Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E'ders Kongl Majus underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtm. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Bonde Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den 11 Juli. Stormagtigste Allernådigste Konung! Hos Riksens Ständer har fråga blifvit väckt om utarbetande af ett förslag till en allmän Bergverks-Stadga, hvilken borde, innan den af Eders Kongl. Maj:t blefve fastställd, genom trycket till allmän granskning öfverlemnas. Riksens Ständer håfva, vid öfvervägande häraf, funnit, att det å ena sidan. är för Bergverks - och Manufactur-idkaren angeläget, att äga de föreskrifter behörigen bestämda, hvilka han bör ställa sig till efterrättelse, och å den andra åter det är lika nödigt, att dessa äro så inrättade, att de fullkomligen svara emot sitt ändamål och befordra handteringens nytta och förkofran, så anse Riksens Ständer sig deraf äga full anie d - Den 11 JulU 995 ledning hos Eders Kongl. Maj:t i Underdånighet anhålla, att de nu gällande författningar, angående Bergverks-rörelsen , måtte till en gemensam stadga hopsamlas och, efter hvad nödigt och nyttigt finnes, jemkas och förbättras; hvilket allt Riksens Ständer härmed till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Storinägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom , n. v. Talmän. På Ronde Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den II Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung!
Deu 3 Juli e. m. tili lilia belopp med Karnrerarelönen, och att äfven den nye Canzlislen, hvilken kommer att alldeles skiljas fran Dess i n äteurerna, måtte, i stället för de 60 R:ö} tued vederbörlig förhöjning, sorn af SiätsUtskottet blifvit föreslagen, uppsättas till 153t lk:d. med förhöjning, för att blifva lika med den ixlindsta Conducteurslönem Sluteligen får Jag äfven anmärka, ali frågan om Fxpensmedlens förhöjning, ifrån 200 till 500 R:d., alldeles icke syrieS hafva blifvit af StatsUtskottet tili öfverläsa* ning upptagen: och örn någon skulle föreställa sisr att, i en tid då alla varor ha* o . stigare än någonsin tillförene uppstegra^, och då särdeles de utländska pappers*sor te r, solli till Desseinerna erfordrks, aro blefne vida dyrare ätt fordom» skulle tvänne publica Verknrt vara i stand att åtnöjas med ett ensamt Verks Fxpensnledel, får jag Upplysningsvis deh aran anmäla, att intetdera af de båda Verken förmått att, likasom alla andra Stater, hålla Stockholms Avisor och de Svenska Caléndrarne. Jag slutar med anhållan om HöglofL Ridderskäpets och Adelns benägna öfverse* ende för vidlyftigheten af detta anförande. Om jag varit nog lycklig att i mina skäl finnas grundligt utbeder jagnrig* det tacktes Högloft. Ridderskapet och A» deln till StatsUtskottet återremittera det; Den 2 Juli, e. m. Betänkande, vid hvilket jag funnit mig föranlåten att göra anmärkningar. Dessförinnan torde det mig tillåtas att detta mitt vördsamma Memorial med våraTrenne Med* Stånd communicera. Derjemte blef communication med de fefriga RiksStånden Författaren af detta Memorial tillåten. 5:0 Från StatsUtskottet, af den 14 Ju* ni, angående Löfås Silfververk i Schedevi Socken och Kopparbergs Län.
Palmstjerna nu gjort visserligen af en ledamot hade blifvit begärd på bordet, men alt H. Ex. finge hemställa lill deu ledamot, som gjort denna begäran, äfvensom till Frih. Palmstjerna, om ifrågavar. framställning vore af den beskaffenhet, att den egentligen påkallade något beslut af R. o. Ad. Frih. Den 5 Maj. 359 Palmstjerna hade föreslagit, att de luckor, som förmedelst afresa eller sjukdom kunna uppstå inom de förstärkta Utsk:n må varda i god tid kände och genom nya val fyllda. Detta vore en åtgärd, som kunde äga rum utan att R. o. Ad. nu derom fattade beslut, och 11. Ex. skulle icke underlåta att göra sig underrättad om några sådane luckor voro för handen samt i sådant fall göra framställning om deras fyllande. Hvad åter beträffade böternes uttagande, så behöfde ej eller derom något beslut fattas, då det tillkom Ridd.fiscaleu att tillse, att böterue erlades af de ledamöter, som förfallolöst uteblefvo, samt det, sedan han uttagit dem, syntes onödigt att tillkännagifva hvilka sorn erlagt dem. H. Ex. finge derföre hemställa, huruvida Frih. Palinsljernas framställning föranledde någon annan åtgärd, än att H. Ex. nu förnyade sin uppmaning lill ledamöterne i förstärkta Utskotten, alt infinna sig derstädes, då anslag dertill utfärdas. Frih. Palmstjerna: I anledn. af hvad Hr Gr. o. Landtm, nu anfört, torde milt förslag, utan skada, kunna förfalla, enär det hell säkert beror på Hr Gr. o. Landtm, ali vidtaga de åtgärder, hvarigenom ändamålet kan vinnas. Formen, huru detta ändamål skulle vinnas, ligger mig icke om hjertat. Det är blott del, att, dä eli förstärkt Ulsk. skall sammanträda, medständerne ej mätte fä skälig anledning lill missnöje öfver en sådan händelse, som framkallat det förslag jag tog mig friheten framställa, men hvarifrån jag allt för gerna afstår. Hr Printzenskjöld: Då Frih.
Det Br ett egendomligt fenoinen, att vBra dagars sknlptorer pil det dekorativizs oinrBde gora sin entrkc iued hogrelief, ja med fr&amp;n ytnn niistczn frigjorda figurer, sBsoin 11iir W~lltmder ocll Hansen Rystrup for 10 Br sedan i Kiihlers fabrik, fur ntt sedan ofvergi till ligrelief, tvartemot forfaringssattet hos andra perioders lcon&amp;niirer, hvilka bliljnde med den lagre reliefen och forst sedan de lcande sig fnlllromlig t sakra i f orlnbehandlingea ofvergingo till den hogre. Wrzllanders koilst~~erlc Bra, bBde de i hogoch I&amp;- relief, enkla i grnndf ormen, men. blif viz genom sBv81 modellering soin fiirgornering rika i lrontnr ocll oinvexlande och dock lugaa i totalintryck. Rorstrnncl Bger nulner iifven andra artister. Bland dessa, tror jag, %I: hr Lnndstrom miistare till en prydnadslrrulrn ~ned tnotiv A friin det vAtitas rike. Den a r sB vacker. Yfigorna nerltill iniirka blii, liggaiide i y t m s plan, ofreiy+i upptill i ljnanmde blAgriirit ocll griint fijr att ~1ntJigru i en s l w - p hrit lcam h ~ j u sig f r h lbotten. Fiskar och mimetw llijjii sig obetyilligt, flnndrornas fellor &gt;tit liksom vdgkummanie 1qq) i krusiga, skcziya lcanter och marke~xs tlessntoir~ meci ell l h k t riitlgr&amp; f iirg, 11vilken t.illilrn mecl hritt: .if re11 iir imnetfiirgen.
R:dr och den till 9,700 R:dr brandförsäkrade åbyggnaden derå, enligt serskildt instrument, värderad till 13,159 R:dr 21 sk. 6 r:st.; samt att, vid den serskildt skedda komparativa värderingen, behållna af kastningen, före bytet, blifvit uppskattad tili 910 R:dr 29 sk. 5 r:st. eller i kapitalvärde å 6 procent, utan beräkning af åbyggnaden, till 15,176 R:dr 43 sk. 2 r:st, men, efter bytet, af kastningen beräknad till 999 R:dr 33 sk. och kapitalvärdet till 16,661 R:dr 22 sk.; samt om Östra Bennebäcks boställe: att det af ålder bestått af 3 mantal, som sedermera blifvit förmedlade till 1| mantal oell innehade åker med en areal vidd af 110 tunnland 31,6 kappland, reducerad till 65 tunnland 9,533 kappland första gradens jord, ansedde att afkasta 412 tunnor 22,2 kappar spannemål, eller å hvardera årgången 206 tunnor llyL kappar, äng till en vidd af 355 tunnland 6,8 kappland, som, reducerade till 224 tunnland 0,800 kappland i första graden, antagits afkasta 307,091 lass hö eller reducerade 211,891 lass hö af första graden, samt i skogsmark tunnland. kappland. Utskog till - 3088. —• 13,-. och hemskog med betesmark - 680. — 0,3. eller tillhopa 3768. — 13,3. hvaraf afräknats till betesmark 407: 22,i. samt till gårdsbehofven - 702: — 1109 221 hvarefter till skattläggning återstode 2658. — 23,2. eller med tillägg af oduglige mossar, reducerade till 41. — 8,8.
Utgående Tullpro”cent 5.” ”Trädvirke, Tunnbottnar af Furu och ”Gran; Inkommande Tullprocent 50; Utgående ”Tullprocent 5.” Friherre Cederström', Denna tullprocent förefaller mig besynnerlig. Det är en skadlig anstalt att hugga sådane tunnbottnar och tunnstäfrar, jag skulle derföre tro att procenteri borde bestämmas i omvänd ordning. Herr af Wingård: jag får upplysa, att detta är en misskrifning. Hrr Grefven och Landt Mar/kalken hemställde, om icke, sedan en Ledamot af BcvillnmgsUtskottet upplyst, att de af Bevillningsutskott tet iöreslagne ifrågavarande Tullprocenter tillkommit genom misskrifning, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt stadga, att inkommande - fien 20 Augusti c, m, 929 mande Tullen å Tunnbottnar och Tunnstäfrar af ej mindre Ek eller Bok än äfven af Furu och Gran måtte till 5 procent, samt utgående Tullen derå till 50 procent bestämmas. Bifölls. Hvarefter Ridderskapet och Adeln fann för godt att, med bifall till hvad Bevillningsutskottet föreslagit, bestämma inkommande Tullen å ”Sågade Tunnbottnar af Ek, Bok, ”Furu och Gran” till 50 procent samt utgående Tullen derå till 5 procent. ”Trädvirke, Årträd eller Ämnen till Åror*. rtJtgående Tullprocent 20.” Herr Grefven och Lcmdt-Mar fhalk en hemställde, om icke inkommande Tullen å Årträd kunde till 5 procent samt utgående Tullen derå till 30 procent bestämmas. Ropades Ja, ”Täcken, af alla andra namn och slag;' ”Inkommande Tull procent 50. Utgående Tull .”procent i.’* Grefve Cronhjelm'. Jag får fråga om filtar äro upptagne på något annat ställe, eller räknas hit. Ridd, 0. Ad, Prof. VII, Band. 59 93° en 30 Augusti e. m. Herr Cederfchjöld: Jsg vill minnas, att tullen å filtar på ett annat ställe i Tulltariffen
Åtlydnad al denna lXädiga kelallning, kalva Krigs-Oollegium oek 8tats-0ontoret, elter inlordrande al Kandsköldingens i Oötkekorg8 oell Lokus Kän, Oommendantens i Oötkekorg, som tillika är Okek lör der lörlagda Oötka ^rtilleri-Ilegemente, In^varterings-Oommissionens oek lVIagistratens i Oötkekorg 8amt t. l. Oommendantens a Kllskorgs lutning kvar lör sig algilna yttranden oek förslag i ämnet, lör egen del, uti gemensamt underdånigt utlätande al den 11 luli innevarande ar, anmält, att Oollegierna al en uträttad takell till jemlörelss emellan de uti de inkomna förslagen urtagna ersättnings-kelopp oek k vad sä väl elter 18^1 Lrs Inkvarterings-Ordning lör 8täderna utom 8toekkolm, som, jemlikt 1^20 ärs Ini^varterings-Ordning oek serskilda Kongl. Dref, i 8toekkolm lör 8vea ^Krtilleri-kegemente utgär, samt kvad 1828 ärs eontraet mellan Oötkekorgs stad oek garnisonen derstädes nu kestär, lunnit, att den al Kegements-Okelen äskade ersättning i liera delar ölverstege ieke klott, kvad In^varterings-Oommissionen oek Nagistraten tillstyrkt, utan oek den ersättning i contant, som al staden Oötkekorg nu utgär, äfvensom att, vid 8vea ^rtilleri-kegemente i 8toekkolm, in^varterings-ersättningen lör flere grader uppginge till mindre kelopp, än kvad lör Oötka ^.rtilleri-Kegemente nu klilvit, under äkeropande ak körkällandet med kusk^rorna i Oötkekorg, al käde lllagistraten oek ke - 6 /fong/.
Som det flere gånger detta år skedt, at personer som under fastlags tiden om fredagarne äro nere vid kyrkan till graföppningars förrättande, under den stund passions predikan hålles, likväl sig med detta arbete sysselsätta och därigenom visa förakt för den offentliga gudstjensten; Och då man knappast kan förmoda, at derers betraktelser vid grafven, detta eljest så lärorika ställe godtgöra saknaden af möjelig upbyggelse genom gemensam gudsdyrkan, nu besynnerligen sysselsatt med betraktelse öfver världens försonare; äskades af prästerskapet förbud emot detta oskick hvar till församlingen sitt bifall lemnade, med utsättande af 32 sk Bco vite till fattig-cassan, för den, som med nyssnämnde arbete sig sysselsätter, under det passions predikan i kyrkan hålles. §20. Besvärade först prästerskapet och sedan en del af församlingen sig däröfver, at månge, i synnerhet ungdom, före gudstjenstens slut, sön och helgedagar utur kyrkan utlöpa, då ännu kanske blott en eller annan vers återstår at af sjunga; eller ock, om de till slut qvarblifva, genom et brådskande tillgripande af sin hufvudbonad, visa, at de sjelfve nödvändigt äro tanklöse deltagare uti den andakt som öfvas, eller minst störa den för andra. Ordföranden erhindrade om prästerskapets rätt, at genom kyrkodörrarnes tillstängande hindra det onda; äfvensom om den plikt, som enligt flere socknestämmo beslut är stadgat för den som för tidigt gå utur kyrkan; Men som det ansågs vanärande för församlingen at genom tvångsmedel söka vinna en gudstjenst, som endast kan och bör bestå uti anda och sanning; så skulle man, tills vidare, låta bestå med utöfningen af denna rätt, i hopp at omförmälte osed, vid föreställning därom försvinner, hvilket man med ännu större tillförsigt förmodade, om fäder och husfäder gifva uti detta fall goda efterdömen, och tillhålla dem, som under deras lydna stå, at dem efterfölja. § 21. Ändteligen upmanades församlingens älste och sexmän, at jämte prästerskapet vaka öfver sedlighet och ordnings bibehållande inom församlingen. Och när uppenbara och anstöteliga brott uppas, dem till laga beifrande anmäla.
St., sedan deras krafter under tiden blifvit ökade, skulle ytterligare ned - D c u aj Februari f. ra. 7i3 nedsätta det redan nog förknappade anslaget. Likväl, och ehuru tillgångarne vid denna riksdag voro ovanligt stora, så tillintetgjordes dock , både genom det enkla och det förstärkta StatsUtsk:s åtgärder, förtröstan på de gamla anslagens bestånd. Hvem hörde icke, då Utsk:s omröstning förestod, sina framställningar om behofvet af anslagens oförminskade bibehållande besvaras dermed: ”att nog finna vi det skulden förr eller sednare måste betalas; men dertill fordras att lion offenlligen erkännes och till beloppet uppgifves.” Om jag ej bedrager mig, så var framkallandet af en dylik åtgärd just skälet hvarför mången röstande lade sitt ja till de båda anslagens nedsättning. Sedan den önskade åtgärden numera är vidtagen, huru bemötes detta nya bevis på förtroende till R. St.? Jo, med StatsUtsk:s hemställan till deni att ej befatta sig med saken, i anseende till en Riksrätt, som förmodligen varar längre än riksdagen. Tillstyrkandet innebär således i oförtäckta ord, att lemna cassans förvaltare hjelplös och med detsamma göra Utrikes Statsministersembetets återbesättande omöjligt intill dess man påhittar en candidat, som äger nog inflytande hos R. St., för att, vid sitt inträde i embetet, medhafva deras anvisning på de erforderliga medlen. Om en sådan nationens man stöde till buds redan vid denna riksdag, så förblefve väl StatsUtsk. ändock obevekligt, att dämma af dess sednaste förfarande med andra framställningar om ersättning genom extra-stalsreglering för öfverdrifven förknappning på den ordinarie. Tillstyrkandet innefattar följaktligen, lika med andra afslag på oumbärliga medel, en hänvisning till nästa riksdag, hvars snara sammankallande måste blifva en följd af Utrikes Departementets och andra förvaltande verks förlägenhet, att med mindre tillgångar besörja samma åligganden som förut.
Maj:t, — med afseende ej mindre derå, att sökandens ifrågarande tjensteförseelse tillkommit ej af uppsåtligt vållande, utan af orätt begrepp om Författningarnes verkliga mening, än ock å de flerfaldiga vigtiga värf och förrättningar, sökanden under sin långa embetsmannabana i Rikets tjenst utfört och i hänseende till hvilkas fullgörande sökanden så väl från Kongl. Maj:t som Rikets Ständer undfått fördelaktiga vitsord om nit, skicklighet och välförhållande, samt i betraktande jemväl deraf, att det ågångne ULslagets tillämpning skulle för sökanden, som hade en talrik familj att försörja, medtaga alla tillgångar, utan att balancens belopp dermed på långt när kunde betäckas, — i nåder beflia sökanden från den honom ådömde ersättningsskyldigheten, eller, i händelse detta icke kunde beviljas, hos Rikets Ständer föreslå afskrifning af den summa, sökanden blifvitfcdömd att godtgöra, äfvensom att, jemte det med verkställigheten af Högste Domstolens Utslag, i hvad detsamma sökanden anginge, finge tills vidare anstå, Kongl. Majit måtte förklara, alt all fråga om seqvester å sökandens pension eller öfriga egendom för Kronans räkning under tiden komrne att förfalla. Slutligen har Canzii-Rådel Valerius, under hufvudsakligt åberopande af det obestridda förhållande, att under den tid af 97 dagar, räknadt från den 15 December 1836, sökanden innehaft Kameral-Departementets Chefsembetet, ifrågavarande tullbalance minskats med mera än 40,000 R:dr Banco* samt då verkställigheten af Högste Domstolens emot Canzli-Rådet fällde Stats-Ulskottets Utlåtande^ N.-o 88.
M. och de beslut, som af K. M. fattas, och de motiv, som Statsrådsprotocollerna innefatta, och den följd sorn dessa borde få, så skulle jag hafva mycket att svara på hvad Hr von Troil nyss sagt; men det förhåller sig icke sä. 90 § Reg.F. är i det afseendet alldeles tydlig och klar, och vi måste hålla oss till de former, sorn i grundlagen äro tillåtna, .lag kan således här, i afseende på föredragningen af sjelfva saken, blott svara att, om Utsk:n hade infordrat de Kammar-eollegiernas ocb Förvaltningens af Sjöärenderna utlåt.-n öfver denna sak, hvilka förmått K. M. att erkänna ifrågavar. jords skyldighet till ordinarie roterings dragande, och att godkänna den rotering som blifvit uppgjord; så hade Utsk:n kommit lill ett helt annat resultat, än det som blifvit föranledt af ett prot.utdr. utur Statsråds-protokollet. Nu har af Hr von Troil en annan fråga blifvit framställd, den nemi. att, endast derföre att riksdagsmän från Halland förklara inom Ulsk. sig anse såsom våldförande, att de oroterade hemmanen af utsockne-frälset blifva med ordinarie rotering belagde, så borde de bibehållas vid sina gamla skyldigheter som de hade 1810, utan afseende på, om dessa skyldigheter skulle blifva i rak strid med de skyldigheter, som alla andra hemman i Sveriges öfriga provinser, i enlighet med de beslut som — ej mot, men till följd af 80 § Reg.- F. — blifvit fattade i ordinarie roterings-väg måste undergå. Jag skulle tro att Halland ej har mera rättighet, än någon annan provins, att undandraga sig följderna af den rotering som Konung och R. St. hafva beslutat; och det är hvad som skett här. Ingenting annat har i Halland skett, än ett mycket noggrannt iakttagande af hvad K. M. och R. St. fastställt och gillat i full öfverensstämmelse med 80 § Reg.F., och likväl tillåta Utskrn sig att säga, det dessa hemman icke, ”pä ett med 80 § Reg.F. öfverensstämmande sätt, blifvit ålagde ordinarie rotering”.
Man har också trott sig märka, att superiet minskas eller tilltager, allt efter som priset på bränvin slår högt eller lågt, hvilka förhållanden antyda att ytterligare inskränkningar i bränvinsbrännings-rättigheten skulle kunna 7 förordnas till fromma för allmänna sedligheten, och i öfverensstämmelse med allmänna tänkesättet. Gröfre brott och missgerningar höra ännu till undantagen, och under sista femårs-period hafva blott 2:ne dödsstraff blifvit exequerade. Mindre föibr} leiser, som ej kunna hänföras under missgerningar hafva aflagit i mån som dryckenskaps-begäret minskats. Fång-journalerne visa, att personer som tillhört Länet, till följande antal varit i häkte inmanade under ifrågavarande femårs-period, nemligen: De allmännast förekommande brotten äro emot egaöderätten. För året 1842 visar sig en mer än vanligt bög numerär, men en längre observation erfordras för alt kunna bedöma om dertill medverkat den mildring i straffbestämmelserna, hvarmed man velat förbereda öfvergången till ett nytt straffsystem. Det vill icke visa sig att inskränkningen i de affliktiva straffen underlättat återföreningen emellan de frigifna brottslingarne och samhället; ty som hos menige man begreppet om vanfräjd är fästadt vid brottet, ej vid bestraffningen, så uppkommer genom del förra ensamt den väsendtligaste svårighet för tjufven att blifva i tjenst och försvar antagen. Denna svårighet kan således räknas såsom en verkande orsak till iteration af brottet, till dess den personliga friheten för lifstiden är förverkad, eller att den vanfräjdade mer eller mindre snart hemfaller till de allmänna arbetsinrättningar för bristande försvar. Under sådana förhållanden, och då de mera ömmande föremålen för menniskokärleken — fattighjonen — årligen ökas, torde det blifva svårt alt tillvägabringa sådana frivilliga föreningar till lösgifne fångars bispringande, som lära vara nödvändige bihang till det så kallade penitentiär-systemet. Men om också denna landsort icke lemnar talrika bidrag till kriminalhistorien och brollinåls-slalistiken, så måste man dock beklagligen erkänna, 8 att antalet af dera som göra sig fölfallne till polisbehandling, årligen tillväxer.
Bestämmelsen vid slutet derom, alt cirskildc delegare uti vederbörande bolag eller inrättning i förutsatt fall icke påföres bevillning för inkomst från samma bolag eller inrättning. Bifölls. Sista yttrandet, sidan 43 i Betänkandet. Dervid lät Ståndet bero. Första yttrandet, sidan 44 i Betänkandet. Gillades. Förslag till Förordning, angående Mantalsoch skattskrifningars förrättande. Ingressen. Ansågs ej föranleda lill annan åtgärd, än läggande till handlingarna. §§ 1, 2 och 5. Biföllos. § 4. Första, andra och fjerde punkterna, samt tredje punkten, första momentet, biföllos, tredje punkten, andra momentet, afslogs, oell samma punkts tredje moment äter/emitterade. § 5. Första, tredje, fjerde, sjette, sjunde och åttonde punkterna biföllos, hvaremot andra och femte punkterna återremitterades. §§ G oell 7. Biföllos. § 8. Bifölls, med undanlag af första och tredje punkterna, som återremitterades. § 9. Bifölls. § 10. Första punkten bifölls, men den andra återremitterades. §§ 1 1 till oell med 13. Gillades. Del anilia yttrandet, sidan 44 i Belänkandet. Godkändes, så vidt förslaget tili Förordning angående Mantalsoch skaltskrifningarna är af Ståndet anlaget. De två yttranden, sorn förekomma sidan 45 i Betänkandet. Biföllos. Slutligen beslöt Ståndet all lill handlingarna lägga alia de delar af Betänkandet, N:o 20, der framställningar af Utskottet ej skett, och hvaröfver beslut icke blifvit af Ståndet fattade. Den 9 Maj. Frän Hedera. Bonde-Sldndet.
Den fråga som innehålles i detta Betänk., sammanhänger nära med det stora 12-millionerslånet, hvarföre jag anhåller att i största korthet få göra några anmärkmr. Den minoritet inom It. o. Ad. till hvilken jag hörde, och som ogillade detta stora statslån, har snarare än man kunnat vänta sett sin åsigt antagen och delad af ett större antal; ty många som förut visade en särdeles ifver för detta lån. hafva kommit på andra tankar sedan de hunnit, som man säger, morgna sig och vakna upp ur den magnetiska sömn, hvari de genom ordets och inbillningens förförande magt blifvit försänkte. Men statsmännen lälo upskrämma sig af handelsmännen, som i sitt djupa betryck begagnade alla medel för att genomdrifva sina önskningar och förmådde folk att tro det Sverige befann sig i en ytterst beklagansvärd ställning, samt att det endast vore det utländska guldet* AVi D«» i Ma rs. maliska kraft som kunde lösa förtrollningen. Man sade då att penningen rental' vore försvunnen; att elen kommersiella stormen hade bortsopat och förskingrat honom så att den ingenstädes mer hos oss stod att igenfinna. Det liar dock sedan visat sig, att Jernkontoret kunnat inom landet på billiga vilkor uptaga ett ganska stort lån, och det bade säkerligen ej mött svårighet att få det ännu större om Kontoret behöft mera. Ett annat kraftigt bevis på att icke plånböckerna smalnat till den grad som man velat låta påskina finnes äfven deruti, att, enl. från åtskilliga håll meddelade underrättelser, den rut pågående kronoupbörden utan svårighet inflyter. Jag har personligen talat, med upbördsmän inom Stockholms län, hvilka bekräftat detta förhållande. Mati liar äfven sökt framhålla, att en mängd arbetare skulle blifva sysslolösa om icke det föreslagna länet gjordes. Nåväl! ännu liar, mig veterligen, ingenstädes sådant till någon i ringaste mån oroande grad inträffat, och om också någon förlägenhet i detta alside visat sig i de nordligaste trakterne af landet, så måste man sannerligen beskåda detta phenomen genom ett starkt agranderande synglas för att derigenom söka justifiera ett statslån. En sådan mindre olägenhet borde och kunde säkerligen på annat sätt aflijelpas, och jag skulle djupt beklaga om