Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte till kann agifvande, att, i följd af tjensteindragningarne vid flottans officerskorps, ett lönebesparingsbelopp af omkring 21,000 R:dr vid 1865 års utgång komme att å Femte Hufvudtiteln finnas särskildt afsatt, hvilken tillgång dock, såsom blott tillfällig, icke kunde för nämnda korps’ nya organisation påråknas, har Eders Kongl. Maj:t begärt Rikets Ständers medgifvande, att omförmålda belopp jemte ytterligare af enahanda anledning, intilldess nyssberörda organisation sättes i verkställighet, å korpsens aflöningsanslag uppkommande besparingar må under tiden för nästa statsreglering få användas till såväl aflönande af extra maskinister, hvilka kunna pröfvas böra tillfälligtvis till förstärkande af flottans ordinarie maskinistpersonal antagas, som andra under nu förestående personalregleringar inom de sjöför svaret tillhörande stater och korpser tilläfventyrs sig yppande tillfälliga aflöningsbehof; och hafva Rikets Ständer hifallit förevarande nådiga framställning. 5:o. Likaledes har Eders Kongl. Maj:t hegårt, att till befrämjande af nu pågående personalregleringar inom de sjöförsvaret tillhörande korpser och stater, å Hufvudtiteln må få qvarstå icke blott de öfverskott till sammanråknadt belopp af 2,362 R:dr 52 öre, som, enligt hvad anmäldt blifvit, på aflöningsanslagen för flottans officerskorps och civilstat uppstått genom dels fortsatt reglering af amiralslönerna och dels åtskilliga på indragning ställda civile tjenstemåns afgång, utan äfven vidare, genom tjensteindragning, uppkommande besparingar, intilldess medlen lör omförmålda regleringar icke vidare behöfvas. “ O Enligt hvad af Statsråds-protokollet för den 13 sistlidne Oktober inhemtas, har, genom fortgående reglering af amiralslönerna, årliga aflöningsbehofvet för ..
Om en stund blef han dock lugn och började synbarligen fundera på utvägar. “Hör du, Sven du“ — han fick honom förtroligt under armen — “du känner ju Augusta i cigarrbutiken?“ “Ja-a, men högst obetydligt“, medgaf Sven, redan på förhand bekymrad för utgången. “Det är vår enda utväg nu“, påstod Henning, i det han utan vidare gjorde sin egen sak till allas. Sven teg. Han ville hälst slippa att vara med om den vändning, samtalet nu tagit. “Det är inte farligt att vigga en tia af henne“, fortsatte Henning. “Hon gör det så gärna. Den tilltalade teg fortfarande lika energiskt. Men det hjälpte icke. “Hör du, Sven — du får låna en tia af henne till i morgon. Då får jag mynt, ser du, och då betala vi.“ “Jag är inte tillräckligt bekant med henne för att kunna låna pängar af henne.“ “Hvad fan gör det — vi gå med dig in. Var nu inte omöjlig!“ Augusta var “artisternas cigarrflicka“. Hon kände alla de unge konstadepterna, och hennes butik var deras vanliga mötesplats. “Nå — hvarför kan du inte själf låna af henne“, inföll Prisse, som gått tyst under hela tiden. Henning blef stött: “Jag? Det fattas bara det! — Jag har gått och lagt ut hela tiden och bjudit både på middag och kväll — men när jag då ber er om en liten småsak strax nä, nä! Fy tusan sådant kamratskap! Nu går jag hem! Tjänis!“ Han gick. De andra stodo kvar. Och på båda smög sig en och samma förnimmelse — att de burit sig bra otacksamt och lumpet åt. På en gång satte de efter honom. Sven tog hans arm: “Är du stött, hva’? Åh skräp! Du kan väl begripa, att jag gärna gör dig den tjänsten. Kom med nu, så gå vi till Augusta.“ Henning spelade oblidkelig i början, men han föll snart ur den rollen, och allt blef godt igen. Alla tre gjorde sällskap till cigarrbutiken. “God afton, söta ni“, hälsade Henning, som naturligtvis inträdde först. — Flickan hälsade igen. Hon var blek af nattvak och klädd i svart från topp till tå.
Man påstår dessutom, att den, som köper bränvin på en lönnkrog, sjelf är brottslig, emedan han köper af en förbrytare, och just derföre, åtminstone i detta fall, icke bör anses vittnesgill. Härtill svaras: då Lagen icke anser köparen af bränvin på en lönnkrog för brottslig, och mången dessutom köper bränvin på en lönnkrog, utan att en gång veta, alt det är en lönnkrog, så tyckes ett dylikt påstående hvarken vara i Lag grundadt eller genom tillräckliga skäl blifva öfvertygande. Jag medgifver, att omständigheter kunna inträffa, som i vissa fall göra det betänkligt, att tillåta ofvannämnde köpare att sjelfve vittna; men då jag tillika besinnar, att en mängd lönnkrogar genom ett dylikt stadgande snart skulle försvinna med alla de svordomar, slagsmål och brott af nästan alla slag, som nu fräckt utöfvas i desse afgrundsnästén, så tvekar jag icke längre, alt, efter mogen öfverläggning och fullkomlig öfvertygelse, påyrka, att köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må sjelfve derom vittna; tjr så länge sorn köparen icke får vittna, skall lönnkrögaren hädanefter som hittills i de flesta fallen onäpst få fortfara med sitt afskyvärda handtverk, att demoralisera och i grund ruinera drinkaren samt försänka hans hustru och barn i armod och nästan oberäkneligt elände. Må vara, att den enfaldige någon gång, genom tillståndet för köparen att vittna, till minuteringsbrott skulle kunna förföras af den listige, så bör han åtminstone derigenom erhålla en kraftig varning, att för framtiden taga sig till vara samt afstå från denna nesliga näring, som förr eller senare leder till ofärd oell förebråelser t — och hvad det ändtligen beträffar den erfarne och slipade lönnkrögaren, så tjecker jag, att man ickesynnerligen behöfver oroa sig, om han omsider och någon gång genom detta stadgande skulle träffas af det ansvar, som han tillförene genom mångåriga konstgrepp förstått att undvika.
"Kalevalas hjeltar bära mycket tydligare än den helleniska eller tillochmed den tyska folkdiktens hjeltar prägeln af en gudomlighet, som sammanflyter med naturkroppen och dess verkningar på menniskolifvet; de äro ursprungligen elementära gudar".104 Och på följande sida: "deras gudomliga väsende, deras förhållande till elementerna springer hundrade gånger i ögonen, och dock äro de hjeltar, hvilka underordna sig sjelfva under de egentliga gudarne Jumala, Ukko, Hiisi." Men liksom i de flesta folks mytologier, så insnärja sig äfven i den finska de mångfaldigaste föreställningar i hvarandra. Ett folk, som vandrat under århundraden från mellersta Asien till Suomis sjöar, som kanske ströfvat från söderns yppiga dalar såsom nomader öfver Kirgisernas sandiga stepper, måhända äfven tältat mången vinternatt på de ödsliga tundrorna vid ishafvet, hos ett sådant folk måste föreställningarna om allt i verlden vexla i det oändliga. Man kan derföre med fullt skäl antaga, att dessa vexlingar och de deraf beroende olika bildningslagren skola återspeglas äfven i fornsångerna. Den flyktigaste läsning måste också upplysa derom, att århundraden ligga emellan den tid, då de två första sångerna af Kalevala äro diktade, och den då de sednare bildats. Äfven Castrén yttrar i sin granskning af den nya Kalevalaredaktionen, att myten om verldsskapelsen står der såsom ett helt och hållet isoleradt fragment. Utom den hemlighetsfulla skymning, som verldens morgon i dessa, liksom i alla folks uräldsta myter, sprider öfver tingen, bevisas det äfven deraf, att Wäinämöinen först har en helt annan gestalt, än då han såsom en gubbe fikar efter Ainos hand. Tron på honom såsom heligare än vanliga menniskor har försvunnit, och nu vågar folkfantasin gyckla med den åldrige. Att den allmänna utvecklingen af de fordna gudagestalterna i myten till folkhjeltar äfven egt rum hos Finnarne, bevisar den ytterligare förminskning de slutligen undergått i sagorna.
Då han skref ett bref, idkade han litteratur, gjorde han en bugning, så odlade han skön konst, under det att vi telegrafera våra bref och endast gå och rösta, för att få det bekväma hälsningssättet infördt äfven för civila. För vår bekvämlighets skull anstränga sig tusentals hjärnor till döds. För oss pinglar telefonen och afpressas ångan den största möjliga kraft, för vår skull krymper postpapperet ihop till brefkort, och då vi skola aflägga nyårsvisiter, behöfver endast jungfrun bläddra igenom adresskalendern och slunga in några dussin blanka ' visitkort i tvåöreskuvert. Vi skicka brefbäraren i vårt ställe och trösta oss med, att vi sända honom till så många flere dörrar i stället. Visitkorten äro billiga och 2 öre äro inga pengar. Men — invänder man — nyårsvisiterna voro dock ett gammalt dumt bruk, som det icke är skäl att önska tillbaka. Nå, — svarar jag — äro nyårskorten en bit bättre? Öfver nyårsvisiterca hvilade dock en personlig prägel, som gaf dem ett särskildt värde, men hvilket värde ligger väl i ett nyårskort? Åtminstone för den, som hellre trycker en väns hand än hans handske? Det är samma skillnad mellan en nyårsvisit och ett nyårskort som Lifförsäkringsbol. Ä M a m s e l l Blanche. B a r c k. Ett kvinnoporträtt, tecknadt för Idun af Richard Bergström. " Hon var prästdotter från Säter och hade i unga år kommit till Stockholm. Om hon här haft några relationer, torde dessa hafva inskränkt sig till en urgammal faster, lika fattig som hon; nog af, genom relationer eller utan, blef hon införd i ett och annat hem. Arbete behöfde hon snart icke söka; hon blef eftersökt, och man räknade det för tur, när hon, långt förut påtingad, omsider kunde komma. De hus, där hon en gång blifvit införd, fortforo merendels att anlita henne, så länge de ägde bestånd. Otvifvelaktigt betydde hennes skicklighet i sitt yrke mycket, men knappt mindre hennes personlighet, detta lugna, jämna väsen, detta försynta tal med sin dalska brytning, hennes förtegenhet om tillståndet i andra hem, som betryggade för skvaller om ens eget.
Hade vi icke en sådan stridsfärdig krigsstyrka, skulle ej blott en ständig känsla af otrygghet hålla oss orolige, och detta inverka på vår regerings ställning till utlandet, utan vi skulle, vid första uppstigande moln vid den politiska synkretsen, nödgas inkalla större eller mindre del af beväringen till vapenöfningar, hvilket skulle förorsaka millioner i kostnader och uppenbarligen visa krigsrustningar. Ville man åter detta undvika, skulle deraf föranledas tvekan om beväringens tidiga uppkallande, och vid en möjlig öfverrumpling nödga oss att tillmötesgå en fiende med oöfvade massor i förtunnade ramar, eller förleda oss att möta honom ensamt med små dyrbara regementstammar, snart medtagna i de första drabbningarna, qvarlemnande organisationens brutna skal sedan hennes kärna blifvit förtärd. Den anmärkning kan med fog göras, att då arméens organisation beräknats för en vanlig krigsfot af 70,000 man, borde äfven beväringsmanskapets öfningar derefter rättas. De fördelar en öfvad och krigsfärdig styrka medför, skulle derigenom säkrare vinnas och arméen alltid kunna fullrustad och fulltalig gå i fält. Om kornmitterade, det oaktadt, inskränkt sig till att föreslå den styrka, som ständigt och utan förberedelse borde kunna påräknas, till 50,000 man, har det skett för att i fredstid icke betunga nationen mera, än statens säkerhet oeftergifligen kräfver, och denna inskränkning har ansetts möjlig endast under förutsättning att en reserv af omkring 20,000 man inom icke alltför lång tid kunde vara färdig att understödja den förut utryckande styrkan. Häraf följer ock, att om tiden medgifver förberedelser och tillräckliga vapenöfningar före fälttågets öppnande, arméen då bör kunna med mera samlad kraft från början uppträda. Den beväringsstyrka, åt hvilken årligen borde gifvas denna fullständigare öfning är beroende af stammens styrka. Denna är nu (officerare, underofficerare och spel inberäknade) 29,446 man.
Fann Ridderskapet och Adeln för godt, Itf, enär sistnämnde Betänkanden redan hUfvit» *f de öfrige irenne RiksSl Inden blfaline, fö? dess del dervid låta bero. Ut supra. S, D. Föredrogs a nyo och återremittera* des, på grund af Herr Gyllensvahns, Henrie, Adolph, dervid gjorde anmärkningar, Stats-, Re. yillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeco-v ' nomie-Utskattens dea 19 sisth Augusti unde? H;o 4 53 afgifne, saint, den 5 dennes em. på Eordet iagde, Betänkande, i anledning af väck* 10 motioner, angående en jemnare fördelning af Rosiförings-skyldigheten, tillökning 1 den niy bestådde Pospskjutslegan, postens fprtskaffand© genom Gästgifvareskjuts-, med flere till Pots/s Väsendet hörande ämnen, Ut supra* S. D. Vid förnyad föredragning af Uag* samt Allmänna Eesvärs-och OeconuimeUrskot* tens den 29 Aistlidne Augusti under N:q 363 afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordel Sagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärk* ningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, om yrkade utvägar till förekommande af löse, mön arbetsföre personers kringstrykande och hellande; fann Ridderskapet och A* deln, att, enär sistnämnde Betänkande redan feiifvii Ridderskapet och Adela bifallit ? Ifren 16 September «. m, g# Utskotten* ifrågavarande Utlåtande bord® Hg* ga* till Handlingarne. Ut Supra S. D, Föredrogos å nyo och gillades följande, från nedannämde Utskott iokornne, samt den 5 dennes e, ir,. på bordet lagde, Utlitandeai frän SfatsUtsiottet { Af den 3 dennes?
Ständer vid sistlidne Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, det Invånarne i Blekinge och Skåne må tillåtas att från alla in» lastningsplatser i den forstnämde af desse provincer, de forre utföra och de sednare afhämta hvarjehanda slags trävaror samt dem till utlossnings-platser i Skåne transportera; Så har Lagoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. Majit i Nåder förordnat, att nämnde Kans innevånare borde i frågan höras, samt att Konungens Befallningshafvande i desse Län och Kongl. Comrnerce-Collegium skulle med under* dånigt utlåtande inkomma; I anledning hvaraf, och då undersökningarne vid Härads-Rätterne i ämnet blifvit verkstälde, men Nådigt Beslut deruti ännu ej erhållits, Jöran Jönsson och Dafid Rassmundsson , i anseende till nödvändigheten för innevånarne både i Blekinge och Skåne, att få omförmälte fråga afgjord, begärt, det Bonde-Ståndet ville genom underdånig ansökning anhålla, det Kongl. Majit i Nåder täcktes låta den samma i sådant ändamål hos sig förekomma; I sammanhang hvarmed å nyo blifvit yrkadt, att Allmogen i Blekinge och Christianstads Län måtte fritt och obehindradt till hvilken hamn eller lastage-plats som lägligast funnes, få afföra och upplägga orternes ömsesi? diga produkter. 210 Af Riksdags-Fullmägtigen Jon Jonsson' från Blekinge af det innehåll.- att då Riksens Högloft. Ständer vid sista Riksmötet hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om en mera fri handelsbod! seglations-frihet för invånarne i Blekinge och Skåne, och desse med tröstfU|lla förhoppningar afbidat utgången häraf, men någon hufvudsaklig påföljd ännu icke inträffat, har Jon Jonsson funnit sig föranlåten söka Riksens Högloft.
Icke utan anledning trodde jag mig här kunna sätta i fråga om mera pengar af majoriteten Den 11 Mars f. m. 151 verkligen äskades för att få förlag till vinstgifvande handel och rörelse eller möjligen blott för att betala skulder? I sednare fallet, framstod af sig sjelf frågan: Hvar finnes då gransen elier maximibeliofvet af Banksedlar? Det är uppenbart att behofvet vexel' som en lavin ju mera den rullar sig i samma lösa element för att slutligen försvinna i dunstkretsen. Men dessa reflexioner voro för mig sedan länge gamla bekanta; andra och mera svårlösta uppstodo inom en annan sfer Jag sätter nu i fråga, huru länge 11. St:r, då några ibland dem behandla så vitala frågor med förnäm likgiltighet, motsättande sig de invecklade och alltmer sig invecklande frågornas undersökning genom serskildt Utsk. och derpå vid hastig föredragning förklara reformförslag för outvecklade, huru länge, säger jag, desse Ständer och Regeringen som också genom sin ekonomiska lagstiftning på egen hand låter inveckla sig i intressenas hvirfvel, skola kunna motstå lavinens påtryckning, då den synes tvingande att låta RiksBanken liksom flytta ut på landet, låta den utvidga sitt i 72 § Beg:sF:n medgifna Privilegium som viii medgifva R. St:r att allena banka sjelfve men icke att öfverlemna genom delegation privilegier åt andra mindre korporationer att banka d. v. s med andra ord: meddela understöd åt dessa korporationer, tvärt emot hvad Banklagen förklarat aldrig kunna af allmäna medel påräknas, således uppmuntra medelst lån mot låg ränta och kreditivriitt, och till råga derpå gifves skötebarnen part af eget grundlagsprivilegium, ehuru samma grundlag förbjuder alla privilegier? Huru vidare i sammanhang härmed och i följd af samma vilseförda opinions påtryckning, rättigheten för solidariska Banker fastän stadgad i Bank-lagen skall kunna upprätthållas? samt ännu mer, om R.
Utdrag af Protocollet, hållet i Högloft* Ridderskapets och Adelns Plenum e* m. den 20 Juli 1815. S. D. Föredrogs å nyo och ofverlemnades till BancoUtskottet, för att deröfver sned utlåtande inkomma, StatsUtskottets den 18 dennes afgifna Betänkande och förslag» till reglering af åtskilliga omständigheter» hvilka äga gemenskap med Rikets penninge» väsende m. 1x1. Ut Supra» Den 21 Juli é. nu S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stat.-Utsko*tets ferlidne gårdag på Bordet lagda Bettin:;andin af den 19 dennes: iu> Angående RiddårhnsGassana ersättning för förskjutna Expensmedel till Riddar h usCanzlicts be hot» 2:0 Rörande Ståndens CanzJiers aflöning» Ut Sopia. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustafr Då, under loppet af denna Riksdag, Rikets Siänder, med afseende på Embetsoch Tjen«temrins vanlottade belägenhet, heslutit för dem en allmän löneförbättring, tror jag mig ej misskänna Högloft. Ridderskapets och Adelns tänkesätt, då jag vördsammast vågar förestå, att samma grundsatser afven måtte blifva använde pä de Tjenstemän» som vid Riddarhuset ära anställde. Jag känner allt för väl. att RiddarhusCassans närvarande tillstånd ej törhända medgifver några ökade utgifter, men mitt enda ändamål är» att fä grundsatsen erkänd, och att» genom en Remiss till RiddarhusUtskottet, detsamma mätte uppdragas att till Högloft. Ridderskapet och Adeln föreslå en lämplig löneförhöjning för Riddarhusets Tjenstemän, att vidtaga enär RiddarhusCassans tillstånd kan sådant medgitva.
Det oaktadt beslöt man, att deltaga i kostnaden, så vidt den ej med bidrag af allmänna medel kunde betäckas, uti den mohn hvars och ens andel uti mossarne blef genom arbetet förbättrad, hvilket borde bestämmas i enlighet med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824. En Direktion utsågs, som skulle i underdånighet söka alt vinna Eders Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse af planen och förslaget; men, när man företog uppsättning af den underdåniga ansökningen, yppade sig om förslagets lämplighet skiljaktiga meningar, hvilka ledde derhän, att Direktionen gjorde underdånig hemställning om förändringar i samma förslag; men som sådant ej skedde med vederbörandes begifvande eller ens efter deras hörande, så fann Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i Riket, genom hvilken den underdåniga ansökningen, enligt föreskrift, skulle, efter förutgången granskning, till Eders Kongl, Maj:t öfverlemnas, nödigt, förut återremittera ärendet till ny undersökning, hvilken ock Förste Landtmätaren Friberger blifvit förordnad att, efter delägarnes tillkallande, verkställa. Ännu har det ej lyckats honom, att förena eller sammanjemka delägarnes stridiga åsigter och intressen. Ej långt från nämnde eller Sjögerås mossar ligga söderut Mönnarps mossfält af 6,629 tunne18 kappelands areal. Om dessas aftappning väcktes fråga för andra gången vid början af år 1838, då man, utom andra fördelar, åsyftade, att bereda ortens fattige innevånare nödig arbetsförtjenst och någon ersättning för deras kännbara förluster, i följd af föregående årets missväxt. Vid en redan år 1821 hållen undersökning hade kostnaden för detta arbete blifvit upptagen till 6,575 R:dr 27 sk. B:ko, hvilket belopp dock ansetts kunna något nedsättas.
Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr Lindström, E. G., uti ingifvet memorial anmärkt, att någon lag icke funnes, som betryggade den, hvilken till försäljning emottagit varor och derpå lemnat varuegaren förskott, för förlust af det förskjutna, i händelse egaren gjorde konkurs innan varorna blifvit försålda och betalda, samt förskottsgifvaren dymedelst varit i tillfälle att sig godtgöra för förskottet. Om icke varorna blifvit specielt pantförskrifna, hade förskottsgifvare i allmänhet ansetts skyldige återställa samma varor, ulan att deri åtnjuta ringaste företrädesrätt. Men enär eu sådan rätt öfverensstämde med både rättvisa och billighet, har niotionären, soin ansåg ett stadgande i denna del af vigt för bevarande af kredit och förtroende i så vanliga handelsförhållanden, yrkat, det måtte ”penningeförskott, lemnade för consignerade eller under hand insände varor, tilläggas förmånseller pant-rätt deri, så framt varorna befinnas i förskottsgifvårens vård eller blifvit för hans räkning och i hans namn å allmänt förvaringsställe upplagda; äfvensom att enahanda säkerhet och förmånsrätt tillerkännes den, som på connoissement öfver skeppade varor förskjutit penningar.” Lag-Utskottet, till hvars behandling denna, af Herr Schartau m. fl. utaf Borgare-Ståndets ledamöter understödda, motion blifvit hänvisad, har deraf funnit, hurusom den sed lärer vara bland Handlande vedertagen, att penningeförskott lemnas på blifvande köpeskilling ej allenast för varor, som till försäljning redan emottagits, ulan ock för sådana varor, som för berörde ändamål inväntas, sedan förskottsgifvaren från egaren eller förskottstagaren erhållit connoissement eller behörigt bevis, att varorna blifvit i fartyg inlastade för att till den förre öfverföras, hvarefter denne, efter verkställd försäljning, af försäljningssumman godtgör sig för lemnade förskottet, så framt förskoltstagaren icke derförinnan sin egendom till konkurs afträder.
I anledning deraf, att det i Lista socken af nämnde härad och län befintliga skogvaktare-bostället Nytorp, hvilket, genom Kongl. Brefvet den 2 Juni 1837, angående reglering af Skogsoch Jägeri-staten i länet, sednast blifvit anvisadt tili bohemman åt skogvaktaren å nämnde härads allmänning, vore beläget vid ena ändan deraf och det följaktligen befunnits för den vid Nytorp boende skogvaktaren vara med stor svårighet förenadt eller nästan omöjligt alt behörigen efterse och vårda allmänningen, som hade en utsträckning af 1| mil; men k mantal Lilla Tjärbruket i Oija socken, hvilket blifvit tili boställe åt kronofjerdingsman anslaget, med åliggande för innehafvaren att jemväl vid allmänningens bevakning biträda, deremot hade sitt läge invid midten af allmänningen och således bättre lämpade sig för fullgörandet af en skogvaktares åligganden; — hade, enligt hvad högstberörde nådiga Proposition, införd under N:o 80 i l:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller vid innevarande riksdag, innehåller, Wester-Rekarne häradsboer, genom Bruksegaren Carl Zethelius och Friherre David Hermelin, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådig framställning till Rikets Ständer, att skogvaktare-bostället Nytorp måtte, vid nuvarande Kronoljerdingsmannen Johan Olssons afgång, få utbytas mot dennes ofvanberörda boställe Lilla Tjärbruket, om hvilket bohemman nu vore, genom Kongl. Brefvet den 11 Oktober 1843, föreskrifvet, att detsamma, när det blifver ledigt, borde för Statsverkets räkning utarrenderas, såvida det icke för annat behof komme att användas.