Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det således än vore att befara, att den tilltagande trävaru-exporten och den lockelse till ökad produktion, som, i bredd dermed, genom prisstegring blifvit åstadkommen, skulle, under fortfarande enahanda förhållanden, leda till en så stark afverkning, att skogarne inom flera trakter småningom blefve nästan alldeles utblottade, på större träd; så måste dessa trakters inbyggare, i samma mån som skogarne icke längre beredde dem någon väsendtlig inkomst, vara betänkte på andra medel till sin bergning, hvilka medel otvifvelaktigt komme att företrädesvis sökas i ett utvidgadt jordbruk i förening med boskapsskötsel och andra vanliga landtmannanäringar. I allt fall torde med säkerhet kunna antagas, att, hvad länets fasta land angår, brist på skog till husbehof icke kommer att inträffa, åtminstone icke ännu på flera mansåldrar, hvarförinnan kommunikationerna torde hafva blifvit så förbättrade, att skogsprodukter med mindre svårighet, än som nu äger rum, kunna forslas till’ställen, der sådana saknas. Berättelse öfver Calmar län för åren 1842—1847. 5 34 Från Sjötullskamrarne i Calmar och Westervik jemte Tull-inspektionerne å köpingarne har jag infordrat uppgifter rörande exporten af de vanligast förekommande slag af skogsprodukter, och vid sammanräkning af dessa uppgifter har förhållandet befunnits vara följande: Exporten af Skogsprodukter till utrikes orter: År. Bräder och Plankor. Bjelkar, Sparrar, Spiror och Ekvirkespjeser. Ekoch Bokstaf. Bark af Ek och andra trädslag. Tjära och Beck. Tolfter. Stycken. Stycken. Tunnor. Under nästförutgångna quinquennium utgjorde denna exports årliga medeltal 126,495 32,101 461,992 1,545 1,469 En skillnad har således uppkommit af ^ . + 44,894 + 14,859 + 350,680 + 897 | — 32 35 Exporten till inrikes orter utom länet har utgjort: År. Bräder och Plankor. Bjelkar, Sparrar och Ekvirkespjeser. Ekoch Bokstaf. Bark.
af stadeiis bränvinsmedel till skollofs kolonier och har fatt denna sin ansfikan I~ifallen. Norge. Rflormer i qvinnodrä~en. Till diskussion om denna fråga sammanträdde den norska qvinnoföreningens medleinniar m. Ofverligpingarne inleddes med föredrag af Fröken M. Weylanil om qvinnodrägtcns historia. Mötet ansiig, att nian borde verka för delvisa förbättringar i ilvinnodrägten, företridesvis snörlifvets afskaflande, d&amp; en genoiigripande reform, ehuru önskvärd. knappast torde kunna i, den närmaste framtiden! genomföras. En praktisk turistdrägt vore hvad man först af allt borde försöka att ilstadkomma, d8 den nuvarande drägtcn synnerligen är till besvär vid resor. A.ofcssor L. DirfricIrron i Kristiania har derstädes hallit en serie mycket besökta föredrag moder och reformdrägt Med 89 röster mot IS bifölls regeringens förslag att kvrkodenartementet skulle bemvndinas bestrida kostnaderna för anordiande ' af gemensam underviking-för gossar och flickor vid Lillehammers. Moldes och Konesberes skolor. under vilkor att kommunerna förklarade sig villiga beko&amp; beh (it %ga förändringar i skollokaler och tillökning i inventarier. LïrzfdmniIgrn for puintrm hade sin arssammankomst den 27 Mars. h.berättelsen visar att vid 1885 h s slut medlemsantalet var 251 eller ungefir samma siffra, som flera föregiende k, samt att föreningen numera kan ~hjelpa sig sjelt, I läseföreningen finnas 43 inoch utlaudska tidningar och tidskrifter, men deraf blott z svenska. Finland. D m nya ajönii~staten förfrnntimcr~shlorna bar blifnt sa uppgjord, att den qvinliga lararepersonalen för samma arbete som den manliga I % vida mindre lön.
53 kraften i vederbörande Verks ämbetsförins CJ } samt att Committéerne af dessa orsaker undantagit Krigs Hof-Rätten från det allmänna upphäfvandet af de särskilda Domstolarne i andra instantien, Men då nämnde) Hof»Rätt icke är att betragta såsom något Förvaltningsverk, från hvilka Committéerne endast hade att afskilja rätts-frågor, så har Utskottet i Committerades förslag icke kunnat finna någon stridighet i grundsatser; och då Förvaltningsverken , i fall ordentlig Domstol får afgöra frågor om ansvar för verkligt ämbets eller tjenstefel, hvilket, hvad de uDder SundhetsCollegium lydande ämbetsoch tjenstemän angår, redan nu sker, deraf icke hindras, att öfver underlydande utöfva det förmanskap och den correctionelia bestraffning författningarne må tillåta; så har Utskottet icke kun. nät inse, att de befarade olägenheterne skola uppkomma, och tror i öfrigt, att geDom måls behandling i ordentlig Domstolsväg, chicaner eller hemlig förföljelse minst skola äfventyras: I sammanhang hvarmed Utskottet jemväl antagit, att de i 2:dra och 3:dje puncterne nämnde mål kunna och böra från Förvaltningsverken skiljas. Dessa äto de hufvudsakligaste anmärkningar, som blifvit framställde mot Committéernes förslag, hvilket Utskottet, så vidt det har afseende på de uppräknade ärendernes juridiska natur och deras afsöndring från Förvaltningsverken, med ofvannämnde undantag, antagit; dock synes vid y;te titeln, 2;dra 54 punkten kunna tilläggas: Tvister emellan Lottoch Fartygs-Befälhafvare om beloppet a} den betalning Lots bor, utom Lotspenningar, särskildt undfå får det han rdddat ett i lägervall stadt fartyg, samt frågor om Lots i sådane händelser begagnat Fartygs-Befdlhafvarens nöd får att betinga sig en utöfver billighet upp• drifven betalning ; eller om f ar tygs-befälhafv ares vägran, att erlägga den Lots , efter föregången billig öfverenskommelse för slikt enskildt biträde, tillkommande betalning.
Finnas de tillgångar, dem sådan ”Gäldenär, sorn i föregående Moment namnes, ”uppgifvit, sedan deras verkliga belopp är utä ”röndt eller influtet, ej uppgå till två tredjedelar”af skulden, varde, der det ej förut skedt, Gäldenär genast häktad och straffas efter 15 §. i ”denna Stadga; och åge ej Gäldenär, som efter ”detta eller 2 och 3 Morn. denna §. ansedd var”der, att utur Riket sig begifva, utan att Bor”genärerne sådant tillåta.” ”Hvad i sådana mål, som i sistnämnde trea» ”ne Morn. sagda äro, slutligen afgjordt varder, ”bör genom den Dotnares försorg, sorn sist i sa-' ”ken dötnt, i allmänna Post-Tidningarnekungöras.” Anders Joachimsson har väl vidare påstått, dels Den 29 Maj. 457 dels att de, som till Syssloman varda utsedde, för att förvalta den egendom , hvilken till Borgenärers förnöjande är afträdd, måtte strängare förbindas till redovisning, dels att ansvar matte bestämmas för Domare, som grunda deras beslut på godtycko; meri sorn, hvad det förra angar, det ankommer på Borgenärerna sjelfva att tillhålla sina Syssloman lill fullgörande af hvad Ctmcours Stadgan i afseende å deras befattning och skyldigheter föreskrifver, vid iakttagande hvaraf tillräcklig säkerhet i afseende å berörde förvaltning vinnes, och hvad rörer det sednare, nödiga stadganden i detta ämne redan äro i 24. Cap. 3 ' samt 1 Cap. 12 §. Bättegångs Balken meddelte , finner Utskottet några ytterligare förordnanden i dessa afseenden icke vaxa af nöden. Detta allt vardey dock Biksens Höglo!!. Ständers vidare granskning och ompröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den g Maj 1815- På Höglofl. Bidderskapets På Högvörd. Prest' och Adelns Bedam. Ståndets Bedara, vägnar 1 vägnar II, F. Strömfelt. Johl Olof Wallin.
Den mörka strimman skog vid synranden kunde mycket väl passera för ett moln någonstans långt borta, och all känsla af horisontaloch vertikalplanet hade jag lyckats förjaga. Hästen, släden, Matti och jag voro en planet för oss, uppåtoch nedåtkänslan fans icke längre, och vi drogo, frigjorda och starka i vår tro på ungdomskärlekens makt, vidare fram mot Lycksalighetens ö, som blinkade i fjärran med färgskiftande lustgårdar. Ett ögonblick blef min fantasi förvillande värklig. Här midt ute på Saimafjärden hade isen hört upp att braka, bjällrans ljud hade jag längesedan vant mig vid, så jag icke fäste mig vid det, färden gick alldeles tyst, och den gråhvita ytan under oss var så jämn att släden mera tycktes sväfva än glida öfver den. Hästens tramp förlorade sig i den ekolösa natten, Matti teg, jag teg, isen teg. Jag var alldeles nära att fråga Matti huru han kunnat gifva sig ut med mig på så vådliga långfärder, och om han icke visste att vi kunde få hålla på så här i tusen år utan att ändå hinna fram. Men Matti satt och halfsof så trygt nickande på kusksätet, att jag genast insåg omöjligheten af att han skulle kört ut i rymden mot Lycksalighetens ö. Jag var icke mycket ledsen på Matti för att han hållit sig kvar på jorden. Hällre tvärtom. Jag började tänka på vår oväntadt tidiga hemkomst, huru den skulle öfverraska alla, och huru man skulle öfverösa oss med frågor. Jag gjorde klart för mig alla de likgiltiga svar jag skulle afgifva bara för att reta deras nyfikenhet än mera, och huru jag slutligen under ogillande förvåning från de hemmavarandes sida helt vanligt skulle berätta dem att vi åkt öfver Saimaisarna redan före jul. Jag kände en ganska stor tillfredsställelse öfver detta faktum, ty det skulle nog förefalla dem ganska våghalsadt, men i alla fall retade det mig en liten smul att jag icke skulle kunna berätta dem något värkligt äfventyr, som vi upplefvat. Det var likasom lite snöpligt att komma hem med bara fantasi som behållning efter en så äfventyrlig resa, och jag började önska att vi skulle åka in helt litet – bara till namnet – eller åtminstone möta ett halft dussin vargar.
För mig åter vore det mer än obehagligt, om det blefve bekant, att jag i natt varit i E–tuna. Jag är nemligen handelsresande och borde enligt min reseplan nu befinna mig i Gefle. Som min principal har ett ytterst häftigt lynne, skulle min sjelftagna permission kunna kosta mig min plats, om den komme till hans kännedom. Mitt besök i E–tuna var af oskyldigaste anledning, det gälde endast en liten inklination och förhoppningen om ett möte, som jag, ledsamt nog, nu gick miste om. Förlitande mig på Eder ädelmodiga tystlåtenhet om min närvaro vid branden har jag äran teckna Med utmärkt högaktning Arnold Lindqvist. P. S. Ingen annan än Ni såg mig vid eldsvådan. Förlåt min slarfviga skrifvelse, men jag har brådtom och måst resa med första tåget. – Tjufpojke der! utbrast fabrikören efter läsningen. Var det inte det jag sade i natt, att han var ute på ett galant äfventyr? Åh, jag är inte så dum ändå, när allt kommer omkring. Nå, kan jag stå honom till tjenst med så litet, så mycket gerna. Hm! Han skulle veta han, att jag också är så lagom glad, att behöfva tas i förhör; men jag lär nog inte slippa så lätt undan, jag stackare. Brefvet hade återförskaffat fabrikören jemnvigten i lynnet, och med sin vanliga lugna godmodighet genomögnade han de öfriga brefven. Då telegrafstationen öppnades på morgonen samma dag, expedierades ett telegram, hvars lydelse var ordagrannt sålunda: »Konsul Brauner Stockholm. Eder order i går ordentligt expedierad. Arnold Lindqvist.» Telegrammet hade inlemnats af en för tjänstepersonalen obekant man i arbetsdrägt. Den förlorade sonen. Då herr Hammar middagstiden anlände till Stockholm, buro så väl hans ansigte som kläder spår af en genomvakad natt. Han såg trött ut, öfverrocken hade erhållit veck i ryggen efter resan i jernvägskupén och skodonen, som blifvit våta af snön under natten och sedan torkat utan att ha blifvit blankade, sågo allt annat än eleganta ut.
I fråga om grunderne för utmyntningen af detta mynt, har Utskottet väl icke kunnat förbise att, om detsamma utpräglades efter lägre, än den, enligt gällande mynt—ordning, bestämda 12-lödiga halt, det ifrågasatta 4—skillingsstyeket komme att, såsom större, blifva lätt-handterligare; men då nämnde mynlstycke derigenom skulle i det närmaste erhålla lika storlek, som T'g r:dr specie och således kunna dermed lätteligen förblandas, samt dessutom, i följd af den betydligare koppartillsalsen, icke allenast för Statsverket medföra en ökad kostnad, utan äfven genom begagnandet antaga ett sämre utseende, så torde någon förändring i nu gällande utmyntningsgrund icke böra i afseende på 4-skillingsstycket ega rum, utan detta, lika med öfriga mynt, präglas af 12-lödigt silfver, hvarigenom det ock blifver till sitt omfång mindre än T'g r:dr specie och således äfven lättare att derifrån särskilja, hvilket ändamål dessutom synes kunna vinnas derigenom, att myntets värde å prägeln tydligt utsattes. På grund häraf tillstyrker Utskottet vördsamt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. 9 att, jemte bibehållande af det redan präglade kopparmyntet å 4 sk, banko, silfvermynt å enahanda valör må utpräglas af 12-lödigt silfver med det remedium i finhet och vigt, Kongl. Majit kan finna godt i nåder bestämma, samt att Kongl. Majit täcktes förordna, att frånsidan å ifrågavarande silfvermynt ensamt må af valören upptagas. Stockholm den 27 Mars 1851. Reservation: Af Herr P. J. Lagergren: “Jag har ej deltagit i Banko-Utskottets, genom öppnan det af den förseglade sedeln, tillkomne beslut om införande af ett nytt silfvermynt om fyra skilling banko värde. Då icke blott Kongl. Myntordningen af den 9
Han kan väl föreskrifva ytterligare former, ytterligare iakttagelser för bevarande af rättigheter, dem han en gång stadfästat; men sjelfva rättigheterna måste af honom lemnäs orubbade. Derföre bestämde icke eller sista Ständer något i denna del. De förbisågo dock icke olägenheten af varande förhållanden; men då de icke kunde afhjelpa desamma utan rubbning af enskildes lagligen förvärfvade rättigheter, sökte de deremot att hindra uppkomsten af dylika förhållanden i en framtid, och således att undanrödja nya anledningar till de oredor och förvecklingar, som hafva sin grund i gällande lagstiftning; och för sådant ändamål ega oftanämnde af Kongl. Maj:t föreslagna stadganden ett ostridigt värde. Efter Utskottets omdöme skulle således ett antagande af de utaf Kongl. Majit i nåder framställda förslag, utan att bestämmelserne i 18 och 19 §§ gifvas retroaktiv kraft i hvad de afse förhållandet emellan odelad och serskild inteckning, innebära en nödig och vigtig förbättring i lagstiftningen; men då Kongl. Majlis nådiga propositioner endast i dess helhet kunna antagas, föreslår Utskoltet vördsamt att Rikets Ständer måtte, med förklarande att Kongl. Majits ifrågaställde nådiga proposition icke kan bifallas, besluta att följande §§ i Kongl, förordningen den 13 Juli 1818 angående inteckning i fast egendom, nemligen 14 §, 16 § och 18 §, de bägge sistnämnde sådane de lyda i Kongl, kungörelsen den 20 Maj 1835, 19 §, 21 §, 23 §, 24 8, med det till sistnämnde § uti Kongl, förordningen den 18
Nämnda författning, allmännast känd under benämningen ”Duells-plakatet”, innehåller särdeles stränga straffpåföljder för förolämpningar, begångna inbördes emellan frälsemän, krigsbefälet och deras vederlikar, hvarmed förstås alla de, som äro med Kongl, fullmagt försedda. Denna gamla' författning har dock för längesedan öfverlefvat sig sjelf, eger icke mer något stöd i det allmänna tänkesättet och '28 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. är derföre icke sedan länge tillämpad. Tidens nivellerande hand har för alltid kullslagit denna afbalkning, som delade samhällsmedlemmar ne i två klasser, och den har skrifvit en för alla gemensam hederslag. Man kan, ur olika synpunkter, tänka olika om denna jemkningsande, som genomgår verlden; men en af dess vackraste uppenbarelser är dock dess sträfvan att göra alla lika inför lagen. Af denna Utskottets åsigt följer ock, att Utskottet icke kan understödja hvad Herr Friherre Raab genom sitt förutnämnda anförande synes hafva åsyftat eller att, i sammanhang nied duellsplakatets uppliäfvande, en ny särskild lag borde stiftas för förnärmelser krigsbefälet emellan inbördes. Beträffande nu de föreslagna straffbestämmelserna i afseende å envigesbrotk så tinner Utskottet flera, redan af Lag-kommittéen anförda, skäl tala för ett mildare bedömande af det våld, som under duell utöfvas mot annan, äfvensom särskilda bestämmelser uti ifrågavarande ämne vara nödiga. Icke såsom skulle Utskottet vilja på ringaste sätt, genom en slapp lagstiftning, uppmuntra till dueller; meningen är tvärtom, att genom ansvar för blotta utmaningen belägga sjelfva förberedelserna till brottet med ett straff, som för förberedelserna till de flesta andra förbrytelser ej eger rum och hvilket ej skulle kunna ske utan en särskild lagstiftning i ämnet. Men det låter sig icke förnekas, att den känsla, som dikterar t, ex. on utmaning, lian till sin grund ofta vara ädel: den är icke sällan harmen öfver en vanhederlig handling, fastän den tager den för samhällsordningen vådliga riktning att vilja sjelf uppträda såsom hämnare.
Bet ii n kander), If:o 208. 357 Utom dessa med anledning af K. Mits Nådiga Proposition gjorda framställningar, har Herr Frih. Anckarswärd uti serskilt motion begärt uppgift: 1:0 å Magazinslnrättningens ställning till Debet och Credit, då utredningen började år 1824; samt 2:0 i hvad tillstånd, till förbättring eller försämring, den befalis när StatsContoiret öfvertog förvaltningen. Svaret på dessa frågor är lemnadt genom Tableauen Litt. B. Och får Utskottet upplysa, att då detaljerade Redogörelser vid förstnämnda tidpunkt samt för år 1826 finnas till trycket befordrade, Utskottet ansett sig böra inskränka sin åtgärd till meddelandet af en summarisk framställning. På sätt å nämnde Tableau är utmärkt, har något Bokslut vid förra halfårets slut år 1826 ej blifvit verkstäldt; och anser Utskottet den åsyftade jemförelsen imellan de nämnda tidpunkterna i allt fall vinnas genom 1826 års Räkenskapsslut, enär senare lialfårets förvaltning hufvudsakeligen omfattade undsättningsanstalterna, för hvilka serskild fond var anvist; 3lo på hvad grunder det blifvit 1827 års Revisorer förvägradt, att erhålla del ej mindre af Magazinslnrättningens tillstånd då förvaltningen till StatsContoiret öfverlemnades, än äfven äf Redovisningen för Creditiv-medlen. Dessa frågor rörande Revisorernes granskningsrätt har Utskottet här ofvan efter dess åsigt afämnet, besvarat; samt 358 Stats-Utskottets 4:o huruvida Creditivet blifvit i öfverensstämmelse med R. Sius föreskrifter disponerad! eller om afvikelser ägt rum; Förhållandet i denna del är af Utskottet i sammanhang med Berättelsen om Creditivet utredt. Af Herr Wollrath Tham har blifvit anfördt:
Dassevolanteurer, genam maiiskapets allt iner oell iner tilltagande olienägenliet alt laga permission, tillskyndades den let^dligare förlusten att utgifva gage oell 8panmäl till de öfvereom^ilette, il villia de derjemte mäste Ilalia leklädds, liar Iros liders Kongl. IVlajrt i öfvervägande liommit: alt, gf sädan anledning, Oardes-llegsmenterne till fot redan lllilvit i ljäder laeviljadt, att för den stenlia, som, i anseende till lrristande tillräeliligt antal permissionstagare, mäste ernellan exereiee-tiderna lrällas i tjenstgöring, utöfver det i stat stadgade antalet, utfä gage oell 8panmäl; alt älven vid de öfrige värkvade Ilegementerne sväl igliet, lid efter annan, sig visat alt liunna fä det i stat dertill Ilerälinade antal permitteradt, oalitadt det uppenbart vore Dassevolanteurernes fördel alt sädant ästadliomma; oell att det slutligen vore med en ordentlig statsreglering mera förenligt, att i 8taterns upptages full aflöning oelr 8panmäl för liegementernes liela stridig för liela äret, än att, säsom nu är fallet, sädant ielie beräknas för största delen af äret för en större eller mindre styrka, livarigenom, dä fullt antal permissionsbällars salinas, utgifter utöfver stat uppkomma, som ielie liunna beräknas ocli nägon gäng ielie liellsr kunna med pä litel» uppkomna besparingar betäekas, oell sälunda dera 11 söranlecla drifer, som livarken kunna förutses eller körekommas; oell laar Eilers Kongl. i^laj:t, mecl afseende Lalla dessa omstäncliglleter oell pä grund clerus, förklarat 8ig vilja, uti Dess lXädiga Droposition till Dikets 8tänder vicl instundande
Utlåtande, i anledning af Kamereraren i Biksgälds-kontnrets Revi* sions-kontor A. Hiiircks ansökning om pension vid afskeds tagandet. (II. A.) Till Stats-Utskottet hafva Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, uti skrifvelse af den 5 nasti. Oktober, öfverlemnat en af Kamereraren i samma Verks Revisions-kontor Alexander Biörck hos Fullmäktige gjord samt af prestbevis och läkarebetyg åtföljd ansökning, deruti Biörck anhållit, att dä han, efter att, utan åsyftad påföljd, hafva flera gånger under de sistförflutna fem åren längre eller kortare tid, åtnjutit tjenstledighet för återvinnande af sin helsa, samt förbättrande af synförmågan på sitt enda återstående öga, numera funne sig, vid en ålder af 53 år, urständsatt att längre, utan äfventyr af synens fullkomliga förlust, vederbörligen fullgöra sina tjenste-åligganden, Fullmäktige måtte hos Rikets Ständer förorda hans, af behofvet högt påkallade, ansökan att, jemte erhållande af afsked från nämnde kamererare-tjenst, få såsom pension bibehålla beloppet af den lör samma tjenst å ordinarie stat uppförda lön. Till stöd för denna anhållan hade Biörck åberopat dels sin inom Riksgälds-kontoret tillryggalagda trettiotreåriga tjenstetid och dels det stadgande, som vid likartade fall var gällande för de vid Rikets Ständers Bank anställde tjenstemän. I anledning af berörde ansökning hafva Fullmäktige, vid densammas öfverlemnande till Utskottet, anfört, att enär det af Biörck nu företedda läkarebetyget innehöll, att han, som åratal liih. till It. St.
Men vår redogörelse för de båda farbröderna leder oss helt och hållet från det närvarande. Middagen taga vi oss åter friheten låna af en söt författarinna, tilläggande att den aflopp utan något synnerligen anmärkningsvärdt. Ty för sådant kan det ej anses, att gubben och Magnus såsom alltid höllo sig glada på sitt vis. Kanske bör hellre anmärkas, att de tre unga deremot voro allvarsammare. «Jag undrar, kära bror,» sade Magnus, under det han med god aptit sväljde en äggblancmangé, «hvad en sådan här ståndsperson skall äta ett par årtusenden härefter, då säkert blott arbetaren mojar sig vid blancmangeer, crêmer och glacer? Man kan just icke säga, att menniskan synnerligen ansträngt sin uppfinningsförmåga för magen. Grodlår, påfågelstungor, tuppkammar och några såser – se der allt! Visst har man också lärt sig att äta andra fågelprodukter än deras ägg och bon, men af en besynnerlig nyck har man icke användt uppfinningen på de däggande djuren. Och alla djurklasser nedom fiskriket stå ju ännu nästan obegagnade. Blott i Kina, som i så många afseenden gått framom vårt lilla Europa, har man vett att pläga sig med insekter; men en af våra entomologer skulle helt enfaldigt svälta ihjel midt ibland den rikaste insektsamling. Mycket återstår således i den vägen att göra. Men med den fart menniskosnillet nu skjuter, kan det på sin höjd räcka en 1000 à 1500 år, tills man lärt sig att i köket använda allt, hvad organism och organisk produkt kallas. Att göra stenar till bröd tror jag fullt och fast blir omöjligt. Jag stöder mig dervid mindre på kemiens nuvarande ståndpunkt, än på hin håles knipslughet. Hvad han ansåg för det svåraste underverk, det måste, tror jag, så bli.
Compton i London; utgörande nämnde belopp återstoden af Kongl. Convoy-Commissariatets hos nämnde hus egande och, vid fallissementet år 1819, till 795 P. St. 4 sk. 2 pence uppgående fordran. Uti Nådig Skrifvelse den i3 Mars samma år hade Kongl. Maj:t lemnat Convoy-Gommissariatet tillåtelse, att, i likhet med Handelshusets öfrige creditorer, ingå i accord, och från massan hade efter hand utbekommits a54 PSt. 2 sk. 4 P-> så att ofvannämnde summa, 54r PSt. 1 sk. 10 p., utgjorde återstående fordringsbeloppet, hvilket blifvit balanceradt i Böckerne de senare åren med 5,307 R:dr 8 sk. 1 r:st. Svenskt Banco, dem Kongl. Convoy-Commissariatet, enligt protocoll af den 3i Januarii i83i, beslutat, att uti Hufvudboken för år i83o afskrifva, enär, enligt Herrar Elmslie & Stooks i London uppgift, någon mera utdelning ur massan ej vär att erhålla. Skiljaktig mening från beslutet om denna Stats-Utskottels Utlåtande iY-'0 3g5. 7 afskrifning hade likväl en Ledamot, Commendeur-Capitainen Kreuger» i så målto yttrat, som Commendeur-Capitainen ansett sådane afskrifning gar först böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. Då de långsamt incasserade afbetalningarne åren 1820, 1822 och 1824 af tillsammans 25o, P. St. 18 sk. samt slutligen 1829 af endast 3 P. St. 4 sk* 4 p., äfvensom den beständigt fortsatta balancering af hela fordran i Böckerne nogsamt ådagalägger, att det af Kongl.