som fans före honom, friska upp det med sin ungdomliga ursprunglighet. Först och sist naturligtvis i innehållet, — men äfven i formen. Det är ej fråga om att rusa sig af språkets välljud, att, hänryckt öfver förmågan att kunna fånga dessa toner och kunna sjunga dem ut öfver en verld, fly bort från det verkliga till tonernas blomsterland. Det är ej fråga om att ställa sig öfver sin samtid eller utom den, tvärt om att vända sig just till den och saga det bästa man kan säga på det bästa möjliga sätt, att måla hvad man målar med dess egna farger, med verklighetens egna lokaltoner, sedda af individens öga. Men just detta, att alltid lämpa stilen efter innehållet, är något, som författame ofta försynda sig emot. En och annan, som skrifver personligt, tar sin uppgift så, att han skrifver så som han talar. Han sätter sitt jag i främsta rummet, i stället för att han borde helt och hållet underordna sig under det han skrifver.Stilen är mannen. Minst lika väl som af de motiv han väljer och af sättet, hvarpå han behandlar sitt stoff, lär man känna honom af det sätt, hvarpå han skrifver. Naturligtvis känna vi oss omotståndligt dragna till den skald, som skrifver nobelt, som ofrivilligt visar, att han är en fin natur. För en stil, sådan som exempelvis finnen Päivärintas, böjer sig en hvar med vördnad, ty bakom det ädla, långt ifrån konstnärligt fulländade men dock så personligt äkta skrifsättet varsna vi mannen, den fiärdfrie, hjelpsamme, enkle mannen. Till den författare, som tvärtom skrifver simpelt och rått, känna sig nog äfven många dragna.
Hofling under utöfningen af nämnde befattning sig åsamkat, Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 3o April 1835, N:o 3.r7, bifallit, att Kammar-Rätts-Rådet Lindberg, emot det att han inom fyra år, räknadt från och med sistnämnde år, erlade hälften af den honom ådomde summan, med en fjerdedel af beloppet hvarldera året, biefve från vidare kraf eiler ersättningsanspråk derutinnan befriad; så har bemälde KämmarRätts-Råd, uti en den g November förlidet år till Kongl. Majit ingifven skrift, i underdånighet anfört, att, efter det Kongl. Majit, genom Nådig Resolution den ig Januari iS38, förordnat, att den oguldne återstoden af balancebeloppet borde vid samma års utgång erläggas, ali sökandens egendom, så i löst som fast, blifvit för det honom ådömde betalningsansvar utrnätt och försåld, hvarigenom Lindberg, med hustru, flera egne barn och 3 andra medellöse, af hans hjelp beroende och hos honom vistande anförvandter, blifvit försatt i utblottadt tillstånd och bragt till den yttersta nöd; med afseende hvarå och enär Lindberg, i egenskap af Hoflings controlleur, skall iagttagit de allmänna föreskrifter, författningarne i fråga om redovisning af Kronofogdars uppbörd innehålla och då under åtalet för ifrågavarande balance blifvit lagligen ådagalagdt, att Lindberg icke förbisett någon gällande och uttryckligen påbjuden omständighet, som tillhört bans controlleurspligt, hvadan balancen skall tillkommit, utan att det stått i hans förmåga att genom embetsåtgärder såsom Lands-Kamererare den. Bih. till R, St, Prot. 1840.
Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag vet sannerligen icke hvad de värde ledamöterne Hr von Troil och Hr Skogman egentligen kunna åsyfta med sina propos:r. De föreslå till en början, att alla redan ingifna ansökningar skulle villfaras och utbetalas. Dessa ansökningar upptagas, såsom man kan se af betänk. Den nu utelöpande summan på faslighelslånen är, enligt tabellen vid pag. 40 i detta betänk., 5,577,000 r:dr, och om jag härtill lägger 800,000, så får jag en summa af 6.377.000 r:dr, då således endast något mer än 120,000 r:dr fattas i 6g millioner. I det hela komma således dessa förslag på ett ut med Utsk:s, med den skillnad likväl, att Utsk:s är vida principenligare; ty hvarföre skall jag bifalla de ansökningar, som kommit in inom en viss dag, men icke de, som kommit dagen derefter? Ytterligare bör man påminna sig, alt af ansökningarnes antal äro 600 redan godkända, och 140, som skola inkomma med återstående handlingar, tillsammans 740, och att hela summan, som beviljas, är 800,000 r:dr, således i medeltal icke stort mera än 1.000 r:dr åt hvarje låntagare. Dessa lån gå i allmänhet till hemmansägare af BondeSt. samt till mindre possessionater, hvilka skulle blifva mycket strandsatta, om de icke fingo dem. Af dessa skäl tillstyrker jag Utsk:s förslag. Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle 19 § af förevar, utlåt. Ropades ja och nej, hvarpå II. Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja varit öfvervägande. Hr von Troil: Jag begär votering, med anhållan, att contrapropos. måtte blifva det af Hr Skogman afgifna och i öfverensstämmelse med min framställning förändrade förslag.
Derefter gick hon bort till tvärsoffan, under hvilken han stufvat in hennes saker, och tog fram en bok ur en plädrem. Han stod ett litet stycke ifrån och och såg på, huru lediga och behagfulla alla hennes rörelser voro, icke ett spår af någon landtlig klumpighet eller af slynårens brist på grace. » Jag har följt tant Henrikas råd och har tagit dugtigt med reslektyr med mig, » sade hon, i det hon reste sig upp, och han tyckte sig i hennes munvinklar se glimten af ett litet leende, som hon tydligen försökte återhålla. Han blef förlägen. » Jaså, tant har sqvallrat på mig, » sade han. » Jag kunde ju inte veta annat än att du var — ja, vet jag? — tretton år på sin höjd, och hvad skall man säga till sådana? Jag hade just gjort i ordning några frågor att börja med — - efter dockorna och — » » Nej, dockorna har man allt länge sedan slagit upp bekantskapen med, då man är sexton år, » sade Ingrid, och nu passade hon på tillfället att få skratta högt, och Erik hade aldrig hört ett så vackert skratt. — Annonser mottagas endast genom S. Gumselius annonsbyrå o c h h o s redaktionen. Abonnentsamlare antagas. » Är du bara sexton år? » frågade han förär nyttigt. &gt; Att sy linnesöm, väfva, duka, laga vånad, men så blef han förlägen igen, han hade mat, läsa lexor med barnen och spela bräde farbror, allt det der kan nog vara bra icke förr än nu hört, huru närgånget det lät, med och roligt också, men inte allt jemt, Erik, inte att han kallade henne du. » Ja, nio år yngre än du, » svarade hon små- från morgon till qväll, inte hela veckan. Fast leende. » Du hör, att jag har bättre reda på det var en prestgård, tycker jag ändå, så undermina slägtingar, än du tycks ha. Men så har ligt det låter, att lifvet der nere bara hade också tant oupphörligt skrifvit och talat om hvardagar, aldrig någon söndag.
Husdjurs misshandling, om stiftandet af en lag emot. I. 407, 455. II. 456. Hushagen. Se Afsöndring. Husvisitationer efter i Riket olofligen infördt gods, om upphäfvande af nu gällande stadgande rörande. V. B. 579. A. 616. Hven, angående vidtagande af nödiga åtgärder emot sjöns utskärningar å stränderna af denna i Öresund belägna ö, samt lindring för egarne till de å nämnde ö varande hemman uti deras skatter och onera. lil. B. 504, 613 A. 657. Hvetlanda, om bevillning at ett lån till jernvägsanläggning mellan Osearshamn och. I. Hvitfeldlska och Kongl Gymnasii-godsens tillstånd och förvaltning, om nedsättande af en Komité för undersökning af. V. B. 413, 418, 562. A. 576. E. 638. Hypotheks-föreningarne, om ansvarigheten för de af dessa upptagna lån. XI. B. 230, 267. A. 286. 6 — 1:1 — Ilypotkeks-föiTiiingarne, om förändring af vissa för dessa nu gällande föreskrifter. IX. B. 109- A. 153- — angående beviljande af k red it i viii 11, i Rikets Ständers Bank för. XI. 132. R. 135. B. 394 A. 399. — angående fördelande af Bankens landfastighets-lånefond i form af kreditiver åt. I. 329. R. 329. Se vidare Banko-Utskottets Memorial N:o 37. IJyres-ersättninjj åt Departements-Ohefcr, som icke få åt sig upplåtna boställen, angående. 11 126- R 127. Se vidare Riks* Statens Sjunde och Åttonde Hufvud-Titlar.
I händele af bifall härtill torde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t genom »flätande underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t måtte, med gillande af beslutet, anbefalla erforderliga åtgärder för verkställighet deraf; äfvensom Rikets Ständer lära finna nödigt att förständiga deras Fulimägtige i Riksgälds-kontoret om tillhandahållande af dess hufvudböcker på lämpliga tider åt Stats-kontoret, för det ändamål, som i ofvanstående 5:te punkt blifvit uppgifvet. Vidkommande åter förslaget till hufvudbok för Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, så kan val Utskottet icke underkänna vigten af den mening, att en afslutad års-räkenskap i allmänhet måste vara mera betryggande emot felaktigheter och misstag än en utan afslutning fortlöpande räkenskap, likväl och i betraktande af hvad så väl från vederbörande embetsmyndigheters som från Rikets Ständers Revisorers sida, mer och mindre hufvudsakligt, blifvit emot förslagets lämplighet anmärkt, samt då, med afseende å Stats-kontorets ställning till underordnade uppbördsman och redogörare, 'det skäligen må antagas, att, efter det nytt formulär för Riksliufvudboken blifvit slutligen fastställdt och tillämpadt, samt ett dermed öfverenstämmande bokföringsoch redogörelse-sätt för samtliga underordnade redogörare, enligt förut väckt förslag, blifvit fullständigt till iakttagande stadgadt, de speciela frågor angående ordnandet af ifrågavarande räkenskap, som nu blifvit föremål för stridiga meningar, kunna med hänsigt till angelägenheten af ett sammanhängande system för Statsverkets alla redogörelse-handlingar, i större eller mindre mån böra från en förändrad synpunkt betraktas eller tilläfventyrs förfalla, anser sig Utskottet deraf äga anledning alt, lika med Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, tillstyrka, att frågan om fastställande af ett hufvudboks-formulär för Kongl. Slals-kontoret måtte få hvila, tills nytt formulär för Riks-hufvudboken blifvit slutligen antaget och upprättandet af denna hufvudbok efter sådant formulär gått i verkställighet ; Stats-Utskottets Utlåtande,'
Dernäst torde Utskottet, i anledning af påslåendet om Stats-Utskottets tillkallande, få tillkännagifva, att, då Motionen, såsom omfattande Bevillnings-medel, endast blifvit till detta Utskott remitterad, Utskottet ansett och anser sig deröfver kunna afgifva yttrande, utan Stats-Utskottets hörande. Hvad vidare beträffar sjelfva liufvudföremålet för Motionen, så hyser Utskottet den öfvertygelse, att hvarken Utskottet eller Bikets Höglofl. Ständer torde böra fälla något omdöme om den anmärkta debiteringen, enär frågorna blifvit i laga ordning handlagde samt i sista instancen afgjorda; och att således endast öfvervägas bör, huruvida de skattskyldigas fattigdom, eller den olägenhet, som uppkommer genom medlens uttagande på en gång för flere år, må leda till det afseende, att af - 16 Bevillning-Utskottets Utlåtande N.-o 33. skrifning, antingen för några, eller alla ifrågavarande skattskyldiga kunde höra ega runi. Som Utskottet, å ena sidan, anser det osannolikt, alt alla, eller ens större delen af dem, som blifvit påförda denna minuterings-afgift, skola sakna utvägar alt densamma, utan serdeles känning, utgöra, men det, å den andra, antagas måste, att flere hafva ingen eller ringa tillgång, samt andra icke kunna utan mycken svårighet utgöra den större summa, som nu på en gång skulle utgå; så och då dessa omständigheter hvarken äro utredda, eller Rikets Höglofl. Ständer lära i dylika undersökningar ingå, tror sig Utskottet ega ökade skäl att förnya sin förra hemställan, att Rikets Höglofl.
Att nu efteråt ens sätta i fråga, att en rättighet i detta hänseende skulle för R. o. Ad. stå öppen framför andra medborgareclasser, vore vådligt. Jag anhåller, att den hithörande 9 §• af Riksdagsbeslutet d. a Maj 1810 måtte uppläsas. g §. af Riksd.-besl utet d. a Maj 1810 upplästes. Gr. Cronhjelm: Af den nu upplästa 9 $. i 1810 års Riksdagsbeslut finner jag det vara Frih. Cederströms mening att per analogiam komma till sitt mål, på det sätt nemi., att sedan R. o. Ad. afsagt sig sin uteslutande rätt att äga säterier, skulle det blifvit hvarje säteriägares rättighet att, lika med R. o. Ad., anlägga krogar; men vid sådant förhållande tror jag med Hr von Hartmansdorff, att ett bestämdt förklarande är af nöden, och jag förnyar derföre min anhållan, att frågan må hvila på bordet till nästa plenum, på det den må kunna afgöras vid ett tillfälle, då Ståndet är mera talrikt samladt. Frih. Ehrenborgh, Casper Wilh.: Jag befarar, att Frih. Cederström irrat sig, då han sagt, att det nu ifrågavar. privilegium redan vore upphafvet; ty ehuru det icke mera gäller för R. o. Ad. ensamt, qvarstår det likväl för ägare af säterier och frälsejord, och K. M:s Befihde kunna icke neka dem att å sina ägor anlägga krogar, då de dertill anmäla sig. Utsk:s tillstyrkande åsyftar således att få denna rättighet för frälseoch säteriägare upphäfven, och under denna synpunkt tyckes mig, att frågan, så vidt den rörer R. o. Ad:s privilegier, är så obetydlig, att den gerna kan afgöras af dem, som nu äro närvarande, utan ytterligare uppskof. Frih. Cederström: