Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hade hittills icke gjort sig riktigt reda för, huru öfverfarten till Sverige skulle försiggå. Nikifor hade, förlitande sig på rublarnes språk, visserligen uppgjort en plan, men opraktisk som han sjelf var, var planen det likaså. Nadeschda, som då hon funnit att hitom Fredrikshamn ingen menniska förstod ryska, troende måhända att de befunno sig i ett slags mellanliggande land som bildade öfvergången från det fruktade Petersburg till hennes längtans förlofvade land, Sverige. Deras toiletter befunno sig, af lätt förstådda skäl i ett fullkomligt upplösningstillstånd, ty brådskan under den ilande färden hade icke medgifvit någon reparering och att verkställa uppköp hade ju varit att exponera sig på det oförsigtigaste. När derföre den mycket beställsamma jungfrun omsider aflägsnat sig ur Nadeschdas rum och Nikifor dragit sig tillbaka till sitt, dock icke förr än de gemensamt korsat sig samt bedt Gud och sina skyddshelgon om bistånd och nåd, var det icke utan en känsla af djup nedslagenhet och blygsel som Nadeschda började afkläda sig för att efter sju dygns vakor få hvila i en ordentlig säng. Huru såg den präktiga balklädningen nu ut? Skrynklade, rifna och nedsmutsade spetsar och blonder hängde i bedröfligt virrvarr kring den medfarna drägten och allt slängdes med ängslig hast undan af Nadeschdas, af en lätt förklarlig rörelse darrande händer: det hela en icke, oäfven bild af en känsla midt emellan ånger öfver ett begånget, sig sjelf hämnande, felsteg och en uppoffrande handling. Det ur sina flätor lossnade långa håret föll i en oredig, nattsvart kaskad öfver den ungdomliga gestaltens nu till en del blottade, fina former. Med en känsla af hittills okändt kroppsligt behag utsträckte hon dock de arma, tröttade lemmarne i den varma, mjuka bädden, hann knappt tänka på Nikifor och insomnade i lugn och frid, med ett leende i de sköna dragen, liksom saliga drömmar hölle henne skadeslös för de vakna stundernas vedermöda. Äfven öfver
Af handlingar, hvilka dels blifvit fogade vid motionen dels till Utskottet inlemnats af Riksdags-fullmägtigen Jan Andersson från Stora Kopparbergs län, hvilken vid remissen af motionen, emot densamma framställt åtskilliga erinringar, har Utskottet inhemtat bland annat, följande förhållanden. Genom Kongl. 5Iaj:ls nådigste Förordning och Reglemente emellan allmogen och soldaterne uti Kopparbergs län af den 12 Januari 1728, har Kongl. 3Iaj:t stadfästat den genom Kongl. Resolutionen den 21 Oktober 1682 allmogen i Dalarne gifna försäkran, att, sedan de ökat talet af sitt vissa knektehåll tili 1,200 man, »hvarken de sora den tiden Iefde, elier deras efterkommande, skulle då eller i tillkommande tider blifva betungade med högre knektehåll än 1,200 man.» Detta sålunda bestämda antal är emellan de särskilda socknarne fördeladt, utan att Garpenbergs socken deruti tager någon del, hvaremot Lima socken uppställer 40 soldater, Malugns 44, Appelbo 11, Jerna 23, Nås 13, Floda 15 och Elfdals-socken 32.
"Som den för henne nyss presenterade herr Erik Stenrot ('Eero Kivijuuri' lät mitt fennomanska namn) önskade bli i sällskapet upptagen, men den ärade gästen från Sverge ännu icke var mäktig finska språket, så ville hon hemställa till medlemmarne, huruvida det icke för denna afton skulle tillåtas att i samtal med honom begagna sig af svenska språket; dock skulle detta medgifvande", tillade hon skälmskt, "endast gälla föreningens qvinliga medlemmar. Den som bifaller härtill upplyfte handen." Ett allmänt bifallssorl följde och under muntert skratt upplyftes en mängd täcka händer rakt i höjden. Jag tror nästan, förlåt mig Jenny, att somliga unga damer voterade med båda händerna. Den intagande professorskan meddelade mig nu leende att herrarne derföre blifvit uteslutne från rättigheten att tala svenska, emedan fruntimren, åtminstone den ena qvällen ville allena få disponera öfver den välkomne svenske gästen. Sådant var mitt inträde i den helsingforsska societeten. Jag innesluter här några blad ur min dagbok, hvilka jag icke ens hunnit genomläsa. Ursäkta derföre stilens vårdslöshet. Jag tror dagboken börjar med tredje dagen af min härvaro. Helsa tant och lef väl. Eder Erik. P.S. Aina Ros är ovilkorligen ett af de intelligentaste fruntimmer jag sett. Hon är utmärkt vacker och lika munter som hennes bror är allvarlig. Jenny slutade läsningen af brefvet, men gömde "dagboken" till lektyr för sin egen räkning. "Men det är ju oförsvarligt, Jenny lilla", utbrast tant Agatha, "han talar ju bara om den der Ros och sina finskor i hela brefvet. Har han då alldeles glömt bort dig? Men vänta bara, jag skall skrifva till honom en epistel, jag, och..." "För all del, snälla tant, låt bli det", afbröt Jenny och försjönk såsom det tycktes i djupa tankar. Det var väl ändå något i det der brefvet som smärtade den unga damen, men denna sinnesstämning räckte åtminstone till det yttre icke länge. "Sade inte morbror Stråle i går att alla mina papper och vexlarne äro i ordning?" frågade Jenny.
och om det ofta händer, i de mäst sädesrika Provincer, att äfven denna så högt prisade afsättning brister, så har man väl, i alla fall, ingen rätt att särskilt räkna jordbruket till fördel, att den icke alldeles eller alltid saknar afsättning; ty afsättning är ingen annsn fördel, än en så oumbärlig för alla Näringar, att den alltid måste förutsättas såsom gifven, så framt Näringen icke skall rent af falla. För att icke sammanblanda begreppen, torde man vidare böra påminna sig, att för uppräkningen af allmänna låne—tillgångar är det alldeles likgiltigt, huru dessa tillkommit. Vi känna, att i JernContoret har Brukspatronen en gifven rätt till lån, och när fråga blott är, om hvilka lånetillgångar Brukspatronen har, är detta nog; äfvensom det är, för jemförelsen med jordbrukarena tillgångar, alldeles nog att känna, det jordbrukaren har ingenting svarande deremot. Huru JernContorets fond tillkommit, är mig i denna pröfning alldeles likgiltigt; nog af, att den lernnar lån åt Brukspatronen, icke åt jordbrukaren. Jag tror mig deremot böra erhicdra, att om ifrågavarande anslag lemnäs åt Jordbruket 356 Den 8 Junti j. m. tili Odlingslån, så har Brukshandteriogen, i andra hand, nytta deraf, ty då genom en större odling, mera spannemål produceras, så faller spantiemålen i pris, och derpå vinner Brukspatronen förnämligast, emedan det är han, sorn mest behöfver köpa spannemål. Med den Ledamot, som trodde, att 200,000 R:dr voro för mycket åt Sillfsngst-näringen, kan jag ej förena mig; utan önskar deremot hjerteligen, att denna summa snart må blifva för liten, hvilket också här blir fa 1 let, om och när Sillfångsten uppginge ti!! den lyckliga höjd, som den i förra tider ägde, hvilkas återkomst man hoppas att kunna ernå. Att dertill taga en styfver från Strömrensningsfondeo, kan jag ej tillstyrka. Ändamålet lör denna fond är lika angeläget, som Sillfångstens, [nD?n 1809 års
Petter Haraldssons motion, att bevillning efter 27 § icke må åläggas andre gerningsmän och handtverkare, än sådane, som är o i vederbörlig ordning dertill antagne. Hr Printzenskjöld: Jag har icke reserverat mig mot det beslut, som Utsk. i detta fall fattat, ehuru jag ej biträdt. detsamma. Jag har nemi. ansett, att orden, ”i behörig ordning antagne” icke bort i förslaget inflyta. Man vet nemi. att på landet ofta finnas personer, hvilka ensamt sysselsätta sig med handtverk och icke kunna hänföras till egenskapen af s. k. arbetsfolk; man vet att desse handtverkare i allmänhet icke äga s. k. gerningsbref, utan idka deras handtverksrörelse på grund af 1833 års författning om försvarslösa personer, hvilken innefattar åtskilliga bestämmelser i afseende på rättigheten alt kunna sjelfva sig försvara. När nu sä är förhållandet, och det icke synes vara billigt alt sådane inom en socken bosatta personer, hvilka af deras handtverk helt och hållet hemta sin suhsistance, skulle alldeles bli befriade från annan skatt än skyddsafgift och mantalspenningar, helst den särskilda beskattning af 24 sk., som åläggas arbetsfolk, på dem icke äger tillämplighet, så har jag, för min del, trott, alt desse handtverkare böra, så hädanefter som hittills, i afseende på deras beskattning, förblifva i lika ställning med vanliga gerningsmän. De äro delta de facto, om ej de jure, och Slaten har lika rätt till bevillning af den ene gerningsmanncn som af den andra. Jag afstyrker således det tillägg, hvarom nu är fråga, och anser den redaclion, som nuvar. bevillningssladga innefattar, fortfarande böra bibehållas. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Jag har redan i min reservation instämt i detta fall med hvad Hr Printzenskjöld nu så 4 H. 74 586 Den 30 November c. m. tydligen utvecklat, ock anser allt vidare yttrande ifrån min sida öfverflödigt; instämmande med honom, att ordalydelsen i nuvar. bevilln.förordn. i delta hänseende må förblifva oförändrad.
Alt i möjligaste mån lindra dessa afyifter har utgjort en annan, lika vigtig grundsats, som Ltskotlel vid uppgörandet äf tulllaxe-förslaget omfattat; och denna genomgår jemväl Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga skrifvelse. Utskottet är öfvertygadt, att ju mera dessa grundsatser, icke ensidigt, utan bredvid hvarandra, inrymmas tillämpning, ju säkrare skall Stats-verkets påräknade tull-inkomst inflyta och ju mera skola äfven konsumenters och producenters, endast genom Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 3. / en felaktig lagstiftning söndrade, intressen förenas samt tulltaxan vinna den stadga, sorn i hennes närvarande skick hvarken är önskvärd eller ens kan anses möjlig; —men utan billiga eftergifter från ena och andra sidan af de fördelar, som särskilda näringar förmena sig ega i gällande tulltaxe-bestämmelser, låter reformen icke genomföra sig. Alt Utskottet, vid öfvergången till ett friare tullsystem, icke hängifvit sig åt någon abslrakt theori, ulan med omsorg alvägt hvarje konkret fall, derom torde de föreslagne förändringarne vittna; och Utskottet, som anser vidare yttrande öfver Herr Prinlzenskölds och Johan P. Andreassons ofvan omförmälda motioner icke erfordras, öfvergår härmed till redogörelsen för de ifrågakomne förändringarne i gällande lullbeslämmelscr. Härvid bör Utskottet först anmäla, att enär de, hufvudsakligen i 1845 års tullTullvärtaxa, upptagna tullvärden, efter hvilka tolag m. fl. afgifler nu beräknas, befunnits i flera fall oriktiga och stundom mera än dubbelt öfverstigande varornes verkliga värden samt sålunda för trafiken medföra vida högre afgifter, än lagstiftningen afsett, Utskottet, dertill jemväl af motionärer uppmanadt, granskat dessa tullvärden och i en sär skild kolumn afbilagde taxe-förslag upptagit desamma till de belopp, som ansetts närmast motsvara varornes verkliga värden, så vidt dessa för hela varuklasser kunna utrönas och bestämmas.
Också var min herr fästman just af den sorten, som så väl förstår konsten att bedåra ett stackars flickhjerta, men, underligt nog, midt uppe i detta kärleksrus fans en besynnerlig otrygghet, en tom, platt, känsla, som alltid gjorde mig ängslig — troligen var det derför att just den der sympatin fattades — också slog jag snart upp förbindelsen, till alla väninnors stora förvåning. » » Det var modigt och rätt gjordt af dig! Minnes jag rätt, hade du annars nu varit en ståtlig friherrinna. » » Jo säkert! Men också en bra olycklig friherrinna! » » Du är en ädel qvinna, Klara, som förtjenar en varmare, skönare lycka än den, blott börd och samhällsställning förmå skänka — nej, du skall blifva en liten lycklig doktorinna, blott du tager mina råd och förmaningar ad notam — detta trots din bakvända uppfostran. » » Ja, min uppfostran är nu verkligen förfelad! Du har mycket, du Elise, att tacka din förståndiga mor för. Ack, om jag haft en mor, som aldrig så litet vändt min håg åt det husliga, men aldrig! Der blef jag uppassad, till och med min mor bjelpte till att passa upp mig; der fick jag undervisning i alla möjliga ämnen, men aldrig en idé om något af det, som fordras för att blifva en god maka och husmor; så mycken tid bortspild på onödiga saker. Men kanske min mor aldrig trodde jag skulle blifva gift. » » Hvilken ställning qvinnan än intager i samhället, bör hon dock alltid hafva någon insigt i husmoderskallet. Detta borde hvarje moder betänka oeh derför redan från barndomen vänja flickan vid husliga sysslor, skärpa hennes ordningssinne och låta henne så mycket som möjligt passa upp sig sjelf. » » Nå, nu låtsa vi, att jag är en liten nybörjerska. Säg mig då, hur skulle jag nu börja, för att det möjligen skall blifva något af mig? » » Jo, börja med att bortlägga en mängd ovanor! I stället för att ligga till 10-tiden, så gå upp senast k.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade sig icke konna finna, alt denna motion kunde remitteras, enär den på intet sätt vore motiverad af det beslut, sorn R. St. fattat i den fråga, hvilken varit till Lag Disk. remitterad, och som Hr Cederschjöld ansett kunna föranleda denna motion. Hr Landtm, ansåg icke 56 §:n Riksd.Ordn. kunna föranleda till dess väckande och remitterande till Utskott. Hr Cederschjöld, Robet l Theophron: Den förklaring, som Hr Landtm, nu afgifvit, att Hr Landtm, finner sig förhindrad att framställa propus, pä remiss af min motion, förefaller mig i högsta måtto oväntad. Val har jag hört, att en sådan framställning skulle af enskild ledamot inom detta Stånd göras, men jag kunde aldrig tro, att hans begäran skulle vinna Hr Landtnäs bifall. R. St. hafva neni), beslutat, alt motionen 0111 upphäfvande af 1812 års påbud ej må till någon åtgärd föranleda. I full conseqvens dermed och i anledn. deraf1 har jag väckt fråga om att samma påbud må uti den ordning, som 87 §:n Reg.Frn förestrifver , blifva till lag antagen. En mera grundlagsenlig begäran tror jag knappast kunna blifva af någon representant framställd. Jag ser mig derföre föranlåten att påyrka den vägrade prnpos:n och tillförsel' 111ig af Ståndet, att densamma äfven blir af R. o. Ad. yrkad, så att Const.Ulsk. må i delta fall blifva skiljedomare emellan mig och Hr Landtm. Frih. Cederström, Jacob: 56 §:n Riksd.Ordn., som Hr Landtm, åberopar såsom grund för sin vägran att upplaga frågan till remiss, innehåller, att ”intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut.
Kolning för jernbruken, der sådana finnas, och i öfrigt för afsalu i städerne utgör en för allmogen vigtig binäring, synnerligen på öfra Dahlsland. Körslor för jernbruksoch sågverksrörelsernes behof, samt forsling af köpmannagods emellan Götheborg och uppstäderne i vestra delen af riket kunna anses såsom binäring för invånarne i vissa trakter af länet. Likaså flottning af timmer, sågstockar och virke för dem, som bebo stränderne af sjön Stora Lee och dermed förenade vattendrag samt af Wenern och Götha eif. 21 Tillverkningen för hand af ylle-, linneoch bomullsväfnader antingen af hemspunnet eller inköpt garn är inom södra delen af länet, förnämligast Marks, Kinds och Åhs härader, en högst vigtig näringsgren, deraf den talrika befolkningen uti dessa merendels sterila trakter i ganska hufvudsaklig mån hemtar medel för uppehälle och bestånd. Det tillverkningsbelopp härifrån, som årligen utom länet afsättes genom gårdfarihandel, uppgår till omkring två millioner alnar af alla slag, förutan band, strumpor, tröjor, vantar, täcken och ryor; och den afsättning utaf sålunda tillverkade ylle-, linneoch bomullsväfnader, som särskildt äger rum genom resehandlande från Borås och Ulricehamn samt genom personer i dessa städer eller på landsbygden, hvilka dermed drifva handel i parti på andra inländska städer och orter samt på Norrige, är än mera betydlig samt uppgående vanligen till dubbelt, oberäknadt hvad på bägge dessa sätt föryttras af i Halland tillverkade väfnadsartiklar. Efter approximatif beräkning kan förläggares och tillverkares vinst af ifrågavarande väfnadsindustri uti länet anses utgöra i medeltal 450,000 å 500,000 R:dr orri året; och förtjenar härvid anmärkas, att, oaktadt tillverkningsbeloppet vid Rydboholms konstväfverifabrik årligen blifvit ökadt, synes sådant äfven under nu ifrågavarande qvinqvennium icke hafva menligt inverkat på husväfnadsslöjden, hvilken tvertom finnes hafva samtidigt varit i tilltagande jemte afsättningen på tillverkningarne.
— Denna klubb bryr sig icke, såsom de andra, o m konferenser, konserter eller andra gemensamma sällskapsaftnar, utan har till uteslutande ändamål att utgöra ett tillfälligt, i fullt m o d e r n stil hållet hem för damer af stora världen. Bland dess vice-presidenter, alla hörande till denna aristokratiska värld, äro grefvinnan af Westmoreland, grefvinnan af Bathurst o c h lady Helen Henniker de verksammaste. Tämligen aflägsen från West-End ' s medelpunkt är » Ilehester Club », upprättad i Kensington. Den motsvarar närmast ett pensionat för damer från provinserna, s o m vilja tillbringa någon tid i London o c h åt hvilka här erbjudes för resonabelt pris ett komfortabelt h e m, angenämare än de vanliga hotellen o c h pensionaterna. M e n en klubb är det i alla fall, ty endast personer, s o m vederbörligen invalts o c h betala sin årsafgift, mottagas. Här gifvas emellanåt små musikaliska o c h teatraliska representationer, till hvilka äfven herrar kunna inbjudas. Däremot äro » små barn och hundar » absolut bannlysta från klubben, hvars president är lady Mabel Vereker. » Ladies ' County Club » existerar sedan tre år och räknar 1,200 medlemmar. D e n grundades af mr Gilbert Olivier under namnet » the Ladies ' Tea and Shopping B o o m » vid Begent street, där arsafgiften endast var 5 shillings. M e n snart blef häraf en klubb i den moderna stilen under ledning af miss T. B. Taylor (numera blifven mrs C. H. Abbott). M e d undantag af en fest på hvarje årsdag af dess stiftelse, gifver k l u b b e n inga så- dana, m e n då den upptager en m y c k e t stor lokal och har flere disponibla salonger, så kunna medlemmarne hyra en hel rad mottagningsrum för att gifva baler o c h soiréer, en fördel s o m är högt uppskattad af damerna. Arsafgiften är numera 4 guineas.
Diskonts i samma punkt nämnde skulder (undantagande Bankens fordran för Kreditivet af 200,000 R:dr),Räntan intill Eiqvidations-dagen , beräknad enligt ofvanstående grunder, att då betalas kontant af Diskontens Medel och Riksgälds-Kontoret ej taga befattning med annat än Kapital-skulden, samt denna Kapitalskuld att godtgöras till En Femtedel kontant och. till de återstående Fyra Femtedelarne genom Riksgälds-Kontorets Obligationer, ställde till inlösen på Fyra år, att räkna från Utgifnings-dagen , med En Fjerdedel årligen, dock utan Ränta; och åligger, i händelse af detta Eiqvidationssätt, Götheborgs Diskonts Bolag att, så snart 6 21 Underdåniga ISkrfivelsth slutliga Utredningen af Diskonten slett, och innan någon ufbetalning åt Aktie-Egare får eg* ruin, gaida uppå samtlige danne Diskonts Obligationer Ränta till det belopp, Diskontens tillgångar medgifva, dock icke öfver Sex procent om året, att räkna från den dag, å hvilken RiksgäldsKontorets Obligationer blifva utfärdade och intill de dagar, då samina Obligationer till inlösen förfalla. 13. Bankens Kapital-fordran för ICreditivet af 200,000 R-'dr liqvideras på enahanda sätt Som Diskontens i u* och 12. Punkterneomnämnde skulder. Den Banken tillkommande Ränta skall ovilkorligen utgå efter Tre Procent om äret; och, deräst vid Utrednings-tidens slut tillgång skulle finnas, bör Banken, i likhet med öfrige Tordringsegare , undfå fyllnaden i Sex procents Ränta , hvilken dock icke utfaller förr, än Sex procents Ränta, beräknad (ill Utrednings-tidens slut, kunnat åt Aktie-egare utdelas. 14. De för Götheborgs Diskonts Skulder utgifne Riksgälds-Kontorets Obligationer få användas till fulla beloppet, hvarå de lyda, uti liqvider af Län, hvilka från denne Diskont blifvit ineddelta. På enahanda sätt förhålles med sådana Götheborgs
Fullmäktige mäste hafva denna makt för att visa dem sorn genom handelsdiskonten skulle vilja trotsa sig till Bankosedlar, att sådant kan misslyckas. Hr Cederschiöld bar beklagat alt personer, hvilka, efter hans tanke, talat så rikligt som Hr Lefrén och jag, i afseende på betryggande af Bankens bestånd, icke kommit ihåg våra egna grundsatser, då fråga förevar om Bankovinstens användande lill Bankens i st. f. näringarnes bästa. Den värde ledamoten har begått ett misstag dä han sagt näringarnes; jag tror mig icke hafva talat om dem, utan om den extra statsregleringen, hvartill jag öuskat att Bankovinsten måtte begagnas. Näringarne sätter jag i andra rummet, men deras bästa befrämjas så vidt jag förstår, säkrare genom mitt förslag än genom lån. Det är klart, att om genom den extra statsregleringen nya kanaler anläggas, hamnar befästas o. s. v. så få näringarna fördel deraf, emedan transportkostnaderna blefve lindrigare och varorne kunna säljas lill billigare pris samt lättare afsättas. Jag tillstyrkte att Bankovinsten skulle användas till den extra statsregleringen, äfven derföre alt då kuasen är ofördelaktig, eller stiger öfver 128 sk, så kan ej Bankens vinst användas, till hans förstärkning. Om jag af honom får 129 sk. i sedlar för 1 rtdr silfver, men äger, enligt realisationsgrunden, återtaga samma specieriksdaler för 128 sk., så vinner jag sålunda 1 sk. på hvarje silfverhår hvilket naturligtvis blifver ren förlust för Banken. Om hans vinst sålunda blifvit använd, skulle hon hafva runnit bort såsom regn i sanden, utan att extra statsregleringen någonting er - Den 21 Maj. 113 erhållit, Bankovinsten är således oanvändbar till vexlars inköp när kursen är öfver 128 sk. Slår han åter derunder, så är det onödigt att derpå använda ett öre, ly dä är inköp af silfver icke annnat än en vexlingsåtgärd.
Tillverkningen kan nemi. stiga till 80,000 k:r, ehuru ladugården på en så liten egendom icke kan utgöras af mer än 14 å 15 kor, hvilka icke kunna förtära all den drank, som en så stor bränvinstillverkning skulle gifva. Delta i afseende på de mindre egendomarne. Jag skall nu taga mig friheten visa hvad följden är för de större egendomarne. En stor egendom har, enligt Utsk;s förslag, icke rättighet alt tillverka mer än 80,000 k:r bränvin, således icke mera än en mindre egendom, som endast bar 14 å 15 kor. I de södra ortcrne linnas egendomar, som hafva 4, 5, till och med 6 utgårdar. Pä hvar och en af dessa kan, om de uppgå lill ett taxeringsvärde af 14,000 r:dr, tillverkas 80,000 kannor bränvin, och således uppstår på en sådan egendom en afverkningsförmåga af 480,000 k:r. När man är ense derom, alt en inskränkning af qvantiteten är nyttig, såväl i ekonomiskt som i moraliskt hänseende, då tior jag, att det hade varit väl betänkt, att vidtaga någon åtgärd till förminskning af bränvinsbränningen. Här är således tydligen och klart bevisadt, att om den af Disk. nu föreslagne I a riden hade blifvit anlagen, så bade denna egendoms tillverkning måst inskränka sig lill 80,000 k:r och således fått vidkännas en minsk - 348 Den 20 November f. m. ning af 400,000 k:r bränvin. Man kan häremot invända, att om det ä ena sidan vore gagnelig!, att bränvinstillverkningen på sådant sätt knnde inskränkas, så bar likväl en så stor egendom behof af drank för sina kreatur, motsvarande deras nuvar. bränvinstillverkning. Jag svarar dertill nej! ty med en tillverkning af 80,000 k:r bränvin, erhållas circa 6000 k:r drank, hvarutaf, om det utspädes med vanlig procent vatten, 400 kreatur kunna hafva tillräcklig utfodring.