Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio 1,848 Hr Virgin, Carl Philip, med 1 röst. Som vid upprop af 9:de Bänkmans-Afdelningen, inom hvilken en Bänkman skulle utses, någon dertill hörande ledamot icke sig infunnit, hemställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att nytt val inom nämnde afdelning skulle utsättas till nästa lördag den 26:te dennes, samt att en Bänkmansplats inom 21 ista afdelningen då jemväl finge tillsättas efter Nio 1988 Hr Adlersparre, fullm. Hr Blomstedt, Carl Eeinhold, hvilken inlemnat in pollett; och lemnade E. o. Ad. härtill sitt bifall. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUtskits den 19:de dennes bordlagda Mern. Nio 109, i ani. af Pikets Ständers beslut i de uti StatsTJtskits Utlåtande Nio 86 behandlade frågor, äng. fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderlige medel. Utskits yttrande i anledning af E. o. Adins återremiss af 5:te punkten i Utlåt. Nio 86, äfvensom Utskits hemställan till BorgareStit att antaga Utskits uti 1 lite punkten af samma Den 23 Maj f. m. 383 Utlåt, afgifne, utaf R. o. Ad. samt PresteSt:t bifallna förslag, lades till handlingarne. Utsk:ts hemställan i ani. af RiksSt:ns vid behandling af 17:de punkten i meranämnde Utlåt, fattade beslut bifölls. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, följande den 2:dra, 9:de, 12:te och 19:de dennes för första gången bordlagde Betänk., Utlåt, och Mern., nemi.: Bevilln:s-Utsk:ts Betänk. N:o 22, ang. stämpel-pappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar; Sammansatta Bevillms-, Lagsamt Allm. Besv:soch Ekon.
Handlingar, som befunnits behörige, tnen å hvilka lån i brist af tillgång icke blifvit för året beviljade, kunna nästpåföljandé år åter till LandtbruksAkademien ingifvas,för att i stadgad ordning komina under jemnförelse och pröfning ; men skulle ej lån på dessa handlingar inom loppet af 5 år utgå, måste ny besigtning anställas och Instrumentet deröfver, på föreskrifvet sätt, inlemnas. komma i fråga, och Lånefonden icke rnedgifver att alla kunna utgå, ege då de företrädesrätt, hvilka blifvit anmäldte från de l än, till hvilka de minsta I^ånesurnmor äro förut beviljade. Handlingar, sorn befunnits behörige, men å hvilka lån, i brist af tillgång, icke blifvit för året beviljade, kunna nästpåföljandé år åter till Banco-Fullmägtige insändas, för att i stadgad ordning komma under jemnförelse celi pröfning, men skulle ej lån på desse handlingar inom loppet af 5 år utgå, måste ny besigtning anställas, och Instrumentet deröfver, på föreskrifvet sätt, iniemnas. 2 Art, Om pröfningsgrunderne vid Länehandlingars granskning och Länens bestämmande. Hufvudgrunden för pröfning i allmänhet af sökt understöd utaf OdlingsLånefonden, vare icke Banco-Utskottets Betänkanden, 363 allenast företagets," orri de ej iiro företagne efter den tid, då, i grund af skedd anmälan, på sätt ofvan är nämndt, Besigtning å Odlingslägenheten blifvit anstäld, samt beskrifning deröfver till vederbörande aflemnad. Orri betalningsvilkoren och hvad för Banquens säkerhet derutinnan är att iakttaga. §. 1. - För de Fån, hvilka i ofvanberörde måtto beviljas, erlägges 2 procents årlig ränta.
Då nu sådant inträffat både i Stockholm och landsorterne vid Reg:ts-skrifvare-tjenstens tillsättande, så måste det väl bevisa, att de, som gjort det, ansett det vara en förbättring, enär de sådant gjort frivilligt och utan något slags tvång. Jag anser, ett ytterligare skäl till Betänk:s återremitterande ligga deruti, att Utsk. måtte komma i tillfälle att till noga ompröfvande uptaga de af föreg:de talare lemnade sakrika uplysningar, helst hvad som afser upbördmanna-tjensterne. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag vill börja med att vederlägga de föreg:de talarnes yttranden, och fäster mig då först vid det af Gr. Mörner såsom skäl för afslag å mitt förslag anförda påstående, att, derest tjenstemännen i st. f. kaution skulle få använda inteckningar och andra dylika handlingar, skulle sådant blott ytterligare intrassla saken. Detta är fullkomligt riktigt, men jag har aldrig föreslagit något sådant: jag har begärt kontanta penningar och då inledes Staten icke i någon sådan fara. Hvad åter beträffar de öfriga hinder, som af flere talare blifvit anförda, så har jag dervid föga att tillägga, enär jag vet huru svår saken är att genomföra. Ett yttrande, Mine Hrr! vill jag dock uptaga; man har nemi. sagt att denna fordran af kontanta penningar i 430 Den 8 Februari. st. f. borgen skulle lägga hinder i vägen för den medellösa tjenstemannen att fortkomma på sin bana. Jag tror det icke; ty på samma sätt och på samma väg och lika lätt som man kan förskaffa sig en borgen för sin hela tjenstetid, hvilket man måste medgifva är en lång borgen och som skulle vara otänkbar om man icke hos oss vore så oförsigtig vid sådana förbindelsers ingående, bör man väl äfven kunna anskaffa en borgen på en skuldsedel, hvarpå man kan få uplåna de penningar, som behöfvas för insättningen i Riksg:s-kont.
Sig vilja, vid de tillfallen då medborgarerätt här i Sverige komme att sökas af person, tillhörande nation, derifrån, enligt hvad kändt vore, tillstånd att till främmande land utflytta, icke meddelades, i hvarje serskildt) fall taga under nådigt öfvervägande hvad Rikets Ständer i underd. framställt, a a 10 af den 5 Augusti 1851, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel (118'. 1851 den 19 Augusti i Statsrådet anmäld; och nådiga Bref i ämnet expedierade till Statskontoret och Fångvårds-styrelsen. aSio af den 9 Augusti 1851, angående nyttjanderätt tili jord och lägenhet för anläggande af allmänt nyttig inrättning (142). Kongl. Majit tiar den 20 December 1851 i Statsrådet vägrat bifall härå; men deremot anbefallt att i Justitie-Departementet skulle uppgöras nytt förslag i ämnet. <55t:o af den 12 Augusti 1851, angående förklaring och ändring af 5 § 25 Kap. Rättegångsbalken (149). — 55 — 1851 den 20 December i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning i ämnet under samma dag utfärdad.- 34:o af den 15 Augusti 1851, om ersättning i vissa fall af allmänna medel till vittnen i brottmål (155). Ständernas förslag blef af Kongl. Maj:t i Statsrådet den 8 Oktober 1851 gilladt; och Kungörelse samma dag utfärdad. Ä5:o af den 13 Augusti 1851, om vidtagande af åtgärder för verkställighet i Sverige af Norske och i Norrige af Svenske Embetsmyndigheters beslut (164).
Af sednast lemnade uppgifter synes visserligen, att, i följd af olika beräkningsgrunder beträffande boställens afkomst, äfvensom genom förändringar i markegångsprisen, icke alla Länsmän erhållit fullt 200 Rulf oell att till och med en, Länsmannen i Lerbäcks socken, Kumla härad af Orebro län, icke erhållit det sednare lönefyllnads-ansla'get, utan qvarstår vid omkring 100 R:dr lön; men deremot finnas llere Länsmän, hvilka hafva högre löneinkomster, hufvudsakligen härflytande från bättre boställen, och bland hvilka en del, vid ofvansagda tillfällen fått kontanta tillskott, oansedt deras lönevilkor icke dertill bordt föranleda, hvilket förhållande lärer härröra från de olika sätten att beräkna boställs-afkomsten. liehofvet af lönetillökning för dessa med göromål mycket betungade tjenstemän är alldeles oemotsägligt. Atlöningen för dem har varit föreslagen: Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 13 November 1828, för de med boställen försedda Länsmän, till > 266: 32. och för osådane, som deraf voro i saknad, till 300: — Ar 1835 af Kammar-kollegium och Statskontoret, lill 200: samt af Skatteförenklings-komitéen till \ 300: — Intetdera af dessa förslag kunde anses tillfyllestgörande, om löneanslagen skulle mätas efter tjensternas beskaffenhet; men då erfarenheten ådagalagt, att Länsmän, genom enskilda lofliga uppdrag, åtnjuta inkomster, äfvensom i och för tjensten bötesandelar, hafva hittills Rikets Ständer, för att ej alltför kännbart betunga Statsverket med lämplig aflöning åt denna talrika tjenstemannaklass, nödgats stanna inom inskränktare anslag; och är det äfven af sådan anledning, som jag icke heller nu anser mig böra föreslå högre tillökning än så, att hvarje Länsman må af boställe och lön åtnjuta sammanlagdt minst 300 R:dr årligen.
Medan nu Adrian är borta, vi veta ej hvar, och medan fru Elfrida sitter halflutad mot en sofkudde och halfslumrande, lugnare och gladare stämd än förut på många långliga tider, vilja vi berätta en helt annan händelse, i en helt annan tonfärg, utan hopp att dermed behaga någon, och minst oss sjelfva. Vid pass tjugo år, kanske något mindre, före denna afton då Elfrida i ljufva drömmar inslumrade mot sin sofkudde, begaf det sig att en af våra rikaste, äldste, förnämaste, och således, enligt den tidens principer, med de största värdigheter beklädda magnater, lemnade hufvudstaden och sitt rådgifvarekall, samt företog en resa till sina i landsorterne långt aflägsna gods, för att der reglera diverse saker med arrenden och dylikt. En af dessa possessioner låg egor om egor med den lilla egendomen som Waller, utan en skilling på fickan, köpte ungefär vid samma tid, men som han genast tillträdde och dit han äfven flyttade strax efter sin förening med Elfrida. Den högmögne grefven hade nödgats tillbringa nära fjorton dagar på detta sitt gods, i och för diverse affärers uppgörande. Han hade dock haft många, både sysslolösa och långtråkiga stunder under dessa dagar, och han försmådde ej en vacker trädgårdsmästaredotters sällskap som förmådde att något litet förkorta tiden för den, till sina dagliga värf och sin vanliga omgifning i hufvudstaden, återlängtande magnaten. När grefven afreste från sitt gods, gaf han den vackra Lena en rund summa, och lofvade henne mera om hon var och förblef tystlåten, ehvad händelser som kunde hända. Detta fick hon snart, och grefven glömde ännu snarare allt sammans. Vid den tiden, detta passerade, hade han ännu en yngre broder, gift och med stor familj, lika som han sjelf, men åren förgingo och härjade förfärligt i den grefveliga slägten. Brodern dog dennes äldsta son omkom på vådligt sätt, och den yngre strök med i en barnsjukdom. Den äldre grefven hade nästan samma sorg, ty han förlorade sin ena son i choleran, och hade den smärtan att se den andra vanskapad och mindre vetande.
Dernäst hafva Revisorerne anmärkt, att Kammarskrifvaren i Manufaclur-Discont-Contoret, Kamereraren i Kongl. Kammar-Collegium J. A. Brandel, fått, efter den 23 April i836 vunnen befordran till KammarRåd, på grund af sin anmälan hos Collegium, det han, i följd af denna befordran, icke vidare kunde med samma Kammarskrifvaretjenst fortfara, under åtta månader efter tjenstens frånträdande bibehålla den derför anslagna lönen; och som Kammar-Rådet Brandel blifvit lill detta embete befordrad från innehafvande Kamereraretjenst i Kongl. KammarCollegium, och denna befordran icke hade sammanhang med hans tjenstebefaltningar i andra Verk, hvilka han alltså icke var förbunden eller ens berättigad att annorlunda än genom ordentligt afskedstagande lemna, samt bemälde Kammar-Råd således befann sig i enahanda ställning som hvarje tjensteman, hvilken, i följd af vunnen befordran, icke vidare ser sig i tillfälle alt med förut innehafda befattningar i andra Verk fortfara, utan föranlåtes att derifrån taga afsked, hvarvid någon ersättning för grundlagd begrafningshjelp ej erhålles, hafva Revisorerne ansett Kammar-Rådet Brandel icke hafva ägt någon i författningarne grundad rättighet att, sedan han sin i Manufactur-Discont-Contoret innehafvande Kammarskrifvaretjenst frivilligt frånträdt, under afljenandet af vacanceoch nådårs-besparing å Kammar-Rådslönen, den nyssnämnda Kamraarskrifvare-syssla åtföljande lön bibehålla.
December samma år, rörande förändring af tiden för åtskilliga räkenska Eers öfverlemnande till granskning, redan i underdånighet anfört och föreslagit, väl unna i någon mån förebyggas; men då en del räkenskaper äro af vidlyftigare beskaffenhet, måste dock, med afseende dels å den tid, som för dylika räkenskapers afslutande och aflemnande till Kammar-rätten är nödig, och dels å den längre gvansknings-tid, sorn häraf blifver en följd, det förhållande uppkomma, att granskningen af samma räkenskaper ej heller kan uti Ofver-revisions-departementet vara fullbordad då Rikets Ständers Revisorer sammanträda, helst sedan dessa sammanträden, efter hvad numera är stadgadt, hädanefter skola årligen ega rum samt taga ein början en månad tidigare, än förut varit öfligt. — 325 — Remisshandlingarne återställas underdånigst, och Kammar-rätten framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, O. A. TAUVON. C. E. ALANDER. A. WILH. EDMAN. L. KINMANSON. O. V. BURÉN. P. A. MARTIN. Stockholm den 27 November 1857. C. J. Fahnehjelm. Kongl. (iencral-]iost-st)relsens underdåniga utlåtande öfver hvad i 1857 års revisions-bérättelse förekommer, rörande Po»t-verkets räkenskaper och förvaltning. Underdånigste Utlåtande. Såsom underdånigt utlåtande öfver hvad i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekommer, rörande Post-verkets räkenskaper och förvaltning, får General-post-styrelsen i underdånighet anföra: Anmärkningen och uppgiften, att ingen närmare post-konvention blifvit afslutad med Norrige, och att Sverige således befunne sig fortfarande i denna frå^a på en mera främmande ståndpunkt till brödralandet än till åtskilliga utländska makter, är stridande emot förhållandet.
Denna händelse lärer detzmom sä sällan inträffa, att någon s-knad af ordning eller annan olägenhet deraf tvsligen ej kan upkomma. Herr kvlr.rclsnttolps; anmärkning, tilhörer 25 tz. Och blifwer där beswarad. 9. §. Deri i6 December. 987 9- §- Dä alli concnrser efter Förfatlningarne skola flera gär.gor införas och kungöras i allmänna tidningarns, saknar icke Riddarhuo-Direcrionen i dcnna del snlistäntjg underrättelse; Hwad aker angar andra brott, sa stadga särskilde Författningar alt wcderbörandc Dom, stvlar, derom böra lämna Dircciionen underrätlclse. 10, §. Anmärkningen tvid denna §. af Herr lVorclsnsrolpe har Utskottet sa mycket mindre kunnat antaga, som en yngre Arkemans rätt, att sikta för Famillen framför en Fullmägtig, aldrig kan eller bör utsträckas län, gre än Z §. utstakar. n. §. Benämningen af Rikets Regeringsform, ester Herr lkotlckiebs anmärkning är ingalunda rigtig. Titelbladet af denna Grundlag innehaller annat, som Utskottet anser wara rättast och derwid förbliswit. Nödwändigheten af en ny Hand,matrikel finner Utskottet mera än wäl, och torde i sin asgiswande Riksdags-berättelse derom ytterligare sä föreslå. §. 12. Order Adelsman i början as denna §. är än» drad till Hufwudman för Adelig Ätt. Der öfriga af Herr kotklisbs anmärkning äe as - §88 Den i6 December. afgjordt genom hwad 2 stadqar och lärer ej behöfwa närmare, än der skcdt, föleskrisw„s. iZ. §. Enligt Herrar Klorösnsrol^os och 8ilvvsrskol^es anmärkningar, haswa orden han ej strlf utan, frän sörsta momentet utgäkt.
Vid förnyad föredragning blefvo nedannämnde den 19 dennes e. m. på bordet lagda motioner remitterade nemi.: lill Banco-Utsk., Hr Hallenborgs, Carl Johan, motion om förändrade stadganden i afseende på cassacreditiven för hypothek sinrättningar; till Bevilln.Utsk., Hr von Scheeles, Frans Adolph, motion om nedsättning i tolagsafgilten för jern å Götheborgs våg, m. m.; till Lag-Utsk., densammes motion, ang:de utfärdande af författningar rörtde öppnandet af canaler eller båtleder, m. m.; till Stats-Utsk., densammes motion, ang:de förändrade stadganden rörtde kruttillverkningen; till Stats-Utsk., densammes motion, ang:de anslagets för lättade vattencommunicationer användande äfven för befordrande af jernvägars inrättande. Ilr Dalman, Johan Gustaf Georg, anförde skriftligen : Frågan om laga skiftena här i landet har alltsedan år 1827, då K. M:s nåd. stadga härom utkom, varit föremål för hemmansägares största omtanka. Det allmänna gagn för jordbruket, som derigenom åstadkommits, kan ej bestridas; t Don 22 Februari e. ra. 343 och du jag finner, att framtiden hufvudsakligast mäste tagas i betraktande för nyttan af den oskiftade jordens fördelning, vill jag förbigå svårigheterna af de oerhördt dryga, ofta ruinerande kostnader, som drabba delägare i den jord, hvarå skifte företages på begäran af blott en ägare, om än 10 flin nos inom samma skifteslag, hvilka, icke utan skäl, önskade få behålla sin jord på de ställen och i det skick denna befanns, då köp eller arf sådant bestämde. Jag vill deremot 1111 först uppehålla mig vid den betydliga skada och förlust, som under pågående laga skifte förekommer genom den tidsutdrägt, hvarmed ofta en skiftesförrättning bifver handlagd af landtmätaren. Det är på egen dyrköpt erfarenhet, jag grundar denna anmärkning.
Hvad åter den andra dejen angår, så anhåller jag om bifall till den af Anders Danielsson föreslagne hemställan, med förklaring att jag yrkar votering i båda frågorne. Herr Tham: Då Herr von Hartmansdorff afgaf sitt sista anförande, befarade jag den vändning deraf, som HerrAnckarswärd gjort; men jag delar ingen af de båda Herrarnes tänkesätt. Jag tror ej, att Presidenten i KammarRätten derföre bör tadlas såsom Ordförande, att författningarne gifva Contoiren rätt att göra obehöriga anmärkningar. Man får ej tillskrifva sådant Presidenten, då lian ej äger rätt alt Den 28 September f. m. 9 befalla öfver eller ändra författningarna. Jag liar förut i den frågan yttrat, att jag tror, det författningarne äro felaktiga, då de ej ålagt Ledamöterne att fullständigt granska anmärkningarne, innan de blifva comniunicerade. Ora detta skett, är jag öfvertygad, att landet ej blifvit besväradt med en del af dessa anmärkningar, och att således den tydning, som af Herr von Hartmansdorff blifvit gjord, ej är riktig eller förtjent. Jag tillstyrker bifall å Betänkandet helt enkelt. Må det sedan tillkomma de Herrar, hvilka yrka afslag, att bestämma contrapropositionen; vi kunna i denna enkla fråga icke behöfva mera än en votering. Herr af Billbergh: Utom det att Herr Tham fullkomligen vederlagt hvad Friherre Anckarswärd anfört, tror jag det ej vara lämpligt att begagna denna anledning, för att ingå i något försvar för KammarRättens embetsåtgärder. Jag har egentligen begärt ordet, i anledning af Herr Rosenqvists anförande, att han ej fått svar å sina anmärkningar. Jag förmodar, att Talaren ej varit inne, när jag först yttrade mig i ämnet. Hvad angår hans yrkande, att Ridderskapet och Adeln skulle till särskilt pröfning upptaga Riksdagsmannen Anders Danielssons hemställan; så får jag upplysa, att, tyvärr, ingen löneförhöjning är föreslagen för KammarRätten eller Presidenten, utan blott att öfverflytta på stat, hvad sorn hittills utgått io Den 28 September f. m. utom stat.
Cantsliets och Kongl. Collegier* nes samt öfrige Publike Verkens Embetsoch. Tjenstemän samt Betjening 12,400: Skrif-Materialier för d:o - * 20,000: ~ —■ Lyshållning med flere utgifter för Kronans Publike Hus i Stockholm - * i-794: 45- Summa R dr 34,194: 4 5* U. Men till bestridande af desse utgifter har», derutöfver åtgått sistförflutne år 14,288 Rldr 29 sk. 7 rist.; och då en tillökning i berörda anslags-summor altså är nödig, hemställer Ut* skottet, att, i sådant afseende, måtte anslås ett belopp af 14,000 R dr till fördelning under be. rörde specielle Titlar i det förhållande brister* ne derå förekommit. Hvad åter angar Mantalsskrifning!-Provisionen, dertill vid 1809 och 1810 arens Riksdag-å Stat uppfördes 6000 Rrdr; så har, sedan Kongl. Ma:jt i anledning af Riksens Ständers ■vid 1812 års Urtima Riksdag gjorde underdåniga hemställan, genom Nådigt Bref den 29 September 1813, beviljat en tillökning till dubbelt emot hvad tillförene bestods i Mantalsskrifnings-provision, berörde anslags-summa härtill blifvit i den mon otillräcklig, att'en förhöjning derå af 4,500 R:dr är nödig; hvarföre Utskott®! Stats-Utskottets Betänk anden. 79 9 får tillstyrka att anslaget med sistnämnde belopp okas till 10,500 R:dr ärligen» 6:0 Kongl. Stats - Contoiret har ock Uppgifvit behofvet af tillökning i anslaget af Reseoch Tractarrients penningar, sorn för de sednare åren fdiänits otillräckligt hufvtidsäkligen i anseende till de ökade oroköstnaderne 1 och. för Revärings-Manskapets mönstringar samt
Bifölls med följande förändringar: att i stället för orden: rune Magistratspersoner, utsattes, 3me Dcn i8 November. 8i? Ztne Magistratsperson»^, i stället för 2:,ie Minuthandlare: En Minuthandlare; och i It Met för orren: Stadens ratte Borgare eller ock sä* dane Magistratspersoner, som Borgerlig näring idka och för den samma Borgerlig tunga draga, att införes: Stadens Borgare eller Magistratspersoner; Erester ord, . icke kntae; tillägges: börandeS Omröstningen ske nrcd siutna Sedlar; i stället for orden: der han sjelf Borgare ar, bör stät der hail sjelf Magistratsperson eller Borgare är; lann ! stallet hr: warit Z är Borgarekommer att stä: warit 3 är Magistratsperson eller Borgare. §- is. Antogs med den förändring, att i stöttet föt besuten Jordägande, sattes: besuten LroNöAronoSkatte - eller Zräl eGkattcHcmmanS Ägare, cch orden-, inom samma Län utestntas. §. 1?. Bifölls med vesta ändringar: att näst efter orden, de'fleste rösterne undsätt; infines: och örn 2:ne eller flere de fleste och lika mänga röster Undfätt, atgöres srägan genom Lottning oein emcklan, och i stället för orden: dem för hwilka dan är tzullmägtig; saktes: dem hwilka äro berättigade att wäija; samt widare ehcr o>dcl Reskostnad l:nageS: hwilka tor prasteoch BsrgareStärldens AikSdagsZullmägtige före walet bestämmas, Ucrde Bandi?z, 104- Z - 813 Den 18 November. §. 18.
Hvad förmögenhets-vilkoret angår, erkänner jag äfven der, att mången medellös kan hafva en fasthet i grundsatser, som mångdubbelt upväger tusentals nirs inkomst, men nekas kan dock ej, att den, som ingenting eger, har svårare att handla sjelfständigt än den, som med egna medel kan draga sig fram. Jag känner väl de anmärkningar, hvilka rigtas mot en förmögenhets-census; mot menniskans upskattaude efter rikedomen i det praktiska lifvet, måste praktiska medel tillgripas, om praktiska ändamål skola upuås; se der hvarföre vi nyss i valfrågan sett det mest frisinnade af MedSt:n dock införa en census. Detsamma visar sig öfverallt, dei man icke låter sig bortföras af drömbilder, hvilka vanligen sluta bedröfligt nog för den drömmande. Jag vågar således tro en census nödig, men har föreslagit den så låg att blott få, i besittning af den bildning, jag i första rummet alser, derigenom komma att uteslutas. Slutligen torde någon invända, att de fordringar, jag upställt, strida mot den sjelfskrifvenhet, jag förordar. Jag tror ciet ej. Lika väl skulle då det stadgande, att ingen under 25 års ålder här får intaga säte, utgöra en kränkning af sjelfskrifvenheten. Ingendera 368 l->en 23 November e. m. sirö det. Alla liro blott korolarier till en rätt, som endast med dem får oell kan till allmänt gagn utöfvas. Mången skall förkasta detta förslag, såsom för litet genomgripande. Jag liar dock tyckt mig finna, att de, sorn hastigt önska sig allt, vanligen icke komma ur fläcken och således föga mera uträttar än de, hvilka vagga sig i sjelfbehaglig sorglöshet. Bättre då att varsamt bortskära de förmultnade grenarne och sålunda bevara hvad som bör bevaras, än att låta hela trädet förqväfvas af mossa, under det man strider om den jordmån, i hvilken den gamla herrliga vexten bör omplanteras. Måtte Riddarh.Utskit. i första rummet betänka detta; det är dit jag anhåller att denna min motion måtte remitteras. Begärdes på bordet.