Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Baron och Landt-Marskalken yttrade fig att med erfarenhet och öfwertygelse om Grefwe IVlörnerL lyckliga talegäfwa, wille han hemställa om ej Ridderskapet och Adeln bebagade afhöraGrefwe kiörnersTal till de andraStändcn. Bifölls; hwarefter Grefwe körner uppläste desta Tal, hwilka ffulle, efter Ridderskapets och Adelns yttrade önskan, i> Protokollet intagas, sä lydande: Högwördigste Herr Doctor och Ärke-Biffop sä ock SamteligcLedamöter af det Högw.Preste-Stände!! Dä, wid början af detta Riksmöte. Ridderffapet och Adeln till det Höawördiae Preste» Grän - g6o Den iZ November. Ståndet frambar sin första hälsning, war det, oaktadt erfarenheten af menffUga uträkningars förgänglighet, som Nidderffapet och Adeln wid ätankan af Fäderneslandets wada trodde sig finna de säkraste tröstegrunder i förlitande till den Försyn som hitintills wakat öfwer Sweriges öden. Med liflig tacksamhet för denna Försyns, lika outransakliga som milda omwärdnad, gär Nidderffapet och Adeln att i dag, wid sitt afskedstagande, med sina Med-Ständer dela fägnaden öfwer samma Försyns utmärkta beskydd, öfwer den enighet hwarmed den tillåtit, att under wrdt utseende omständigheter, öfwerläggningarne fortffridit, öfwer de ljusnande utsigter, somför framtiden,igenom ett lika lyckligt som enhälligt wal wisa sig för Fäderneslandet. Till det Stand som med Nidderffapet och Adeln är närmast i tillfälle att dela desin känstsr, tror Nidderffapet och Adeln sig icke kunna lemna ett mera tillfredsställande afsked, än desia tacksamhetens uttryck för Allmaktens beskydd > än de alfwarligastc önffningar att den alltid mätte waka öfwer wart Fädernesland.
Jemte anmälan om hvad sålunda förekommit och delande den sålunda uttalade åsigt om angelägenheten deraf att åtgärder vidtagas hvarigenom det må blifva möjligt att bereda lämplig sysselsättning åt de många å Landskrona fästning förvarade fångar, får Utskottet, med afseende jemväl å öfrige till stöd för den nu gjorda framställningen anförda skäl, tillstyrka, att Rikets Ständer må bifalla hvad Kongl. Majit uti ofvaoberörda Nådiga Skrifvelse behagat äska och föreslå. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Jan. 1858, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphörande af en från Nya Elementar-Skolan i Stockholm till Landtb raks-Akademién årligen utgående hyres-ersättning. (U. A.) Jemte förmälan, hurusom Direktionen vid Nya Elementar-Skolan i Stockholm, för att kunna bereda Ijenlig plats åt den nya skolhus-byggnad, hvartill Rikets sednast församlade Ständer anvisat medel, nödgats i årlig hyres-ersättning för det å den för byggnaden afsedda tomt belägna s. k. Pistolssmeds-bostället utbetala dels till Landtbruks-Akademien 333 R:dr 16 sk. och dels till Kongl. Musei kamererare 450 R:dr B:ko för de åt honom i nämnde hus upplåtne lägenheter, har, uti en inom Borgare-ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad, motion, Herr A. F. Rinman, enär för bestridande af dessa utgifter annan tillgång ej kunnat beredas än genom en med 10 R:dr B:ko årligen förhöjd afgift för hvarje betalande lärjunge, men det syntes obilligt att kostnaden för uppförande af nödig skolbyggnad för en läro-anstalt, stiftad af Rikets Ständer och af erkändt gagn för hela Riket, skulle till en del drabba skolans lärjungar, hemställt, att då Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition om
Af Herr Lagergren: ’"Den' vigtiga regien för all crlminel|lagstiftning litt noga afmäta gerning och påföljd, icke allenast sins emellan, utan äfven i jemförelse med andra till samma Lag hörande stadganden, synes mig '•~arä uti Utskottets förslag ånyo öfverträdd derigenom, att Utskottet vidblifvit sin uti Betänkandet lN:o 127 yttrade mening, att för de uti s> mom. af 5 §. uppräknade fall ett förhöjdt ansvar borde utsättas. Jag åberopar min vid förra Betänkandet häremot gjorda reservation, vördsamt till - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 179. 17 tillstyrkande, att någon förändring af ansvars-betämmelsen i detta moment, icke göres. Utskottet har genom upptagande af 6. §., sådan den i nu gällande Ansvarighets-lag lyder, återställt det i förra förslaget störda inre sammanhanget emellan sladgandena i denna Lag och Grundlagen; men Utskottet har tillika vidhållit sitt förslag om ett nytt moment till 5 §. — Uti reservationen vid förra Betänkandet har jag utvecklat skälen, hvarföre delta nya moment icke hör, och utan rubbning i hela systemet för denna Lag icke eller kan i Lagen få ett rum. — Min öfvertygelse om giltigheten af dessa skäl är ännu densamma. Detta af Utskottet föreslagna andra mom. upptager förhållanden, som antingen höra under första eller tredje mom. af 5 §, i Utskottets förslag, eller ock äro att hänföra till 6 §. - På de förstnämnde, äfvensom på de i 6 $. afsedde, förhållanden är det, efter min tanka, en uppenbar orimlighet att söka en straff-bestärnmelse i i Gap. 12 §. Rältegångs-Balken, och för de fall, som uppräknas uti 3 morn. af denna §. i förslaget, är en hänvisning till Rättegångs-Balkens 1 Cap. redan lenmad i senare mom. af samma §., sådan den lyder i Lagen af den 10 Februari 1810.
Utskottet till handläggning företagit berörde ämne, har hos Utskottet i öfvervägande kommit, det emellan de företag att slå eller gjuta falskt mynt och att utgifva tryckte eller graverade assignationer eller invisningar på andre enskiite män, innehållande större eller mindre summor, en så märkelig åtskilnad sig företer, att, efter Utskottets tanka, någon jemförelse dem emellan icke skäligen kan äga rum, hälst det förstnämnde eller falskt mynts slående eller gjutande är en i sig sjelf lastbar gerning, som både vid den sammas Utöfning och äfven vid Utspridandet af det falska myntet hålles hemlig, samt innefattar ett försök att kunna på bedrägligt sätt till egen vinning förleda andra, att, såsom verkligt mynt, emottaga sådant, som icke inom sig innesluter det värde prägeln derå utvisar, hvaremot deri, hvilken utfärdar ofvanförmäldte assignationer, öppet framstår vid deras lifgifvande} och, utan att 468 Lag-TJtshotteté Betänk anden. kunna framställa de samina i egenskap af verkligt mynt, icke äger annat medel att förmå andra tili deras emottagaride såsom redbar betalning, än genom det förtroende till sin vederhäftighet, häri förut sig förskaffat, och det ansvar af inlösen han är underkastad. Enär likväl, oagtadt denna olikhet uti berörde företag, hvaraf, då rättigheten att slå och gjuta mynt i älla Samhällen är högsta Magien ensam upplåten och föfbehållen, det förra har till föremål att, under skydd af den visshet Allmänheten äger öm det af Högsta Magteri utgifne myntets halt efter faststäld myntfot, kunna lönligen verkställa ett bedrägeri, hvars upptäckt genom flere omständigheter försvåras, men det sednare blott störer nödig Samhällsordning och den säkerhet uti allmänna penningerörelsen, som sorgfälligt bör bevaras, enahanda straff och ansvar för utgifvandeé af tryckte och graverade assignationer är vordet genom Kongl.
Jag beder slutligen R. o. Ad. besinna, att ett godkännande af det slut, hvartill Utskrt kommit, innebär ett förnekande af en stor och sann grundsats i våra gällande lagar, hvarigenom man väl kan undvika att framkalla bitterhet hos dem, som hysa böjelse att motsätta sig lag och laglig myndighet, men att deremot ett bifall till motionen skall upväcka tacksamhet och glädje hos alla de stilla i landet, hos alla redbara fosterlandsvänner, hvilka älska sitt land och dess kristliga lagar. Jag anhåller således om Betänk:s återremitterande, på det att Utsk:t måtte taga min motion i närmare öfvervägande. Hr Tham, Casper Wollrath: Då jag i denna fråga har begärt ordet, kan jag i likhet med motionären tilltro mig drifva den sats, att frågan, om den ock i första hand synes ringa och obetydlig, likväl, i följd af sina bestämmelser och de verkningar, som genom motionen äro iimnade att framkallas, är af högsta vigt icke blott för individen utan för hela samhället. Till en början kan man påstå, att det aldrig rätt upfattat hans mening, ty motionen har icke gått ut på att stifta några nya lagar, utan endast att gifva vigt åt den lag, sorn, snart sagdt, är lika gammal som verlden sjelf och som Gud sjelf uttalat i sitt 3:dje bud. Motionen har nemi. gått ut derpå att R. St:r skulle förena sig i en skrifvelse till K. M. med anhållan, att Regeringen måtte tillse det Staten verkligen tänker på sabbaten och för sin egen del håller den, och sålunda går individen före i hans pligt och hans kallelse. Då Ekon.Utsk:t förehade denna motion till behandling, har det helt och hållet förbisett detta; Utsk:t har icke rätt fattat att det är en väsendtlig skillnad emellan att uprutthåila ibland folket Guds egen lag genom att statsmakten derutinnan går före med godt exempel, och att stifta någon ny lag. God lag ang:de sabbatens hållande saknas icke; — efteriefnaden saknas. Det är denna sednare, som skall framkallas.
Byt om sadlarna! befallde hon och steg åter ned. Knekten nödgades lyda. Innan kort såg han sin unga herskarinna aflägsna sig i muntert skridt på hans Morsker, följande en knappt märkbar gångstig åt väster, i det hon skrattande förnyade sin förra befallning: Vid ditt lif, Axelson, kom ihåg, att jag är död i en bergsklyfta! Gif akt på grimaserna! Tänk på guldkedjan! Hon död i en bergsklyfta! upprepade knekten förargad. Är hon kollrig? Hvad är detta för ledingens konster! Jäkeln, det har skogsrået satt i henne! De skulle slå mig på fläcken i järn; jag skulle kantänka hafva tagit mutor af påfven och skuffat henne i klyftan. Och innan de blifvit underkunnige om causan, som herr Klas brukar säga, skulle de i blanka rappet hafva slagit mig brun och blå och hängt mig som en galen hund i närmaste ek. »Nä, inte för ölt smör i Smauland», sa' göingen. Jag binder Caballeron vid rönnen, efter han inte kan gå, och gifver mig af, allt hvad skacklarna bära, till följet. Vi måste få fatt henne, innan något otyg händer för hennes upptåg i denna förbannade skogen. Fy, fulingen, här är ramt! Medan Sven Axelson skyndade, illa till mods, att uppsöka jägarne, blir det tid att följa den unga ryttarinnan på hennes äfventyrliga ridt i den illa beryktade skogen. Kolmården var då och långt in i nyare tider det mellersta Sveriges vidsträcktaste, oländigaste skogstrakt, sträckande sig öfver sydvästra delen af Södermanland och nordöstra delen af Östergötland ned emot Bråviken. Denna vildsköna, men ofruktbara och glest befolkade nejd ansågs vimla af vättar och erbjöd i verkligheten en fristad åt mången skogsriddare, som hade sina skäl att icke nalkas städerna Nyköping och Norrköping allt för närgånget. Det var en halfklar septemberdag, ungefär middagstiden; luften sommarlikt varm och strålande lugn efter regnbyar, som rasat de förra dagarna vid Östersjöns kuster.
expeditionslösen hädanefter måtte upphöra, i afseende på tvistemål eller de s. k. domboksärendena, men att motionären deremot icke ansett behöflig!, att samma åtgärd vidtoges, beträffande öfriga expeditioner, hvarföre lösen uppbäres, nemi. för inteckningsuppbudsoch lagfartssamt äktenskapsförordsoch förmynderskapsärenden, äfvensom för fastebref, gravationsoch vederhäflighetsbevis, m. m. d. Att meningen med denna motion är god, vill jag icke bestrida; äfvensom jag antager, att den härledt sig af den barm, Hr von Hartmansdorff äfvensom mången annan erfarit derutaf, att det funnits en och annan domhafvande, som varit nog pligtförgäten, att för den lump11a vinsten af några riksdalers lösen, onödigt uppskjuta mål samt utfärda expeditioner, skrifna med mera gles och dragen stil, än expeditionstaxan bestämmer. Men då intet menskligt företag finnes, sorn icke är underkastadt missbruk, samt den af Hr von Hartmansdorff föreslagna åtgärd om pappersstämpelns införande i stället för lösen , i sig innebär ett långt större ondt, än det Hr von Hartmansdorff velat förekomma; har jag funnit mig uppmanad att mot förslaget göra några anmärkningar.
CARL JOHAN. M. G. Danchvardt'’ Vid Handläggningen af detta ämne har Utskottet vidare inhämtat, att, under det den - Stats-Utskottets Betänkatiden. 79 ne Äng, af anförde orsaker, icke varit utarrenderad, utan åren 1821 oell 1822 blifvit bergad för Statens räkning, har afkasthingen i Hö, sorn till Kongl. Hof-Stallet lefverera ts, uppgått år 1821 till 4,525 L:pd, och sålunda öfverstigit det derifrån påräknade qvantum 4>333 L:pd, men år 1822, deremot endast utgjort i,5oo L:pd; hvarvid Bergningskostnaden bestigit, det förra året till 376 R:dr 16 sk. 4 r;st, samt det sednare, inberäknad verkställd reparation å Ängs-Ladan, till 294 R:dr 25 sk. 4 rist. Och blifver alltså angeläget, att någon förändring vidtages i den af Riksens Ständer Vid 1812 års Riksdag antagne grund för ut■arrenderingen af denna Äng. Då, efter livad Kongl. Maj:t i Nåder tillkännagifvit , vid de i senare åren utsatte auetioner, någre antaglige bud icke skett, samt de sedermera gjorde anbud af endast 1000 L;pd Ho i årligt arrende mot borgen för dess erläggande och i,5oo L:pd utan sådan säkerhet, i jemförelse till Ängens afkastning år 1821, synes vida understiga hvad af denne Äng, utgörande 125. Tunnland 3 kappland, skäligen bör kunna erhållas, liar Utskottet ansett den utväg till. erhållande af en större inkomst böra försökas, att Ängen upplåtes mot arrende i Spannmål och med rättighet för Arrendatorn, att, så vidt Ängen finnes tjenlig till åker, begagna den dertill; och skulle vid en sådan So Stats-Utskottets Betänkanden. utarrendering följas de uti Kongl.
Uppstår rågångstvist, som ej biläggas kan, eller uteblifver vid förrättningen någon jordägare; öfverlemne då Landtmätaren rågångs-kartan och sin berättelse till den af parterne, som det äskar, enligt hvad i 31 § sagdt är. Sedan må vid skiftet ej något göras, innan fastställelse å rågångarne tillkommit och laga kraft vunnit. § 36. Nu äro alla rågångarne lagligen fastställde omkring samfällighet, hvarå utbrytning eller skifte skall ske, ®ch karta öfver densamma upprättad, såsom i 25 § säges; då skola delägarne välja fyra gode män, som jemte Landtmätaren Skiftesmän varda. Kunna delägarne sig i valet icke förena; då skall hvar delägare välja fyra. Erhåller någon derigenom halfva antalet af röster eller derutöfver; då är han till Skiftesman vald, utan så är, att flere än fyra så stort röstetal hafva. I det fall vare Skiftesmän de, som fleste röster fått; men blir lägsta röstetalet utöfver hälften lika stort för två eller flera, och är ej dem förutan antalet af Skiftesmän fullt; då skall lott dem emellan dragas, och derigenom så många utses, som i antalet fela. Dela sig rösterna så, att ej fyra få halfva antalet eller derutöfver, då skall ny omröstning anställas på alla dem, som erhållit mindre antal af röster; och utnämne bland dem hvarje delägare så många, som i fulla antalet af Skiftesmän fela. De som sålunda flesta rösterna erhållit, varén skiftesmän. Hafva flesta rösterna tillfallit flera, än som fela; då skall dem imellan lottas. Vid dessa omröstningar må ej ägare af större lott hafva större röst, än ägare af mindre lott. Bevis öfver valet skall af Landtmätaren meddelas den delägare, som utbrytningen eller skiftet sökt; och drage han försorg, att Skiftesmännen varda kallade till den tid, som af Landtmätaren bestämmes. Ej må jordägande medborgare, som väijes, undandraga sig att vara skiftesman inom det härad, der han bor, utan han visar laga förfall.
Oenom underdäniga 8krikvelser den 21 ^.pril i835 oek den 23 8eptember i8/jo, kafva Kikets 8tänder till Kongl. IVlaj:t kramkurit förslag till föreskrifter om intecknande ak undantags-eontraet, samt akkandlingar om likstidsstädja ock gil annan upplätelse ak n^ttjande-rätt tili lastigket; kvarvid Kikets 8tänder säsom skäl Lkeropat: att klagan ej sällan klikvit förd öfver lie ket^dliga förluster ock olägenketer, som köpare gf fust egendom fädt vidkännas derigenom, att den varit kelastad ined undantag, samt förminskad i värde oelr godket genom jordafsöndringar gf kvarjekanda keskallenket, derom köparen, oaktadt Iran vidtagit gila möjliga korsigtigketsmätt, likväl ieke erkällit kännedom vill köpets akslutande, utan först elter en längre tidsförloppelg säljaren ofta varit urständsatt att godtgöra de förluster, som helgom sä keskallade gravationer köparen tillskyndats; att ej mindre kastig ketsegarens, än undantagsinnekakvarens säkerket syntes fordra, clet undantagskörwoner l>1efvo kekorigen inteeknacle ock förnyade, kvilken ätgärd ej kuncle vara förenad mecl större svärigket i detta lall, än du kräga vore om vanlig skuldfordran; samt att den del af en egendom, som säljaren undantagit, eller den afgäld af egendomen, som kan sig forkekällit, ieke kunde tilläggas sämre rätt, än ol>etald köpeskilling, enär, derest undantaget ieke varit, köpeskillingen i stället ldifvit lorköjd.
Band. 618 S t ats-U t sk o tte ts Betänk an den. de, att, såsom biträde lili Hjelmare Canaloell Slussverks ombyggnad, utgå med den summa för hvarje af nästföljande fem År, som bär ofvan blifvit omänmndt; hälst som, enligt hvad Utskotten här efteråt få tillfälle att anföra Utskotten förmoda det någon ersättning för dessa förskutne Summor, kan vara möjlig alt bereda, och med någorlunda säkerhet att påräkna. Vid öfverläggning om de vilkor Utskotten för detta ändamål borde föreslå alt vid dessa anslag fästas, har det förekommit Utskotten nödigt att först inför Rikets Högloflige Ständer framställa deras Utlåtande, huru hädanefter skulle komma att förfaras, med det lånebiträde af 200,000 R:dr som vid sistlidne Riksdag från Banken beviljades Hjelmare Canaloch Slussverks Bolag, och hvarföre räntan då äfven anvisades, alt utgå af Stats-Verket under Nionde Hufvud-Titteln, med tilläggning att så väl rörande fortfarandet deraf sorn rörande Capitalets återbetalning vidare förordnande komme att vid nästkommande Riksdag meddelas. Då af närvarande förhållande synes att under fortfarande arbete Bolaget icke eger medel till Capital afbetalning, anse Utskotten sig böra föreslå, att under bygg-. Stats-Utskottets Be tänk an den. 619 uadsåren någon afbetalning af denna Bolagets skuld icke Lör komma i fråga, samt att således bestämmandet af tid och summa, hvad densamma angar, bör till nästkommande Riksdag uppskjutas, jfvad återden Ränta derå angår, som hittills af Statsverket blifvit Banken godlgjord, anse Utskotten denna liqvid böra och kunna upphöra, sedan Bankens rån te vin st i alla fall, lill allmänna arbetsföretag af Rikels Ständer begagnas.
Charlotta Stenbock född Forsberg, ÖfyerHofmästarinna hos Högtsalig H. K. H. Prinsessan Sophia Albertina. ; ' / . i I sammanhang med TJppgifterne om de af H. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas HandCassa utgångne Löner, Lönefyllnader och Pensioner, får jag lemna den upplysningen att åtskillig? personer, ehuru ej på QvartalsLislorne upptagne, njöto af Högtsalig H. K. II. dels temporaira dels ständiga understöd eller Pensioner, hvaribland jag med säkerhet påminner jnig och vet, att Frii Stael von Hallstein född Grefvinna Dolma, f. d. Hoffröken hos H, under flere år hvarje Qvartal erhållit 5o R:dr Banco eller 200 Rtdr Banco årligen, hvilket härmed försäkras. Stockholm den i& C it ari. otte Stenbock, födu Forsberg, Öfverhofmästarinna hos Hogtsålig H. H. Prinsessan Sophia Albertina. ^ Betänkanden, N:o 254- 2g3 På det liela, utfaller Utskottets förnyade beräkning af utgifterne, i enlighet med hvad bifogade sammandrag visar, på så sätt, att tillökningar mot hvad 1823 års StatsReglering Upptager, blifvit föreslagne att utgå med ett belopp af 635,136: 2. 4-, som bestå uti: tillökt penninge-anslag. 8.g^0 ^ minskning i värdet å indelta räntor to,ooo: 42* — i värde å Spanmål in natura 5,6,4: 9- 15,615: 3.- Skillnad, tillökning 635,36: 2. 4- Om ifrån summan af de föreslagne utgifterne 8,949,194
Jag har såsom inkonseqvens anfört att icke äfven ynglingen, hunnen till den ålder att äktenskap är honom tillåtet, måste inhemta en giftomans utlåtande. Härpå svarar Utsigt att orsakerna till denna skiljaktighet återfinnas i mannens och qvinnans olika skaplynne och känslodaning, i den sednares häraf alstrade behof af välvilliga råd eller ledning. Jag förstår icke detta resonnement, Deri 25 Januari f. m. 173 att mannen skulle säl. var utan känsla och qvinnan vara endast känsla. Att hos qvinnan känslan är öfvervägande, medger jag, emedan naturen visligen så anordnat, men att mannen skulle vara den helt och hållet beröfvad, det är högst besynnerligt yttradt afUtskrt. Det är väl tydligen en inkonseqvens i lagstiftningen att göra mannen alldeles fri, men icke qvinnan, då lagstiftningen ytterst grundar sig på 4:de budordet. Jag vet icke att detta budord gör undantag mera för man äu qvinna. 4:de budordet säger att jag skall »hedra» fader och moder, men det finnes ingenstädes föreskrifvet, att. jag skall under alla omständigheter, och intill ålderdomens yttersta gräns, »lyda» dem, ty då skulle brott kunna begås under bristande npfattning af 4:de budordets andeliga och rätta förstånd. Men barn kunna i sanning »hedra» sina föräldrar och deras förutgångna upfostran, just derigenom att de »icke lyda dem» i sådana fäll, synnerligast der barnens känsla kommet i konflikt med föräldrarnes förstånd. De »hedra» då rätteligen sina föräldrar, när de »lyda» Gud, som är deras rätte fader. Ungdomen handlar således rättast, då den icke lyder sina föräldrar, då dessa emotstå denna känslans maning till äktenskapet, ty denna känsla är Guds verk, förenad med de högsta afsigter. Gud måste således framför allt lydas; hans verk i naturen, lydnad för menniskor, står under kärlekens fullkomliga frihet. Utsk:t har vidare funnit »att det är till och med vådligt att vid 2 5 år gifva qvinnan denna rätt att vara sin egen giftoman.» Det är i sanning att aflägsna all möjlighet till frihet för halfva slägtet.
Fastslällelserne derå, jemte de tillägg eller förändringar dervid, som, på satt vid de förste Kneckte-contraclens ingående skedde, tillkommit genom frivilliga öfverenskommelse!' emellan Kronan, å ena, samt rustoch rotehållare, å andra sidan, måtte serskildt för hvarje Regemente eller Corps samlas, på Statens bekostnad tryckas och, på samma sätt sorn öfrige allmänna Författningar, utdelas till vederbörande auctoriteter samt alla församlingar inom Riket, och derutöfver ett tillräckligt antal exemplar afses, att, för billigt pris, hållas dera, som sådant kunde önska, tillhanda; kommande de kostnader, som härtill kunna erfordras, att elter reqvisition till vederbörande utbetalas från Riksgälds-Contoret. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 6 Februari 1841. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. 1841. Preste-Ståndet den 3o —• — Borgare-Ståndet den 3 Febr. Bonde-Ståndet den 6 — •—> Rikets Ständers underdåniga Skrif velse , i anledning af väckt fråga om Smålands Hussar-Regementes afsittning, emot erläggande af häst-vacance-afgift. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. TJtsk. Bet. N:ris 32 och 97.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att, då hästar, tjenliga till re - 4g4 Expeditions-Utskottets Förslag lill und.