Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
^ Konungens Befallningshafwande widige tillika sädane mätt och steg, som pröfwaS nödige att förmå dm ttedssande, att sin skyldighet fullgöra. 4 Mm. Den 18 Augusti. 6 Mom. De wid Mantalsssrifningen meddrlte uppgifter, sa wide de endast arga Personerne, i anseende till deras kon, alder och namn, böra noggrant jemföras med de af Presterskapet upprattade Husförhörs-Langder, sa att ingen Skattskyldig Person warder förbigången och fran Mantals-Längden utesluten; Hwarföre och nar sa händer, att större eller mindre del af någon Sockens inwanare aro i annat Distrikt mantalsskrifne an der deras Kyrka belägen ar, bör derom ett af wedcrbörande Presterskap undertecknadt Utdrag af Husförhörs-Längden, wid Mantalsstrifningen, till nödig upplysning företes. Mantalsstrifwaren bör tillika söka att förikaffa sig alla nödige upplysningar om de till hans anteckning hörande Personer; Och pa det sädanc upplysningar desto säkrare och med mera skyndsamhet ma kunna erhallas, stola Lännman och F-erdingsman samt Socknens Scxmän, eller ock Rotemästare wid Mancalsstrifningarne wara tillstädes för att härined tillhanda ga. 7 Mom. Hwar och en Skattskyldig stall owilkorligen antecknas i Mantal och taxeras der han ar bosatt, eller största delen af äret sig uppehåller. Embetsoch Tjenstemän stola Mantalstrifwas der de halma ordinair tjenst och Lön; Häriiran undantagas allenast de, som a annor ort aro ständigt bosacte. 8 Mom. Alla uppgifter, ja mål stristelige, som immtelige, böra i Mantals-Längden noaa intagas. Förteckningarne, eller de stristelige uppgisterne uumereras, och deras nummer anmärkt'» i Mantals, Längden, wid hwilken te afwen bifogas. s Mom.
Den sjelfskrifna representationsrällen förkastades såsom orättvis, och Gonst.Utsk. utarbetade ett förslag, som har hvilat till denna riksdag, och är oss nu föredraget till anlagande eller förkastande. På denna punkt stå vi nu i detta ögonblick, med hela nationens och alla civiliserade länders uppmärksamhet fästad på oss och huru vi komma att motsvara lidens, mensklighctens och samhällets högt uttalade fordringar. Af oss äro måhända en del villrådige, andre bestämde för eller emot. Då jag är bland dem, som ämna rösta ja till förslaget, är det af följande skäl: emedan jag anser förslaget vara bättre än den närvar, ståndsrepresentationen ; emedan förslaget utgår från rikliga principer, och emedan de brister, sorn linnas deri, mera röra detaljerna och kunna lätt afhjelpas och det dessutom är troligt att, om och när ett annat förslag kommer till stånd, detsamma blifver behäftadt med kanske ännu större brister. Jag bifaller förslaget vidare, derföre att jag önskar att reformen måtte gå fredligt och lugnt, och jag ej tror att man slrafllöst åsidosätter den allmänna rättvisan. 1 afseende på principerna, sorn ligga lill grund för förslaget, måste man medgifva de obestridliga sanningarne, att hvarje omyndig person, eller hvar och en som äger rösträttighet, bör, så vidt denna rättighet skall vara af något värde, äfven äga rätt att till sitt ombud välja den, för hvilken han har största förtroendet, och alt den sanna majoritetens röst innom ett civiliserat samhälle bör vara den gällande och icke minoritetens. Men dessa grundsatser förnekas af hvar och en, som förnekar principen af allmänna val. Hvad som nu i tal och tryck af förslagets motståndare mest befaras, och värst utmålas, såsom följd af dessa val, är ett s. k. bondregemente, hvarmed man lärer förstå okunnighetens och våldets. Jag vill icke i afseende härpå inlåta mig i allt för djupa betraktelser, utan hänvisar endast till hvad historien och erfarenheten vid många tillfällen gifva vid handen, i afseende på verkningarne af de särskilda classernas okunnighet, bildning, fosterlandskärlek eller våldsamma sätt alt gå tillväga, och jag tror, att den Den 2 S Augusti. 117 mörka målningen deraf skall blifva betydligt ljusare.
Prot. 1845. 7 Sand. 1 A/d. 38 Haft. 2 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:0 121. der under innevarande Riksmöte öfverlemnade Nådig Proposition till antagande af det nya Kriminal-lagförslaget, i och för granskningen af berörde förslag, till ett antal af nio ledamöter från hvarje Stånd, förstärka Lag-Utskottet, hvilket skulle ega alt i sådant afseende, jemväl efter Piiksdagens slut, såsom Kommité fortsätta sina arbeten, samt borde i denna händelse med fullständigt bered t memorial i ämnet vid början af nästkommande Riksmöte till Rikets då församlade Ständer inkomma, samt alt Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse underrätta Kongl. Maj:t om detta deras beslut.” Utskottet bar tagit detta förslag i öfvervägande; och ehuru Utskottet ej vid innevarande Riksmöte medhunnit att i dess helhet granska och meddela utlåtande öfver det förslag till Kriminallag, som Kongl. Maj:l, i enlighet med sitt förrberörde tillkännagifvande, till antagande åt Rikets Ständer öfverlemnat, så att ärendet nu kunnat afslutas; likväl och då den föreslagna Kommitéen ej skulle grundlagsenlig! kunna betraktas såsom en afdelning af Rikets Ständer eller utöfva någon del af Rikets Ständers granskningsrätt; då en blifvande Riksdags Ulkolt i allt fall ej vore bundet af hvad en dylik Kommité emellan Riksdagarne kunde hafva tillgjort , serdeles som ringaste visshet ej är derom, att några af Kommitéens ledamöter skulle komma att i Utskottet inväljas, och då det emedlertid ej tillhör Rikets Ständer, utan Konungen, att tillsätta en sådan Kommité, hvaraf något behof dessutom ej synes vara, sedan, med anledning af Rikets Ständers underdåniga anhållan vid sisllidne Riksdag, en Lagberedning blifvit i Nåder utsedd; anser sig Utskottet ega tillräckligt skål att afstyrka bifall till Herr Grefve Lagerbjelkes motion. Stockholm den i3 Maj 1845. STOCKHOLM, Lundberg k Comp., tS45. Lag-Utskottet» Utlåtande, N:o 122. 1 JW 122.
Skri/v, IV.o 464* *3 manna rörelsen af berörde Canal, till förekommande af de flera olägenheter, som skulle uppstå, i händelse Bolaget, efter de å dess sida gjorda stora uppoffringar, skulle finna sig urståndsatt att bestrida de under första åren, på ofvan upptagna skäl nödiga drygare kostnader för Canalens underhåll, och till följd deraf låta densamma förfalla, beslutat att nu i ett för allt bevilja 3o,ooo R:dr till Södertelje Canal-Bolag, under vilkor, att dennna summa skall afsättas såsom fond för Canalens underhåll och förblifva i Riksgälds-Contoiret innestående, emot ränta af fem för hundrade årligen, intill dess behofvet af dess användande uppstår, samt Bolaget derjemte sig förbinder att Canalen allt framgent underhålla och oförskingrade bibehålla de för Canal-farten nödiga inventarier. Hvilket beslut R. St. härmedelst skolat för E. K. M. i underdånighet anmäla, Rikets Ständer framhärda etc. t i4 Exp>'U t sk. Förslag till und, <Skrifv. Uppl. o. godt» hos Ridd. oell Adeln d. 16 Mars i83o, i Preste-Ståridet. d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 17 *— •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående likvidationen af Bankens fordringar sä väl för det år 1826 lyftade SpannmålscreditiVj sorn hos f d. Allmänna Maghzins-inrättningen. S. A. K. Sedan R. St. beslutat, dels att den så kallade Créditiv-fondens skuld till Banken af en million R:dr för år 1826 lyftadt Creditiv bör till Banken inbetalas för att användas till Silfver-köp, saint att hvad som kan fattas i Crediliv-fondens på deposit-räkning i Banken redan innestående contanta behållning, utgörande öfver 800,000 R:dr
Hvad serskildt angår frågan om den förut beslutade, men icke åstadkomne reduction af hemmans-räntorne till färre persedlar; så enär denna åtgärd, som endast afsett beredande af lättnad uti debiteringen, blifver af behofvet påkallad, om Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet nu föreslagit, och förnyad uträkning af det contanta värdet således endast hvarje 5:te år erfordras, men denna omsättning skulle medföra serdeles vidlyftigt arbete och lätt föranleda till en mängd tvister, genom klagomål å de skattskyldiges sida, har Utskottet trott sig böra föreslå, att förrberörde omsättnings-åtgärd, tills vidare och intill dess genom resultaten af det nya lösningssältet visat sig, huruvida den numera är af verkligt behof påkallad, må anstå. I följd af hvad sålunda blifvit föreslaget, anser Utskottet serskildt yttrande icke erfordras, i anledning af Per Jönssons från Malmöhus Län motion om rättighet att lösa tionde-spanmål med viss förhöjning samt nedsättning i forsellönen för den till Stockholms Stora Barnhus anslagne spanmål; Johannis Johanssons från Götheborgs Län motion om förändring i tiden för leverering af ränte-spanmål från Oroust och Tjörns härader af nämnde 24 Stats-Utskottets Ut låt ande j N.o tjo. Län, samt Anders Normarks från Westerbottens Län motion om ålskillige förändringar uti stadgandena, angående skyldigheten alt forsla indeldt spanmål. 4:0 Angående Markegångs-sättningen. Utom de här förut omförmälde motioner, hvilka åsyftat åtgärders vidtagande för verkställighet af Rikets Ständers vid senaste Riksdagen fattade beslut, angående räntepersedlarnes lösande, m. m., och i sammanhang dermed om förändringar uti stadgandena rörande markegångs-sättningen, hafva följande motioner, serskildt omfattande sistberörde ämne, blifvit till Utskottet remitterade: a) af Herr Grefve Spensj C. G., som då, i händelse af bifall till Herr Grefvens serskildt framställde förslag, att hemmans-räntorne måtte fä lösas efter medelpris, grundadt på markegången under de senaste
w f j e t är den första trögheten, som är så svår A - ^ att öfvervinna; lyckas man bara bryta den, går sedan allting som vore det oJjadt. Det ha vi ännu en gång, som så ofta förr, fått erfara i den af Ellen Bergström väckta frågan om » gossar och skjutvapen:. Först teg vår ärade läsekrets som muren, nu tala alla på en gång. Insändare inströmma dagligen från all håll och kanter. Vi kunna naturligtvis ej införa dem alla, då de i mångt och mycket upprepa hvarandra. Ett par ur mängden tagna, representerande de tyänné stridiga uppfattningarna för och emot, meddela vi dock ytterligare här: Lifsfarliga lekar. Härmed anhålles vördsamt, om plats i Iduns spalter för några rader som inlägg i den af f m Ellen Bergström framkastade frågan om lämpligheten i att sätta skjutvapen i händerna på minderåriga. Jag vill härmed söka vara så kortfattad som möjligt, och saken i fråga kräfver ej heller synnerligen djupsinniga resonnemanger. Fru B. tycks själf vara på det klara med, att barns handskande med skjutvapen kan vara förknippadt med stora faror, och framställer äfven en del af dessa, men icke förty anser hon, att det besvikna uttrycket i en gosses ögon, hvi ken af modern blifvit nekad ett salongsgevär, likväl möjligen borde kullkasta dennas välgrundade skäl för sitt nekande. Om gossen fått en förståndig uppfostran, är det helt visst ej första gången han blifvit vägrad en bön, som stridt mot föräldrarnes bättre vetande, och han bör då lätt inse, att det äfven i detta fall skett till hans eget bästa, i all synnerhet om föräldrarne, på ett klart och tydligt sätt, framställa anledningen därtill. Om barnet vid ett dylikt tillfälle, i sin kortsynthet, medels en barnslig advokatyr likväl försöker få sin vilja gällande, bör detta naturligtvis lämnas - utan afseende, när föräldrarne efter moget öfvervägande äro fullkomligt vissa om det berättigade i sitt tillvägagående.
45 nom erhållande af segelled till erforderligt djup närmast utloppet af Wenern ieke allenast de i grannskapet af denna sjö boende jordoell bruksegare skulle tillskyndas betydande fördel, utan äfven varutransporterna för do aflägsnare in i landet belägna verken i väsendtlig män underlättas. Deremot har Utskottet funnit sig ej kunna dela den af motionärerne rörande det af dem till erhållande af statsanslag nu förordade företaget uttryckta åsigten, enligt hvilken segelleden till Upperud skulle uteslutande af Staten bekostas och vidinagthållas, samt endast det återstående arbetet genom enskild försorg med bidrag af allmänna medel utföras, utan anser Utskottet begge de på sådant sätt af motionärerna åtskilde delarne af sagde företag gemensamt böra till verkställighet af enskildt bolag öfverlemnas. Till följd häraf och då någon pröfning angående det belopp, hvarmed företaget bör å Statens sida understödjas, icke lämpligen kan ega rum innan bolag blifvit bildadt samt utredt blifvit i hvad mån den erforderliga kostnaden kan inom orten, sammanbringas, äfvensom under hvad vilkor intressenterne för sin del kunna vara villige att åtaga sig arbetets utförande och fullbordande, föranlåtes Utskottet; hemställa 28:o att den nu väckta frågan om statsanslag för öppnande af segelled från Wenern till sjön Rogvarpen må förfalla.
Det ligger intet osannolikt i att Lucretius kunnat sluta som vansinnig. En tanke, som utan hvila arbetade inför hvarje intryck och företeelse, de djupaste som de flyktigaste, och som i drömmen själf fortsatte att spinna sin starka tråd, en dygnslång kamp med en natur, hvilken från början hade visionärens skräckfyllda öfverretning, och som han blott med krigarens makt tvang till sträng andlig själftukt, kunde vara i stånd att spränga den starkaste. Annulus in digito subtertenuatur habendo, Ringen af guld själf förbrukas på fingret, som bär den. Klingan nöter sönder skidan, och äfven järnekens hårda ved kolnar i lågan. Lucretius har själf talat om själarnas olika sammansättning. Är den kalla ångan den öfvervägande beståndsdelen i en ande, är ängslan dess härskande makt. Bildar elden hufvudmängden af dess partiklar, är det lidelsen och vreden, som styra den. Blott när dess grundval danats af luftens lugna elixir, kan den andas i harmoni. Hos Lucretius brottades den bäfvande fantasimänniskans och den heroiska kämpens naturer, skräckens och eldens. I Epikurs lugna lära, stammande från en tänkare, som verkligen hade den klara blå luften till element, sökte han jämvikt och fann den i dagligt envig med sig själf. Men den innersta hemlighetsfulla dragningen i de atomer, som bilda ens själ, den kan en dödlig väl tygla, men aldrig öfvervinna, det har Lucretius själf sagt, och deras dragning, deras »clinamen», som han kallar det, gick mot det feberlif, som han själf sökte betvinga, mot alla lidelser, som förbränna, mot den ojämna strid med världen och ett allt för passioneradt jag, för hvilken undergången på förhand flätar segerpalmen. Hela Lucretii originalitet som skald och tänkare strömmar ur hans temperament och dess kraft att assimilera en främmande världsförklaring.
Vill granngårdssmeden sko Uutila-sonens nya häst, så må han gå till hagen tillbaka; finner han icke hästen, så finner han väl husbond', och syns icke husbond', så är han väl gömd i nya kärestans förklädsfåll, kan en tro. När man går och söker fästmön sin, är det bäst man spelar på dragspel hela vägen menade ännu en af pigorna annars vet hon inte akta sig... Eller skulle han hafva koskälla kring halsen till medalj åt sig gycklade en annan. Ella hade nu fått nog. Utan att hafva velat det hade han hört alltsammans. De hade talat till hvarandra utan att låtsa se honom och hade gjort det så högt, att intet ord skulle kunna undgå honom. Han vände om hemåt, och för att visa sig glad och lustig började han hvissla en dansmelodi, som ljöd gält i den tysta skogen. Han var upprörd och uppretad. Hade de sagt sant? Var hon verkligen i qväll i annat sällskap, hon som nyss lofvat honom tro och huld? Det kunde ej vara så. I alla fall beslöt han att låta henne hållas. »Hon tar nog mig ändå», tänkte han och hvisslade det bästa han orkade. Då han gått ett stycke, kom han till byvägen. På en sten vid vägkanten såg han Hedda; hon hade en stor näfverrifva med blåbär i famnen och åt nu derur med god smak utan att låtsa märka Ella, förrän han var helt nära. Si, är det du sade hon då jag äter upp hvad jag fått för ostkakan af Fattig-Liisa dernere; kom så får du en del, du med! Ella stälde sig framför stenen med armarne i sidan och såg på den unga qvinnan. Hon var mörkhyad och hade vackert brunt hår. Hennes fylliga kinder voro friska och röda, och när hon skrattade, lyste de vackra tänderna mellan läpparne. Hvems trolofvade är nu egentligen Toimila Hedda? frågade han helt plötsligt. Den dugtigaste karlens i socknen svarade hon och skrattade, så att groparne i hennes kinder blefvo ännu djupare. Hon har då honom till käresta, honom och ingen främmande? frågade Ella ånyo. Hvem skulle tvinga
Bötesmedel till disposition ät de fattige. 30 Banco-Fullmäglige åter, hos hvilka besvär öfver Commissariatels beslut blifvit, af Advocat-Fiscalen, anförde, hafva väl funnit, det Assignanten, enligt stadgandet i högslberörde Kongl. Kungörelse, för sin anmärkte försummelse, gjort sig förfallen till böter af tre procent af bela den assignerade summan, men, vid det förhållande, att dels vederbörande Kamererare förklarat, sig vara med Commissariatets beslut nöjd, så att fråga endast vore om den ^:del af böLerne, hvilken skulle till de fattige disponeras, dels både den Association, som assigneiingen verkställt, och den Besparingsfond, hvartill Bötesmedien skulle ingå, vore en stiftelse för välgörande ändamål, dels äfven bokföringen af hvad till Associationens Cassa bort, blifvit municipalt besörjd afen dess Ledamot, utan åtnjutande af ringaste arfvode, medgifvit sådan nedsättning i bötesbeloppet, alt det finge beräknas på sätt Commissariatet beslutat. Revisorerne få, med anledning af de olika meningar, hvilka sålunda uppstått, om rätta förståndet och tillämpningen af Kongl. Kungörelsen den 6 Maji i83o, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å nuvarande ansvarsbestämmelse för assigneringar å Banken, förr än Assignantens behållning å dess räkning från det föregående året blifvit behörigen collationerad; och tro Revisorerne, sig böra lill Rikets Ständers pröfning öfverlemna, huruvida ej billigheten kan anses påkalla vidtagandet af en sådan förändring härutinnan, alt ansvaret för assigneringar å Bankeh, utan föregången coltationering af Assignantens behållning å dess räkning, från det tiiländalupna året, må, utan afseende å den assignerade summan, fastställas till något visst, alltid enahanda, bötesbelopp. Sedan, i fråga om ersättning, af Bankens elier Slats-Contoirels Tjenstemän, för den förlust, Banken lidit genom en inlöst Assignation å 7,900 R:dr, hvilken Kongl.
Han var nämligen hos en af sina vänner i Amsterdam, på sjelfva Peter III:s dödsdag, tillsammans med Svedenborg, som, midt under ett ifrigt samtal, plötsligen förändrades till hela sin fysionomi och till den grad, att man näppeligen kunde tro att hans själ var qvar uti kroppen. Efter en kort stund återkom dock andeskådaren till sig sjelf, då vi som voro tillstädes något hvar efterfrågade hvad som hade förefallit med honom. I början ville han ej lemna något bestämdt svar på våra frågor; men slutligen, sedan vi flera gånger enträget ansatt honom, svarade han: “Nu, i detta ögonblick, är Peter III i Ryssland död uti sitt fängelse.“ Han uppgaf vidare äfven sjelfva dödssättet. Till allas vår stora förundran slog denna Svedenborgs förutsägelse till punkt och pricka in med de underrättelser som vi straxt derefter genom tidningarne erhöllo om samma sak. Slutligen anser jag (Jung-Stilling) mig böra tillägga, att sagesmannen till ofvanstående händelse är, enligt de noggranna efterspaningar jag om honom gjort, en för sin redlighet och sanningskärlek allmänt aktad och högt värderad man.“ Porthan, Svedenborg och Virgilius. En gång under det Svedenborg var i London fick han besök af en ung finsk magister, den sedermera för sin utmärkta lärdom berömde professor Porthan i Åbo. Denne, ehuru långt ifrån Svedenborgare, hade dels af nyfikenhet att få se den underlige mannen, dels af erkänsam aktning för hans kunskaper och moralitet, inställt sig i Svedenborgs förmak, der han af betjenten blef tillsagd att vänta, emedan hans herre hade en annan främmande hos sig. Porthan hade af tillfällighet erhållit sin plats nära dörren till inre rummet, hvarest han hörde att en liflig konversation hölls, som, under gående fram och åter, emellanåt afbröts och af honom uppfattades mindre sammanhängande. Han förnam dock tydligt att samtalet fördes på latin och angick Roms antiqviteter, hvilket ämne högligen intresserade honom. Då han lyssnat en stund blef han underlig till mods, ty han hörde hela tiden blott en enda röst, mellan längre eller kortare pauser, hvarunder rösten tycktes hafva erhållit svar af någon, och fann så alltjemt i svaret ytterligare anledning till nya frågor.
JU 11 till och med 20, hvilka hos 11. o. Ad. blifvit 2:ue gånger bordlagde, mätte samtidigt i alla RiksSt:n få företagas nästkommande Onsdag, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om II. o. Ad. bifölle att icke förr än nämnde dag företaga berörde Mern. samt att de då upfördes främst å föredragn;s-listan. Ropades Ja. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns d. 29 sisth Juni och 1 dennes pä bordet lagda Utlåt. JVZ 4, i anledn. af dels K. M:s Nåd. Propos. om antagande af decimalsystemet för mått och vigt, samt dels trenne' serskildta hos Vällofl. BorgareSt. och Hederv. BondeSt., ang:de mått och vigt, väckte motioner. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna nödigt att detta Utlåt, punktvis blefve föremål för öfverläggning och beslut. Härvid ropades Ja, hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Aug.: anmälde sig och yttrade Jag kan naturligtvis icke hafva något emot att ifrågavande Betänk, föredrages punktvis: men jag förbehåller mig att få vid en eller annan puukt yttra mig öfver frågan i sin helhet. Härefter uplästes först och bifölls Utskms yttrande äng:de en af Hr Wallenberg väckt motion. 128 Den 8 Juli f. m. Sedermera uplästes Utsk:s förslag till bestämmande afenheterne för längd-, ytoch rymdmåtten samt för vigten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag förmodar att det vid denna punkt är Hr von Hartmansdorffs mening att tala öfver frågan i allmänhet, och hvad som då kommer att yttras blir naturligtvis föremål för en vidlyftig discussion.
Hr Stedt, Gustaf: Med anledning af Hr Rihbings anmärkning, önskade jag endast fästa det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet derpå, att om man önskade förtydliga denna §, hade jag föreställt mig att man i st. f. »rättighetens förvärfvande» uti 3:dje mom;t hade bort sätta orden »rättighetens utöfning. » Hr Ribbing: I afseende å Hr Nordenfelts anförande, vill jag endast erinra derom, att när en person eger ett hemman, med hvilket gästgifveri är förbundet, så behöfver han icke hos Konungens Befh:de söka denna plats. Jag tror derföre, att de af mig och Frih. Alströmer gjorda anmärkningar qvarstå. Hr von Ehrenheim, Per: Då gästgifvare stå i en exceptionel ställning till bränvinsförordningen, genom den dem särskildt medgifna rätten att utskänka bränvin, synes mig att icke någon tvekan kan uppstå om rätta tolkningen af denna §, äfven om de icke äro särskildt nämnda, hvarföre jag får förena mig med Hr Nordenfelt i det af honom gjorda yrkande. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till §:n utan förändring, dels af Frih. Alströmer bifall till §:n, med den förändring att början af 3:dje mom:t skulle lyda sålunda: »Förekomma å gästgifveri eller annat ställe, der utskänkning af bränvin idkas, vid särskilda tillfällen» etc., och dels slutligen af Hr Den 4 Juli e. m. 335 Ribbing bifall till §:n, med den förändring af 3:dje mom:t att detsamma komme alt lyda sålunda: »Förekomma å gästgifveri eller annat ställe, der utskänkning af bränvin idkas, vid särskilda tillfällen oordningar af den art, att innehafvare af ntskänkningsrättighet icke kan anses ega den frejd, ordentlighet eller öfriga egenskaper, hvilka jemlikt 6:te §:n för rättighetens förvärfvande erfordras», etc. (lika med Utsk:ts förslag).