Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så fick ja höra’na sucka så okristlitt tungt å nål ja’ vände mej om, stog’na alldeles bakom mej me’ barne’ på armen.» »Hör nu mor» sa’na »ä’n int bra lik far sin?» »Ja’ kunne då int’ säga annat än ja te’ hä. Då såg’ na på pojken riktigt noga å såg som så konstitt på’n å så sa’na »I måst’ förlåt’ mej mor men ja’ vill int’ att’ en ska’ bli’ lik far sin. Han får int’ göra nån så olyckli’, som ja ha’ vare’ ja’ ä så olyckli, att ja kan int länger Å innan ja’ hann’ så myttje som sträck’ ut hanna eller röra på mej, var’a ute på stenarmen me’ pojken tätt te’ bröste å därifrån ut i ån å så utför forsen Mej fann dom liggande som dö’ se’n där ve’ ån jaa, ja’ veit int’ ja va’ kanske dö’.» Nu var det där igen vanvettet i blicken tokilet och nu på allvar. Hon böjde sig mot mej och hviskade »dom sej att ja’ ha’ hugge’ tattarpojken i ryggen me’ e lie, så han stupa han me’ men dom säj så myttje » Nu grep hon mej hårdt om armen och pekade rakt fram öfver gräsvallen, medan ögonen stirrade dödt »Se dänna komm’a å pojken har’a på armen. Hovaligen, hva’ vattene’ rinn’ om dom! Tyst, så ho int’ ser oss! Mor hennes väntar me’ torrt låt’na få gå in i stuga’ å värm sej nalta » Hon tog upp stickstrumpan och rullade ihop den hårdt. Sedan lindade hon förklädet omkring den och lade byltet på armen, som vore det ett barn och så vyssade hon det fram och åter och började sjunga först sakta, sedan högt och skärande: »Nu skall jag till kyrkogården gå, där hafver jag man och barn, där plockar jag blomster och gröna de strå, Hvem skall väl den brudkransen få hahaha, jär ä’ du, Karl Israels mor jär du hänna nu igen?
Dock torde, om välståndet hos jordbrukarne fortfarande tilltager, bättre tider äfven vara att emotse för sistnämnde klasser af befolkningen, helst orsakerne till deras nuvarande sämre ställning egentligen ligger deri, att tillfällena till arbetsförtjensler under de felslagna skördarna minskats, hvarigenom arbetslönerne blifvit betydligt nedsatte, men varupriserne deremot stigit, så att arbetslönerne och priserna på lifsmedel icke stått i sådant förhållande till hvarandra, att arbetaren kunnat * . • genom sitt arbete förtjena nödigt uppehälle för sig och de sina. Arbetslönerne hafva vanligen bestigit sig sommartiden till 1 R:dr å 1 R:dr 8 sk. för häst och karl, 28 sk. till och med 32 sk. för en karl och 20 sk. för en qvinna, samt vintertiden till 36 sk. för häst och karl, 20 sk. för en karl och 10 a 12 sk. Banko för en qvinna, allt på egen kost. Och bar dagspenningen å aflägsnare ställen varit nedtryckt ända till 33i procent derunder, men arbetsförtjenster det oaktadt ändock på många ställen saknats. 3:0 Näringarne. Jordbruk. Af allmogen inom Länets socknar i kustlandet bedrifves åkerbruket såsom hufvudnäring. Att detsammas upphjelpande och utvidgning böra utgöra föremål för omsorgen om landets förkofran, har ock erfarenheten under de förflutna missväxtåren med säkerhet bevittnat, helst man öfver allt funnit, att hemmansägare i de byar, hvarest åkerbruket varit högst uppdrifvet, behöft föga eller intet anlita undsättningsanstallerna, då deremot de jordbrukare, som haft inskränkt och vårdslösadt åkerbruk, varit tvungna , att för undsättnings-spannmål skuldsätta sig större delen utöfver deras förmåga, alt återbetala de erhållne försträckningarne. Och ehuru jordbruksnäringen befinner sig uti ett jemnt tilltagande, har likväl framskridandet derutinnan under de fem år, som denna berättelse omfattar, icke varit så märkbart som man haft skäl att vänta.
Sedan, på sätt 44 § af 1853 års Revisions-Berättelse innehåller, Gravören J. E. Åkerbergs konkursmassa blifvit, genom Öfver-SlåthållareEmbetets Kanslis Utslag den 28 Juni 1853, ålagd att till Banken betala de af Garfveri-idkaren Lars Westerberg och Grosshandlaren J. L. Strindberg, för konkursmassans räkning, lyftade 8,705 R:dr, jemte 5 procent Revisorernes Berätt. ang. Banko-Verket. 5 Rättegången not nGravören Åkerberg och hans konkursmassa. 34 Invexling i Landsorterna af forstuna Bankosedlar. årlig ränta derå från den 23 December 1851, då medlen, till fullgörande af Kongl. Svea Hof-Rätts Dom i målet emot Akerberg och hans konkursmassa, af Ranken deponerades, samt 5 R:dr 40 sk. i expenser; och berörde Utslag derefter vunnit laga kraft; så äskades verkställighet å samma Utslag, dervid det intyg af vederbörande lemnades, att Sysslomannen icke för Åkerbergs konkursmassas räkning innehade någon tillgång till Utslagets gäldande. Sedermera har utur Garfveri-idkaren Westerbergs konkursmassa, den 4 Mars 1854, såsom slutlig utdelning erhållits 2,223 R:dr 7 sk. Banko, hvilka blifvit till Låne-Afdelningen inbetalda. I Grosshandlaren Strindbergs konkurs har Stockholms Rådstufvu-Rätt den 28 December 1854 meddelat Dom, hvarigenom Bankens omförmälda fordran till betalning fastställdes, men emot denna Dom hafva åtskilliga borgenärer fullföljt klagan, som ännu är på Kongl. Svea Hof-Rätts pröfning beroende; vid hvilket rörhållande någon utdelning af Strindbergs konkursmassa ännu icke bekommits. § 34. Under den tid, hvarföre nu redovisas, hafva nedanuppräknade LänsStyrelser från Banken reqvirerat Jörskoll till invexling aj för slitna småsedlar*, nemligen:
» 1850, 57 » 172 » » 1851, 63 » 199 » )) 1852, 47 » 212 » » 1853, 32 » 249 » » 1854, 44 » 240 » » 1855, 31 » 259 » » 1856, 39 » 278 » Oaktadt denna högst betydliga tillväxt i deras antal, som kunnat få sin håg att vinna insigter i landets modernäring tillfredsställd, visar det sig dock, åtminstone så vidt man kan sluta af förhållandet vid de Läroverk, hvilkas berättelser omfatta delta 252 Den 15 April. ämne, att de befintliga Läroverken icke pä längt när motsvara behofvet; så finner sman t. ex., att vid Degeberg: Ar 1847 af 121 sökande, 21 blifvit antagna; » 1850 » 82 » 17 » »' » 1851 » 93 » 20 » » vid Ultuna: » 1857 » 152 » 37 » » » [Väderbrunn: » 1852 » 46 » 19 » » » Flishult: » 1856 »38 » 10 » “ » Sjögesta: » 1850 » 29 » 17 » » » Gungvala: » 1856 »15 » 5 » » » Säbylund: » 1856 » 26 » 6 » » Resultatet häraf är, att under loppet af 9 år hafva vid 7 Läroverk af 602 sökande icke mindre än 450 måst af brist på utrymme bortvisas, och fäster man sig vid åren 1856 och den redan tilländalupna tiden af detta år, finner man att vid 4 Läroverk af 231 sökande endast 58 kunnat vinna inträde. Månne icke dessa siffror tala tillräckligt för behofvet af utvidgade läroanstalter? Ett behof som dessutom, på sätt Hrr:ne hafva sig bekant, blifvit vitsordade icke blott af tvenne större landtbruksmöten, utan äfven af LandtbruksAkademien och af ganska många af Sveriges största och aktningsvärdaste jordbrukare.
Medelst Kongl. Majrts nådiga Bref af den 8 Februari sistlidet och den 12 Januari innevarande år, har för Fullmäktige tillkännagifvits, att Kongl. Maj:t funnit oundgängligen nödigt, att till bestridande af kostnader för ett fullständigare ordnande af Försvarsverket lyfta, enligt det förra brefvet, 1,000,000 R:dr, och edligt det sednare 330,000 R:dr af den summa eller 2,000,000 R:dr, som utaf det i Regeringsformens 63 § främst omnämnda kreditiv blifvit af Rikets Ständer afsédd för Rikets försvar, hvadan dessa summor alltså borde från Riksgälds-kontoret utbetalas i mån af de efter behofvet skeende reqvisitioner, som af Kongl. Stats-kontoret aflätos; varande, enligt hvad högstberörde Bref bilagde Utdrag af Statsråds-protokollerna ådagalägga, på sätt Regeringsformen stadgar, hela Statsrådets tankar i fråga om de beslutade kreditiv-lyftningarne inhemtade. 1 afräkning å de summor, som, enligt Kongl. Maj:ts sålunda meddelade nådiga beslut, skulle utaf nämnde kreditiv utgå, har Kongl. Stats-kontoret, uppå derom, med anledning af General-krigskommissariatets reqvisitioner, gjorda framställningar och till följd af stadgandet i Reglementets 174 §, från Riksgälds-kontorel utbekommit följande belopp, nemligen: i Mars 1853 R:dr 250,000. » April samma Jr » 100,000. » Juni d:o » 200,000. » Augusti d:o » 50,000. » Oktober d:o » 100,000. » November d:o » 100,000. » Februari innevarande år » 200,000. » Maj d:o » 100,000. » Augusti d:o » 100,000. eller tillsammans R:dr 1,200,000.
Det förslag, som nu inkommit, härleder sig deraf, att cursen under sommaren och på hösten en längre tid stod ovanligt låg. Uppmaningar skedde i RiksSltu alt göra inköp af silfver, och särskilda motioner afgåfvos med anledn. deraf, med yrkande att då å Fullmäktiges sida inga åtgärder i detta afseende förnummos B:co Utsk. skulle dem vidtaga. Då fattade BancoUtsk. det beslut, som sedan af Ständerna gillades, om uppköp af en fond i Hamburg, som skulle få räknas till Bankens metalliska cassa. Vid samma tillfälle ingicks till Fullmäktige med affordran af dess yttrande öfver det förslag, som nu utgör föremålet för detta betänkande Det åtgick en längre tid förrän Fullmäktiges svar återkom. Derefter skulle financeafdelningenförst och sedan hela BaneoUtsk. deröfver deliberera. Samma stridiga åsigter, som här yppats, finnes äfven i mer och mindre mån i Utsk., der meningstriden t. o. m. om ordalagen måst genom voteringar slitas. Alltså har det icke varit i Utsk:s förmåga att med betänk, förr inkomma än som skott, och härföre har jag ansett mig skyldig att redogöra. Frih. Rappe, Axel Ludv., anförde skriftligen: Som jag inom Utsk. biträdt det nu för handen varande betänk. anser jag mig pligtig, i en fråga af så stor vigt, söka niola några af de anmärkmr, hvilka mot detsamma blifvit gjorda. En värd talare har synnerligen fästat sig vid de möjliga förluster, den stora kostnad, som den ilrågavar. vexelhandel 228 Ben 13 November f. m. skulle tillskynda Banken. Äfven med förutsättande att dessa farhägor vore grundade, hvilket af flera skäl synes mig föga troligt, och att vexelhandel verkl. skulle tillskynda Banken större utgifter än inkomster, så rubbar det ingalunda min öfvertygelse om förslagets stora gagn både för Banken och den allmänna rörelsen. Troligen har en förvexling af begreppen om Bankens olika sätt att göra vinst eller förlust legat till grund för de yttrade betänkligheterna.
ComnierceCollegiuni aflåtne Nådiga skrifvelser med befallning, att till Götha Canal-Direction för Motala verkstads anläggande utgifva 100,000 R:dr, eller jemt halfva beloppet af den summa på 200,000 R:dr Banco, som Rikets Ständer anslagit, att såsom lånebidrag i föreskrifven ordning användas till fabrikernas och slöjdernas upphjelpande, Skälet för anmärkningens ogillande bar Utskottet uppgifvit vara det, att medlen icke dragits från deras rätta ändamål. Det fordras verkeligen mer än menskligt förstånd för att kunna fatta och göra gällande den tanka, att en smedja, en verkstad, uti hvilken icke kan produceras eller lill verkas någon enda annan pjes, än sorn antingen i en vanlig smeds-verkstad, eller ock uti de redan gamla och väl accreditergde Gjuterierne vid Bergsund, på Kungsholmen hos Owen, och vid Åkers Bruk, m. fl. åstadkommes, kan hänföras till classen af Fabriker och Slöjd-Inrättningar; och lika litet låter det förslå sig, att smedjan vid Motala är en egen och ny uppfinning, då, som sagt är, alt detsamma, som derstädes kan göras, kan lika så lätt förfärdigas annorstädes i Riket. Skola sådane grundsatser få genomdrifvas och göras gällande; och skall sådan förklaring öfver orden Fabrik, Slöjdinrättning och 200 Den 17 Julii e. ih. ny Manufactur fö antagas för nöjaktig, sfi. skall ock ingen gräns mera finnas för anspråk och rättighet till lån utur ManufacturDiscontfonden, och ett anslag af flera miLlioner R:dr skall då blifva lika otillräckeligt och lika ändamålslöst, som 200,000 R:dr.
Då svarade Jesus, och sade till honom: Salig äst du, Simon, Jone son; ty kött och blod hafver dig det icke uppenbarat; utan min Fader, som är i himmelen. Och jag säger dig igen, att du äst Petrus; och uppå detta hälleberget skall jag bygga mina församling; och helvetes portar skola icke varda henne öfvermägtige. Och jag skall gifva dig himmelrikets nycklar. Allt det du binder på jordene, det skall vara bundet i himmelen; och allt det du löser på jordene, det skall vara löst i himmelen. Då böd han sina Lärjungar, att de skulle för ingen säga, att han var Jesus Christus. Ifrå den tiden begynte Jesus förkunna sina Lärjungar, huru han måste gå till Jerusalem, och lida mycket af de äldsta, och af de öfversta Presterna, och af de Skriftlärda; och dräpas, och tredje dagen uppstå igen. Och Petrus tog honom afsides, och begynte straffa honom, och sade: Herre, skona dig sjelf; detta vederfares dig icke. Då vände han sig om, och sade till Petrum: Gack bort ifrå mig, du Satan; du äst mig till hinders; ty du besinnar icke det Gudi tillhörer, utan det menniskom tillhörer. Då sade Jesus till sina Lärjungar: Hvilken som vill följa mig, han vedersake sig sjelf, och tage sitt kors uppå sig, och följe mig. Ty hvilken som vill behålla sitt lif, han skall mista det; och hvilken som mister sitt lif, för mina skull, han skall finna det. Hvad hjelper nu det menniskone, om hon förvärfvar hela verldena, och får dock skada till sin själ? Eller hvad kan menniskan gifva, der hon kan igenlösa sin själ med? Förty det skall ske, att menniskones Son skall komma i sins Faders härlighet, med sina Änglar; och då skall han löna hvarjom och enom efter hans gerningar. Sannerliga säger jag eder: Här äro någre ståndande, som icke skola smaka döden, tilldess de få se menniskones Son komma i sitt rike.
»Tillsyningsman äge öfver försvarslös, som tigger eller »allmänt understöd erhåller, husbonderätt, så att denne är skyldig förrätta wiet arbete, som af tillsyningsman anvisas; njute ock alltid tillsyningsman »emot all förgripelse eller förolämpning af de försvarslösa enahanda skydd »som husbonde efter lag tillkommer. Ar försvarslös af tillsyningsman satt »i arbete hos annan, njute ock denne lika rätt och skydd med tillsy»ningsman. » Skulle här vara uttalad den nyare lagstiftningens verkliga mening med uttrycket husbonderätt, användt att beteckna den magt, Fattigvårdsstyrelse, Direktion för Arbetsoch försörjningsinrättningar samt slik inrättnings föreståndare eller förestånderska tillkommer öfver derstädes intagna hjon; så innebär denna husbonderätt endast, att hjonet är skyldigt förrätta det arbete, som anvisas, och att sådan husbonde äger njuta det skydd till sin person, som enligt lag tillkommer annan husbonde; men deremot till sin egendom, så vidt den är lemuad i hjonets besittning, tillägges ej husbonden särskildt elber annat skydd emot förskingring, än det 22 kap. 11 § Strafflagen i allmänhet gifver. En sådan uppfattning af förhållandet synes närmast öfverensstämma med vår tids åsigter så väl om brott och straff sorn om de inrättningars ändamål, hvilkas rätt vid lagtillämpningen i dylika fall kommer i fråga. På nu framstälda olika lagtillämpning, som ännu mer fallit i ögonen då densamma en och annan gång yppat sig på särskilda afdelningar af samma domstol, har jag ansett mig af 15 § i den för Justitie-Ombudsmannen 128 utfärdade instruktion uppmanad att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet för tillvägabringande af en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande lagförklaring.
Afven här har fråga blifvit väckt om en hamnbyggnad. Flere såväl af stadens som omkringliggande orts invånare äro i denna fråga intresserade, genom de fördelar som af en öppen sjöfart förväntas. Ofverläggningar derom hafva hållits och undersökningar gjorda i detta afseende, men som dessa undersökningar blefvo så sent på året 1847 färdiga, kunde Bolaget, vid då varande påbörjade Riksdag, ej medhinna att begära nödigt anslag eller lånebiträde dertill. Hvad som framdeles dervid tillgöres blifver föremål för nästföljande underdåniga Berättelse. Cimbrishamn. Stadens folkmängd uppgafs vid 1847 års mantalsskrifning belöpa sig till 1,259 personer, hvaraf 556 voro skattfrie. Folkmängden har sedan 1844 ökats med 147 personer. Handtverkerier och fabriker hafva på dessa sednare 4 åren ej undergått någon anmärkningsvärd förändring. Handtverkerierna bedrifvas af 40 mästare, 32 gesäller och 50 lärlingar. De sysselsättas hufvudsakligen af stadens egna invånare. Fabriksrörelsen bedrifves genom 3 färgerier, 3 lädergarfverier, 2 kardfabriker, 1 tobaksfabrik, 1 tegelbruk och 2 urfabriker, hvarvid 40 personer årligen användas och hafva fabrikstillverkningarne per medium uppgått till 15,847 R:dr Banko årligen. Saltsjöfisket har under de förenämnde åren varit mindre fördelaktigt. Sillfisket, som är det betydligaste, har bedrifvits med 9 så kallade vrakekar, bemannade med 36 personer. Under ifrågavarande fyra år har sjöfarten härstädes tilltagit. Den bedrefs år 1843 med 9 fartyg af öfver 10 lästers och tillhopa 221 lästers drägtighet och 5 fartyg under 10 läster hvardera; men vid 1847 års utgång med 18 fartyg af öfver 16 10 läster, bärande tillhopa 4001 läster, och med 4 fartyg under 10 läster. Stadens fartyg hafva under tiden mest begagnats till inrikes sjöfart, men äfven för någon del till fraktfart utrikes orter emellan. Staden saknar stapelrätt. Kongl.
De italienska boningshusen – palatsen, som de vanligen kallas – äro icke blott genom den redan antydda vårdslöshet hvarmed de understundom uppföras utan äfven redan genom sin konstruktion ömtåligare för jordskalf än hvad nordligare länders hus rimligtvis skulle vara. Af trä och jern, det enda som kunde sammanhålla dessa oftast ganska stora byggnader, fins ej mycket. Taket till hvart särskildt rum består oftast af ett muradt hvalf, golfvet af tegel, trapporna af marmor, taktäckningen af stora klumpiga tegelpannor. Det allra värsta är kanske likväl, att murarna ofta nog icke äro uppförda af huggen sten som i Frankrike eller af tegel, utan af alla möjliga och omöjliga slags stenar, hvilka ett annat folk med mera sinne för det solida på sin höjd skulle använda för gatan. Framme vid torget sida om sida med den delvis sammanstörtade kasernen och kyrkans i taggar afbrutna torn hade ett sådant der trevåningars »palats» störtat till en enda hög af kullerstenar, kalk och sopor. Några ordentliga murstenar voro alldeles icke att upptäcka. Något trä fans lika litet, om de kringkastade takstolarna och möblerna frånsågos. Under denna hög, som icke förtjenade namn af ruin, lågo flere familjer begrafna. Vid vår framkomst framgräfdes liket af en adertonårig flicka – en af stadens rikaste och vackraste. På aftonen hade hon flere gånger bedt sin pappa att följa henne på karnevalsbalen. Då han vägrade och slutligen blef vred, gick hon gråtande till sängs för att aldrig gråta mer, stackars liten. Egendomligt nog hade hon resårmadrassen samt den uppoch nedvända sängen öfver sig! – Hon var söndersliten i två stycken och lyftes i det blodiga lakanet som en påse slagtadt kött. Soldaterna, som arbetade med gräfningen, lade icke utan en viss djupt gripande pietet den olyckliga döda på den med svart vaxduk klädda likbåren. En ung brunett, som hela tiden suttit på en kärras fallna skalmar och orörligt stirrat på de arbetandes hackor och spadar, reste sig i detsamma, stampade och ropade: – Hon var min bästa vän! Ha ni förstått? Min bästa vän! Oh, poverina!
DBrtill kommer att bland de ti tabellen upptagna afven medraknats de iildersgrupper, hvilka komma fore 18- %rs-Aldern, d l arbetsfardighet annu ej vunnits samt de illdersgrupper, for hvilka af Bldern minskad arbetsform %ga mHste medfora minskad Ion. BBda dessa slag af arbeterskor saknas vid telefon. Skall man j h f o r a loneforhtillandena for yrkesarbeterskor och telefonister sb mlste man sammanstalla de %Idersgrupper, dar b&amp;da iiro representersde. Vi skola dkfor jamfora telefonisternas loner med de arbeterskors, som varit *) Undersokning af bodbitradenas lon och arbetsfiirhillanden forekommer icke i detta arbete och d&amp; ingen statistik hiixofver eljes finnes upprlttad, kunna vi icke gora nggon jlimforelse med dessa. * *) Af de vid Allmanna telefon anst$illda uppnk det stora flertalet en Ion af ofver 40 kr. i mhnaden, bestlimd siffra knnna vi ej Zlimna. 5-10 i k i sinn ' resp. ' yrken och af h ' +ilka ojamforligt storsta antalet tillhora Bldern 18-40 Br eller just de Bldersgrupper, inom hvilka man Bterfinner telefonisternrt. Man finner dB, att af de vid undersokningen horda arbeterskorna foljmde grupper hafva biittre loneforh~andeh tin rikstelefonisterna: i bryggeri 3, 100 % en ' 16n tifverst. i mPn. a sockerbageri . .. . i 100 u * n n # &gt;&gt; n a sockerbr~zk .. B 100 u n u. 2 u strykning u 2 u u. , 55 ' 1, *, .u n u * P yllefabriker u 54 n * u a D, o ljokbinderi hnde 50 n u n. U. telefon har det stora flertalet ofver 40 lir. i miriaden.) ) P) &gt; '.
Jag vill lemna osagdt, huruvida denna åsigt är den rätta; säkert är att det är en af de grundsatser, som, i dag antagna, i morgon kunna förkastas, och det rättaste är i allmänhet att hålla sig till enkla och begripliga termer. Uti 10 Kap. R. B. heter det: »Der man sitt bo och hemvist häfver;» detta är enkelt och naturligt, och jag anser att man i lagspråk bör så mycket som möjligt använda samma termer i den ena författningen som i den andra. Jag finner således komiterades förslag ega företräde; men jag bör tillägga, det jag, i afs:de å sjelfva §:n, hyser tvekan om dess lämplighet. Jag anser icke den minsta nytta ligga deruti, att i denna § bestämma hvem som är kommunalmedlem af socknen. I 2:dra afdelningen, som talar om kommunalstämma, är stadgadt, hvilka sorn hafva rösträtt, och i en sednare afdelning, den 5;te, hvem som deltager i beskattningen. Här står stadgandet deremot som en allmän fras, utan att. medföra något praktiskt resultat. Jag anser således att g:n bör afslås; men finner R. o. Ad. att den bör qvarstå, så tror jag att dfen af komiterade föreslagna eger företräde. Hr Hjärne: • Då Gr. Sparre icke begärt, att denna g helt och hållet skall uteslutas, anser jag mig ej heller böra besvara de skäl, som han anfört, emedan det möjligen kunde framkalla en längre diskussion. Men hvad det beträffar, att han föredrager komiterades förslag framför Utsk:ts, så anser jag mig böra upplysa, att inom Utsk:t detta äfven var min åsigt. Jag anser de ord, som Utsk:t tillagt, vara öfverflödiga och att de blott skola föranleda mer eller mindre klyftiga förklaringar. Emellertid hafva 3 Stånd bifallit Utsk:ts förslag, och vid sådant förhållande ämnar jag icke kämpa för antagande af komiterades. Gr. Mörner: För min del får jag instämmaicke i Gr.
Utskottets förslag och antog morn. 1, 2 och 3 uti herr Wallenbergs i afseende på denna punkt afgifna reservation. 3 punkten ansågs, såsom en följd af föregående beslut, hafva förfallit. 4 punkten. Utskottets å denna punkt gjorda tillstyrkande afslogs, hvaremot Ståndet antog Diskont-direktionens af Banko-fullmäktige till bifall förordade förslag, rörande föreskrifter i afseende på liqvider inom Banko-diskont-verket. 5. punkten bifölls, 6 punkten återremitterades. 7 punkten. Utskottets hemställan afslogs, och beslöt Ståndet, att stadgandet i 5 mom. 81 § af nu gällande Banko-reglemente skall bibehållas oförändradi. 8 och 9 punkterna bifollos. 10, äfvensom dermed öfverensstämmande 20 punkten godkändes. 11, 12, 13, 14 och 15 punkterna biföllos. 16 och 17 punkterna återremitterades, med anmodan till Utskottet att sätta deras innehåll i öfverensstämmelse med Ståndets beslut, rörande dels 1 dels 2 punkten, jemte Prot.-Utdrag den 30 och 31 Oktober 1854. 495 förklarande, alt Ståndet bifaller deri föreslagna stadganden, så vidt de ej strida mot nyssberörde beslut. 18 punkten bifölls. 19 punkten. Med ogillande af Utskottets förslag till lydelse af 82 §:s 1 mom. beslöt Ståndet, att endast den förändring uti ifrågavarande stadgande må ega rum, att sammanträdena vid Diskont-verket i Stockholm bestämmas så, att pröfningen af handlingar, som afse diskontering eller lån från fonden för handel och näringar, icke fördröjes utöfver 2:ne dagar, samt för enahanda utlåning vid Låne-kontoret i Götheborg icke utöfver 3:ne dagar. Den 30 och 31 Oktober. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D.