Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
NÖJD [ut i fonden]. FEMTE SCENEN. Tapetdörren slås upp så att stolen kastas fram på golfvet och låset lossnar. RYTTMÄSTARN kommer ut med en trafve böcker under armen. DOKTORN och PASTORN. RYTTMÄSTARN (lägger böckerna på bordet). kerna. Jag var alltså inte tokig! Här står i Odys Här står alltsammans att läsa och i alla böc sén första sången vers 215 sidan 6 i Upsalaöfver sättningen. Det är Telemakos som talar till Athene. "Väl påstår min moder att han, här lika med Odysséus, är min fader; men icke vet jag det sjelf, ty ingen ännu sjelf kände sin härkomst." Och denna digaste af qvinnor. Det är skönt! Hva! Här har misstanke hyser Telemakos om Penelope, den dygvi profeten Hezekiel: "Dåren säger: se här är min nom aflat". fader, men ho kan veta hvilkens länder hafver hoDet är ju klart! Hvad har jag här för slag? Ryska litteraturens historia af Mersläkow. Alexanaf utspridda rykten om sin hustrus otrohet mera än af den kula han i en duell mottog i bröstet. På dödsbädden svor han att hon var oskyldig. Åsna! åsna! Hur kunde han svära på det? Nu der Puschkin Rysslands största skald dog ihjelpinad hör ni emellertid att jag läser mina böcker! Nej se Jonas, är du här! Och doktorn, naturligtvis! Har ni hört hvad jag svarade en engelsk dam, som beklagade sig öfver att Irländare bruka kasta brinnande fotogenlampor i ansigtet på sina hustrur? hon! Ja, naturligtvis! svarade jag. När det Gud, hvilka qvinnor, sa jag! Qvinnor? läspade går så långt att en man, en man som älskat och TREDJE AKTEN. tillbedt en qvinna, går och tar en brinnande lampa och slår i ansigtet på henne, då kan man veta?! Hvad kan man veta? PASTORN. RYTTMÄSTARN. tror bara, inte sant Jonas? Man tror så blir man salig! Jo det blef man!
Ett sådant stadgande, som ej rnedgifver rätt att lagligen utkräfva fordringar af ifrägavar. beskaffenhet, skulle, efter min tanka, medföra en icke obetydlig nytta, då man hittills ofta sett, att t. o. m. bysättning blifvit ålagd för krogräkningar; och det kan ej heller anses för strängt, då det ej hindrar frivilliga öfverenskommelse!' om betalning. Frih. Boye: I det sätt, hvarpå den siste talaren sökt componera Utskms förslag med rättsbegreppen, kan jag icke instämma. Det strider i alla fall mot grunderna för privaträtten att neka någon tillgång till lagen; och jag kan således ej åtnöja mig med mindre, än att denna 5 helt och hållet uteslutes. En sådan lagstiftning tillhör ej ett civiliserad t länd; och det måste sta fast, att betalningsanspråket är lika giltigt, ehvad varan lemnäs för contant eller på credit. Jag anser i följd häraf denna § var absurd, och begär propos. på dess uteslutande. Hr Cederschjöld: Äfven jag instämmer med den siste talaren, ehuru på andra grunder. Jag erkänner välmeningen af Utsklns förslag, men jag ser deri en uppmuntran för brännvinssuparne att bedraga krögarne och derigenom bereda sig medel att supa ännu mera, då deremot nödvändigheten för dem att betala rakningen efteråt nu är en varning att icke om igen låta af begäret hänföra sig utöfver tillgångarna. Dessutom skulle ju följden endast blifva, ätt den, sorn icke har contanter, letnnade sin revers, åt hvars utkräfvånde lagen ej kan vägra sin kraft. Jag befarar ock, att en annan följd vore den, att krogskulder i stället biefve hedersskulder, hvilka, likasom spelskulder, ansåges böra utgå framför alla andra just derföre, att de voro ställda utom lagen. Hr Hjärne: Jag är bland dem, som ansett, att man i Utsk:n vid denna författnings uppgörande gått verkligen fanatiskt till väga i afseende på controller och straffbestämmelser, och den nu ifrågavar. § synes mig isynnerhet derom bära vittnesbörd.
Slutligen får Utskottet upplysningsvis anmäla, att nedan uppräknade §§ uti ifrågavarande afdelning utaf 1858 års reglemente blifvit ur det nya reglementet uteslutna, emedan de lån, hvarom dessa §§ handla, numera äro till fullo återbetalda, nemligen: 24 §, angående lånet för skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation, 33 §, angående lånet för åter-uppbyggande af staden Öregrunds allmänna byggnan ad er, § 46, angående det staden Jönköping efter 1854 års eldsvåda beviljade förlagslån och § 49, angående lånet till fyroch båk-inrättningarnes förbättrande. Likaså har återstoden af det vid 1823 samt 1828—1830 års riksdagar beviljade och i l:sta punkten af reglementets 32 § omförmälda byggnadslån till staden Borås blifvit under sistlidet år till Riksgälds-kontoret inbetald. Stockholm don 13 September 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 183. i Förslag tili Reglemente för Hihets Ständers ili fis t/ät ds-tion tor. § i Riksgälds-kontoret, sorn är ett Rikets Ständers verk, liar till föremål: a) att ombesörja liqviden af elen Svenska Statens skuld, för hvilken Rikets Ständer åtagit sig att ansvara; b) att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta verk anvisade; c) att mottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagna tillgångar och inkomster, samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridande af beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra alla uppdrag och åligganden, som Riksgälds-kontoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit. Angående Riksgälds-kontorets skulder. § 2.
Med edra härars gång På vapenskiftets fält han diktade sin sång: Vid kämpens sida fäst, hvars oförskräckta sinne, Föraktande sitt lif, men vårdande sitt minne, För efterverldens lof, som lönade hans blod, Begärde snillets blick till vittne af sitt mod; När mellan höjda svärd, som i hans hjerta stötas, Viss att i Glysisvall af Brages lofsång mötas, Han lemnade, den stund han föll i Odens famn, Åt Ryktet sina värf och Skalderna sitt namn. Än lefva Götriks, Rolfs och Hervoras bedrifter, Och Thiodolfers sång och Dämisagans skrifter; Än, Bråvalla! din hed af Nordens härar höljd, Minns Haralds ålderdom af Gneip och Hjalte följd, Som qvädde om hans mod och stridde vid hans fana; Än Lodbroks Bjarkamal beslöt hans härnads bana, När han, i Ellas våld till ormars rof bestämd, Sjöng plågornas förakt och sina söners hämd; Än Ragnars djerfve son, af Eistens jern belastad, Sjöng, trotsigt hvilande, på spjutens uddar kastad; Så vårdades bland er, J fäder af vår ätt! Ej mindre sångens pris, än tapperhetens rätt. Men än vill Skaldmön bo hos Vikingarnes slägter; I mildare behag, i prydligare drägter, För Vingåker ännu beständigt vara hörd. Här Runius, först bland oss till Sångens tempel förd, Vid handen i sin gång af Smaken ändtlig tagen, Bevekte styrkans språk att jollra med behagen. Här Gyllenborg, se’n han en stund bland Nymfer dröjt, Uti trumpetens klang förbytte herdens flöjt, Och lärde ändtlig er, J fordna kämpar! dyrka En kung, hvars underverk har öfvergått er styrka. Här sjöng han Carl på Bält med Äges treudds-glaf; Och, sjelf det minne värd, som han sin Konung gaf, Lik Hjelten, den han krönt med lagrar som ej falla, Var utan eftersyn och lemnar den åt alla. Och Du, som i din vår, i samma trakters famn
Ar sökanden från sådant land, hvars lagar icke tillåta befrielse från undersåtlig förbindelse, varder sökanden förelagdl att vid trooch huldhets-edens fullgörande skriftligen afsäga sig de politiska förmåner och rättigheter, sökanden i del fremmande landet innehar.” Rikets Ständer hafva tagit i öfvervägande detta nådiga lag-förslag, hvars bestämmelser i afseende på ordningen och vilkoren för naturalisation Rikets Ständer funnit Expeditions-Utskottats Förs ftig till under d. Skrifvelse N:o 491. 639 lillfyliestgörande oell ändamålsenliga, så ali annan anmärkning ej förekommit än alt, bland de i § 2 stadgade vilkor lör vinnande af svensk medborgare-rätt, finnes i inom 3 infördt, all utländsk man skall ”med vederbörligt tillstånd” varit inom riket boende i tre års lid.
Enligt emottagna Protokolls-utdrag har ifrågavarande Betänkande, afgifvet i anledning af väckt fråga om Kronofogde-tjensternas indragning, blifvit af Hedervärda Bonde-ståndet återremitteradt; men som de öfriga Riks-Stånden detsamma bifallit, samt beslut i frågan sålunda redan är fattadt, kan ålerremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd. Stockholm den 20 Februari 1857. Ank. till Exp.-Ulsk. den 27 Febr. 1837, kl. l e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion, i fråga om särskilda belöningar för skogsplantering å de s. k. St altoma i Elfsborgs lun. Uti en inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr C. Hasselrot anfört, att, ehuru Läns-styrelBih. till R. St. Brot. 1856 & 1857. 8 Samt. 11 Höft. 1‘ 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 54. sen i sednare tider försökt många utvägar för väckandet af allmogens uppmärksamhet på nödvändigheten alt infordra och beså vissa delar af de s. k. Svältorna med skogsfrön, samt hvarje hemman i de socknar, hvilka uti Svältorna ega del, fått för sig afsatt ett slycke utmark lill planteringshage och dessutom, genom Kongl. Cirkuläret den 30 Oktober 1850, premier af 10 U:dr B:ko för tunnlandet blifvit utsatte för trädplantering, alla försök i denna riktning dock strandat emot allmogens likgiltighet för frågans vigt, äfvensom emot dess oförmåga att besörja uppförandet af kostsamma stenmurar omkring de till plantering afsatle utmarks-tegarne, sedan dessa blifvit besådde.
Medan han sålunda tyst och sluten trefvar sig fram genom buskar och snår tycker han sig åter uppsnappa ljudet af en röst alldeles i närheten. Han stannar och lyssnar. Det förnimmes alt tydligare. Heliga Guds moder böj mig ej till jorden under oket af de kval, som plåga mig. Låt mig genom en lång lefnad rik på goda handlingar finna frid med dig, med mig själf och försoning med alla, alla, som jag i min blindhet förorättat och marterat eller, om du stakat ut min bana kortare, låt mig redan här utstå det straff mina handlingar förtjäna Så förnimmer han högljudda snyftningar, hvarpå alt åter blir tyst. Det svindlar för hans ögon. Han måste åter slå sig ned. Vidden af den afgrund, mot hvilken han nu stapplar, har i en hast blifvit solklar för honom. Han har erhållit en osviklig bekräftelse på de farhågor han på senaste tiden hyst: Han har utgjutit oskyldigt blod. Han har med låg misstro och under ett öfversvall af svartsjuka skänkt större tilltro till en hjärtlös ränksmiderskas förtal än till sin trofasta, milda makas försäkringar. Han har med den största otack belönat en tjänare, som städse bevisat honom trohet och tillgifvenhet. Han har gjort andra till sina medbrottslingar och han satt till doms öfver sin nästas små villfarelser. Det var oerhördt. Han fattade ej, huru han kunnat låta förleda sig till dylika gräsligheter. Och där satt han nu med sitt samvete skuldbelastadt. Förledarinnans förtvinade böner och utgjutelser runno honom i hågen. En bäfvan genomlopp hans inre. Han hade aldrig hyst fruktan för något. Men nu förefall honom alt så skrämmande. Träden, stenarna blickade så hotfullt ned på honom. I hans fantasi förvandlades de till väsenden fulla af lif, hvilka ville kasta sig öfver honom och förinta honom. Han gaf till ett skri af fasa. Men ett mångfaldigt eko upprepade hånfullt hans egen röst. Och där borta i fjärran förnam han vågornas sakta skvalp mot strandhällarne. Ett underbart, vemodigt svall först saktare, så åter kraftfullare och sedan fortsättningsvis med växlande styrka.
THURE CEDERSTRÖM. G. H. STRÅLE. C. KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOH. ER. FORSSELL. OSCAR ERH. RABE. ANDERS SANDBERG. J. M. MALMSTEDT. ESBJ. BERGMAN. CARL AHLBERG. JOH. VICT. ABOM. JOH. RYDING. S. HEURLIN. A. W. UHR. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: GUSTAF NETTELBLADT. G. HOLM SYLVANDER. J. SÖDERHOLM. GUSTAF RHODIN. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: ANDERS PEHRSSON. OLOF OLSSON. LARS OLSSON. Sr uno Johnnsson* — 272 — Sleservationer t l:mo Tid berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret, § 10. a) af Herr Stråle, G. H,: »Uti 10 § af Revisorernes berättelse, angående Kongl. Stats-kontoret, hafva Revisorernes pluralitet uttryckt den åsigt, att de »ansett sig vara »förhindrade att granska en redogörelse, för hvilken Kongl. Maj:t redan lemnat veder»börande full decharge». Då jag härutinnan icke kan med Herrar Revisorers pluralitet instämma, anser jag mig böra redogöra för de skäl, på grund hvaraf jag kommit till en motsatt slutsats.
Öfverskrides denna gräns eller lemnäs rättigheten till jordklyfning alldeles fri, så är det fata värdt, att den snart skulle urarta och för det allmänna blifva mera skadlig, än den, rätt begagnad, kan vara nyttig; ty i händelse hemmansdelen eller den afsöndrade jordlotten är så ringa, att afkastningen deraf icke förslår till de nyss antydda oundvikliga behofven, så skall det icke dröja länge, innan Innehafvaren blifver bragt på obestånd och måste falla fattigförsörjningen till lastDe öfrige Samhällsmedlemmarne , sorn måste vidkännas kostnaden deraf, flock i ökade skattebördor uppbära en ökad tyngd ; och i den händelse, dertill anledningar måhända icke saknas, en sådan vidsträckt jordklyfning blifver mera allmän, skulle, vid inträffande missväxt“år, det tilläfventyrs icke ens blifva föt den mera välmående delen af Landets innevånare möjligt att från hungersnöd och elände rädda dem, som, hänförde af Eag-samt Allm-Besv. o Oec-ZJtsk. Ber, N:oéi$. 211 begäret efter en skenbar, men ingalunda verkligt oberoende ställning, utan beräkning på möjligheten att af deni hafva nödig lifsbergning, förvärfvat små, för detta ändamål otillräckliga, jordlappar, och der bpsatt sig med hustru och flere barn. Dessa ära de hufvudsakligaste skäl, hvarå Utskotten stödja öfvertygelse!), att lagstiftande magten eger ej allenast rättighet, utan äfven pligt, att för jordklyfning bestämma sådane vilkor och gränsor, sorn här ofvan blifvit antydde; men då Utskotten således anse sig förbundne afstyrka bifall till ej mindre de af Herr Cederschjöld och Riksdags-Fullmägtigen Nils Mansson fran Malmöhus Dan framställda yrkanden om obegränsad jordklyfning, än äfven Nils Månssons serskilda anmärkning mot stadgandet i 1 Cap. 8 §•
Då den största vigt ligger derpå, att intet tvifvel härom uppstår, anser Kongl. Majit, att 10 § af nu gällande beväringslag bör erhålla en något förändrad lydelse, nemligen: »att under krig, eller rustning dertill, eller när eljest Kongl. Majit pröfvar rikets försvar det påkalla, må Kongl. Majit till vapentjenst uppbåda antingen alla beväringssoldater eller ock större eller mindre del af dem, jemte så stor del af det öfriga beväringsmanskapet, som Kongl. Majit finner nödigt, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende derpå, huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kallas till vapen». För att befordra frivillig tjenst såsom beväringssoldat, anser Kongl. Majit: att beväringspligtig, som frivilligt vid mönstring anmäler sig till beväringssoldat och dertill antages, må under första årets vapenöfning tilläggas en extra aflöning från allmänna beväringsfonden, beräknad efter 50 öre om dagen; att, intilldess lagen om beväringssoldater träder i verkställighet, allmänna beväringsfonden till hufvudsaklig del må afsättas för dessa extra aflöningars bestridande; och att om de, sådant oaktadt, något år icke skulle af fondens inkomster kunna bestridas, fyllnaden må tagas från anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar. Genom nu föreslagna vapenöfning för beväringssoldaterna, kunna vapenfärdighet och tjensteskicklighet hos dessa vinnas i större mån, än hvad som i detta afseende kan 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 43. förväntas af nuvarande bevärings-eliter, hvadan all befordran Bland beväringen endast bör tillkomma beväringssoldaten; och Kongl. Majit anser således: att den nuvarande inrättningen af bevärings-eliter må upphöra.
Icke likgiltighet för det ämne som afhandlas, ulan öfvertygelse alt det ötsk., till hvilket frågan förmodligen kommer att remitteras, skulle grundligare behandla densamma, hade bestämt mig för att icke yttra mig nied anledn. af Gr. von Stedingks nu föredragna motion; och jäg hade i dag 512 Den 29 December f. m. fått en ytterligare styrka för denna min föresats genom de anmärknrr som af Frih. Gederström, Claes Rudolf, blifvit gjorde, och uti hvilka jag instämmer; men då redan flere talare yttrat sig och derigenom visat sig icke hafva samma åsigt om det rätta af behandlingssättet, anhåller jag nu äfven fä yttra några ord, dervid jag, under föresats att afhålla mig från all granskning af de pligter andras samveten ålägga dem, och i det jag aflägger den uppriktiga trosbekännelse, att jag visserligen icke anser egenskaperne af god christen och medborgare uteslutande tillhöra den protestantiska lärans trosbekännare, blott vill inskränka mig till det mera materiella af frågan. Då man vill afskaffa eller förändra en gällande lag, anser jag att man bör tillse hvad olägenheter närvar, förhållanden ej mindre än ifrågasatte förändringar medföra, och om jag då vid granskning af nu ifrågavar. motion i förra hänseendet icke kan upptäcka någon verklig, utan måste inskränka mig till de af motionären uppgifne, af några klandrande omdömen i andra land, under det jag å andra sidan icke kan undgå att hysa farhågor, till följe af sådane förhållanden som England och Schweitz i våra dagar förete, så må det förlåtas mig, om jag icke kan annat än afstyrka bifall till den väckta motionen, synnerligen om jag härtill lägger den af mig fullkomligen gillade bevisning, som Hr Cederschjöld, Robert Theofron, framställt emot det af motionären gjorda påstående om närvar, lagstadgandes brist på öfverensstämmelse med grundlagen, och hvarigenom jag anser vara borttaget det sista stöd, hvarpå kunde hvila framgången af denna motion, hvilken dessutom icke synes åsyfta och icke kan åsyfta att bereda frihet till utöfning af någon religion, då en allmän sådan redan finnes, utan blott lill affall från den, uti hvilken vi blifvit uppfostrade.
Nsj un6erctsuit;8i sutisttii, sii Kont;!. Ns^:i msiie i i^scteiIsis i 8veri8ll ^ortsiiiiin^sssmiinA usmn<1e tiäcts lusii ueiionei' liuu^ois, ssmi, tivuct 6en toris sk' ctem treirsltsr, i otvei eiissisiilmetse weil 6> l>n<!!sAeus siscl^snlteu, uitsrcts sersicitltis toiestliisiei', siiAseulie 6e uli^ASixteii, tivitics i oeir tor revisionen st' 8isis-ver!cei iitttiomuis ve6e> Irorsncie emkeisoe!i ilensiemun i Ritceis korvstisn6e Vl-rii. Lucie clerius tiegsrsn oell köremälei cterkor, ss victi 6ei sfsei^rsnslrnin^en ->!' 8isi8-ve>Ilei, tcsr Ronr;!.
Det kunde visserligen icke vara något att anmärka emot en återremiss af denna §, derest man vore ense om hvad man vill uttrycka; men, enl. min åsigt, är stadgandet så tydligt i denna §, som det möjligen kan vara. Om man läser båda mom:n tillsammans, skall man finna, att det sednare tydligen afser att de särskilda hypotheksföreningarne skola ansvara efter sin delaktighet, och att hvad derulöfver är, skall uttaxeras på dessa föreningar. Om det skulle blifva en brist utöfver denna gräns, endast då anser jag att en solidarisk ansvarighet kan komma i fråga. Jag medgifver att jag icke har så lätt att uttrycka hvad jag menar; men §:ns ordalydelse anser jag dock klar, och tror, att om den redigerades i öfverensstämmelse med hvad Gr. Mörner och Hr Flach önskat, man då skulle komma att göra något annat, än hvad som afses. Jag fortfar således i min anhållan om bifall till §:n oförändrad. Hr Hjärne: Jag har icke kunnat göra för mig begripligt, hvilka farhågor, som skulle kunna föranleda en ändring i denna g. På sätt Hr Bildt anmärkt, finnes redan en alldeles likartad ansvarighet föreskrifven i alla, åtminstone af mig kända, hittills 116 Den 12 September f. tn. existerande bypotheksföreningars reglementen. Jag vill icke tala om de sista sådana föreningar, emedan deras reglementen i viss mån innehålla stadganden, som äro skiljaktiga från begreppet af hypotheksföreningar. Men jag vill tala om de gamla, der principen är strängt bibehållen. Har man erfarit, att denna ansvarighet, der den blifvit tillämpad, på något sätt (rädt någons rätt för nära? Beträffande de yttrade farhågorna, så skulle de möjligen hafva haft något skäl för sig, om 10:de §:n blifvit bifallen; men då R. o. Ad. återremitterat densamma, och Ståndet icke tyckes gilla idéen att tillåta hypoteksbanken uplåna penningar emot andra obligationer, än sådana, som grunda sig på hypotbek af jord, sfi torde farhågorna befinnas grundlösa.
Dertill åtgår 12 kannor vatten; satsens storlek är beroende på, huru mycket man har att tvätta. Louise. Fönsterträdgården. Medel att få myrtenplantor att blomma. Myrtenplantor böra, om de blifva riktigt behandlade, blomma en gång om året, hvilket emellertid lättast befordras, om man sommartiden ställer dem på — jag vet du då, hur alldeles ensam i verlden blir? » » Min kärlek? » hånskrattade han. Det kom en dödlig förfäran öfver henne, att han skulle uttala de ord han nu hade på tungan — nej, hon ville inte höra det, hon ville inte höra detta, som hon anat i sina mörkaste stunder, men aldrig velat erkänna för sig sjelf — hon ville inte höra honom säga, att hon alltid varit honom likgiltig, att hennes kärlek plågat honom, att han aldrig hållit af henne annat än med en ljum, pligtskyldig tillgifvenhet. Hon kunde göra hvad som helst för att lyda de der förfärliga orden. Hon kastade sig öfver honom med ett skrik och tryckte hans hufvud hårdt intill sig, liksom för att hålla honom fast. Men han skakade henne af sig, och nu stod han ett långt stycke ifrån henne. » Rör mig inte! » ropade han i hotande ton. » Hur vågar du röra vid mig? Jag känner dig inte! Jag hatar dig, jag hatar dig — och jag skall hata dig, så länge jag lefver! Du har gjort mig mera ondt, än du någonsin kan godtgöra. Hela mitt lif har du plundrat ut. Och det säger jag dig, att när nu dörren stängs mellan oss, har du sett mig för sista gången! Hellre Amerika än att behöfva andas samma luft som du! » Han gick till dörren utan att se sig om, och nu var han borta. Hon vacklade efter honom, men måste ta stöd mot dörrposten, och der hörde hon hans steg aflägsna sig utför trapporna. Hon var ensam. en solig plats ute i det fria och om vintern i ett oeldadt rum, hvars temperatur likväl icke är under noll. Omplanteringon bör ske om våren och dervid bör kraftig, med lera och sand uppblandad jord användas och krukorna böra ej vara for stora.
U. 306, 320- Konstitut ions-Utskottets Memorialer, Betänkande» oell Utlåtanden : — N:o 25 med anledning af Riks-ståndens beslut rörande det af Konstimtions-Utskotfet uti Memorialet N:o 15 framstälda förslag till ändring uti 72 § Regerings-formen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar. VIII. B. 100, 104, 109. U. 257. A. 409. XI. U. 306 320. — N:o 26. med anledning af Riks-ståndens beslut rörande de af Konstitutions utskottet uti Memorialet N:o 16 framstälda Grundlagsandrings-förslag angående uppskof i Riksdag. VIII. B. 100, 104. U. 257. — N:o 27. med anledning af Riks-ståndens beslut rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 17 främstnldä Grundlagsändrings förslag angående tiden dels lör öfverlemnande af Kongl. Mnj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd oell behof dels för Ut skotts-val. VIII. B. 100. 104. U. 257. A. 409. XI. U. 306. 320 — N:o 28 med anledning Riksståndens beslut rörande det af Konstitutions utskottet uti Memorialet N:o 18 framstälda förslag till ändring uti 76 § Riksdags ordningen, angående den af StatsRådet för dess åtgärder vunna décharge. VIII. — N:o 29. med anledning af Riks ståndens beslut rörande det af Konstitutions U t skot t fet uti Memorialet N:o 19 föreslagna tillägg i 59 § Regeringsformen och 27 § 1 mom. Riksdags-Ordningen angående propositionen om Statsverkets tillstånd och behof. VIII. B. 101, 104. U. 257. A. 409. XI. U. 306. 320.