Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1S9 vara i Circulation, innan man kan saga, att RörelseC jpitalet är för stort ; oeh detta bestämmande kan, enligt min tanka, icke äga annan måttstock, än 1:0 Folkmängden relativt mot Landels Areal i ty ju större den sednare är i proportion mot den förra , ju svårare är omsättningen af Penningar, och dess mera fordras deraf. j:o Böra äfven Peäninge tillgångarne s å i förhållande med årliga Utlagorna} ty annars kunna icke dessa indrifvas, utan att panta en del Medborgare. Då vi förlorade Finland, återfingo vi icke vår der löpande Se-] del-massa, den har tvärtom, ty värr, ansenligen derstädes ökats, genom den lifliga handeln emellan Stockholm och Finland — När man då tillägger Norrige, är det circa 4 Millioner Menniskor, som dela vår CirculationsFond. Då man vidare beräknar 2§ Million i Bevillning, Hemmans skatt, Bränvins skaft, Salpeterskatt, Rotering med alla öfriga Utskylder, och drager denna Summa från 23 Millioner, och sedan hvad som circulerar i Finland , Norrige och andra närgränsande Länder, så blifver icke Behållningen just så öfverdrifven i Allmänna Rörelsen } äfvenledes måste ansenliga Summor beräknas i Capitalisternas händer, helst då Allmänna Crediten är alldeles förstörd. Jag ämnar icke uppträda som Fullmägtig eller Förespråkare för DiscontDirecteurerne i den Province jag är bofast; men j3g kan för min del ingalunda heller gilla, att så mångå hundradetals Familier i ett ögonblick skulle försänkas i nöd, för 3:ne DiscontDirecteurers brottsliga förhållanden. Tvärtom tror jag, att Diseonten Den 5 ffcmuarii. kunnat bibehålla sin Credit, fast Directeurerne blifvit afsatte och andra åter i deras ställe för* ordnade Högst besynnerligt, att man innom sä korrt tid kan dela så olika Principer.
Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N;o 239, i anled ning af erhåline återremisser å utlåLandet, N:o 117, angående stapelstädernas tolag: Ståndet vidblef sitt beslut och lade utlåtandet till liandlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets betänkande, N:o 32, i anledning af Riksdags-fullmägiigen Matts Pehrsso/is från Stockholms Län motion, angående nedsättning af personliga skydds-afgiften och denna aigifts användande tiil folkundervisningens befrämjande: Lades till handlin gar ne. S. D. Föredrogs Banco-Ulskottets memorial, N:o 50, med tillkännagifvande, alt omröstning blifvit i Förstärkt Banco-Utskott anställd, öfver en af de frågor, som omförmälas i LtskotLels memorial, Ts:o 43: Lades till hand O 7 lingar ne. S. D. Föredrogos ånyo och bijollos Stats-Utskottets utlåtanden: 776 Prat-Utdragj den 5 April 1845. N:o 238, i anledning af väckt motion om understöd för handtverksgesäller, som i främmande länder förvärfvat sig utmärktare skicklighet och konstfärdighet; N:o 241, i anledning af väckta motioner, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels angående förändring af de i afseende på utarrendering af Kronans lasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter; N:o 242, i anledning af väckt fråga, angående de så kallade landträntornas beräknande såsom inkomster för det år, hvarunder de inflyta; N:o 243, i anledning af väckt motion, att Siats-Verkets samtlige räkenskaper måtte omfatta samma tid, som uppbörds-året. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 240, i anledning af väckta motioner om grundskatternas förvandling till bevillning, rörande en allmän skattejemning öfver hela Riket m. 111.:
Irenes panna var både högre och mera hvälfd än Stellas, men föröfrigt var hennes ansigte af detta oregelbundna slag, som naturen stundom djerft utkastar, för att visa, huru behagen kunna vara oberoende af formen. Deras ansigtens och blickars uttryck voro äfven af olika art. Stellas bruna ögon hade, äfven då hon var allvarlig, på botten något gladt, obesväradt kanske humoristiskt; Irene deremot, äfven då hon log, kunde icke frigöra sig ifrån ett stilla, ur själens djup kommande vemod; hos den förra spelade vemodet blott på ytan och glädjen, naturbarnets glädje, darrade derunder. Irenes läppar logo, men den ömt svärmiska qvinnans vemod gåfvo ton åt det dunkelblå ögat. Med så säker och stadig hand utkastar naturen sina skapelser, att de framsticka och blifva synliga tversigenom besynnerliga öden och underbara vexlingar. Oaktadt det romaneska och snart sagdt halfvilda lif Stella haft att genomgå, var vemodet och svärmeriet dock icke hos henne den integrerande delen, såsom hos Irene. Sättet, på hvilket de båda flickorna helsade på hvarandra, var visst icke inlärdt ur friherre v. Knigges Umgänge med menniskor ... denna bok icke förty i all ära, helst det är att förmoda, det äfven denne berömde verldsman någon gång derifrån gjorde afvikelse. Båda visade de sig angenämt öfverraskade öfver den andras utseende. Bådas blickar tycktes säga: du är då sådan. Någon nigning kom icke i fråga, men dröjande och tvekande närmade de dock händren till ett handsslag. En ointressant verldsdam slår sig med mycken lätthet igenom alla formaliteter. Hade Irene nu varit en sådan, så hade hon först addresserat sig med några ord till sin värd, sagt huru det fägnade henne att se honom nu se så frisk ut emot hvad han var den sednaste gången, och kanske skämtat öfver den intressanta tillökningen i hans hushåll, m. m. s., hvilket förf. egentligen icke bordt vidröra. Irene kände sig dragen till Stella på det högsta, likasom äfven denna till Irene.
Ridderskapetoch Adeln har, uti afgifvet memorial, som blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt, Herr Carl Svedenborg anfört: att, ehuru Domaren hade sig vid ansvar ålagdt, att ej, efter aflyst Ting, ifrån Tingsstad afresa, innan han till parter och rättsökande aflemnat Protocoll och Handlingar uti alla de mål, som vid Tinget varit anhängige, det likväl ej funnes stadgadt, å hvilken dag af Tinget så beskaffade ärenden, som icke kunde hänföras till egenskapen af rättegångar, såsom Lagfarts-, Inteckningsoch Förmynderskaps-ärenden, Testaments-bevakningar, med mera dylikt, borde senast till Domarens åtgärd öfverlemnas; hvarigenom ofta och nästan vid hvarje Ting inträffade, att mångfaldiga så beskaffade ärenden, som de nyss omförmälda, icke hos Domaren anmäldes å de offentlige rättegångsdagarna, utan hopsamlades och på en gång öfverlemnades till handläggning å den dag då Tinget aflyses. Ett dylikt förfarande, ehuru i Lag ej bestämdt förbjudet, syntes likväl icke vara med god ordning förenligt, eller stå väl tillsammans med det ofvanåberopade åliggandet för Domaren, helst det uti sådane Domsagor, sorn utgöras af flere Härader, merendels inträffade, att Domaren, straxt efter det han aflyst det ena Tinget, måste påbörja ett annat, och på annan ort, hvarigenom han, utan eget förvållande sattes ur stånd att fullgöra hvad honom i ofvanberörde afseende blifvit ålagdt. På grund häraf tr.odde Motionairen sig böra föreslå, att, i öfverensstämmelse med hvad vid Lagmans-Tingen Bihang till R. St. Prot. 1834- ±7'.de Häftet. i8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 100. numera är gällande, den rättegångsordning vid Härads-Rätterne mätte stadgas, att ingen ansåges berättigad att något ärende, af hvad beskaffenhet som helst, till Domstolens åtgärd anmäla eller öfverlemna, sedan de råttegångs dagar förflutit, som af Domaren vid Tingets början bestämdes.
KrigsCollegium, Förvaltningen af Sjöärenderne, MagazinsDirectionen m. m. Yic 182! års rustningar emot Norrige voro medel af gamla krigsfonden deruti inblandade, i anseende till gamla Magazinsbehållningen na. ro. För att förekomma sådane oredor, icke för att göra RiksgäldsContoirets Fullmäktige till någon controllerande myndighet, vidtogs detta stadgande, endast för att komma till ordning roed granskningen. Om t. ex. afCreditivet 200,000 R:dr först lemnäs til Förvaltningen af Sjöärenderne, sedan till en del derifrån gå till KrigsCollegium, derefter till MagazinsDirectionen och så vidare till andra Verk; uppkommer naturligtvis en sådan röra i räkenskaperne, att man knappt vet, hvar medlen äro; då deremot reda och ordning äro möjlige, när de direct emellan RiksgäldsContoiret och allmänna För - Den 19 Mars f. m. 83 valtningsVerken afoch återlemnas. Detta har varit enda skälet för stadgandet. Hvad angår den vigt man lagt på Friherre Anckarswärds yttrande om Creditivets nedsättande till 66 R:dr 32 sk. B:co, så tror jag att, om man hört hvad han yttrat, det ej varit hans mening att föreslå en sådan nedsättning; utan att han blott supponerat den, såsom ett bevis för tillbörligheten att sådane vilkor af Rikets Ständer kunna bestämmas, att man kan controllera medlens användande, och att man finge veta, med hvilka Yerk Rikets Ständers eget redovisande Verk skall hafva att göra. Jag har velat lemna denna upplysning, då jag här hört så oriktiga omdömen om stadgandet år 1823. Grefve Horn_, Claes Fredrik: Jag borde vara tillfredsställd af Grefve af Wetterstedts yttrande, så vidt det innehåller, att Regeringen i allt skall dolja Grundlagen, men jag vet ej, hvartill en sådan förklaring skulle tjena, om man ej förut märkt motsatsen. Herr Hjerta har ganska riktigt upplyst meningen af Rikets Ständers skrifvelse, till hvilken Kongl.
N:o 24, i anledning af väckt motion derom, att allmogens målkärl och vigter skola endast hvart femte år krönas. Bifölls. N:o 25, i anledning af väckt motion om bestämmande af hvilka afgifter eller besvär må såsom kommunala anses. Bifölls. N:o 26, i anledning af väckta frågor om förändring eller förklaring af nu gällande stadganden, angående skyldighet att bygga och underhålla kyrka,^prestgård, tingshus och härads-fängelse. Utskottets hemställan, sid. 7, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj-.t i fråga om förtydligande af 26 kap. 2 § Byggninga-Balken, afslogs, hvaremot Betänkandet i öfriga delar bifölls. S. D. Föredrogs meddeladt Utdrag, N:o 324, af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den If dennes, hvaraf inhemtades, att Bonde-Ståndet, som beslutat före - 438 Prot.-Utdrag den 16 Juli 1857. H >'t( Vt* i< >-.* . ... ->r -J lägga Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet att inom tre veckor, efter det nählnda Protokolls-utdrag kommit Utskottet tillhanda, till Rikets Ständer afgifva Utlåtande i frågan om reglering af skjutsnings-skyldigheten, inbjudit de öfriga RiksStånden att detta beslut biträda; men Preste-Ståndet fann ej för godt att denna inbjudning antaga. Frän Vällofl. Borgare-Sldndet. S. D. Föredrogs ånyo Slats-Utskoltels Utlåtande N:o 76, i anledning af väckt motion om anslag till beredande af tillfälle för officerare af arméen att ingå i utländsk krigstjenst.
M. Groth motiveras pb foljande siitt: D Om en barnmorslras verksamhet inom allmogeoch arbetarehein skall blifvs sB viilsignelserik som mojligt fordras ej blott, att hon +) I flere andra l h d e r shsoin t. ex. i Holland oc11 Belgien Br larokursen tvhhig - och iiilskont l&amp;rolcurserna i vhra grannlander Denmark, Worge och Finland redm aro langre an hos oss, sti hojas dar dock nu allvaFliga, roster f r h l#karnas sida om li %rokursernas ytterligme forlsngnin g. 382 ar kunnig i sitt yrke, skicklig, uta3 afven att hon titan forsakelse kan dela folkets vanor, sprHk och fads samt kan sofva godt i den badd, som i arbetarehemmet kan bjudas henne. Som regel kan detta dock icke blifva forhftllandet, om icke barnmorskan sjdf a r ett folkets barn, soin under sin, barndom och ungdom vurit medlem a£ allmogeeller arbetarehem. Skulle fordringarna p&amp; allmiin bildning ocB skolkunskaper stegras for intrade vid barnmorskelaroverken och storre kunskaper darvid fordras, an hvad folkskolan kan meddela, tror jag detta skulle blifva en olycka fijr landsbygden. Det fortroliga forhilllandet mellan folket och barnmorskan skulle ej Iromma. till stbnd, om barnmorskan genom sina foregtende vanor och genom sin sociala bildning tillhorde de s. k. stindspersonernas klass)). Detta argument, som ju sgnes innebara en del talande skid for bibehillandet a£ barnmorskornas Ibga kunskapsoch samhallsst~lning, ar emellertid latt att gendrifva med motskid ej minclre talande.
Då nu, såvidt de allmänna tidningarne icke hafva missledt mig, 3 Stånd hafva fattadt sitt beslut i denna fråga, och då det, hvarom denna 27:de § handlar, icke kan hänföras till de frågor, som ovilkorligen måste i förstärkt Bevilln.Utsk. afgöras, ifall något Stånd är af olika tanke, anser jag frågan redan afgjord, och är detta den enda anledning, hvarföre jag ej önskar modifikation i Utsk:ts förslag. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har ovilkoligen rätt deri, att denna fråga icke är af bevillnings natur och att densamma genom tre Stånds beslut är afgjord. Man har klandrat Utsk:ts förslag i 2 afseenden: man sade nemi. att det är alldeles ändamålslös och i många fall skadligt, att infordra af den skattskyldige sådane upgifter, som till sin sanningsenlighet äro ganska ofullkomliga. Deremot ansåg man att man borde söka förskaffa sig sådane upgifter, som kunna kontrolleras, d. v. s. sådane, som komma från ett embetsverk. Då nu likväl icke alla upgifter helt och hållet kunna undvikas, böra de göras så litet betungade som möjligt och'framför allt icke begäras 2:ne gånger, först vid mantalsskrifningen och sedan till taxerings-komitéu. Flere af desse upgifter, som behöfvas vid taxeringskomitén, äro nemi. äfven nödvändige vid mantalsskrifningarne. För min del får jag anhålla om bifall till §:n, sådan dess lydelse nu är föreslagen. Gr. Mörner: För min del anser jag den förändring, som 27:de § undergått, vara af stor betydenhet; men jag kan icke neka, att jag så till vida delar Hr Stuarts åsigt, att det synes mig att, om man förut begärt för mycket uplysningar, har man nu öfvergått till den motsatta ytterligheten att begära för litet. Det är visserligen sannt, att bristen är i någon mån afhjelpt genom de upgifter, som skola aflemnas vid mantalsoch skattskrifningarne, och villigt medgifves derföre att denna § just af den anledningen kunnat förenklas.
EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o 1/^2 aflåtne, och den ig i samma månad på bordet lagde, förnyade Betänkande, i fråga om Forväsendet samt Gästgifveriskjuts-anstalterne. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardj anhöll att detta Betänkande måtte ytterligare blifva hvilande på bordet. Herr Hjerta> Gustaf: Då jag ej visste, att detta Betänkande skulle i dag förekomma, och jag har åtskilliga anmärkningar att emot detsamma framställa, dem jag likväl nu ej är beredd framföra, anhåller jag äfven, att det måtte ytterligare få hvila på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att enär flere Ledamöter begärt, att EkonomiUtskottets fö - Den t Augusti. 25 revarande Betänkande måtte ytterligare hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke förvägras. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o i43 afgifne, och den 19 i samma månad på bordet lagde. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om belåningsrätt uti publika fonder å ritorr Spannemål. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Då ifrågavarande af Herr Santesson väckte Motion om belåningsrätt uti publike fonder å ritorr Spanmål blifvit af Vällofl. BorgareStåndet till Rikets Ständers Banco-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens gemensamma handläggning remitterad, men endast Ekonomiutskottet handlagt ärendet, utan att BancoUtskottet deröfver på minsta sätt sig yttrat, finnér jag remissen icke vara hvarken i behörig ordning eller med behörig fullständighet besvarad, ty att Ekonomiutskottet tillstyrker en sak, som troligen icke är verkställbar, det bade Utskottet sjelf bordt finna icke vara förenligt med redbarhet i åsigter. Jag för min del finner, att Utlåtandet antingen rakt bör afslås, eller ock ånyo remitteras till BancoUtskottet, för att få en ordentelig handläggning. Herr Rosenblad^ Bernhard: Historien
Vega inskrefs med anledning häraf påföljande mars månad i Svenska segelsällskapet. Det var således under detta sällskaps flagga, svenska örlogsflaggan med ett krönt O i midten, som den första kringseglingen af Asien och Europa verkstäldes. Vega var, såsom af den längre fram lemnade beskrifningen synes, ett temligen stort fartyg, hvilket under början af färden skulle blifva tungt lastadt med lifsmedel och kol. Det kunde derför blifva temligen svårt att taga detsamma af grund, om det under framseglingen längs kusten i ett nytt, oförsökt farvatten oförmodadt skulle stöta på en lereller sandbank. Jag begagnade derför med begärlighet herr Sibiriakoffs anbud att under första hälften af resan bereda expeditionen en större säkerhet genom att till mitt förfogande ställa medel för byggande af en annan mindre ångbåt, Lena, som skulle hafva Lena-floden till hufvudmål, men som under början af resan skulle bilda ett tender-fartyg för Vega, hvilket kunde, när så pröfvades nyttigt, sändas förut för att undersöka isförhållanden och farvatten. Jag lät bygga Lena vid Motala, af svenskt bessemerstål, hufvudsakligast efter en ritning af ingeniör E. Runeberg i Finland. Båten motsvarade synnerligen väl det med densamma afsedda ändamålet. Ett oväntadt tillfälle att under resan förse ångbåtarne med kol erbjöd sig dessutom derigenom, att jag, samtidigt med förberedelserna till Vegas färd, erhöll i uppdrag att, äfvenledes för herr Sibiriakoffs räkning, utrusta tvenne andra fartyg, ångbåten Fraser och segelfartyget Express, hvilka skulle till Europa afhemta en i Jenisejs mynning upplagd sädeslast och dit införa en del europeiska varor. Dessa senare fylde dock ingalunda Express’ rymliga lastrum, hvilket i stället kunde användas för medtagande af kol för de trenne ångbåtarnes räkning. Detta var så mycket fördelaktigare, som Vega och Lena enligt reseplanen skulle skiljas från Express och Fraser först vid Jenisejs mynning. De förstnämnda fartygen sattes således i tillfälle att ännu på detta ställe taga om bord så mycket kol, som utrymmet medgaf.
Hans väldige mage syntes, i stället för att vara en börda, tjenstgöra som en luftfylld blåsa hos simmaren. Han rörde sig på hälarne, lade händerna öfver magen, knäppte med fingrarne, var outtömlig på barocka rörelser, som han förstod att para med en vighet, ett tillgjordt allvar och ett bemödande om grace, hvars ensemble väckte den ursinnigaste munterhet och upplöste det hela i ett samfäldt skallande skratt, som kom dansen för ett ögonblick att stanna. Annæus Domitius antog en min af komisk förargelse; han låtsade vara stött, kastade sig i en soffa, torkade sin svettiga hjessa och inskränkte sig derefter till att som åskådare bevittna dansens fortsättning. Under allt detta hade hans tankar endast tillfälligtvis varit frånvarande från Athen och de händelser, som der föreföllo. De bud, som Pylades skickade honom, satte honom i stånd att steg för steg följa deras utveckling. Ju längre det led på förmiddagen, desto mödosammare, i trots af vinet och sällskapet, blef det för Annæus Domitius att beherrska sin otålighet, som började öfvergå till verklig oro, och detta ehuru han visste, att Pylades planerat allt på bästa möjliga sätt. Emellertid hade Pylades’ sista bref innehållit följande lugnande ord: „Biskopen har gillat mitt förslag att låta vapnen hvila i Piræeos till aftonen. Pöbeln står således till vårt förfogande. De våra äro blandade i massan, och det kan ej fela, att den snart tågar tillbaka till staden. Krysanteus är i sitt hus, som han öppnat till fristad för en mängd Athanasianer. Detta blir en ny orsak till hvad som i alla händelser skall ske.“ Dessa ord voro, som nämndt, af lugnande beskaffenhet för Annæus Domitius. Men han fruktade ännu, att det förberedda slaget skulle måttas för sent, och för sent blefve det, när Petros efter gudstjensten finge lediga händer och kunde utskicka sina prester som sjelfskrifna ledare af hopen. Dessa skulle otvifvelaktigt afvärja faran från Krysanteus och rikta pöbelns raseri åt andra håll. Efter dansens nöjen kom bordets.
De uppgifter Herr af Uhr, utom de, hvilka redan finnas bland Bilagorna, äskat, medger jag äro lika nödvändiga som upplysande; Jag får betyga honom min uppriktiga erkänsla för den ledning han deruti gifvit Bolaget; jag har väl en del af dem redan här, men skall efterskrifva de öfriga ifrån Grufvan, för att kunna få ingifva dem noggrant uppfattade ocji lagligen bestyrkte, inom kort tid till Högloflige Ridderskapet och Adeln, om sådant benäget tillätes, hvarefter de torde få till de Utskott, till hvilka sjelfva hufvudacten blifvit remitterad, afgå. Friherre Ehrenborgh, Casper Vilhelm: Sedan Herr af Uhr, som så noga känner Skånska Stenkolsverket, lemnat ett så fördelaktigt yttrande om de rika koltillgångar och öfriga resourser detsamma kan lemna, om det med tillräckligt förlag kan bedrifvas, torde det tillåta» mig att ej mindre som Embetsman i Provinsen, än som Egendomsinnehafvare derstädes vitsorda den stora nytta Provinsen har af detta Verks bibehållande och driftiga bearbetande. Såsom nära granne till Verket och ägare af ej obetydliga skogar, talar jag till en del emot mitt eget interesse, då jag ber att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid nödvändigheten att utfinna utvägar att bistå det - 46a Den 12 Februarii. ta högst vigtiga verk; men jag kan ej tänka så kort att jag skulle vilja tala emot detta verk, för att öka värdet af skogar, som ganska snart skulle vara medtagne, om stenkol ej mera vöre alt tillgå. Ett ytterligare skäl torde tillåtas mig att tillägga till styrka för den mening jag hyser att Stenkolsverkets nedläggande skulle hafva de menligaste följder för den Provins hvaruti det är beläget.
Samma utlåtande afslogs åter af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-ståndet, hvarigenom hela frågan sålunda, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förföll. Då emedlertid denna fråga icke förut rönt ett sä allmänt deltagande, helst den vid 1847 —1848 årens riksmöte fallit genom tre Riks-stånds afslag, har motionären i denna större benägenhet för tolerans, i denna allmännare uttalade böjelse för billiga medgifvanden trott sig varsna en skymt af en stigande civilisations oemotståndliga, om ock ofta i sina verkningar knappt märkbara inflytelse. Med förtröstan till detta verksamma inflytande, och under erinran att, genom Norrska Storthingets beslut den 12 Juni 1851, sednare Morn. af Grundlönens 2 §, som var af innehåll: »loder ere fremdeles udelukkede fra Adgang till Rigot,» blifvit, med en röstpluralitet af 93 emot 10, till kraft och verkan helt och hållet upphäfdt, och att genom detta beslut Sverige nu, enligt motionärens förmenande, stöde ensamt bland kultur-stater med sina mot Judärne inskränkande författningar, har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer ville hos KongL Majit i underdånighet anhålla, att i Sverige infödde eller naturaliserade Judar måtte erhålla rättighet att i alla rikets städer bosätta sig, utan föregången särskild ansökan.« Häruti har hr professor Lindgren instämt. 3:o Af hr C. F. fVoern, som åter upptagit sin först vid 1848 års riksdag väckta och under N:o 70 af bilagorna till Borgare-ståndets protokoller in - Alltn. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. 3 tagna motion »om rättighet för Mosaiska trosbekännare, att få bosätta sig hvarhclst inom landet de önska, och att fä köpa läst egendom,a hvilken motion jemväl vid sednaste riksdag förnyats.