Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boningshuset är en enkel envåningsbyggnad af trä från förra århundradet, med massiva fönsterluckor och en klumpig förstugukvist. Ofvanför fönstren finnas ännu kvar handskurna träornament, föreställande drakhufvuden och sköldar. Trädgården är sådan som man endast kan få se i Västergötland, en skog af körsbärsoch äppelträd, omgifven med en häck af bärbuskar. Det enda storståtliga vid Ekeby är den väldiga lindalléen, som leder upp från landsvägen till hufvudbyggnaden. Sådana träd finnas ingenstädes i granskapet, skyhöga, raka. och med lummiga, sammanflätade kronor, Silfverarb et en, Bordsilfver. Modernast! Solidast! Billigast! cc a. « ca co rt e - o — • * - &gt; n 3 mföi Den hädangångna, hvars förtidiga bortryckande ur den verksamhet, hon gjort till sitt lifs gärning, allmänt beklagas, var en sällspord kraft i sitt kall. Själf en bräcklig kroppshydda, skydde hon dock ej mödan, då hon natt och dag togs i anspråk vid bibringandet af hjälp och tröst åt de lidande. Under de 9 år hon sålunda uppfyllt sjuksköterskans svåra och mödosamma kall, har hon ock ' räckt till att följa sjuklingarna äfven sedan de lämnat sjukhuset och då efter måttet af sina tillgångar stått dem bi och öfvat en välgörenhet i det tysta, som ock vittnar om hjärtats godhet. : a 111 ma de skyddsmedel, som vetenskapen gifvit uti antiseptiken och endast lita på naturens egna krafter. Ej ens små sår skall man förakta — såsom ett gammalt ordspråk lär — ty om olyckan är framme d. v. s. om såret kommer i beröring med mycket lifskraftiga sjukdomsbringande (patogenä) bakterier, kan en svår infektion med olyckliga följder inträda, om än såret synes litet och obetydligt. CO &gt; CD Cfq afkomlingar af dem Åke Bure till Ekeby planterade, då han slog sig ned på sin gård, efter att ha tagit del uti Västgötha bullret. Det gamla herresätet har den särskilda charm som tilltalar dem, hvilka uppskatta en förgången tids bleknade konstskapelser.
Beslöts att hos HofCansleren anhålla om åtskillige af Honom sjelf vid serskildte tillfällen förde Protocoll öfver ärenden som ej äro Ministeriela. Föredrogs ett af Ch. Sigill. Ombudsm. Liedback inlemnadt Afhandlings-Prospectus till en ny Stats författning i Sverige — lades på bordet. — Läsningen af Protocollen fortsattes. — Läsningen fortsattes. D :0 D :0 D :0 D :0 D :0 U :0 D :0 D :0 D :0 D :0 D :0 D :0 Upplästes skrifvelse från HofCansleren af d. 12 dns med bifogade Protocoller hållne inför Kgl. Majst öfver Just. och Gen. Auditeurs Ärender, samt de af HofCansleren vid serskildta tillfällen förde. Anmältes att läsningen af Stats Råds Protocollen öfver Krigs Ärender nu vore slutad — af hvilka Protocollen för d. 15 Oct. och 17 Dec. 1811. upplästes nu in Pleno. Utskottet beslöt att på tvenne Divisioner 424 1812 års Riksdags Const. Utskott Arender — fortsätta granskningen af de nu återstående Protocollen, som nu verkställdes. 25 :o d. 25 Maji — Läsningen fortsattes. — 26 :o S. Anmältes att läsningen af Eccles. Expe ditions Protocoller nu vore fulländad — äfvensom af Protocollen öfver Gen [er] al Auditeurs Ärender. Föredrogos Remisser från samtelige Riks Stånden af Kongl. Majsts Nådiga Proposition rörande tryckfriheten tillika med Constitutions Utskottets vid sistl. Riksdag öfver detta ämne under d. 10 Oct. 1810 afgifne Betänkande — beledsagadt af de hos Ridd. och Adeln samt Hederv. BondeStåndet dervid gjorde anmärkningar, hvilka nu äfven upplästes. — Nedsattes en Beredning till behandlande af detta ämne, bestående af 3 :ne Ledamöter af hvarje Stånd. Upplästes ett af Hr Öfver Intend. P. Tham ingifvit
Om en sådan lag skall stiftas, måste man medgifva, att den är af grundlggsnatur, och det är af sådan orsak, jag anser lämpligt och riktigt att behandla denna fråga såsom ett förslag till grundlagsförändring, d. v. s. att betänk, hvarken bör Sifallas eller afslås, Utan deremot helt simpelt den anmärkning i vanlig väg kan göras, sorn jag tagit mig friheten framställa, att detsamma är onödigt och måhända onyttigt, och att memor. återremitteras med denna såsom Ståndets gemensamma tanke förklarade anmärkning. Frih. Ehrenborgh: Då Utsk. tillkännagifva, att TJtsk. upptagit den allmänliga ide', som en af dess ledamöter framställt medelst i grundlagsenlig väg väckt motion, var det Utskrs skyldighet enligt grundlagen att framlägga resultatet af sitt beslut om denna ide. Ehvad man nu vill kalla detta ett grundlagsförslag eller icke, skulle det ovilkorligen, så snart frågan icke supprimerades af Constit.Utsk., framläggas till R. St. Jag tror således, att, då det synes vara R. o. Adis gemensamma tanke att icke gilla ideen af Landtständer, man gjorde bäst, oro, utan att inlåta sig i vidlyftig discussion om sättet att behandla frågan, E. o. Ad. endast förklarade för sin gemensamma tanke, att Landtständer ej böra inrättas, Och med denna anmärkning återremitterade betänk. Utsk. skulle sålunda få erfara E. o. Ad:s mening, och man undveke att tvista om ett ämne, som i alla fall nu icke lärer kunna leda till något resultat. P Hr Lefre'n:' Jag är också af den tanke, att Constit.- Utsk. haft full rättighet att inkomma med detta förslag, och det förundrar mig, att Frih. Cederström kan hafva en annan tanke. Då han och hvarje annan representant enligt grundlagen har rättighet att gå in till Constit.Utsk. med förslag till förändring i grundlagen, måste jemväl hvarje ledamot af Constit.Utsk. äga rättighet dertill; ty han kan väl icke derföre, att han fått förtroende all vara ledamot af detta Utsk., blifva utesluten från sin rättighet såsom representant att göra förslag till grundlagsförändring.
Man har ansett henne då leka på grund med gräsbotten, men sedan hon, af ofvan omför mälda orsaker, efter hand drog sig undan lill hafvet, för att följa denna naturdrift, har hon sedermera icke infunnit sig förr än fram på vintern, då mesta delen hade lekt och då hon var mager, i följd af hvilken omständighet sillfiskets afkastning i qvalitet och således äfven uti värde, i förhållande lill qvanliteten, betydligen aftagit. Den åtgärd, som i första rummet torde böra vidtagas för sillfiskets upphjelpande, är alltså, efter hvad i underdånighet anfördt blifvit, de stora siilvadarnes aflysande, så väl de storsom finmaskiga, hvilka begge slag i Bih, till R, Sl Prot. 184S, 10 Sami, 1 Afd. 51 Expedilions-Vtskottes Förslag till und. Skrijvehe, N.o 166. det närmaste äro lika fördelfliga, hvaremot de små vadarne, serdeles i den inon de äro mindre finmaskiga, icke torde vara så skadliga för fisket, sorn de förra. På det likväl någon känbar förlust icke måtte drabba de fiskeri-bolag eller enskilde idkare af sillfiske, som försett sig med stora vadar, synes det vara angeläget, att för redskapens ytterligare begagnande utsattes en viss tid af t. ex. 3 år, helst en vad gemenligen ej skall kunna brukas längre än till 3 års fiske. Derjemte anse Rikets Siänder sillfiskets bedrifva nde med sältgarn böra uppmuntras från Statens sida, genom prcCmiers utdelande, hvarvid någon serskild kostnad icke komme att Stats-Verket tillskyndas, så framt de prsemier, som af anslaget å Sjette Hufvud Tilela till fiskeri-näringens understöd hittills stundom blifvit utdelade till befordrande af makrillfisket, af hvilket understöd denna näring numera sedan densamma redan befunnits lönande, icke synes vara i behof, i stället tillgodokomma dero, sorn fiska sill med sättgarn. En annan omständighet är ej elter af ringa vigt för sillfiskets upphjelpande och skyddande.
Att Finsk Kvinnoförening haft och fortfarande har många svårigheter att bekämpa, ligger i sakens natur och behöfver icke här b e - tonas. D e t är en nyodling, och sådana fordra alltid både kärlek och arbete. Föreningens första ordförande sparade på ingendera. Att den intager en aktad plats bland de skandinaviska kvinnosaksföreningarna, b ö r utan tvifvel till stor del tillskrifvas hennes och föreningens dåvarande sekreterares, fröken A l m a Hjelt, aldrig tröttnande intresse. Ehuru den äldsta af de skandinaviska föreningarna, har Finsk Kvinnoförening den mest demokratiska organisationen bland dem, så till vida, att ingen särskild styrelse finnes, utan föreningen i sin helhet besluter öfver sina angelägenheter. Det behöfver icke påpekas, af hvilken uppfostrande betydelse detta slags organisation är för medlemmarna, hvilka sålunda på hvarje möte äro i tillfälle att uttala sina åsikter och erhålla majoritet för dem i stället att såsom i de flesta andra föreningar endast en bråkdel af m e d - lemmarna, nämligen de som utgöra bestyreisen, sättes i tillfälle att uttala sig. Förlidet år afgick fru Löfgren från ordfö- randeplatsen, men att hon icke därför slutat egna föreningen samma intresse som förr, därom vittnar fortfarande hennes arbete för densamma. D e t är få af de inom föreningen valda utskott, i hvilka hon ej varit m e d l e m. Hennes intresse för högre kvinnobildning har gjort henne till en ifrig vän af samskole-idén, och bland stiftarena af finska samskolan i Helsingfors var hon en af de mest verksamma. I januari detta år fick Finsk Kvinnoförening mottaga den första donation, som af någon finsk kvinna blifvit gifven till en kvinooförening i Finland. Donationen, 1,000 m k, skall enligt gifvarinnans " önskan användas till grundplåt för en stipendiifond, benämnd Elisabeth Löfgrens stipendiifond, till minne af föreningens stiftarinna och första ordförande. Räntan skall tillfalla kvinliga studerande eller i allmänhet kvinnor, som på ett eller annat sätt bryta nya banor. Detta är ett bevis på erkännande från kvinnornas sida för en af deras systrar, som så varmt nitälskar för höjande o c h förbättrande af deras ställning.
Men om man tänker sig att alla lifsmonaderna liksom hela världsalltet för öfrigt är latent inneboende i hvarje särskild lifsmonad, och att hvarje lifsmonad behöfde genomgå aflingsprocessen genom en annan lifsmonad och alstringsoch näringsprocessen i samma äller en annan lifsmonad, för att komma i utvecklingsstadiet är denna möjlighet icke längre utestängd. Äfven ättserien af förfäder och ättlingar kunde i detta fall tänkas förenlig med lifsmonadernas eviga tillvaro, så förstådt att hvarje ättling varit inneboende först i fadern, så genom fadern i farfadern ända upp till stamfadern, ättens första och först till organiskt lif väckta monad. Hvarje lifsmonad torde som sagdt i sin beskaffenhet af mikrokosmos kunna tänkas embryotiskt vara latent omfattande och allt äfter sin utveckling allt mer värkligen omfatta alla öfriga lifsmonader. Denna förmåga torde vara något så när identisk med det som kallas kärlek och sympati Äfven motsatsen, hat och antipati, måste tänkas vara till hos alla monader. Dessa synas däremot leda till isolering icke till omfattning. Både omfattningsoch isoleringsdriften torde kunna tänkas vara till hos samma monad; i så fall uppstå måhända grupper af monader, sinsemällan omfattande hvarandra, men utestängande andra grupper. Man erinre sig t. ex. analogien med den magnetiska tillströmningen till motsatta poler. Hvarje väsen har sin inre värklighet uttryckt i den genom sinnena förnumna. Jorden har sitt inre väsen, människorna på jorden hafva så ock. Man skulle kunna kalla alla samtliga lefvande människors och varelsers lefvande kraft för jordanden äller jordens lefvande kraft. Om jorden har sitt ursprung från solen, måste väl också jordens lefvande kraft hafva sitt ursprung ur solens lefvande kraft. Ifall man tänkte sig alla de mänskliga jagen på jorden förenade sympatiskt och harmoniskt med det yppersta, mäst allomfattande jordiska jaget, skulle detta jag på ett vis kunna betraktas som jordens personliga väsen, genomströmmande de öfriga jagen och genomströmmad af dessa.
Efter denna fördelning af det till sjöförsvaret cnslagne manskap har sedermera planen till sammansättningen af krigsmaterielen blifvit uppgjord, och sedan grunden, hvarur systemet borde utvecklas, sålunda blifvit bestämd, har uppmärksamheten fästats derå, huruvida organisationen af de på nyssnämnde sätt fördelade massorne vore af den beskaffenhet, att den motsvarade ändamålet. I sådant hänseende är till en början i allmänhet erinradt, att, om den jemförelsevis ringa kraft, som Sverige till sitt sjöförsvar hade att disponera, skall kunna åstadkomma den verkan, hvarpå de derå ncdlagde kostnader och de vigtiga intressen, som skulle skyddas, göra anspråk, så mäste såsom en osviklig regel iakttagas: att det underlägsna i antal i möjligaste mån uppväges af det fullständiga i tjenstbarhet. En granskning i detta afseende utfölle icke gynsamt för det närvarande. För ett krigsfartygs tjenstbarhet vore ett hufvudvilkor att ega sjömän, artillerister och driftige förmän vid de fördelningar, hvaruti en skeppsbesättning sönderfaller. Det erforderliga antalet af dylike personer saknades ännu och till afhjelpande af denna brist äro i den nu ifrågavarande planen såsom hufvudsakliga medel uppgifne, dels ökning af 12 Stats-Utskottets Utlåtande, No 162, matrosoch skoppsgosse-korpserne samt bibringande af nödig öfning, dels tillökning af 450 man artilleri-båtsmän utöfver de redan befintlige, hvilket tillkomna nya manskap skulle under benämning: värftade artilleri-bälsmans-korpsen ställas under befäl af flottans officerare och förläggas, i Carlskrona. I afseende på sjöförsvarets materiel, dess omfattning och beståndsdelar, hvilka, såsom förut blifvit omnämndt ansetts böra grunda sig. på.
Man säger vidare, att förtroende posternes innehafvare kunna när sorn helst afsattas, och sålunda gå miste om så väl pension, som insättningarne. Upplysningsvis får jag äfven nämna att 58 §. i Reglementet för Arméens PensionsCassa af den 30 Maji 1817 förbehåller I Den 12 Maji f. m. 2j5 Kongl. Majit rättigheten, att, antingen genast <lå en förtroende-posts innehafvare enligt 55 §. RegeringsFormen endtledigas, eller framdeles tilläta honom att, genom fortfarande inbetalningar till Cassan, bereda sig rätt till pension då han hinner till den ålder sorn Reglementet utstakar , och anser jag att hvad som i detta hänseende går ann för KrigsBefälet äfven är lämpligt för Civila Embetsinännen. Beträffande den yttrade tanken, att en person som blifvit skild från sin tjenst skulle återfå hvad han till Cassan inbetalt; så anser jag ett sådant stadgande alldeles oförenligt med den blifvande inrättningens bestånd och får derföre afstyrka densamma. Slutligen får jag upplysningsvis nämna, att Arméens PensionsGassa blott får | af de Wadstena Krigsmanshus inkomster, sorn inflyta enligt de före 1809 existerande inkomst-titlar; samt att före 1817, de såkallade liggemånaderne för Ofverste-beställningarne voro blott tvenne , men att KrigsBefälet då öfverenskom att, till förmån för PensionsCassan, äfven för desse beställningar 4 liggemånader skulle äga rum, hvilket ock vunnit Konungens stadfästelse. Om den blifvande PensionsCassan för CivilStaterne som billigt är, får uppbära begrafnings-hjelpen . för dem som taga afsked förr än de äro till pension berättigade; så förmodar jag att samma rättvisa ej skall nekas de Militaire PensjonaCassorne. a 56 Ben 12 Maji a, m. Herr Ehrenborg, Casper: Det är i anledning af Herr Ribbings yttrande, sorn jag anmält mig. Det var oförmodadt att nu höra dismissionen fortsatt i ett ämne som jag trodde redan vara återremitteradt.
insände ofvan-stående, hade han måhända icke tagit kännedom om » Vårt Lands » näpna stilprof den 2 (5 sistl. mars, deri denna utmärkta tidning betraktar forf. såsom svarslös, derför att svaret lät något vänta på sig. Att svara genast och svara dumt, är mera i » Vårt Lands » genre, och om tycke och smak bör ju ingen tvista. Eftersom red. af » Dagens Krönika » blifvit i ofvannämda nummer af » Vårt Land » särskildt apostroferad, må vi emellertid för vår del anmärka, att de » beskyllningar », Volontaire skall hafva gjort d: r Wirsén, gälla hela den skola han tillhör; hr W. är icke specielt utpekad i förf: s reflexioner öfver det egendomliga deri, att t. ex. låta naturalismen vara berättigad om den förekommer hos Horatius eller Boccaccio, men vederstygglig om den yppar sig hos en nutida skald eller novellist. 1 det redan i förra häftet af oss citerade brefvet till Dahlgren yttrar J. H. Thomander ytterligare några ord som lämpa sig förträffligt att anföras. » Icke ens mot Leopold — skrifver han — begår man den orättvisan, att låta » Den vackra bedjerskan » passera för en fläck på hans moralitet. — Underligt, att Don Juan blir förtappad inför samma heliga domstol som kanoniserat Tom Jones, Tristram Shandy och Die Wahherwandtscha / ten. » När Thomander skref detta, var Byron en ännu omtvistad stjerna. Månne ens hr Wirsén vågar bryta stafven öfver honom nu? Red. af Dag. Krön.lilla frö slår rot, ekall jag vara glad och villigt foga mig 1 det misshag, hvarmed drifkraften till en förändring så ofta och så häftigt plägar omfattas här i verlden. Ty beklagligen står det ej till, att jag för mig döljer, det jag från hr Wirséns sida åsamkat mig misshag i allra högsta grad. Detta misshag tyckes något hafva förvirrat hr Wirséns annars så klara tankegång.
Gå vi deremot tillbaka till den olyckliga period, då man till yttersta grad följde det handelssystem, för hvilket Hr von Hartmansdorff ifrar, eller med andra ord, prohibiiivsystemet, så skola vi finna, alt just då plundrades Bankens silfver och myntvärdet sjönk, nemi. närmaste tiden intill åren 1728 och 1738, då man förbjöd all införsel till Sverige af utländska varor, och man satte de strängaste band å all landets täflan med städerne. Jag minnes ännu, hurusom jag i min barndom hörde omtalas, att t. ex. en förordning skall hafva funnits, enl. hvilken klädesväfnader på landet voro underkastade släderues skrån, och under denna tid eller ända till 1776 var Banken tillsluten för all silfverutvexling. Köpare funnos icke, ty myntet hade förlorat allt värde, och det i omlopp inom landet varande silfrel, utgjorde icke ens 100,000 r:dr, hvilket utfördes ur landet. Jag vill icke påstå, att detta handelssystem ensamt föranledde detta olyckliga förhållande, men säkert är, att detta systems förmåga, att bibehålla silfret inom landet och myntet vid makt, ingalunda var större än eU friare handelssystems, när man för öfrigt förhåller sig klokt. Afven den liden erfor man, hurusom hufvudstadens handtverkare hos K. M. klagade öfver näringslöshet, oaktadt man vidtog de strängaste åtgärder emot täflan från landets sida med städerne. Frih. Stedingks, Ekon.Utskrs betänk. N:o 62 bifogade, reservation visar, hvilka inkomster Staten årligen drager af den så mycket klandrade landthandeln. Desse landthandlande hafva för deras rörelse år 1849, erlagt bevilln. öfverstigande beloppet af sammanlagda bevilln. af handlande i 52 rikets städer. Hr von Hartmansdorff har sagt, att landthandlande sälja rusgifvande drycker och, om de än icke äga rätt dertill, skola de, enl. hans åsigt, göra det ändock, och särskildt har han upgifvit apothekare såsom dem, hvilka synnerligast sysselsätta sig med denna handel.
Årligen utaf Bankens vinst 266,666: 3a. — af Siats-Verket 66,666: 32. — och af fastighets-silfver-lånen 13,333: 16. — Summa Sedlar 346,666: 3a. — eller för år, silfver i3o,ooo: Gör för a:ne år 260,000: Förskottsvis begagnas äfvenledes i832, 1833 och i834 årens anslag till Silfverköp; göra, a R:dr i3o,oou . 3go,ooo: Tillsammans Silfver R:dr 1,028,000: Som visar ett öfverskott utöfver behofvet, af Sill v. R:dr 85,931: 40, 5. 4 Hvarigenom äfven fullt motsvaras de i Vexel-Banken för Ränte-Kammarens och Kongl. Myntets räkning innestående depositions-summor i Guld och Silfver, utgörande i Silfvervärde (den 12 Sept.) R:dr 39,44°'
7 Alun, till högst |:delar af värdet efter BancoFullmägtiges bestämmande; på grund hvaraf och då Sverige i senare åren erhållit en ny export-artikel uti Cobolt, hvilken är lätt att förvara, och alldeles icke undergår förskämning, men för öfrigt har med Alun det gemensamt, att afsättningen är ömsom liflig och trög, så att den under senaste fem åren varierat ifrån 3o,ooo lill och med öfver 60,000 samt då det vore att förvänta, det en öppnad utväg till belåning i Banken skulle, i afseende på denna product, verka till ett jemnare pris och en jemnare tillverkning, och sålunda åstadkomma betydlig förmon för de trakter, hvarifrån densamma nu förnämligast hemtas, det förslag blifvit af Motionairen framställdt, att belåningsrätt i Banken för Cobolt äfven måtte rnedgifvas, efter de grunder, till det värde, samt med de controller i afseende på Coboltens beskaffenhet, som, till förekommande af all förlust för Banken, Herrar Banco-Fullmägtige kunde finna nödigt bestämma. Vid öfvervägande häraf liar hos BancoUtskottet förekommit, hurusom Cobolt-tillverkningen i Sverige ännu utgör en ny och genom erfarenheten föga bepröfvad industrigren. Den bar lemnat hastiga och ojemna resultat, ömsom till en opåräknad betydlig S Banco-Utskoltets Betänkande N.o 56. vinst, ömsom till lika oväntade förluster för dem, som derå nedlagt sina Capital och sin möda. Prisen på Cobolt hafva inom korrta tider varit så ombytliga, att knappast någon artikel, åtminstone bland dem som äro föremål för utrikes handeln, torde kunna, i det afseende!;, dermed jern föras. Det synes då ej vara tid, att genom låns meddelande af Banken söka inverka på denna nya Näring, innan den först på egen hand hunnit såvida stadga sig, att till verknings-beloppet kommit i ött afpassadt förhållande till möjligheten af någorlunda lönande, jemn och säker afsättning, uteller inrikes.
Prat. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 3 ’ 18 Lag-Utskottets Betänkande IS: o 37. förekom att böterna ej kunde utgå. I de flesta mål, som icke angingo häktade personer, torde domstolarne tvärtom hafva undvikit att utsätta förvandlingsstraffet och låtit förvandlingen bero på särskild anmälan om behofvet. Men då i alla dessa fall icke allenast, hvad landet angick, ett nytt tings inträffande, utan dessutom alltid ytterligare en besvärstid måste afvaktas, innan förvandlingsstraffet kunde verkställas, så torde man med temlig visshet kunna påstå, att i de flesta fall dröjsmålet tillförene blef större, än nu erfordras, då Konungens Befallningshafvande när som helst kan verkställa förvandlingen och beslutet genast går i verkställighet. Utskottet har alltså icke kunnat understödja de ifrågavarande motionerna, utan får vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer må lemna dem utan vidare afseende. Reservation: af Herr Bolinder. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866. LagUtskottets Betänkande Jfs 38. I N:o 38. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 April 1866, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i Konkurslagen Lag-Utskottets utlåtande har blifvit infordradt öfver fyra särskilda motioner, hvilka afse mer eller mindre omfattande förändringar i nu gällande konkurslag af den 18 September 1862, och hvilka blifvit väckta inom Välloflig a Borgare-Ståndet: af Herr Sääf (motionen N:o 100) och Herr Blanche (motionen N:o 108), samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtige Jonas Jonasson från Kronobergs län (motionen N:o 34) och Eric Jonsson från Westmanlands län (motionen N:o 188.) Såsom den till sitt syfte mest omfattande af berörda motioner torde Jonas Jonassons kunna anses, emedan han genom densamma framställt förslag, hvilka skulle rubba en af grundvalarne för den nya konkurs-lagstiftningen.