Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande torde det ej befinnas öfverensstämmande med god hushållning att vidare underhålla dessa föga tidsenliga segellinieskepp, hvaremot, utan tvifvel, ganska mycket af dessa fartygs inredning, kopparförhydning och inventarier kunde användas till fullbordande af för handen varande eller blifvande nybyggnader. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande IA:o 202. 3 På dessa skäl har Utskottet funnit sig föranlåtet att, till noggrannt utrönande af hvilka åtgärder som kunna lända till vinnande af en, efter tillgångarne och lidens fordringar lämpad örlogsflotta, i enlighet med motionärens förslag, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t låta anställa noggrann utredning, huruvida samtliga flottans segel linieskepp numera äro till krigsbruk användbara samt, om de dertill ej anses dugliga, huruvida det icke må vara med god hushållning förenligt, att dessa fartyg utrangeras och möjligen uppkommande besparingar på anslaget till underhåll af flottans materiel i stället användas till nya fartygs byggande. Stockholm den 20 Oktober 1860. Stockholm, tryckt hos Sam. Ank. lil! Ksp -lii t si. ijtii 24 Okt. |8<50. kl. 8 e. m. Memorial, i anledning af Iiiks-Ståndens olika beslut vid behandlingen af Utskottets förnyade Betänkande N.o 201, i fråga om det af Kommitterade uppgjorda förslag lill Förordning om Lands-lmg. Dc af Utskottet i Betänkandet N:o 201 framställda yttranden och förslag hafva samtliga blifvit af Rikets Ständer godkända, med undantag al det sammanjemnkningsförslag, Utskottet framställt i afseende pä 47 § af Kommitterades lörslag till Förordning om Lands-ting samt af Utskottets inbjudning vid 49 §. Med anledning af Utskottets hemställan i (orra hänseendet hafva Rikets Ständer fattat följande särskilda beslut: Presteoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag.
Herr Rosenblad: Ehuru Molionairen sjelf frångått procent-aflöningen, kan jag ej göra det; 2 å 3 procent af lull-uppbörden anser jag vara en ganska passande uppmuntran för Tullkamrarne, af hvilka troligen icke få hafva omkring 10,000 R:drs uppbörd, då deremot f eller £ procent kunde vara nog för Tullkamrarne här och i Götheborg. Tillika får jag medgifva, att Styrelsen af Tullverket visserligen kunde Den 3o December e. m. 457 Italias CommerceCollcgium; — namnet gör ingen ting; —men då vore det nödvändigt alt organisera detta Collegium ungefär såsom GeneralTullstyrelsen nu är; och hvad vore då vinsten? Herr von Hartmansdorff, August: Jag vill blott hafva äran upplysa, att den så kallade procent-aflöningen redan i flera år varit begagnad vid Norrska Tullverket. Herr Rosenblad: Såsom Herr von Hartmansdorff uppgifvit förhållandet vara i Norrige, är det äfven i flera Tyska Stater, hvaribland i Preussen, der tullintraderne äro ganska betydliga. Herr von Troil, Emil: Bland de vigtigasle förändringar, som Friherre Anckarswärds motion åsyftat, synes mig vara upphörandet eller reorganiserandet af de nu så vidunderligt sammansatte TullRätterne, der administrerande, arno vible, Tjenstemän, som aldrig aflagt någon juridisk examen, äro brottmålsdomare i mål, hvari de måhända sällan äro helt och hållet ointeresserade. Chefen för Tullverket har visserligen gifvit dem godt beröm för deras praktiska juriridiska skicklighet, och till stöd derför åberopat Öfverdomares vitsord; men då ÖfverRätten i Tullmål hittills utgjorts af CommerceCollegii JustitiiB-Division, som, med undantag af TullRätterne, ej haft många Underdomstolar, så kan tyckas, att dess Le - 458 Den 3o December e. m. damöter ej äro de mäst kompetente att göra jemförelse» emellan våra vanliga Domare och Tulldomarne.
Smeden, lika ifrig protestant, som konungen katholik, hade genom den minsta åtgärd kunnat öfverlemna honom i de protestantiska segerviunarnes händer, och konungen hade varit förlorad, i öfverensstämmelse med tidens oblidkeliga stränghet i sättet att föra krig, men den christeliga kärleken synes hafva drifvit honom till denna handling, på samma gång den gaf åt efterverlden det föredöme, att man kan tjena sin verldsliga regent, om än man icke delar hans religiösa tro. Konungen, rörd af smedens både modiga och ädla handlingssätt, så inycket ädlare, som smeden under dessa inbördes fejder var hans fiende — tillsäger honom, såsom tacksägelse för sin räddning, att utbedja sig en nåd, hvilken han ville, och konungen lofvade att densamma hononera, så snart han åter lyckades komma i besittning af sin konungsliga makt. Smeden, lika menniskoälskande som oegennyttig, utbad sig ingenting för sig sjelf, utan en sak, som skulle till sina principer utöfva det största inflytande på mensklighetens frihet och lycka. Inseende det stora betryck, som menskligheten led under prestmagtens bigotterier och former, så väl som de besvär, förtretligheter och prejerier, den utöfvade i så många afseenden mot folket, var dock ett, som låg honom mest om hjertat, emedan det utöfvade det största inflytande på folkets karakter. Det var äktenskapet, hvilket som en fången slafvinna släpades i smutsen af presternas vidskepliga formaliteter Han utbad sig för detsamma en rättighet, som vid första påseende och under dåvarande tvungna förhållanden syntes besynnerlig, men vid närmare betraktande uti sig innebar en idé, som hade till mål mensktighetens djupaste menniskorätt och frihet.
Herrar Fullmäktige tillägga, alt dessa äro de allmänna grunder, dem Commissarierne följt, i afseende på deras nu i frågavarande åtgärder, hvilka dock vid till oändlighet omvexlande förhållanden, kunna 1 vissa smärre delar vara förändring underkastade ; oell då alla de till mindre Valeur godkände, Remisshandlingarne bilagde , sedlar äro, enligt dessa grunder, bedömde, hafva H:rr Fullmäktige ansett något ytterligare icke återstå att anföra, i hvad Remissen angår Cotnmissariernes öfverklagade åtgärder. Beträffande åter den tillika gjorda framställning, att tillförlitligare och mera ändarnålsenlige grunder, än de hittills följde, måtte för förslitne sedlars approbation och cassation uppgöras, så hafva Hrr Fullmäktige hemställt, om icke de, vid slstförflutne Riksdag, för BancoVerket i detta hänseende stadgade och genom Hrr BancoFullmäktiges GirculaireBref den g Januarii i8a4 Konungens samtlige Befallningshafvande meddelade grunder, äfven vid RtgsGontoiret till alla delar måtte få iakttagas; nied tillägg, det Hrr Fullmäktige ej funnit något förslag i detta fall, som mern än detta, undanrödjer de öfverklagade olägenheter ne. StatsUtskottet har tagit detta allt i r.oggrannt öfvervägande. Och som, efter hvad Hrr Fullmäktiges ofvan intagne Utlåtande upplyser, några serskilda och bestämda föreskrifter, i afseende på granskningen af 5 B. a5 366 Stats -Utskottets förslitne smärre Creditsedlar, icke blifvit af R. H. St:r meddelade, efter hvilka Commissariernes i RiksgäldsContoiret öfverklagade förfarande med de motionerne åtföljande Creditsedlar skulle kunna af StatsUtskottet i administrativ väg pröfvas och bedömas, så har Utskottet, med anledning af motionerne, ansett sig icke kunna tillstyrka annan åtgärd, än att, i händelse R. H.
Depositräkning vid den blifvande voteringen ansågs kunna förfalla, erfordrades icke vidare någon pröfning af ämnet, men i annat fall borde frågan pröfvas, och rättighet dertill alltså bevaras i Nej-propositionen. Herr Hjerta: Jag instämmer fullkomligt i den af Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagne Voteringsproposition, likväl med den anhållan, att i Ja-propositionen mätte intagas, att två Stånd stadnal emot två. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en erinrade, att detta tillägg skulle liksom innefatta en Grund lagstolkning, hvilket åter syntes mindre lämpligt. Herr Hjerta: Jag frångår så mycket heldre det af mig begärde tillägg, som Ridderskapet och Adeln redan sjelf insett, alt frågan bordt förfalla. Herr Ribbing: I händelse orden t kan järfalla begagnas i stället för orden: skall järfalla, reserverar jag mig emot en vote 5/+ H. 5 66 Den 17 December f. m. ing som angår, huruvida en fråga han förfalla, hvilken Ridderskapet och Adeln redan beslutat skola förfalla, eller som är detsamma, redan afslagit. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställde följande Voteringsproposition : Den, som anser, att frågan om öppnande af en Depositräkning i Banken kan förfalla, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Viniier Nej, kommer Ridderskapet och Adeln sedermera att afgöra, antingen Ridderskapet och Adeln vill, under förblifvande vid dess i ämnet redan fattade beslut, öfverlemna frågans afgörande åt Förstärkta Statsoch BancoUtskotten, eller Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt instämma i Presteoch BorgareSlåndens deruti vid tagne beslut. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samtanslogs. Friherre Cederström: Jag reserverar mig emot både voteringsproposilionen och sjelfva Voteringen, tydå Utskottens föreslagna Voteringsproposition innehåller, att saken kan förfalla, anser jag det vara oformligt att deröfver votera inom Ståndet, så mycket mera, som, om vi besluta, att frågan icke
När engelska utrikesministern lord John Russell, af dödlig fruktan att England skulle invecklas i krig för Danmarks skull, ständigt gjorde schlesvig-holsteinismen och Tyskland nya eftergifter, skrifver han: » Vi kunna misstaga oss, men vi frukta att helstatsbyggnaden, som man försöker att åter uppföra, hvilar på en alltför osäker botten för att grundvalarne skulle kunna blifva rätt fasta. * 2 Han råder gång på gång Danmark till en » afgörande åtgärd, hvarigenom de tyska hertigdömena blefve stälda under en administrativ styrelse, fullkomligt skild från konungarikets och Slesvigs » .3 Han yrkar upprepadt på en » så fullständig afsöndring som möjligt af Holstein från den öfriga monarkien » .4 Han tager initiativ till Danmarks ordnande på en ny basis. Han föreslår i en förtrolig depesch att Holstein måtte neutraliseras, efter att hafva blifvit fullkomligt afskildt från » det öfriga af monarkien » .5 När detta förslag ej rönte framgång, afger han ett vidlyftigt » Memorandum rörande danska monarkiens ombildning ». 6 Detta detaljerade, invecklade aktstycke är högst » diplomatiskt ». Det begynner med många försäkringar om ömhet för danska monarkiens integritet och oberoende, fortsätter med eftergifter om administrativ enhet i vissa för monarkien gemensamma angelägenheter, och slutar — Manderströms ceterum censeo — med yrkande om helstatsförfattningens upphäfvande. Holstein och Lauenburg skulle ega hvar sin oafhängiga representation, Slesvig en provinsialrepresentation samt ett riksråd gemensamt med Danmark (konungariket), som derjemte bibehölle sin riksdag. Härigenom skulle Holstein och Lauenburg stats * 1 Depesch till svenska sändebuden i London, Paris och Petersburg d. * Dep. t. sv. sänd. i London d. t. sv. sänd. i Köpenhamn d. * Dep. t. sv. sänd. i London d. 6 Förtrolig not t. sv. sänd. i Londo^ Paris och Petersburg d. * Majrättsligt skiljas från den » öfriga monarkien » .1 De administrativa banden kunde vid behof Jätt lösas.
Han sade farväl åt de föreställningar, som från barndomen blifvit honom heliga, och stötte med ungdomlig lust ut på forskningens haf, tryggt litande på förnuftets ledstjerna; men han hade nu redan länge kringirrat der, kastad hit och dit af tviflets stormar och fruktlöst sökande en säker hamn. Ännu lefde likväl hos honom hoppet att slutligen finna den, och ännu brottades han med otämjdt mod bland skär och bränningar, utan att kasta en längtande blick tillbaka mot barnatrons gröna, fridfulla strand, den han lemnat, för att kanske aldrig mer beträda. Få voro de filosofer, dem han ej med brinnande kärlek till sanningen studerat. Åt Aristoteles lemnade han en blott flyktig uppmärksamhet, just derför att dennes läror voro de vid lärosätena gängse; större uppmärksamhet hade han egnat åt Neoplatonikerna och de nyare forskarne, såsom Giordano Bruno, Vanini och des Cartes, men den tillfredsställelse han sökte, fann han ingenstädes fullkomligt. I den boksamling, som han genom sin farbroder riksrådet vetat förskaffa sig, voro många böcker, hvilka såsom kätterska och förderfliga blifvit uppbrända både på katolska och protestantiska bål, och hans ofördragsamt lutherske fader, för hvilken dessa hans studier voro alldeles obekante, skulle råkat i eld och låga, om han anat, att han hyste dylika skrifter inom sina väggar. Frukterna af Adolfs forskningar voro i få ord de, att han i religiöst hänseende var tviflare, i politiskt revolutionär: Greklands och Roms republikaner stodo i hans ögon oändligt högre, än alla verldens konungar och kejsare. Att hans själ genom dessa studier blifvit luttrad från många fördomar, bidrog ej att gifva den frid, ty ett ridderligt sinne kan ej lefva i fördragsamhet med sin tids lyten, och då det angriper dem, angriper det på samma gång sin omgifnings svagaste sidor och stöter på ett motstånd, för hvilket det oftast måste duka under. Då Adolf återvände från universitetet till sitt hem, fann han der sin kusin Maria. Hon gjorde ett intryck på hans hjerta, som skulle blifvit varaktigt, om hon sjelf ej hade gjort allt, för att utplåna det.
Och har det lyckats, har barnet växt upp till en bra o c h förständig människa, kan det göra de gamle ett nöje, därmed att det uppoffrande spelar med dem, för hvilka det kan vara en angenäm sysselsättning, då försvagad kraft o c h synförmåga göra andra sysselsättningar så godt som omöjliga. Mormor. Fruar och Från Iduns läsekrets. En strumpstiekning-sfråga. Herr redaktör! För ett par månader sedan var en fråga synlig i Idun, som i mitt och fleres tycke var af en viss vikt och ej så lätt att besvara. Frågan lydde: Huru laga strumpor på ett mera praktiskt sätt än det nu vanliga, isynnerhet de besvärliga barnknäna, som jämt vilja gå sönder? Ha inga svar inkommit, att man därigenom kunde få någon ledning i konsten? Undertecknad anser strumplagningar, särskildt inom ett hus, där det finnes små barn, som ett ganska viktigt göromål, så att de lärdomar, erfarna Idunsläsarinnor därvid skalle vilja bjuda, belt visst böra mottagas med tacksamhet. Att bortkasta strumpor, som äro svårlagade, är ingen ekonomisk vinst, o c h illa stoppade strumpor äro en styggelse att se, helst knäna, s o m på barn ständigt äro synliga. Därför vore undertecknad tacksam, om redaktören skulle vilja taga saken i öfvervägande och göra läsarinnorna uppmärksamma därpå, en fi åga kanske lika angelägen som den om rumsstädning, hushållsekonomi och andra frågor, för hvilka Idun öppnat sina spalter. För snart svar vore flere prenumeranter tacksamma. Mångårig prenumerant. Ja, ärade läsarinnor, räcken nu, som så ofta förr, en hjälpsam hand! Känna vi vår läsekrets rätt, behöfver insändarinnans bön ej förklinga ohördan. Red. » familjeflickor ». Glädjande att se, har nu en gång frågan om den ogifta kvinnans ställning i samhället blifvit framdragen i ljuset, och önskligt vore, om Iduns ogifta läsarinnor ej så snart mattas af, utan försöka få sin ställning något mera aktad och ansedd, än som nu är fallet. Visserligen kan man invända, att den kvinna, som rätt uppfyller sin kallelse och plikt, alltid kan stå på egna fötter och äga det bästa, som finns här i världen, nämligen själfaktning.
D EN ART A F M Å L A R K O N S T som, när den fullt motsvarar de kraf, man kan och bör ställa på densamma, är den högsta, torde utan gensägelse få sägas vara porträttmåleriet. Det gäller j u där icke blott att träffa det yttre och tillfälliga vid afbildningen af människan, skapelsens krona, att, så att det liknar på samma sätt som en korrekt utförd fotografi måste göra det, återgifva ansiktsdragen, det gäller därjämte och framför allt, om nota bene porträttmålaren skall vara för mer än en skicklig fotograf, att tränga till det inre af den afbildades väsen, att träffa och återgifva den karaktär, som afspeglar sig i dragen. HOFBOKTRYCKERI. eller kvinnliga egenskaper, då ha de en slagruta, som männen på det området vanligen sakna, och då lyckas de med sitt värf ej blott fullt ut, utan därjämte ofta bättie än hvad i samma uppgift de flesta män skulle göra. Exempel inom litteraturen på denna kvinnans förmåga att på ett sannare och konstnärligare sätt än mannen skildra kvinnan är, för att endast nämna ett namn, George Egerton. Inom den bildande konstens gebiet ha vi här i vårt eget land haft ett annat exempel i den allt för tidigt från en redan mer än löftesrik verksamhet bortryckta unga konstnärinna, under hvars namn dödskorset nu ristats. I förmågan att psykologiskt tolka kvinnan och hennes själsfrände barnet ha vi här i vår nord näppeligen haft någon, som kunnat. mäta sig med Elisabeth Keyser, särskildt naturligtvis — det är en vanlig mänsklig begränsning — kvinnan och barnet af den krets, hon själf tillhörde, den moderna, förfinade, af bildning både i inre och yttre afseende präglade kvinnan och barnet inom den värld, där barnen äro väluppfostrade och, om än litet bortkelade, så dock i sina maner korrekta och i sitt yttre näpna och eleganta, alldeles som de dockor de ha till lekkamrater. Det vore inom parentes sagdt ett misstag att på grund af det nu sagda kalla dem för själlösa, barn som själf va intet annat äro än just dockor.
Då jag talar om Adeln och PresteStåndet, har jag en erinran att göra, hvars vigt likväl är ingen annan än den, att hvarje princip hör äga sin bestämda hållning. Deremot bryter, som mig synes, den besynnerliga rätt, som hittills gifvit åt en och samma person representationsrätt inom tvenne Stånd. Prester taga säte på Riddarhuset, och detta synes mig icke vara princip-enligt. När en Adelsman, antingen af inre kallelse till det andliga Ståndet, eller af verldslig håg för pastoraternes goda lönevilkor, frivilligt öfvergifvit sitt stånd, och inträde i annat, samt alltså blir delaktig af nya representations-rättigheter, så har han också, som mig synes, dermed frånträdt sina förra. Jag finner val, att han bör få behålla sin titel och sine öfriga prerogativer, om der finnes några; men representationsrätten bör han ej kunna äga inom tvänne stånd. Jag känner ingen författning som nekar Kyrkoherdar, sorn äro Adelsmän, att välja och väljas till Riksdagsmän inom PresteStåndet; och när då hvarje - Den 27 Maji. 335 je Kyrkoherde, vid alla Riksdagar, inom PresteStåndet antingen representera eller representeras, så anser jag oformligt, att samma man, som är representerad inom ett Stånd, sjelf representerar inom ett annat. Jag skulle alltså önska en sådan rättelse i detta missbruk, att hädanefter blef stadgadt, det ingen Prest finge vara Ledamot af Riddarhuset. BorgareStåndets representativa grundprincip ligger i närings-interesset, som bör representeras; men Närings-interesset och Embetsmanna-interesset äro likväl två alldeles olika ting; och till en principenlig representation af det förra, fordras följaktligen, att den icke utÖfvas af Embetsmän. Detta skäl har Betänkandet antagit, i frågan om BondeStåndet, som också representerar ett Närings-interesse, och mig synes, att det bör gälla lika till BorgareStåndet.
Riddcrstapet och Adeln kan efter min tanka för sin del bifalla det i fräga warands Hemliga Utskottens Betänkande, och jag förklarar at jag bifaller detsamma, men meder förbehåll, ac Nidderskapet och Adeln derigenom iste anser sig »agot hafwa bcflurit för dem, som wid Riksdagarna icke äga Re^rolenianrer. Likwal och dä et ingånget OmraA, för åtskilliga orsaker skull, icke gerna kan räcka, i ewigher, tilftyrker jag i ödmjukhet, at Högloft. Ridderskapet och Adeln bifaller delta pkvfeÄ blott lil nästa Riksdag, emedan nya rc^eel-nranrcr da insinna sig/ som i detta ämne kunna wilsta njuta samma rättigheter at besluta, som be wi nu ut. -IL - Herr 1i§erkjelm, 8 eVT kl 6 ulkLk, »fläste följande: Dä jag, såsom medlem af Hemliga Uftkottet, icke warit af enahanda tankar med xluraliteten, som stadgat bestulet, utbeder jag mig Höglostige Ridderstapets och AdelnS ivördnadsivärda tillätelfe, at i delia ämne fä yttra min särstillda mening. Bränwinsbränningen är af mycken wigt; kreaturen hämta af bran ken närande födämnen, den utspisar et swagt eller illa bergadt foder, hwarigenom spillningen blir fetare och således gör jorden mera bördig. Bränwinet, matteligt brukadt, styrker Landtmannen wid sina tunga arbeten, och är det enda, hw armed Allmogen kan fägna sina wänner, sit tjenstefolk samt göra lifwets mödor drägeliga, likasom det äfwen wid owäder och köld bewarar hälsan och styrker lifskrafterna.
' frisinnad nog för att kunna uppskatta adla karaktärer och rena motiv äfven hos olika tänkande, och hon bröt icke stafven öfver missgrepp och öfverilningar da de orsakades af hängifvenhet å t en id&amp;, - t y hon var själf brinnande af nit f ö r sina egne idéer. Hennes förnämsta lifsgärning var den förening hon stiftade: Förenircgen. for sömmerskor. lied outtröttlig ifver verkade hon för dessa ofta i förtid utarbetade kvinnor, hvilka från ungdomen, sommar och vinter friin tidigt till sent sitta böjda, öfver de bemedlades klädesplagg, titan rast eller ro hvarken för sinne eller händer, dessa som få egna hela sitt intresse &amp; t garneringar och veck, rynkor och draperier, med ett ord åt modet för dagen. Med tillhjälp af andra för saken intresserade damer och af sömmerskorna sjalfva bildades en kassa, som var afsedd att skaffa dem fri lakare vård och medicin, att understödja konvalescenter, gifva l h vid svåra ekonomiska tillfallen o. s. v. Nen icke nog härmed. Fru N y ström skaffade med stor praktisk insigt billiga sommarhem för d e mest öfveransträngde, och hon samlade dem under flera &amp; r en gång i veckan i sitt eget hem. Ned bistånd af fröken Ellen Key, hölls har två g h g e r i miinaden små föredrag, berättades historiska tilldragelser, drogs upp bilder af adla mäns och kvinnors lif. De andra två veckorna i m h a d e n egnades å t musik eller föredrag öfver olika ämnen, - än af e n lakare öfver helsolaran, än af en prest i andliga ting. Med tillhjälp af Fröken Elise Warburg, Fru Rubenson m. fl. ordnade hon for ett par &amp; r sedan en bazar fór sömmerskornas sommarhem, och i detta hem, beläget på Wermdön, har denna sommar ungefar ett trettiotal sjukliga niilens arbeterskor tio och tio i sender njutit hvila och Bterhamtat krafter. Måtte det finnas någon nitisk och kärleksfull kvinna, som ä.r villig att upptaga det verk som med fru Nyström förlorat sitt förniimsta stöd.