Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt att Utsk. borde hafva utredt den frågan om de 49] tunnorna. Undersökning i den frågan har äfven egt rum, men räkenskaperna voro icke så tydliga att uplysning med säkerhet derom kunde vinnas, men all anledn. är att förmoda, att deras lösning med penningar genom någon författning icke har blifvit bestämd. Utsk. har icke trott det vara lämpligt att uppehålla frågan, till dess någon visshet genom skriftvexling med auktoriteterna kunde vinnas, enär det var uplyst att de 119] tunnorna icke voro indragna, utan utgingo i natura. I Utsk. föreslogs en sådan skrifvelse, som den Hr Rääf omnämt, till K. M., för att få en ändring i det beslut K. M. fattat, men Utsk:s pluralitet var af den mening, att en sådan skrifvelse icke borde afgå. Tvifvelaktigt kan vara, huruvida efter 30:de § Riksd.Ordn. det tillhör StatsUtsk. att, om enskild rätt kan vara förnärmad, deruti söka vinna rättelse. Enskilde ledamöter af StatsUtsk. tror jag hafva sökt vidtaga någon verksammare utväg i afseende på beslutet, som fattats ang:de dessa 54] tunnor, men de hafva icke haft framgång i sina bemödanden. För öfrigt kan jag icke finna, att en sådan skrifvelse till K. M. skulle vara hvarken onödig eller mindre grannlaga; ty det måtte tvärtom vara mindre grannlaga, att lemna K. M. i okunnighet derom, att dess beslut blifvit fattadt genom ett missförstånd, och meddeladt på sådana grunder, som icke egde motsvarighet i verkligheten. En sådan skrifvelse från Ständerna skulle icke kunna af K. M. med aonat än fullkomligt välbehag anses. Om jag rätt upfattat Hr Rosenblads yttrande, så innehåller det en motion i delta Den 10 Mars. 303 afseende, hvilken motion kan gifva frågan en annan utgångspunkt. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, behagade dela denna fråga i 2:ne propos:r.
Herr Grefve Posse har ansett, att Tull-Comite^ns förslag till tull för spanmål bort af Utskottet antagas, emedan Regeringen icke skulle kunna medgifva en stående tull derå, så vida denna tull icke befunnes lämplig äfven då import behöfdes; och vore Herr Grefven så mycket mer öfvertygad, att Landtmannen ej skulle lida förfång genom antagande af detta förslag, som inom Tull-Comiléen funnos flere Landtman, hvilke just yrkade på en låg tull, för möjligheten att bereda en Spanmålshandel. — Herr Doctorn Lindahl har funnit Utskottets förslag i denna del vara mindre välbetänkt, emedan det skulle blifva svårt för de fattige under missväxtår att skaffa sig Spanmål, då tullen derå vore föreslagen så hög och oförändrad under fem år. — Herr Doctor Elfström och Herr Doctorn Björkman hafva deremot funnit den föreslagne tullen snarare för låg än för hög. — Herr Halling har ansett, att den af Tull-Comiteen föreslagne tull å Spanmål borde antagas, så vida det afsedda stora ändamål, att en gång i verkligheten tillvägabringa en Spanmålshandel här i Riket, skulle kunna ernås.— Herr Ekerman har fruktat, att det ej kunde gå an att lemna Spanmål fri till utförsel, samt derjemte trott, att de föreslagne tullbestämmelserne ej skulle utgöra tillräckligt skydd emot utländsk concurrence. — Herr Wijk har yrkat antagande af de Tullbestämmelser för Spanmål, som Tull-Comiteen föreslagit.
Han har också der låtit pennan skena i väg, och vi måste ur massan af rimgods uppleta det poesins guld, som hörde till hans begåfning. Hädanefter, låt vara någon gång manad af tillfälliga känslor, är han fullt sin egen och antager en djupare och allmännare ton. Han vårdar mera sin stil och stafning. Han, så att säga, slår sig ned inom skaldernas gemensamma krets. Vi hafva först här hans poesi i ordets egentliga betydelse. Antalet af hans kända visor är 31, hvaraf 8 på tyska. Men olyckligtvis äro 9 svenska och 3 tyska förlorade och blott till begynnelseorden bekanta. En, »Nys, när Frigga satt i bade», är slipprig. Återstå således endast 5 tyska och 13 svenska, hvarom vi kunna bilda oss ett omdöme. De äro med undantag af två dryckessånger och en tröstevisa alla samtliga (såväl som de okända) kärleksvisor till fingerade namn. Bellinde, Climene och Lisille hafva hvardera fått två tyska. Castalinne, Belikinne, Margaris, Iris, Fillis och Lisette hvardera en svensk. De öfriga styckena hafva ingen benämning. De tyska visorna, såsom tillhörande en utländsk sångmö, gå vi förbi (huru skön är ej t. ex. »Lass't uns die Blüht der Zeit»!). Vi anmärka blott, att de alla i motsats till de svenska funnit nåd inför den stränge Sondéns ögon och af honom anföras som bevis på, hvad skalden kunde hafva blifvit. Har ej härutinnan granskaren mera låtit sig nöja med det främmande språkets alster och deremot allt för mycket stött sig på det inhemskas gammalmodighet? Sanningen är dock, att Lucidor liksom alla poeter på hans tid till formen redde sig bättre med det uppodlade tyska tungomålet. Vi hafva förut omnämnt, att han skref en och samma kärleksdikt på båda språken och sid. 15 citerat en strof deraf på tyska. Vi skola nu till läsarens pröfning anföra samma strof på svenska. Skilnaden är tydlig: »Om jag haer feelat med min mund, Så skall han ock så af alt hiertans grund Dit purpur-läppars paar (Som jag mig har Til mit sielfz-straff-altar
St. N:o 330. utan den utgör det största hindret för provinsens skyndsamma bebyggande och odlande. För att inse delta, torde blott behöfva ihågkommas att uti Norrbotten, som har en areal af omkring 900 qvadratmil, och är bebodd af jordbrukande befolkning på 15—20 mils afstånd ifrån hafskusten, finnes egentligen icke mer än enda postväg, eller den, som, gående längs hafs-stranden, genomlöper städerna Piteå, Luleå och Haparanda, samt utgör dessa städers föreningsband med del öfriga landet, och på bela denna kustslräcka af omkring 25 mils längd, full af hamnar och lastage—plat ser, finnas ej mera än 4 vägar hvilka föra inåt landet; —- af dessa sednare hafva blott 2:ne en längd af sex mil. — härads-, sidooch kyrkovägar saknas nästan alldeles, och under den vackra årstiden, sedan snön upphört alt vara farbar och tills den åter faller, finnes vanligen icke annan möjlighet att komma fram, än att vandra till fots och att på ryggen miltals framsläpa de förnödenheter som skola anskaffas, dervid begagnande de sjöleder, som, ehuru ofta afbrutna af forsar, kunna erbjuda sig. Alt detta förhållande orimligt försvårar nybyggarens redan förut i sig sjelft hårda och mödosamma lott, och afskräcker många ifrån att nedsätta sig som nybyggare torde vara lika lätt insedt, som det är allmänt bekant. Uti landets andra mer befolkade provinser är det vanligt att när nya vägar fordras, dessa anläggas på socknens eller häradets gemensamma bekostnad efter derom förut faltadt beslut, och då fördeiarne vid dessa nya vägars anläggande alltid äro mer eller mindre gemensamma, så träffas lätt nog öfverenskommelse om dylika allmänt nyttiga företags utförande; Elt annat förhållande eger rum uti Norrbotten der den största delen af befolkningen är bosatt utefter kusten och efter de få större kommunikationsleder som redan finnas, och då de kommunikationsleder som saknas, hufvudsakligen äro de som skulle föra inåt landet, anse dessa kuslbyggare sig hafva föga eller ingen fördel deraf. — Derföre mötas alltid dylika förslag om nya vägars anläggning af enhälligt och afgörande motstånd ifrån detta håll.
Byggnaden, uppförd i två våningar under biskop Tavasts lefnad, användes under katolska tiden för domkapitlets sammanträden; men sedan åt detsamma anvisats sessionsrum i själfva kyrkan, blef husets öfra våning nedrifven och den nedra begagnad dels till landtränteri, dels till smedja för kyrkans behof och senast till kyrkans materialhus. Låtom oss göra ett besök här år 1492. Genom en låg ytterdörr instiga vi i en rymlig förstuga, hvars golf är belagdt med tegel. Härifrån leder en smal trappa upp till byggnadens öfra våning upptagande ett enda stort rum, till hvilket ljuset inströmmar genom fyra fönster. Kring ett långt bord placeradt midt på golfvet sitta domkapitlets ledamöter samlade. I ena ändan af detsamma varsnas biskopen, Magnus III Nilsson Stjernkors till Särkilax. Därnäst i ordningen följa de 12 kanikerne eller capitulares, bland hvilka främst märkas domprosten, ärkediakonen, ärkepresbyteren och dekanen. Bland de öfriga ledamöterna återfinna vi våra vänner från Paris: Arvid Kurck och Johannes Olavi. Ännu må vi anteckna tvänne personer, hvilka tagit plats vid en af sidoväggarne, landtprosten Ericus Simoni och kyrkoherden i Somero Michaël. Magnus Stjernkors öppnade sessionen med ett andragande, hvari han redogjorde för hufvudinnehållet af de Statuta synodalia, hvilka på det kort förut sagda år afhållna synodalmötet i Äbo påbjudits. Pastorerne, yttrade han, böra från predikstolen undervisa folket att i dödsfara hvem som hälst, äfven fader eller moder, kan döpa sitt nyfödda barn. Döpelseformeln är: jag döper dig i Fadrens, Sonens och den Helige Andes namn. Amen. Pastorerne i Norrfinlandia och Suderfinlandia böra hafva ny chrisma före Påskhögtiden [chrisma var en helig smörjelse, bestående af olja och balsam, hvarmed de, som döptes, smordes på hjässan], i Satakunda, det aflägsnare Nyland och Tavastland 15 dagar efter Påsk samt de öfrige före Bönsöndagen.
Understöd för Diligens-bolaget N:o 1 Post-ångfartygens underhåll och reparationer Lev er ering ar: — Balans till påföljande år: 3. § i Af den öfver Post-verkets räkenskaper och förvaltning under revisions-åren afgifna berättelse bafva Revisorerne inhemtat, att för post-kommunikationernas underlättande och befrämjande åtskilliga åtgärder under berörde år blifvit vidtagna, af hvilka följande här må omförrnälas: l:o. Reparation och iståndsättande af hamnen vid Grisslehamn, hvarigenom, för den händelse att ångfartyg framdeles skulle komma att anvjindas för postbefordringen emellan nämnde ställe och Eckerö, det kunde blifva möjligt för ett mindre dylikt fartyg att vid Grisslehamn obehindradt inlöpa; i sammanhang hvarmed den förändring vidtagits i afseende å postföringen, att denna, som förut verkställts af en årligen ombytt båtsmans-kommendering, numera ombesörjes af förhyrda, i sjömansyrket inöfvade, personer. 2:o. Inrättande af ett Post-kommissariat i Malmö i förening med dervarande postinspektors-befattning, för ombesörjande af den, under sednare åren uppkomna, direkta brefbefordringen medelst ångfartyg emellan nämnde stad och utländska orter; äfvensom anläggande af nya post-expeditioner vid Lysekil i Götheborgs och Bohus län och Mönsterås i Kalmar län, emellan hvilket sednare ställe och Staby en ny postgång, dubbel i hvarje vecka, blifvit inrättad, vid Höganäs i Malmöhus län, i sammanhang hvarmed dubbel postgång fram och åter hvarje vecka öppnats deremellan och Helsingborg, samt vid Slitö på Gottland, emellan hvilken plats och Wisby jemväl dubbel postgång blifvit ordnad. 3:o. Afslutande af en ny post-konvention emellan Sverige och Danmark, hvarförutom kontrakt blifvit uppgjordt med enskild person om postens fortskaffande medelst ångfartyg under 5 års tid, räknad från 1853 års början, emelian Götheborg och England. 4:o.
Jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Riksdagsordningen stadgar, det alla förklaringar af Grundlagarne skola af ConstitutionsUtskottet upptagas och afgöras, hvarföre jag, för min del, ej anser ifrågavarande ämne, såsom liärledt från en olika ansedd tydning af Grundlagen, kunna till RiddarhusUtskottet remitteras. iG Den ia November f. ra. Herr Riben: Äfven jag är öfvertygad derom, att denna fråga sluteligen bör af ConstitntionsUtskottet behandlas; men jag ser ej, att något hinder är lagdt för ett yttrande af detta Utskott, derigenom att ämnet först till RiddarhusUtskottet liänvises. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag utber mig, att få förena mig i hvad Herr Riben rörande denna fråga yttrat. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Då vid den sist förrättade anteckningen den fråga förekom, som Herr Riben nu framställt, behagade Herr Grefven och LandtMarskalkeu inhämta Riddarlius-Directionens närvarande Ledamöters samt öfrige till anteckningens öfvervaro kallade Herrars tanka i ämnet. Directionen och desse Herrar funno det ej vara dem tillståndigt, att utesluta en ätt, som ännu vore lefvande. Öfverste Dorchimont ägde annan Nummer, vapen och till och med namn. {Af desse skäl ansåg man att, då Öfverste Dorchimont ej ägde rätt alt begära anteckning under sin faders nummer, dennes andra son borde inträda i fadrens rättighet. Jag får tillägga, att om detta ämne nu skulle uppskjutas och till RiddarhusUtskottet öfverlemnas, skulle möjligen den olägenhet inträffa, att om den nu antecknade Generalintendenten Dorchimont moje - Den 12 November f. ni. 17 möjeligen valdes till Bänkman, Elector eller UtskottsLedamot, Liefve sådant en nullité, i händelse RiddarhusUtskottet ansåg honom, icke till anteckning berättigad. Jag önskar således och tillstyrker, att frågan dessförinnan måtte blifva afgjord. Herr von Hartmansdorff’j August:
Jag ämnar icke inlåta mig uti förev:de discussion; men som jag varit en bland de Fullmäktige mot hvilka anmärknme blifvit riktade, får jag förklara, att om Ståndet anser lämpligt att remittera Hr Cederschiölds motion till vederbörligt Utsk., och detta Utsk. finner nödvändigt att utsträcka den blifvande undersökningen äfven till den tid för hvilken decharge blifvit Fullmäktige lemnad, vill jag icke tillgodonjuta det skydd denna décharge för mig innebär, utan underkastar jag mig allt det ansvar hvartill den blifvande undersökningen kan föranleda. Gr. Frölich: Det är för mig visst ärorikt att få emottaga en vördsam hemställan från en Frill, på andra sidan, och en så 412 Den 25 April. hjertlig och vänlig upmaning af en annan högt värderad man på denna sida. Jag tillstår att ett sådant sätt, ej för det vördsamma, ty det har jag rätt att fordra, men för det höfliga och vänliga sätt att framställa en begäran af mig är jag alltid benägen att lyssna. Jag ansåg mig likväl hafva haft ganska god grund att icke bifalla denna begäran. Men jag får, för att minska det moraliska ansvaret, i händelse jag lemnade mitt bifall, hemställa till motionären, om han, Ilr Cederschiöld, för sin del anser skäl vara att låta den falla, och då han gör det, så vill jag icke framstå som den envise, ehuru sådant fordom varit ansedt som ett fel hos dem som tillhört min familj. Jag afstår således från den begärda bordläggningen; men önskar att den andra sidan ville göra något afseende på min vördsammaste anhållan att låta frågan gå till StatsUtsk.; ty jag är öfvertygad, att Hr Frih:n o. Ordfiden i detta Utsk. skall på en liten handvändning göra våra Fullmäktige så hvita och oskuldsfulla som det det möjligen varit Hr Gripenstedts mening att göra dem svarta. Sedan sålunda Gr.
Låns innehafvare, hvilka vid sådant förhållande ej eller kunna anses berättigade att lånen längre begagnas, salunda också vara förpliktade af de samma inom sammanräknade Sex års förlopp återbetala; hvaremot någon förändring icke skäligen lärer kunna föreskrifvas för dem, hvilka redan undfått sådape lån på bestämd tid, oaktadt den samma för visse Lån öfverstiger den tid, som för Förlags-Låns begagnande är i allmänhet här föreskrifven, Hvad åter angår de utöfver den allmänna repartitionens belopp, meddeldte Lånen livi!ka blifvit Siden-Fabriks-Idkaren Mazér, KlädesFabri ks-Idkarne Söderberg och Arosenius, Frisk och Tillander samt Manufacturisten Oven, för dess inrättade Jerngjuteri och Jernförädli ngs■yerk beviljade till $o procent afhvarderas till. verkning utöfver hvad de i vanlig Discont-väg ägde att åtnjuta; äfvensom innehafvarne af Gripsholms Blyhvitts-fabrik till ett tredubbelt emot hvad deip tillkomme, i fall deras Lånrättighet StatsUtskottets Betänk anden. H°3 hestämdes efter de vid fördelningen af Fondens medel i allmänhet följde grunder; så enär utsträckte Lån-biträden af denne beskaffenhet i flen män de tillkomma och ökas, alltid ske på bekostnad af Öfrige Lånberättigade FabriksTdkare och måste medföra en hvarje år tilltagande och obestämd inskränkning i deras rätt; altgå opn då, hvad de nuvarande innehafvarpe af padang Låne-fördelar beträffar, hvilka derigenom för innevarande år medtagit oell niinskat Fondens Fördelningsbelopp med en icke mindre Summa, än } 14,645 R:dr, Kongl, Maj:t sjelf pti Dess Nådiga Skrifvelse af den so Januari 3813, hvarigenom nämnde förmån Söderberg och Arosenius beviljades, förklarat, att sådane Fån mindre voro bestämde för dem» hvilka redan Vunnit styrka att uppdrifva sin tillverkning till en viss höjd, än för den ernof svårigheter jjträfvande nybegynnaren och desse
» Bah », hviskar h o n vid sig själf, » är då äfven jag en fjolla, som skrämmes af amsagor. Himmelen står ännu hög o c h klar, trots några stackars drifpande moln.? (Forts.) Handarbeten. Att förfärdiga pappersblommor. Länge ha pappersblommorna nästan i alla kretsar — och detta med rätta — varit föraktade såsom i högsta grad stela och så litet naturliga som möjligt. Men på sista tiden ha konstfärdiga händer åter skaffat dem erkännande, och man kan nu få se vackra blomkvistar af många slag, förvillande lika sina naturliga förebilder. Materialierna till det tacksamma och angenäma arbetet äro endast kulört silkespapper i olika färger, som vi vid förfärdigandet af de olika slagen af blommor särskildt skola angifva, finare och gröfre karkas, något vax, klart, flytande lim samt majsgrönt och brunt silkespapper till omvirande af stjälkarne. Då vi nu vilja inviga våra läsarinnor i den vackra konsten, börja vi med beskrifningen på de enklaste blommorna och öfvergå småningom tilf de svå- rare. Åppelblomma. Man tager till denna matt rosafärgadt, nästan hvitt silkespapper och klipper i 6 — 8 dubbelt lagdt papper stjärnor i föreliggande form. A f dessa stjärnor lägger man 2 — 3 slätt i venstra handen och drager medels en sluten, icke skarpkantig brodereller nagelsax i några af bladen små veck, som åt midten utlöpa svagt, åt kanten skarpt, medan man med en så liten fingerborg som möjligt trycker in de öfriga bladen, åfvenså midten af stjärnan, så att den enligt naturen antager en litet oregelbunden och kupig form. Man tager därpl ett antal ståndare, som man bäst köper färdiga, hos någon fleurist vrider fast dem med en stark silkesända på en med en liten vax-, knopp försedd, gröfre karkas och virar sedan om denna med en lång, 1 cm. bred remsa af grönt silkespapper. HärRedovisning för insamlade bidrag till Säters kyrkas värmeledningskassa år 1890. Då undertecknad den 15 sistlidne juni tillträdde pastoral vården härstädes, hade, enligt kassaboken, sedan årets början influtit kr.
Och lefde Daniel intill Konung Cores första år. Uti andro årena af NebucadNezars rike såg NebucadNezar en dröm, af hvilkom han vardt förskräckt, så att han vaknade upp. Då lät han tillhopakomma alla stjernokikare, och visa, och trollkarlar, och Chaldeer, att de skulle säga Konungenom sin dröm. De kommo, och trädde fram för Konungen. Och Konungen sade till dem: Jag hafver haft en dröm, som mig förskräckt hafver, och jag vill gerna veta, hvad det för en dröm varit hafver. Då sade de Chaldeer till Konungen, på Syriskt mål: Herre Konung, Gud låte dig länge lefva; säg dinom tjenarom drömmen, så vilje vi uttyda honom. Konungen svarade, och sade till de Chaldeer: Det är fallet mig utu minnet; om I icke låten mig få veta drömmen, och uttyden honom, så skolen I platt förgöras, och edor hus skämliga förstörd varda. Om I ock låten mig få drömmen veta, och uttyden honom, så skolen I få skänker, gåfvor och stora äro, af mig; derföre säger mig nu drömmen, och hans uttydning. De svarade åter, och sade: Konungen säge sinom tjenarom drömmen, så vilje vi uttyda honom. Konungen svarade, och sade: Sannerliga, jag förmärker att I fördröjen tiden, efter I sen dock, att det är fallet mig utu minnet. Men om I icke sägen mig drömmen, så skall rätten gå öfver eder, lika som öfver de der taga sig före att tala lögn och drafvel för mig, så länge tiden skall förlöpa; derföre säger mig nu drömmen, så kan jag märka, att I ock finnen uppå uttydningen. Då svarade de Chaldeer för Konungenom, och sade till honom: Ingen menniska är på jordene, den, det Konungen begärar, säga kan; och är ej heller någon Konung, ehuru stor eller mägtig han är, som sådant af någrom stjernokikare, visom eller Chaldee äskar.
Herr Tham, Wollrath: Genom Nådig Skrifvelse af den 5 Junii 1821, har Kongl. Maj:t i Nåder underrättat Kongl. CommerceCollegium, det Konungen funnit för godt förordna, att Svenska Produeter, äfvensom Svenska Manufactur-varor, skola så Den 14 Augusti e. m, 211 landsom sjövågen, kunna tullfritt i Norrige införas, når sådant i sednare fallet sker med Svenska eller Norrska fartyg, samt att Norrska Produeter och Manufactur-varor skola likaledes håde land och sjövägen kunna tullfritt i Sverige inkomma, når i sista händelsen införseln verkställes med Svenska eller Norrska Fartyg; samt att Hans Maj;t vöre betänkt, att om de förenade KonungaRikens inbördes handelsförhållanden, särskildt för hvardera Riket utfärda förnyade nådiga författningar, grundade på förenämnde Dess nådiga beslut, hvarföre Kongl; Collegium blifvit anbefaldt, att efter infordrande af General-Tull-Directionens underdåniga yttrande, inkomma med underdånigt utlåtande och förslag om de modificationer och controller, som i verkställigheten kunde anses nödvändiga. Detta Konungens Landsfaderliga förordnande lärer ånnu hvila, antingen hos'Kongl. Collegium eller annan Auctoritet, som dermed har befattning. Ändamålet med det nådiga beslutet synes vara att befordra och befästa föreningen emellan Brödrafolken, och att genom sammansmältande af bådas fördelar, afven sammansmälta dem till ett Folk Denna och dylika oeconorniska författningar skola troligen kraftigare befordra detta ändamål ån de vackraste tal och de gladaste förenings gästabud; ett annat icke mindre vigtigt ändamål, sorn genom verkställandet af beslutet skulle befordras, vore Svenska Fabrikers och Näringars tillvext, då troligen Norrska Arméen skulle kuuna ined fördel Ee* 14 Augustt e. », använda Svenska väfnader till sin beklädnad, som den nu lärer hämta från Irland och andra Länder, och i allo en större afsättning på Norrige beredas af Svenska fabricater.
Hon blef litet förvirrad af allt det i rumväg, som patron Teodor ansett nödigt inrätta på sin gård, men hennes hjärta blef brinnande af hänförelse vid tanken på hur härligt det kunde vara att ha allt detta att regera öfver. Så att hon blef ej trött, ehuru de genomvandrade äfven fårhus och svinhus och tittade in till hönsen och kaninerna. Hon undersökte troget väfkammare och mjölkkammare, rökbur och smedja, allt under växande hänförelse. Så gingo de öfver stora vindar, torkvind för kläder och torkvind för virke, höloft och loft för torrt löf, som fåren skulle äta. Den slumrande husmodern inom henne vaknade till lif och medvetande vid all denna fullkomlighet. Men mest af allt rörde henne det stora brygghuset och de två nätta bagarstugorna med den vida ugnen och det stora bordet. »Detta skulle mor se,» sade hon. Där i bagarstugan hade de suttit och hvilat, och hon hade berättat om sitt hem. Det kunde hon gärna göra för onkel. Han var redan som en vän, fast hans bruna ögon skrattade åt allt hvad hon sade. Hemma var det så stilla, intet lif, ingen omväxling. Hon hade varit sjuklig som barn, och därför vaktade föräldrarna henne så, att hon ingenting fick göra. Det var bara på lek hon fick vara med i bageriet och boden … Rätt som det var hade hon råkat säga, att far kallade henne dunungen. I det sammanhanget hade hon ock sagt: »Hemma skämma alla bort mig utom Maurits, därför tycker jag så mycket om honom. Han är så klok emot mig. Han kallar mig aldrig dunungen, bara Anne-Marie. Maurits är så förträfflig.» Å, så det dansat och skrattat inne i onkels ögon. Hon hade kunnat slå honom med spöet. Hon upprepade om igen nästan med gråten i halsen: »Maurits är så förträfflig.» »Ja, jag vet, jag vet,» hade onkel då svarat. »Han skall ju bli min arftagare.» Hvarpå hon utropat: »Ack, onkel Teodor, hvarför gifter ni er ej? Tänk hvad den skulle bli lycklig, som finge bli fru på en sådan här gård.» »Hur skulle det då gå med Maurits’ arf?» hade onkel frågat helt saktmodigt.