Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län och Linköpings Stift belägne Vestra Tollstads församlings kyrkogård, innehållande omkring 8 kappland, befunnits otillräcklig för den derstädes beslutade nya kyrkobyggnad med tillhörande grifteplats, och alltså borde tillökas med jordegor af Kyrkoherdeboställets område till 1 tunland bördig mark, men församlingen saknade utväg att gälda Kyrkoherdeboställets, genom en sådan jordafsöndring, uppkommande förlust, samt socknemännen hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om Nådigt samtycke dertill, att Kronoängen Skinnarvrån, utgörande 2 tunneoch 28 kappland mindre bördig jord, i ofvannämnde församling, finge, till ersättning för Kyrkoherdebostället, i omförmäldte afseende, för everdliga tider öfverlåtas, har Kongl. Majit, enär ifrågavarande Kronolägenhet vore bland antalet af dem, hvilka icke kunna, utan Rikets Ständers medgifvande, Kronan afhändas, jemlikt Regeringsformens 77 §, uti Nådig Proposition af den i5sistlidne Februari, (Nio 29 1 Sami. 1 Afd. af Bih. till Riks-Ståndens Protocoll), hvartill Utskottet får hänvisa, till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida och med hvad vilkor den sålunda gjorda underdåniga anhållan må kunna bifallas. Efter öfvervägande af de i den Nådiga Propositionen fullständigt utredde förhållanden, och med afseende å församlingens behof af ökadt utrymme för den nya kyrkobyggnaden, samt då den ifrågaställde upplåtelsen icke skulle för Stats-Verket medföra någon förlust, anser Utskottet sig böra föreslå Rikets Ständer, att Kronoängen Skinnarvrån må af Vestra Tollstads sockens invånare under everdlig besittningsrätt få öfvertagas, på de vilkor, Kongl. Maj:t för nyttjande-rätten deraf i Nåder funnit för godt tills vidare bestämma, eller en årlig afgift af 27 R:dr 24 sk. Banco, utgörande medeltalet af hvad ängen efter de sista 10 årens markegångspris af kastat; samt att socknemännen för denna arrendesumma gemensamt ansvara.
Jemlikt Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag fattade beslut, åligger det Expediiions-Utskottet att vid hvarje Riksdag hos Rikets Ständer föreslå antalet af de till prenumeration, vare sig å alla Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll tillhörande samlingar, eller å hvar och en af dem särskildt, afsedde exemplar, samt priset derå; och får, af sådan anledning, Utskottet vördsamt hemställa: att hela antalet af ifrågavarande exemplar måtte bestämmas till 40; att priset måtte prenumeranterne beräknas efter 1 sk. b:ko för hvarje tryckt ark; att, vid prenumerations-teckningen, 1 R:dr 24 sk. nämnde mynt må i prenumerations-afgift förskottsvis erläggas för hvarje samling, hvarå prenumereras, och prenumeranten först vid uppgörande slutlig liqvid för sista bandet af samlingen godtgöras, men deremot hvarje band, som dessförinnan uttages, dervid liqvideras efter 1 sk. för arket; att det må vara prenumeranten öppet lemnadt att, allt efter som tryckningen verkställes, häftevis kunna uttaga den eller de samlingar, hvarå han prenumererat, med liqvidations-skyldighet, då sista häftet af ett band utbe' kommes, samt slutligen, att den närmare tillsynen öfver denna prenumeration, så under innevarande Riksdag, som under tiden mellan densamma och den nästföljande, jemte omsorgen om åtgärders vidtagande till att förekomma omtryckning af vissa handlingar, såsom Rikets Ständers Revisorers och Justitie-Ombudmans berättelser, Landshöfdingarnes Femårs-berättelser, Riksdags-beslutet m. fl., för Bihangets fullständigande, äfvensom att vissa dertill bestämda exemplar af Bihanget vederbörligen utdelas bland Rikets Ständer vid början af nästa Riksmöte, måtte Riksgälds-kontoret aniörtros, — alltsammans i likhet med hvad under sislförilutna Riksdag egt rum, på grund af Rikets Ständers bifall till dåvarande ExpeditionsUtskotts Memorial N:o 3. Stockholm den 3 November 1856. 4 Expeditiens-Utskoltets Memorial N:o 4.
213 gr. socker, 8 äggulor och ett dricksglas hvitt vin vispas öfver elden, tills det tjocknar, 4 skifvor gelatin upplöses i litet vatten och rö- res i smeten, som, helst i kallt rum, vispas, tills den kallnar, då man blandar den med 5 dl. grädde, till skum slagen, som sakta nedröres. Slås i formen att stelna. Slås upp och garneras med biskuit och sylt. Elina. Kabeljo.« « Torr, salt Liljeholmens Vinfabrik, Långa £ StocUslioIna, rekommenderar nedannämnda sina tillverkningar, I RENA STYCKEN. M ^ V i försända denna vara direkt till H T$ rekvirenten i små lådor A. cirka &gt; 5 kilo med fria lådor mot efter^ O kraf. Pris: 60 öre pr kilo. PasM 2 sande för hushåll. Kvaliteten fin-, fin, hållbar. ^ SOM SOCKRADE SAFTER: HALLONSAFT. KÖRSBÄRSSAFT. VINBÄRSSAFT, RÖD. VINBÄRSSAFT, SVART. VINBÄRSSAFT, HVIT. JOSEPHSSON &amp; AGNEN 13 AF HERRAR SPECERIHANDLAN.DE. U T I BERÄTTELSE TILL K G L. MEDICINALSTYRELSEN FÖR ÄR 1880 YTTRADE SIG STOCKHOLMS HELSOV.-NÄMND M Y C K E T FÖRDELAKTIGT O M DESSA VINER. SERVERADE KALLA, ARO VINERNA EN ANGERÄM LÄSKEDRYCK; I HUSHÅLL LÄMPA DE SIG SÄRDELES VÄL FÖR TILLAGNING AF SOPPOR, VINGELÉ, LEMONADER, BALAR O. Rekvirera på försök! FÖRSÄLJAS {KRUSBÄR SVIN. (VINBÄRSVIN, HVITT.
Banko och 318 stycken Kongl. 2:dra Lifgrenadier-Regementet med ett belopp af 1,463 R:dr 40 sk. Bankens behållning, som år 1847 utgjorde 5,668 R:dr 34 sk. Banko, har under de trenne påföljande åren ökats till 10,003 R:dr 41 sk. samma mynt. Länets Brandstods-Bolag för byggnader ä landet vinner år från år allt mer förtroende. Hus äro brandförsäkrade för en summa af 18,936,150 R:dr Banko, eller för mer än en million än år 1847, samt lösegendom för 11,446,470 R:dr och således nära en million mer än år 1847; brandskade-ersättningar hafva under loppet af år 1850 utbetalts med 22,097 R:dr 3 sk. 2 rst. Städer och Köpingar. Norrköping. Folkmängden har sedan 1847 ökats med 2,080 personer. Således har folkökningen under de tre sista åren varit större än under åren 1842—1847. Orsaken kan till en del igenfinnas uti en tillökad manufakturrörelse. Folkmängden utgjorde vid 1850 års slut 16,937 personer, deraf 7,890 mankön och 9,047 qvinkön. Fabriksrörelsen, hufvudsakligast klädesfabriker, sysselsatte år 1850: 2,267 mantalsskrifne personer, 734 barn och 603 andra icke mantalsskrifne personer, eller tillsammans 3,604 personer. Tillverkningen uti kläden och ylleväfnader uppgick till 1,052,280! alnar med ett värde af 5,883,187 R:dr 42 sk. och 551 stycken schawlar, värda 1,561 R:dr 16 sk., eller ett sammanlagdt tillverkningsvärde af 5,884,757 R:dr 10 sk.
De hafva tillstyrkt, att öfverskotlen på Statsverkets inkomster längre tid än hittills i Stats-Contoret skulle qvarhållas, hvarigenom Riksgälds-Contoret gått miste om påräknade tillgångar och, till alla skattdragandes lidande, nödgats upptaga lån, hvilka det eljest ej skulle beliöft; och de hafva grundat detta tillstyrkande på det tämligen lösa skäl, att en, genom Stats-inkomsternes fördröjda inleverering tilläfventyrs föranledd brist, genom detta qvarliål 38) lande af öfverskotten skulle i någon mån förekommas. De hafva gifvit flera bevis på sin obenägenhet att inskränka Verks och Corpse^s anslag inom de af Riksens Ständer fastställda stater, och en Föredragande har, vid ett yttrande af denna obenägenhet anfört, att ett Riksens Ständers i sådan fråga gifna yttrande antydde en inskränkning i 39) Konungens prerogativ.
Det så kallade strypsystemet, hvilket nu i detta hänseende ofta utan all förberedelse anlitas, låter den ene för måhända mindre trängande behof erhålla penningar till lägre pris än omständigheterna borde medgifva, under det den andre betages all utväg, att på några vilkor få verkliga behof tillfredsställda. Genom räntefotens stegring efter omständigheterna skulle bankerna i tid inskränka efterfrågan O O ö O inom de för tillfället oundgängligaste behofven.' Riksbanken skulle dessutom undgå faran deraf att, på lider, då diskonträntan står högt i utlandet, inhemska kapitalister dit 9 öfverflytta sina disponibla tillgångar för att komma i åtnjutande af en högre ränta, än den inom landet fixerade. En sådan öfverflyttning, som komme att ske just när de inhemska kapitalerna minst kunde undvaras, måste naturligtvis förorsaka silfveruttagning från Riks-Banken. Det är tili skydd för den lånebehöfvande, som lagstiftaren fixerat räntefoten; Och man synes i allmänhet hafva utgått från den förutsättning, att långifvaren vore den förmögne och mäktige, men låntagaren den fattige och förtryckte. En närmare undersökning af verkliga förhållandet skulle dock i de flesta fall jäfva denna förutsättning, särdeles om man afräknar den upplåning, som, till fyllande af inproduktiva konsumtionsbehof, eger rum och hvilken icke bör ur någon allmän synpunkt uppmuntras. Afseendet å de utoch upplånande klassernas ställning torde således inga lunda rättfärdiga en lagstiftning, som, till förmån för de sednare, betager de förra någon större eller mindre del af den afkastning, hvilken eljest, på grund af tidsförhållandena, kunde dem tillflyta, och detta så mycket mindre, som vid öfverflödig penningetillgång lagstiftningen icke förmår att bereda den afkastning, som den så kallade skäliga räntan skulle innebära. Att låta allting gälla, hvad det kan, blir också i denna fråga slutligen den enda regel, som i sig innebär både billighet och rättvisa. Ur ingendera af nyssnämnde synpunkter låter, enligt komiterades tanke, den bundna räntan försvara sig; och det skall äfven vid närmare undersökning befinnas, att den icke ens länder till verklig fromma för dem, som dermed skulle gynnas. I f. d. LagKomiténs här förut intagna motiver är denna del af frågan vidrörd.
Jag tror derföre, att detta förslag om det vunne framgång, skulle leda till motsatt resultat emot hvad dess uphofsmän dermed afsett, och får utaf de skäl jag nu anfört afstyrka bifall till detsamma. Hr Ribbing, Arvid: Redan i går vid discussionens början i detta ämne vågade jag i få ord motsätta mig åstadkommande af ett hastverk, på grund hvaraf ett plenum lika hastigt här blifvit beslutadt. Då motionen af Hr Rrakel vid förra Riksdagen väcktes derom att R. o. Ad. skulle på det sätt afsäga sig sin sjelfskrifvenhet att val inom detta Stånd borde ske, var jag den första som bestridde det, emedan jag trodde alt Ståndets förnämsta egenskap, sjelfständigheten, skulle dermed gå förlorad. Dä jag således vid förra Riksdagen var den förste, som yttrade denna tanke, så vill jag nu icke heller blifva den siste. Ett slags val af Riddarsmän skulle jag likväl kunna godkänna, nemi. ett sådant sorn skedde af Svenska folket gemensamt med R. o. Ad., i fair man såsom en öfvergång eller för någon tid ville bibehålla adelselementet inom representationen, men huruvida ett sådant förslag skulle kunna remitteras till RiddarhUtsk., det öfyerlemnar jag till Hr Gr. o. Landtm. Jag har likväl ansett med upriktigheten öfverensstämmande och för att genast på förhand för min ringa del söka undanrödja en onödig och vidlyftig discussion med åtföljande söndring, som enl. hvad Hr Carleson be - 444 Den 9 Februari. farat, skulle af detta förslag föranledas, genast förklara att jag ogerna medgifver remiss af något annat valförslag än ett så beskaffadt, som jag nyss nämnt. Jag bör likväl måhända spara med att vidlyftigare ingå uti detta ämne, för att icke åstadkomma hvad jag sålunda velat undvika och derföre nu innehålla med det hvaraf jag för öfrigt har hjertat fullt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den siste värde talarens yttrande visar huru origtig den ifrågaställde remissen är. Han har genast kommit in pä hufvudfrågan, nemi. om det hvilande representations-förslaget bör antagas eller icke.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskotlets Betänkande N:o 13, i anledning af väckta motioner om förändring af lagstiftningen, angående dels testaments-rätten, dels ock gåfva af fast egendom, bifölls Utskottets hemställan sid. 5, att Herr Henschens framställning om antagande af 9 och 10 kap. i Lag-beredningens förslag till Ärfda-Balk måtte lemnäs utan afseende, hvaremot Betänkandet i öfriga delar återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 30, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphörande af det från Rotehållarne eller Soldaterne vid indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll. Ståndet, som fann sig förhindradt att samtycka till hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande Nådiga Proposition föreslagit, afslog Utskottets å sidan 9 gjorda hemställan, äfvensom hvad Utskottet sid. 14 tillstyrkt, med anledning af Riksdags-fullmäktigen Nils Larssons motion, angående lättnad i beklädnads-skyldigheten för Rotehållarne i Jemtland, gillade Utskottets, sid. 15, framställda förslag, att Rikets Ständer icke måtte vidtaga någon förändring i afseende på beklädnads-bidragets utgörande af vakante rotar vid indelta Skånska Infanteri-regementena, samt ansåg, till följd af dessa beslut, hvad^Utskottet i slutet af detta Utlåtande, sid. 1 G, hemställt och tillstyrkt, hafva förfallit. Frot.-Utdrag den 28 Februari 1857. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-Utskottets •
Skattebidrag hufvudsakligen borde fyllas genom Bevillning för brännvins, bränningen, och jag med största skäl ;befarar, att de beslut Utskotten vidtagit, i afseende på föreslagna förändringar i brännvinsbrännings-rättighetens utöfning, hädanefter betydligt skola, efter den beräkning sorn Utskottens Tariff bestämmer, nedsätta afgifterna för brännvinsbränningen under det belopp, hvilket brännvins-bevillningen sedan sistlidne Riksdag till Staten årligen inbragt, har jag icke kunnat godkänna Utskottens ofvanberörde Tariff, utan rö9tat för anta. gandet af det Förslag till Tariff, som inför Utskotten framlagdt blifvit i Herr Rydströms reservation och således lärer åtfölja Utskottens Betänkande till Rikets Höglofl. Stän» der, för att Deras pröfning underställas.” JSric Pehrsson frän Gefleborgs Län' ”Då jag, för min del, icke kan öfvertygas, att den af Höglofl, Utskotten föreslagna progressionen å brännvinspannor, emellan 16 och 30 kannor, är byggd på billighet och rätt* 6c Bil.t Btv.-,Lag-s. AllnuBesv.o.Oec. Utsk.Bet.N.16. visa, får jag härmedelst framlägga en Tariff, som, i mia (anka, för det minsta har för sig, att den följer en viss ordning, utan att göra, om jag så må säga, väldspräng. som till exempel emellan 16 och 17 kannor, och 25 till 26 kannor»” T ar iff: Pannerymd, Afgift.
På det sättef har republiktanken väldigt vuxit här i landet under det senaste året .. Folket har varit missnöjdt, och det är ju af historien obestridligen ådagalagdt, att det missnöjda folket alltid lefver på en dold tanke; oftast är det upproret, hos vårt betänksamma folk, har det varit republiken. En sådan dold tanke har framför allt två väsentliga. egenskaper, ingen märker att den existerar, och den utbreder sig med Öfverväldigande kraft, just derför att ingen har tillfälle att sätta sig till motvärn. Först under de allra senaste dagarne har man märkt, huru starkt denna tanke jäser. Helt nyligen vid ett stormigt valmöte borta i Aarhus, den plats i vårt land der högern och venstern stå skarpast emot hvarandra, var det i en bullrande församling på 4- å 5000, af * dem de flesta bönder, icke möjligt för någon talare att komma till orda: Då visade sig en prest på talarstolen och förklarade, att Estrup var skuld till att konungamakten vacklade, ty under honom sköto republikaner upp ur jorden. Och i det ögonblick dessa ord sades, blef församlingen hänförd af den mest glödande entusiasm, och jublet ville icke upphöra. Och efter detta blef hvarje ord, som den mannen sade, af-hördt med den djupaste uppmärksamhet. Under det största larm förmådde han skaffa lugn. Den, hvilken i likhet med mig varit med om denna scen, har en lefvande känsla af, huru starkt hänförda våra bönder äro af republiktanken, huru fullständigt förändrade förhållandena äro från hvad de voro för ett eller två år sedan, ty då tviflade för visso ingen derpå, att monarkien här var absolut sadelfast. Det är efter min uppfattning den hårdaste anmärkning man kan göra mot Estrup, att han är skuld till detta omslag hos bondeståndet. Republiken kan vara bra för några land, jag tror icke på dess lämplighet hvad Danmark beträffar. Vi hafva icke tillräckligt förråd af stora män till en republik. Men vigtigare än detta — ty någon olycka vore ju icke en i fred och lugn införd republik —. är att republiken för långa tider icke kan tänkas genomförd utan under förhållanden som ingen bör önska, och att vårt folk icke på länge skulle kunna lemna de monarkiska vanorna och göra sig förtroget med republikanska institutioner.
Ja^ känner ej någon sådan traktat, som är afslutad på kortare tid, än 8 år; de flesta ingås vanligen för en tid af 10 å 12 år; ej heller känner jag någon konstitutionel stat, som dragit i betänkande att binda sig vid en handelstraktats bestämmelser lör en så lång tid, och vi hafva, Mina Hrr! i detta afseende ett exempel, som ligger oss temligen nära, och detta exempel är Norge. Norska grundlagens 75:te § stadgar, att Storthinget eger »at paalaegge Skatter, Afgifter, Told og andre ofientlige Byrder, som dog ej gjelde laengere end til l:ste Juli det Aar, da et nyt ordentligt Storthing er samiel, med mindre de af delte udtrvkkligen fornyes.» Man finner, att detta stadgande är mera inskränkt än det motsvarande i Svenska grundlagen, men, detta oaktadt, har ej Norska Storthinget tvekat att godkänna den Franska traktaten, och jag tror likväl ej alt Norrmännen gjort sig kända för likgiltighet om sin grundlag, hvilken de med rätta anse såsom sitt lands dyrbaraste palladium. Det torde kanske för en eller annan, som icke haft tillfälle alt taga kännedom om Norska Storthingsförhandlingarne, vare af intresse att höra huru majoriteten inom den för denna fråga tillsatta Storthings-komité motiverat sin åsigt.
Genom den föreslagna utsträckningen upphäfves dock ej brottets beskaffenhet; och, enligt vår lagstiftning, har detsamma alltjemt varit ansett såsom en art af tjufnad, i doctrinen kallad »brukstjufveri». Af sådan anledning blef det ock upplaget i nyssnämde lag; och den grundsats, som härutinnan således blifvit af sednaste Ständer bibehållen, anser Utskottet ej skäl att nu öfvergifva. Skulle det anses behötligt att stadga straff emot olofligt bruk af annat, än häst och fartyg, måste följaktligen nu befintliga stadgandet utvidgas, utan för - 88 Lag-Utskottet» Betänkande JW 40. ändring af brottets art. Ifrågavarande moment återfinnes alltså icke i Utskottets förslag. Äfven i ett ytterligare fall bar Utskottet afvikit ifrån det Nådiga förslaget i sistberörde hänseende. Detta fall är det som gällande lag upplager i 3 g 49 Kap. Missgernings-Balken. Derigenom stadgas att den, som lägger märke å annans märke, för att dermed något sig tillegna, skall stå tjufsrätt; hvaremot det Nådiga förslaget i 24 § förklarar, att detta brott skall såsom bedrägeri anses och straffas. Men om än list och svekfullhet bär utmärka handlingen, är likväl att besinna att deri ej ingår det svekfulla förledande, som utgör ett hulvuddrag i karakteren af bedrägeri. Den är i allt fall lika bänförlig till stöld, som barns svikliga förledande att från sig lemna hvad det hos sig häfver, hvilket brott, jemte flere andra, blifvit af Kongl. Majrt ansedt fortfarande böra såsom stöld straffas, oansedt det i så måtto närmar sig bedrägeri, alt man funnit nödigt omnämna desamma till undvikande af missförstånd, på sätt synes af Förslagets 26 §. Det skulle således ej leda lill enhet att göra ifrågavarande brott lill bedrägeri eller rubba det hittills härutinnan antagna, och af Kongl. Majrt ej eller förkastade system. Bedrägeri och stöld stå ock i många fall hvarandra helt nära.
Bonde - Srandet har och, lika med Lag-Uts?ottct anstlt riden för Lagfart a Landet kunna och böra inskränkas och förkornas utan afwenkyr för kätter Bördeman, ak winna den salda jorden, lagligen ater; mea da likhet i alla LandSorter ivid rättigheters utöfning och ffyldighcrers iakttagande, instämmer med ordning och är icke mindre angelägen i anfeeiche ti! tiden än til dest öfrige omständigheter, hwaraf följer, at Lagfarts liden ej mer bör inskränkas der rry Ting ärligen infalla, an der blott er eller lwä hallas, samt da K:gl. MajttS Nådiga ?-»position icke föranleder bertil, at utstaka för Bördcman annan grund »vid Bördeöklanders anställande, än Lagen bestämdt, sa har Smndek nied förbigående af de ämnen i Lag-UiskottetS Bckäntande, hwilka äro utsträckta öfwer gränserna af kroposiiionen, bifallit Betänkandet i det öfriga pa efterföljande sätt: At a traffadt köp om Jord och Fast egendom pa landet böra Z:ne Upbud ske, i den landsort, der kry Ting ärligen hällas, köpet winner laga stand nästa Ting esler del tredje Upbudel agadt, och Fastebref til 4S S54 Bcwis derom, da nrfärdas der Twa Ting ärligen infalla, likaledes kry Upbud meddelas ocb ivid slutet af tredje Tinger, kaga ständ fulländas, samt der endast et Ting hwarr är inträffar, rwä Upbud ga, köper wid stulet as det Ting, dä andra Upbuder bcwilljas, bli siva Lagständil och Fastebref dä rhera gifwas, allt sa wida emot samma köp klander i behörig ordning ^icke anmält bliswir: At som Stämning grundlägger al! rättegång och utstakar gräns för Domarens pröfning, sa at StämningS kundgörandc, enligt XI. Cap. Räneg. Bi., ar Bördemannens ena wilker liga Pligt, lika som pä sätt i V. Cap. i. §. Jorda.
I fråga huruvida nödvärn varit för handen oell om dess gräns blifvit öfverskriden eller icke, hvilket allt är beroende af mångfaldiga vexlande sakförhållanden, kan lagstiftningen svårligen meddela närmare bestämmelser eller upställa allmänna förutsättningar. Utredningen häraf måste ytterst ankomma på domarens skarpsinnighet, menniskokännedom och rättskänsla. I dessa fall tarfvas väl alltid undersökning inför domstol, för att ernå laglig visshet om det åberopade nödvärnets verklighet och beskaffenhet. Men, efter hvad erfarenheten vitsordat, saknas anledning till farhåga, att användandet, af nödvärn, der behofvet deraf verkligen inträffat, skulle någonsin kunna leda till ansvar. På grund häraf och med stöd jemväl af Högsta Domstolens enhälliga yttrande, afgifvet i enahanda fråga d. 16 Juni 1823, hemställer jag att i st. f. 56 § måtte införas 8 § i 7 kap. af Lagberedningeus förslag, alldeles oförändrad, hvilket sker, om begynnelseorden »rymmer fånge eller häktad person, eller sätter lian sig» utbytas emot: »sätter sig fånge eller häktad person» etc. g§ 58—65. Dessa §§ biföllos. § 66. Hr Carleson: Den af LagUtskit här föreslagtia 66 § utgör andra mom. af den i K. M:s Nåd. Propos. förekommande § 66. Något motsvarande stadgande fanns icke i det till Högsta Domstolens granskning remitterade förslaget till förordning ang:de mord, dråp och annan misshandel, men blef på Högsta Domstolens enhälliga tillstyrkan uptagel i enlighet med lydelsen i Lagberedningens förslag tili StraffBalk. Om någon del af denna § bör uteslutas, synes det mig företrädesvis vara den af Utsk:t bibehållna.