Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har deremot Nederlagsrörelsen i både Götheborg och Carlshamn ej öfverstigit 12 millioner R:dr, hvilket jag antager med Herr Santesson såsom det rätta, och alla 10 procenten blifvit använda till förenämnde provinsers försörjning, hvilket dock är för mycket, emedan mindst Statscassans inkomst af Nedc-rlagshandeln bör afdragas, så hafva 186,714 personer fått tillsammans 1,200,000 R:dr, hvilket icke hinner ^ till 6^ R.dr på personen, och kan svara emot högst T'? af året, efter ofvannämnda måttliga försörjningssumma, hvarigenom försörjningen ända till välmåga årmindsrone måste försvinna. Jag skulle icke hafva uppgjort dessa beräkningar, som ingen förståndig man må fästa annat afseende på, än det, hvartill uppgiften föranleder, om icke jag tyckt mig förmärka, att vissa delar af Allmänheten i hast med en förvånad beundran antaga hvad man behagar framkasta, godt eller ondt, rimligt eiler orimligt, utan att lästa tankan derpå; men jag tillägger äfven härvid, att jag anser mycket nyttigare, att Svenske medborgare löda sig i sina anletens svett af egen jord och af egna näringar, än att Svenska provinser låta försörja sig genom extra förtjenster af nederlagseller transitohandel; och jag kan ej undgå att tillägga, att om än någon betydande förtjenst uppstår inom Sveriges Landskap genom extra förtjenster af Nederlagsrörelsen, och samma förtjenst torde till en stor del härröra ifrån for - II. April. 689 Forlöner, kan sådant utmarka, att äfven genom Nederlagsrörelsen icke obetydligt utländska varor blifvit infördt i landet. Jag har icke nekat, och nekar icke, att Nederlagsrörelsen kan medföra enskildta vinster samt afgifter i Landet och åt Statscassan; men jag har sagt, att sådant oftast sker med förlust för den allmänna välmågan, hvaraf biljer, att den i vissa enskildta hänseenden kan vara nyttig; men obetydlig eller ingen blir t alla lail dess nytta under afseende på hela.
Då man tager i betraktande ursprunget till skjutsningsbesväret, synes deraf, att endast våld och magtspråk belastat vissa hemman med samma besvär, hvarföre, vid afgörande af ämnet, man först bör besvara nöjaktigt den fråga: enligt det rättsbegrepphvilket för all lagstiftning skall ligga till grund j skjutsnings-besväret en skyldighet _, som bör vidlåda jordbruket? — Blifver svaret negativt, som jag tror vara det rätta, och hvilket latt inses, om man jemväl icke förbiser, att skjutsnings-skyldigheten är högst ojemnt fördelad, enär dels vissa hemman i en församling skjutsa, men andra icke, och det dels är beroende på Auctoriteterna att minska eller öka skjutslagen, faller deraf tydligt, att skjutsningsbesväret icke rättvisligen tillkommit eller tillhör jordbruket, hvaraf åter uppstår en annan fråga, nemligen: kan detta besvär för närvarande skiljas från jordbruket? Att så borde ske, tvekar jag icke att förklara, i synnerhet som jag icke Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkandej No 26. 31 är ense med dem, hvilka anse hvarje lunga vid ett hemman måste qvarstå, emedan samma onus skall ingått i beräkningen, då fastigheten förvärfvades, ulan tvärtom anser lagstiftningen bör bereda all rättvis lindring, då sådant kan till vägabringas utan annans förnärmande, derpå håde den enskilda och det allmänna har vinsten. Att skjutsnings-besväret icke under närvarande förhållanden helt och hållet kan afskiljas jordbruket, får jag bekänna, då tillgångarna icke medgifva Staten öfvertaga samma besvär, samt på den enskilda speculationen i landet icke kan göras beräkning; och det återstår derföre att fråga: När skjutsnings-sky Idig heten är ett onus för jordegaren, hvilket ingen kan bestrida _, som j orättvist till sitt ursprung, tillkommit jordbruket, men derifrån icke kan skiljas_, skall vid ett sådant förhållande, den skjutsande för detta onus njuta ersättning under eller någorlunda motsvarande tungan deraf?
M. framställda underd. ansökning af enahanda innehåll med berörde motion, har Stor-Amirals-Erabetets 3:dje Afdeln., uti serskildt afgifvel underd. utlåt, af d. 29 Jan. innevar:de år, sig yttrat, med tillstyrkan, alt ansökningen måtte bifallas, åtminstone så vidt det sökta lånet angår; och ehuru staden Ystad, i följd af dess stora handel och lifliga rörelse, bör kunna anses vara i tillfälle att sjelf bestrida de omkostnader, som hamnens iståndsättande kommer att medföra, och således något direkt Slats-anslag för detta föremål, icke lämpligen torde kunna ifrågasättas, har StatsUtsk. likväl, med afseende å angelägenheten, att arbetet må kunna påskyndas, utöfver hvad stadens årliga, dertill disponibla tillgångar medgifva, ansett sig böra tillstyrka, att del af staden Ystads Hamn-Direkt, för hamnens iståndsätlande sökta låne-understöd, 50,000 R:dr, måtte af R. St. beviljas. ” Låne-understödet bifölls äfven vid samma Riksdag, men, på sätt jag redan tagit mig friheten nämna, tvist upstod inom Ystads samhälle, ang:de sättet för anslagets användande, och ledde derhän, att detsamma ej lyftades. Vid sådant förhållande borde de Hrr, som ifrigast motsatt sig anslaget för formens skull, finna, att vederbör:de myndigheter redan tillförene yttrat sig öfver anslagets behöflighet, ehuru detsamma icke kommit att utgå, och att således behofvet deraf i närvande stund är vida större än förut. Af egen erfarenhet kan jag intyga, att detta är förhållandet. Vi veta alla, att på den öppna Skånska redden, der ingen skärgård finnes, och der vindarne hela året om hafva fritt spelrum, nödgas man, att genom konstgjorda medel tillvägabringa de hamnar, som äro för sjöfarten nödvändiga. Att Ystad, som har en ganska betydlig handelsrörelse, icke bör åsidosätta detta medel för sjöfartens befrämjande, torde ligga klart för hvar och en, som har någon kännedom om hndets geografiska läge. Den 29 Juni f. m.
Dernäst har äfvenledes gjorts ganska ringa afseende på det besvär, som vid detta tillfälle skulle öfverflytlas från Bankens tjenstemän eller från lånlagarne på Kronans upbördstjenstemän. Della besvär är icke så ringa, ty det måste föranleda serskild redogörelse af Kronofogdarne, uplagande hvad de upbnrit och lefvererat lill ränteriet, och derjemte en serskild redogörelse af ränteriet öfver de medel, som ingå till Banken, och derigenom en ytterligare kontroll hållas öfver denna upbörd. Isynnerhet i ett län, der det kan vara öfver 1000 sådana lån, skulle dessa besvär icke blifva så alldeles ringa och i en icke ringa grad föröka vissa tjenstemäns göromål, hvilket alldeles icke kan ersättas genom 1 proc. af upbörden, utan måste föranleda till behof af ökade löneanslag till skrifvare-biträden. Om man tillika kunde förlänga tiden, som Lands-Kamereraren har att kontrollera medel, som ingå från Kronofogdarna, så skulle det vara bättre, men det lärer väl icke vara möjligt. Att äfven med detta åliggande nu öka de svårigheter, som i delta fall förelinnas, anser jag olämpligt. Dessutom tillkommer en annan omständighet, som icke är nämnd. Vi känna nogsamt att vid rono-upbördens ingående, är det icke alla skattdragande, som idala hela beloppet af sina skatter på en gång. Så torde äfven tu hända, och Banken torde hafva erfarenhet af att deras debitorer icke erlägga räntan på dagen till hela sitt belopp. Det vore således att förmoda, att restantier skulle återstå, hvilket äfven måste föranleda en redogörelse. Huru skulle dessa restantier upbäras, skulle Banken kanske låta det vara till nästa års krono-upbörd till exempel? Nej, det låter sig icke göra ty det skulle föranleda ganska mycket besvär och leda derhän, att högst få brydde sig om att inlefverera sina räntor vid upbördstiden, ulan läto sig sökas i sina hemvist. Hvilket ökadt besvär skulle icke derigenom upkomma, och hvarföre?
Hon märkte, att någon talade till henne, och hon svarade automatiskt; hon kunde sedan omöjligt påminna sig, hvad det var för en menniska och hvad de hade sagt. Senare på aftonen talade Förste Konsuln länge med Monsieur de Talleyrand. De öfriga gästerna uppmärksammade han föga och for — efter sin vana — tidigt hem. «Qui ne sait que la seule victoire contre l’amour, c’est la fuite? Mot de Napoléon. Edmée och Louis hade ej talat med hvarandra om aftonen efter balen. Hon hade undgått honom, i hans ögon hade hon redan sett, hvad han tänkte och hvad han fruktade. Nu vid middagstid dagen efter, då hon med sitt tapisseri satt inne i Madame de Châteauneufs kabinett och, så godt hon kunde, gjorde reda för balen, trädde Louis plötsligt in. Han kom direkt utifrån, der slog kyla från hans kläder. Hon vågade icke se upp, då han strax gick rakt fram till henne — Min mor, sade han med sin vanliga röst, blott Edmée kunde höra, hur tvungen den lät — vill du tillåta mig att ett par ögonblick tala allena med min kusin. Jag har en stor nyhet att meddela henne. Madame de Châteauneuf reste sig upp och vinkade på gamla Marie, som alltid satt inne i rummet hos henne. Stödd mot pigans skuldra gick hon långsamt, haltande ut. Hon gjorde ingen invändning — också hennes modersöra hade upptäckt den egendomliga klangen i Louis’ röst, och när hon såg upp på honom, blef hon förfärad öfver den stela blekheten i hans ansigte. Louis gick sjelf bort och låste dörren efter henne. Han gick ett par slag öfver golfvet utan att tala — Edmée märkte, att han kämpade för att beherska sig. Slutligen stannade han, satte sig vid bordet midtemot henne och började trumma med fingrarne på skifvan. — Vet du af, att jag af utrikesministeriet blir skickad till London — för att hjelpa Otto med min kännedom om engelska förhållanden! Han skrattade högt och hånligt och slog den knutna handen hårdt mot bordet. Jag har order att lemna Paris ännu i dag — Bonaparte har brådtom! Edmée böjde sig djupt ned öfver tapisseriet och letade automatiskt bland silkedockorna på bordet.
Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 29 sisth Augusti under N:r 161 afgifna, samt den y derpåföljde September eftermiddagen på bordet lagde , Utlåtande, i anledning af väckt motion om Fabriks Gesällers ställande under Tjenstehjons-stadgan. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions Utskottets den 21 sistledne November under N:o 77 aflåtne , samt den 27 derpåföij. de eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande Förslag till ändring af 59 §. Riksdags-Ordningen ; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Constitutions-Utskottets berörde Förslag, till den behandling 56 §. RegeringsFormen föreskrifver, godkänna. Ut Supra S, D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets den 3 sisth Maji under N:o 341 afgifne , samt den 7 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver särsk i 1 - te motioner om Löne-besparingarne å Embetsoch Tjänstemäns aflöning ; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet, Ut Supra. S. D. Som Riddarhus Directionen , enligt Ridderskapets och Adelns tillförene fattade beslut , årligen utväljer Ridderskapets och Adelns Revisorer öfver Banco • Discont-Verket; fann Ridderskapet och Adeln nu för godt, att, i sam - Den 10 December J. m. 4y9 manhang dermed, äfven åt Riddarhus.Directionen uppdraga, att, å Ridderskapets och Adelns vägnar, årligen utse en Revisor jemte dess Suppleant vid Låne Contoiret i Götheborg, samt en Revisor och dess Suppleant vid Låne-Contoiret i Malmö j Om hvilket beslut underiittelse skulle, genom Utdrag af Protocollet, RiddarhusDirectionen till behörig efterrättelse meddelas. Ut Supra.
Utskits hemställanden biföllos. 20:de punkten. Gr. von Platen, Baltzar: Stats-Utsk:t har på af detsamma anförda grunder icke ansett sig kunna tillstyrka bifall till den för Expeditious-Chefen von Schantz be - Den 9 Maj f. lii. 1(59 gärda fördel; och jag vill så mycket mindre ingå i diskussion om rigtigheten af dessa grunder, som jag deri till stor del instämmer. Men jag hemställer, om icke R. o. Ad. likväl skulle finna skäl att göra en ändring i hvad Utsk:t här föreslagit. Fastän grunderna äro rigtiga, finnes dock ingen regel utan undantag; och då Utsk:t sjelf omtalat »den ovanligt långa tid, hvarunder von Schantz på ett synnerligen förtjenstfull! sätt bestridt expeditionschefs-embetet», så vågar jag hemställa, om icke R. o. Ad., i likhet med hvad Preste-St. beslutat, här skulle vilja göra ett undantag från regeln och bevilja den begärda pensionen. Något vådligt prejudikat kan icke häraf vara att befara, då det icke ofta lärer inträffa, att en person under 21 års tid gör tjenst som expeditions-chef, hvilket, som bekant, är en tillfällig befattning, som det endast behöfves chefens vilja för att fråntaga innehafvaren. Jag anhåller om afslag å ITtskds hemställan och bifall till K. M:ts Propos. Hr Fåhraäus, Olof Immanuel: Mot.iverna för Utsk:ts afstyrkande antyda uppenbart, att det är prejudikatet, som Utsk:t fruktat. Då bestämda grunder för embetsmäns pensionering i allmänhet äro antagne, kan ett afvikande derifrån lätteligen medföra en rubbning i hela systemet. Med den kännedom, jag personligen eger om Expeditions-Chefen von Schantz’s mer än vanligt berömliga embetsmanna-verksamhet, medgifver jag likväl villigt, att, om ett undantag kan få ega rum, sällan mera giltiga skäl derför torde kunna åberopas.
Men då hela det moment, hvaruti ifrågavarande ord förekomma, är nästan ordagrannt hemtadt ur 4:de § i nu gällande Kyrkorådsförordning af den 29 Augusti 1843 samt ett uteslutande ur morn. endast af de nämnda orden, medan momentet i öfrigt finge qvarstå, tilläfventyrs skulle kunna föranleda ett betänkligt missförstånd, som det synes Utskottet vara nödigt att förebygga, får Utskottet, med vidblifvande af sin förra, af två Stånd gillade, mening, vördsamt inbjuda Itidderskapet och Adeln att Allmänna Besvärsoch, Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 197. 5 att med frångående af sitt beslut om uteslutande af orden "samt försummelse af" och ”uteblifvande från läsförhör”, i afseende på lydelsen af förevarande 24 § med Presteoch BondeStånden sig förena. Beträffande åter den uppställning, § genom Borgare-Ståndets från de trenne öfriga Ståndens helt och hållet afvikande beslut erhållit, torde särskildt yttrande derom af Utskottet icke erfordras. 25:te § har, enligt Kommitterades förslag, följande lydelse: "Kyrkoherden, "eller den hans embete förestår eller ock annan prestman, den han för något tillfälle kan dertill förordna, vare i Kyrkooch Skol-rådet Ordförande.” "I den annexeller kapellförsamling, vid hvilken särskild ständig prestman ”finnes anställd, vare han i Kyrkoherdens frånvaro Ordförande.” ”Ledamöter äro församlingens Kyrkovärdar samt så många af dess i kyrkostämma valda, för gudsfruktan och nit välkända män, som församlingen finner ”lämpligt utse; dock att hela antalet, Ordföranden inberäknad, icke må gå under ”Fern eller öfverstiga Elfva.” Utskottet har härvid icke tillstyrkt annan förändring, än att §:s slutord ”eller öfverstiga elfva” skulle utgå. Och har § med denna förändring blifvit godkänd af Eidderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet.
Ständer hafwa sälunda we» lat fbrbehälla sig rättigheten att bestämma hufwudsummorna för missa fördelningar af Ska.sbehofwcn, men. de hafwa tillika öfwcrlämiiat St Konungen att disp^ liera dessa Summor, det är, att förordna huru den pä hwarje hufivudtitcl i Riks-Staten anst.igae Sum» man skulle till det dermed äspfkadr ändaiuälet anwän» das. Pen 19 Oktober, pas. Endast genom ett noggrant iagttagande af ben gräns, som Regerings - Formen i betta afseende utstakar emellan Konungens och Riksens StänderS rättigHeter, kan Skars besättningen upprötthällas. Lika wädligt som bet blekine att läka en styrelse, utan ivilkor, sbreskrifna af Rlktts beskattande Ständer, sjelfinyndigt anwända hela Massap gf Statens medel, lika wädligt Dore det» att säta Riksens Ständer p>öfwa förwalt, ningen af dessa medel i de§ minsta betailler. — Oc fleste en R geringS ätgärder utföras genom vägot anwänHande af StUs, medlen. Oen speciella granskningen §s detta anwändands skulle säledes leda Riksens Skäne der i en pröfning af Regeringens mätt och steg, som snart bfwerginge till en sädan anarchisk öfwer » sörwalt, ning, hwaraf wära Riksdagshäfder förwarq för oss och wära efterkommande en warnande erfarenhet.
Herr von 8ck » o tr uppläste ett sä sy, dande bictamrn: Wid den förcstagne instruction för RiksénDtäntrrs Ombudsman wägar jag göra följande an, marku uigar. Ull första F finnektvännc ord, som efter mitt begrepp gifwa anledning till twctydighct, hwilken alltid är farlig och derföre bör undwikas. — veste ärv synnerlig och synbart — det worc kan hända bäst att d>ste ord utgä, för att framdeles nndwika förklaring bliver hwad som förstäs med synnerlig olaglighet — och att den som med bolt uppsell underkäter fullgöra fina EmbctS pligter, ej mera mä undwika Iustiliä-Ombudsmannenätal än den som med synbart uppsåt begär samma fel. Utur 2 § torde ordet synas böra af samma orsak utgä. r Den i yrde § befintelkga mening — Efte^ den tidö förlopp han nödig pröfwarkund troligen utan skada utgä, pä det Ombudsmannen ej deraf mä hämta sig anledning till en onödig tids utdrägt, eller ben klagande taga sig anledning fordra bestämd tid, inom hwilken Ombudsmannens handläggning kunde ske. Enär wid den händelse ro § omförmäler, Ju, stltiä. Ombudsmannen äger rättighet att wara tillstädes, torde honom ätminstone böra tillätas sä mycket deltagande i förrättningen, att han derwid mä äga rätt lämna alla uplysningar han finner tarfwas, och erinra om de ärende, hwilkas granskning kunna wara nödiga» Ge - Den Zo October. 4715 Geno», de i n § omnämnde resor skall största nytta» af denna nyi Embetsman troligen winna-.
Gyllenhaal till Härlingstorp, Lars Herman, Possessionat, von Rosén, fullm. Grefve Posse, Knut, PremierLöjtnant. Ihre, Albrecht Elof, En af Rikets Herrar, f. d. Stats-Minister för Utrikes Ärendena, von Beskow, fullm. Grefve von Rosen, Gustaf Fredrik, Hofmarskalk. Braunerhjelm, Ferdinand, f. d. Ofver-Hofstallmästare. Gripenstedt, Johan August, Stats-Råd. Ericson, Nils, Ofverste. Bildt, Didrik Gillis, Öfver-Ståthållare. Riddersoch Adelsmän: JM 1. Herr Lilliehöök af Fårdala, Johan, Contre-Amiral. »7. » Sparre af Rossvik, Carl Fredrik Alexis, Kam marherre. HenUlfsparre, Sigge Bogislaus, Kapten. » 11. » Bonde, Knut Jedvard, Major. » 15. » Bibbing, Gustaf, Kammarherre. » 17. » Hård af Segerstad, Bror August Denis, vice Hä radshöfding. » 25. » Walkendorff, fullm. Friherre Leijonhufvud, Carl Victor, Hofmarskalk. » 36. » Trolle, Carl Axel, Kammarherre. » 38. » Carpelan, Wilhelm Axel Zacharias, Kapten-Löjtnant. » 49. » Bratt af Höglunda, fullm. Herr Koos af Hielmsäter, Carl Ulrik, f. d. Bevisions-Kommissarie. » 51. » Koos af Hielmsäter, Axel, Kammarherre. » 54. » Gyllencreutz, Lars August, Possessionat. » 60. » Hård af Thorestorp, fullm. Friherrre Manderström, Carl Adolf, Ståthållare. » 66. » Lilliehöök af Gällared och Kolbäck, Gustaf Arvid, Löjtnant.
Har fartyget varit å utrikes resa, skall, derest rederiet ej annorlunda beslutar, redovisning för resan afgifvas inom tvä månader från det fartyget till Svensk hamn ankommit och lasten blifvit lossad■ Klandras ej hufvudredares redovisning genom stämning inom tre månader från delfåendet, håfve delegare sin tid till klander försutit. § 22. Anser någon delegare sig lidande af det sätt, hvarpå rederiet förvaltas, ege domstol att, i den händelse klagan finnes grundad och det visar sig att bolaget ej kan fortsättas till samtlige delegarnes nytta, samt att enskilda andelar i fartyg ej heller kunna utan betydlig förlust afyttras, förordna att fartyget skall å auktion försäljas. Ont Fartygs Befälhafvare. § 23. Om läroprof och öfriga vilkor för rättigheten att föra befäl å Svenskt fartyg, gäfle hvad särskildt föreskrifvet är. § 24. Vid befälhafvares antagande upprättas skriftligt aftal om lönevilkoren. Ilar någon större andel i fartyg än hälften och vill han öfvertaga fartygets förande, bafve då rätt dertill, om han eljest behörig är, och öfverenskomme med öfrige delegare om lön, såsom förut sagdt är. Kan öfverenskommelse ej träffas, bestämmes lönen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, sorn i § 321 sägs. 7 § 28. Befälhafvare kan, när som helst, från sin befattning skiljas. Är han sjelf delegare i fartyget till hälften eller derutöfver, ege domstol att, på öfrige delegares begäran, honom från tjensten skilja, om giltiga skäl dertill äro. Befälhafvares rättighet i detta fall lill hyra och hemförskaffning bedömes efter de i §§ 56, 57, 58 och 60 angifne grunder, dock så, att hans ersättning för hyran icke beräknas lägre, än förste styrmans hyra med femtio procent förhöjning.
504 '1len Felruarii, S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs■ och Oeconomice-TJtskottet den 4 i denna Månad afgifne samt den 13 derpå följde på bordet lagde Memorial, i anledning af väckt fråga om utfärdande af en Förordning, rörande Vatten-Verks ägares åligganden blef samma Memorial på grund af Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, dervid gjorde Anmärkning till Utskottet återremiterat. S. D. Fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt att till alla delar gilla Expedifions-Utskottets den 2 i denna månad afgifne samt den 13 derpå följde på bordet lagde Memorial, angående Medel att befordra större afsättning och gagn utaf Bihanget till Riks-Stånd, ens Brotocoll, Ut supra, S. D. Sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln under denna dag funnit för godt att till aila delar bifalla Expeditions-Utskottets den 2 i denna månad afgifne Memorial, angående Medel att befordra större afsättning och gagn utaf Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, beslöt Ridderskapet och Adeln tillika att, i enlighet med hvad Expeditions-Utskottet i nämnde Memoria! föreslagit, anmoda Riksens Ständers samtelige Utskott, att, i stället för de fem Exemplar, hvilka utaf alla till Riks-Stånden ingångtie Handlingar hittills blifvit utskrifne, hädanefter, i afseende på de ifrån Utskotten utgående Handlingar och Expeditioner, iakttaga fcU - Den 17 Februarii 1:0 Att så snart i något Utskott ett Betänkande, Protocolls-Utdrag eller Förklaring är uppsatt och Justeradt j bör detsamma med tillhörande Bilagor, genast utskrifvas ark för ark och, i mon af skrifningens fortgång, några ark efter hand afsändas, utan omväg till det Boktryckeri, hvarest tryckningen af Utskottets Handlingar besörjes. 2:0
Palmstjernas och Hr Le freds yttranden funnit mig vederlagd, ty jag kan ännu med sedelstock ej förstå andra sedlar än dem, som Banken ovilkorligen måste inlösa, och när man således vill hafva en måttstock för beräkningen af det rörelsecapital, som ligger Banken till last, vet jag ej, hvarföre man skall upptaga, hvad som icke ligger Banken till någon last. Frih. Palmstjerna har val sagt, att äfven dessa sedlar, för hvilka jag yrkar afdrag, kunna presenteras till inlösning mot silfver; men silfver och sedlar blifva efter realisationen lika i värde och all verkan af dessa sedlar försvinner, när det lån, för hvilka deutgåfvos, åter inbetalas. liiLefren har åberopat ett lagförhållande, och jag är icke missnöjd dermed, emedan jag tror mig just derigenom kunna så mycket fullständigare vederlägga honom. En gäldenär, som har motfordringar, äger enligt lag rätt till qvittning, och detta är just casus här; ty då Banken har contrafordringar för de sedlar, som nu äro i fråga, behöfver den lika litet som en cessionant upptaga dem bland de skulder, som skola betalas. Jag skall emedlertid ej yrka 56 Den a3 Juli c. m. propos. på något afdrag i Usta punkten, förrän jag fått höra, livad 11. o. Ad. ämnar göra vid 2:dra punkten, Hr Rosenblad: Denna irsta punkt innehåller blott en sats, sorn kan vara tcinligen likgiltig på hvad sätt den än afgöres, enär det i allt fall beror på beslutet i andra punkten, huruvida någon inskränkning vid beräkning af sedelstocken bör äga rum eller icke.