Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad hästhandeln beträffar, äro vi på den punkt, att den, som vill köpa, har svårt få en vara, värd det äskade priset, och en säljare är nödsakad att hålla sin vara dyr, för att vara något skadeslös för de mödor, omkostningar och risque, han i och för dess production haft. Den förra olägenheten upphör, så fort god och bepröfvad vara kan presteras, hvilket ofelbart bör inträffa genom Landtstuteri-inrättningens ordentliga handhafvande och skötsel. Då varan är god, betalar köparen derföre gerna ett drygare pris, och är den goda varan begärlig och afsättning derå kan påräknas, öfvertygas 4* Den 11 Maji. producenten om nyttan af, att endast producera det som är godt, emedan afsättningen af det dåliga uteblifver. Men brist på afsättning, äfven af god vara, hindrar individen, att utan egen uppoffring medverka till hästafvelns förbättrande. Genom lättad afsättning åter tror jag hästafveln inom Landet snart skulle resa sig, och oss, på spillrorne af en tili det mesta försvunnen inhemsk landt-race, kunna för framtiden bilda en ny. För alt i någon mån lätta afsättningen får jag vördsammast äran föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, det hädanefter, så väl vid de yärfvade som indeldta CavalleriRegementerne, endast till remonter insattes i Sverige födda hästar, till en början företrädesvis, och sedan Öfverstyrelsen öfver Stuterierne i Riket anmält, det hästafveln i Landet befann sig på den punkt, att behofvet, åtminstone hvad årliga remonteringen af våra CavalleriRegementer beträffar, både till qvalitet och qvantitet stod att inom Landet finna, då uteslutande Cavalleriet endast af i Sverige födda hästar skulle blifva remonteradt; äfvensom, att Kongl. Maj:t Nådigst måtte tillåta Rusthållare, att i deras vacanta hästnummer insätta målfyllige fyllda 3 års inom Sverige födda föl, hvilka ej för fel m. m. såsom remonter äro oantaglige.
Förordningen den 10 April 1810 bestås, är allt för ringa och icke en gång tillräcklig för bestridande af de nödvändigaste leff nadskostnaderne. Enligt Kongl, Brefven den 1 Mars och den 28 Juni 1815 utgår till de i vissa domsagor tillförordnade ständige brottmåls-domare, dagtraktamente med 2 R:dr b:ko om dagen. Utskottet kan icke finna något giltigt skäl dertill att personer, som hafva enahanda embets-sysslande, skola derföre åtnjuta olika ersättning; och får Utskottet således, för vinnande af enhet i beräkningen af ersättning för lika beskaffade embets-förrättningar, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t i nåder täcktes genom utfärdande författning bestämma, att så väl de extra domare, hvilka, då ordinarie domare är hindrad, förordnas att hålla ransakning i brottmål, som de i vissa domsagor tillförordnade ständiga brottmåls-domare skola 20 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 31. åtnjuta resekostnads-ersättning och dagtraktamente till lika belopp, som för Häradshöfding i gällande rese-reglemente stadgadt blifvit. Beträffande åter Olaus Ericssons ofvanberörda framställning; så ehuru nu gällande expeditions-taxa icke innehåller något i afseende å ersättning till Häradshöfdings skrifvare-biträde, enär det ansetts att stadganden om embetSoch tjenstemäns resekostnadsoch dagtraktaments-ersättning icke borde uti expeditions-taxan inrymmas; likväl och då 5 § af expeditions-taxan innehåller, att, i fråga om arfvode samt ersättning för skjuts och dagtraktamente, gäller hvad derom är särskildt föreskrifvet; samt Kongl. Kungörelsen den 13 April 1850 dels bibehåller
Då Riddarh.-Utskis Mern. JVs 6 af åtskillige ledamöter önskas blifva snart företaget, så föreslår jag alt detsamma må sättas främst på föredragms-listan till nästa plenum. Då Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf hemställde, om R. o. Ad. bifölle, alt Riddarh.Utskis Mein. JVs 6 upfördes främst å föredragms-lislau för nästa plenum, blef denna propos. med Ja besvarad. In fidem protocolli, Alberl Munck. Plenum kl. ti e. m. Justerades 5 prot.-uldr. för d. 19 dennes, samt pleni-prot. för d. 30 sistl. Maj. Föredrogs ånyo Riddarh.-Utsk:s d. 2 och 11 dennes på hordet lagda Mern. JU 6, i anledn. af väckt fråga om borltagaude af flygelbyggriaderne å Riddarhus-gårdeo. Frih. Bennet, Carl Stephan: Då fråga är alt afhända sig en tillhörighet, bör man alltid vid vilkorens upgörande vara mycket försigtig, så att man icke kommer alt ångra sig sedan handeln är afslulad. Jag hoppas, att denna allmänna regel äfven nu skall af R. o. Ad. iakitagas. Ingen kan lifligare än jag önska en ändamålsenlig förändring af Riddarhusgårdens nnvande skick ; men hvarken såsom ledamot af detta hus, eller Riddarh.- Direktör, eller såsom den der uprikligt önskar hufvudstadens förskönande, kan jag ingå pä de vilkor, Riddarh.-Utsk. i berörde hänseende förordat. Om R. o. Ad. nu afsade sig rättigheten, alt framdeles använda tomten, på sätt Ståndet bäst synes, skulle R. o. Ad. vara förhindrad alt verkliggöra den plan, Arkitekten vid Riddarhusets upbyggände afsell, ja, till och med icke kunna upföra äfven de mest behöfliga byggnader, som Riddarh. för sin utvidgning ovedersägligen kräfver, enär allt detta skulle underkastas Drätsel-Kommissionens bepröfvande.
Den rubbning i det någorlunda jemna förhållande, sorn penningerörelsen inom landet företedde från realisationen år 1834 till slutet af år 1833, likasom den förlägenhet och det trångmål, hvaraf rörelsen lidit under de sednaste tre åren, hade icke sin upprinnelse från någon på en gång uppkommen brist på bytesmedel, utan från motsatsen eller det öfvermått af sådana, som under en del af åren 1854 och 1856 samt året 1855 förefanns; och olägenheterne af sedelstockens fluktuationer till den vidd, som under sednare åren egt rum, då denna sedelstock omvexlat emellan 64,000,000 och 112,000,000 R:dr, voro så uppenbara och till sina följder för en hvar vanligen så påfallande, att motionären ansåg sig icke vidare behöfva utveckla skälen till det förslag, att i Banko-reglementet måtte införas ett stadgande af ungefärligen följande lydelse: »Skulle genom inköp af silfver för Bankens räkning eller genom Bankens vexelhandel sedelstocken vinna sådan förökning att anledning förekommer, att densamma icke för näringarnes behof är erforderlig, böra Fullmägtige, med ledning derjemte af den anvisning, som i viss mån må vara att hemta från ett inskränktare anlitande af vissa lånegrenar, efter omständigheterne göra indragning af Bankens lånerörelse.» Med anledning häraf får lltskottet till en början anmärka, att den indragning af sedelstocken genom lånerörelsens förminskning, hvilket) af motionären blifvit såsom ett åliggande för Banko-Styrelsen föreslagen, gör sig sjelfmant under tidpunkter, då Banko-Utskottets Utlåtande JM 26. 15 metalliska kassan befinner sig i ett stadigt och fortgående stigande. Utskottet tillåter sig i detta afseende endast anföra förhållandet vid de båda tidpunkter, då metalliska kassan under de sednaste åren varit i sitt maximum och i sitt minimum. Den förra tidpunkten inträffade omkring slutet af år 1855, den sednare omkring slutet af September månad förlidet år. Vid förra tidpunkten uppgick
Man sade, att denna näsa i hans ungdom hade varit af vanlig storlek och att den dragit sig så otillbörligt ut på längden endast och allenast genom hans dåliga vana, att ständigt klämma den mellan fingrarne. När vi barn frågade onkel, om detta var sant, förbjöd han oss med mycken öfvertygelse allt sådant mot respekten stridande tal och klämde derpå åter näsan mellan fingrarne. Han klädde sig på gammalfrankiskt sätt, bar korta benkläder, hvita silkesstrumpor, skor med spännen och, enligt det gamla modet, en temligen lång hårpiska, som flög från den ena skuldran till den andra, då den lilla manspersonen trippade genom gatorna. Den intog de mest förvånansvärda attityder och tycktes, bakom hans rygg, göra sig lustig på sin egen herres bekostnad. När den gode onkeln satt försjunken i tankar eller tidningsläsande, kunde det ofta komma öfver mig en tjufpojkaktig lust att hemligen gripa tag i stångpiskan och draga i den som i en klocksträng. Min onkel blef då alltid mycket ond och utbrast i veklagan öfver den unga generationen, som ingenting respekterade, icke lät sig hålla i band hvarken af mensklig eller gudomlig auktoritet och som till sist nog skulle komma att förgripa sig på det allra heligaste. Om mannens yttre icke var egnadt att inge respekt, så var hans inre så mycket mer respektabelt — det bästa och ädelmodigaste hjerta, som jag någonsin lärt känna här på jorden. Det fans hos den mannen en hederskänsla, så sträng att den påminde om de gammalspanska dramerna, hvilkas hjeltar han för öfrigt liknade också i sin trohjertighet. Han fick aldrig tillfälle att bli »sin äras läkare», men en »ståndaktig prins» var han, fastän han icke deklamerade i fyrfotade trokéer och alldeles icke drömde om några dödspalmer — ja, fastän han i stället för den glänsande riddarmanteln bar en anspråkslös rock, med skört som en sädesärlas stjert.
Till de skäl jag förut anfört med afseende på lämpligheten deraf, alt telegrafinrättningen fortfarande står under Poststyrelsens administration, får jag blott tillägga en omständighet, nemi. den, att postverket uppbär ett slags postporto al telegrafinrättningen, nemi. en afgift för de underrättelser, som genom telegrafinrätlningen för handelns räkning expedieras. Denna inkomst är visserligen icke så betydlig, men den kan komma att ökas i samma mån inrättningen blir mera begagnad.1 Jag tror att den dock uppgår till omkring 9.000 r:dr om året. Hvad åter angår Hr von HartmansdorlFs tillstyrkande att afslå detta betänk., så får jag tillkännagifva, att det icke lyckats mig att riktigt uppfatta den andemening, som R. o. Ad. derigenom skulle uttrycka; ty alt derigenom ingenting åsyftas i sak, dämmer jag deraf, alt Hr von Hartmansdorff sjelf fäster Ståndets uppmärksamhet derå, att frågan redan är afgjord genom 3:ne Stånds beslut ; men då betänk, innehåller i sin helhet rättighet för K. M. att disponera postverkets öfverskott, hvilken rättighet förut af R. St. aldrig varit medgifven lill aflöning och underhåll af redan befintliga telegrafinrättningar, äfvensom till anskaffande af de telegrafpersedlar, som ytterligare kunna behöfvas, så finner jag, att aaslag å betänk, innebär en slags vägran för K. M. att få på det sättet disponera postveikets öfverskott, och således en slags anmärkn. mot den disposition i detta fall, som K. M. sedan sista riksdagen vidtagit; men då jag icke kan föreställa mig, att den värde talareas mening varit sådan, så hemställer jag till honom, om han icke skulle finna lämpligt att förena sig med oss och de 3 Stånd, som antagit betänk. ; väl inseende att det är särdeles svårt, när StatsUtsk. följt samma tankeledning som Regeringen, att uppställa beslutet så, att man ogillar StatsUtskts åtgärd, men gillar Regeringens. Den 20 Mars e. m. Frih. Cederström: Ja" anhåller få tillägga några ord till hvad jag förut yttrat.
De årliga utgifter, som för bergsläroverket, efter dess reorganisation, skulle erfordras, äro, för den händelse detsamma kommer att utgöra en afdelning af Teknologiska Institutet, af Kommers-kollegium, i likhet med hvad i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition vid sistlidna riksdag uppgafs, upptagna till 19,500 R:dr, då lärarepersonalen kunde inskränkas till: en professor i metallurgi och metallurgisk kemi, en adjunkt i samma ämnen, två eller möjligen tre lärare, mellan hvilka skulle fördelas undervisningen i mineralogi, geognosi, geologi, grufbrytningsoch grufbyggnadskonst, markscheideri och praktisk mekanik; hvaremot, om läroverket kommer att hafva sin plats i en landsort, i hvilket fall blefve behöfliga: en professor i metallurgi och metallurgisk kemi, en adjunkt i samma ämnen, en professor i praktisk mekanik, en professor i mineralogi, geognosi, geologi och grufbrytning (jemte en amanuens vid bibliotheket), årsutgifterna till aflöning åt desse och arfvoden för andre uppgifne tjenstemän och betjente, samt till bibliothek, samlingar, laboratorier m. m., beräknas till 26,100 R:dr; hvarjemte och då Brukssocieteten förklarat sig, endast så vida Bergsskolan blifver förenad med Teknologiska Institutet, vilja bekosta praktiska undervisningen, kostnaden härför, sorn i det fall, hvarom nu är fråga, komme att af Staten bestridas, upptages till 10,000 R:dr, då sammanräknade årliga kostnaderna i detta fall skulle uppgå till 36,100 R:dr. 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 68. Innan Kongl. Majit öfvergå,r till framställningen af Sitt förslag i förevarande ämne, vill Kongl. Maj:t fästa Kikets Ständers uppmärksamhet å den jemförelsevis vanlottade ställning i afseende å statsbidrag till undervisningsverk, hvari den för landet vigtiga bergshandteringen sig befinner.
Statens skyldighet torde derföre i första rummet vara att upmuntra till begagnandet af dessa nyttiga och välgörande inrättningar och följaktligen, då nu dylika inrättningar blifvit i landel inrättade, bevilja anslagen, om Staten dermed skall fortfara, så knappt, att städerna icke ständigt må taga sin tillflygt till Statskassan, hvilket för dem naturligtvis är ganska beqvämt. Visserligen kan häremot invändas, att då städerne hit tils kunnat pår äkna samt erhållit ganska betydliga bidrag af Staten, skulle det se ut som mannamån, om man nu uteslöt de släder, söm i sednare tider blifvit af större eldsvådor och dylika olyckor hemsökte. Jag vill till en del med gifva denna anmärknings läglighet och anser äfven derför alt öfvergången till den bättre ordningen må ske småningom, med iagttagande af en ständigt aftagande skala, under behörigt afseende af den proportion emellan understödens belopp, sorn pröfvas lämplig vid jemförelsen mellan den ifrågavar.de olyckan och den som andra städer undergått. Jag vågar påstå att StatsUtsk. har följt denna grundsats nu, hvilket synes deraf, att detsamma bestämt byggnadslånet med afseende på det belopp, som tilldelades Lidköping, hvilken stad för icke längesedan var hemsökt af en dylik olycka. Hvad sjelfva tomtregleringen beträffar, så uplyses i K. M:s Nåd. Propos. dels att Jönköping erhållit eli anslag såsom för lagslån till de handtverkare, hvilka genom eldsvådan hade förlorat sin lokal och derigenom blifvit nrständsalte att drifva sin rörelse, dels alt antalet af de nedbrunna gårdarne, hvilka voro belägna i den vackraste delen af staden, utgjorde 16 st., dels alt Jönköpings samhälle för tomtregleringens verkställande begärt eli anslag, utan äterbetalnings-skyldighet, af icke mindre än 81,846 B:dr, hvilket dock af K. M. blifvit nedsatt och föreslaget till endast 20,000 R:dr.
Du – som jag kan se in i ögonen utan att blygas, derför att du skall kunna förstå mig. Du kan få vara min son, min bror, min hvad du vill; det gör ingenting till saken. Förtroendet är grunden, lika mycket hvad byggnad som kommer att uppföras derpå. Jag är visst dum, när jag tror att Brandes så afgjordt är i stånd att leda mig. Den väg, som passar för min individualitet kan jag nog bättre hitta sjelf. Det är svårt för honom att bedöma af hvilka böcker en qvinna, sådan som jag, kan ha mest att lära. Han rekommenderade mig Fantasterna. Den lärde mig intet. Det var märkvärdigt att en sådan bok kunde skrifvas på 50-talet. Voilà tout! ”Mannfolk” har som roman stora fel; den rör sig med för många personer, så att författaren ej hinner med att individualisera dem alla. Men den ger mig – qvinlig skribent som jag är – en mängd nya synpunkter, ty den är skrifven med ett så utprägladt könssinne. Den är så uteslutande en mans tankar och en mans iakttagelser. Den liknar en lykta, hvilken genom att bryta sitt ljus mot mina qvinliga erfarenheter kommer dem att taga form och skilja sig från mörkret, hvari de förut lågo dolda. Intet är så fruktbärande som en sådan det qvinligas och manligas sammanstötning. Af detta är det framtiden skall skapa helhet och lif, der det nu blott er splittring och teorier. Jag skall läsa boken omigen. Jag har ännu mycket att hemta der. Af samma orsak som Erik Grane gifvit mig så mycket. Jag lägger mig nu, utan att ha sett det lilla majestätet hvarken i går eller i dag. Mitt hjerta slår lugnt och mitt hufvud är svalt. Jag känner ingen förödmjukelse öfver att han drager sig tillbaka, ty jag börjar inse att jag som menniska är lika mycket värd som han. Hans boklärdom bländade mig i början, så att jag dignade ned liksom Paulus och ropade: ”Herre, Herre!”194 Men jag skall resa mig, och jag skall vara starkare än förr; mognare och mera viss på mig sjelf. Jag kan stryka mitt hufvud mot din axel – Cæsar, – men jag känner mig icke längre förkrossad af din storhet.
Som j .g förr härom yttrat mig, vill jag ej r idare upptaga Ridderskapets och Adelns tid i detta ämne. Jag får slutligen erinra rid de af Utskottet gjorda prohibitiv.! förslag i allmänhet, alt deras så väl nytta som verkställbarhet så mycket beror af en behörig tullbevakning och således af Tullverkets behöriga organisation. Utom denna blir förbud mot införsel och' hoga tullafgifter blott anledningar lill tullförsnillning, och rikta meia några enskilda, än Statn. Utskottet säger på något ställe, att Tullverkets organi - g7© Den 20 Juli. f. m. sation ankommer ensamt på Konungens prof» ,ning. Jag löreslär, att dessa ord marte utgå. Grunderna för organisationen måste nödvändigt tillhöra Riksens Ständer sjelfva att bestämma. Hit hörer vesenötligast att Lotsverket förenas med Tullverket, att Embetsmännen vid Tullverket ethalia mera rang och framför allt, en for deras utkomst tillräcklig aflöning, saint att desse må få , i likhet med hvad andra Tjenstemän enligt Grundlagarna' föreskrift till godo njuta, titan dom och ransakning icke afsättas. Härigenom vinnes det stora ändamål, att man af erkänd redlighet och tillräckliga kunskaper hunna påräknas vid dessa Tje nsters besättande, och att i synnerhet Officerare, sorn för blessurer och andra bräckligheter, eller för bristande utkomst varit nödsakade taga afsked, kunna härvid emplojera*, jag får, i anledning af hvad jag nu anlört, föreslå antagandet af Utskottets Betänkande med de än» ' dringar som jag ansett nödiga att göra. Jag tager mig friheten i synnerhet yrka, att bränvinsbränning må inskränkas under missväxt år, och då ej tillåtas af Spannmål; attr införsel af ännu nödvändiga utländska varor ina mot afpassad tull tillåtas, samt slutligen att Tullverket får en för sitt ändamål afpassad organisation, men att grunderna härtill af Riksens Ständer sjelfva bestämmas.
Dessutom borde bemärkas, att den lyx, man är sä ifrig att bekämpa, men hvilken, enligt min åsigt, för sig sjelf icke är skadlig i annat fall, än att den af någon skulle användas i högre grad, än dess förmögenhetsvilkor tillåter, icke ens på landet kan förekommas, emedan landt-befolkningen redan nu både fått smak för denna lyx och vet äfven att tillfredställa samma smak; men det sker med mera både besvär och kostnad, än som borde vara fallet, om handels-friheten vore större för landet. Det är med föranledande af det nu anförda, som jag vördsamt får hemställa, att Rikets Ständer, med afslag å hvad Utskottet i denna del hemställt, täcktes uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att, med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1850, 6 § 1 mom. Handels-Ordningen måtte erhålla följande lydelse: »att pä minst en mils afstånd från närmaste stad eller köping må jemväl öppen salubod å landet kunna få anläggas, för att der, under iakttagande af de under § 2 mom. 3 stadgade förbehåll, försälja alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor.» Häri instämde Herrar Gahn och Lallerstedt samt Riksdagsmännen Johan Petter Andersson från Elfsborgs, Nils Svensson från Christianstads och Jöns Persson från Blekinge län. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 99. 21 b) Herr Stolpe; c) Herr Boman; (1) Herr Bodell; 2:o Mot beslutet i fråga om ändring i 6 §:s 4:de mom: af Herr Berglund och Riksdagsmannen Anders Medin från Kronobergs län. 3:o Mot beslutet i fråga om ändring i 25 §. a) af Herr Thomée, som anförde: Emot Utskottets beslut i 25 § får jag anmäla min reservation.
Så har icke skett bär, och detta gör att jag, som är tacksam alt af Hr Brakel hafva fått ett exempel som är värdt att efterfölja, endast hänvisar till de yttranden jag i dessa frågor haft, och då mina åsigter härutinnan troligen äro alltför mycket bekante att ånyo behöfva upprepas, åtnöjer jag mig med att förklara att, om det tillägg, Gr. af Ugglas föreslagit, blifver antaget, så har jag för min del ingenting deremot. Redan förut bar jag sagt att skiljandet är nödvändigt — men när det skall ske och huru det skall ske, kan jag ännu icke säga. Det måste nemi. bero på det förslag, som framdeles kan uppgöras och af K. M. pröfvas. Jag anser mig således endast böra förklara att delning i afseende på anslaget nu bör ske, och att punkten således i sammanhang dermed bör antagas, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag. Gr. af Ugglas: Min uppmärksamhet har blifvit fästad derpå att det amendement, jag föreslagit, egentligen icke hörer till denna punkt, utan bör förekomma vid den nästa. Derföre anhåller jag att till dess få uppskjuta mitt yrkande, så att det måtte komina i sitt rätta sammanhang. Hvad åter beträffar deri siste värde talarens anmärkning mot det sätt, hvarpå Utsk:t uppställt sitt Betänk., så vill jag endast anmärka, att för den händelse R. o. Ad. alslår Utsk:ls förslag, är hela frågan afklippt. Jag tror derför att en sådan lösning af frågan, som jag föreslagit, vore den lyckligaste under nuv:de förhållanden, och som Dep:tsChefen förklarat att han för sin del icke har någonting deremot, 570 Den 18 April e. m. har jag ytterligare en anledning att hoppas att mitt förslag måtte vinna R. o. Ad:s bifall. Hr Mannerskantz: Så vidt jag kunnat uppfatta StatsUtsk:ts mening, har Utslcf, genom den nu föredragna delen af dess Betänk., visserligen tillstyrkt R. St:r att bivilja den fördelning af flottans exercis-anslag, som af K. M. blifvit begärd — men deremot icke föreslagit R.
Läst-afgiften afskaffades och för utgående varor äfven konvoj afgiften, hvilken sednare för inkommande varor icke längre skulle utgå efter särskilda taxor, utan med tio procent af tullen, samt kallades afgift till Handelsoch Sjöfartsfonden. Denna fond erhöll derjemte en annan bestämmelse genom förklarandet att dess öfverskott skulle användas i allmänhet till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjarde. Det Svenska fredsslutet med Marocko den 6 April 1845 borttog slutligen sista återstoden af hvad ursprungligen utgjort föremål för Konvoj-kommissariatets verksamhet och tillät att dess medel odelade kunde på annat sätt främja handelns och sjöfartens gagn, samt befordra deras utveckling. Endast ett fattades ännu för att i möjligaste mån förenkla uppbörden af den inkomst, sorn tillföll ifrågavarande fond, och derom förfogades genom Rikest Ständers beslut vid sistlidna riksdag, samt det derpå grundade Kongl. Brefvet den 18 December 1857, hvarigenom blifvit förordnadt, att, i stället för afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, ett bestämdt anslag af tullmedlen skulle med 750,000 R:dr årligen utgifvas. Ett hinder för Konvoj-kommissariatets indragning fanns i den omständighet att efter föreningen med Norige en Norsk tjensteman, enligt Kongl. Brefvet den 30 December 1814, anställdes såsom ledamot i Kommissariatet, hvilket derefter skulle ombesörja de båda rikenas utgifter till Konsuler ocji kunde betraktas såsom ett för Sverige och Norige gemensamt förvaltningsverk. Äfven detta förhållande har numera upphört sedan, till följd af Kongl. Brefven den 20 April och 8 Juni 1858, Konsuls-utgifternas verkställande öfvertagits af Utrikes-departementet, dit Noriges andel omedelbart öfverlemnades, samt den Norske ledamoten i Konvoj-kommissariatet följaktligen upphört att der tjenstgöra. Allt detta visade uppenbarligen att särskild Styrelse för Handelsoch Sjöfartsfonden icke vidare erfordrades och en granskning af de nuvarande föremålen för dess verksamhet skulle ådagalägga att dess förvaltning borde åt Stats-kontoret anförtros.