Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var vid förra riksdagen en så ny sak att äga privatbanker här i landet, att opinionerna derom icke då hunno fullt stadga sig: men nu, sedan privatbank-systemet vunnit, icke allenast mera utveckling till sina principer, utan äfven till sin verksamhet, nu sedan flere intressera sig för den saken såsom en af de vigtignste, som kan omfattas af alla, som vilja insätta sina capitaler i dessa privatbanker; nu torde det vara tjenligt alt söka rena lagförslaget från sådana tillsatser, som icke böra höra dit. Den första princip deruti, mot hvilken jag måste göra anmärkning, är den, att då man tror sig kunna få en allmän civil-lag för ett förhållande, sådant som en privatbank-rörelse, det då skulle vara beliöfligt att underställa Konungen frågan om en sådan bank-rörelses bedrifvande, till vinnande af sanction, då det vidare skulle blifva fråga om en octroj eller tillåtelse, på mer eller mindre utsträckt tid, att drifva en rörelse, hvarom föreskrifterna redan finnas i lag leinnade, — eu lag, som Konung och 334 Den 18 Ma is e. m. Ständer gemensamt beslutat. Det är naturligt , att så fort eti ny idde uppstår i ett samhälle, skall det icke vara möjligt att genast bringa den tili sådan utveckling, att man kan åstadkomma en civil-lag för alla de förhållanden, denna idde omfattar, och hvilka deraf kunna uppkomma, utan man måste då nödvändigt, för enhets vinnande, söka stöd hos högsta makten. Sådan har anledningen varit dertill, att när man första gången ville börja med detta slags bankrörelse i landet, ansåg man det nära nog vara af samma beskaffenhet, som när ett bolag stiftades för alt drifva handel på Söderliafvet. Derifrån härleder sig namnet oclroj, och då tog man för afgjordt, att det skulle fordras tillåtelse utställa pä viss lid alt begagna denna joctroj. Ku återigen tilltror jag mig kunna visa, att bankrörelse ingalunda är af natur att kunna anses som ett s. k. ekonomiskt ärende, eller ett sådant, som bör i administrativ väg behandlas.
För närmare tvänne år sedan utkom från tryckom detta bruk, som hos spanjorer och itaket ett digert arbete i tvänne delar, betitladt: lienare redan var gammalt och vandt, till » Våra födoämnen i fysiologiskt, hygieniskt och Frankrike. Småningom drog sig detta bruk ekonomiskt hänseende » af Justus. Det djärfva uppåt mot Norden och torde i Sverige icke sätt, hvarpå dess författare bröt med och ställde sig i opposition mot de inom näringsfysiologien räkna stort mer än hundraåriga anor. allmänt gängse åsikterna, kunde ej undgå att väcka I sextonde århundradet blef bruket af sopuppmärksamhet, på samma gång den klara och % Litteratur. 239 lättfattliga bevisföringen gaf en hvar vid handen att bilda sig ett eget omdöme i den viktiga fråga, som författaren här gjort till sitt hufvudthema. Denna fråga v a r: huru stort är människokroppens dagliga behof af kväfve, det vill säga af ägghvitehaltiga födoämnen (kött, fisk, ägg). Resultatet af granskningen utföll sålunda: en allt för stor förbrukning af ägghvitehaltiga födoämnen är icke blott onödig, utan rent af skadlig. Till detta i mångt och mycket märkliga och beaktansvärda arbete har förfatlaren nu fogat ytterligare ett, » Hälsolif », som innehåller de praktiska konsekvenserna af de i föregående arbete gjorda vetenskapliga utredningarna. » Hälsolif » är i hufvudsak en kokbok, men en sådan af icke vanligt slag. Den innehåller ej en mängd torra recept å maträtter, utan i stället grundstommen, themat därtill, öfver hvilket författaren sedan låter vederbörande variera efter tycke och smak. Men icke efter otyglad och oskolad smak, utan efter hygieniskt skolad smak. » Om smak kan man icke tvista nog » lyder redan bokens motto.
De upmuntringsarfvoden, som vankas, äro nu visserligen ganska små och i förhållande till det behof, Staten, genom ökade bestyr i nästan alla styrelsegrenar, ouphörligen af extra ordinarie tjenslemäns biträde erfar, alldeles icke för högt tilltagna, utan snarare i vissa fall för lågt; men, som jag redan medgifvit, anspråken få, på Statstjenstens lägsta trappsteg icke vara stora, äfven der arbetet är mödosamt; ungdomen måste lefva på en förhoppning, och den är dertill af naturen benägen, allenast den med någon godhet bemötes; och dit hörer alt låta den få behålla det lilla penningebidrag, som f. n. åt en hvar i verklig tjenstgöring anställd civil extra ordinarie förunnas. Sedan frågan nu i och för sig blifvit betraktad, såsom resultat hvaraf ett bifall å S(alsUtsk:s hemställan vördsammast yrkas, må jag yttra några ord i afseende å den återremiss, som blifvit af åtskilliga ledamöter begärd. Först och främst förefaller det härvid eget nog, alt genast efter det R. St. hos K. M. i underd:het äskat riksdagens förlängning på en månad i ans. till återstående flerfaldiga ärenden, hvaribland några af hufvudsaklig vigt, och K. M. lemnat det samtycke, grundlagen bjuder, man, i st. f. att sysselsätta sig med de riksvigtiga ämnen, hvilkas handläggning återstår och hvilka, om jag ej bedrager mig, » betydlig mån tillhöra StalsUtsk, eller redan från detsamma lill Den 5 Mars f. m. 175 Ständens afgörande blifvit aflåtna, nu vili genom skeende återremiss af della ärende, som dock endast är af en partiellt ingripande beskaffenhet, ytterligare uptaga StatsUtskis dyrbara lid och förskaffa sig nöjet att om någon tid, oaktadt stunderne då måste vara än mera angelägna att väl användas, ånyo ventilera förevar, fråga.
Då man afser Tjenstens fordringar nu emot förra tider, och den tillökte kostsamma öfning i och för Beväringsmanskapets inötvaode, då man erin drar sig den kostnad föräldrar genom undei hållande vid MilitairLäroverk eller genom privat undervisning måste använda på sina Söners uppfostran för att Den 5 Martii, Sol inhemta nödiga kunskaper och då medborgare af alla stånd, hvars söner äro eller skola blifva Officerare med lika interesse böra önska deras framtida utkomst i tjensten, vågar jag hoppas att så väl allmänt deltagande understödjer denna framställning, som äfven utvägar må finnas att afhjelpa detta behof. Jag anhåller vördsammeligen att detta me* morial jtmte Friherre von Dubens må blifva remitteradt till StatsUtskottet. N:o a. Friherre Wirs in, Guftaf Fredric: I anledning af Friherre Rhebinders anmälan om det afdrag å Saltpeterlösningsbetalningen af 16 skilling per Lisp., som han tror vara tillkommit genom Konungens Befailningshafvandes egen myndighet, anhåller jag vördsamt att få anföra 2 §. uti Kongl, kungörel sen om uppbörden af den årliga Saltpeterskatten af den 26 November ibid, så lydande: Kongl. Maj:t och Kronan betalar denna Saltpeter med En Riksdaler, åtta skilbngar Lispundet, hvarförutan sexton skillingar för Lispundet afsättas till vissa omkostnaders bestridande, emot redogörelse, likmätigt Rikets Ständers beslut vid urtima Riksdagen i Öre-i bro år 1812 och Kongl. Maj:ts i anledning Den 5 Martil, deraf under den 12 Februarii 1813, till Pess Befallningbafvande utfärdade Nådiga CirculairBref. N:o 3. Herr Edenberg, Pehn Då mitt förslag till rörelseCapifalefs ö~ bande, nu åter föredrages Höglofl.
Här är nu af R. o. Ad. fattadt det beslut att norra stambanan skall gå till Upsala och icke längre. Att nu under sådana förhållanden vidtaga någon åtgärd vid en, punkt sådan som denna, sorn afser en annan ändpunkt, nemi. Sala, än att afslå densamma, kan jag icke förstå. Gr. Hamilton har ju dock sin rätt qvar att göra särskild motion, men att i det skick, frågan nu står, besluta, vare sig återremiss eller bifall, kan jag icke fatta rimligheten af. Jag yrkar således afslag. Frih. Cederström, Rudolf: R. o. Ad. har städse va rit angelägen om alt respektera helgden af sina egna beslut och att icke genast, sedan de blifvit afgjorda, fatta andra i en riktning, som antyder ånger och ändringshegär. Här har R. o. Ad. beslutat, att anslå nödiga medel för en stambana till Upsala. Att således nu lala om en fortsättning från Sala, kan jag icke anse som annat, än som ett sjelfklander. Jag vill icke nu tala om Gr. Hamiltons första fiirslag. Att på grund af en punkt i Utlåtit, som talar om en bana från Sala, begära undersökning om banans sträckning från Upsala, finner jag orimligt. Hå vi nu veta, alt vi skola erhålla en motion derom, så må vi vänta till dess. För det närv:de tror jag R. o. Ad. handla på ett sätt, som mest öfverensstämmer med dess nyss fattade beslut, om Ståndet afslår denna punkt, hvarom jag får anhålla. Gr. Hamilton: Utan att ingå i något vederläggande af hvad den siste värde talaren med sin vanliga rethoriska vältalighet anfört, vill jag blott påpeka, hurusom R. o. Ad., om jag väcker denna motion, skulle binda sina händer, och jag kan icke fatta att någon, som vill statens väl, skulle sätta sig emot hvad detta väl fordrar. På det att R. o. Ad. icke måtte binda sina händer, i fall banan kommer att dragas till Sala, så förenar jag mig med dem, som i denna punkt yrka återremiss.
STOCKHOLM, f. d. Schslties Boktryckeri, 1S48. Lag-UtskolMi Ullålande N:a 104 1 Ank. till Exp. Utsk. d. 20 Okt. kl. 1 e. ra. JM 104. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande JM 58, öfver Kongl. Majlis Nådiga proposition om antagande af ny strafflag med flere tillhörande lagbestämmelser. Sedan Kongl. Maj:t, medelst Nådig proposition, till Rikets Ständers antagande framlagt särskilda förslag till dels ny strafflag, dels ock lag angående verkställighet af fängelsestraff, samt Lag-utskottet, lill hvars utlåtande dessa förslag blifvit öfverIemnade, uli ofvanberörda betänkande, ansett sig ej kunna tillstyrka bifall å samma förslag, men deremot lill Rikets Ständers antagande föreslagit af Ulskottet i stället utarbetade försias till ny strafflag, samt lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff; så hafva, vid föredragning af Utskottets omförmälda betänkande, Vällofl. Rorgare-ståndet och Hederv. Bondeståndet, på grund af framställda anmärkningar, återremitterat förevarande lagstiftningsfråga till Utskottet; hvaremot Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högv.
I afseende å dessa har Kongl. Majit, i Dess Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, omförmält: att, utom den af Rikets Ständer Stats-Utskottets Utlåtande, N;o ti - li vid sistlidne Riksdag gjorde underdåniga hemställan om en sådan förändring af Frösö Skoja i Jemtland, att ynglingar skulle derifrån kunna utexamineras för att afgå directe till Universitetet, jemväl från flere Stift, Städer och Läroverk inkommit underdåniga ansökningar om stiftandet af nya Skolor, om utvidgning af redan befintliga och om löneförbättringar; att den förlidet år samlade Revision öfver Elementar-Läroverken likaledes i sin underdåniga berättelse föreslagit åtskilliga förändringar i Läroverkens organisation i allmänhet, indragning af vissa och utvidgning af andra Skolor, serskilda anstalter till bildande af Skollärare, en allmän löneförhöjning för lärarne, samt flere andra dels anslag, dels åtgärder för Skolornas bringande i ett fullkomligare skick; att under sådana förhållanden , och då en omfattande föredragning af denna berättelse hvarken ännu kunnat eller under Riksdagens lopp kunde, i anseende lill de yttranden och upplysningar, som af vederbörande måste infordras, inför Kongl. Majit ega rum , det vore i allmänhet stridande emot rigtiga grunder alt till afgörande företaga serskilda löneförhöjningsoch organisations-frugor och dem till Rikets Ständer framställa, men att, då likväl dels en eller annan fråga vöre af de öfriga alldeles oberoende, dels vissa förbättringar kunde finnas vara af (ten art, att deras uppskjutande icke allenast skulle förnärma de billigaste anspråk, utan ock verka skadligt för framtiden, Kongl. Majit funnit
CG H. 26* 4°4 Den 19 Mars e. m. Deputationen afträdde på vanligt vis utbeledsagad; hvarefter ankom HögvördigePresteStåndets afskedsDeputation, hvars Ordförande Herr Biskoppen i Skara Stift och Ledamoten af Kongl. Nordstjerneorden Doctor Sven Lundblad höll eli så lydande tal: Yid gränsen af delta lika vigliga, som långvariga Riksmöte, vill PresleSlåndet genom oss, Dess Deputerade, till Eder Excellence så ock Höglofl. Ridderskapet och Adeln hafva framburit Dess vördsamma afskedshälsning, jemte förklarandet af den uppriktiga högaktning, hvaraf PresteStåndet känner sig lifvadt vid åtankan på de ädla tänkesätt, hvilka under Riksmötet på ett så utmärkt och Rikets förslå Stånd värdigt sätt stämplat Höglofl. Ridderskapets och Adelns handlingar. Om det är en obestridlig sanning, alt ett ordnadt och stadgadt Penningeverk är ett ibland de första vilkoren för en Stats välmåga, för konsters, näringars och slöjders trefnad och flor, och om man, utan att derföre vilja kasta minsta skugga på fordna tider och Ständer, dock måste medgifva, alt vårt Fädernesland i detta afseende befinner sig i en ställning, hvilken man icke uppriktigt kan eller hör önska fortsatt, så lärer ock hvar och en hillig domare medgifva, att, hvad som under Riksdagen utgjort förnämsta öfverläggningsämnet, Financernes ordnande, är af yttersta vigt, och att, genom besluten om Myntbestämning och Den 19 Mars e. m. 4o5 Realisation, ett stort oell till sina följder vigligt steg blifvit vågadt framåt mot något bättre. Äfven under stridiga meningar bafve dock alla baft Fäderneslandets bästa till gemensamt mål. Eder Excellence så ock Höglofl. Ridderskap och Adel! Utöfver den märkvärdighet, som öfverläggningarnes mängd, vigt och, någon gång, brydsamma beskaffenhet medfört, har den under våra öfverläggningar förflutna tiden erbjudit ämnen både för allmän sorg och för allmän glädje.
Förra än någor stjelk var på markene, och förra än någor ört växte på jordene; förty Herren Gud hade än då intet låtit regna på jordene, och ingen menniska var, som brukade jordena. Men en dimba gick upp af jordene, och vattnade alla markena. Och Herren Gud gjorde menniskona af jordenes stoft, och inblåste uti hans näso en lefvande anda, och så vardt menniskan en lefvande själ. Och Herren Gud planterade en lustgård uti Eden öster ut, och satte der in menniskona, som han gjort hade. Och Herren Gud lät uppväxa af jordene allahanda trä, lustig till att se och god till att äta; och lifsens trä midt i lustgårdenom, och kunskapsens trä på godt och ondt. Och utaf Eden gick en ström till att vattna lustgården, och han delade sig i fyra hufvudfloder. Den förste kallas Pison, den löper om hela Havila land, och der finnes guld. Och dess landes guld är kosteligit, och der finnes Bedellion, och den ädle stenen Onix. Den andre floden heter Gihon, den löper kring om hela Ethiopien. Den tredje floden kallas Hiddekel, den löper fram för Assyrien. Den fjerde floden är Phrath. Och Herren Gud tog menniskona, och satte honom in uti lustgården Eden, att han honom bruka och bevara skulle. Och Herren Gud böd menniskona, och sade: Du skall äta af allahanda trä i lustgårdenom; Men af kunskapsens trä på godt och ondt skall du icke äta; förty, på hvad dag du deraf äter, skall du döden dö. Och Herren Gud sade: Det är icke godt, att menniskan är allena; jag vill göra honom ena hjelp, den sig till honom hålla må. Som nu Herren Gud gjort hade af jordene allahanda djur på markene, och allahanda foglar under himmelen, hade han dem fram för menniskona, att han skulle se, huru han skulle nämna dem; ty, såsom menniskan allahanda lefvande djur nämnde, så skulle de heta.
F n lim äg t igen Eric Svensson från Götheborgs och Bohus Lån har åter andragit: alt från uråldriga tider blott Landtmannen utgjort Saltpetergärden, utan deltagande af Städerne, som från lefverering deraf varit befriade allt intill år 1816, derefter de till en ringa del deruti bidragit; men som obestridligt vore, att alla, i mohn af hvad man ägde att förlora; borde till allmänt försvar bidraga, och icke såsom nu tillginge, Städerne en sådan skyldighet sig undandraga, ibland hvilka exempelvis anförts, att Gefle Stad ingen Saltpetergärd utgjorde och att Stockholms Stad, hvars verkliga uppskattningsvärde öfverstege flere hundrade hemman på landet, icke skulle lefverera Saltpeter för mera än 5 mantal; så har RiksdagsFullmägtigen tillstyrkt, att Städerne hädanefter måtte i Saltpetergärden deltaga, i förhållande till husens uppskattningsvärden, efter 1 Art. BevillningsFörordningen , och hemmansvärdet på Landet likaledes blifva normen för samma gärds utgörande, samt gärden utgå med 2c>4 Stats-Utskottets vissa skålp. Saltpeter för hvarje 1000 Itcdrs uppskattningsvärde; hvilken fördelning, i synnerhet om Städernes jord korame att med husvärdet sammansräknas, skulle icke allenast föranleda till en billigare och jemnare beskattning, enär Städerne, vid tillfälle af en fiendes infallande i Landet, alltid hade mera att förlora än Landtmannen, utan ock till fullt belopp bereda tillgång till det nu uppgifne behofvet. Varandes desse anföranden, uti hvilka Ståndets Ledamöter i allmänhet hörts instämma, tillika med K. M:ts ofvanberörde Nådiga Proposition af H. BondeStåndet hänskjutne till Statsoch BcvillningsUtskottens gemensamma handläggning. StatsUtskottet har för sin del skolat, i anledning af de erhållne Remisserne, andraga: att, hvad först angår den enligt Coramitlerades, vid dess underd.
Jag kan icke annat än deruti se ett tecken, att jag nu befinner mig ibland en församling af den Svenska Adeln, som till större delen utgöres af den jordbrukande Adeln, och således känner, att om någon fara skulle komma att hota vårt fädernesland, så skall den afvärjas genom en ansträngning af alla klassers fosterlandskänsla, men icke derigenom, att man envist bibehåller skatterna å en klass, under det att man söker lindra alla de öfrigas. Gr. Gyldenstolpe: Gr. Posse har förebrått mig att vilja skrämma R. o. Ad. med millioner. Jag har icke ens trott mig kunna skrämma Gr. Posse med mina beräkningar. Siffror tala för sig sjelfva, de må nu bestå af milhr eller milliarder, och jag har framställt min kalkyl för att dermed bevisa, att Sverige skulle genom antagande af Gr. Posses förslag förlora en årlig inkomst af 6 milhr. Någon oriktighet i denna kalkyl har Gr. Posse icke kunnat ådagalägga, och den torde derföre få qvarstå såsom ovederlagd. Jag har icke påstått, att Sverige genom statsskuldssystemet skulle få sina jernvägar för intet, ty ett sådant påstående innefattade naturligtvis en orimlighet; men jag har sagt, att, till följd af det olika sättet att anskaffa penningarne, Gr. Posses förslag skulle medföra vida större kostnad än statslånssystemet. Prågan reducerar sig nemi. helt enkelt till, huruvida det är bättre hushållning att använda penningar, för hvilka man erlägger 4 l/2 proc. ränta, än att använda penningar, för hvilka man gifver 5 proc. i ränta. Konstigare är ej saken, och jag tror icke att någon skall jäfva, att det är större vinst att få penningar för 4 V2 proc., än att för dem betala 5 proc. Frih. Raab: Jag har begärt ordet blott för att rätta ett uttryck uti Gr. Gyldenstolpes anförande. Han sade, att Sverige skulle förlora 6 milhr, såvida grundskatterna uphäfdes. Jag anser, att det vore rättare att säga, att svenska Statsverket skulle förlora denna summa, ty Sverige skulle onekligen hafva vinst derutaf, att dess jordbrukande befolkning icke nedtryckes af skattebördor, som göra större delen af den till lastdragare i st. f. medborgare.
Stockholm den Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret. För Ridderskapet och Adeln För Preste-Ståndet. För Borgare-Ståndet. För Bonde-Ståndet. For - Banco-UIskottets Memorial, N:o 185. I 7 Formulär till Ränte couponer. Coupon å års ränta för Riksgälds-Contoirets till Rikets Ständers Bank den utfärdade obligation å 4o°o R:dr B:co, ut görande 160 R:dr Banco, motsvarande Co R:dr Silfver Specie efter i83o års myntfot. På Riksgälds-Contoirets vägnar. (Denna föreskrift, motsvarande §. 161 i Banco-Reglementel, är lika lydande med den, sorn af Stats-Ulskollet, i Betänkandet N:o 4ö4» §• 4' blifvit föreslagen att inflyta i Reglementet för Rikets Ständers RikgäldsContoir. ) 2:o. Följande Bankens fordringar hos Staten nemligen: a') för af Riksgalds-Contohet begagnadt Crediliv emot ränta till 1823 års slut . R:dr 4»o,4»^52: 16. 3. /V) för Riksgälds-Contoirets utelöpande Credit-sedlar vid t8a3 års sint, efter afdrag af koppar polletternes metalliska värde 3,968,4*2: 23, 2. c4 för den af f. d. Allmänna Magazins-inrättningen begagnade invisningsrätt emot ränta åren j 81 3 tili och med 1 823 800,000: cT) för Riks-gälds-Contoirets utredning af Malmö\ f. <1. Discont-verk, UH det belopp, dets, O för sam,,» Lonlo.rs utredning of Gollin Canal-I for(1H ,.jl(.r. sista Bolags f. ti.
Jag har kanske alltför länge upptagit R. o. Ad:s tid; men skulle lätteligen uti Utsk:ts förev:de Betänk, finna anledning till åtskilliga ytterligare anmärkningar. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag emellertid, att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk.; och lägger R. o. Ad. på hjertat, att icke uti denna fråga fatta ett beslut, som uti ali framtid kan och skall blifva för bildningen menligt. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. H. Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf: En talare i ett annat Riks-Stånd, vän af ifrågav:de förslag, yttrade för några veckor sedan derom ganska sannt, att frågan egentligen var af vigt för sina konseqvenser. Han antog då konseqvensen af förslaget blifva universitetens förflyttning till hufvudstaden, en fråga 120 Den 14 Mars f. m. af största omfång och interesse, men som dock ligger i bakgrunden och ej nu bör blifva föremål för öfverläggning. Närmare synes mig ligga en annan konseqvens af ett bifall till Utsk:ts förslag, nemi. den, att om Carolinska institutet tilllades rätt och skyldighet att meddela undervisning äfven i den theoretiska delen af den medicinska kursen, institutet ock komme att blifva det ställe, dit lärjungarne uteslutande vände sig, för att genomgå denna kurs i sin helhet. Naturligtvis skulle de helst söka sig dit, der, jemte den theoretiska undervisningen, de största och bästa klinikerna finnas, i följd af större sjukvårdsanstalter, och hvilka kliniker de i alla händelser måste numera ovilkorligen genomgå. Att ett sådant monopoliserande skulle för läkarebildningen vara gagneligt. kan jag ingalunda föreställa mig; det blefve ju då i sjelfva Verket blott en enda medicinsk skola för hela riket, och allt för mycket komme att bero af läraren, om icke lärjungarnes bildande skulle få en ensidig rigtning. För vetenskapligheten hos läkare, som andra, är del särdelos angeläget att deras bildning vinnes vid de högskolor, der landets ungdom i andra grenar fullända sina studier; den ena vetenskapen måste räcka handen åt den andra.
Shekh Davod, flöjtblåsaren och min lärare på detta instrument, kom längre fram på morgonen hit, och samma försök fortsattes. Slutligen lyckades jag, ehuru tonen blef osäker och blott tillfällig. Efter middagen kom Abdolkhalik och tog mig ut till en promenad med shekh Sha'aravi. Vi gingo ut i trädgården, spatserade, suto i gröngräset och resonnerade, hufvudsakligen om Jilm el ravhani och darb el mendel, hvari shekhen hade en bok med sig. Han sade sig förr hafva ofta öfvat denna konst, men nu på senare tider blott sällan. Det är eget att se med hvilken barnslig enfald han tror på sannfärdigheten af denna konst. Här i trädgården var en ung man, som sedan 10 månader varit sjuk och börjat bli lam på nedra extremiteterna. Vi examinerade honom och ordinerade. Sha'aravi bad honom komma till sig, så skulle han läsa öfver honom och använda darb el menda och öfva sin konst på honom. Vi hade ganska trefligt, ehuru vi hade just ingenting af nöjen i vår mening. Vi skrattade öfver nästan ingenting och fröjdade oss öfver den nu öfverallt uppblomstrande naturen samt den härliga doften, som spridde sig från pomeransoch citron-träd. Aftonen tillbragte jag till största delen i grannbodarne, längsta stunden vid Abdolkhaliks, dit allehanda folk samlades, bland andra en fakir med zummara och gharbol, på hvilken han blåste alldeles förfärligt. Sedan började han drifva gäck med en ditkommen sötsakers-säljare och utvecklade mycken qvickhet och humor. Jag kunde ej rätt väl förstå honom, men alla de närvarande skrattade högt med full hals. Sedan kom Davod dit och blåste på sin flöjt. Enligt vanligheten var församlingen förtjust och ropade efter hvarje rhytm: ja'eini, ja sidi, ja kheir, eller något dylikt, med en förtjusnings-suck. Davod kom och gaf mig min timma; härunder kom Abdolkhalik med Sejid 'Ali och blefvo alla sittande att prata och dricka kaffe tills Davod gick, då samtal om allehanda fördes mellan oss 3, och man slutligen rådgjorde om det sätt, hvarpå 'Ali skulle tjena eller passa upp mig.