Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty om en härmed åsyftad förmån och tidsbesparing för pantegare skulla kunna vinnas, mäste antingen Våg attesterne blifva på förhand anförtrodde i de personers vård, som egde att for Banquens räkning uppr Banco Utskottets Betänkandet*. bärn afbetalningen, efter oek Vågmästare oeh Magis» raten särskildt af Banquen autoriseras» att på fremmande personers blotta utfärdade jecipissen öfver emottagne penningar, ut lem* na ett deremot svarande belopp af de pantsatte effecterne, Båda deiarne finner BancoTJtskottet oförenligt med den ordning, eontroll och säkerhet, sorn uti ett allmänt ILaneverks operationer bör råda; och Utskottet tillstyrker så mycket heldre att Motionairens förslag i derma del helt och hållet ina förfalla, som det Xiåne-Contoir, hvilket, enligt Rikets Ständers fattade beslut, såsom en utgrening af Banco Disconten kommer att inrättas i Staden Götheborg, erbjuder en både säkrare och beqvämligare utväg att till betydligaste delen afhjelpa de olägenheter, sorn vid nu gällande ordning, i afseende på relax af Metall-effecter, blifvit öfverklagade. Rikets Ständers upplyste bepröfvande underställes detta vördsarnligen, jemte 2:ne ledaanölers yttrade särskilda tankar. Stockholm den 3 October 2823. Utdrag af Protoeollet, hältet hos Rikets H&g-* loft. Ständers Raneo-Utskott den 20 Sep~ tember 1823. S. 1>. err Prosten Hallström yttrade: ”Jag kan icke för min del tillstyrka en sådan förändring i hittills gällande föreskrifter, rörande lån på Jern och Metaller, att innehafvare Banco UtsAottets Betänkandtn. 71 af dylike å väg forde effecter skulle ega alt hela året igenom på dern upptaga i Banquen lån, som först året derefter i October månad skulle till betalning förfalla.
De med de större bränneriertte föcsedde fabrikanter, innchafwa merendels de större srannemälegif-.vande egendomar; Veste förbränna icke allenaä a! den fr-nmemäl deste egendomar lemna utan handla destntoni ci, Mvcie,. het aNna>! soannemäl som äiwen kill bränwin anwändes; Veste fabrikanter öswersirida således den rätt de tro sig äga att förädla den spaiinemäl de fjelfwa producera; de nöjaa ej med denna winst, Ve köpa undan för Ve törstige deras behof, pä det Lörsta Del No 21. ZL2 Den 28 H7aji. der deraS ofelbara winst kan blifma desto mera förmanande. Spannemälsprisek upjagae häriacnom för den fattigare arbetaren, som osta med hustru och flere born mäste se brödammt frän sta ryckas och förås till bränwinsrannan; och under det deste köpare söka st» winst !om nu anses leflig, mäste den torstne bradjokaicn allmäna» till usclhr^ens och armodeis koja man anna! födoämne än suckar och tära,-. Dä o!ika orter giswa ett ymnogare förråd af spannemäl än andra, mä äfwcn d ste orters inne»vanare wara niiätit, att i större qvantitet werkstäl!a bränningen kock ej af mera spanuemal än ihc ras egendomar producna. I hwilket fall som hälst torde alidriq en större pannerymd an 90 kannor böra tillätas, hwarmed lakcrt all egen spannewäls pr-»duction kan afwerkas, och b änwinsbrän» Ning as köpt spannemäl önskade jag matte utur förenämnde grunder aldeles förbjudas hälst nödig besparing för brödfödan inom lander r annat sall swärligen kan winnås.
De af Riksgälds-kontoret under innevarande är infriade Trollhätte—lottsedlarnes kapitalbelopp har, förvandladt i Riksmynt, utgjort 46,575 Ridr; och de, enligt der - Stats-Utskottels Memorial N:o 3. för stadgade beräkningsgrunder, upplupna samt af Riksgälds-kontoret under detta år liqviderade räntor hafva uppgått till ett sammanräknadt belopp af 18,293 R:dr 39 öre, hvartill böra läggas de i ofvanåberopade dom fastställda och af Riksgälds-kontoret ersatta rättegångs-kostnader 284 R:dr 62 öre. De lottsedlar, som, enligt detta Verks räkenskaper, ännu skola vara utelöpande, utgöra ett antal af 13, hvaraf 10 st. lyda å 1,000 Daler Silfvermynt och 3 st. å 300 Daler hvardera; motsvarande således dessa lottsedlars sammanlagda kapital 2,873 R:dr. Under den efter sednastc riksdags början förflutna tid, har någon fråga icke förekommit omjinlösen af Riksgälds-kontorets äldre Obligationer; hvadan ock, då den för en del af dessa obligationer genom Kongl. Kungörelsen den 12 December 1831 stadgade preskriptionstid ännu icke lilländagått, desamma fortfarande äro med oförändradt belopp bland Kontorets skulder i räkenskaperna upptagna. — Deremot har, efter föregångna, å obligations-innehafvarnes sida skedda, uppsägningar, under samma tid större delen af de obligationer, som från Riksgälds-kontoret utgifvits för upplånta medel till utbetalningar utaf det vid 1853 och 1854 års riksdag å detta Verk anvisade kreditiv för upprätthållande af Rikets neutralitet, blifvit infriad, så att utaf sistnämnde, den 1 Juni 1854 daterade, med dels 3, dels 4 procents ränta löpande obligationer, som utgjorde ett antal af 1,525 st., lydande tillsammans å 1,500,000
’Kan du skära så vackra bilder nu, Gaetano?’ sade mor. ’Ja,’ svarade jag. ’Då kan du tjäna Gud därmed,’ sade mor. ’Behöfver jag då ej gå ifrån donna Elisa?’ »Nej,» sade mor. Och just som mor sade detta, väckte ni mig.» Gaetano såg triumferande på donna Elisa. »Hvad menade nu mor med. detta?» Donna Elisa bara undrade. Gaetano kastade hufvudet bakåt och skrattade. »Mor menade, att ni skulle låta mig gå i lära, så att jag kunde tjäna Gud genom att snida sköna bilder af änglar och helgon, donna Elisa.» Gudsystern. På den ädla ön Sicilien, där det finnes mera kvar af gammal sed än på något annat ställe i södern, är det alltjämt bruk, att hvarje människa redan i barndomen väljer sig en gudbror eller gudsyster, som skall bära hennes barn till dopet, om hon en gång får något. Men detta är alls icke den enda nytta, som gudsyskon hafva af hvarandra. Gudsyskon måste älska hvarandra, tjäna hvarandra och hämnas hvarandra. I en gudbroders öra kan en man begrafva sina hemligheter. Han kan anförtro honom både pengar och käresta utan att blifva sviken. Gudsyskon äro trogna mot hvarandra, som om de voro födda af samma mor, därför att deras förbund är afslutadt inför San Giovanni Battista, som är det mest fruktade af alla helgon. Det är ock sed, att fattigt folk för sina halfvuxna barn till rika människor och ber, att de skola få blifva gudsyskon med deras unga söner och döttrar. Hvilken glad syn är det ej att på den helige döparens dag se alla dessa små, festklädda barn, som vandra fram genom de stora städerna för att söka sig gudsyskon! Om föräldrarna lyckas att ge sin son en rik gudbror, äro de glada, som om de kunde lämna honom en landtgård i arf. Då Gaetano först kom till Diamante, var där en liten en, som ständigt gick ut och in i boden hos donna Elisa. Hon hade röd kappa och toppig hufva och åtta tunga, svarta lockar, som trängde fram under hufvan. Hon hette Giannita och var dotter till donna Olivia, som sålde grönsaker.
Faderliga händer räckas dem, vänliga ansigten möta dem, beständiga, men icke tryckande, efter hvars och ens fallenhet och lust omvexlande arbeten på fältet och i verkstaden, förenade med undervisning i läsning, skrifning och räkning, framför allt i bönen till och läran om det högsta väsendet, uptaga hela den tid, som icke naturen ulkräfver till oumbärlig hvila. Tillfällen lemnäs att i sparbössor och i närgränsande stads sparbank, medelst små belöningar för utmärkt flit och någon gång genom besökandes gifmildhet, samla en liten egendom åt den på nytt födde, som nu näres och, så till sägandes, drifves af begäret att en gäng blifva en fri, nyttig och god medlem i samhället. Oell allt detta tilldrager sig, säborn redan anmärkt är, under åtnjutande af full frihet, och utan att något synes eller erfares, som har den ringaste anstryking af fängelset. Men äfvensom i den bästa moders barnkammare ett litet instrument för vissa fall finnas bakom spegeln, så saknas icke här kraftfull allvarsamhet, om den behöfves.” Afsigten med uprepandet af denna gamla tidningsupsats är, alt derigenom gifva en bättre anledn., än den jag med egna ord skulle kunna åstadkomma, till ett noggrannt begrundande af den stora ofullkomlighet, som vidlåder det till brottslingars förbättrande i alla lider följda stränghetssystem, af mildhetssystemets verksamhet och af orsaken till densamma. Om, beklagligen, en så mild behandling, som den, om hvilken nu frågan är, icke är användbar med äldre brottslingar, så låtom oss likväl ej underlåta att begagna den der, hvarest den redan visat sin tillämplighet, en god, en välsignelserik verkan.
1Z Friherre Klingspor, Dre6rik, Hofmarskalk. 16 Friherre 8iikverZKölci, lViis, Major. 17 Friherre Diljeuorarur;, Larl Ollo, Capitain. 18 Friherre uktVor6iu, FoUuu, Landshöfdinge. 19 Friherre^.6l6rb6l.U,0uc1juuu60öruu.Stats Räd. 20 Friherre vou Dn^esrröm, Durs, Statsmi nister för Utrikes ärenderna. 2) Herr DLrcl, Dolk Deriuuu, Capitain. 22 — Drutt, Joliuu iVIuguus, Major. 2Z — Dulkenberg, lVlelker Ootttriecl, Kammar-Junkare. 24 — 8iltv6rsvur6, /ullm. Friherre OeäerZrröiu, Huu-6, Ofwerste. 2Z — De Oeer, fullm. Herr 0) lleurum, Carl ^UolxU, Kammar-Junkare. 26 — ^ernsliölcl, Lurl ^oliuu, Capitain. 27 — ^Vijnbiuäii, Ourl, Ofwerste-Lieutenant. 28 — Druee, Hof-Junkare. 29 — Dexonuukur, Fullm. Friherre iVluuuer keim, Ousruk, Major. ZO — Dugerlstelin, lleurik iloliun, Lagman. ZI — 0) Ueukrook, iloUun Oörsn, Major. Z2 — vou Doseusreiu, lVils, Landshöfding. ZZ — 8ilfverL6tiöl(1, Nils, Landshöfding. ZZ — Djungkelr, Denrio Villielin, Krigs-Räd. Z6 — vou 8etll, Fullm.
Men när klockan slog sju och hennes närmaste kvinnliga vänner, fruarna Anna och Ida Kalén, gifta med hvar sin bror, vetenskapsmän inom hennes aflidne Hjalmars fack, mjukt och stilla togo henne i sin famn och lade hennes kära hufvud mot sina axlar och ströko det glänsande » rara » håret och slogo sig ned bredvid henne i den lilla soffan i budoaren — då kände fru Beate, som om hon åter blef sig själf. Och då tände hon två ljus i sin lilla krona i äkta empire, satte den röda sidenskärmen på skrifbordslampan och tände ljusen på etageren — de där ljusen som lyste så vackert genom två förgyllda fjärilar med röda, gröna och gula stenar på vingarne. Och så satte hon sig åter ner i soffan mellan sina båda väninnor. Och så talade hon om för dem, diskret och pietetsfullt, att hennes älskade Hjalmar hade älskat henne så öfver allting annat i världen att han efterlämnat åt henne en lifförsäkring på femtiotusen kronor. Och när teet var drucket och vännerna gått, släcktes ljusen efterhand däruppe i sorgehuset. Och fru Beate Klaus sof i sin nyköpta änkesäng i roccoco eller empire eller något annat en sömn, som var, jag vet inte riktigt i hvilken slags stil. * Med anledning af doktor Karolina Widerströms uppsats i n:r 3 ha åtskilliga skrifvclser ingått till redaktionen, klandrande vår åtgärd att öppna Iduns spalter för en utredning i ett så ömtå- ligt ämne. V i kunna väl både förstå och respektera de känslor, som i dessa bref tagit sig uttryck, stodo så mycket mer, som vi själfva länge tvekande inför denna artikel och först efter inhämtande af flere högtbildadc och finkänsliga kvinnors åsikt beslöto oss för dess införande. Vi utgingo därvid från den synpunkten, att spridandet bland vida kretsar af dessa maktpåliggandc lärdomar, för hvilka vår förnämsta kvinnliga läkarauktoritet öppet ställde sig inne, ägde en så stor vikt, att det var vår journalistiska plikt att för detta fall underordna äfven ganska ömmande hänsyn.
Härefter förekom och bifölls Utsk:s yttrande, ang:de en af Prosten Gahne gjord framställning om särskiljande af de högste civile och militäre myndigheterne på Gottland. 3 l:sta punkten, ang-.de a/löningen för befälet vid Hallands Beväring. Hr af Klint: I öfverensstämmelse med hvad jag yttrat i fråga om LifbeväringsReg:tet anhåller jag om bifall till K. M:s Propos. Häruti instämde Hr Lefrén, Joh. Pehr. Frih. Tersmeden: På samma grund jag yrkade bifall till 108 Den 6 Juli e. m. Utsk:s förslag i fråga om LifbeväringsReg:tet, anhåller jag äfven om bifall till Utsk:s förslag i denna punkt. Efter först till bifall å Utsk:s i förevrde punkt gjorda hemställan framstäld propos., som besvarades med blandade Ja och Nej, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla den af K. M. med 2,100 Rdr Rint äskade tillökning i aflöningen för befälet vid Hallands Beväring, och ropades härvid starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. 32:dra punkten, ang:de löneförhöjning för befälel vid WeslerNorrlands Beväring. Bifölls. 33:dje punkten, ang:de anslag för Beväringsmanskapets vapenöfning. Härvid förekom först Utskottets hemställan, att K. M:s Nåd. framställning om ökadt anslag för utsträckning af Beväringsmanskapets vapenöfning icke må af R. St:r bifallas; och yttrade sig härom: Erih. Raab, Carl Adam: Erånvrde under de gemensamma öfverläggningarne om 4:de och 5:de HufvudTitlarna begagnar jag nu tillfället, att i R. o. Ad:s plenum yttra några ord om nationalförsvaret, denna för hela landet så vigtiga fråga. Den K.
Sedan kan man tryggt resa och behöfver alls ingen som » ser efter våningen » och glömmer fönstren öppna till efter midnatt, inom hvilken tid så väl malfjärilar som andra » flygfän » passa på tillfället att skaffa sig » våning till hösten ». Smånotiser från kvinnovärlden. En parisiska om &amp; verige. Till Bed. af Idun. Då det torde intressera edra läsarinnor att se ett vänligt omdöme om våra landsmän af en fransyska, ställes till edert förfogande för införande i Idun hosslutna utdrag ur ett bref från en ung svenska, som för närvarande vistas i Normandie: Evreux d. — I lördags voro vi på en föreläsning, som gafs af madame Tbénard från Théeatre Francais. Som vi hörde henne i Stockholm våren 1888, voro vi mycket angelägna om att få gå och blefvo därför mycket belåtna, då madame Ch. lofvade att åtfölja oss. Föredraget, som handlade om » Modet » (La mode), var mycket intressant. Bland mycket annat yttrade madame Thénard härvid följande, som bör särskildt kunna intressera oss svenskar. » Vi kvinnor nu för tiden beklaga oss ofta öfver herrarnes bristande aktning, men bära till stor del själf va skulden därför. Om vi bemötte dem med mera aktning, skulle vi själfva ock röna mer däraf. Jag skulle vilja, att fransmännen toge exempel af andra land, som vetat att i högre mått bevara gamla enkla seder. Ett land vid Bottniska viken långt upp i högan nord, ett land, som jag besökte för några år sedan, och hvaraf jag bevarat ett angenämt minne — dess namn är Sverige — vill jag nämna för eder. Där kan man ännu få se gamla tiders enkla seder och bruk bibehållna, och man finner rörande bevis på tacksamhet och artighet. Stor aktning bevisas mot alla äldre, och såsom något särdeles ovanligt vill jag nämna, att det t. ex. är allmänt brukligt att efter maten tacka värdinnan, hvilket ej alls här kommer i fråga, där man hvarken tackar Gud eller människor. Det förefaller oss komiskt, löjligt, bete meme si vous voulez, men det är rörande ».
Rosenschöld öppnandet af den handling, hvilken han den 3 November 1853 såsom namnsedel ingifvit, då samma handling blifvit af Rätten underkänd och vore Rosenschölds egendom. Rådstufvurätten utlät sig, att det utaf Munch af Rosenschöld under målets handläggning den 3 November 1853 ingifna förseglade konvolut, som enligt påskrift skulle innehålla namnsedel, då det ej i rättegångens början vore företedt, icke finge emot stadgandet i l § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen brytas för att deri söka namnsedel af någon ny författare som kunde ställas till ansvar; men då Skantz för ådagaläggande af sin oskuld enträget påstått konvolutets öppnande samt någon upplysning i afseende på Skantz möjligen derigenom kunde vinnas, fann Rådstufvurätten, utan afseende på Rosenschölds bestridande, skäligt att, för utrönande, huruvida Skantz å den uti konvolutet inneslutna handling kunde igenfinnas såsom författare, detsamma öppna. Rosenschöld anmälde väl missnöje mot utslaget och yrkade, att målet skulle hvila, medan högre Rätts beslut afvaktades; men detta yrkande blef icke bifallet, utan öppnade Rätten merberörda konvolut, deruti fanns skrifvet: »Undertecknad erkänner sig vara förfat»fattare af den från Magister N. R. Munck af Rosenschölds boktryckeri utgifna skriften: «Professor Ek, en flock af flygblad; Dito för samma boktryckeri utgifna skriften: Urgamla »Fäderneslandet, några ostämplade blad. Lund den 16 April 1853. D. L. Gronberg. »Som vittnen: »C. J. Pickulell. H. Åkerlund. »F. d. Fahnjunkare. Conditor.» 21 Munck af Rosenschöld ifrågasatte, huruvida den åtalade skriften vore omnämnd i namnsedeln, och ville finna, vid betraktande af nämnda skrifts rubrik, att namnsedeln alsåge en annan tidning; men förklarade tillika, på fråga om från hans boktryckeri utgått med samma rubrik någon annan tidning, än den hvaruti den åtalade artikeln vore införd, att lian icke kunde sådant sig erinra.
Slrrenbatorer betala 'Jern procent af ben infomft be ega, feban Slrrenbe# fummatt blifmit afbragen, b^ilfett afgift bocf ej må bent påföras titt minbre be# lopp, än en åttonbebel af gaftigbetö#Q3emillningen ocb irfc till högre belopp, än ben SBemittning, egaren feif erlägger för €genbomenS märbe. Sanbtbönber, hälftenbtufare ocb be, font brufa arrenberab jörb, erlägga* SöemiHning till hälften emot ben, font blifmit Slrrenbatorn påförb, eller minft en feptonbebel af egarens. gör arrenbe af Sabugårbar etter anbra förmoner betalaS gern procent af ben behållna infomften. §• 26. 3 öfrigt betelia efter Denna Artifel: Arbetsfolk od) Arbetsföre ?Sacffluguftttarc, forn, utan fränDig årStjenft ocb lön, arbeta för Dagspenning: fcUanfätt, ogifte famt gifte ool) Snflingar utan minDeråriga i&arn 3\:Dr 1: — ©ifte, famt Snflingar meD minDeråriga Q3arn — —16. <£ut>tn?dn, ogifta, elier Snfor utan minDeråriga 33aru 12. ADvocater od) Sakforare, font biträDa meD utföranDet af antraS talan, i $pra Slåtter: Dl:Dr 50: 30: 20: 10: — 23etjenter, Muffat eller laquayet på CanDct, 3^3öre cc^ ICaffcIcåcfai* m. fl., lifa meD Dem i ©täDcrne. 23yggmåftare, Håns* eller tyvabe*, i $em Slaten $öt(ta Slagen . AnDra Dito £reDje Dito $jerDe
Familjen Szåsz, egentligen en gammal szeklersläkt, men sedan århundraden tillbaka fullkomligt magyariserad, har städse intagit ett framstående rum i Ungerns inre historia, och flere representanter af samma släkt ha lyst och lysa ännu med stark glans inom den ungerska vitterhetens område. En af de största förhoppningar denna vitterhet någonsin sett födas, men tidigt slockna, var Pauline Szåsz. Som helt ung hade hon läst ett tyskt arbete om den skandinaviska fornåldern och häraf tagit ett sådant intryck, att hon till signatur valt Iduna, när hon offentliggjorde sina dikter. Dessa dikter, fulla af ljuf innerlighet och elegisk stämning, bådade henne en lysande framtid som skaldinna, men redan vid 21 års ålder (1853) bortrycktes hon af lungsot, sedan hon i ett ettårigt, lyckligt äktenskap varit förenad med sin kusin Karoly (Karl) Szåsz. Denne sistnämnde hade i sin ungdom som geni-officer deltagit i ungerska frihetskriget 1 8 4 8 — 4 9, blef sedan präst samt är nu reformert biskop i Budapest — det finns för öfrigt flere biskopar Szåsz i Ungern — samt mångårig medlem af Ungerska akademien. Med Endrödi täflar Karl Szåsz om äran att vara Ungerns nu lefvande störste skald. Lang i Lund, att Hultmans Cacao var fullt lika med van Houtens Cacao. Hultmans Cacao kan således varmt rekommenderas till hvarje husmoder. I D U N 286 En mycket framstående skald, lyriker och författare af religiösa dikter är Gerö (Gerhard) Szåsz. Hans diktcykel » A passiohéten » (I passionsveckan) erinrar lifligt om vår Wirsén. Liksom Karl kämpade äfven han, 18 år gammal, med i frihetskriget, blef därefter ett par år instucken som simpel soldat i österrikiska armén, ägnade sig, frigifven, äfven han åt teologiska studier och blef kyrkoherde.
Denna är synnerligen väl och utförligt tecknad i doktor IVarburgs monografi, till hvilken vi för öfrigt hänvisa läsaren. Författaren anställer många verkligt intressanta jämförelser mellan de olika upplagorna af t. ex. grefvinnan Spastarat och visar, att Kellgrens uppgift, att Spastara skulle undergåt Thorilds granskning så till vida endast är riktig i hvad den gäller andra upplagan — den af år 1786. Att Thorild hade med denna att syssla derom vittnar, säger doktor Warburg, Lidners otålighet att fa ut skaldestycket, hvilket framgår af följande rader från Lidner: » O, Thorild, gör ditt lugn mig nöjd, Skilj, skilj mig då ifrån Spastara Lidners literära glansperiod, då hans snille brann somklarast och lättheten att arbeta skapade perlorna i hans diktning, infaller mellan åren 1782 — 84. De återstående af skaldens lif, interfolierade af Finlands-resan och giftermålet, äro ett långsamt tillbakagående. Då och då flammar väl geniet upp i lyckligare ögonblick, men det brinner aldrig mer med full och klar låga — för öfrigt hade det nästan ständigt varit lika oregelbundet som hans lif. Lidner är både som skald tich menniska helt och hållet ett ögonblickets barn. Sångens yra griper honom plötsligt, och han diktar helt och hållet omedvetet, oöfverlagdt, hvilket han också helt naivt bekänner i sin imitation efter Grécourt: » Ja, då jag dikta skall och pennan tar att skrifva, Så börjar jag med 0! Men hvad skall resten blifva? Det lämnar jag åt » änglarne i skyn ». Och » änglarne i skyn » hjelpte i så fall Lidner ofta! Ja, skilnaden mellan vår tids herrar poeter och Lidner är kanske också den, att de förra veta mycket för väl hvad de dikta, och den senare visste det allt för litet. Den tygellösa skaldeyran har blifvit ersatt af det energiska arbetet. Man kastar inte extatiskt ned på papperet sådana geniala, till det sublima gränsande drömmar som förr, men också — jo, gud bevars, nog skrifver man än i dag liktx stora dumheter ... Eve Jacquette Hastfekr!
Uti en hos Preste-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, har herr doktor Pettersson, efter en utförlig framställning af Stockholms stads konsistorii financiella ställning, för upprätthållandet af hufvudstadens ecklesiastikverk och dess expedition, begärt: 1:o för en gång, en summa af 407 ridr 23 sk. 5 rist. banko, till betäckande af den genom tillgångarnas otillräcklighet, oaktadt den strängaste hushållning, uppkomna, nu befintliga, brist; 2:o i likhet med hvad för de öfriga tolf domkapitlen blifvit af Kongl. Majit äskadt, 180 ridr årligen, till lön för amanuensen; samt att, om detta anslag beviljades, den nu 6 StutsUtskottets Utlåtande, N:n 124. utgående amanuenslönen, 50 r:dr, finge ingå till konsistorii kassa, och 3:o ett årligt auslag af 50 r:dr för betäckande af utgifterna i och för konsistorii expedition. Utskottet finner det icke utgöra något statens åliggande att betacka den i Stockholms stads konsistorii kassa uppkomna brist, hvadan, och på de här ofvan, i fråga om löneanslag för öfriga Konsistorii-amanuenser i riket, anförda skäl, Utskottet hemställer, att motionen ej må till någon åtgärd hos Rikets Ständer föranleda. 9:o Beträffande den under åttonde hufvudtiteins anslag tor kleresi-staten, under benämning: "Lön till Biskopen på Gottland", uppförda summa af 1500 r:dr, har Utskottet, i 27 punkten af sitt under N:o 78 afgifna utlåtande, på anförde skäl, tillstyrkt, att samma löne-ersätlningsbelopp måtte uti det blifvande reglementet för Riksgälds-kontoret upptagas bland de förslags-anslag, deruti bristerna böra af Riksgälds-kontoret godtgöras, emot det att å anslaget uppkommande besparingar till nämnde verk aflemnas.