Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har upgjort en tablå, utvisande hvarje läns folkmängd och åtnjutna statsbidrag, och hvaraf inhemtas följande förhållanden *). Dessa siffror har jag framställt, för att dermed visa, att frågan om Statens medverkan till Skåne-Jönköpingsbanan icke, ur billighetens synpunkt, saknar många och goda skäl för sig; men om jag derföre möjligen kunnat hafva skäl att önska alt anslaget till denna bana blifvit något större ån som Ulsk. föreslagit, får jag likväl förklara, att då denna fråga blifvit från endast 2:ne Stånd återremitterad, hvaremot den andra frågan återremitterats af alla 4 Stånden, samt min afsigt ingalunda är att splittra meningarna, vill jag tacksamt emottaga den del, som blifvit tillerkänd södra Sverige, anhållande, att, då så många skål tala derför, R. o. Ad. icke måtte vägra della anslag. Hr von Hartmansdorff liar serskildt i afseende på den Skånska banan yttrat, att lian icke kan inse något skäl, ') Se Tab. Litt. A i slutet af Häftet. Den 1 November e. m. 215 hvarföre man vall Malmö till utgångspunkt. I detta hänseende har han fästat upmärksamheten derpå, att enhvar vill hafva jernbanan i närheten af sin bostad, och han har dessutom uprepat en anekdot om en Norrman, som ville hafva en privatbank lörlagd i en viss stad, emedan han bodde der. Jag har aldrig förordat Malmö. Jag har ständigt yttrat, att denna jernväg borde taga sin hörjan vid någon stad pä Skånes södra eller vestra kust, men jag kan icke neka, alt Utsk.. icke saknat skäl för sitt tillstyrkande, att Malmöbor blifva ena ändpunkten af jernvägen. Malmö är den största staden i södra Sverige. Malmö har en förträfflig hamn, anlagd utan statsbidrag. Från Malmö exporteras största delen af Skånes spannemål och staden har derjemte den största fragthandel inom provinsen. Mig synes således, att StatsUlsk., då en punkt skall bestämmas, ganska rigtigt hållit sig till Malmö. Hvad som likväl förvånar mig är, att lii von Hartmansdorff, som ansett olämpligt att serskildt bestämma en viss punkt, likväl föreslagit Jönköping.
Der och på flera andra ställen, hvarest sockenläkare finnas, utser socknen, enl. reglementet för dess läkare, 3:ne personer och öfversänder deras ansökningar till Sundhets-colkm, som skall uppföra dessa 3:ne på förslaget, och yttra sig hvilken af dem, som collrm anser vara skickligast. Detta innebär för socknen en säkerhet att erhålla den skickligaste af de 3:ne utsedda. Om det deremot inträffar, att collrm anser dem vara lika skickliga, så väljer socknen en af dem till socken läkare, som då endast får ett protutdr., som innehåller, att lian är nämnd lill sockenläkare. Vid samma tillfälle förbinder lian sig äfven att gå Konungens Bef:h:de tillhanda, när han påkallas, äfvensom att till Sundhets-collrm inrapportera när smittosamma sjukdomar inträffa inom communen, att ansvara för vaccinationen etc. Hans tur och befordringsrätt är ingen, ehuru lian ej kan förhindras att söka, om han så tycker. Jag vill blott tillägga, att det finnes communer och deribland äfven den, inom hvilken jag bor, hvarest sockenläkarne äro så väl lönta, att de icke behöfva söka något annat, och derföre anser jag för communens säkerhet nödvändigt, att de läkare, som söka en sådan tjenst, hafva ett intyg af Sundliets-co!l:m, att de äro competente. Jag anhåller således om bifall på Utsk:s betänkande. > Frih. Raab, Adam Christ.: Jemte det att jag till alla delar biträder hvad Frih. Hamilton och Hr Westfelt yttrat, vill jag tillägga några ord. 8 H. 34 aGG Den 13 Juni f. tn. Frill. Cederström liar yttrat sin förundran deröfver, att den läkare, sorn vi räkna bland Ekon.Utskts ledamöter, icke upplyst om nicdicinnl-författningarnas stadganden i detta afseende; men jag skulle tro, att Ekon.Ulsk. i sina önskningar icke är bundet af de författningar, som nu linnas, utan betänk, går just ut på att få en författning, som skulle berättiga enskilda corporationers läkare att få beräkna tur.
Ersättning för sedels /erifning. kontoret aflemnade 500,000 R:dr af Bankens vid 1856 års utgång upplupna, disponibla vinst. § 73. I följd af den uti 72 § af sednaste Revisions-berättelse omförmälda, af Herrar Fullinägtige gillade plan för Bankens myntkabinett, enligt hvilken skall efter år samlas ett exemplar af alla präglade Svenska myntsorter jemte väsendtliga varieteter, om sådana under samma år förekomma, har ifrågavarande myntsamling blifvit ordnad efter nämnde plan, hvarförutan särskilta anstalter vidtagits för att gifva samlingen ett prydligare utseende; hvilka förändringar Revisorerne, vid beseende af kabinettet, med tillfredsställelse erfarit. Metalliska värdet af de i myntkabinettet förvarade mynt och medaljer, som vid 1857 års utgång utgjorde . R:dr 19,041: 95. har, genom sedermera verkställda inköp, erhållit en tillökning af „ 2,358: 51. så att omförmälta värde vid 1858 års slut uppgick till „ 21,400: 46. § 74. Uppå ansökning af Advokat-fiskalen i Banken, Protokollssekreteraren N. A. Heurlins efterlenmade enka, S. H. Heurlin, om något understöd till lindring af det ekonomiska betryck, hvari hon, i följd af boets afträdande vid mannens död, med åtta oförsörjda barn sig befunne, hafva Fullmägtige, såsom ett vedermäle af deras deltagande för sökandens ömmande belägenhet, tillagt henne en gratifikation af 500 R:dr; hvarvid Revisorerne endast velat fästa uppmärksamhet derå, att beloppet blifvit anvisadt att utgå af behållningen å det årliga anslag, som från Kongl. Stats-kontoret till Banken erlägges såsom ersättning för de serskilta kostnader, charta sigillatapapperets emottagning och bokföring ådraga Banken. § 75.
I denna mening, så väl hvad angick lydelsen af 21 §, som i fråga om beskattning af filialbanker, instämde Herr Normelli. Herr Möller: »Mot hvarje annan högre bevillning eljer monopolskatt å enskilda eller filialbanker, än den, som för inkomst af rörelse i allmänhet blifvit föreslagen, får jag reservera mig. Sedelutgifningsrätten är redan indirekt beskattad genom den högre inkomst eller vinst, som just derigenom erhålles af det i enskild bankrörelse använda kontanta kapitalet och då, eniigt Komiténs förslag, hädanefter äfven af de såsom grundfond deponerade kapitaler s. k. kapitalbevillning kommer att utgöras; finner jag icke den föreslagna bevillningen för sedelutgifvande banker öfverensstämmande med den i Komiténs förslag för öfrigt uttalade grundsats: lika beskattning af hvarje från rörelse, kapital m. m. härflytande inkomst.» § 25. Herr Stuart åberopade sitt afgifna, så lydande förslag till denna §, enligt hvilket några af Komiterades pluralitet sönderdelade momenter, som innehålla enahanda bestämmelser, borde sammanslås: »1:o För gåfva af fast egendom samt testamente af så väl jast som lös egen»dom och kapital, med full eganderätt till den gifna eller testamenterade egendomen »och kapitalet, erläggas Fyra för hundra i bevillning. »2:o För fideikommiss erläggas af hvar och en, som tillträder eller mottager »fideikommitterad egendom eller såsom fideikommiss anslaget kapital, likaledes Fyra »för hundra i bevillning. m »3:o För testamente af årlig afkomst elier ränta, utan eganderätt till den egen»dom, hvaraf afkomsten erhålles, eller det kapital, deraf räntan utgår, erläggas i be»villning Två för hundra af egendomens värde eller kapitalets belopp.» »4:o
Om man nu vill medgifva att denna summa ej skall höra till sedelstocken, så måste man ock säga att den ej förut utgått eller utgår; om det deremot är gifvet att den utgår, så åstadkommes derigenom att man utgifver nya 1,300,000 Rika - £7* Dtn 12 September e. nr daler utan fond, en ökning i sedelstocken. Jag utbeder mig få fästa uppmärksamheten derupp på, att om vi ock här vilja advocera borit denna ziffra, kunna vi likväl ej göra det inför Nationen. Vi hafva beslitfit Bankens publicitet^ pch om den skall fortgå, måste vi årligen uppgifva tillståndet. Om vi nu besluta att sedelstocken skall vara 5o millioner och förklara att den nu ifrågavarande utsläppning af sedlar icke ar att öka densamma, men hvar och en likväl ser att den är ökad, så kan ju det icke tjena till något. Jag tror derföre att vi böra handla ärligt och redligt, samt ej söka att bedraga någon. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pr o t o c o 11, hallna lios H ö g 1 o r 1 i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Aren 1840 och 1841. Tjugonde/jente Häftet. STOCKHOLM. Hör bergska Boktryckeriet, 1842. Thorsdagen den i5 April i84i. Plenum kl. g f. m. Justerades 4 prot.utdr. för förliden gårdag e. m. Justerades pleni-prot. för den 10 Mars e. m. Till pröfning företogs StatsUtskrs förliden gårdag på bordet lagda mein. N:o 4go, med förslag till saminanjemkning eller votering, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, anglde extra-statsregleringen. Detta mål föredrogs punktvis. i , 2, 3 och 4 punkterna. De i dessa punkter föreslagna voteris-propostr godkändes. 5 punkten. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag hemställer att Ståndet måtte vidblifva sitt beslut och godkänna votertspropositionerna.
Den Z Zebruarii. Tredje Artikeln. Gm MagasinS-werkets styrelse och Betjening, erforderlige tillstött till löningar och omkostnader samt möjliZe indragningar. ^ Personerne, hwilka utgöra denna Inrättnings Styrelse, synas böra wara af ert sä inskränkt antal, svm är möjligt. Det är icke ralrikheen af Ledamöter, utan walet as dem, sam bereder en Allmän Inrättnings »verksamhet och nytta; och hwarest tystlåtenhet är nödig, (hwilket ofelbart ofta inträs» sar wid ett Werk, som äger Handelöbcfatkning) är talrikhelen skadlig. En Ordförande, (halst S-atsSeereteraren för Handelsoch Finaace-ärenderne) biträdd af 2 Ordinarie Ledamöter, och i anseende till möjligen imraffande sjuklighet, en Extraordinarie Ledamot, stall säkert göra liLfyllest. Betjeningen lärer ock, wid en blifwande mera inskränkt befattning än tillförene, kunna minstas; men lill uppmuntran för densamme »väga U stötten sörcflä, att Le högre Betjente, som under en fleräng tjenstetid wid Werlet, gjort sig för serdeles flit och skicklighet utmärkte, mätte, framför andra i Näder befordras till Ordinarie Ledamöter af Directionen wid infallande ledigheter. I öfrigt önsta Utskotten, det Riksens Högloff. Ständer täcktes till Kongl. Majtts eget höga godt. finnande lemna, akt sedan den blifwande MagasinsDireciioncn är hörd, i Räder bestämma det antal Embetsvch Tjenstemän, sorn finnas nödige lill Werkets drift; med rättighet likwäl för Direclionen, att i samräd ?o2 Den Z Zebruarii. med Riksens Ständers Revisorer, göra de ändringar lili ainalet af Betjeningen, hwartill omständigheterne kunna föranleda; men för fin del hafva Ut. flotten trotr? att ej flere an u!i Bilagan Istt.
Riksdag rörande reglering af Riks-Statens Sjette Hufvudtitel, taga i Nådigt öfvervägande, om och till hvad belopp anslag borde af Rikets Ständer begäras, för att, inom en viss tidrymd, kunna användas såsom statsbidrag för landtmäteri-arfvodes godtgörande till förmån för de Skifteslag, sorn först af delegarne enhälligt anmälas till undergående af laga skiften, — bemälde Ofver-Direktör i afseende å sistnämnde fråga meddelat infordradt yttrande, och dervid hufvudsakligen anfört: att då, jemlikt Kongl. Maj:ts, åt hemmansegarne på Gottland, vid flera tillfällen gifna Nådiga försäkringar, någon rubbning, genom nytt laga skifte, af förut verkställdt Storskifte icke finge ega rum, med mindre vederbörande delegare derom enhälligt öfverenskomma; men, enligt den erfarenhet af Gottländska allmogens åsigter, som Öfver-Direktören, under många års nära beröring med denna allmoge, förvärfvat, sådana öfverenskommelser högst sällan kunde åstadkommas, hvilket äfven i sin mån funnits bekräftadt deraf att, ehuru de 293 skifteslag, hvari socknarne på ön blifvit indelade, alla kunnat täfla om mönsterskiftes verkställande på allmän bekostnad, dock endast fem sökt denna förmån, och af dessa blott ett skifteslags delegare enhälligt, Öfver-Direktören, på grund af allt detta, hyste den öfvertygelse, att jordbruket på Gottland, så vidt detsamma vore beroende af den förderfliga egoblandningen derstädes, hufvudsakligen komme att förblifva på sin nuvarande låga stånd - Kongl. Majus Nåd. Prop. om Statsverket i853.
Beträffande andra punkten af Revisorernes anmärkningar „ så ka» denna ej angå förutnämde Kyrkors Räkenskaper, alldenstund Inventarieförteckningar öfver Kyrkornas tillhörigheter af böcker m. ra., aila år, i fullständigt skick åtföljt Räkenskaperna, hvari sådana handlingar och böcker finnas upptagna, som vid Kyrkor i allmänhet böra finnas. Den enda lön, som af Gårdstånga och Holmby Kyrkor årligen, utgår, är till Församlingarnes Barnmorskor , och dessa utbetalningar stödja sig på Kongl. Maj:ts sanktion, i följd af Landshöfdingeoch BiskopsEmbetenas skrifvelse, daterad Malmö Lands-Kontor den i5 Oktober ,«834. Angående Räkenskaperna för Hörby och Lyby Kyrkor. Öfver Rikets Höglofl. Ständers Revisorers anmärkningar, rörande j&yrkokuratorernes förvaltning af Landtkyrkornas medel, får jag, i afseende på Räkenskaperna vid Hörby och Lyby Församlingars Kyrkor, i djupaste underdånighet afgifva detta Utlåtandes Hvad första momentet af gemensamma anmärkningarne angår, så medgifves, att vissa år större oförräntade behållningar, än hvad Kongl. Instruktionen den 12 April 1815 tillåter, blifvit i Kyrkoräkenskaperna utförda; men orsaken härtill har varit och är, att större reparationer å Kyrkorna varit beliöfliga och föreslagna, vederbörligen hos Höga Auktoritetet sökta och bifallna, samt derefter till verkställighet företagna , hvartill penningar af Kyrkans medel bör, vid arbetets företagande, åt 57 — 446 - entreprenören alltid vara till hands, helst fattiga handtverkare och deras handtlangare hvarken vilja eller kunna vanta på deras ai I'voden, till dess laga uppsägningstid tilländalupii, eiler pt Tillingarne genom lagsökning blifvit indrilna. Bland de orsaker, sorn ofta vålla, attpenningaine icke blifva utlånta, är svåiighelen att eihälla säkra låntagare och löftesmän, hvaruppå K
Tidernas erfarenhet vittnar derom, alt den som blifvit upphöjd i dag af det allmänna ropet, har den följande dagen af detsamma blifvit förkrossad. Om man här kunde tillämpa, att ”folkets röst är Guds röst”, så skulle jag visserligen medgifva, att man hurde göra en concession åt dess önskan ; men felet är det, att denna folkets röst, som man åberopar, är ingen annan än de tidningars, hvilka egenmäktigt upphäft sig till målsmän för folket, och jag blir åtminstone icke ibland dem, som akta pä deras fordringar. Gör man det och hegar man den förvillelsen, att tro, det de opinioner, som af dessa sjelfskapade organer för den allmänna rösten kringspridas i landet, innefatta uttrycken af det högsta rätta i samhället och att man bör handla derefter, sä fruktar jag att med detta högsta rätta icke torde blifva särdeles välbcstäldt. Föröfrigt har en värd talare ganska rikligt anmärkt, att det torde vara svårt nog att definiera hvad som är högsta rätt. Med tillämpning deraf på närvar, fall, tror jag det rätta bestå deri, alt man låter de lagar gälla som finnas, så länge man icke har bestämd visshet och af erfarenheten blifvit öfverlygad derom, att de äro onyttiga och skadliga.. Nu har ingendera delen här blifvit ådagalagd. Således vet jag ej hvarföre R. o. Ad. skulle vilja eftergifva cn rättighet, sorn blifvit Ståndet genom grundlagen försäkrad, och så mycket mindre hör detta ske så länge det förhållande existerar, att inom ett helt Stånd det privilegium uteslutande gäller, att R. o. Ad. icke får bekläda några domaresysslor inom detta Stånds domsomräde. Jag afstyrker således bifall till förslaget. O Gr. Spens, Jacob Melcher: Åtskilliga förgrde talare hafva vida fullständigare, än jag skulle kunna göra det, utvecklat denna fråga ur rättsgrunder. Det återstår blott således för mig, att förena mig med dem, som af sådan anleda, tillstyrkt bifall lill förslaget. En enda anmärkn. skulle jag blott vilja tillägga.
Jag har ingalunda uppträdt för att försvara vår fyrdelade representationsform, ännu mindre att försvara den misslyckade sammansättningen af vårt Riddarhus, hvars alla 600 medlemmar ingalunda kunna anses att, såsom folkets delegerade, uttrycka folkets tänkesätt eller känna dess behof; — jag önskar reform i det ena som andra; men jag fordrar rättvisa åt hvarje medborgare, och således, att hvarje representant må tillgodonjuta aktning för sin öfvertygelse, och att hans yttranden ej må vanställas. Jag vill att det icke skall vara tidningarna helt och hållet öfverlåtet, att efter egna ofullständiga anteckningar göra urvalet af dem, sorn anses vara sjelfständiga och vältänkande representanter. Jag vill det så mycket mindre, som hvarje politisk opinion torde hafva sina satelliter, lika klandervärda, om de blindt bigga sitt ja, som om de blindt lägga sitt nej i urnan. Må hvar och ens yttranden och handlingssätt så oförstäldt sorn möjligt komma till allmänhetens kunskap, för att der gälla hvad de kunna! Hvad jag nu uttalat, innebär ingen nyhet; det utgör blott ett sammandrag af de spridda omdömen, som vanligen yttras i enskildt samtal, t. o. m. af de män, sorn kunna säkrast påräkna pressens gunst. Jag befarar således ej att hafva misstagit mig, hvarken i min föreställning om tidningarnas ensidiga tendens, ej heller i den af mig antydda angelägenheten att vidtaga någon utväg, för att förekomma, det vår verldslige domare — den allmänna opinionen — ej måtte missledas till orättvisa emot oss. N11 har Utsk. vitsordat, att mitt förslag utan tvifvel skulle i väsendtlig mån uppfylla detta ändamål. Något annat tvifvel kan deremot ej uppställas, än det, att de stora lästa tidningarna icke skulle begagna den resumé', som hålles dem tillhanda. I detta afseende får jag vördsamt upplysa, att ägarne till de mest lästa tidningarna, Aftonbladet och Dagligt Allehanda, tillkännagifva, att de med nöje ville ingå på de i mitt förslag uppställda villkor, och vi hafva så mycket mindre anleda, betvifla, att de icke uppfylla detta löfte, som de sjelfve skulle genom ifrågavar. åtgärd bespara icke blott kostnaden att Den 4 Juni f. m.
Dispositioner, med hwilken ä« gande rättens säkerhet är pä det närmaste för'» nåd, fann skäl att g-.lla hwad Utstotret härutin» nan tillstyrkt, supra. Lx protoöollo I. O. Utdrag af Protokollet, hället hos tzögwördige Preste-Ständer wid Urtima Riksdagen uti Arebro den 12 Oktober 1810. S. D. Stats, samt Allmänna Deswärs. och Oeconomie-Utskottens gemensamma Mande öfwer Herr Directeuren Rosenbergs Dremo, rial rörande försöks anställande med Sillfiste pä djupet, lemnade Preste. Ständer sitt bifall, dir supra. Lx strotocollo O. Llmgvik. Utdrag af Protokollet, hället hos Högwördiae Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen uti Arebro den 12 Oktober lZro. S. D^!ti det tillägg hwarmed Höglsfl. Rid. -erjkapet och Adeln, enligt nu uppläst Protocolls Ut - Den 12 October. 143 Utdrag af den 8 dennes, antagit det Serskildta Utskottets Memorial, rörande fastställande af de nud sista Riksdag fattade beslut, hwilka till den nästföljande Riksdagen skulle blifwa gällande, nemi. art derest ibland dem nägra skulle finnas, hwi'ka fordrade Kongl. Maj:ts Nädiga Stad. frelse, underdänig anhällan derom i Riksens Ständers Skrifwelse skulle införas, instämde Preste. Ständet, och skulle Erpeditions. Utskottet fördenskull anmodas, att göra uppgift uppä de mäl, som pä sädant sätt kunde fordra Kongl. Maj:ts Nädiga Sanction. tble supra. Lx ?rotoao!Io O. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den i2 October 1810. S. D. Stais. Utskottet, uti nu före. dragit Memorial af den 10 dennes, tillfullo utredt och förklarat den hos Borgare.
Egendomarne redan aro i betydelig minstning af den rymd, som pa deras Bränwins-Pannor, emot de mindre Hemmansdelarne rätteligen borde belöpa, och att en defie Pannor palagd högre afgift, stulle medföra dest enda utwägcn, att Innehafware af större Egendom, twertemot rättighet, nödgades inskränka sin Panna till ?c> a 60 kannorS rymd, hwarigenom Konal. Mafit och Kronan förlorade en del af desi päräknade inkomst, och ägaren försattes i lidande emot den mindre Hemmansägaren, afwen i anseende till Ladugarden. För att wisa att Branwinspannor, ifrån och med 60 kannors rymd, som har egenteligen aro i fraga, redan blifwit belastade med sä stor, em icke större afgift än pa dem, t förhållande till de mindre Pannorne rätteligen borde belöpa, och att defie sednare deremot arv palagde en sa ringa Skatt, att den samme icke bör nedsättas, och hwilket Utstottet finner sig skyldigt upplysa; har Utstottet uppgjort här nedanföre upptagne exempel. En Panna pa 90 kannor betalar R:dr 4s: — dä en pä 45 kannor dito — 7: 24 och en pa 22^ dito dito — i: 42 Nittio kannors Pannan, som är fyra ganger större än den pä 22^ kannor, betalar 24 ganger högre afgift och 6 gänger mera an en Panna pä 45 kannor, ehuru storleken blott är dubbel, och med 6 stycken 45, eller 24 stycken 22^ kan.ors Pannor, kan afwerkaS mycket mera Bränwin, än med en pa 90 kannor. Ei 80 kannors Panna betalar — 33: r6 da en pä 40 dito dito — —. 6: 32 och en pä 20 dito dito r: 32 82 kannors Pannan betalar således ro gänger mera än 20 kannors, och ; gänger mera än 4» kannors Pannan. En 70 kannors Panna betalar ^ 23:16
Banko af hvarje matlag, som kunnat bemälde Rektor af bergs-församlingen från år 1839 tillkomma, om icke sjelfva algiflen blifvit år 1835 afskaffad, Kollegierna från orten infordrat uppgift på det belopp, hvartill djekne-penningarne af denna församling för de 10 nästföregående åren 1829—1838 uppgått, hvilket belopp i medeltal för 603 matlag utgjort 18 R:dr 4 Sats-Utskottets Utlåtande N:o 148. 57 sk. (i rst. årligen ; att, ehuru skolan i Linde endast vore en stadens enskilda pedagogi och staden således egentligen sjelf skyldig att aflöna Rektorn, äfvensom att ersätta honom för den minskning, sorn af en eller annan orsak kunde uppstå i hans aflöning, Kollegierne likväl, då Rikets Ständer beviljat Rektor i Nora ersättning för enahanda förlust, ansåge sig ega skäl att i så målto tillstyrka bifall till den gjorda underdåniga ansökningen, att Nådig framställning hos Rikets Ständer måtte göras om ersättning till Rektor i Linde, icke för den förra jernskatten, utan för de djekne-penningar, hvilka, så framt ej sjelfva afgiften upphört, skolat af Bergs-lörsamlingen till honom utgöras med 18 R:dr 40 sk. (i r:st., att, i enlighet med Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824, från och med 1854 utgå, samt slutligen att Kollegierne, för den händelse Kongl. Majit skulle linna lämpligare att den ersättning, som kunde komma att af Rikets Ständer äskas, bestämdes efter beloppet af den afgift, Lindes Bergs-församling förut erlagt till Rektor, infordrat uppgift älven derå; utgörande denna afgift i medeltal för åren 1829—1838 ett belopp af 195 R:dr 33 sk. 2 rst. B:ko. Med anledning deraf, alt Kongl.