Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtsk. har ju sjelf! föreslagit, att valörerna å de blifvande stats-obligationerna skulle utsättas, icke blott i R:dr Riksmynt, hvilket ntländningen icke torde förstå sig på, utan äfven i R:dr Silfver-Specie, hvilket mynt motsvarar en R:dr Ramb. B:ko. Afsigten är således att göra värdet äfven för utländningen begripligt och få honom till långifvare. Om vi ej kunde vederbörligen betala hufvudstol och ränta å våra skulder, och de utländska fordringsegarnes Regeringar lade sina krigsskepp framför våra förnämsta hamnar, för all tvinga oss lill betalning, såsom England gjorde för några år sedan med det lilla Grekland, huru ginge det då med Sveriges sjelfständighet? Om Staten gör lån i ett land, sorn är så kapitalfattigt, att icke ens Hypotheksföreningar kunna på fastighet erhålla hvad de behöfva, hvad blifver då följden för näringsidkaren, hvilken fili sina förlag jemväl behöfver lån, utan förmåga alt derföre ställa säkerhet i jord? Otvifvelaktig! lemnar kapitalisten hellre sina penningar åt Staten, som icke så snart gör bankrutt och sorn betalar räntan två gånger om året, än han vill utlåna dem åt den enskilde näringsidkaren. Afven nu klagar denne, oaktadt landets blomstrande ställning, öfver svårighet att få låna penningar; huru mycket större skulle icke då hans förlägenhet hädanefter blifva, om Staten genom sina lån borttoge de penninge-lillgångar, som eljest kunde finnas inom Riket. Ifrågavaride låneförelag skulle sålunda blifva gagnelig! endast för dem, som hodde nära jernvägarne och kunde begagna dem ; men skadligt för alla de öfrige, och dessa äro likväl och komma i långliga tider att blifva de fleste. Här säges, att de anslag, som skola gifvas till lånens liqviderande, böra på ändamålsenligt sätt förräntas, intill dess lånen kunna infrias. På hvad sätt? Jo, så alt räntebärande papper upköpas. Men nu har det, vid denna Riksdag, befunnits, alt
Uppehåll er icke, mademoiselle, med att skrifva meningslösa rader. Löjtnant Papperto kunde bli otålig. Jag såg honom, för mer än en half timma sedan, gå till herrskapet. Anna till Axel. Om Löjtnant Emil Papperto gör sin visit hos min Tante, och hon vill ta emot honom, så kan jag ju ej köra ut honom. Min goda Axel, var du lugn! Axel till Anna. Åh, var du lugn. Jag skjuter mig icke; ej heller dränker mig, ej heller hänger mig, ej heller förgiftar jag mig. Åh jag är lugn – lugn och tranquil, som du. Jag endast funderar på, hvilken vest, röd eller grön till färgen, skall bäst passa en lycklig friare-fysionomi. Jag medger, att naturen ej skänkt mig ett rödt och hvitt porcellaines-ansigte, som Löjnant Pappertos, och de damer, som tycka om ett sådant, måtte finna ett brunt och bistert, mindre behagligt. Men det finnas de, som ändå kunna rätt väl fördraga ett af det slaget. Jag ärnar mig nu till Mullitons. Betty Mulliton är verkligen en rasande täck flicka. Anna till Axel. Jag gratulerar. Om du ej ännu är deciderad i anseende till vesten, så ber jag dig nyttja den i medföljande paquet innelagde, som jag stickat åt dig, eller snarare, som jag köpt åt dig, ty hvar maska kostar en secund af min nattsömn. Jag tror, att den rätt väl skall kläda ett brunt och bistert ansigte. Min helsning till Betty Mulliton! Anna till Axel. För Guds skull Axel, huru är det? Man har åderlåtit dig! Du är sjuk! Jag är det nästan af oro. Axel, Axel, hvad du är vild och oförnuftig! Axel till Anna. Vid litet svalare blod och litet lugnare sinne, skyndar jag att säga ett ord, som man i min barndom förgäfves med stryk sökte bringa öfver mina läppar; för att undvika hvilket jag i sednare tider slagits, och som jag nu vid dina fötter min Anna, engel af godhet och tålamod, längtar att utropa, och det är: förlåt, o förlåt! Anna till Axel.
Med ett ord, de göra det möjligt att ön med mindre styrka, än som eljest skulle behöfvas, kan försvara sig sjelf. Dertill kommer, alt dessa ynglingar vid femton års ålder icke önska något högre än att få deltaga i vapenöfningarne, men skulle säkerligen, om man uppskjuter dermed, anse sig ganska betungade att ingå i beväringsexercisen. Dessa förhållanden, mine Hrr, äro af en ganska stor vigt för en sådan organisation, som den på Gottland. Den fordrar för närvarande visserligen tillökning af befäl och förbättring af befälets löner, i den mån folkökningen på Gottland ökat styrkan af denna beväring. Den var 1810 omkring 6,000 man och kan om några år gå till några lusen mera. Hvad som derföre fattas i befäl, blir Styrelsens sak att i framtiden deigifva Ständerna för att afhjelpa, och sker detta, så blir Gottland oanfallbart, i händelse nemi. befälhafvaren vet att använda de krafter han äger och får medel att föra denna trupp. Jag anhåller att R. o. Ad, med gillande af Utsk:ns premisser, mätte afslå den af Utsk:n föreslagna skrifvelsen lill K. M. om framllyttande af tiden för inträde i beväringsskyldighelen. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Inom Utskm voro, så vidt jag kan påminna mig, alla ledamöter af den tanka, alt man vid femton och sexton års ålder icke vanligen äger de kroppsoch själskrafter, som erfordras för att gå i fält mot Rikets flender. Men 208 Den 9 A pr il e. m. de förhållanden Frih. Cederström nu omtalat, torde med skäl föranleda dertill, att beväringspliglen börjar något tidigare på Gottland än i llikets öfriga provinser. Vid femton eller sexton års alder anser jag det likväl vara alldeles för tidigt att taga musköten på axeln. Det är att förutse, alt större delen af dem, som vid denna ålder skulle användas på sådant sätt, snarare komme att förstöras genom faliguer oell stanna pä sjukhusen, än göra något verkligt gagn emot en infallande fiende.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående antagande af förändrade föreskrifter om utöfning af patronats-rättent Dd vid sistlidne riksmöte fråga väcktes om upphäfvande af patronats-rätten eliev så som den i Kyrko-lagen benämnes jus-patronatus, som enligt nämnde lag, hestår uti enskildes »rättighet att utse, välja och kalla en prestman till någon församling» ; förklarade Rikets Ständer att, enär denna rättighet, hvilken i allmänhet uppkommit genom enskildes uppoffringar för kyrkor eller församlingar, i de flesta fall vore förenad med besittnings-rätten till fast egendom, hvadan den dermed oek öfvergått från den ene egaren till den andra, kunde densamma ej eller utan ingrepp i egande-rätten, genom någon lagstiftnings-åtgärd, utan motmh. Ull 11. st. Prol. 4 8S6—1858. 7 Sami. 4 Åfd. 38 Uä[t. 2 10 Lag-Ulslcoltets Betänkande V o 70 svarande ersättning, betagas innehafvaren; men alldenstund omförmälde rättighet i församlingarna modförde stora, dagligen tilltagande olägenheter, anhöllo Ständerne i underdånig Skrifvelse det måtte Kongl. Maj:t täckas dels låta undersöka och derefter meddela Rikets Ständer framställning af de grunder, på hvilka öfverenskonimelser mellan innehafvare af patronats-rätt samt Kongl. Maj:t och kronan jemte vederbörande församlingar skulle kunna uppgöras om berörde rätts upphörande: dels ock, då utlänningar vinna tillåtelse att här i riket förvärfva fast egendom, med hvilken patronats-rätt är förenad, dervid fästa det vilkor, att samma rätt icke må till dem öfvergå.
Det har communicerat med Stånden om en i Grundlagen upptäckt bristfällighet. Det hade under prof - Coust. Utsk. Betäiikanden, '45 ning eli mål af vigt, som rörde största delen af Landets besutna inbyggare, en åtgärd ledande till intrång i deras lagligen bekrältade friheter oell förmåner. Om, å ena sidan, vördnaden för Lagarna förbjöd Utskottet att hit lämpa ett ansvar, som de ej bestämdt föreskrifvit, borde dock, åden andra, en viss medborgerlig känsla och ömheten om rättvisans helgd förbjuda Utskottet att alldeles nedlägga och i dess Protocoll begrafva ett sådant ärende. Vida skiljdt från all sjelftagen myndighet, har Utskottet stadnat vid Lagarnas bokstaf, utan att intränga i deras mening: det har rubricerat målet och visat hvar Lagen tröt. Också har Utskottet med tillfredsställelse sett denna medelväg rättfärdigad just derigenom att den i någras omdöme funnits sträng, och i andras lindrig. För Utskottet återstår ändtligen att förklara tvenne uti inledningen till dess betänkande nyttjade uttryck, nemligen att Utskottet, jemlikt Grundlagen, vore en förberedande och intermediaire Autoritet i anmärknjngsfrågor, samt att det ägde, efter noggrant urskiljande af öfverträdelser och förseelser, i samma mån afväga det moraliska ansvaret, — uttryck, som i följd af deras misstolkning, väckt en synnerlig nästan till oro gränsande uppmärksamhet. Hvad det förra beträffar, torde svårligen kunna nekas, att ju Constitutions-Utskottet, genom sin granskning af anledningarna tili anmärkningen, jemförda med sakens af infordrade handlingar utrönta förhållande, ensamt förbereder åtal inför Riks - 46 Coust. Utsk. Betänkanden. Rätten, efter 106, eller anmälan hos Konungen, efter 107 §. Regeringsformen, samt att Utskottet således effectift utgör en intermediaire Autoritet, i ena händelsen emellan anmärkare och Actor, i den andra mellan anmärkare och Ständer.
Den å Segelduk och Tältduk i gällande taxa upptagna införsels-tull al 4 sk., har Kongl. Maj:t, genom kungörelse af den 11 Juni nästlidne är, nedsatt till 2 sk. 8 rst. skålp. Uti Herr Grapes motion är tullfrihet å segelduk och tältduk yrkad. L 1830 års tulltaxa var segelduk och tältduk ännu till införsel förbuden. Sedermera har införsels-tullen, först bestämd till 8 sk. alnen, som ungefär motsvarar 1 skålp., småningom blifvit nedsatt till 6, 4 och nu slutligen 2 sk. 8 rst. pr skålp.; och segelduks-tillverkningen inom landet bar icke destomindre uthållit täflan och gått framåt. Om ock detta å ena sidan ytterligare bekräftar, alt skyddet af förbud och höga tullsatser är för den inhemska industrien obehöfligt, så bör likväl, ä andra sidan, icke förbises, att den nu till 2 sk. 8 rst. stadgade införsels-tullen endast utgör omkring 10 procent af varuvärdet, samt således redan betydligt understiger den skydds-tull, som hvarje annan inhemsk väfnads-industri åtnjuter. Huru önskligt det än vore att för sjöfartens befrämjande kunna ytterligare underlätta tillgången på ifrågavarande artikel, skulle det dock, efter Utskottets tanke, innebära orättvisa, alt ensidigt beröfva segelduks-tillverkningen det ännu återstående skyddet; och Utskottet hemställer alltså, att, utan afseende å Herr Grapes omförmälda förslag, den å »Segelduk och Tältduk» af Kongl. Maj:l nyligen (dl 2 sk. 8 rst. skålpundet nedsatta införsels-tull må bibehållas oförändrad. Vid de 2 sistförflutna riksdagarne tillstyrkte Revillnings-Utskoltet att »Dräll», nu åsatt 36 sk. och »andra slag» linneoch hamp-väfnader, med 1 R:dr införsels-tull per skålp., skulle sammanföras under en rubrik med förstnämnde tullsats.
Till Riksens Ständer har Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckts öfverlemna deri Skånska Stenkols-grufvåns interessenters underdåniga anhållan, att 1:0 Exportations-prsemier på 6 års tid måtte varda dem anslagne til! 8 sk. för hvarje tunna kol, som föres till utrikes ort, till ett belopp af 30,000 tunnor årligen, samt 5-3- skilling för hvar tunna, sora till inrikes ort försäljes, ända till 90,000 tunnor, hvaremot Inieressenterne ville afstå ifrån erhållande af de 11 sk., som Eders Kongl. Majit genom Nådig Resolution af den 13 September 1813 täckts tillägga Stenkols-Verket, för hvarje till inhemsk förbrukning från England inkommande tunna Stenkol; 2:0 att de i Carls - Carl Mörner, h. t. Landtmarskalk. vagnar vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. crona 47 6 Den 2 g Juli. crona till arbete varande mindre brottslingar, 6o till 150 man för Grufve-arhetets drifvande mätte, på Interessenternas anhållan, efter band, jemte nödigt befäl och bevaknings-manskap, fritt för kostnad afleinnas; och 3:0 att Stenkolsverket måtte af Eders Kongl. Maj:t och Kronan, emot första inteckningen i Grufvan och alla dess tillhörigheter, fä på 12 är, emot 5 Procents årlig renta,-ett Rån af 30,000 R:dr, hvaraf 10 Procent årligen efter tvänne års förlopp skulle återbetalas.
Antalet af Grosshandels-Societetens Ledamöter har under sist förflutne sex åren varit i medeltal 196; och burskap på Grosshandel har År 1827 vunnits af 8 och uppsagts af 4 — 1828 3 — —• —• 10 — i83o 1 7 —■ 1831 — “"4 5 — i832 *1 —• 11 Societetens Handels-Bokhållare och Contorister hafva utgjort ett antal af 180 å 190. Af Stadens öfrige Handels-Classer och Handtverks-Embeten, som sortera under dels Handels-Collegium, dels PolitieEmbetsoch ByggningsCollegium, och här upptagas i den ordning, efter hvilken de i Borgerskapets klassificalion förkomma, hafva funnits; JÄiiSj* *4 SidenöcA Klådes-Kramhandlare: Di versehandlare: År 1827 — 98 Ledamöter med 189 Betjenler och Lärlingar. Ar 1827 — 20 Ledamöter som idkat hander j4 Betjenter och Lärling — 1828 —- 18 *—> ■—■ 16 — 1829 — 17 ■—- .—, *6 *— i83o — 19 —• 16 — i83j — 21 17 —i l832 •— 18 *—- ir* —p >— i5 Meublehandlare s År 1827—i832 — 3 Ledamöter med 4 Betjenter. Kryddkramhandlare■: År 1827 — 20 Ledamöter med 3 — 1828 — ig —• — *— 182g — 18 i83o — 17 183 r — 17 i832 — 16 — —*> Linkramhandlare :
Omläggningar och förbättringar å allmänna landsvägen inom Stenbrohults socken af Allbo Härad, i ändamål att undvika de äfventyrliga s. k. Getaryggs-backarne. Arbetsplanen erhöll gillande den 26 November 1838, och kontrakt antogs den 7 Mars 1839 om arbetets fullbordande inom den 1 Oktober 1861, hvarigenom 31,686 fots väglängd erhåller förbättring 22,300: — Blekinge län. Omläggningar och förbättringar å landsvägen mellan Ronneby och Carlskrona, vid Alletorpsoch Silltorpsliderne. Arbetsplanen gillades den 27 Mars och kontrakt om utförandet antogs den 26 Juli 1838. Arbetet, hvarigenom 3,580 fots landsväg ernår förbättring, skall fullbordas inom den 1 Oktober 1861 20,198: 1. Christianstads län. Vägomläggningar i sträckningen mellan Christianstad och Wexjö, nemligen: - Beviljadt stats bidrag. 18,000: — 2,690: — 13,000: — 13,463: — I 1!) Beräknad kostnad i giNadt förslag. «) inom Broby socken, i längd utgörande 5,842 fot, sorn bör fullbordas till den 1 Oktober 186S 6.S22: 14, b) inom Ousby socken, i längd utgörande 3,478 fot, att fullbordas innevarande år 4,957: 84. c) inom Loushults socken, i längd 3,138 fot, som äfven bör innevarande år fulländas 5,985: 19. Arbetsplanerne för dessa 5:ne vägarbeten erhöllo Nådig fastställelse den 27 Mars, och kontrakter om desammas utförande antogos den 27 Oktober 1888. Omläggningar och förbättringar å landsvägen mellan Christianstad och Ystad, vid Degeberga, Brösarp och Tranås.
Anckarsvärd till erkännande af otillbörligheten alt så lill sägandes smyga bort en § i grundlagen, hvilken omfattar mångfalldiga andra ämnen än representationsförändringen, och hvilka alla ämnen skulle så der lyst och stilla försvinna. Jag ber honom icke taga illa upp, alt jag, på de skäl Frih. Cederström anfört, ännu qvarstår vid den tanken, att det sannerligen ligger mycken djerfhet uti sältet att gå till väga, om också icke i sjelfva saken. En annan ledamot har sagt, att det vore afvita att förvandla Sverige lill republik. Jag skulle önska alt han hade tillagt några ord; all hans yttrande hade varit afifatladt i följande ordalag: det är afvita att förvandla Sverige till republik på annat än det sätt, som nu dagligen sker. Mine herrar! Revolutioner, som göras af folket, måste fördelas i tvänne slag. Ingen revolution kan äga rum af folket förr, än folket ar öfvertygadt att revolutionen är nödig, att det närvar, statsskicket icke duger, och förrän folket blifvit öfvertygadt örn den himmelska sällheten af den gränslösa republikanska friheten. Nå väl, mine herrar! arbetar man icke hvarje dag på att bibi inga folket den öfvertygelse)!, alt allt annat är bättre än vi hafva, och alt vi således böra förändra oss. Jag lior mig icke bedomina orätt, då jag betraktar Hr Hjertås framställning i detta fall hafva annat ändamål än det: mine herrar, sitten slilla medan jag republikanisera)' tänkesättet; rören eder icke; tagen icke förskräckelse lill eder af följderna, förrän de inträffa; men då är det för sent alt hejda dem. Jag kan icke förstå Hr Hjertås flanista Ilning på annat sätt. Jag ställer till Frih. Cederström och Frih. Hamilton den anhållan , att de ville förunna Riddarhusets större pluralitet samma rättighet som pluraliteten icke skall göra dem stridig, nemi. att, vid begreppens uppfattning i fråga om förståndet af våra grundlagar, lå följa värt eget förnuft.
Friherre von klsteno warma' nit för saken klef anledning , hwarföre honom af Kongl» Majrt uppdrogs att prbfwa och fullborda ofwannämnda redan werkställda undersökningar; hwarwid han äfwen förledet är biträddes af en frän England infbrstrifwm McchanicuS , Herr Ikomas loflorö ^ sä Mpckek Lv Den i September. trycket mera trovärdig, som han hemma i sitt land har öswerinscendet wid ben största hittils företagna Kanalbyggnad i weridén, den sä kallade Lsla6cmign Lar»!, hwilken nu i Skottland är under arbete. Sä wäl Friherre vein klstens som Herr 1>1lor6s undersökningar och omdömen i ämnet äro kände genom deras till Kongl. Maj:t inlemnade och nyligen frän trycke utkomna Berättelser samt kostnadSoch ersättnmgSsörflag, rörande den föreslagna Göta Nansien. Bland de uppgifter desse berättelser innehälla , torde som anmärkningswärdt böra nämnas, atk Herr lelkcxst, hwilken under nästan hela sitt lefnad warit nyttjad wid Kanalarbeten, i bet land som af sadana äger det största antalet, uttryckcligen säger, att han, under loppet af sin erfarenhet, icke mött sa stor landsträcka med lika fördelar och färre hinder för ett arbete af denna art; äfwensom att af hela scgelfartens längd frän Göteborg till Söderköping, omkring z6 mil, utgör srgeäedcn till Wenersborg genom Trollhättan tillsammans med insjöarna 28 mil, och de marker, soM skola genomskäras, 8 niil, hwaraf följer, att Adelar redan äro färdige. Mälct synes beredt; männe icke tiden är inne, dä werkställighcten borde följa? Inför detta, äfwcnsom inför Rikets öfriga »pplysta Ständ more det belt wisst öfivcrflödigt att erinra om bebofwct, nyttan och wigten, af denna Kanalanläggning. Det gjfwes ingen som icke inser, att lättad commuttication emellan särskilta otter i ett land befordrar lif och tillwext i dess näringar.
Ni är för mig den enda, den enda i verlden!» Nina stod qvar orörlig. Icke ens hennes läppar rörde sig. Hennes ögon voro nedslagna och fästade på den svarta skuggan af henne sjelf, som låg i månljuset på gången. En trött, lycklig domning hade kommit öfver hennes varelse. Hon stod, som om en förtrollning höll henne fången. Hon kunde icke bryta den, hon skulle icke ha velat det, om hon också hade kunnat. Hon insög hvarje ord af honom, hvarje tonfall i hans stämma med återhållen andedrägt. »Jag vet, att jag borde ha väntat», sade han, som icke förstod hennes obevekliga tystnad. »Jag vet, att jag är häftig och inte kan styra mig i tid, och jag skall gå, jag skall gå och inte komma igen förrän jag får lof. — Säg bara, att ni inte är ond på mig. — Ni är ju inte ond på mig?» Nina log och skakade på hufvudet. Han grep hennes hand och kysste den ofvanför handleden, tre, fyra, fem gånger, med korta, brännande kyssar. »Säg mig ett ord», bad han med sin mest bönfallande stämma. »Säg mig, om jag har något hopp att lefva på?» Hon lyfte sina goda, trofasta ögon emot honom och sade: »Ja gå! — Gå nu! Det kom så oväntadt; jag måste vara ensam.» »Och när får jag komma igen?» bad han ifrigt. »Om en vecka», svarade hon. »En vecka! Det är ju en hel evighet! Nej, om ett par dagar eller en dag! Låt mig komma i morgon qväll? Inte sant? Jag kan gerna få komma igen i morgon qväll?» Han bad som en, som redan har fått ett jakande svar. Han såg så olycklig, så ifrig, så intagande ut. »Kom då i morgon qväll», svarade Nina och log. Hon började känna sin makt svika. »Men gå, gå nu!» »Ja, jag skall gå», sade han med en djup suck. Han stod ännu qvar ett ögonblick, som om han väntade, att hon skulle säga något mer, något annat, men då hon fortfor att vara tyst, gick han in i skuggan, och strax derpå hörde hon grinden slå igen efter honom.
FresteStån* del anfört, att nemi. en sådan författnings - 1510 Besv. och Ekon, Utsk. Betänkanäen, tidning skulle vara öfverflödig, enär alla Konungens och Ämbetsverkens bud och fö* reskrifter från predikstolarne uppläsas och kungöras, torde icke behöfva vederläggas, då det återremitterade Betänkandet tydligen upplyser, att författningssamlingen skulle innefatta mångfalldigt flere regeringsåtgärder, Kongl. Bref m. m., än årstrycket; hvartill kommer, att den blefve lättare tillgäng, lig, genom dess utgifningssätt i form af tidning och lättheten af dess transport pä posten. En annan Ledamot af samma stånd har yrkat, att Betänkandet borde afslås, emedan en sadan plan för utgifvandet af en allmän tidning redan förra Riksdagen skall förevarit och strax derefter blifvit verkställd, utan särdeles fördel eller nytta för allmänheten; men, som denna uppgift icke är enlig med förhållandet, enär en sådan anstalt hvarken blifvit af Riksens Höglofl. Ständer begärd eller derefter bragt till verkställighet, torde detta skäl böra förfalla. I afseende på hvad anmärkt blifvit, alt Klockare borde åläggas hålla noga vård om sådane författningar, som till kyrkorna utdelas, får Utskottet slutligen erinra, att denna hemställan är besvarad så fullständigt i samma Stånd, der den blifvit väckt, att Utskottet dervid ej har något att tillägga. Sedan Utskottet sålunda besvarat de egentliga anmärkningar, som vid Utskottets Besv. och Ekon. XJtik. Betanhanden. 1511 Betänkande blifvit gjorda, får Utskottet till Riksens Höglofl. Ständers pröfning och afgörande öfverlemna denna fråga, med vördsam tillförsigt, det Riksens Höglofl.
Detta förslag skiljer sig derutinnan från det vid förra riksdagen af Lag-Utskottet tillstyrkta, samt af Borgareoch Bonde-Stånden antagna, dels att oäkta barn ute - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 25. 61 slutas från arf der de skulle blifva medarfva med äkta barn, dels i den omständigheten att barn aliade i hordom blifvit från arfsrätt undantagne. Skälet för dessa afvikelser från den nakna principen är helt enkelt det, att jag föreställer mig, att principens utsträckning i dessa riktningar skulle medföra långt vådligare, för sedligheten och husfriden störande brytningar inom familjerna, än dess tillämpning i allmänhet komme att gagna det oäkta hamet eller bereda det fördelar. I öfrigt befarar jag, att förslaget, i den utsträckning förra riksdagens Lag-Utskott deråt gifvit, icke har det ringaste hopp om framgång inom hvarken Preste-Ståndet eller det Stånd jag tillhör. Och ett sådant princip-rytteri, som det Lag-Utskottet i sitt betänkande i ämnet N:o 62 hyllat, kan ej heller, efter min tanke, försvaras med hvilken apparat af laghistorisk lärdom och rättsfilosofisk ståt det än må pryda sig. Min princip i lagstiftningen har städse varit att icke försmå ett mindre framsteg derföre att man icke kan i ett skutt hinna målet; och min riksdagsmanna-erfarenhet vitsordar, att genom att begära för mycket man merendels vinner — ingenting. Att i öfrigt närmare utveckla motiverna för mitt förslag, torde vara desto mindre af nöden, som man i innevarande riksdags Lag-Utskott icke blott återfinner flere af de ledamöter, hvilka vid förra riksdagen understödde reformen, utan äfven träffar nya och förökade krafter för densamma, likasom, derest jag icke alltför mycket misstager mig, det absoluta motståndet dertill inom Utskottet bibehåller endast en mera betydande gammal kämpe.