Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om de äro så betydliga, att de tillskynda författaren någon pekuniär fördel, förutom de ofruktbara lagrarne, så bör väl denne, ehuru han arbetar med hufvudet, icke undandraga sig att lemna bidrag till Staten, mer än de, som arbeta med armen eller handen, få i detta hänseende sig fritaga. Visserligen har man sagt, att personer, som redigera tidningar eller i sådana deltaga, i alla hänseenden skola, enl. denna §, erlägga bevilln. Men dessa måtte väl utgöra en ganska ringa del af författarnes antal, och hela den öfriga skaran bör väl, om den skördar någon inkomst af sitt författarskap, också i proportion afstå en skälig andel deraf i skatt åt det allmänna. Man anförer gagneligheter af deras verksamhet, såsom förtjent af en upmuntran genom den ifrågasatta befrielsen från afgifter. Men är icke all annan nyttig verksamhet upmuntransvärd, och likväl har man funnit rättvist och billigt, att hvarje företag, som ger inkomst, må bidraga att uprätthålla Statens kraf. För öfrigt skulle kunna hända, att just de skrifter, som löna sig bäst, beklagligen icke alltid äro af det mest förädlande innehåll. Smädeskrifter, lättsinniga romaner o. d. hafva, enl. hvad det säges, stundom en lika säker, om ej säkrare afsättning, än de böcker, som afse en sann nplysning och bildning till medborgerliga dygder. Således må vid nyssnämnde förhållande den inflytande vinsten, åtminstone till någon del, tillfalla det allmänna, och icke uteslutande tillhöra skriftställaren eller, i första handen, hans förläggare. Jag inser fördenskull icke tillfyllestgörande skäl, att införa författare-arfvoden bland de arfvoden, som äro från bevilln. undantagsvis fritagne. Den 30 Maj, Gr. Lagerbjelke: Den anmärkn., som Frih. Palmstjerna gjort, synes mig grundad, och afseende bör derföre å densamma fästas. Men jag vågar hemställa, huruvida det är lämpligt, att nu fatta ett beslut i frågan, och om det icke vore bättre, att återremittera §:n (ill Ulsk., hvarå jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. Gr. af Ugglas:
Framställes inom Lands-ting påslående, att företag, hvarom för»slag blifvit väckt, är af den beskaffenhet, alt endast stad eller iand af företaget kan »hafva någon nytta, och att förthy i förra fallet landet och i det sednare städerna »må från bidrag till det företaget befrias; då skall jemväl öfver sådan framställning »beslutas, innan hufvudfrågan till afgörande företages.» Enär Rikets Ständer vid handläggningen af föregående §§ i denna Förordning beslutat, att Lands-tinget skall ega rätt att til! bekostande af företag, som detsamma ansett för länet nödiga eller nyttiga, besluta upptagande af skattebidrag från länets innevånare och således frågan om grunden för dessa skattebidrags utgörande är af sådan beskaffenhet, alt den ej kan förfalla, åligger det Utskottet, enligt 73 § Riksdags-ordningen, sedan Utskottets försök till jemkning mellan Riks-Ståndens meningar fruktlöst aflupit, att, på sätt tillförene skett i likartade fall och särskildt då vid 1840 4841 års riksdag under öfverläggningarne om det då uppgjorda förslaget lill ny Sockenstämmo-förordning, Stånden fattat olika beslut om grunden för uttaxering af afgifter för församlingens gemensamma behof, framställa förslag till voteringspropositioner, på det att genom omröstning i Förstärkt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskott de ifrågavarande paragrafernas lydelse må bestämmas. Utskot.et anser sig först böra vördsamt inbjuda Ridder skåpet och Adeln samt Borgare-Slåndet att, med frånträdande af sina särskilda beslut, godkänna Utskottets förslag — och får, för det fall alt denna inbjudning icke antages, hemställa, att frågan må genom omröstning i Förstärkt, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott afgöras, enligt följande voterings-proposilioner: i) Noteringen ossa .Kontraproposition:
Korsetten hade hon lagt af på resan, och kroppens konturer framträdde fritt under det mjuka tyget. — Det var blott ett enda ögonblick, han såg henne så, men kroppens ställning och linier brände sig outplånligt in i hans minne, och som han var en konstnär, växte det fram ett konstverk därur. — Tre år därefter vann han med detta konstverk sitt lifs största seger. Det var en kvinnobild i marmor, med armarne sträckta upp öfver hufvudet, framåtböjd, med slutna ögon. Han kallade den lakoniskt »Ut!» och den föreställde en kvinna i det ögonblick hon kastar sig ut i vattnet; men som han var en symbolist, hade han i kroppens rena linier och i ansiktets uttryck karakteriserat en jungfru i öfvergångsåren, och hela konstverket fick därigenom mera innehåll och själ: man tänkte sig att det var lifvet hon störtade sig ut i och att en mans armar mottogo henne där. — Det hela var en dikt; den rann upp i hans hjärna i detta ögonblick. Lokomotivet signalerade station. Maria slog ner fönstret och viftade med näsduken till sin mor. Tåget stannade och hon steg ur kupén, men i sin ifver att komma fort halkade hon på trappsteget och föll rakt i famnen på Gerda du Camp, som begagnade sig af tillfället och välkomnade Mia med en hjärtlig kyss: »Efter som slumpen kastar dig först i mina armar, så ...» och hon såg bort till Alfhild Johnson, hvars ansiktsuttryck åter fördunklades. Maria märkte den lätta skuggan, och den ömtåliga känslighet, som förrådde sig däri, grep henne in i hjärtat. Hon vände sig till sin mor för att godtgöra hvad slumpen brutit, slog armarna omkring hennes hals och kysste henne, varmare än hon kunde minnas att hon gjort det på mången god dag. Moderns ögon öfversvämmades också strax af tårar. »Välkommen!» sade hon, »och måtte du kunna trifvas här nu!» »Tack, tack, det kan jag säkert»... i detsamma såg Maria att unga baron Du Camp stod med hatten i hand, framåtböjd och med ett aktningsfullt uttryck i sina bruna ögon, och hon räckte honom sin hand, småleende. Hon tänkte på den tiden, då hon brukade stryka honom öfver nacken och säga: »tack, snälle pudel!»
Delta upmanande är 0- nädigr, dä lagen handhafwes och rästen skipas lika, emellan hög och läg, rik och fattig; dä inre 0- ordningar och stadeliga inrättningar, hwarigenom den ena medborgaren förtrycker den andra, riktar sig pä andras bekostnad och störtar större delen af folket i armod och elände, rättas och uphäfwes,och 220 Den iZ Maji - dä vet förnämsta goda en Swensk man äger, frihet och säkerhet till person och egendom, wardås och förswaras, sä blir förtroende och tillgifwenhet, till en sä mild och raktwiS regering en naturlig påföljd, händer motsatsen sä aro de prydligaste tal förgäswes, folket är för nplyst. att lara blanda sig af sadane irrbloss, de wilja hofwa »verklighet och ej tomma ord. Der borde derföre bliswa den första och den nödwandigaste omsorg, att aflägsna alli hwad som kan störa den enighet, som bör rada i nationen, man borde gifwa folket ett »vigtigt interesse, art göra upoffringar föroch det ar friheten dä nu conscripkion, hälst sadan den är förestagen, är rakt stridande emot friheten, emedan icke alla äläggas lika ffyldigherer, sä stall den npwäcka inbördes asmund, misssämja och bitterhet, och skall »notwerka, allt der goda, man »vantar sig «f denna sak, nämligen fäderneslandets räddning. Frän en sädan synpunkt berragradt, anser jag conscription för det mäst wadeliga för Rikets bestånd, som någonsin kunnat projecteras. Da »nan »vill Åstadkomma ett kraftigt förswar, mäste man först öfwerwäga huru stor krigsmagr man kan underhålla alt hofwa den större, än alt den kan förses »ned alla sina behof, är blott att göra den orverksam, att lära den genom brist och wanstötscl omkomma.
Yäl borde den mening, lagstiftaren sjelf uppgifvit för lagens rätta uppfattning, vara, i fall af tvifvel, den afgörande. Men om, på grund af ordalagen, under tider - 4 Konstilutions-utskottets memorial, N:o 20. nas lopp en mening vid lagens upprepade tillämpning gjort sig gällande, som väl i någon mån må afvika från den ursprungligen åsyftade, men dock, såsom god och ändamålsenlig, allmänt blifvit vedertagen, så är det med rättvisa öfverensstämmande att fortgående vidhålla den, såsom ett lefvande uttryck af samma lag, i stället för den äldre, som bortdött, emedan vådorne af vacklande lagtolkning sålunda afböjas, och likhet i tillämpningen, som är likhet i rättvisa, derigenom vidmakthålles, till dess den ursprungliga meningen, genom formlig lagförklaring, der så nyttigt pröfvas, blifver återställd. På grund häraf och i öfverensstämmelse med den praxis, som uti förevarande fråga vid riksdagarne tillförene allmännast egt rum, får Konstitutions-utskottet alltså vördsamt förklara: att Talmannen i Bonde-ståndet, då han uti förevarande fall vägrat proposition på återremiss af Konstitutions-utskottets memorial, innehållande betänkande öfver Kongl. Maj:ts afgilna nådiga förslag till ny riksdags-ordning, med hvad dermed sammanhänger, handlat i öfverensstämmelse med grundlagarne. Stockholm den 22 Juni 1848. Reservationer: l. Af grefve Lagerbjelke: ”Vid jemförelsen emellan regerings-formens 56 och 81 §§ beror deras, sinsemellan, samstämmighet eller strid uppå tolkningssättet af ordet ”frågan” uti 81 §, der det heter: ”Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa riksdag'’ m. m. Låter man nu ifrågavarande ord äfven på detta ställe få behålla den betydelse, det enligt vanligt språkbruk skulle ega, det vill säga^ den genom hvad Konungen föreslagit väckta sak, ämne eller ”fråga” i allmänhet, då förefinnes emellan de båda §§ ingen stridighet.
Ser du: nu äro vi här — det här är vår plats och vårt bröd, ser du, och det är särdeles svårt att få något annat, så mycket har jag sett. — Du gifte dig med mig, fast jag var fattig som en skåpråtta — ja ja—jag menar, att nu ska vi vara förståndiga ... Han släppte henne, sträckte upp armarna och gjorde ett par duktiga gymnastikrörelser. — Asch! unga människor — det är en ny värld, och så få vi se, hvad vi kan få ut af den — sa’ jag, ja! Skratta nu lite ...! Mattis, vi ha ju hvarandra! — Ja — och med den enda trösten började också Matilda Hjelm sitt lif i nya världen. På Prärien FÖRSTA KAPITLET. Några år hade gått, sedan Matilda Hjelm och hennes häcklade tournyr gjorde sitt inträde i Mortonfruarnas slutna krets. Då började på de goda professorskorna uppenbara sig en bestämd förhöjning baktill. Samtidigt fick man i fru Anastasia Gustafssons förmak skåda det första paret röda och bjärtblå plyschgardiner — af alldeles samma slag som numera lyste i dörröppningen till den vanligaste arbetarparlor. Och icke nog härmed. Öfverallt i Morton breddes storrosiga yllemattor öfver golfven, himmelsblå bokband med guldsnitt kantlades som mosaikbitar på bordet och rundtorn detsamma ordnades granna emmastolar. Det blir nog evigt en gåta hur denna kärlek för banala och aflagda moder smugit sig in i det kristliga samhället. Fru Gustafsson brukade säga, att det alls icke vore syndigt om man följde med tiden, blott måtta iakttogs. Men bokstafligen tilllämpadt föreföll detta dunkelt. Ty någon måtta hvad färg och stoff angår var svår att uppdaga. Den raffinerade, läckert grå ton, i hvilken de världsliga vid denna tid älskade att pryda sina gemak, ansågs opassande för Guds folk. Höga, klara färger, som brukats för några år sedan, förklarades däremot för blygsamma och lämpliga. Damerna, som förut lagt sitt hår i en knut i nacken, buro det nu högt på hjässan. Och därför när den stackars fru
Och Herren sade till Samuel: Si, jag skall göra en ting i Israel, så att den det får höra, honom skall gälla i båda hans öron. På den dagen skall jag uppväcka öfver Eli allt det jag öfver hans hus sagt hafver; jag skall begynnat och fullkomnat; Ty jag hafver sagt honom till, att jag vill vara domare öfver hans hus till evig tid, för den missgernings skull, att han visste huru hans söner bedrefvo slem ting, och hafver icke en gång sett illa på dem derföre. Fördenskull hafver jag svorit Eli huse, att denna Eli hus missgerning skall icke försonad varda antingen med offer eller spisoffer, till evig tid. Och Samuel låg intill morgonen, och lät upp dörrena af Herrans hus. Och Samuel torde icke säga Eli synena. Då kallade Eli honom, och sade: Samuel, min son. Han svarade: Si, här är jag. Han sade: Hvad är det för ord, som dig sagdt är? Dölj det icke för mig; Gud göre dig det och det, om du något döljer för mig, af det som dig sagdt är. Då sade Samuel honom alltsamman, och döljde intet för honom; men han sade: Han är Herren; han göre såsom honom godt tyckes. Och Samuel växte till, och Herren var med honom, och intet af all hans ord föll på jordena. Och hela Israel, allt ifrå Dan intill BerSaba, visste att Samuel var en trogen Herrans Prophet. Och Herren syntes åter i Silo; ty Herren var Samuel uppenbarad vorden i Silo, genom Herrans ord. Och Samuel begynte predika för hela Israel. Och Israel drog ut emot de Philisteer i strid, och lägrade sig vid Hjelpostenen; men de Philisteer hade lägrat sig i Aphek. Och de gjorde redo emot Israel; och hären vardt förskingrad, så att Israel vardt slagen förde Philisteer; och de slogo i spetsen på markene vid fyratusend män. Och då folket kom i lägret, sade de äldsta i Israel: Hvi hafver Herren låtit slå oss i dag för de Philisteer? Låt oss taga till oss Herrans förbunds ark ifrå Silo, och låt honom komma ibland oss, att han må frälsa oss ifrå våra fiendars hand.
Ehuru Allmänna arendernes gang under närvarande Riksmöte, icke ännu satt Riksens Högloft, btändcr i belägenhet att kunna fastställa belopper os den Allmänna Bewillningen, som till Rikets Warjehanda behof mäste utgöras, tror dock Statsmstottec sig kunna förutse, att den mäste uppgå till ^ida högre summa an förut, och högre än den näOon tid i Swerige warit utsatt: och om de SkattstvlldigaS förmåga än skulle anses wara tillräcklig. Ost jemte afdöldandet af alla andra utstyllder, hwilka icke utgöra obetydlige summor, afbörda sig denne Allmänna Bewillning, kan man dock taga för afOiordt, att all tillökning, skulle sä föröka dessa lyngrer, att för de fleste orter inom Riket, de öfwerste/ bäde tillgångar och krafterLikwäl tror Friherre Cederström, att en krigsgärd till flere Millioner, wore möjlig alt til! erläggande päräknas Det är fant, att Riket äger est wida större Rörelse-Capital, an under nägon ^reaäende tidepunck, och det är, med sästadt afkcende pä detta förhällande, som hoppet kan grun. das. att högre Utstylder för Statens behof, an näOdnsin tillförene kunna utgå; Men allt detta mäste Mva en gräns, hwilken rubbad eller öswerskriden >cke bereder mindre följder än Landets utarmande vch en deraf uppkommande Riks-kroppens wanmagt, icke blott aflägsnar utan tillintetgör ali tanka ou» löjligheten alt wid ctt fiendtligt anfall kunna nrp - 6(2 Den IZ Juni». rätthälla Rikets sjelfständighet, hwilken uti ett utblvttadt tillstånd, »näste hastigt falla ett offer för en * ärelysten fiendes företag.
Derigenom skulle en stor förbättrande reform hastigt nog kunna göras i allmogens föreställningssätt, huru ett jordbruk bör skötas, och många af de fördomar, som ega rum, försvinna. Vid länets Hushålis-Sällskaps sammanträde år 1846 gjordes väl framställning härom; men som dervid af Hushålls-Sällskapet förklarades, att någon landtbruksskola icke kunde bildas, emedan tillgång för kostnadens bestridande icke kunde beredas, har frågan om bildande af en sådan skola alltsedan hvilat; och fara torde vara för hand att, derest Staten icke mellankommer med sitt biträde i någon större mån, än 9 i allmänhet i dylika fall inom landets bättre lottade provinser sker, någon landtbruksskola icke så snart kan komma till stånd inom detta län. Korn utgör ortens hufvudsäde och dernäst kommer potates. Det är först under sednare åren, som allmogen mera allmänt börjat så råg. Hveteskörd är en sällsynthet, men erfarenheten har visat att detta sädesslag härstädes kan odlas. Genom enskildes hushållning anses spanmålsbehållningen i deras magaziner betydlig och uti distrikts-magazinerne, hvilkas primitiva fond utgöres af 18,784 tunnor, funnos vid 1847 års redovisning 15,254 tunnor 14J kappar innestående. b) Boskapsskötseln. Denna näring är, såsom ofvan nämndes, ett af ortens liufvudsakligaste näringsfång och det kan antagas att under de ifrågavarande fem åren vanligtvis från länet årligen utförts 1600 kor och oxar samt 1000 ungboskap, för att afyttras utom länet; hvarförutan vanligen från länet årligen utförts 8000 Lispund Smör och 450 Lispund Talg, deraf mer än hälften till Norrige, hvarest båda slagen vanligtvis betalas med 6 å 7 lt:dr banko Lispundet. Racen är liten till växten, men mjölkgifvande, om den skötes väl. Detta är likväl i allmänhet ej händelsen hos allmogen, utan i ordets egentliga bemärkelse framsvältes boskapen under vintern och under sommaren födes den, der fjellhete ej begagnas, på magra beten.
För öfrigt har bland de i berörde kassa-kista förvarade kontanta penningar, bestående i outtagna pensioner, stipendier och löner till eli belopp af 2,350 r:dr 40. sk. b:co samt åtskilliga obligationer, skuldsedlar och handlingar jemte 44 st. förseglade rekommenderade bref, intet, åtminstone hittills, saknats. Om förloppet af stölden har anmälan förleden gårdag blifvit gjord i K. Polis-kammaren, hvarest undersökning derom genast verkställdes, efter det att Hr Polis-Mästaren likväl förut tagit lokalen, der tillgreppet föröfvats, i ögonsigte. — Annoncer om stölden hafva jemväl redan blifvit införda i några af Stockholms tidningar. Stockholm af Ridd.-kont. d. 11 Dec. 1850. J. L. Bogeman. Uplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.-utdr. ifrån Högv. Preste-St. af d. 4 och 7 dennes samt från Vällofl. BorgareSt. och Ilederv. BondeSt. af d. 7 och 11 dennes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 4 e. m. In fidem protocolli, V Albert. Munck. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 7 prot.-utdr. för d. 14 dennes. IT. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf. alt 90 biljetter lill bevistande af Svenska Akademiens sammankomster såväl d. 18 som d. 20 dennes, då Akademiens högtidsdag komme att firas, hade blifvit inlemnade och skulle af Ridd.-Fiskalen blifva tilldelade de ledamöter af R. o. Ad., som deraf önskade sig begagna. Föredrogs ånyo Consl.Ulsk:s d. 7 och 11 dennes pä bordet lagda mern. N:o 2, ang:de det nu hvilande förslaget lill ny Riksd.- Ordn., jemte dervid fogad serskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, lill ny R.F. H. Ex. Gr. Sparre, Gust. Adolf, anförde skriftligen:
När entreprenaderne stiftades, så var det i akt och mening, att ifrån skjutsskyldigheten befria jordbruket, men öfverallt, der entreprenader äro inrättade, klaga entreprenörerne öfver att de icke kunna gå ut med entreprenaderne, hvarföre troligen dessa på de flesta ställen komma att upphöra. Jag vet entreprenörer, som bjudit 1000 r:dr för alt kunna gå ifrån det ingångna kontraktet. Jag har frågat i de orter, der jag rest igenom, hvarföre icke entreprenaderne bära sig, och man har svarat, alt del är del stora hästantalet, som måste underhållas, hvilket utgör det stora hindret för dem. Utsk. har nu föreslagit en minskning deri, nemi. att icke flera hästar skulle behöfva hällas, än som gästgifvaren på stället förut varit skyldig att hålla. Om man i framtiden vill inrätta flere entreprenader, så tror jag att detta blir nödigt att iakttaga, ty eljest fruktar jag verkligen att inga entreprenader i Sverige komma att äga rum. Man klagar öfver alt skjutslegan i Sverige är förhöjd. Det är sanni, men det är väl billigt att i en lid, då allting går framåt och produklernes värde stiger, landtbrukaren, när lian skall taga Den 18 Mars. 303 häslarne ifrån arbetet, får något högre betalning derför. Man ser af Utsk:s betänk, att Ulsk. har föreslagit K. M. att embelsoell tjenstemän skulle åtnjuta högre reselraktamente. Del är således endast för sådane personer, sorn resa i sina egna ärenden, som skjutsen skulle blifva något dyrare, och jag anser icke detta orättvist, ty om de, som resa i sina egna ärenden, icke vilja resa, så kunna de blifva hemma. Derigenom att skjutslegan blifver förhöjd, framkallas andra transportmedel, sorn finnes i främmande länder. Jag får således tillstyrka lista punkten af betänk. Hvad den 2:dra punkten vidkommer, så föranleder den åtskilliga olägenheter, .lag inser visserligen, att Dtsk:s förslag i denna punkt kunde hafva sina fördelar, men befarar, lika med Frih. Raab, att missbruk dervid skulle komma att ske.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Friherre af Ugglas, Gustaf, väckt motion 152, om anvisande af en årlig pension å 500 R:dr åt hvardera af framlidne Statsrådet Carl Ludvig von Hohenhausens ogifta döttrar, Hilda Maria Elisabeth, Clara Hedvig Sofia och Constance Carolina Charlotta. Frän Håg v. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Memorial: 68, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, dels i fråga om anslag till komplettering af bristande materiel å redan anlagda stambanor, dels om anslag till fortsättande af nordvestra stambanan, dels om anvisande af medel till utvidgning af den beslutade bangården vid Clara sjö. De af Utskottet i trenne särskilda punkter föreslagna voterings-propositionerna godkändes. JVs 69, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor rörande regleringen af utgifterna under Riks-statens 2:dra, 4:de, 5:te och 7:de Hufvudtitlar. Punkterna I, 2, 6, 10, 14 och 15 lades till handlingarne, den sistnämnda med godkännande af Utskottets yttrande. Prot.-Utdrag den 25 April 1866. M 70, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om tackjernstiondes upphörande inom bergslag. Voterings-propositionen godkändes. M 71, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om eftergift af Kronans rätt till dana-arf, fallna efter åtskilliga personer. De föreslagna voterings-propositionerna godkändes. JV5 72, i anledning af återremiss af Utlåtandet M 37, angående ifrågasatt befrielse för gästgifverihemmanet M 3 Weda från erläggande af rotevakansafgift. Lades till handlingarne.
Genom en sådan underlåten lagfart blottställer sig köparen för så många olägenheter, och han är väl i allmänhet så angelägen att komma i säker besittning af egendomen, att man må väl kunna med skäl antaga, att hans eget intresse skall bjuda honom att lagfara med sitt köp. IJprnanas lian icke härtill af sitt eget interesse, ingalunda framtningar man någon lagfart genom speciella föreskrifter, ty dessa kringgås. Det har erfarenheten hitintills fullkomligt vitsordat. Då nu emedlertid R. o. Ad. för en kort lid sedan under behandlingen af denna fråga med en stor pluralitet ogillade Utsk:s tillstyrkande och beslöt återremiss af frågan, hoppas jag, att R. o. Ad. nu, af samma billighetsgrundsats ledd, äfven ogillar Utsk:s förslag. Gr. Mörner: Motiverne för min motion stå, såvidt jag kan finna, alldeles icke i någon strid med mitt här afgifna yttrande. Då förut den åsigten äfven hos Högsta Dogstolen lärer gjort sig gällande, att den, som till lagfart presenterade ett köpebref ovillkorligen borde till fullo kartera detsamma ehvad det innefattade en eller flere öfverlåtelser, har på sednare tider ett sådant åliggande ansetts för långt utsträckt. Detta är något helt annat, än att säga, att de föregule köpen icke skola karteras, hvilket man här synes vilja genom lag statuera. Hvad åter angår förmenandet om BondeSt:s numera förändrade tänkesätt, så äro de mig fullkomligt obekante. Jag har i denna, som i andra frågor, icke sökt, att utforska andras åsigter, men BondeSt:s beslut har Utsk. framlagt för MedStånden och dervid håller jag mig för det närvande. Den siste talaren har lagt mycken vigt vid den stora majoritet, som inom R. o. Ad. uttalat sig för återremiss.