Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna anmärkning torde dock destomindre förtjena afseende, som lagstiftaren måste lemna åt hvars och ens enskilda omtanka, att, då han känner lagens innehåll, sjelf pröfva, hvad säkerhet han må tro sig äga för den försträckning han går att lemna. Man torde äfven kunna draga i tvifvelsmål om lagen bör uppmuntra en kreditor, att anförtro någon sin egendom, i hopp om betalning af hvad denne genom ett rikt gifte framdeles kunde förvärfva. I öfrigt äger ock den anmärkning rum, att kreditor icke kan hindra det äfventyr, hans förmenta rätt kunde komma att löpa genom äktenskapsskilnad. Kunde han nu billigtvis anse denna rätt för nära trädd genom en boskilnad, som inskränkte samfälligheten till hvad samfäldt lörvärfvas, och beröfvade den gäldbundna maken den giftorätt i egendom, som Lag-Utskottets Utlåtande Jtä 48. den icke guldbundne efter vunnen boskilnad kunde få, hvilken af kreditor såsom säkerhet blifvit tagen i beräkning; så skulle följden deraf blifva, att kreditors rätt, att ur den egendom af möjligen samfäld natur, som framdeles kunde den ena maken tillfalla, njuta betalning för den andras enskilda gäld, skulle äfven efter äktenskapsskilnaden fortfara. Att detta vöre orimligt, lärer icke behöfva an märkas. »Man skulle vidare kunna invända, att den gäldbundne maken, som möjligen genom olyckor och utan eget vållande kunde hafva råkat i obestånd, icke bör anses hafva förverkat den rätt, som för honom genom äktenskapet uppkommit. Jag anmärker härvid, att den inskränkning af egendoms-samfälligheten, den jag önskar att med boskilnaden förena, icke sträcker sig till annan egendom, än den begge makarne hafva i väntan, samt att den icke är vidsträcktare, än den sepa ration, som så väl i afseende derpå, sorni afseende på den egendom, hvilken redan befann sig i deras ägo, kunnat före vigseln genom upprattadt förord åstadkommas.
Efter min tanka skulle i afseende på Finska handeln det icke heller vara utan , sin nytta, örn tillämpningen af Författningarne mot lurendräjeri hvad Stockholm beträffar i så måtto förändrades, att till införsel förbjudne, men redan inpractiserade varor icke voro confiscation underkastade, då de till export på Finland angifvas, utan borde de mot ingen eller lindrig tull blott förseglas med tullverkets sigill eller j händelse af större qvantitet af bevakning till Furusund åtföljas. Det’ synes orimligt, att motverka utförsel af varor, hvilka man ansett till införsel böra förbjudas och som redan inkoinne eljest i öppna bodar försäljas och i landet förbrukas. Med controll att varorne kommit till det vid hafsbandet be* Ugne Furusund och med de stadganden seglationsordningen innehåller tror jag ej det vore att befara, att Fartyg destinerade till Finland skulle ur segelleden afvika för att sprida dessa varor på Svenska kusterne, hvilket dessutom ehuru föga sannolikt i sjelfga verket ej skulle medföra större olägenhet, än otn samma vahror af Svenske' medborgare i Stockholm blifvit upphandlade. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 P r o t o c o 11, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1817 och 1818. Sjette Bandet.- Första Afdelningen. STOCKHOLM, Tryckte hos Oloe Grahn, 1818» Lördagen den 2 Maji 1818» Pleaum klockan 9 förmiddagen. Upplästes till justering och godkändes följande från Expeditionsutskott^ insände Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl» 1:0 Ont den under BergsCollegif förvaltning tillförene ställda Gassa och CommeiceRådet Galléns derifrån erhållna Lån. 2:0 Ora Engelsmannen Thomsons införskrifvande till försök med ett nytt Jernberedningssätt. 3:0 Om rättelse i Nådårsoch Besparings.
Men nu sedan vi » bekantat » oss med främlingarne, förstå vi ju hvarandra bättre än förut, och fletta är ju en af oHentulistkongresscrnas förnämsta uppgifter! Vilja våra lärde professorer studera de österländska språken grundligare än hittils, så att de vid nästa kongress kunna samtala med sådana herrar som den blide soldyrkaren Modi, den i högre rymder sväfvande, fantasirike skalden Dhruwa, som bland annat på sitt hemlands, af oss oförstådda språk, sjöng Hans Majestät Konungens lof, så kunna de det nu, sedan de, tack vare kongressen, fått ett helt hästlass ny orientalisk literatur till nattlektyr. Vid kommande kongresser ska vi derför hoppas att de ej behöfva stå och kallsvettas vid tanken på att tala tarflig tyska och franska, som ej gör mången glad, och som icke ens olärda profryt-tare gema staka sig på. Visste vårt kunskapstörstande folk icke förut hur en äkta orientalist såg ut, så ha de nu fått se museimän sitta med benen i kors midt i Kungsträdgården, som andra patriarker, och detta alldeles gratis till på köpet. De ha fått snudda vid de långväga främlingarnes kaftaner och burnuser, fått byta ut sina visitkort med de plebejiska namnen Andersson och Pettersson på mot orientaliska dito å hvilka det stått: Hariral Harshadrai, FA-Baschir Ben-Roustan * och andra * Red. begagnar här tillfället att insätta Ben Roustans porträtt, graveradt af G. Forssell efter fotografi utförd af hr Roesler för » Dagens Krönikas » räkning. Den ståtligaste af araberna, en jätte till kroppsbyggnad, endast 27 år gammal, bär Ben Roustan på sitt visitkort titeln » Membre de la Justice Musulmane ». Hans hemvist är staden Tlemcen i Algeriet. Han har fått fransk uppfostran, men har icke besökt Europa förr än nu, då han från utställningen i Paris företog en afstickare till Stockholm. Den svenska hufvndstadens naturskönhet och bygnadsstil gjorde icke något intryck på den jovialiske araben. Då utgifvaren af &gt;Da-konstigheter.
4l den lid, de i tjernsten äro, emot husbondefolk; men i synnerhet skall det åligga landsoch stadsfiskare, samt krono-, stadsoch polisbetjent alt å dylika förbrytelser hafva noggrann uppsigt och dem vederbörligen åtala, vid laga ansvar, der sådant åsidosattes. Mom. 2. Sådane förbrytelser böra, så i stad som på landet, vid allmänna domstolarne åtalas och afdömas, med undantag i de städer, der poliskammare finnes och hvarest dylika mål i hitintills vanlig ordning he lland las. Mom. 3. Då den tilltalade skriftligen erkänner förbrytelsen, må han svara genom fullmäktig och undgå personlig tillställelse, derest icke domaren finner sådan nödvändig. § 35. Om någon af de betjente, som böra vaka öfver eflerlefnaden af denna förordning sjelf bryter deremot förmedelst oloflig bränvinsförsäljning, vare. lian förfallen till dubbla böter och miste tjensten. § 36. Alla i denna förordning utsatte böter skola, i vederbörlig ordning fördelas sålunda, att församlingens fattige tillfaller en tredjedel och målsäganden, derest han saken vid domstol sjelf ulförer, två tredjedelar. Varda förbrytelserne hos fiskaler eller kronobetjente eller andre för tillsynen behörigen tillförordnade personer angifne, samt målen af dem instämde och utförde, då skall målseganderällen eller två tredjedelar af böterne till hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas. Värdet af bränvin och käril, som förbrulits, fördelas på enahanda sätt; börande såväl bränvinet, som kärilen, på offentlig auktion försäljas och beloppet i saköreslängden redovisas. § 37. Moni. i. Bilter skola gäldas af den pliktfalIdes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast i mån af bristen; börande församligens fattigas rätt icke förr utgå, än målseganden sin andel njutit. Bih till 11. St. Prot.
Fältmarskalken Lennart Torstenson beherskade med sin lugna klara blick desse krigare, hvilka redan så ofta anfört härar på eget ansvar. Efter Gustaf Adolf fanns ingen så älskad och fruktad man som Torstenson, ingen som så kunde vinna och kufva ett trotsigt krigarehjärta. Han frågade sitt befäl om detaljen, men behöll för sig krigsplanen och det beslut som blef afgörande. Helst, sade han, ville han undvika en stormning. Leipzig var rikt och väl försedt med alla förråder, som kunde för hären blifva af största nytta. Dessa borde icke vid en stormning sköflas eller förstöras, fastmera borde staden tvingas att kapitulera. Dock trängde tiden hårdt på och tålde intet uppskof, emedan den kejserliga hären redan var i marsch att undsätta Leipzig. Krigsrådet skulle utlåta sig om bästa medlen att skyndsamt betvinga staden. Mortaigne, den hetsigaste, hade dagen förut blifvit med förlust slagen tillbaka vid ett försök att storma Paulinerkollegiet och yrkade på en ny, allmän stormning dagen därpå. Med honom förenade sig Wrangel, Königsmark, pfalzgrefven och Stålhandske. Lilliehöök, biträdd af Axel Lillie och Wittenberg, ansåg försvarsverken för starka och brescherna ännu ej praktikabla för stormlöpning. Man borde invänta artilleriets verkan två eller tre dagar framåt och därefter erbjuda kapitulation. Slange anmälde, att han utsändt en kunskapare, som hvarje ögonblick kunde väntas åter med rapport om general Piccolominis marsch. Hade man ännu tre dagars tid, ville han förena sig med Lilliehöök om att vänta. Fältmarskalken anmärkte, att öfverste Stenbock med tre framskjutna brigader vid Connewitz bevakade fiendens rörelser. General Piccolomini, tillade han, står fyra dagsmarscher härifrån i Lausigk. Min kunskapare, sade Slange, inväntar icke fienden; han uppsöker honom. Meningarna förblefvo delade. Fältmarskalken, med en redan uppgjord plan, som han ej fann för godt att meddela, var i begrepp att upplösa krigsrådet, när en ordonnans utkallade Slange.
Jag får dock upplysa, att det ifrågavar. målet är af den enskilda beskaffenhet, att BancoUtsk. sjelf afgör det med R. St:s rätt, och att det således när sorn helst kan afgöras, blott tillräckligt antal ledamöter af hvarje Stånd komma tillstädes. Någon klagan i öfrigt öfver dröjsmål med afgörandet af andra b:coärender, som äro af allm. beskaffenhet och erfordra R. St:s beslut, tror jag icke, att BondeSt. med skäl kan föra. Hr Hjärne, Harald: Utan att ingå i något bedömande af ordförandens i BancoUtsk. förklaring, hvilken jag funnit tillfredsställande, finner jag BondeSus prot.utdr. ej kunna betraktas annorlunda än sorn ett skämt och tillstyrker altså, att det endast måtte läggas till handhna. Gr. von Fersen, Hans: Prot.utdr. innehåller a:ne saker: 1:0 klander mot ledamöters af BancoUtsk. uteblifvande från Utskrs sammanträden, och 2:0 enskild uppmaning Maj. till ordföranden om skyndsammare handläggning af Utsk:s göromål. Uti ingendera delen har man iakttagit en grundlagsenlig form. Hvad angår ledamöters af R. o. Ad. uteblifvande från Utsk:s sammankomster, så äger R. o. Ad. att ställa sig 24 § Ridd.Ordn. lill efterrättelse; och hvad den sednare frågan beträffar, tvekar jag ej säga, att det skulle vara olämpligt, örn Ståndet framställde en begäran till en dess enskilda ledamot. På dessa grunder anhåller jag, att BondeSt:s prot.utdr. må läggas till handbna. Frih. Boye, Fredr.: Denna inbjudn. tyckes i sanning vara af beskaffenhet att knappast förtjena besvaras; ty jag får äran upplysa, att det ej är mer än ett enda mål, hvars afgörande blifvit fördröjdt, och detta är af så ringa vigt, att det af Ulsk. kan afgöras med R. St:s rätt, blott 6 ledamöter af hvarje Stånd komma tillstädes.
Denna garanti är så mycket nödvändigafe i Europas närvarande ställning, då striden emellan enväldiga och lagbundne Styrelseformerne är gifven, då båda delar luta till ytterlighet, och då det vore värdigt det Svenska Folkets lugna sinne, och öfverensstämmande med dess politiska ställning och krafter, samt andan af dess grundlag, att gå en medelväg emellan dessa ytterligheter, upprätthållande nationens rättigheter å ena, samt stänga vägen för sjelfsvåldet å andra sidan, ett sjelfsvåld, som TryckfrihetsFörordningeng tillkonstlade Jury och deraf följande ringa böter och straff, icke ensamme kunna hämma. Som ConstitutionsUtskottet emedlertid föreslagit upphäfvande af Indragningsrättigheten hos HofCanzleren, och derigenom förekommit godtycket i censuren, utan att tillika föreslå •n motsvarande garanti mot d«t möjligen in^ träffande sjelfsvåldet i Dagbladen, får till Ridderskapet och Adeln jag vörd&amc hemställa» om ej Den 21 Maji /. m, 22f t:o. Böternee belopp för olika Tryckfrihetsbrott begångne i dagblad och periodiska skrifter borde förhöjas. 2:0. Utgifvare eller Förläggare af Dagblad och periodiska skrifter, stalia vederhäftige mäns borgen för så stor summa, som möjligen i böter af dam kan komma att erläggas. 3:0. Tryckfrihetsbrott i Dagblad och periodiska skrifter dömas af vanliga Domstolar, och icke af Jprymän, såsom dertill mindro passande. Dessa garantier emot Tryckfrihetens missbruk finnas så väl i det Constifutionella Frankrike, sotn i det än friare England* der tryckfriheten likväl är större än i något annat Landf på jorden. Hof-Canzlerens indragnlngs-rättighet aE Dagblad och periodiska 6krifter skulle i thy fall helt och hållit kunna upphöra, eller åtminstone inskränkas till indragning af viss Nummer, utan att gälla för hela tidskrifter. I anledning häraf får hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapets och Adeln jag vördsamt föreslå återremiss af Betänkandet, med anhållan at£ Utskottet, i händelse det skulle gilla ofvannämnda åsigt ville utarbeta
Ständers StatS-Utskolt uti Protocolls Utdrag af den 8:de i denna manad tillstyrkt, atl Leckö Kungsgård, med derunder lydande lägenheter och förmåner, af hmad namn och beskaffenhet de wara mä, med undantag af alla dit tillförene anstagne Kronooch hjelpe-dagöwerken, mätte under en rid femtio är uti förläning lämnas till Herr General-Lieutenantm m. m. Friherre ^lercreutr, deft Fru och Arfwingar, bestöt Preste-Ständer, att hwad SmtS-Utftkortet såmedelst hemstäldt till alla delar gilla; hwarom de Respeckive Med-Ständen samt bemäldie Utffon skulle wördsamt och wänligen underättaS. bit tuxra. S.D. I anseende till åtskilligt tvid Riksens Högl. Ständers Constitutious-Utskolts Förflag till answarighets lag för StatS-Radets Ledamöter, gjorde anmärkningar, blef berörde förflag äterremitteradt till ConstitutionS-Ukskottet, som af anmärkningarne skulle erhälla del; Hwarom wördsam och wänlig underrättelse härigenom skulle de respective Med-Sländen lämnas, bit luxra. S° D° 1586 Den 27 November. S. D. Föredrogs a nyo Riksens Högloft. Ständers Slars-Ulskotts den 25 nästledne Oktober pä bordet lagde prokoeolls utdrag, rörande Herr Kongl. Secreterare» Istres förftag, att wid hwarje genom dödsfall eller afsked sig yppande vacancc af Embeten och Syolor sä i Civile som Militaire och Eccleftastique Stater, samt alla dem som derunder lyda eller räknas, utan alt skags undantag, det vacante Embete: och Timsten borde stä ett fullt är ledigt, eller om Kronans och det Allmännas tjenst ej detta medgiswer, ätminstone den dertill anflagne lönen med alla derwid förenade förmäner Staren besparas och i Dest Casa ingä.
Kommande å innevarande års anslag att alräknas så väl de, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 15 Februari innevarande är, beviljade 500,000 Ridr lör arbeten å vestra stambanan, som äfven det belopp, al (.00,000 Ridr, hvilket Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 28 nästlidne April, särskildt anvisat för vidtagande af förberedande åtgärder i och för de jernvägsarbete!), som under innevarande riksdag komme att beslutas. Under handläggningen af förevarande fråga har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, hvad som också är allmänt kändt, att egarne af den jord, som för jernvägens behof skall alslås, icke sällan, på grund af nu gällande expropriationslag, erhålla en ganska högt beräknad ersättning, jemte det att samma jernväg, för hvars anläggande öfver deras mark de sålunda undfå en ansenlig betalning i penningar, tillskyndar dem 118 Expeditions-Ctshottels Förslag• till unden!. Siri/velse J\’:o 64. betydliga fördelar och utan någon deras åtgärd eller kostnad förböjer värdet af deras egendom. Det vill likväl synas Rikets Ständer att, då kostnaderne för jern vägsanläggningar i vårt vidsträckta land under alla förhållanden måste stiga till stort belopp, det vore billigt, om de närmast kringboende i så målto bidrogo till dessa kostnader, att vid värderingen af den mark, som borde för jernvägen upplåtas, skulle tagas i betraktande icke allenast den förlust, som tillskyndades desse jordegare genom upplåtande af mark från deras egendom, utan ock den ofta betydliga fördel, som den ifrågasatta jernvägsanläggningen kunde komma att för egendomen och dess innehafvare medföra; och Rikets Ständer anhålla fördenskull i underdånighet, det E. K. Maj:t i nåder täcktes låta utarbeta förslag till en sådan förändring af Kongl.
Destat^m kan såsom ytterligare staf emot en wist lids bestämmande i detta fall ancagas. att den Löftesman som först bliswit sökt, är angelägen att ju förr, desto belldre söka sine medlöttesmän och deste, som sökas sed-m, re och för en mindre del, an den som först mäste utbetala hela summan, äro alltid för ett mindre betalnings answar blottställde. Pä deste grunder kan Lag-Utstottet icke tillstyrka bestämmandet af annan tid, än den Lagen i allmänhet miättcr för kraf, hälst Utstottet destutom finner, att om någon motsägelse i detta fall gifwes, ligger orsaken dertill uti den, emot ursprungeliga egenskapen af Borgen såsom för egen skuld, stridande förestrist uti 4 §. af 1798 ars Förordning, akt Fordringsägarens rätt att lagsöka Löftesmän, hwilka såsom för egen skuld borgat, bliswit innom der utsatt tid inskränkt. Lag-Ulstottet anser i följd häraf öfwerflödigt och vlämpeligc, att någon förklaring i detta fall färesta. Sedan Lag-Utstottet beswarat de anmärkningar, som blitwit »ppade wid de Lagfragor hwilka innehallas i Lag-Utskottets förra Memorial, aterstar för-Lag-Utstottet cm ottea sig öfwer de påminnelser som innom alla de Respectwe Ständcn bliswit ajor, de wid io:de puncten af samma Memorial, hwiiken handlar om de bilagor, sorn ä.Mt JustitieOmbudsmanneos Berättelse. mc> Den z Julli. Det första ämnet är om de Fängelser, Lazareiter, Hospitaler och Barnhus, hwilka JustitieOmbudsmannen under sina resor besökt, och i anledning hwaraf han till Kongl. Maj:t underdanigst och till KonglSeraphimer-Gillet afgifwit Berättelser om förhållandet med deras tillstånd samt de missbruk, som han upptäckt och de rättelser han ansett nådiga 06) nyttigt.
Beträffande åter motionärens framställning om befrielse från mantalspenningarne för alla dem, som icke egde en årlig behållning af minst 200 R:dr banko, så enär, enligt hvad ofvan är omförmäldt, redan vid sistlorflutna Riksmöte de mest behöfvande samhällsklasserna blifvit från denna afgift befriade, och dessutom stadgandet om en viss behållning för dem, som fortfarande borde erlägga mantalspenningar, enligt Utskottets tanke, skulle vid tillämpningen möta väsentliga svårigheter, finner Utskottet icke heller detta förslag böra af Rikets Ständer bifallas. Deremot har Utskottet, uppå framställning af samma motionär, funnit sig föranlåtet att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å den skiljaktighet, som förefinnes emellan grunderna för utgörandet af denna afgift, hvilken erlägges af mantalsskrifna personer från fyllda 17 till och med 63 år, och för bevillningen efter första artikeln, som utgår ifrån fyllda 18 och upphör med fyllda 60 år; och då undanrödjandet af denna skiljaktighet skulle, utan att medföra någon betydlig minskning i Statens inkomster, bereda väsendtlig lättnad och större enkelhet vid mantalslängdernas uppgörande samt afgiftens debitering och redovisning, äfvensom det i öfrigt torde böra medgifvas att de fleste personer före 18 och efter 60 års ålder äro mindre arbetsföre, får Utskottet på dessa skäl hemställa, att mantalspenningarne hädanefter må beräknas från fyllda 18 år och i de fall då, enligt hittills gällande stadganden, befrielse derifrån efter 63 års ålder tillgodonjutes, upphöra med fyllda 60 år; och torde, i händelse detta förslag bifalles Rikets Ständers blifvande beslut böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra uppgöra en beräkning af den minskning i Statens inkomst utaf mantalspenningarne, som skulle föranledas dels af Utskottets nu framställda förslag och dels af den nya inyntberäkningens tillämpning vid denna afgifts utgörande, dervid, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 3 Februari 1855, kungjordt genom Kongl.
Men godheten, denna gudaskänk, som är rättvisans qvinliga symbol, den tog slutligen öfverhand, och hon lofvade, sakta och stilla gråtande, att försöka ställa allt till det bästa, om Lena deremot ville lofva henne att hädanefter på alla upptänkliga sätt uppföra sig rätt och vara beskedlig. Lena lofvade allt i denna sin nöd, hon lofvade, som man säger: «guld och gröna skogar»; ty hänförd af den häftiga, otyglade kärlek hon verkligen kände för Gunnar, och som vuxit för hvar dag i bredd med hans kallsinnighet, var föreställningen att förlora Gunnar, att skiljas från honom, nu då hon tvärtom beredt sig att i ro få ega honom, det var en tanka, ändå långt förfärligare för henne, än all skam för sitt uppförande, all vanheder, allt det förakt och begabberi, som hon väl visste skulle blifva hennes lott, om Gunnar satte mor Ingrids hotelse i verket. Slug och illistig, som Lena var, visste hon nu rätt väl att lägga sina ord så, att hon lyckades beveka mor Ingrids gullgoda hjerta, samt framställde den kommande tiden med de mest vackra och ljusa färger. – Och aldrig skall Gunnar – sade hon i sin öfvertalningsifver – någonsin behöfva streta och sträfva för gossen (om han lefver), för den ska’ jag nog sörja för, och med den blir alltid god råd, och mången förmån komma vi kanske att få, som inga andra torpare hafva, och jag ska’ tjena Gunnar, och er, svärmora med, alldeles som en piga, och det i all min da’r, och Gunnar ska’ aldrig, och j ska’ heller aldrig ångra eran godhet mot mig, utan jag ska’ göra allt mitt bästa, i all mi’ tid, för att göra er till pass. Så talade Lena, och mor Ingrid lyssnade till både löften och förmåner.
VALBORG. BJÖRNKLO (med en axelryckning). varit hennes »trolofvade brudgum». Man kan ha älskat en qvinna, utan att ha GERTRUD (Häftigt gripande kring Hilmas arm.) Mamma! ger. Jag svär det! Jag svär, att han lofvat att bli min make! ASSESSORN. VALBORG. Tro honom inte, tro honom inte! Han lju VALBORG. Har ni bevis? mitt ord, mitt förflutna lif, som är utan fläck, bevis nog? Se här hans bref, och se här se här det skamliga kontrakt han velat uppgöra med min heder. (Lemnar papperet åt assessorn). Bevis! Tror ni då, att när en qvinna älskar, aktar en tänker på att ta intyg på hans löften, på hans eder? Hon bara tror, tror, tror! Är det ett fel att tro, då har jag i sanning felat mycket! PROFESSORN. Bevis? Hvad menas med bevis? Äro inte man, så som jag älskat, aktat honom, att hon då känd motsvarighet. Hilma, förklara då Detta är i sanning ett uppträde utan hvarje vudet i hennes knä, men reser sig snart ånyo upp, deltagande). Sedan. (Gertrud går till farmor, gömmer huf HILMA. och visar under det följande ett varmt och innerligt ASSESSORN. VALBORG. Hvad begär ni? len tvinga honom att uppfylla sina pligter. Jag Hvad jag begär? Jo, jag begär att I sko begär skydd för det oskyldiga barn, vid hvilket han ämnar sammanknyta sitt fläckade lif; jag begär skydd för min gamla blinda mor; och jag benamn för min son. gär, nej, jag fordrar, som min oafvisliga rätt, hans FRU HILLNER. ASSESSORN. VALBORG. Hvilken fräckhet! Ha' ni varit ringförlofvade? Ringen gör inte förlofningen. som sin? Har han i vitnens närvaro erkänt er son VALBORG. ASSESSORN. Tror ni att man tar vitnen på sådant? Dessutom hans ord gälde för mig mer än tusende vitnen. ASSESSORN.