Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko, samt fonden ej ansåges fullbildad förr än årliga afkastningen eller räntan deraf uppginge till värdet af 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, — läge denna tidpunkt så långt aflägsen, att det vore en stor obillighet att till detta mål hänvisa den nu lefvande skattskyldiga generationen. Just genom denna tidpunkts aflägsenhet kunde dessa till silfververket utgående räntor ej sättas i samma kategori med dem, som utgå till embetsoch tjenstemän, hvilka sednare räntor nemligen vid innehafvarens afgång, inom en kortare tidrymd komma att ingå till Kronan efter skalteförenkiingens grunder; — hemställande, på grund häraf, motionären, att de räntegifvare i Salbergs län, som erlägga olvanbe rörda räntor till Sala silfververk, måtte få njuta samma lörmån som Kronans räntegifvare och antingen till sillververket erlägga räntorne uti de persedlar, som enligt ränteförenklingen böra utgöras och efter medel-markegång, dä sillververket skulle med stats-verket uppgöra om skillnaden, vare sig att brist eller öfverskott uppstode, eller ock till Kronan utbetala räntorne efter förenklingens grunder, då Statsverket borde till silfververket utgifva räntornas fulla belopp uti hittills utgående persedlar och efter årlig markegång. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. 11 Då, enligt livad Stats-Utskottet inhemfat, redan för flere år tillbaka fråga blifvit väckt om indragning till Statsverket af de utål Sala silfververk disponerade räntor och utskylder, har Utskottet, till närmare upplysning i ämnet, ansett sig böra meddela en fullständig framställning af det då väckta förslaget samt de åtgärder, sorn i anledning, deraf blefvo vidtagna.
Låtom oss gå och göra sammaledes, eftersom vi lefva i en värld där slikt ger respekt och reputation! Låt oss bli grefvar och mottaga förläningar! – God natt! Sof på saken, så inser ni kanske i morgon, att jag har rätt. Grefvekronan lämnar jag kungen kredit på tills vidare; men de femtio tusen riksdalerna måste jag ha kontant. – God natt. Jag får väl försöka! – Tack! – Brandt omfamnar honom elegant. – Jag vet nog, att ni icke har glömt gamla tider. Jag sade det också till Amalie. Struensee är min vän, det är till honom vi måste vända oss i våra bekymmer. Han har ett tacksamt sinnelag. – God natt! När han gått, öppnar Struensee fönstret för att få luft. Vårkvällens ljusa skymning hvilar öfver staden; från dess gator och torg stiger ett dämpadt sorl, och han inbillar sig höra knot från afsatte tjänstemän, industriidkare, som ruinerats genom de förändrade konjunkturerna, arbetare, som blifvit utarmade, gratialister, hvilkas pensioner indragits – alla förenande sina röster i ett missnöjets korus, anklagande honom, att han själf icke lefver i öfverensstämmelse med de principer, han med hänsynslös hårdhet tillämpar. Han känner sig som en afslöjad hycklare, ty han måste medgifva, att de ha rätt. Han har icke haft kraft att stå emot frestelserna. Hans händer äro icke längre rena. Dock plötsligt reser han sitt hufvud i trots mot anklagelsen, och ser ut öfver staden. Själfkänslan spänner ut hans bröst, och historiens genius lyfter honom på sina vingar, visar honom världen från en synpunkt så hög, att gränserna mellan rätt och orätt utplånas. En man som vill uträtta stora ting, får icke vara samvetsöm när det gäller småsaker! Vill han målet, måste han skaffa sig medlen utan att fästa sig vid pöbelns knot. Han har nått en punkt, därifrån det icke gifs någon återvändo. Han måste hålla sig kvar eller störta i djupet. Han kan icke draga sig tillbaka utan att hans egna och drottningens fiender skulle triumfera. I det ögonblick en annan finge makt öfver kungens sinne, skulle de alla vara förlorade.
Alt Cheferne för Cavallen-, Artilleri-, Infanteri och Jägare-Regementerne, inför en för tillfället ibland deras Officerare vald Committé', utsago inom sine Regementer af de Sökande en Officer, hälst af Ryttmästareoch Capitens-graden, att efter lottning erhålla något af de föreslagna Stipendierne, hvarom underdånig anmälan till K. M:t af hvarje Regementschef sedermera borde till tjenstgörande GeneralAdjutanlen 48 Stats — Utskottets för Armeen insändas, jemväl af Chefen för IngenieurCorpsen, (tillkommen efter samma grunder) på i Officerare af Fortifieation och i af Fältmätningscorpsen; och sedan, i anledning deraf General Adjutanten samlat en Committé' af Officerare utur härvarande Garnizon i deras närvaro företagit lottning, på det sätt, att först utlottats det föreslagne antalet Officerare och sedan ett lika antal suppleanter, borde tjenstgörande GeneralAdjutanten hos Konungen i underdånighet anmäla de förre om Nådigt tillstånd att utresa; Och skulle, då någon af de utevarande Ofticerarne stupat eller aflidit, eller af blessure blifvit stympad så att han icke mera kunde tjenstgöra, den suppleant, som efter lottningen befunnes först i tour, genast utgå. — Till erhållande af det förslagne RegementsOfficers Slipendii-beloppet borde Sökande genom tjenstgörande GeneralAdjutanten hos Konungen underd. ansökningar göra, och såsom allmän regel skulle gälla, att hvarje Officer, som innehade Stipendium, borde, efter ett års Activ Campagne, återvända och Suppleanten komma i hans ställe, likväl med det undantag, att om någon eller någre Officerare befunnos hafva sig synnerligen utmärkt eller i främmande tjenst erhållit aflöning, så att den eller de icke mera beliöfde Stipendium och önskade längre qvarblifva, sådant icke måtte kunna dem vägras.
9 Ständer nödigt att i denna föreskrift göra en förändring, som skulle för Bankostyrelsen angifva, att Banken icke vore förbunden att tillhandahålla allmänheten bestämdt den silfvermyntsort, som i utbyte mot Bankens sedlar äskades, hvadan efter orden: „är Banken ovilkorligen skyldig att, när så påfordras, sina sedlar med Svenskt silfvermynt, tillädes „af de sorter, hvarå tillgång finnes,. De för denna förändring anförda skäl voro hufvudsakligen: att myntningen (ör Bankens räkning borde inskränkas inom vexelbehofvet i riket, enär myntningen af silfver medförde förlust lör Staten, samt att Banken, för de utländska liqviderna kunde tillhandahålla omyntadt silfver, hvilket ock dertill vore ändamålsenligare än myntadt. Föreskriften bibehölls med berörda förändring till 1859—1860 årens riksdag, då, till följd af gjord framställning derom att Banken måtte förpligtas att till den, som sådant åstundade, dädanefter aljtid hålla hela Specier tillhanda i vexling, Rikets Ständer förordnade att, med uteslutande från föreskriften af orden : „af de sorter, hvarå tillgång finnes,, vid densamma skulle fogas det sedermera bibehållna tillägget, så lydande: „börande Fullmägtige tillse att, så vidt ske kan, prägladt sillvermynt af alla fastställda sorter städse finnes i förråd., Som, tili stöd för detta tillägg uttalades den åsigt, att möjligheten för Banken atj i vexiingsväg tillhandahålla silfvermynt af hvarje särskild valör ej finge vara af annat beroende, än att Bankens reqvisitioner hos Kongl. Myntverket icke kunde inom förelagd tid fullgöras, hade
I 28 Ljus«••••••■ Werk tyg för Slöjderne och Handtverkerien, ej specifiI Skålp. 24 cerade . t OO R:dr v. 20 — jr, ia. Wigter, Lödjor och Wågskålar 100 R:dr v. 3o — Win, alla slag; I 24 — på fastager . I Kanna — 36 h itt 4 — på bouteiller I Kanna t 24 Bouteillcrne förtullas serskildt, enligt Art. Helsiden: Alngods: Alla släta sidentyg, vare sig enfärgade eller randiga och rutiga eller flammiga, genom olika färgadt silke, roen icke genom sjelfva Skålp. 3a väfnadssättet 1 10 32 _ Fr ill Alla genom sjelfva väfnadssättet på ett eller annat 32 vis fagonerade sidentyg . 1 Skålp. 6 ) 20 _ — Fel b och Peluche ' 1 Skålp. 3 JFr ia. 96 —* — Guldoch Sifvertyg, äkta 1 Skålp. 20 32 — oäkta 1 Skålp. 6 24 ) I Wicter, se Spantni). Bil. till Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 3o8. 87 Tullvärde. Qvantitet för tullberäkning Införseltull. U tförseltull. Wäfnader: 36 Krusflor eller Crepe 1 Skålp. 6 24 — 3a annat Flor eller Gaze . i Skålp. 5 .6 — Fr ia. 28 Sammet 1 Skålp. 4 i Shawlar, Shawletter och andra dukar: af Gaze eller annan gles 40 - väfnad .. I Skålp. 8 — 24 af så kalladt Bourre de Soie I Skålp. 6 32 — genom tryckningeller press6 24 t 36 ning faeonerade 1 Skålp. — alla andra slag, ej mindre släta och enfärgade, än genom väfnadssättet eller olika färgadt silke facone36 rade ...
Sannolikare är det deremot, att Hr Frih. o. Landtm, derefter hade förklarat sig vara af grundlagarna förhindrad att framställa en sådan propos. Om iiu It. o. Ad. äfven hade godkänt den sålunda vägrade proposm , hvilket R. o. Ad, efter all sannolikhet, skulle hafva gjort; hvart skulle val StatsUtkts betänk, då hafva tagit vägen? — Månne läggas till handlingarna? — En sådan åtgärd t i 1 lerkännes Ständerna icke af grundlagarna i afseende på ett utskrs-betänk. som första gången handlägges. På de skäl jag nu haft aran anföra, förnyar jag min protest emot behandlingen af meranämnda betänk., under uppriktig önskan, att vid dylika fall som detta, hädanefter ej praxis utan grundlagarnas föreskrift måtte följas. I sådant afseende böra, efter milt omdöme, Ståndens Talmän, sedan discussionen blifvit slutad om ett betänk., å hvilket de anse sig af grundlagarna vara förhindrade att framställa propos. lill bifall eller afslag, gifva Ståndet denna deras åsigt tillkänna. Ogillas denna åsigt af Ståndet, tillkommer det Const.Utsk. att skilja emellan Ståndet och dess Talman, lilifver åter Talmannens åsigt af Ståndet gillad, så bör han likväl noga akta sig att framställa propos. på återremiss af betänk., helst vinden kunde hafva vändt sig, och ett nekande svar derå erhållas. Han bör derföre, efter min tanke, endast gifva Ståndet tillkänna, alt som så beskaffad anmärkning emot betänk, blifvit gjord, som hindrar dess antagande, så kommer detsamma, jemlikt 56 §:n Reg.- F:n, att till Utsk. återlemnas för att vidare grundlagsenligcn behandlas. Till pröfning företogs StatsUtsk:s den t dennes på bordet lagda utlåt. N:o 32, angrde den lönereglering, som erfordras i följd af Statsrådets förändrade organisation. Hr af Sille'n, Georg Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande: Då hos H. R. o. Ad. förevar till afgörande Const.Utskts utlåt.
» I sin krafts dagar », så skildrar henne Olivebladets minnestecknare, » var hon glädtig, liflig, häftig och sträng, men ej långsint och mera förståndsän känslomänniska, dock entusiastisk för sin diakoniss-sak. Strängheten var moderlig, fostrande, ett nit om att göra användbar för kallet. Hon kunde i sin stora ifver säga till en syster: » Du duger e j »; men tillägga: » Detta säger jag, för att du skall komma att duga. » Till främmande personer kunde hon om samma syster yttra: » Hon blir nog bra med tiden. » En syster på ålderdomshemmet säger än i dag: » Då hon bannade mig rätt hårdt, var jag redo att taga henne i famn. » Huldhet fattades ej. Hur gärna gladde hon ej systrarna med gåfvor, och huru brukade hon ej sin poetiska begåfning för att göra deras julklappar och födelsedagspresenter dess mera tilltalande. Moderligen delade hon allas bekymmer från de innersta ända ut till de ekonomiska. Mot alla, som vårdades, var hon öm och deltagande. Då fattiga patienter skulle utskrifvas, efterfrågade hon ofta, huru de skulle få det, och hittade gärna på någon hjälp. Hon var en god organisatris med skarp blick för hvars och ens begåfning, hvilken hon visste att upptäcka och utveckla genom att anförtro uppgifter, som skulle utföras på egen hand. Huru glad var hon ej, då systern motsvarade det gifna förtroendet. Att behärska de underlydande var henne lätt, och dock vågade dessa säga henne, då hon begått ett misstag. Äfven öfver andra personer hade hon stor makt, då hon kom i beröring med dem. Lätt fick hon dem att ingå på och arbeta för hennes planer. En god gåfva, som högeligen tjänade dikoniss-saken! Hon skulle ej länge få tjäna den. Men hon prydde in i sista stunden det tjänande kallet, för hvilket hon arbetade, ty stilla och undergifven var hennes ande, då hon måste lämna sin kära lifsuppgift. De, som under sjukdomen närmast vårdade henne, märkte väl, huru djupt hon led, men något knorr hörde de ej. ödmjuk var hon inför Gud och människor, bad ej en, utan flere personer om förlåtelse, emedan hon ansåg sig hafva varit alltför sträng emot dem.
Ja — framåt för denna idé! En reform är nödvändig i balsalen just beträffande våra herrar. Denna förändring kan bli af ingripande betydelse för hela deras lif, ty ödmjukhet fattas dem, men vi skola hjälpa dem att förvärfva sig denna förträffliga egenskap. Det är en god gärning, en ädel gärning, genomförandet af denna idé. Om kvinnans ovärdiga ställning skrifves mycket, strides mycket. Godt! Låtom oss i balsalen göra ett slut på ett af de ovärdigaste missförhållandena, låtom oss därmed göra ett godt, ett verkligt framsteg. » Damerna bjude upp » vare vår lösen! Låt gärna herrarne med ett öfverlägset leende åse denna sträfvan; deras leende skall snart bli förskräckligt tvunget. Men med mod och vishet måste damerna handla. De måste betänka, att de på visst sätt förklara herrarne krig, de måste afgjordt betrakta herrarne som sina fiender, inför hvilka den största försiktighet är af nöden. Damerna få ej glömma, att herrarne, trots sitt öfverlägsna leende, med alla medel skola kämpa mot framgången af deras s ?.k. O, hvilka spetsfundigheter skola icke uppfinnas af det manliga snillet för att likt hvassa pilar söka träffa kvinliga hjärtan. Därför — bepansren er med orubblig likgiltighet, svaren med leende ringaktning, eljes kan allt lätt gå förloradt! Är segern icke den hårda striden värd? Bundsförvandter från herrarnes sida skola damerna helt visst också finna, öfverlöpare särskildt från de äldre ibland dem. De, som måste låta skrämma upp sig ar en välförtjänt ro för att figurera som reservdansörer, de skola nog betrakta damernas rätt att bjuda upp som idealet af en bal. Damerna skola icke ha hjärta att af bryta de äldre herrarnes gemytliga siesta, de skola lemna papporna i fred. Åh, dessa gamla herrar äro säkert riktigt goda bundsförvandter! Ja, framåt, mina damer, med uppbjudningsidén! Det gäller att sätta piff på balerna, att lära ungherrarne ödmjukhet och skaffa de gamla herrarne ro. Framåt — mot målet! Ur spåret. Belönad med hedersamt omnämnande vid Iduns stora pristäfling.
Priskuranterne uprättas, och markegångssätlningen i sammanhang dermed sker med afseende på den spannmål som vuxit pä hösten, men icke med afseende på den gröda som vuxit året förut; och kunna sommarprisen icke verka på spanmålsprisen för det närvar., och anser jag derföre det icke heller böra verka på markegångssätlningen hädanefter. Idéen med markegångssätlningen händanefler är den, att man med säkerhet skall kunna beräkna, hvilka priserne på föreg:de årets skörd varit, på det alt medelprisen, år efter år må vara öfverensstämmande med det verkliga förhållande som existerat. Följden blir då att årets skörd icke kommer in i beräkningen af detta medelpris förrän nästföljande år; och det är för alt vinna säkerhet i beräkningen, och att denna skall öfverensstämma med verkliga förhållandet, som Utsk. framställt ifrågavar. förslag. Detta tror jag äfven vara det rätta; ty endast man kommer i ordning med detta sätt alt gå tillväga, så skola skatterna blifva någorlunda lika år efter år. På förhand kan nemi. uträknas hvad de kunna utgöra, och således kan man komma ifrån det nuvar. förhållandet, att de vid missvext-år ulgöra ett betydligare belopp än under dem då äringen varit god. Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Frih o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle den ifrågavar. afdeln. Litt. C. Härvid ropades ja, hvarvid dock Hr Printzensköld anmälde sig och sedan han blifvit upropad yttrade: Innan frågan af R. o. Ad. besvarades, begärde jag ordet. Jag skulle hafva anhållit alt Hr Frih. o. Landtm, behagat framställa serskilda propos:r pä alla dessa punkterna, så att frågan om edgången kunnat bli föremål för serskildt beslut. Jag betviflar att R. o. Ad:s majoritet i detta fall skolat blifva skiljaktig från min mening; och om serskild propos. ang:de edgången varder framställd, tror jag det af mig åsyftade ändamål derigenom kunna vinnas. 8 H. 22 338 Den 5 Juli f. m.
Hvad innehållet af dessa förslag beträffar, kan jag icke annat än anse det första vara af den största vigt för riket och vara en alldeles nödvändig bestämmelse, om man skall kunna försäkra sig om någon nytta för de 10 milhr, som i går blefvo voterade, och jag tror det vara desto angelägnare att vidtaga denna bestämmelse ronde priset på jernvägstransporterne, som jag här har hört det utländska aktiebolagets ombud motsätta sig densamma, och det oaktadt han i går här uplrädde och yttrade, alt Götha kanal är alldeles förfelad, genom den höga transportkostnad, som der eger rum. Han hade fullkomligt rätt i den delen, och hvarje Svensk man, som har någon bekantskap med affärslifvet, kan inse att detta är öfverensstämmande med verkliga förhållandet, men dä man har en sådan erfarenhet i detta fall, måtte det icke kunna anses för en öfverflödig försigtighet alt se sig före, att icke samma olägenhet, som tillförene, nu upslår under ett halft sekel, under hvilken lid landet årligen skall skatta en så stor summa, som den man nu beviljat till delta jernvägsbolag. 1 afseende pä punkten af Gr. Lagerbjelkes förslag till tillägg, synas mig de skäl mot saken, som Gr. von Hosén anfört, tvertom tala för bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag. Han har velat citera den numera döda oktrojen för det gamla bolaget och visat att K. M. deri föreskrifvit på hvad sätt taxan skulle upgöras. Det är visserli gen troligt alt K. M. äfven vid den nya taxans bestämmande skulle iakttaga samma försigtighet till bevakande af kronans fördel, men det synes icke heller obilligt, att dä man gör stora upoffringar för riket, man äfven dermed fästar några vilkor, sorn äro af vigt. I afseende på den elektromagnetiska telegrafen, så har man velat motsätta sig förslaget på den grund, alt en sådan anläggning skulle vara nödvändig för kommunikationen emellan rikets begge första städer; men Wina Hrr, då mätte del väl icke vara någon olägenhet utan i sin ordning att genom den föreslagna punkten söka försäkra sig om en del af denna kommunikation, nemi. emellan Köping och Hult.
Likväl är det endast för infanteriet, som den tvååriga tjenstetiden blifvit antagen, med sedermera en månads öfningstid under följande fyra år, hvaremot för kavalleriet, som dels fordrar en längre daningstid, dels ock mera folk för hästarnes skötsel, antagits en första tjenstetid af tre år, samt två månaders årlig tjenst under följande tre år. De sex första årsklasserne hafva således antagits i fredstid vara underkastade vapentjenst, men den sjunde tjenstledig. För beräkningen af kostnaden för en beväringsstam med denna tjenstetid, hafva förhållandena vid de värfvade trupperne i det hufvudsakligaste måst läggas till grund. En utförlig redogörelse för dessa beräkningar är lemnad i den särskilda bilagan, rörande detta ämne, hvarutur framgår att den sammanlagda årskostnaden för en beväringssoldat blefve vid infanteriet 140 R:dr 3 öre » kavalleriet 603 » 50 » Då dessa siffror jemföras med dem som erhöllos för den indelde soldatens årskostnad, hvilka voro: vid infanteriet 128 R:dr 21 öre » kavalleriet 403 » 82 » så skulle härigenom uppkomma en skillnad som visade att en beväringssoldat vore vid infanteriet 11 R:dr 82 öre » kavalleriet 199 » 68 » dyrare än en indeld. Vid lika nummerstyrka skulle således kostnaden för en beväringsstam eller: 20,239 infanterister med 239,224 R:dr 98 öre 3,303 kavallerister med 658,944 » » » tillsammans med 898,168 R:dr 98 öre öfverstiga kostnaden för en indeld stam. Vid dessa beräkningar äro flere omständigheter förbigångne, angifne i bilagan, hvilka kunde verka betydlig förhöjning i denna större kostnad för en beväringsstam, synnerligast den att här endast varit fråga om jemförelsen mellan manskapets kostnad, och icke något afseende blifvit fästadt på befälets.
Derjemte måste ock i hufvudsakligt öfvervägande tagas, att alla ofvannämnde friheter, hvilka numera icke utgöra privilegier för någon viss samhällsclass, sedan hvarje Svensk medborgare blifvit berättigad, att så beskalfad jordegendom besitta, vunnit seklers häfd, samt alt egendomarne förvärfvats under dessa vilkor och efter det värde de, med hänsigt till sålunda åtnjutande lörmåner, ansetts ega. Dessa lörmoner medföra derföre ej heller någon egentlig vinst för de nuvarande egarne, som naturligtvis vid egendomarnes förvärfvande, med förutsättande, att vanliga och rigtiga beräkningsgrunder varit följda, godlgjort dem efter det högre värde en ringare beskattning och deraf härflytande ökad behållen afkastning föranledt, likasom det, å andra sidan, är påtagligt, alt den skattskyldiga jordens värde i dylika fall beräknats i förhållande till dess drygare skattebördor och således till lägre belopp, än i händelse densamma njutit enahanda skattelindring, som den förstnämnda. Under sådana förhållanden är det uppenbart, att borttagande af de friheter, som den privilegierade jorden åtnjuter, skulle, i anseende till derigenom uppkommande minskning i dylika jordegendomars värde, väsendtligen inverka på enskild rätt och således icke rättvisligen, utan lämplig ersättning, kunna tillvägabringas. (Bil. till K. M. liad. Prop. till R. St. år 1847 ) ^ 10 De skiljaktigheter uti jordbeskattningen, som härflyta af den så kallade privilegierade jordens här förut omförmälde friheter, äro visserligen ganska betydande, men de ojemnheter, som uppkomma genom olikheten i grundräntans belopp å öfrige egendomar, äro likväl icke mindre.
— I annat sall skulle mäng tusend odlingar med tillfelle för deras ökande antal, som lill hemmantal kunna Skattlaggas, kunna stil, jas ifrän att wara Kronans egendom till enskild e, ge. Den z Julik. ro6» gendom, och Ädoerna strän sjestständiga Krono, bön, der till Bruks-torpare, det Allmänna till oberäknelig förlust och stridande emot den besittnings-rätt som är tillärkand innehafware af Krono-lägenheter uti Knngl. Förklaringen i8o; den 14 Mars. Med anledning häraf hafwer Riksdagsmannen Longberg föresiagit den förklaring öfwer 2 och 8 Momenterne uti Kongl. Kungörelsen den 4 Fe, hruarii i8n, detta ämne rörande; Att bewisnings, skyldigheten, det de pä Recognitions,ffogarne befinteliae Torp och Nybyggen äro anlagde för Brukens räkning, äligger Bruksägaren. — Och att Brukens rätt till Nybyggen ej ensamt mä antagas af den skogs afkastning. Bruken af Nybyggare sig betingat, ei eller af Nybyggarenas eget metgifwande dertill, säsom icke ensamt dem, utan äfwen Staten rörande, hwadan ock sädane frägor böra ak Kronans Ombud bewakas och utföras, samt Kammar-Collega Advocat, Fiscal och Konungens Justitie-Canzler uppdragas, att särskildt waka öfwer Vesta ärender. Äfwensom att alla Nybyggare och Torpare bibehällas wid deras besittningsrätt, intill dest de genom ordentelig Rättegäng och Laga kraft wunnen Dom derifrån stiljas, samt att alla i detta ämne uppkommande Rättegångar mä anses säsom det allmänna rörande, och Nybyggarena ej härwid »vidkännas nägon kostnad. Detta Riksdagsmannen L engbergs anförande i sammanhang betraktadt, synes kunna anses innefatta twenne omständigheter, hwarinnom dest yr, sande är inskränkt, nemligen: i:o. Om befordrad skyndsam »verkställighet af mätningar och undersökningar a Recognitions,stogarne, samt dertill ansiagen kostnad: 2:0 lo6s Den z Julik. 2:0.