Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A. pag. 171, Och har Utskottet, efter förnyad sorgfällig granskning af hvad handlingarne innehålla samt med afseende å hvad inom RiksStånden blifvit ytterligare till upplysning anfördt och utveckladt, trott sig, med ändring af sitt förra beslut, böra, i öfverensstämmelse med hvad af LänsStyrelserna, äfvensom Betänkande, N:o ia3. i3 äf K. KammarCoIJegium oell K. StatsContorct i afgifna utlåtanden tillstyrkt blifvit, föreslå: att Mantalspenninge-afgiften må af R. St:r bestämmas att, jemväl i Götheborgs och Bohus, Wermlands, Nerikes, Westmanlands, WesterNorrlands, Westerbottens och Norrbottens Län, hädanefter utgå med 12 sk. af hvar och en derstädes i mantal skrifven person, dock med iakttagande af den inskränkning hvad Wermland och de 3:ne sistnämnda Länen angar, att de trakter, som i fördelar af jordbruk eller andi a näringsfång icke kunna ställas i jemförelse med andre bördigare och näringsidkare delar af landet, först efter en närmare undersökning om innevånarnes förmåga alt denna förhöjda afgift utgöra, måga densamma påläggas. Hvad Stora Kopparbergs Län vidkommer, synas Väl vissa trakter deraf, såsom nedra delen af Länet och de socknar vid Stora Kopparberget, sorn blifvit befriade från Kohlräntans utgörande in natura, numera kunna den ifrågavarande förhöjningen vidkännas; men som K. M:ts Bef:h:de tillkännagifvit, att den åsyftade likheten inom detta Län skulle blifva nog tryckande, och att, i händelse förhöjning skulle äga rum, den bör proportionel socknarne emellan tillvägabringas, utan att likväl nu blifvit närmare uppgifvit huru och i hvad mån ett sådant jemnande af mantalspenninge-afgiften efter nuvarande omständigheter bör verkställas; så bar Utskottet skolat hemställa att, såväl för Stora Kopparbergs
Vi äaa omkrim? Den a5 Wovern ner e. m. 80,000 musköter, oberäknadt de alldeles odugliga, hvarmed beväringen exercerar, och de icke stort bättre uti indelta armeens händer, — således icke 2 gevär per man åt armeen och hela beväringen, — och knappt 2 gevär per man ål arrnden och en beväringsclass. Franska krigsadministrationen, hvilken dock har någon krigserfarenhet, anser icke infanteliet beväradt för krig, med mindre 5 reservgevär per man ligga i förråden. Nu till befästningarna. Utsk. tillstyrker det till befästning af Waxholm och af Stockholms skärgård begärda anslag , men föreslår nedsättning af det som K. proposrn begär till Carlstens fästning och Marstrands hamnförsvar samt befästningsarbetena vid inloppet till Carlskrona. Utsk. förutsätter, att dessa sistnämnda befästningar mindre brådska; men dess grunder för denna förutsättning förmår jag ej fatta. Jag förutsätter, alt de icke befäslade punkter blifva de, sorn en fiende främst angriper. — Till fullbordande af Carlsborgs fästning tiIIstyrkes 5o,ooo r:dr b:co, att årligen i 5 år utgå; och mera är ej heller hegardt, förmodligen emedan ej mera kunde förväntas. Förbigående den i mina ögon likgilltiga frågan emellan anslag för 3:ne år och anslag till nästa riksdag, klandrar jag sjelfva systemet att i thy mål tillvägagå medelst årliga anslag, när det icke handlar om permanent årlig statsutgift, men 0111 capilalutgifter. Jag kallar så dem, hvilka beviljas till ett allmänt företag och upphöra när detta är fulländadt. Di är det det erforderliga capitalel, som bör beviljas. Fördelarna deraf har jag utvecklat då nya T10IIhätte-canal förevar.
Vid förra Riksdagen visade Grefve von Platen, på ett förundransvärd! sätt, den dåliga beskaffenheten af Magazinsiurättningar; åtminstone verkade det på min öfvertygelse så mycket, att jag ej ville ingå på något fortfarande af Allmänna Magazinsiurättningar; lian visade, att all kraft, som Magazinslnrättningen hade till undsättning i missväxtår, icke svarade mot en half kappe säd per mage och att sålunda enskildta omtankan och sparsam heten är bästa undsältnings-anstalten. Jag vet ej, huru nu varit med Skaraborgs Län; men i Elfborgs Län svarar undsättningen ej fullt mot en tunna säd till hvarje bushåll. Är då detta undsättnings-belopp af så mycken vigt för allmänheten, att 200,000 R:dr skola skänkas af de öfrige provinserne, på det någre Län i en fruktbärande provins skola slippa tänka för sig sjelfva. Jag känner så väl som mången annan Skaraborgs Län. Dels har jag sjelf ofta varit der; dels har jag gjort det till pligt, att följa de beskrifningar, som finnas; dels af Landshöfdingarnes berättelser, dels af enskilte underrättelser, har jag fått veta nuvarande tillståndet. Detta tillstånd är visserligen att behjerta, och innevånarne, el - 64 Den 9 Mars e. m. ler rättare undsältningstagarne, i behof af hjelp; men största olyckan tror jag; intilldess man bevisar mig motsattsen, kommer sig deraf, att Ständernas föreskrifter ej blifvit följde. Grefve Posse: Herr Hjerta har trott sig höra, att jag sagt, att samma förhållande, i afseende å undsättningsSpannemålens anskaffande, ägt rum i Skaraborgs Län som i Wermland. — Jag har dock tvärt om yttrat, att jag var urståndsatt att handla i detta fall på samma sätt, som Konungens Befallningshafvande i Wermland, men att jag skulle önskat att kunna göra det, emedan jag förutsåg, att följderne af hans åtgärder skulle i så måtto blifva fördelaktiga, att Länets skuld till CreditivFonden hlef snart och säkert liquiderad.
105 blelve anlagda med en så lindrig utgift, som med deras bestånd kunde vara förenligt, såvida icke driftoch underbålls-kostnaden skulle öfverstiga brutto-inkomsten, och Staten sålunda få till dessa kostnaders betäckande vidkännas en årlig utgift utom ränta och amortering på kapitalel; att ett icke obetydligt antal jernvägar i andra länder funnes, hvilkas anläggningskostnad, oaktadt nästan öfverallt dyrare arbetslöner och högre pris på trävirke, icke vore större än, och någon gång betydligt understege koslnadslörsiagen lör de jernvägar, som nu här byggdes; alt äfven inom vårt land erfarenheten visat, att enskilda bolag utfört jernbanor, som visserligen icke från början varit anlagda till begagnande af lokomotiver, utan för hästkraft, men också icke kostat fullt en fjerdedel, per mil räknadt, af den uppgifna medelkostnaden för Statens lokomotivbanor, och likväl redan under loppet af många år kunnat besörja all den omgifvande ortens godstrafik, hvilket förhållande, jemte den omständigheten, att sådana banor kunnat, med en föga betydande tillökning i utgift, förses med lokomoliver för all motsvara den tillväxande trafikens behof, gåfve stöd åt den förmodan, att behofvet motsvarande lokomotivbanor med tillhörande driftmateriel äfven lör Statens räkning skulle kunna anläggas billigare, än efter nu framlagda kostnadsberäkningar. Bland de omständigheter, som, enligt den i andra länder vunna erfarenhet, inverkade på den större eller mindre kostnaden för jernvägars anläggning och drift samt underhåll, borde i första rummet fästas uppmärksamhet å förhållandet emellan motståndet af den tyngd, som framdroges på en jernväg, och kraften, som framdroge densamma.
Utom denna då för tillfället brydsamma belägenhet, inträffade jemväl Filial - Disconternas obestånd, hvarigenom synnerligast i Skåne samt Österoch Vester-Gothland, der dels skörden hade lemnat en förmånligare afkastning, delsen större sådesproduction föranledde till betydligare afsättning, enskilda handeln nästan var afstannad i brist på gångbart mynt i allmänna rörelsen. Åfven af denna orsak ansåg Kongl. Maj:t nödigt, att sårskildte Ombud borde från Directionen affärdas, för att i ofvannämnde Landskap upphandla Säd och derigenom sprida ao8' Riksens Ständers penningar till medverkan för Handelns och Nåringarnes fortgång. Under dessa bekymmerfulla omständigheter inträdde år 1818 med en ån mer hotande utsigt. En beständigt fortfarande torrka, sedan vårens början, vållade att våxterna på marken aftynade och på många orter alldeles utgingo. Riksens då församlade Stander ansågo faran för en allman missväxt så stor, att de utom Magazins-Inråttningens ständiga Fond: 2 Millioner Riksdaler Banco, öfverlemnade till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Disposition en lika summa till upphandling af Spannemål inom landet, samt derutöfver 2,000,000 Riksdaler Banco för uppköp af utländsk Säd, om behofvet så skulle påkalla. Inrättningens Spannemålslörråd, om Sommaren år 181 8, var i betydlig mån medtaget, till undsättning efter 1 81 7 års skörd.
Den 19 Julii e. m. 1001 långt före lietta här varit kändt och öfligt. Det fortsattes oafbrutet från 1739 till 1762 sedan endast några år förut Beck och Tjära undantogs från antalet af belänbara effecter. Under hela tiden var förlusten ingen. Belåningen gick ganska bra och de enda vilkoren voro ungefär desamma, sorn jag i min reservation uti Utskotten orrmämt, nemligen att varorne skulle vara brand* fö rsäkrade, oförstörbara upplagde under auctoriteters vård på stapelstäders upplagsplatser och i Magazin af sten» Jag tror på denna grund, att Riksens Ständer, om de åter införa förberörde lånsystem, hvar. ken behöfva bestämma, hvilka varor kunna belänas, eller hvilka försigtighetsmått vid belåningen skola iakttagas; utan helt enkelt lenina allt detta åt Fullmäktige i Banken, sorn blott borje få nå* gra generala föreskifter sig meddelade. Det är dessutom en annan sak i Utskottens Betänkande, som fordrar närmare skärskådande. Utskotten hafva väl tillstyrkt beläning af metaller, och detta beslut är ganska rigtigt, men jag skulle dock tro, att det borde utvidgas derhän att någon lättnad bereddes för återbetalningen i stapelstäderne utom Stockholm , det vill säga , att när till ex. ett parti Jern vore af Banken belänt och skulle relaxeras, detsamma finge verkställas genom lånemedlens inbetalande i närmaste landtränteri, eller hos andra auctoriteter, som egde meddela bevis om egarens rätt att disponera Jernet, men ofördröjeligen borde derom underrätta Bankostyrelsen och penningarne remittera, loos Den 19 Julii e. ms Derigenom skulle en stor förmån beredas för de trafiquerande i stapelstäderne, Javilka nu först må» ste tili Stockholm uppskicka penningarne . för aH relaxeca de belänta effecterna, en omgång som medförer många svårigheter och hinder för ex* porten , synnerligen när fartyg ankomma, sorn i hast skola lasta. En sådan relax fordrar under närvarande om*, ständigheter för Götheborg fjorton dagar och för Carlshamn tre veckor.
Herr Hillberg och fröken Klefberg gåfvo åt föräldraparet en god och trovärdig karaktäristik, fröken Ahlanders misstänksamma, egoistiska gamla mormor verkade nä- stan obehagligt sann, och barnkvartetten hade i fruarna Bceckström och Hartman, fröken Behrens och herr Södergren funnit lämpliga och för de olika åldrarne väl kännetecknande representanter. Bifallet var rätt Iifligt, och den intresserade spänningen bland publiken tydligen ännu lifligare, Som efterpjäs gafs ett versdrama i två akter af den förut här kände italienaren Giacosa, benämndt » Kärlekens triumf ». Handlingen i detta stycke var väl uttänjd och föga dramatisk, men dialogen inneslöt mycken lyrisk fägring. Fru Fahlmans präktiga apparition, klangfulla stämma och vårdade diktion kommo till ypperlig rätt i den stolta borgfruns parti, och äfven herr Skånberg bar med framgång upp såväl riddarekostymen som versens dräkt. Svenska teatern. En god folkpjäs är sannerligen ett fynd, lika sällsynt som att värdera. Svenska teatern har emellertid gjort ett sådant — eller kanske rättare herr Molander, hvars bearbetning efter L ' Arronge nu kväll efter kväll samlar en talrik och synnerligen tacksam publik till denna teaters salong. » Kumlander » är i sin bransch en god produkt, icke något för blaserade finsmakare kanhända, men en underhållande, hjärtlig och sund moralkomedi, sådan den stora, mera ursprungligt kännande publiken älskar dem, med bred intrig, starka affekter och optimistisk rättskipning. Frisk komik blandar sig med ärligt sertiment — ja, hvarför skulle icke till och med de blaserade kunna ha riktigt godt af ett mål sund husmanskost! Herr Holmquist firar i titelrollen välförtjänt framgång. Det grofkornigt och omedvetet komiska i den sturske storborgarens karaktär träder fram vid sidan af innerlig vekhet, se ' n en gång det hårda skalet bräckts. Den långa personlistan fylles för öfrigt ypperligt och att nämna förtjänsterna vore att så godt som genomgå den i sin helhet.
H v a d angick det henne, om participe present hade ändeisen ant eller icke eller om » vi sårade » hette antingen nous blessions eller nous blessämes. D e t var lifvet hon älskade — lifvet därute i den fria naturen vid den lille Olofs sida. Tiden gick. Sommaren var förfluten och A n n a Öländers arbete med Zulamith G ö ö k h skulle bära frukt i en skriftlig examen vid läroverket. 321 hvad en tre, fyra tiokronsedlar skulle räcka till allt. Matta till det lilla rummet i staden skulle köpas. J a, det förstås, allra först skulle Olof lå en ny vinterrock — och hon hade så när glömt det viktigaste af allt, Fältskärns berättelser, som han längtat så ifrigt efter och bedt sin syster så varmt om. Dessutom skulle där köpas husgerådssaker och kläder, taflor och prydnadsföremål — det var så roligt att tänka på allt, som de små sedlarna skulle kunna förvandlas till. — Zulamith hade varit inne i staden och pröfvats och blifvit kuggad. Och hennes fader, herr skräddaren och riddaren G ö ö k h, infann sig efter den sorgliga tilldragelsen hos fröken Öländer. H a n kom med steg som af långa vågor, och juvelerna blänkte som fordom på händer och bröst. H a n skulle göra upp, sade han. » Frökens räkning, » sade han, » behagade fröken skrifva en räkning? För ordningens skull, ser fröken. » » Här är den. » » Sjuttio kronor.
För mig gäller högre ett valspråk från Republikens vackrare dagar, så lydande: flat justitia, pereat mundus, som kan ölversättas med dessa ord: må rättvisa ske, om ock en verld derunder förgås. Jag tillåter mig den friare öfversättningen. Må hela folket utöfva rättvisa mot alla medborgare, och i den graf, hvars alla fyra sidor nu äro uppkastade, den lörhatade ståndsinstitutionen såsom en vid lilvet utledsen sjelfspilling nedstörta, flir att åter förädlad uppstiga i en till dess förnämsta lemmar välskapad tvillingsgestalt, hvars begge hufvuden det må blifva lt. o. Ad:ns lott alt utgöra såsom en gärd af folket, icke åt dess anor, men åt dess öfvervägande intelligens. Men, Mina Hrr! det finnes säkerligen för vinnande af denna lyckligare och af egentligen Bonde-Sl:t säkerligen önskade ute ån g, då delta Stånd icke har något annat intresse än landtadelns, ett hinder härför i en omständighet, som, tror jag, undgått den stränga kritik af förslaget, och som jag icke gerna Den 9 December. 467 anmärkt under diskussionen, besluten att låta segren vinnas genom den yngre kraftens bemödanden och icke med mina inträda i en tid, som icke kan blifva min, det nemi., att representanter i öfre kammaren icke ha samma anspråk på underhåll som i den nedra. Det är häri Adeln gör den egentliga uppoffringen. Mitt förslag går ut på, att denna afhjelpes på hela R. o. Ad:ns allmänna bekostnad. Skälen dertill äro alltför klara för att behöfva bevis. Med sjelfskrifvenheten, såsom den slutligen urartat, att genom fullmagter utöfva de först förbundne hufvudmännens pligler, har icke följt någon annan skyldighet än att efter egen råd och lägenhet bevista riksdagen för alt bevaka frågor man ansett varit af vigt. Nu blir förhållandet annorlunda. De valde bland landtadeln, som icke anse sig kunna med fredadt samvete afsäga sig medborgares förtroende till öfre kammaren, äro icke likställde med den Adel, som inväIjes i nedre.
Värre kanske är att finna en duglig representant för Jeannine, den unga förförda flickan, hvilken oaktadt sitt fall kan sägas vara en ren företeelse, nästa ingénue, så underligt ellerorätt detta än må synas *. Våra teatrar lida brist på dem som kunna tolka sådana roller. Den enda som kommer närmast och. likväl är på långt afstånd skulle väl vara fru Moberg. Andra som hos oss försökt sig på det området * äro alldeles otillräckliga. Man har sett mycket besynnerliga företeelser, sådana som bestämdt aldrig skulle tillåtas på en skådebana af högre ordning, unga flickor, om hvilka man just icke kan säga att de spela illa, ännu mindre att de spela bra, ty de spela alldeles icke. De veta icke det ringaste hvarom fråga är. Och ingen finnes som kan gifva dem ens en aflägsen föreställning om hvad konst egentligen borde vara! “ Prinsessan af Bagdad “ föll och förtjenar icke annat. Det är icke alltid som Alexandre Dumas kan begagna sig^ af sitt snille. Den danske författaren Chr. Molbechs “ Uppåt! “ föll också och förtjenar det i lika hög grad. De dagliga tidningarna hafva redan, för länge sedan hållit liktal. Ingen tog det uppskrufvade, innehållslösa handtverksarbetet i försvar, icke ens någon hyperidealistisk apologet, som annars i professor Molbechs dimfigurer kunnat finna ersättning för den hos vissa författare öfverklagade bristen på det “ konstnärligt renande elementet ", t. ex. förmedelst den genom kolos renade kärleken. Att Dramatiska teatern tog upp professor Molbechs stycke var otvifvelaktigt ett misstag, men dock vida förlåtligare än det som begåtts genem att spela ett par af Lambert Thiboust ’ s okonstnärliga arbeten, i synnerhet det gamla “ Aux crochets d ’ un gendre “, som icke ens Södra teaterns publik kunde smälta. Om Dramatiska teatern ovilkorligt ville spela ett så tarfligt stycke, borde väl rollerna då hafva utdelats på annat sätt. De flesta tidningar hafva varit så artiga, att de gifvit sitt erkännande åt spelet. Det är en för långt drifven artighet. Spelet var otillräckligt, erkänna alla som anse sig icke behöfva vara artiga på sanningens bekostnad.
Så är det endast i de fall då Justitife-Ömbudsman förut innehafver någon uppräknade förtroende - poster, sorn han ian äfventyra att återgången tili ett så beskaffadt Ämbete blifver för honom stängd. Sta'ts-Utskotfcets Betäknanden. 551 . Vid hvilket förhållande det icke lärer vara med idéen om Juslitiaj-Ombuds, manna-Ämbetet förenligt eller i öfrigt behöfligt, att stadga någre allmänna föreskrifter i afseende på afgående Justilj;e-Ombudsmäns pensionerande; utan bör, då fråga derom väckes, densamma för hvarje gång efter förefinnande omständigheter af Rikets Högloft. Ständer pröfvas oell bedömas. Beträffande således frågan om den personell för Herr Friherre Mannerheim af särskilde Herrar Ledamöter till olika belopp föreslagne pension; så är väl å ena sidan onekeiigt, att Herr Friherren, sorn år 1809 kallades till. Justitiae-Ombudsman och med uppoffring af det enskilda lifvets lugn då biträdde denna dittills oförsökta’ Ämbelsmanna-bana, sedermera under en tid af i4 år med dea värdighet beli urskiljning förvaltat detta Ämbete, att han kan anses hafva fullkomligen rättfärdigat Rikets Ständers vid fyra påföljande Riksdag ar bibeliållne förtroende; men enär, å den andra, Utskottet, med kännedom af Herr Friherrens upphöjda tänkesätt, hyser den öfvertygelse, att Herr Friherren för desse sina oafbrutne och intill sin höga ålderdom fortsatte berömvärde bemödanden, ieke efter hacktat någon annan belöning ia 55a S t a ts-U l s k o 11 et s B e t ä n k a n d eu » den lian redan tili Rikets Ständers aktning och välvilja 1 vunnit, skulle Utskottet icke ti i i l ro sig, att för Herr
Ehuru alla Riks-Ståndens beslut i 4;de punkten äro till anda och syftning med hvarandra nära öfverensstämmande, förekomma likväl, iafseende på sjelfva redactionen, mer eller mindre olikheter dem emellan; hvarföre Utskottet ingått i undersökning, hvilkendera af de serskilde redactionerne kan anses både bäst uppfylla det med Utskottets tillstyrkan i 4:de punkten åsyftade ändamål och klarast uttrycka hvad öfrige Riks-Stånden, hvar för sig, finnas hafva åsyftat; och emedan Utskottet ej kan inse annat äu att desse egenskaper företrädesvis tillhöra den af Ridderskapet och Adeln antagna redaction, får Utskottet, till sarnmanjemkning af Riks-Ståndens beslut i denna punkt, föreslå, alt densamma må gifvas följande lydelse: alt, på det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, Banco-Styrelsen åligger att på den erhållna crediten eller creditivet göra afbetalningar, så fort som lämpligen ske kan. Hvilken redaction dock, i händelse icke Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets redaction till 3:dje punkten bifalles, torde böra så förändras, att orden: ”den erhållne crediten eller creditivet" utbytas emot orden: det erhållna»creditivet. Men bifalles Höglofl. Ridderskapets och Adelns redaction lill 4:de punkten icke af något eller allenast af ett bland öfrige Riks-Stånd, måste Utskottet sig förbehålla, att framdeles få afgifva förslag till proposition för frågans afgörande i förstärkt Utskott. 4 BancoUlskotlett Memorial Ti', o 3oi Af alla Riks-St&nden är bifallet Utskottets i 5:te punkten gifne tillstyrkan: "ätt Banco-Styr.elsen, då den så tjenligt finnér, må ega att förstärka Bankens ms täll iska Gassa, medelst inköp från fremmande länder af guld och silfver.”
och deremot inköpte andra, som funnos tjenlige, E. K. M-, under den synpuukt, att ekeplanteringen för närvarande endast å Wisingsö borde fortsättas, föreslagit Rikets Ständer: 1:0 alt Bispmotala Kungsgård, sedan den blifvit behörigen skatt - Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse N.o SS. skattlagd, likasom de under Wisingsborg lydande, på fasta landet belägne, afven till ekeplantering oljenlige hemmanen Eskemålen och Lönnemålen, sedan Kronotionde blifvit dem åsatt, må under skatlemannarätt på öppen auction få försäljas till den, som derföre erbjöde den bogsta antagliga skatteköpeskilling, att med en sjettedel om året på sex år erläggas; och 2:0 att, för så väl de genom denna försäljning inflytande skalteköpeskillingar, som de medel, hvilka i öfrigt för ekeplanteringen voro eller blefve af Rikets Ständer anvisade, jord å Wisingsö må efter hand och i den mon den, efter af Ekeplanterings-Styrelsen hos E. K. M. skedd anmälan, emot lämpligt och billigt pris kunde erhållas, af E. K. M. inköpas, för att till ekeplanteringen användas. Rikets Ständer hafva högslberörde Nådiga framställning i öfvervägande tagit, och dervid tillika inhemtat, alt Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda underd. hemställan, alt början af ekeplantering och plan.teringshagars inhägnande måtte verkställas vid Bispmotala Kungsgård, grundade sig på de undersökningar, som Öfversten af Borneman och Öfver-Jägmästaren Ebert verkställt, och på den berättelse, som frami. Herr Amiralen »n. m. Grefve v. Platen och Landshöfdingen m. m.
Bergmästare, som öfver grufve-brytningen eger den närmaste tillsynen, åligge det att, efter öfverläggning med grufegaren, eller på stället varande förvaltare, i tid afsätta och med tydliga märken beteckna sådana pelare, baud eller bergfästen, som för grufvas säkerhet och framtida bestånd nödiga anses; och må dylika, en gång afsatta band eller pelare icke genom brytning angripas, skadas eller borttagas, så framt icke, på vederbörandes derom gjorda hemställan, obehöfligheten deraf blifvit genom hållen undersökning ådagalagd, eller, i anseende till all malmens redan skedda utbrytning i grufvan, Bergs-ofverstyrelsen särskild tillåtelse dertill förut meddelat. Sker sådan åverkan, som i denna § förbjudes, ansvare förbrytaren med böter från 20 till 100 R:dr, då skadan är mindre än att grufvans säkerhet och framlida bestånd derigenom kommit i äfventyr; men Kongl. May.ts Nåd. R:dr, då gruf-ras derigenom inträffat eller så äfventyrats, att, till dess förekommande, särskilda åtgärder måst vidtagas. § 47. Om under fullföljden af ett i gång varande gruf-arbete, ortens Bergmästare finner detsammas fortsättande kunna för grufve-byggnaden medföra skadliga följder, eller, genom ökadt vatten-tillopp eller eljest, blifva för den grufvan eller annan tillgränsande menligt, skall arbetet derstädes, genom nämnde tjenstemans försorg, så fort ske kan, inställas; och gälle sådan inställelse så länge och intilldess att, i förra fallet, frågan blifvit af Bergs-öfverstyrelsen pröfvad, eller ock, i sednare fallet, öfverenskommelse om sättet och vilkoren för arbetets ytterligare fullföljd kunnat med angränsande grufvas egare träffas. § 48. Öfver grufvor, som inom distriktet äro under arbete, åligger Bergmästaren, när han eller grufegaren eller Bergs-öfverstyrelsen finner det nödigt, att, efter föregående uppmätning, upprätta och meddela fullständiga Markscheider-kartor. § 49.