Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionens sätt att gå tillväga, för åstadkommande af grunden till den ifrågavarande byggnaden, får Direktionen i djupaste underdånighet åberopa bilagde transsumt och utdrag af dess protokoll för den 19 Maj och den 10 November 1860, hvarutaf Eders Kongl. Maj:t täckes i nåder inhemta: att arbetena för beredande af tjenlig grund för den nya byggnaden blifvit, efter utlysning på entreprenad, uppdragna åt den, som dervid ingifvit det lägsta anbudet; att, sedan denne visat sig icke kunna nöjaktigt utföra dessa arbeten, det derefter lägsta anbudet blifvit antaget, och vederbörligt kontrakt upprättadt; samt att meranämnde arbeten blifvit verkställda under tillsyn och kontroll af Arkitekten i Eders Kongl. Maj:ts Ofverintendents-einbete, Professor J. A. Haverman. Att förslag öfver kostnaden för ifrågavarande arbeten icke blifvit upprättadt, torde nöjaktigt förklaras genom sjelfva deras art och beskaffenhet, då de svårigheter, som komme att möta vid deras utförande, icke kunde på förhand noga beräknas; hvilket förhållande äfven bestyrkes genom hvad det i afskrift bifogade besigtningsoch afsyningsinstrument af den 30 nästlidne månad i detta afseende innehåller. Hvad åter angår lämpligheten af den plats, hvarå byggnaden är uppförd, i hvilket afseende Revisorerne uttalat tvifvel, vågar Direktionen underdånigst åberopa bifogade utdrag af protokollet öfver Hof-äreuden den 1 Juni 1859, hvarutur framgår, att ifrågavarande byggnadsplats blifvit, uppå förslag af den till Direktionens biträde af Öfverintendents-embetet förordnade Arkitekt och efter Direktionens underdånigst gjorda fram 351 — ställning, hvaremot vederbörande myndigheter ej funnit skäl till anmärkning, i nåder gillad och anvisad. Att bland de platser, mellan hvilka Direktionen hade tillfälle att välja, den slutligen bestämda varit den tjenligaste, torde alltså kunna antagas.
Länet, som utgör en del af Hernösands stift, med Hernösands stad till biskopssäte, innefattar 59 kyrkosocknar och 35 pastorater, deraf 5 prebende», lydande under sex särskilda kontrakter eller prosterier, nemligen Ångermanlands södra, östra, vestra, nordvestra och nordöstra samt Medelpads kontrakter, varande i kontraktsindelningen någon ändring under qvinqvenniet anbefalld genom Kongl. Brefvet den 20 Juli 1860. Af pastoraterne tillhöra 6 första, 11 andra och 18 tredje klassen; 15 äro regala och 20 konsistoriela, af hvilka senare 5 äro prebenden. Länet är vidare indeladt i tre fögderier, innefattande 59 socknar och 3 kapellförsamlingar, fördelade i 25 länsmansdistrikter, nemligen: Pastorater. Kyrkosocknar. Kapellförsamlingar. Länsmansdistrikter. Tingslag. Norra Ångermanlands d:o H 13- — 8. 4. Summa 35. 59. 3. 25. 17. *) Residenshus byggdes mot vissa vilkor af borgerskapet, men inköptes af staten. **) Hemsöhatt bar 712,63, Hernökasberg 612, Hemsökasberg 702 och Hvalhufvuds kasberg 752 fots höjd öfver hafsytan, Westernorrlands län. Oregelbundenheter i administrativa indelningen. 3 o Hvartdera fögderiet utgör en domsaga, hvarförutom för begge Angerrnanlandsfögderierna är förordnad en särskild brottmålsdomare. Hela länet bar, enligt hvad nyss är visadt, 17 tingslag.
Ordföranden yttrade, att, i anseende lill den gång discussioneu tagit, det syutes nödigt, alt beslut fattades särskildt om fönsterglas, grönt, hvitt, och särskildt om glas af andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade. 302 Den 17 Januari e. m. R. o. Ad. hördes häruti instämma, hvarefter Hr Frih. o. Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. ansågo de i afseende på artikeln fönsterglas, grönt, hvitt, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss af Utsk:s betänk, i denna del. Ropades ja. Under den särskilda öfverläggning, som härefter uppstod om glas af andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, yrkades af de ledamöter, som icke instämde i Utsk:s förslag, bibehållande af uu gällande tullbestämmelser; hvarförutan föreslogs, dels att införselstullen, i öfverensstämmelse med PresteSt:s beslut, måtte förhöjas till 16 sk. per U, dels att införselstullen å slipadt glas malte höjas till 16 sk., men å oslipadtglas såsom hittills utsättas till 8 sk. per it, hvilka 2:ne sistnämnde förslag likväl före discussionens slut återkallades. Hr Frih. o. Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det af Utsk. gjorda förslag. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Frih. o. Ordföranden tillkännagaf, det han trott sig finna, alt ja härvid varit öfvervägande. I anledn. häraf begärde en ledamot votering, hvadan, i öfverensstämmelse med Hr Frih. o. Ordförandens förslag, nedanstående voter.propos. uppsattes, upplästes till justering och godkändes: Den som bifaller Bevilln.Utsk:s i dess betänk. N:o 12 gjorda förslag, i fråga om tullbeslämmelserne för glas, andra slag, hvila eller färgade, ej specificerade, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att nuvarande tulltaxas stad ganden i afseende på berörde slag af glas skola blifva oförändrade.
Den ry Februari». 8^3 Friherre Ltfernllellt, Larl 6ullak, önskade i anledning af den nyst uplaste Expeditionen rörande Konungens rakt att göra dispenser, att hans särskilta tanka i Lag-vlstottet, hwitk?n till Riksens Ständer ätföljt Mitoners Swar pä Ärerremisien, äfwen mät» te blifwa Riksens Ständers underdäniga striswelse till Kongl. Maj:r följakrig. Mänge ropade härtill Nej Zerr Grefwen och Landtmarffalken yttrade sig, an sävant aldrig hos Riksens Stander warit brukeligt. Undertecknad Silfverstolpe, ^xel 6abriel, Ut» bad sig fä tillkannagifwa, att Riksdags - Ordningen stadgade det en Ledamot ägde rättighet alt täta sin enstilka tanka ätfölja sitt Ständs beslut till de öfriga Ständen, men art en sädan tanka kunde ätfölja en striswelse till Hans Maj.tt, hade Riksdags-Ordningen icke stadgadt; för öfrigt wille han erindra att när expeditioner formeras, angäende beslut, hwaruii ett Riks-Ständ warit af särskilt ranka frän de öfrigas, blefwe delta Riks-Ständs särskilta tanke aldrig expeditionen till Kongl. Majtt följaktig och icke ens uti expeditionen uptagen. Enär säledes icke det ringaste afseende i detta fall gjordes uppä en helt Riks-Ständs beslut syntes det honom naturligen följa, att nägot afseende än mindre kunde göras pä en Ledamots särskilta ranka, hwilket ock wore stridande mot all hittills wedertagen ordning. Grefwe körner, ^clolk 6öran. Det ar sä mycket mera oförenligt med egenskapen af en expedition ifrän Riksens Ständer till Konungen, att en enskild Le? Ledamots tanka skulle medfölja, som Rifs-Ständen icke meddela sina öfwerläggningar, men sina i kraft deraf fattade beslut och dessa bestämmas af pluraliketen, ej af en enskild Ledamots särskilda mening.
— Jag vill endast komma derhän, att låta dig inse den narraktiga fåfängan uti att tro sig veta allt och förkasta allt hvad man icke begriper, att finna riktigheten deri, att i stället för det föraktliga ordet vidskepelse, som man så ofta och tanklöst använder, suspendera sitt omdöme och medgifva möjligheten af en i grunden fullt berättigad känsla, hvars orsak vi icke känna, att ana möjligheten af finare, mera skärpta sinnen, hvilka medgifva hos vissa naturer en bestämdare uppfattning af dessa mystiska väsenden. — Aha, du är Svedenborgare. Åh, jag minns nu mycket riktigt, att du redan i Lund var mycket intresserad af hans gamla skrifter. — Ja, jag var road deraf, men jag finner Svedenborgs uppfattning krass och löjlig i många fall. Det är naturligt, att samma sak kan uppfattas på många sätt, allt efter den natur, som förnimmer densamma. Man har imellertid icke orsak att förkasta en saks existens, derför att gissningarna derom äro besynnerliga och olika. — Du är således andeskådare af egen uppfinning? — Nej, tyvärr, icke ens det, ty den ande, som förföljer mig, har jag icke sjelf sett. — Talar du allvarsamt Malkolm? Är det verkligen din mening att säga mig ... — Att jag tror på andar? Nej, det är icke min mening. — Nå, Gudskelof! — utropade Alf med en nästan komisk suck och knackade askan ur sin pipa. — Det är imellertid lika litet min mening att sans façon förkasta denna tro. Jag har grubblat så mycket öfver detta ämne dessa år, att jag tycker mig finna långt flera skäl för än emot denna förmodan, äfven om jag undantar min egen erfarenhet. — Hvad menar du? — Du skall förstå min mening, då jag slutat min historia, och du skall nödgas medgifva, att antingen finnas sådana väsenden, hvarom jag talat, eller också är jag offer för en mystifikation, hvilken du säkert skall finna lika orimlig och oförklarlig. — Hvem vet likväl, om jag skall se saken på samma sätt som du. — Nå väl! Jag begär icke bättre än att bli öfvertygad om mitt misstag, att kunna se den med dina ögon.
I anledning af Öfver-Direktörens ofvan omförmälde antydningar, att Bankens egna tjenstemän skulle hafva föranledt uppskofvet med den äskade utmyntningen, infordrades utlåtande af Bankens Under-Styrelse, som, med erinran att, bland Bankens embetsoch tjenstemän, endast biträdande Kommissarien i LåneAfdelningen vore den, till hvilkens tjensteåligganden hörde att följa och bevaka Bankens förhållanden till Myntverket och besörja de dii-ekta kommunikationer med nämnde Verk, som, i och för myntningen af guld och silfver, voro af nöden, yttrat, att bemälde Kommissarie, inför Under-Styrelsen i ämnet hörd, förklarat: att något så beskaffadt svar eller tillkännagifvande, som det, hvilket skulle hafva lemnats Öfver-Direktören, kort före den ifrågavarande 31 reqvisitionens ingående, eller, att sådan reqvisition ej vore att snart förvänta, icke blifvit af honom afgifvet, hvaremot lian vid den uppgifna tiden, likasom flera gånger förut, erinrat om aflemnande till Banken af återstoden å långt förut reqvirerade l R:dr stycken i silfver; att, vidkommande den i medlet af Augusti gjorda anmodan om utmyntning af dukater, Kommissarien väl framställt behofvet af enkla dukaters snara prägling, hvilken prägling förut vid flera tillfällen hos Myntverket skett samtidigt med pågående silfvermyntning, men utan att dervid hafva leni nät ringaste antydning derom att, för dukat-tillverkningen, uppehåll finge ske i den af Fullmäktige förut äskade silfvermyntningen, om hvars möjligast skyndsamma verkställande påminnelser tvärtom flera gånger under sommarmånaderna gjorts hos Myntmästaren; samt att uppgiften derom att förberedelserna till prägling af silfvermynt varit fulländade i medlet af Augusti stöde i strid med en den 23 i samma månad från Myntmästaren ankommen skrifvelse, deruti om förmälts, att det korinne att dröja något innan stämplarne till 4 R:dr styckena Klefve färdiga. Då emellertid förrådet i 4 R:dr
Jag vill till mitt förra yttrande endast göra det tillägg, att det ingalunda var min mening att remiss till Ridd.Ctsk. skulle förvägras motionären, emedan den 41 § Ridd.- Ordn. tydligen gifvet' tillkänna, att om fråga in pleno väckes om ändring i Ridd.Ordn., bör en sådan alltid remitteras till Ridd.Utsk. Jag har endast velat yttra, att jag ansåg remiss af delta förslag för tillfället olämplig, emedan man har skäl att vänta ett förslag ifrån Const.- Utsk. af mera genomgripande syftning och emedan motionen icke innehåller några bestämda grunder till ombildning af R. o. Ad:s representation. Jag vill derföre förena mig med Hr Adelborg i haDs hemställan, om icke motionären sjelfmant ville återtaga sin motion. Hr Brakel: Hr Weidenhjelm har redan så fullständigt bemött Den 4 Januari. 23 de talare som yrkat att min motion icke måtte blifva remitterad, att jag icke bar något att tillägga. Frih. Raab har sagt, att Hr Weidenhjelm fällt ett yttrande, som vore mindre smickrande för mig. Sjelf har jag icke funnit det så, ty jag är ej den som smickrar mig med att förstå allt. Hr Tham Ilar sagt, alt det icke vore skäl att väcka detta förslag, sedan de fleste ledamöter rest ner till sina provinser och huset är tomt; men just deruti, att huset är tomt, ligger ett bevis att Adeln bör omorganiseras och det är ännu ett skäl att väcka ett förslag sådant som mitt. Dessutom: den adelsman, som är nion om sin sjelfskrifna representationsrätt, har verkligen, då förslag i början af riksdagen väckes, tid på sig att bevaka sin rätt. Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid i denna fråga, och anhåller endast att min motion uti dess nuvar. skick måtte fä remitteras. Frih. Raab:
— Då jag förmodar , att Ridd.Utsk. finner för godt att, med anledning häraf, granska det mera uti förberörde instruction, som möjligen kan anses vara i behof af rättelse, så inskränker jag mig nu till anhållan om remiss till Utsk. af det här anförda. Lades pä bordet. Hr Du Rietz, Carl, bade inlemmt ett så lydande memorial: Då nu existerande skråförfattningar och privilegier för Svenska Borgerskapet äro författade under en tid, som ägde helt olika anspråk och fordringar än den närvarande, och deras ofullständighet är obestridlig, så, och med förutsättande deraf, att Ingen Corporation kan äga bestånd, utan i besittning af, efter tidehvarfvets kraf lämpade, bestämda och tydliga gränser för dess rättigheter och skyldigheter, och Svenska Borgerskapet just genom saknaden af dessa gränser, samt deraf följande godtyckliga öfverträdelse!' och förnärmande af deras skråförfattningar och privilegier, sett både handel och andra borgerliga näringar aftyna och försvinna, har jag, för att söka afhjelpa det onda, som en mer eller mindre obegränsad näringsfrihet, till trötts af beståndande skråförfattningar, utöfva t, samt då ej något i ett constilutionelt' samhälle kan vara mera menligt, än att äga lagar, som antingen ej efterlefvas eller illa förstås, velat ödmjukast föreslå: att en revision och förbättring af nu existerande skråförfattningar, som hade till föremål tydlighet och bestämdhet samt skärpta re ansvar för ö f v e r t r ä d e 1 se r deraf, måtte företagas, samt att tullför fattningarna i allmänhet måtte derefter lämpas, för att på ändamålsenliga re Den t Mars e. m. i5S sätt, än hittills, söka motarbeta ö f v e r f 1 ö d s v a1'ors o c h i Sverige tillgängliga h a n d t v e r k e r i a rbetens införsel. Om denna min motions remiss till vederbörligt Utsk. anhålles ödmjukast. Lades på bordet. Hr v. Stahl, Aug., hade ingifvit 2.‘ne så lydande memorial: Genom K. M:s Nåd.
Reparationer å Vesterås Slott - 12,310: Inköp af LandshöflingeBesidence i Vesterbottens Eän 10,000: Minnesvård öfver Högstsalig Kron - Prinsen Carl August - 10,000: Transport 646,467; 32. i - 1798 Stats-Utskottetn Betiinhanden. Transport 646,4.67; 32. 1» Proposition den 19 Novem ber 1817 af nästledit års extra Utgifis-rnedel, tiii Reparationer å Kongl. Slottet och Publike husen forsk.jutne - 27,700: — ■— Hvartill kommer deri för innevarande år varande bristen i anslagen för Miiitaire Staternes Tö n för höj ning - 101,163: <43. 5. Summa R.dr 763,331: 27. 6, Enligt den af Kongl. Maj:t jernte nyss å beropade Nådiga Proposition Stats-Utskottet till ställde Berättelse och Calcul af Kongl. StatsContoiret öfver Stats-Verkets Inkomster och Utgifter för år 1816, hafva Öfverskotter, utöfver den Summa af 200,000 E:dr, som vid sista Piks» dagen anvisades till Kongl. Majus Nådiga disposition, uppkommit till ett belopp af 503,947 Hulr 45 sk. 4 rist; hvarförutan genom den vidtagne regleringen om Bataillons-Eäkarnes aflöjrande, emot det att 711 R.dr 5 sk. 4 r:st blifvit uppförde å Stat att årligen utgå, den dertill samlade och påräknade Fond af 47,933 R:dr 16 sk. tillfaller Stats-Verket; Äfvensom, på sätt Stats - Utskottet uti serskildt Utlåtande den 1 sistl.
Han bör inhemta om författningarnes brister och embetsmännens fel, får Han veta af tidningarne, eller af enskilda personers mundlliga berättelser; men icke på den sannskyldiga och tillförlitliga vägen genom besvärsmålen, hvilka hittills underrättat Honom om tillståndet i Riket. När Konungen nu afgör ett besvärsmål, så kan Han, derest Författningen blifvit missförstådd eller misstydd, genast vidtaga rättelse och tillhålla vederbörande att bättre iakttaga den mening som Han har haft med författningens stiftande. Eftersom bränvin nu för tiden vanligtvis är föremål för begrundande, vill jag med ett par exempel ur bränvinslagstiftningen upplysa detta förhållande. Det händer icke sällan att någon som anmält sig till bränvinsbränning och betalt sina afgifter, dock af hvarjehanda orsaker icke kommer att bränna. Han begär då att återfå sina på förhand erlagda utskylder; men vederbörande myndigheter förklara att som författningarne derom intet stadga: så måste han oafkortadt vidkännas de påbjudna afgifteroa. När nu den klagande går till Konungen, så förklarar Han författningens mening vara, att icke lill den förderfliga bränvinsbränningen genom skattens uttagande nödga någon som vill derifrån afstå. Följagtligen befrias klaganden frän skatten, när han icke bränt eller haft någon inkomst deraf. Skulle deremot Reg.-R:n slutligen afgöra ett dylikt mål, så stannar han otvifvelagtigt i samma beslut som Landshöfdingen och KammarRätten, saint ålägger näringsidkaren betala. 1 afseende på bränvinsförsäljning, erlägges för den minsta krog 20 R:dr i minuterings-afgift för helt år. Nu kan det hända att en person, som hållit näring på en ångbåt, kommer och säger: ”Jag har betalt afgift för 12 månader, men icke drifvit rörelsen längre än under 4, följagtligen anhåller jag att blifva beskattad endast för den del af året, under hvilken näringen utöfvats.” ”Nej,” säger Landshöfdingen, och troligen äfven Kammar-Rätten, emedan sådant icke i Författningen medgifves. Konungen deremot finner delta obilligt och rättar det, sä att den skaltskyldige får utgöra endast hvad skäligt är.
Hafva de uppenbarligen, utan uppgifvet giltigt skäl, utlemnat skuldebref och såmedelst låtit förmyndaren få den omyndiges medel om händer, varén pligtige ersätta den förlust för den omyndige, som i följd deraf kan uppstå och förmyndaren ej gälda gitter. I öfrigt varén förmyndarekammarens ledamöter från åtal för deras förvaltning fria. 16 §. Domhafvanden åligger att sjelf eller, der han hindrad är, genom annan dertill af honom förordnad, lämplig person, hvarje år uti Januari månad, anställa inventering uti alla inom domsagan varande förmyndarekammares förvaringskistor och derefter föranstalta om de åtgärders vidtagande, som tilläfventyrs kunna vara af omständigheterna påkallade. I stad förrättas sådan inventering af borgmästaren. Vid inventeringen bör noga tillses, att inteckningar i rätt tid blifvit förnyade samt anstalt fogas om förnyelse af de inteckningar, som under årets lopp förfalla. Inventering må äfven å annan tid anställas, der doma ren så nödigt pröfvar. Anmärkning. Det skulle visserligen kunna gå an, att inteckningsförnyelser å sådana skuldsedlar, som äro uf gifna af annan person än förmyndaren, kunde af honom sjelf besörjas och förmyndarekammaren fritagas från ansvar derför; men då förmyndarekammaren alltid torde böra förnya de inteckningar, som tagas uti förmyndares egendom, och anteckningsbok således för dessa i alla fall mäste hållas, synes det föga öka besväret, att förmyndarekammaren har omsorgen äfven om andra inteckningars förnyande. Dessutom kun - Den 4 Juli. kumle svårigheter lätt uppstå i afseende på skuldsedlars utlemnande m. m.. och, i fall försummelse ägde rum, tvist uppstå, huruvida förmyndarekammare!! eller förmyndaren dertill vore vållande. Lämpligaste utvägen synes vara den, alt, vid inventering uti Januari månad, aila de skuldsedlar, hvarå inteckningar under årets lopp böra förnyas, uttagas och emot qvitto aflemnas till domhafvanden, som besörjer förnyelsen.
WOLFF. Hvad? SIGRID. Det är allt, hvad vi kunna göra. WOLFF. Hvad menar du? SIGRID. vill, hur du vill, utan en enda tanke, utan en enda för Jag menar, att jag vill följa dig härifrån, hvart du hoppning, annat än att du, som är stark och själfständig, Nu håller mamma med Kristofer emot mig. nu vill hjälpa mig. Härhemma kan jag inte stanna längre. TREDJE AKTEN WOLFF. Men nu, Sigrid? Menar du nu... strax? SIGRID. hem till dig, det gör detsamma, bara du är med mig, ty nu är du mitt enda stöd i verlden. WOLFF. I kväll, ja visst. Hvart du vill, hem till Charlotte, ord af tant, och det blir samma historia, som när du skulle följa Kristofer. Det var inkonsekvent af er att stanna, när ni en gång sagt... SIGRID. Du skulle snart komma hit tillbaka igen. Bara ett då, var nog sådant där, som mamma kallar stora ord och bravour... Jag märkte det på att jag blef så glad, när hon sen kom och hemtade oss... Det var litet Det skola vi inte tala om nu, Gustaf. Att jag gick egoism, var det... Men nu är det ju mest för mammas och Kristofers skuld, jag går. Jag kan inte stanna här och ha dem emot mig. WOLFF. Du är upprörd och förtviflad... SIGRID. det förtvifladt af mig att vända mig till dig, som förstår mig bättre än alla andra, som jag håller mer af än alla aldrig ljugit för mig? andra, och som jag tror på mer än alla andra, ty du har WOLFF. Herre Gud, du ser väl, att jag är alldeles lugn! Är skulle göra det. Men att följa mig bort från ditt hem... Ingen annan VÄRFLOD SIGRID. om mig. Så pass ny trodde jag du skulle vara i dina åsigter? WOLFF. Än sen? Det är ju inte fråga om andra, utan bara folk säga? Ja, ja visst... Men ditt rykte, Sigrid? Hvad skall SIGRID. gjort att skämmas för... Säg? Mitt rykte tillhör dig.
Hvarje barnuppfostrare oeh undervisare, som fäst uppmärksamhet vid detta hejdlösa spörjande, finner lätt, att det hvarken är de skarpaste hufvudena eller de bästa karaktä- rerna, som angripas af frågvishetens ande. Mången gång ligger däri ett begär att komma från ett föreliggande undervisningsämne, stundom är det ett sätt att göra sig viktig, och någon gång fattas dylika hejdlösa frå- gare af en elak lust att föia äldre personer in i svårigheter vid att gifva svar. Så gagnande det är att gifva barn tillförlitliga svar och upplysningar på allvarligt menade frågor, de må synas viktiga eller oviktiga för oss äldre, lika nödvändigt är det att hejda den osunda frågvisheten genom att vädja till barnets eftertanke och samvete. Därigenom bibringas barnet sund takt samt får tillika smaka den ovärderliga glädjen af att själf finna lösningen på mången fråga, som uppstått för barnatanken. A f barn, hvilka ohejdadt tillåtas att odla en tom frågvishet, blir ofta en tanklös och framfusig ungdom, hvilken utan försyn handskas med de mest svårlösta frågor och problem, som om dessa vore bollar och bollträn. Man klagar öfver katekeslexor, men man slår själf omkring sig med lika tanklöst inlärda frågor och svar, i hopp att därmed göra uppseende bland den ännu okunnigare åhörareflocken. Och hvilken af oss känner ej herr X. fru Y. och fröken Z. hvilkas hela samtalsförmåga består i en massa frågor om enskilda saker och personer, hvilket allt ej angår spörjaren och därför väcker ovilja eller löje hos den, som har att bestå ett sådant taktlöst förhör. När jag tänker på den stora flock barn och ungdom, som fått och får ohejdad öfverlemna sig åt en tankoch taktlös frågvishet, frestas jag tro, att en sådan osed, som att » interviewa » folk — det är, utfråga på ett oförsynt sätt — aldrig skulle kunna införts hos oss, om vi ej redan blifvit förslöade af en tilltagande frågvishet i det dagliga lifvet och i umgänget med herr X. fru Y. fröken och unge herr Z.