Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts nådiga tillåtelse, från samtlige Rikets städer afskrifter af de polisförfattningar, som städernes Magistrater tid efter annan utfärdat och hvilka ansågos då ännu vara gällande. Sådana uppgifter inkommo äfven under årets lopp; men då de befunnos vara så mångfaldiga och vidtomfattande, att deras ordnande under särskilda rubriker och införande i en hel och lätt öfverskådlig samling måste medtaga särdeles lång tid, samt detta arbete lämpligen kunde verkställas af en person, utan alt Kommitterade behöfde för sådant ändamål sammanträda, uppdrogs detsamma åt Sekreteraren och Kommitterade åtskiljdes redan i början af Juni månad. I slutet af September sammanträdde väl Komitén ånyo; men strax derefter inträffade Riksdagen, af hvars förhandlingar Komiténs Ordförande jemte två dess Ledamöter hindrades att komité-arbetet fortsätta, hvilket icke heller särdeles påfordrades, då det vidlyftiga författnings-sammandraget af Sekreteraren ännu icke hunnit fullbordas. Vid Riksmötets slut den 20 Mars 1858 beviljade Kongl. Majit i nåder uppskof med Komiténs sammanträde till påföljande R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1859 års Riksday. 24 [ 186 September månad och sedan undertecknad emellertid inträdt i utöfningen af JustitieOmbudsmans-embetet och Kongl, Maj:t med anledning deraf i nåder förordnat Borgmästaren Rudolf Trägårdh att i mitt ställe såsom Ledamot i Komitén tjenstgöra samt denne sistnämnde hunnit i hufvudstaden sig inställa, börjades det egentliga arbetet med sjelfva förslagets upprättande den 27 November 1858. Komitén har af nu anförda orsaker under längre tider icke hållit sammanträden, men genom öfverlemnande! åt Sekreteraren att ensam besörja om författningarnas ordnande har å andra sidan kostnad för Staten besparats, och då (utom Sekreteraren) allenast en af Ledamöterne i Komitén varit inkallad från landsorten, hafva Sta tens utgifter för denna Komité icke heller i det hela varit af någon synnerlig betydenhet.
Under öfverläggningarne hos Fullmäktige har det, enligt hvad deras protokoll för den 28:de sistlidne Januari gifver vid handen, blifvit erinradt, att »metho»den för upplåningen kunde inrättas på två sätt, det ena genom öppnandet af subskrip»tion såväl i Stockholm, som på lämpliga ställen i landsorterna; det andra genom lånets »kungörande till konkurrens för hugade hufvudentreprenörer eller öfvertagare inom viss tid». Det har vidare blifvit erinradt, att den förra methoden skulle erbjuda jemförelsevis större säkerhet derom att inhemska penningar korrnne att ingå i lånet samt att, om »hufvud»ändamålet med den inhemska upplåningen förblifvit vid det, som utgjorde dess ursprungs»tanke, nemligen bildandet af ett inhemskt fondsystem och en derigenom delvis möjlig »konversion af de utländska jernvägslånen till inhemskt lån, så skulle, då någon väsendt»lig vigt i sådant fall ej hade legat uppå effektueringen af lånet någon tid förr eller sed»nare, det utan tvifvel varit bäst och med berörde ursprungstanke mest öfverensstäm»mande att välja subskriptionsmethodem. Då Revisorerne, på skäl, som ofvan finnas antydda, hysa deri åsigt, att det ursprungliga hufvudändamålet med Rikets Ständers beslut om den inhemska upplåningen, eller att derigenom bilda ett inrikes statslånesystem, icke i ringaste mån undergått någon förändring genom de uti 133 och 134 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente meddelade föreskrifter om de för vissa jernvägsanläggningar beviljade låneunderstöd, enär dessa låneunderstöd endast i det fall skulle få utgå, att penningar genom införandet af ett sådant lånesystem kunde på föreskrifna vilkor upplånas, äro också Revisorerne af den åsigt, att det såkallade subskriptionssystemet, i fråga om förevarande upplåning bordt begagnas.
Stals-kontoret af den 13 i samma månad, ingår i beräkningen af pension från Allmänna Indragnings-staten; Och får Utskottet, på förut anförde skäl, hemställa, att i blifvande special-stat för Kongl. Kammar-rätten omförmälda äldre arfvodes-medel må, för redighets skull, med den ursprungliga lönen i en summa sammanföras. t) Genom sina bär ofvan gjorda tillstyrkanden anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat en från Ridderskapet och Adeln lill Utskottets handläggning remitterad motion, deruti Herr Printzensköld, Carl, yrkat, alt vice Advokat-fiskals-ljensten i bemälda embetsverk måtte fortfarande bibehållas med samma rättigheter och skyldigheter, som för dess innehafvare hittills varit bestämde, samt att Aktuarieoch Registrators-tjensterna måtte, såsom Kongl. Kammar-rätten hemställt, å nyo åtskiljas och sålunda hvar för sig med thv åtföljande löner å stat varda uppförde. 10:o, På skäl, sorn i Departemenls-chefens betänkande (sid. 31) finnas an - 44 Stats-Ulskotlets Ullålande JYS 436. förde, har Kongl. Maj:t föreslagit, att å Öfver-intendents-embetets stat följande nya löner och arfvoden matte uppföras, nemligen för 1 Konduktör vid Byggnads-kontoret, lön 1,000 R:dr, för en eller två personer, som, i egenskap af Kanslist och Kammarskrifvare biträda i embelels Kanslioch Räkenskaps-konlor, arfvode tillsammans 1,000 R:dr samt för 1 Vaktmästare, lön 450 R'.dr; och skulle, i händelse af bifall härtill samt om Rikets Ständer derjemte beviijade de af Kongl.
Den lagstiftare har icke upfattat sitt kall, som icke tror samhället, Lagen i främsta rummet, böra skydda den mest värnlöse. Och hvem är väl värnlösare än det nyfödda barn, som aldrig med säkerhet kan få känna sin fader, dess af Försynen bestämde beskyddare? Skall man nu beröfva det äfven kännedomen om sin egen mor och låta det utkastas i främmande, oftast äfven för det späda litvets bevarande, allt för känslolösa händer? Jag kan icke tro, att en lagstiftare i ett civiliseradt samhälle, bör kunna äf några bevekelsegrunder tillåta sig en så skriande orättvisa, en sådan undfallenhet för lasten, lättsinnet, pligtförgätenheten och den falska blygseln, på oskuldens och värnlöshetens bekostnad. Men flera andra skäl finnas dessutom, hvarföre lagstiftaren bör upbjuda alla krafter att uppsöka oäkta barns föräldrar, i stället att vara behjelplig att för barnen undangömma dem. Gudomlig och mensklig lag bestraffar blodskam, förbjuder giftermål i vissa nära skyldskapsgrader. Dessa bud kunna knappast uprätthållas, ja man kan utaf ovetenhet bryta emot dem, om föräldrar få dölja sig för barn. Oäkta barn — ofta af en mild Försyn utrustade med utmärkta förmågor — blifva, när de förskjutas och utkastas bland samhällets drägg, ej sällan försatta uti ett fiendtlighetsförhållande till Staten, och blifva, tyvärr, då lika lätt notabiliteter i brottmålsannalerna som de, under en öm modersvård, ofta blifva utmärktheter på konstens eller vetandets fält. Man antager till försvar för tillåtelsen för modren att dölja sig för barn (må hon gerna, om hon kan, utan att skada detta, dölja sin vanära för alla andra), att barnamord derigenom skulle förekommas. Man är emellertid alldeles skyldig bevisen för detta antagande. Eller hvilka äro dessa bevis, att 1778 års Kongl. Bref minskat dem i Sverige eller att barnamorden här, till följd af denna Lag, äro färre än på andra ställen, eller än de, utan densamma, här skulle vara?
Om än lagförändringen å ena sidan medför den påföljd, att bondesonens egen arfslott, då han har syster eller medarfvinge af qvinnokönet, minskas, så kan i dess ställe hans hustru komma att i boet införa så mycket mera; och på det hela måste förhållandet blifva bufvudsakligen enahanda som hittills. Man har också an märkt, att lagförändringen skulle föranleda till en möjligtvis skadlig hemmansklyfning; men denna anmärkning vederlägges deraf, att, då arfvingen lill en systerlott är berättigad utbryta densamma, såvida hon derå finnes besuten, måste nödvändigt mindre jordlotter uppkomma efter nuvarande arfslag, än efter den föreslagna nya. För öfrigt är det skäl, man sålunda velat hemta från förmenta olägenheter af för stor hemmansklyfning, helt och hål - i8o ExpeditionsUIsko Hets Förslag lill lind, Skrifvelse, N:o If3. let ekonomiskt, hvadan correctivet emot dessa olägenheter icke hör nedläggas uti arfslagarne, utan hädanefter sorn hittills har sin rätta plats uti de serskilda stadganden, hvilka oin grunderna för hemmansklyfning äro eller varda meddelade. Det påstående, som man stundom hört göras, att sonen skulle behöfva mera för sin utkomst än dothen, eller att hans medborgerliga och husliga åligganden skulle göra honom förtjent af den större arfslotten, kunna Rikets Ständer ingalunda godkänna. I förra hänseendet är förhållandet snarare motsalL, emedan mannen i allmänhet har för sig långt llere och fördelagtigare tillfällen att genom egna bemödanden vinna bergning och fortkomst, än den mera af andra beroende qvinnan; och i senare hänseendet torde det vara nog att påminna, det mannens kall mest öfverensstäminer med hans böjelser och natur-anlag, och att han visserligen icke skulle finna sig lyckligare genom utbyte af detsamma emot det andra könets, Qvinnan, omän hennes husliga och moderliga pligler äro af ett helt annat slag än de, som åligga mannen, vidkännes likväl mödor och uppoffringar, som äro med hans fullt jemnförliga.
Ad. äro vid riks dag församlade, Directionen är i tillfälle att lill sina principalers pröfning öfverlemna denna ansökning, samt härvid förekommer, att, derest förenämnde rum nu blifva så reparerade, alt de kunna bebos af hyresmannen, denne kan utöfva närmare tillsyn derå att behörig ordning af hans tjenstefolk och de af honom antagna hyresgäster iakttages, samt framdeles en förhöjd hyressumma bör kunna påräknas, äfvensom att den hyra, som för ifrågavarande lägenheter af Lind erlägges, vid betraktande deraf, att för samma lägenheter jemte ett numera åt Riddarhusets Vaktmästare upplåtit rum, väl före år 1836 blifvit erlagd en hyra af 2,600 r:dr, hvilken hyresmannen dock icke mäktade - Den 15 Januari e. m. 233 <le belala, ulan måste af bans borgensmän ulkräfvas, men sedermera för de fem derpå följde åren icke gjordes högre anbud än 1,800 r:dr, och en hyra af 2,000 r:dr endast på det sätt kunde erhållas, att dåvarande Ridd.secreleraren, med skyldighet att till Riddarhuscassan betala sistnämnde summa, åtog sig att för egen räkning öfvertaga de särskilda lägenheternes utarrenderande, är så betydlig, alt Riddarhuscasssan skäligen synes böra vara dermed belåten, samt vid sådant förhållande och nied kännedom af Fahnjunkaren Linds, såsom Riddarhusets hyresgäst, ständigt iakttagna redbarhet och ordentlighet, Direclionen, för sin del, anser det vara för Riddarhuset fördelaktigt, att Linds ofvanberörde anbud varder antaget; har Directionen trott sig böra förhållandet till Fl. Ståndet inberätta, med vörd-_ sam hemställan: alt Fahnjunkaren Lind, med villkor att de af honom erbjudna reparationer före nästa års slut fullgöras, må erhålla prolongation å sitt hyrescontract från d. 1 April 1846 till samma tid 1851, emot i öfrigt enahanda förbindelser, som det nu gällande contractet stadgar. Stockolm den 26 November 1844. Carl De Geer. U. Koskull. Fredr. Boye.
M. genom nåd. skrifvelse af d. 4 Dec. s. å.; men vid den påföljande riksdagen föreslog K. M. sjelf d. 22 Jan. år 1829, att en ny instruction måtte för revisorerna utfärdas, då K. M. likväl uttryckligen förbehöll sig dispositionsrätten, hädanefter såsom hittills, öfver de cassör, hvilka förut icke varit af R. St. granskade. Ibland dera var Den ig Maj f. m. 209 var äfven denna. Ordalagen i K. M:s nåd. skrifvelse äro följande: '’Den af K. M. föreslagna instruction ur grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositionsrätt K. M. hittills utöfvat öfver de fonder och cassör, som icke tillförene blifvit af R. St:s StatsUtsk. eller deras revisorer, utan endast i Kammarrätten granskade, och om hvilkas revision först vid sednare riksdagar fråga uppstått, skola hädanefter granskas i sammanhang med statsverkets räkenskaper och förvaltning, ” etc. Då R. St. härpå svarade, yttrade de sig sålunda: ”Efter noggrann pröfning ej mindre af hvad högstberörde nåd. skrifvelse och förslag innehålla, än hvad vid öfverläggningarna hos R. St. i ämnet förekommit och anfördt blifvit, hafva R. St., hvilka funnit ifrågavar. nåd. förslag i det hela utgående från de hufvudgrunder, R. St. jemväl för sin del godkänna” etc. Häraf torde R. o. Ad. finna, attnär K. M. gjort ett sådant förbehåll, och när R. St. lemnat ett sådant medgifvande i deras svar på den nåd. skrifvelsen, så lärer man icke af ordalagen kunna leda sig dertill, att medlen äro af bevillningsnatur. I StatsUtsk:s betänk, är äfvenledes sagdt, att det vore R. St., som beviljat denna afgift. Vill man jemföra de fordna tvedrägtstiderna med den närvar., så blir jemförelsen svår, emedan grundlagens bokstaf nu icke medgifver R. St. att vara egenmäktiga och allenastyrande.
— N:o 34, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till ny Jagt-Stadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt: B. V. 609; VI. 4, 6, A. 7, 11, 12, 13, 14, 19; U. VII. 162, 164, 166, A. 166, 167, 168, U. 253, 255, A. 257, B. 306, 326, A. 326, E. 286, 363. — N:o 50, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogs-hushållningen i riket: B. VII. 163, 170, 173, A. 173, 205, 208, 209, 216, 219, 221, 222, B. 253, 257, A. 257, E. 335. — N:o 52, i anledning af gjorda anmärkningar samt Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 34 öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till ny Jagt-Stadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt: B. VII. 162, 164, 166, A. 166, 167, 168, U. 253, 255, A. 257, B. 306, 326, A. 326, E. 363. — N:o 53, med föranledande af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 29, i fråga om ändring eller omarbetande af Landtmäteri-Instruktionen och Skiftes-Stadgan, m. m.: B. VII. 252, 254, 259, A. 259, E. 367. 17 258 — S — Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 54, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl.
Mig förefaller det i sanning besynnerligt, att då man talar om realisationen såsom en morgonrodnad för privatbankers uppkomst, vill man likväl ej vidkännas några enskilda actieägare i R. St:s Bank; jag kan ej förstå, huru en inrättning, som på ena sidan af realisationsbyggnaden framställes såsom nyttig, kan vara farlig på den andra. Ytterligare har samme talare sagt, att den nya §. vore ett nyttigt band på Ständernas magt öfver Banken. Jag vill härvid blott anmärka, att all magt kan missbrukas; men att 16 §., efter mintanka, redan lägger tillräckligt band på Ständernas ifrågavarande magt. Frih. v. Stedingk har yttrat sig i samma anda, då han anmärkt, att jag vid andra tillfällen talat emot enväldet, men här skulle ifra för detsamma. Detta s. k. envälde, som nu är i fråga, är likväl, efter min öfvertygelse, ganska constitutionelt, såsom grundadt på ett contract och en afvägning af ömsesidiga rättigheter Statsmagterna emellan, som jag för min del önskar måtte förblifva orubbad; men då Frih. gjort mig den rättvisan att hafva ifrat emot enväldet, och då han gjort sig sjelf den rättvisan att häri hafva delat mina åsigter, skulle jag tro, att han bort finna mera skäl att vända sig emot det verkliga enväldet, som förefinnes i vår oeconomiska lagstiftning, ensamt nedlagd hos Regeringen. Frih. Boye åter har sjelf medgifvit, att redactionen af den föreslagna §. icke är god, och detta medgifvande utaf en man af Frihts talang och yrke som jurist synes redan vara tillräckligt skäl till redactionens förkastande; ty jag kan icke förstå, huru man, med något anspråk på giltighet, skall kunna säga: denna redaction duger icke, men sådant kan Den ii Mart f. ra. i35 afhjelpas genom den organiska banklagen; enär fråga på ena stället är om grundlagen, som elter ordalydelsen, d. v. s. efter dess redaction, skall tolkas, men på det andra om en civillag, som kan vid hvarje Riksdag ändras efter den tillfälliga majoriteten hos 3 Stånd.
Sådana utgifter äro icke bortkastade summor, om bidragen med urskiljning lemnäs; hvarje stöd åt ett lands handel och näringar, hvarje uppmuntran åt konsttliten och arbetet äro nya grundvalar för hela samhällets framgång och utveckling. Om det är allt skäl ali spara, för det tungt beskattade folkets skull, då det är fråga om alt understödja lyxens anspråk eller bereda tillgångar för svindlande [ilaner, hvilkas utförbarhet och allmänna nylla icke är erkänd eller bevisad, handlar man likväl efter förnuftiga statsekonomiska grundsatser, då man uppmuntrar industrien, öppnar förut obekanta näringskällor, lifvar handel och skapar nya kommunikationer. Ur denna synpunkt har jag trott mig, utan att fela mot en nödvändig sparsarahetsprincip, böra, vid sidan af projekterna till öfrige allmänt nyttige byggnadsföretag, framställa det förslag, hvilket här - 408 Den 23 December f. m. med, under anhållan örn remiss till H. StalsUtsk., till R. St. vönlsamligen öfverlemnas. Karta och undersöknings-instrnment skola till detta Utsk. blifva atlemnade. Remitterades till SlatsUtsk. 2. K. förord n:n af d. 19 Juni 1843, angalo kolmätningen inom bergslagen, stadgar, med npphäfvande af alla förut i ämnet utkomna författningar, hufvudsakligen, att vid hvarje ställe, der kol emollagas, skall linnas en uti kolhuset uppsatt mätslig' rymmande 12 tunnor, hvarförutan alen förut begagnade koltunnan äfven bör brukas, om kolen fram föres uti fordon, hvilka hålla under eller öfver 12 tunnor. Innan denna författning trädde i verksamhet, hade på de flesta ställen allmogen forat sina kol till bruk och bergverk uti skryndor eller ryssar, som af dertill utsedde kolgillare blifvit krönte och som vanligen innehöllo 12 tunnor. Samma stadgandeh äro ännu gällande förStora Kopparbergs bergslag, enligt K. bergs-eollegii reglemenlariska stadgande af d. 13 Febr. 1826, hvilket icke blifvit undanröjdt genom ofvanberörde 1843 års författning.
Den sjette frågan lär vara; Huru Krigs - Den 8 Augustie. m, ' 265 'N ' skulderna kunna gå till 2,000,000 , når man har dessa 696,000 K:dr och öfver skott erna af I$t4 och Ig i 5 års inkomster att tillgåj Då det redan blifvit anmärkt och upplyst att uti dessa 696,000 R:dr äro dels andra Verks medel, sorn éj tillböra Statsverket, dels sådana medel som skola fylla anslag som till andra utgifter blifvit anticiperade , och att således dessa 6g6 oco R;dr icke nu äro någon ny dispon.ble tillgång, utan en påräknad summa för framtida ordinarie Statsbehof, finnér man också att dessa medel icke kunna lemna tillfälle tili någon afbetalning af Krigsskulderna. Det enda som i detta afseende kunde påräknas äro deöfverskjutande 54,000 R:dr. Men det är så obetydlig Summa att dermed är föga i detta fäll uträttadt. Hvad åter xS14 och iSiy års öfverskotter angår, så äro de sednare ännu ej gifne, och de förra äro redan till en del för kriget använde. Det är icke mindre än I,ioo,ooq R:dr, som blifvit utaf 1813 °ch 1 g 14 åis öfverskotter lemnade till KrjgsComrruttéen för krigsbehof, och nyligen har StatsUontoiret ytterligare Uppgifvit en tili Krigsskuldernas liqviderande disponible .tillgång, af 500,000 R:dr, hvilken äfven Rikets Ständer för detta behof anslagit. Siik rIjgen hade ickeStatsContoiret kunnat lemna ifrån sig detta utan att hafva någon annan tillgång att täkna pä; och man ser således huru de öoc.oop R:dr kunna behUvas. De hafva imedlertid burit en renta sam också okar Statems inkomster.
Jag tror det vore oförsigtigt att stadga att hela den kommande bancovinsten ovillkorligen skulle utsläppas, utan att säga, att man kan bibehålla den till disposition för att bibehålla silfverfonden och sedelstocken i ett afpassadt förhållande ; det är så mycket mera orätt att säga sig vilja utsläppa hela den nuvar. bancovinsten, som den icke till hela sitt belopp 3,3i 1,216 r:dr 4i sk. 5 i', består af räntevinst, utan till en stor del af capitalbelopp, som influtit; öfver 3oo,ooo r:dr deraf utgöras nemi. af capital-öfverskott, sora ingått, men förut varit förda inom linien. Således, när man nu delar 3,3i 1,216 r:dr 41 sk. 5 r. i 5 delar, så kommer man till ett resultat, som gör bancovinsten större för en kommande tid än för den närvar., och det för en tid af icke mindre än 5 år. Vore man försigtig, borde man likväl snarare beräkna den mindre än den varit. Det är visserligen sannt, att den kan blifva större och troligen blir det; men för säkerhetens skull borde den beräknas snarare mindre än högre. Jag har instämt i tillstyrkandet, att en reservfond skulle bildas; men jag har deruti skiljt mig, att jag ansett, alt denna reservfond icke borde bildas af de första årens afbetalningar, utan successive, så att, när man afleinnade en femtedel af närvar, bancovinsten, eller omkring 600,000 r:dr, man deraf afsatte 200,000 r:dr för att bilda denna fond. Dessa medel behöfde icke förvaras ofruktbara i banken, utan kunde användas till uppköpande af publika papper, och till sådan utlåning, hvarigenom de kunde användas vid blifvande behof.
Fångvårdsstyrelsens underd. hemställan om dels ökade löner för alla graderna, dels ett anslag af 600 r:dr b:co till e. o. tjenstemäns inom Verket gratifiering, vågar jag vördsamt föreslå: Att Kanslist/önerne uti samtlige de 4 Hofrälterne mätte förhöjas lill 400 r:dr b:co, såsom varande f. n. den lägsta lönen inom embetverken i allmänhet (för K. Svea och Götha Hofrätter kunde denna löne-tillökning lätteligen tagas utaf de af K. M. i nåder föreslagne 2000 r:dr under rubriken: ”till bestridande af Kansligöromålens gång, samt ”arfvoden åt Extra-ordinarie tjenstemän och vaktbetjente ”för flitig tjenstgöring”); äfvensom att lönen för första Vaktmästaren likaledes inom samtlige de 4 Hofrätterne måtte, i enlighet med hvad uti den K. proposm finnes för de 3:ne Hofrätterne i nåder föreslaget, höjas till 250 r:dr samt Hofrättsposternas löner, på sätt äfven nådigst föreslagits, till 200 r:dr allt b:co. Likaledes torde, med föranledande af hvad som förut blifvit af mig vördsamt anfördt, och i enlighet med hvad den K. proposm uti vissa fall innehåller, ett belopp, motsvarande minst en af den för lägsta graden nu föreslagna lön, eller 400 r:dr b:co, uti embetsverk med mindre e. o. tjenstemannapersonal, samt i proportion af verkets storlek och organisation i öfrigt, tvänne eller flere dylika lönebelopp åt de emb. verk, som hafva behof af en större sådan personal och hvilka uti K. M:s nåd. propos. icke finnas uptagna eller åsyftade, — såsom årligt anslag, att vid hvarje års utgång till vederb. Depart:ts-chef i behörig ordning för detsammas användande redogöras, af H. StalsUtsk. till R. H.
Stundom hafva insättningar inkommit till det belopp, att utlåning deraf mott svårigheter, men stundom hafva deremot uttagningarne varit så betydliga, att de vida öfverstigit insättningarne, hvilket medfört svårigheter, då man gerna undviker uppsägningar hos låntagare, som ordentligt uppgör sina Jiqvider med sparbanken, helst dylika uppsägningar, under sådane perioder, försvåra utlåningarne då god tillgång på penningar finnes i rörelsen. Sjukvården inom Länet besörjes af 2:ne ordinarie och 1 extra ordinarie Frovincial-läkare. Derjemte finnas inom Länet Militär-läkare, som begagnas för den enskilda praktiken. Länets Lazarett och Kurhus, förlagdt i Läns-residens-staden, erbjuder åt Länets invånare 100 frisängar. Kostnaderna bestridas af fonder, tillkomne genom frivilliga gåfvor. Kurhuset är förenadt med Lazarettet, hvartill kurhusinedlen användas. § 5. Städer. Christianstad. Folkmängden utgjorde vid 1850 års mantalsskrifning 5,132 personer, de inberäknade som tillhöra Näsby och Nosaby byar samt Åhus 12 lastageplats, hvilka ställen höra under stadens jurisdiktion, samt dessutom garnison, 1,367 personer, och af Norra Skånska Infanteri-Regementet 114 personer. Således har stadens folkmängd sedan år 1847 ökats med 740 personer. I staden finnas en Trivial-skola, hvarmed år 1850 förenades den här förut varande Apologist-skolan, en Lancaster-skola, en Borgare-skola, en Flickskola, Garnisons-skola och Fattig-flickskola. Näringarne beslå i handel, handtverk och fabriker. Handeln, stadens modernäring, är väl i tilltagande, men förmodas icke kunna hinna önskad förkofran förr, än Åhus hamn blir fullbordad och vatten-kommunikationen emellan staden och hamnplatsen förbättrad. Till nämnde hamnbyggnad har staden till och med år 1850 användt 74,143 R:dr 31 sk. 2 rst. Banko, och är arbetet så framskridet, alt fartyg såsom vinterliggare redan hunnit begagna denna säkra hamn.