Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon är oklok som ett framfusigt barn. Så kommo vi då dit ned. Gubben och jag samspråkade. Han gick fram och tillbaka på golfvet. Gumman satt vid bordet med ett visst Alfhild Agrell i dec. 1887. Bernhard Meijer på 1880-talet. Anna Nordkvist. Porträtt målat av Justus Lundegård omkr. 1885. (Foto: Olof Bendz) Georg Nordensvan. slätstruket uttryck på sitt ansigte, det på en gång missklädde henne och såg affekteradt ut. Det är märkvärdigt hvad hon alltid blir klumpig och tafatt i hans närvaro. Hon kan inte alls vara enkel och naturlig. Och alltid skall hon peta på hans tillhörigheter, fast hon vet att det är det värsta han vet. Hon tog hans glasögon, som lågo på bordet. Han nappade dem från henne och lade dem undan, som om hon varit ett klåfingrigt barn. ”De äro i sönder förut,” sade han – ”Äro de sönder!” utbrast hon med sin breda eftertryckliga röst och med en ton som hon ville göra deltagande, men som endast föll genom tystnaden, klumpig och platt. Och så var det alltjemt: för att göra sig bemärkt kastade hon då och då en replik i samtalet, hvilken alldeles icke hörde dit. ”Skulle det icke röras i brasan?” – ”Hvad är det der ligger?” – ”En blyertspenna,” svarade han tvärt och uttryckslöst, som för att tränga tillbaka harmen. – ”Det var konstiga blyertspennor, sådana har jag aldrig sett. – Han teg, men i sjelfva tystnaden låg det något som sade att han bet om en arg och hånfull replik. Han tänkte på och talade om sina skulder och räkenskaper. Och hon tror alltjemt icke [det] rör sig annat inom honom än sinliga begärelser, och hon hänför allting dit, hvarenda misstämning hon märker. O, qvinnor, qvinnor! Det vesterländska haremslifvet har förderfvat eder. Stormen går omkring knutarne och knurrar som ett stort, hungrigt vidunder. Mot sin vilja känner man sig rädd. Det är liksom om mörkret ville krypa in till en genom alla fönster och som om stormen fått väderkorn på en.
4- af Commendeur-Capitain Runqvist 607:34. — g^g. 33 ^ ' Wadstena Krigsmanshus för innehållne Centonalmedel 1,375: 3l. 3. dita avancementspenningar, afgifter å pensioner &c 65: 40.— Kongl. Stats-Contoret för innehållne Charl»' Sigillatse-afgift Rosners i Christiania skuld Norrska Species . Norrska Sp. 2,876: 8r. — a 2: io. i$ ^ 6,350:4^. 3. under Concours utföres för , 100 Kongl. Secreteraren Schulze i Algier 813 sknld sedan år 1831 P:ster 265: 25 mason 8 10 F. d. Consuln J■ Gråberg i Tripolis skuld från i83i Hamb. Pister 566 J — eller H. Bio 539: 5. g. å i4g 1,673 24 [O Consuln Ad. Hahr i Tripolis 26 3,386 8 General-Consuln Anastasy i Alexandria Saldo från i83x för Cliarta Sigillata och Krigsmanshus-afgift samt 32 Centonal , Ridr Hir Bio 496:3a. io. 496 10 Commendeur-Capten Melander anmärkt och ådömd skuld på dess räkning för år i83o, men beroende af utslag å dess underdåniga besvär 424 33 — Inventariers Conto meubler till Direclionens samlingsrum bestående af en soffa och i4 stolar inköpte 1828 för Ridr 340: 1 pendyl — 44: 21. 4- ■ kosta — 384: ai. 4- 100 EJ}eder å Stockholms Våg der qvarstående jern, nemligen: 4:ts Skeppid 8. ig. to.l ~’.r! H «" j<~' > tillsammans Skid 35i 3. — lits — 8. i3. ro.7 köpt år 1827 af Frestadius enligt räkning för . Transporteras Consuln J.
Pä sädant sätt kan jag ej sinna annat än akt det onda ställe i elvig» het bibehälias» Jag tror säledeS att Wi kunna utt lära Osi och förestå nödige jämkningar, för g» i en framtid ätminstone kunna erhälla nägot af der Höge rvördige Skändet. Herr 8trLIs, Larl KlaKnus. Jämte Vet jäg till alla delar får förena mig med hwad den walds Leda» mosen, som sist talar, anfort, sär jag endast tillägga?. Fjerde Band» 194- mr i? Den 28 November - att jag nu anser riden wara kommen dä vfwerleswornc af Cmholicismens wälde i wärk kära Fädernesland, sä smäningon kunde förswinna; och hwad angar den proiest som Högwördige Preste-Ständer har till Högloft. Srars-Utfkolter afgiswir, förundrar den mig sä mycket mera, som jag förmodat arr Ledamörerne af det Högwördiqe Ständer, såsom sanna och äkta Lutheraner, icke skulle hafwa sä mycket eniok en sä Rikögagnelig reformation som den nu i sräga »varande. Grefwe Douglas, Larl >Vi'IkeIm. Ehuru oman att tala, torde mig likwäl rilläras ark yttra mina tankar öfwer detta ämne. Om detta är en Privilegii sräga, kan den wal ej sträckas längre, än till sjelfwa Embekena. Lönerne ärc> nägok helt annat och de syncö mig kunna komma under granskning och jämkning. Biskopparnes löner äro ganska olika. I den ork der jag bor har Biskoppen allenast 350 Tunnor i Krono-Tionde, pä andra ställen mer, ända till ivoo. Män' tro deras syslor derföre skötas med olika nit? Manne en sädan olikhet i löningswilkor för lika Embetsmän är billig och skulle ej efter en tillbörlig jämkning häraf något öfwerskott ät Staren kunna winnås.
Konungen kan icke belasta Riket med ny gäld, Konungen kan enligt 77 §:n icke ens förpanta en kungsgård; och så är det hela vägen en fullkomlig serie af bestämmelser, som alla stå uti positivt sammanhang med 57 §:n om Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta. Skulle denna rätt icke äga någon grund, så vet jag icke hvarföre alla dessa §§ skulle bchöfvas; ty, så5 II. »6 122 Den 8 April f. ra. som jag nyss yltrat, anser jag elem slå uti elt myckel nära sammanhang med hvarandra. Hvad det äler beträffar, att genom de ordinarie skatternas förändring eller förminskning oreda eller brist skulle uppstå; så kan denna anmärkning icke vara grundad, enär ingen kan bestrida R. Stts rätt att öka eller minska bevillningen. Vill man ex absurdo resonera i della fall* så kan man val säga, att R. St. då skulle kunna bestämma bevillningen så lågt, att statsmachinen ej kunde gå; men att nedsätta en ränta, och i stället gifva en motsvarande inkomst uti en ökad bevilln. kan väl icke vara grundlagsstridig! eller lända lill oreda i machinens gång. Jag anser mig skyldig erkänna, att jag för min del har biträd t detta Utskrs tankeoch handlingssätt; jag har varit föranledd dertill genom den kännedom jag liar af landets beskattning. Jag skulle önska att kunna jemna de ojemnheter, som finnas uti vårt beskattningsverk och har icke kunnat länka mig någon rättvisare och lindrigare utväg dertill, än att successive nöta bort de ordinarie skatterna. I detta afseende ber jag all få fästa uppmärksamheten derpå, att det visserligen icke är af någon enskild beräkning eller egennyttig afsigt, sorn jag hyser en sådan önskan; min ställning i samhället är fördelaktigare än mången annans; jag besitter af den privilegierade jorden mera än af den tungt beskattade; men just detta har gjort, att jag insett nödvändigheten af att komma till ett jemnare förhållande.
Befälets skyldighet är att tillse att soldaten, efter knecktekontraktet, har sin framtida bergning sig tillförsäkrad. Om klagomål eger rum, är det hvarje rotehållares rättighet, alt vid rekryteringsbordel anmäla besvär, och Landius i länet ovillkorliga skyldighet att bevaka rotehållares bästa; och om besvär icke anföras, så är i alla fall Landsh. skyldig att befrämja rotehållarens rätt, och Landsh. är icke okunnig om förhållandet, i hvad som angår kneckte-kontraktet. Dessutom hafva rotehållarne sig öppet, att vid General-mönstringar anföra besvär, i fall deras rätt blifvit vid rekryteringar förnärmad. Jag röstar för afslag å betänk. Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Såsom f. d. rusthållare i Östergöthland, och i egenskap af ännu varande rotehållare derstädes, kan jag intyga, att alldeles ingen obehörig inverkan af befälet vid dessa reg:ten, i och för kneckte-kontrakls npgörande, mig veterligen egt rum; att derjemte rustoch rotehållare fullkomligen känna sina rättigheter; och att de jemkningar uti ursprungeliga kontrakten, som, til! följd af rekrytens ökade anspråk, måste ske, och hvarförutan roten ej skulle kunna erhålla ny karl, alltid afhandlas mellan honom och roten, utan att befälet derå inverkar. I följd hvaraf jag förenar mig med de Hrr ledamöter af R. o. Ad., som yrka afslag å ifrågavar. betänk. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad och H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., efter först till bifall å Utsk:s betänk., fram - Den 1 FebVuari f. m. 249 släld, men med nej besvarad propos. bemstälde om R. o. Ad. behagade afslå förevar, betänk., ropades starka ja, blandade med ett eller annat nej, hvarpå H. E. förklarade all han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 25 och 29 sisth Januari på bordet lagde utlåt. n:o 30, i anledn. af R.
Under wänkan bet nägon, ännu mer ben-andrad i allmänna Riks-hushällningen, än min erfarenhet och befattning med dessa ämnen kan medgifwa, skulle utreda detta ganska wigtiga och granlaga ämne, har jag hittils upskutit yttra mina tankar derom; 6Z2 Den 19 September !men dä en längre tystnad härät wille tilkännagifwa, »antingen en mindre upmärksamhet, eller ett bifall till hivad härom blifwit andraglt, hwaruti jag icke i anseende till nägondera kan ingö; sä har jag ansc't mig böra anmäla hwad jag funnit härvid icke böra lämnnS utan afseende. Härwid torde wara nödigt, först önverenSkomma om ändamälet och nyttan af dessa Skogar. — Oe hafwa förnämligast warit, att lemna Kronan en tillgäng för nödigt wirke till byggnad af Flottan, Fästningar och allmänna hus, samt att biträda Skoglöse Hemmans-Äbocr med nödigt byggnads-wirke, bränscl och mul-bcte. — Frägas nu? Tillätcr försigtigheten att skilja Kronan frän de tilgängar för eget högst ound< gängeligt behof, utan att blottställa Kronan för brist, , . särdeles pä det gröfre wirke af bjelkar, spiror och ma/, s!c-träd, som, en gäng förstördt, icke för hwad summa som häldst kunde inom oss köpas: och är. det Riksens Ständers rättighet, att skilja enskildta Innehafware i« frän den rätt, de sig förwärfwat, som utgör grunden för deras Hemmans-beständ, och hvarföre de skattlagde blifwit, nemligen, att pä allmänningarne begagna bete, jemte Timmer-fäng och bränsle. Det skall wisserHgen af mänga bestridas med all ben kraft som en trängd ägande rätt gifwer, och att afgöra denna fräga, utan att höra dem, hwilkagifna rätt härunder , beror, lärer aldrig winna Riksens Höglofliga StänderS bifall.
Detta är ej förhållandet med den nu varande. Detta har jag bort upplysa, och jag vet ej, hvarföre Ridderskapet och Adeln skall behålla en otjenlig form, som ej af någon annan Räkenskapsförare brukas. Det måtte ej vara skäl att bibehålla den, för det den varit brukad i 20 år, ty af ännu mera skäl skulle den då böra bibehållas, 0111 dea vöre 100 år 72 Den 26 Jun i i e. m. gammal. Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets förslag. Q Herr Stråle: I anledning af hvad en värd Talare yttrat, får jag ytterligare tillkännagifva, att det ifrågavarande Rakenskapssättet alldeles icke är någon föråldrad form, som annorstädes blifvit aflagd, utan tvertom är en ny form, som ej i allmänhet är känd. Det var min far, hvilken vid Riddarhuset införde densamma. Många räkenskapsmäll, som sett Riddarhusets räkenskaper, hafva funnit bokföringssättet enkelt och rigtigt, och önskat att äfven kunna begagna detsamma; men som jag redan nämnt, låter det icke begagna sig annorstädes, än der redogörelsen är så enkel som Riddarhusets; ty så snart räkenskapen blifver mera invecklad, är det ej användbart. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till antagande af det nya af Riddarhus-Utskottet föreslagne Bok föri ngssätt. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utskottets förslag, och bibehålla det nu brukliga Bokföringssättet oförändradt. Att åtminstone hvart 3:dje år an~ Den 26 Junii e. m. talet af de Gratificationer, som å framlidne RiddarhusSecreteraren Bungencronas Fond böra utdelas, må varda faststäldt till i5. Utskottets berörde förslag blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. §• 2- 1:0
Majit lämpligast syntes, så skyndsamt som möjligt inhemlas från andra länder, hvarest jernvägar begagnades under förhållanden, som i afseende på befolkning och produktion vore jemförliga med Sveriges, om de methoder såväl i afseende å byggnadssätt som driftmateriel, hvilka kunde anses leda till största möjliga besparing, som vore förenlig med dessa inrättningars hufvudsyflemål, äfvensom särskildt i hvad mån hastigheten af resor på jernvägar kunde inverka på driftkostnaden och, i följd deraf, tillökning deri erfordra tyngre och kostsammare lokomoliver samt derigenom äfven nedläggandet af en större kostnad för jernskenor och hvad i öfrigt tillhörde den så kallade öfverbyggnaden. Med anledning af de i ofvanberörda hänseenden framställda anmärkningar, hvaraf Chefen för Statens jemvägsbyggnader erhållit del, har bemälde Chef, jemte meddelande af upplysningar om kostnaden för åtskilliga jernvägsanläggningar i andra länder och den derstädes brukliga jernvägsmateriel, beträffande det vid Statens jernbanor antagna byggnadssystem med särskildt afseende på öfverbyggnaden och rörelsematerielen upplyst och anfört, att, vid första ordnandet af de för Svenska Statens räkning företagna jernvägs-anläggningars tekniska och ekonomiska angelägenheter, och afgörande!, huru banornas öfverbyggnad borde anläggas, spårvidden eller afståndet emellan rälerna bestämmas, samt lokomotiver och vagnar elter den så kallade rörliga materielen konstrueras, hade, — enär så väl den jernväg, hvars anläggning då var påbörjad inom grannriket Norrige, som äfven eu här i landet under byggnad varande jernbana emellan Nora, Örebro och Arboga, hvilken sednare, åtminstone till någon del, ansågs komma att utgöra en gren af våra framtida stambanor och, likasom den Norska jernvägen, kunna komma att ingå i det jernvägssystem, som blefve gemensamt för Skandinavien, erhållit ett afstånd emellan rälerna af 4 fot 81 tum Engelskt mått, — nämnde spårvidd, som af 1851 års Jernvägs-kommitté föreslagits för Svenska jernvägs byggnaderna i allmänhet och äfven vid utläggningen af de flesta Kontinentens och Danmarks jernvägar antagits, blifvit för Sveriges stambanor bestämd.
Oftast inträffade, att en mindre delegare, som blifvit oense med en eller flere af grannarne, begär skifte, blott för att tillskynda dem skada och ledsamhet, och utan att hans egen vinst eller förlust dervid tages i be räkning. Erfarenheten hade till och med ådagalagt, att hemmansdel i by blifvit inköpt blott i speculation att af grannarne tilltvinga sig en högre köpeskilling och andra förmoner genom hotelse att eljest söka laga skifte. Motionären har af sådana skäl ansett rättvist, att ansökning om laga skifte icke finge upptagas eller till verk ställighet remitteras, derest icke två tredjedelar eller åtminstone hälften af delegarne uti skifteslaget om ansökningen sig förenat och densamma biträdt. Af Anders Jonsson i Tuna Östergöthlands Län: att hemman med mindre och till godheten ejennia egor aldrig kan med förmon laga-skiftas; till följe af hvilken åsigt motionären föreslagit: att uti de serskildta hemman eller byar . der laga stadf ästadt storskifte föregått och areala beloppet af inegor till de flesta mantalen icke öfverstiger 60 tunnland, bestående af mer och mindre god jordrnon, och förutses kun, att en eller flere hemmansegare, genom nya skiftet, verkligen skulle blifva lidande, må pturaliteten af hemmansegare ega rättighet att afgöra, huruvida ett nytt laga skifte kan med förmon verkställas; och må den missnöjde hemställa till Egodelningsrättens bepröf vande, huruvida pluraliteten haft grundade skäl för sitt beslut. Af Bengt Gudmundson frän Hallands Län: att, dä erfarenheten visar, det en mängd fastställde enskiften finnas, hvilka icke äro förmonligare än storskiften, hvarken till lotternas antal eller skapnad, och det syntes vara enahanda, på hvad sätt ett gammalt ofördelagtigt egoförhållande uppkommit, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon, Utsk, Utlåtande, N.o 1. 5 borde någon skillnad icke af den olika benämningen härledas, utan, pä sätt jemväl Lag-Comitéen i 3 Cap. 3 §. Byggninga-Balken föreslagit, all jord var» underkastad laga skifte.
3:dje punkten skulle komma att innefatta frågan om rättigheten alt afbörda sig skallesUillingen under loppet af 10 år. Hr Printzensköld: I motsats till hvad Hr Sandströmer yrkat, anhåller jag att hela punkten mätte på en gång framställas till beslut. Dess delar stå i så oskiljaktigt samband med hvarandra, att de mycket väl kunna på en gång afgöras. Det faller af sig sjelf, att om frågan ang:de förändrade grunder för skatteköps verkställande kommer att afslås, så förfalla, såsom öfverttödiga och onyttiga, de här omtalte uträkningarne om hvilka också linder diskussionen ingen sig yttrat. Om jag förmodat att Hr Sandströmer skulle komma med en sådan framställning som denna, sä hade jag visserligen icke underlåtit att ingå i granskning af denna serskilda fråga för att visa förslagets oduglighet äfven i den delen. I anledn. af detta yttrande erinrade Hr Gr. o. Landtm, om den i 54 § Riksd.ordnm meddelade föreskrift, att om målet under diskurserne skiljas uti flere delar, hvaröfver serskilda anmärkn:r göras, då skall, enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen serskildt anställas. Hr von Hartmansdorff: Jag är af Hr Gr. o. Landtm, förekommen. Det är Hr Sandströmers obestridliga rätt att yrka den propos. han framställt. R. o. Ad. kan afslå hvarje serskild punkt för sig. Om det förhåller sig så, som Hr Printzensköld sagt, eller att de öfriga förfalla om den första afslås, så går den önskade behandlingen lika fort, som om man lill afgörande företoge hela punkten pä en gång. Då nu Hr Gr. o. Landtm, fästade R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att Utsk. uti förevar:de punkt ansett sig böra ”med underkännande af komiterades framställning om beviljande utan lösen af skatterätt åt kronohemmansåboer, tillstyrka R. St:s bifall å hvad K.
— Det skall jag göra, ty jag har ingenting glömt, fast jag aldrig någonsin nämt ett ord derom åt någon menniska, ty förutom att du bad mig tiga och trodde, att mrs snart skulle komma tillbaka igen, så skulle det varit mycket dåligt af en tjenare att komma fram med sådana besynnerliga misstankar om sin matmor. Nu är hon död, och det tyckes, som många konstigheter vore å färde i alla fall, och nu kan du säga om igen, hvad du då sade åt mig. Men efter som William är en slängder och skicklig gosse och skrifver allting åt förvaltaren, så skall jag bedja honom komma in för att teckna upp det på papper, efter som du säger. — Men hvartill tjenar detta väl? — För att få den utlofvade belöningen, förstås. — Men om nu advokaten tar papperet, men ingenting ger oss ... — Du har rätt Jonas, du är sannerligen klokare än jag sjelf. William får skrifva, men jag far till Falmouth och följer med diligensen till London. Jag har väl aldrig varit der, men Barbara Burton är icke så enfaldig. Jag kom ju ifrån York med de der besynnerliga fåren, som mr Harry köpte, och jag var då endast tjugo år; mins du det, Jonas? — Ja bevars. Jag trodde då, min narr, att du var lika from och enfaldig som fåren. — Bevara mig! Om jag det varit, huru skulle det då hafva gått med dig? — Jo, då skulle jag fått sofva i ro, — sade Jonas buttert. — Men hvad är det nu du vill, att jag skall minnas? Ty det lär väl vara knuten i alltsammans. — Ja, så är det. Vi skola nu tala derom. Jag mins då hvartenda ord, som du sade, men jag tror, att du tänkte och visste mer än du då uttalte, eller jag brydde mig om att fråga efter. Låt Bill gå ensam till smedjan i eftermiddag och stanna du här! Vi skola komma öfverens om saken innan jag ber William komma in. Fru Barbara gick att stänga dörren, för att få vara ostörd med sin man, och hemtade med detsamma en butelj cognac och ett par bitar socker på ett théfat, för att med en grogg eller toddy söka upplifva hans bleknade minnen.
CrtjL-euinge-Ongb, £>waruti uppted:nas tnnel;afn?are af Remman, Hågenfceter, *PerE od; jfnråttmngar, af Ipwilfa eganöerått0 Sen ©fattff ptbigeS 97atnti od) Earacter. <Jt, s o» Remman, Sägenbeter, 2öer? od) inrättningar m. m. S3 B nC » » (Parti. ©amma. #ufmttbs ©omma. å £wä 9t:br för Xufetibet utaf ga* (tigbetöroärbet. gör ga6rif3-'itt'' rättningar, tape* rabe efter utfatte Elaner. ©ultima. •ö O o o « rt> Stnmärfningar. åftrertfeu 97. 9? 9lå6elöf gitfefta 9?ofabp tito SStjölqroarn meb 2 par (tenar, går beta året . bito @åg SMaga titt 9t:o l. Pröfning^ (Comimttéens tEajreringeiJlångö, ^xvauuti itpptecEsiae (£gare af Remman, ilågenbecer, XPerf? od? jfnråttntngar, jemte j^mebaftwate af beftttningerått <t Z\rono''btnunan utt VT. VT. ©oden för år 18 »* Remman. £a,reringg Saft ©genboms roärbe. Xillfommer. Sltgår. Sen ©fatfftplbigeS 9?amn od) Cfaracter. Saft ©genboms toärbe.
Christiania 1843, N:o 24, ss. 139-157, »Lille Kort». På Se ~Kinder-Märchen aus mündtlichen Erzählungen gesammelt~, Erfurt 1787, ss. 151-186, »Königin Wilowitte mit ihren zwei Töchtern». B. Se A. L. GRIMM, ~Linas Märchenbuch~, ss. 191-211, »Brunnenhold und Brunnenstark». C. Se Bröderna GRIMM, ~Kinderund Haus-Märchen~, Th. I, N:o 60, ss. 362-389, »Die Zwei Brüder» [öfvers. på Svenska uti REUTERDAHLS ~Julläsning för Barn~, Lund 1838, ss. 120-153, »De två Bröderna»]. D. Se anf. b. Th. I, N:o 62, ss. 397-399, »Die Bienenköniginn» [öfvers. på Svenska uti REUTERDAHLS ~Julläsn. för Barn~, s. å., ss. 111-114, »Askepott»]; jfr. Th. III, ss. 113-115. E. Se anf. bok Th. I, N:o 17, ss. 106-111, sednare delen af Sagan »Die weisse Schlange». F. Se anf. bok. Th. I, N:o 85, ss. 498-504, »Die Goldkinder» (jfr. Th. III, s. 150). G. Se anf. arb. Th. III, ss. 105-110, »Wasserpeter und Wasserpaul», samt »Johannes Wassersprung und Caspar Wassersprung». På På På På Hos STRAPAROLA, ~Notti piacevoli~, X, N:o 3. B.
Jag skulle tro att just detta är det mest kraftiga sätt att döda denna hederskänsla, att andligen tillintetgöra brottslingen, att utesluta möjligheten för honom alt åter inträda i samhället, i hvilket likväl hans hederskänsla bör lifvas och underhållas, Slutligen, måste vi icke fästa något afseende på åsigterne inom den öfriga verlden? Intet samhälle står numera så isoleradt alt det kan undandraga sig inflytandet af allmänt rådande opinioner. Civilisationen har småningom utstrukit dessa straff ur de Europeiska staternas lagböcker, och det är icke i olid Sverige nu följer exemplet. Om således spö- och risslraffen icke ur någon synpunkt kunna försvaras; om de i nästan hela den civilicerade verlden och af landets representation under en längre följd af Riksdagar blifvit utdömde, har Utsk. icke då gjort rätt i att ställa sig civilisationens fordringar och representationens beslut till efterrättelse? I fråga om kyrkopliklen gäller allt hvad jag redan anfört om spö- och risstraffen. Just i anseende till deras egenskap att mörda sjelfkänslan, hafva skamstraffen redan blifvit utdömde öfver hela verlden, och man må säga om kyrkoplikten hvad som helst, så måste man likväl medgifva, att något olämpligare icke finnes än att inrätta Herrans tempel till afistraffningsställe. Om man, vid val af straffarter, förnämligast afser afskråckningstheorien, så visar det sig också, att kyrkoplikten icke är afskräckande, att den icke bidragit till brottens förminskande. Den siSte talaren har ju erkänt, alt egendomsbrotten tilltagit oaktadt detta straff ännu qvarstår, och i hvad afseende kan det anses afskräckande, då, efter hvad nu är öfligt, det allmänt undergås Den 12 Augusti f. ro. 361 vid residensstaden, der förbrytaren utstäiles att skämmas för personer, för hvilka han är alldeles obekant. Skulle detta straff innebära något afskräckande, borde kyrkopliklen undergås inom den kommun, der brottet föröfvals.