Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förhållande utgör för mig tillräckligt skäl att antaga ett förslag, sorn står i harmoni med lagstiftningen i öfrigt, ty det kan icke försvaras att då jag för alla andra brott medgifver latituder, skall jag icke lemna åt domaren att efter omständigheterna lämpa straffet just i fråga om det brott, som mer än alla andra tillåter nyanser, som icke lemnar någon möjlighet till återgång, sedan straffet blifvit tillämpadt. Om således i allmänhet taget latitudssystemet icke skulle förefinnas i vår lag, skulle jag dock i alla fäll i fråga om dödsstraffet medgifva möjligheten af en jemkning efter förhållanderne. Men här vid lag gäller alldeles motsatsen, att då man i allmänhet vid brott, som är af mindre betydenhet, antagit latitudssystemet, så vill man göra ett undantag i fråga om dödsstraffet, och detta påstår jag vara en inkonseqvens, som icke vår lagstiftning mer än andra länder bör tillåta sig. Hr v. Ehrenheim har sagt, att fråga är ej om dödsstraffet skall verkställas, utan fråga är derom, huruvida det skall i vissa fall af domstolen ådömas. Men, Mine Hrr, det är just detta gäckeri med lagen som jag motsätter mig och jag säger: vill man stifta en lag, så skall man stifta en som blir sanning, men icke en som stiftaren sjelf säger icke kan efterlefvas; ty det påstår jag är den sämsta lagstiftning. Det har i allmänhet öfverklagats, att det nuv:de benådningssyslemet alldeles tillintetgjort lagen; det har gått derhän, att man i högsta domstolen stadgat sig en viss bestämd straffskola; att man med ett ord icke bryr sig om lagen, utan tillämpar den lag, som praxis i domstolen angifver. Men med all aktning för högsta domstolen är den dock en lagskipande myndighet, och för en sådan anser jag icke rätt lämpligt att upträda såsom lagstiftande. Det är nationen sora stiftar lagar, det är Regeringen genom sina organer, som tillämpar dem. Jag har sagt, att man i detta hänseende går tillbaka och jag vidhåller det. Hr v. Ehrenheim har deremot invandt, att vår nu gällande lag stadgar dödsstraff för det enklaste dråp.
» Det går med förtroliga bekännelser af tvänne älskande som med spökhistorier: har man bara talat om en, komma de öfriga af sig själfva, » säger en erfaren man, skalden J. W. v. Goethe. Under förlofningstiden, som därefter inträffar, märkes en egendomlig vändning af kärlekssjukdomen. Dittills ha bacillerna vanligen tillfogat patienterna endast plågor, men nu verka samma infusorier högeligen välgörande på hela organismen. E n oförlofvad är ofta pessimist och ser allting i svart; men den, som härvid fått sitt öde lyckligt på det klara, blir optimist och finner allt, äfven det triviala, solljust och gladt. Man tror sig kunna bo ensamma på en aflägsen ö och bli fet af b a r a kärlek. E n koja och ett hjärta äro naturligtvis allt, som behöfs för bosättningen. Den nyförlofvade har en fasthet i uppträdandet och en triumf i blicken, som om han besegrat en värld. » På hundra stegs afstånd, » säger C. H a u e r, » kan man igenkänna den man, som åtnjutit kvinnogunst; till och med den obetydligaste vinner därvid en säkerhet, som gör, att andra blott synas som vänsterhändta stackare bredvid honom. » Man är ock mycket angelägen att för alla visa trolofningsringen, evighetens symbol. Så kommer botemedlet mot kärleksbacillenä härjningar, när friaren fått ja. Då inträffar ett slags vaccinering eller inympning af motsatta slagets baciller, liksom vid elektricitetens neutralisering. Gossen hänger sig, som Runeberg säger, » vid det olycksträdet — kvinnohalsen », hjärta tryckes mot hjärta, och bägge patienternas läppar komma i mycket intim beröring med hvarandra. Skalder och öfriga, som praktiserat metoden, säga, att känslan därvid slår en brygga mellan själarna, så att dessa på kyssens J a k o b s s t e g e nå himlen och under » salig rysning » förenas till en. Det där skall vara försmaken af ett paradisiskt manna, som eljes aldrig bjudes i denna förgängelsens värld. Någon annan vaccinering eller försäkring mot kärleksbacillens verkningar gifves däremot icke.
- Jag blef förskrackt, d&amp; jag den nyheten fick höra, En aning sa ' mig, att det skulle illa g&amp;, Men fröken sa ' s&amp; strangt: " S&amp; mycket battre d&amp;, Der f&amp;r min kare bror dess mera godt att göra! " De orderi minnes hon kanhanda nu i .dag. (Brister i grdt.) %h, gud i himmelen! Ett stidaut olpksslag! Zblie! Grannhustrun. Hon ropar. Zelie. Ja, jag bör. Nu ar hon vaken. DA a r det kanske bast, att hem ni er beger, Ty om hon börjar att beklaga sig för er Och grsta - ni forstsr - lugn a r ju hufvudsaken. Grannhustrun. God afton da, ZBlie. Ni snart mig Aterser. (Går.) Zélie. Rose (svartklädd, inträder, förlcrossad af sorg och med ndstan vaclclande gdng. Zdie slcyndai. emot henne och stöder henne.) Zelie. Är fröken bättre nu? Rose. Hur s&amp;? Hvad menar du? Jasii, det var ju sant ja, jag har sofvit nu Och drömt - en graslig dröm! En mur en graf man grafver Och fAngarna stalls opp - gevären sigta - hu! Att sofva kallas det. Ah .- jag af smarta kvgfves Jag &amp; r s&amp; törstig. (Hon sätter sig. Tack. Kanonen h8res ej? I drömmen hördes den. Man d i s s ej mera? z !&amp; ?. Nej. Rebellerne fAtt stryk; de morslm sig förgafves. Rose. Ja visst. Och efterhand blir allting lugnt igen. Har r&amp;der ordning nu. Och hvilkst siider se ' n! S&amp; bl&amp; som nu i dag jag himlen ej sett ofta. BAr triidgard sthr i blom och alla, rosor dofta. Naturen slirattar blott At vabra lidanden! De dumma fhglarna SA muntert musicera, Och biomrnor sprida, doft ur hvarje liten por, Hvad rör det dem, att man har skjutit ner min bror?
Angående husbehovs mjölkvarnars befrielse från skatteläggning. Angående vägning av räntehalm. Angående föreskrifter och överenskommelser om prästrättigheter. Förklaring över förbudet mot protokolls lösen i förlikta mål. Om livräddningsbåtar. Om obehindrad rättighet att anlägga linbråkar och linskäktor. Om leveransstället för kronans till Hovstallet anslagna räntehö och halm från Västmanland. Om arbetsoch fångförteckningars insändande till Justitieombudsmannen. Om ändring i tredje artikeln i stadgan om Jakt och Djurfång. Om avskaffande av guld och silver på civila uniformer. Om bestämd tid för utarbetande av den nya fattigvårds förordningen. Om åtgärder för att påskynda tryckning av riksståndens protokoll vid kommande riksdagar. Om Göta Kanal Bolags skyldighet att underhålla de vägstycken i Skaraborgs och Östergötlands län som tillhört sådana hemman som blivit indragna genom kanalbygget. Om lumpsamlares kringresande i landet. Om judarna. Om förändring i skjutsväsendet. Angående legostadgans årliga kungörande och kringspridande. Tryckning av några protokoll över kommandomål. Anstalter för förmåner för manufaktur smidet i Eskilstuna. Insändande av sådana beslut till Justitieombudsmannen, varigenom personer döms till arbete på förbättringshus eller fästning. Angående tryckning av landshövdingarnas berättelse om årsväxten. Förklaring över vissa delar i kungörelsen om prästrättighets överenskommelse. Angående skogshushållningen i allmänhet i riket. Angående förbättrad hushållning med ekskogarna. Om smärre bankosedlars inväxling från landsorterna. Om förfarandet med bergsmanshemman vid bristande tackjärnsblåsning och om inrättande av bergslag i Norrbottens län. Angående parmbrotorg och renhållningsavgiften i Stockholm samt vågoch mätarepenningar i vissa städer. Föreskrifter då värvade krigsmän permitteras. Medel till hämmande av överflödet. Förberedande åtgärder till befordran av Besparingsbanker för arbetsoch tjänstefolk. Angående Tabellverket under senaste Quinquennium samt föreslagna ändringar. Medel att förekomma förlusten genom handeln med Finland. Angående storskifte och enskifte. Ändring av förordningen om svedjande i skogarna. Angående skyldigheten att avskala barken på utsynta ekar och rättigheten att använda barken.
SDlajit funnit ©igj tillfälle att, på fatt färffild framftäOning till 2Ki# fetö ©tänder fommer att utmifa, genom bidrag af ifrågamarande anflag befrämja uppförandet af den flörre bpggnad emellan Opera# hufet och Sarl XIII:s torg, forn uti Äongl. ^£Tiaj:tö till Dlifetö fednafl förfamlade ©tänder aflåtna nådiga ^topofition om ©tatömerfeté till# flånd och behof omförmäldeö, och derigenom famt medelfl de åtgärder i öfrigt, font blifma Dvifetö ©tänder föreflagna, åfladfomma detta till allmän nptta och prpdnad för en af hufmudfladenö macfrafle plåt# fet ledande bpggnadöfötetagö utförande, utan att för fådant ändamål af SKifetö ©tänder äffa hvarfen färffildt anflag eller fådant lånebi# träde, font förut marit ifrågafläldt. ©edan fftifetö fednafl förfamlade ©tänder antagit ^ongl. $laj:tö Särawau till dem gjorda framfläUningar derom, att foflnaden för håradö#all SJlajtt jtabfäjtabe, äfmenfom .fongt. SDlajit faflflälit fornpabe regie» mentén för @fånjfa od) ©målänbjfa dpppotlfeföföreningarne. stänte* oå) $}cb anlebningaf be forbelar, forn be i flera länbet bilbabe Sfänte» fapttäl*för* fätrings* od) fapitaUfötfäfrtngéanjfalter funnitö mebföra, Ijabe fongl.
Man måste då efter min tanka snarare söka till att minska dessa gravationer, än att öka dem och kan åkerbruket blott hjelpas derigenom att ett mera afpassadt förhållande mellan utgiften och inkomsten, så enskildt som allmänt tagit, sätter Landtmannen i tillstånd att Jjtn 3 April, 13 småningom arbeta sig utur den gäld, han ärft, eli r förvärft. Herr Silfverberg anser äfven PrivatBanker mindre beböflige af den orsak, att han bestämdt vet, det penningar för solida Låntagare ej saknas: Förhållandet är likväl nu att landtmannen besittande Fastighet i jord, och 6O111 sådan ägare, till det minst förgängliga af allt, då han ej mot contant liqvid kan föryttra sina vahror, utan behöfver låna för att bestrida sina utgilter, oftast är i saknad af det bitrede han söker. Dageligen hafva vi härpå bevis, och till styrka derföre, citeras den klagan, som vid denna Riksdag låtit höra sig i alla 4 Riksstånden, öfver penningebristen. Jordägaren lärer då ej anses för solid låntagare, om förhållandet är sorn Herr Silfverberg säger, felet kan väl ej ligga i den säkerhet han har att erbjuda så vida denne ej redan är öfverintecknad, utan måste vara i författningarna och den långsamhet, med hvilken alla skulldfordringstnål på landet behandlas; det är för att afhjelpa detta, som jag äskat, ett annat sakernas skick, ej hvad sjelfva inteckningarne 1 egpndomar befräffar, utan i handel och vandel, och vågar blygsamt smickra mig , nied att mera hafva förtjent mina landsmäns välvilja härigenom, än om jag uppstått, för att motarbeta, ett i min öfvertygelse godt ändamål. Ytterligare anser Herr Silfverberg, som »rättvis och skadlig den rättighet, för Privat - Den 5 April, Banker, att få de Assignationer som hos dem, af Privat man belänas, ställde under Vexelstadgan, att ovillkorligen på förfallodagen liqvideras.
Jag väckte icke någon serskild motion derom af det skäl, att jas väckte en annan motion, den nemi. att då så mångfaldiga delar af Bevillmsförordn. förekommer, hvilka, ehuru grundade på den första upslällningen af 1812, som var hillig och rättvis, sedan under tidernas lopp och genom sättet att verkställa dem, allt mer och mer aflägsna! sig derifrån, så, och för att återkomma till de principer på hvilka 1812 års beskattning grundade sig, skulle Ständerna hos K. M. anhålla om nedsättande af en komité, som med det större rådrum Den 14 Maj f. m. densamma framför Bevilln.Utsk. kunde ega, skulle utarbeta förslag till ny Bevillms-förfatlning, grundad pä en sann inkomst-taxa. Men då Utsk. afslagit denna motion, och jag förmodar att nied dess beskaffenhet den icke skulle kunna gå igenom ulan tre Stånds bifall, sä anser jag mig höra fästa upmärksamheten på den ofantliga obillighet och orättvisa, som ligger deri att kapitalisterna äro lagligen fria från all skall, ly det är just på det stället der den måste finnas, emedan då bevillningen lill största delen utgår efter 2:dra artikeln, sä blir följden den alt dessa icke deltaga i kommnnal-utskylderna, och exempel skulle kunna framdragas, huruledes en person, som är känd för alt ega förmögenhet af minst en mill. r:dr b:co, derföre att han icke eger någon faslighet och ej heller någon tjenst, efter 2:dra art. icke erlägger mera än 2 r:dr, hvilken summa äfven af hvarje gesäll betalas, och efter denna grund utdebiteras alla hans komunala utskylder. Jag yrkar således den förändring, att afdrag för bevillning må gäldenären tillerkännas äfven när räntan för länet är mindre än 5 proc., dock alt frän detta afdrag må befrias de kassor, som förvalta medel tillhöriga fromma stiftelser äfvensom naturligtvis Diskonterna. På denna grund anhåller jag om återremiss äfven af denna §:s andra mom. Hr Aminoff:
Escader förklaring afgifvit samt Förvaltn. af Sjöärend. med utlåtande inkommit; Gifven Stockholms Slott d. 21 Dec. i83o. K. M, bar denna underd. ansökning i Nåd. öfvervägande tagit; men du sökandens tur och befordringsrätt till den genom Majoren Ögnelodhs d. 10 Juni 1824 inträffade död ledigbbfna capitaineslön icke kunnat ifrågakomma i annat fall, än derest tjensten skulle återbesättas, hvilket åter berott på K. M. att, på sätt som skett, bestämma; alltså och enär sökanden , som, vid den derefter skedda regleringen af Flottan, blifvit på extra och expectance-stat förflyttad, dervid är vorden uppförd till fortfarande åtnjutande af då innehafd lön, har K. M. funnit den nu gjorda ansökningen om åtnjutande af capitaineslön uppå samma stat icke vara på någon laglig rättighet grundad. Hvilket vederbörande till und. efterrättelse länder. Datum ut supra. CARL JOHAN. (Sigill.) J. Nordenfalk. Resol. uppå Capitaine F. A. Sjöbohms ansökning om capitaineslön å expectancestat. Med höga originalet lika lydande betyga: S. H. Flodin, Dan. Ulr. Rydell, Kamererare. Controllör. Species Facti. Vid den nya organisation af K. M:s Flottor, hvilken, i följd af K. M:s Nåd. Bref d. 1 Nov. 1824, vidtog med början af det följande året, blef jag Sjöbohm förflyttad på extraoch expectance-stat med innehafvande lieutenaritslön. Ehuru bittert det öfle ätl var att, sedan jag [tillryggalagt en 22-årig Den i Mars e. m.
Jakob, adlad baron (1689) och grefve (1691) Gyllenborg, landshöfding i Stockholms och Upsala län 1689, landtmarskalk 1693, sedan kungl. råd, † 1701. 2. Anders, adlad baron och grefve Leijonstedt. Olof f. 1676, landshöfding i Nyköpings län, † 1737. 3. Karl f. 1679, riksråd, kanslipresident, † 1746. 5. Johan f. 1682, riksråd, † 1752 g. m. Margareta Eleonora v. Anders, major, † 1728. | 14. Fredrik, president, † 1759. Jakob Johan, landshöfding, † 1788. 5. Sara † 1812, moder till skalden Johan Gabriel Oxenstjerna. 8. Gustaf Fredrik f. 1731, kansliråd, † 1808; g. m. Aina Margareta Gottsman. Henning Adolf, riksråd, † 1775. Erik Gustaf, † 1770– Gustaf Fredrik Gyllenborgs far, Johan G., deltog med utmärkelse i Karl XII:s krig, tillfångatogs vid Dniepern efter slaget vid Pultava och deporterades sedan till Sibirien, men frigafs 1719 och återkom till fäderneslandet. Han dog som riksråd. Modern, Marg. Eleon. v. Beijer, var dotterdotter af grefve Erik Dahlberg och brorsdotter till den som vitterlekare bekante (se Hanselli, »Saml. vitterhetsarb. af svenske förf.» IX) Joh Gabr. v. Beijer, generalpostdirektör, † 1705. Strömsbro ligger i Svinstads församling nära Linköping. Det vid sjön Kolsnaren täckt belägna Skenäs egdes af grefve Erik Dahlberg, öfvergick genom dennes dotter och dotterdotter till Johan Gyllenborg och förblef i den gyllenborgska slägtens ego till 1832. I den svenska skaldekonstens häfder är Skenäs bekant såsom vistelseort under längre eller kortare tid for Runius, Olof v. Dalin, G. Fr.
Svar till » Milli », Vexiö, p. Dagny Tvii presterliga uttalanden i ' qvinnofragan (1885). Rvindespörgsmaalet. J. Faerden. - Om den kristelige Betragtning. af Kvindens Frigjörelse. J. K. Hostrup. Sammanfattade till granskning af ROBINSON. Gemensamma förutsättningar. et kan synas underligt att sammanstalla en diger lunta af redaktionsartiklar ur, Luthersk Ugeskrift~ med ett blott stenografiskt bevaradt yttrande i föreningen)) Dansk Kvindesamfiind,. Men de hafva det gemensamt: att utgå f r h - icke den abstrakta menniskan, utan den konkreta: man och qvinna; att följaktligen bida vara anti-socialistiska; samt att båda vädja först och sist till Itristliga känslor af förpligtelse, sådana dessa förekomma i hvarje menniskas medvetande redan genom hennes uppfostran och verksamhet inom något af våra vesterländska samhällen, och således icke. - .i likhet med vetenskapsmans och deras lärjungars uttalanden - vädja till, vare sig ett spiritualistiskt eller ett naturalistiskt moralsystem. Till deras bedömande är då vanlig allmänbildning, eller hvarje någorlunda boksynt menniskas fardighet i konsten att utdraga slutsatser tillräcklig. Trots likheten i utgångspunkter, ställer sig emellertid för de två församlingslararne slutliga önskningsmålet så olika: att norrmannen vill med alla lagliga medel hämma, dansken med alla lagliga medel främja qvinnoutvecklings-sträfvandet i riktning mot fullständig medborgerlig frihet; och dessa, hvarandra ytterligt motsatta önskningsmil predika de såsom uttryck af vördnad för, och ömhet om just qvinligheten, den båda akta som ett grundväsentligt godt för samhället. Att häpna och utbrista i ömkande löjen öfver ett så på- tagligt missförhållande, ja en så rentaf ologisk skiljaktighet i slutsatser, som de t v i prestmannens, tyckes ligga n a r a till c hands. M5 den då göra det, för hvilken likställighetsfrägan endast uppvisat den abstrakta grunden: vi äro alla mennislior.
» eller som det ock kallas: Barmhertigheten, börjande: » O m välgörenheten vill sin lexlust tvinga Mindre bitter blir då fattigdomens lott * och hon vill under adress A g d a Lundholm, Pöste restante, Göteborg, uppgifva sin adress, skall en afskrift af detta poem blifva henne tillsänd. Fast jag är öfvertygad, att ni på eder begäran o m råd skall erhålla många så- dana, kan jag ej underlåta att Öka deras antal. N i frågar, om man i en hjertats sak bör taga hänsyn till föräldrars vilja. Svaret derå är kanske det svåraste att gifva. Föräldrar kunna vara skarpsynta och endast, tänkande på sitt barns sanna lycka, de kunna äfven misstaga sig på den man, ni tror eder älska, samt hafva egennyttiga beräkningar till grund för, sina önskningar. nödgats afböja i dussintal. Prosauppsatsen är hållen i allt för predikande ton för att lämpa sig för Idun. Men den prydes af goda tankar och god stil; vill ni ej k o m m a åter m e d något mindre t u n g t? Ebon Hoi. V a r m t tack för det outtröttliga intresset! Närmare inom kort genom bref. — alma — Skulle ni ej hellre så godt först som sist något utförligare vilja tala for edra små vänner? Efteråt skulle det korta u p p - ropet verka dubbelt godt. Gabrietc. Direktör Ferd. Bengzon kunna vi af erfarenhet varmt rekommendera. eder icke, den som vinner tid vinÄktenskapets lycka är otvifvelaktig under de förutsättningar ni gör, men skadar det ej skaffa sig garantier för framtiden. Derför! Ä r e n I säkra på styrkan af edra ömsesidiga känslor och hafven I m o d att vid hvarandras sida kämpa lifvets strid, räcken då hvarandra handen oafsedt edra föräldrars vilja, t y den kan vara sjelfvisk. Allt beror på sjelfpröfmng, då menniskan hunnit till mognad, ej på andras vilja, äfven om det är föräldrars. Framförallt räck ej eder hand ät en man, den ni ej älskar, och besegla ej ett förbund med en lögn. Lef hellre ensam, äfven såsom sådan kan ni fylla eder uppgift i lifvet — j a! kanske bäst. Syster Anna.
I Stället för kustbevakningen genom flottan, hvars Befälhafvare sällan kärn na ränkorne vid Tullverket, och således lätt kunna föras bakom ljuset, och hvilkas fartyg, ehuru otjenlige till Tullbevakning, likväl kosta Staten årligen omkring 70,000 Rtdr Banco; i stället för de nu i alla afseenden oduglige uppsyningsman och strandridare, hvilka knappast kunna lifnära sig, borde JagtLieutenanter med bevarade, och efter localcn lämpade Den i2 Martii. 725 Jagter, samt uthamnsoch kustControlIer förordnas. Desse tjenstemän borde tagas af de vid verket uppammade och tilldelas boställen, belägne på de mäst t jeni ige ställen; emedan det torde blifva svårast för detn att få hyra rum der bevakningen är af nöden. De borde äfven hafva hästar på stat. Sådant är förhållandet i Danmark. Dessa boställen och hästar skulle kosta oändligt mindre än den närvarande kustbevakningen, som dock ej kan göra tjenst tidigt om våren och sent om hösten, då de flesta underslefven äro att befara. Nämnde Jagt-^ Lieutenanter och Controllörer borde tillika vara förmän för de tullbevakande lotsar, hvilka i allmänhet hvarken kunna eller vilja hämma de lagbrott, sorn öfvas i uthamnar och pä kusterne. 4:0. Hela inrikes bevakningsStaten, som är aldeles onyttig, och framlefver 6t'n tid i en lättja och overksamhet, som är källan till alla laster, borde indragas och Sjötullsverket bevaka och förpassa de t saltsjön inrikes gående fartyg. 5:0. Alla högre tjenstemän vid Tullverket såsom District-Tullkammare och Inspections-Chefer, Bevaknings-Controllörer, JagtLieutenanter och Öfveruppsyningsman, borde, på sätt i Norrige, Danmark och flera andra Länder sker, förordnas af Konungen. Alla lägre Tulltjensteman på hvilka Districts - Den is Martil, Tullkammareoch inspectioner uppgjorde Förslag, kunde förordnas af FinanceDepartementsChef. 6,o.
Uppå derefter framställda särskilda propos:r, beslöt R. o. Ad., alt ordet offentligen på i:sta raden skulle utgå, och att i öfrigt 1 §:n skulle bifallas, med den förändring, att på 5:te raden ordet civila skulle utbytas emot ordet offentliga. 2 §:n. Bifölls. 3 §:n. Hr von Hartmansdorff: Utsk. har i denna § uteslutit hvad som stod i den K. propos.-n, nemi. : "sönderslå eller uppbryta dörrar eller fönster.” Här står blott: ’’bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom.” Nu torde någon af ledamöterna i LagUtsk. påstå, att med dessa ord också förstås sönderslagning af fönster eller uppbrytande af dörrar. Det torde dock vara temmeligen osäkert. Jag hemställer derföre, 0111 icke §:n kunde få följande lydelse: "Göra upprorsmän våld å person, eller sönderslå eller uppbryta dörrar eller fönster, eller bryta eller vifva de hus, eller plundra,” etc. Frih. Boye: För min del hyser jag mycken betänklig2a H. 47 Den i4 April f. m. liet vid alt i vår brottmålslag lill catliegorien af uppror hänföra en sådan handling , som den att sönderslå en fönsterruta. Jag Lan icke förena mig med Ur von Hartmansdorff i fråga om denna ändring, utan begär bifall lill belänk. sådant som det är. Jag medger likväl, att det skäl, som blifvit i detta afseende af Utsk. uti motiverna uppgifvet , är alldeles olämpligt, nemi. alt under nu förevar, ö skulle förstås samma straff för den som slår sönder ett fönster. Jag skulle åtminstone, om jag voie domare, aldrig kunna tillåta mig att åberopa 3 §:n i upprorslagen för en sådan handling, som den att en pojke af kilsligln t emot ett fönster kastar en slant som knäcker en ruta. Det går icke an, mine herrar! att inför lagen sammanblanda lätlsinnighetens förseelser med ett öfverlagd! brott emot den allmänna ordningen. En rutas sönderslående är dock icke annat än en förlust för den enskilda mannen.